text:
# Людвік Вежбицький
Лю́двік Вежби́цький (пол. Ludwik Wierzbicki гербу Сліповрон; 22 грудня 1834, Верхній Вербіж, Коломийський район, Івано-Франківська область — 18 грудня 1912, Львів) — видатний польський архітектор, організатор залізничного руху в Галичині та Буковині, мистецтвознавець. Перший директор Станиславівської залізниці (1894—1897), директор Львівської залізниці (1897—1904). Автор праць із народознавства й історії залізниць.

## Життєпис

### Походження й освіта
Народився 22 грудня 1834 року в селі Верхній Вербіж (Королівство Галичини та Володимирії, нині Коломийський район Івано-Франківської області). Його батько Реміґіан походив з околиць Ковеля (Волинь), служив капітаном у війську Королівства Польського і брав участь у Листопадовому повстанні (1830—1831). Після поразки повстання емігрував до Галичини, яка на той час входила до Австрійської імперії. Тут Реміґіан Вежбицький одружився з Катажиною Зброшек.
Початкову освіту освіту Людвік Вежбицький отримав у народній школі отців василіян у Дрогобичі. У 1847—1848 роках відвідував неповну середню школу в Станиславові. Під час революції в Австрійській імперії (1848—1849) батько Людвіка був заарештований та інтернований у Лінці. 14-річний Людвік змушений перервати навчання в середній школі і йти працювати, щоби фінансово допомогти родині. У 1851 році, після повернення батька з заслання, Людвік продовжив навчання в реальній школі у Львові, яка давала знання технічного напрямку. Під час навчання давав приватні уроки. Після закінчення навчання у реальній школі, вступив до Віденської академії мистецтв, де студіював архітектуру.

### Архітектор
Після закінчення вищої освіти в 1858 році працював архітектором у Відні. З 1860 року перейшов на роботу на Галицьку залізницю імені Карла Людвіга, де працював над проєктом Чернівецького вокзалу — першого двірця Львова, який стояв на місці збудованого на поч. XX століття за проєктом Владислава Садловського. Одночасно з цим працював над проєктом будинку пенсійного фонду залізниць у Відні.
Зі створенням товариства Львівсько-Чернівецької залізниці в 1864 році Людвік Вежбицький перейшов сюди на роботу, де працював над проєктами вокзалів та інших споруд на станціях цієї залізниці. У 1867—1871 роках керував будівництвом залізниці між Чернівцями та Сучавою. У 1871 році повернувся до Львова, де працював керівником руху на Львівсько-Чернівецько-Ясській залізниці до її націоналізації (1889). У 1889—1894 роках керував департаментом генеральної дирекції залізниць Австро-Угорщини у Відні, а в 1894—1897 роках був керівником Станиславівської дирекції залізниць.
У 1897 році очолював Львівську дирекцію залізниць, керував будівництвом у Львові в 1901—1904 роках нового залізничного вокзалу. У 1905 пішов у відставку з посади директора.

### Наукова праця та інші проєкти
Людвік Вежбицький був різнобічною людиною. Окрім роботи на залізниці, був доцентом Львівської політехніки, послом (депутатом) Галицького сейму, радним (депутатом) міської ради Львова, цісарсько-королівським консерватором (охоронцем) пам'яток, видав низку наукових праць, зокрема, «Звіт археологічної виставки у Львові», серії «Взірці хатнього промислу селян на Русі», монографій «Замок в Олеську» і «Синагога у Яблонові», а також «Розвиток залізниць на Галичині від 1847 до 1890 р.» (через смерть автора продовження цієї розвідки залишилося в рукопису). Був організатором і керівником першої Крайової виставки у Львові 1877 року, а також одним із ініціаторів і організаторів Промислового музею у Львові. Для навчання дітей залізничників заснував у Львові школу (1895) і бурсу (1904), а для відпочинку — табір у Тухлі.
Окрім залізничних споруд, як архітектор був автором проєктів костелу в Кохавині біля Жидачева та міського казино у Львові (будинок на сучасному проспекті Шевченка, 13).

### Сім'я
Був одружений з Юлією Бортник, яка народила сина Олександра (1866) та доньку Марію (1867). Згодом Олександр став інженером. Донька Марія померла передчасно у дорослому віці.

### Смерть і похорон
Помер 18 грудня 1912 року у Львові. Похований на 59 полі Личаківського цвинтаря у родинному гробівці разом із батьком Ремігіаном, сином Олександром і донькою Марією та дружиною Юлією.

## Нагороди
- Лицарський хрест ордена Франца Йосифа (1877)[5].
- Командорський хрест ордена Корони Румунії (1899)[6].

title: Людвік Вежбицький

wikitext:
{{Науковець
|ім'я = Людвік Вежбицький
|дата народження  = 22.12.1834
|місце народження = [[Верхній Вербіж]], [[Австрійська імперія]]
|дата смерті = 18.12.1912
|місце смерті = [[Львів]],  [[Австро-Угорщина]]
|громадянство  = {{AUTimp}} → {{AUT-HUN}}
|галузь = архітектура, залізниця
|заклад = [[Львівська залізниця]]
|Alma Mater = [[Академія образотворчих мистецтв (Відень)|Віденська академія мистецтв]]
|звання =
|ступінь =
|учні =
|нагороди =
|примітки =
|зображення = Ludwik Wierzbicki.jpg
|відомий через = [[Львівська залізниця]]
}}
[[Файл:Гробівець родини Вежбицьких..jpg|міні]]
'''Лю́двік Вежби́цький''' ({{lang-pl|Ludwik Wierzbicki}} гербу [[Сліповрон (герб)|Сліповрон]]; [[22 грудня]] [[1834]], [[Верхній Вербіж]], [[Коломийський район]], [[Івано-Франківська область]] — [[18 грудня]] [[1912]], [[Львів]]) — видатний польський архітектор, організатор залізничного руху в [[Галичина|Галичині]] та [[Буковина|Буковині]], мистецтвознавець. Перший директор [[Станиславівська залізниця|Станиславівської залізниці]] ([[1894]]—[[1897]]), директор [[Львівська залізниця|Львівської залізниці]] ([[1897]]—[[1904]]). Автор праць із народознавства й історії залізниць.

== Життєпис ==

=== Походження й освіта ===
[[Файл:Slepowron.svg|thumb|170x170px|[[Сліповрон (герб)|Сліповрон]] — герб Вежбицьких]]
Народився [[22 грудня]] [[1834]] року в селі [[Верхній Вербіж]] ([[Королівство Галичини та Володимирії]], нині [[Коломийський район]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]]). Його батько Реміґіан походив з околиць [[Ковель|Ковеля]] (Волинь), служив капітаном у війську [[Королівство Польське (1815–1915)|Королівства Польського]] і брав участь у [[Листопадове повстання (1830—1831)|Листопадовому повстанні (1830—1831)]]. Після поразки повстання емігрував до [[Галичина|Галичини]], яка на той час входила до [[Австрійська імперія|Австрійської імперії]]. Тут Реміґіан Вежбицький одружився з Катажиною Зброшек<ref name=":0">{{Cite web|url=http://www.kkstb.pl/ludzie/ludwik-wierzbicki/|title=Стаття про Людвіка Вежбицького|website=на сайті «Імперські та королівські державні дороги» |accessdate=2016-03-10|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160305202811/http://www.kkstb.pl/ludzie/ludwik-wierzbicki/|archivedate=2016-03-05|deadurl=yes}}</ref>.

Початкову освіту освіту Людвік Вежбицький отримав у народній школі отців [[Василіяни|василіян]] у [[Дрогобич]]і. У 1847—1848 роках відвідував неповну середню школу в [[Станиславів|Станиславові]]. Під час [[Революція в Австрійській імперії (1848—1849)|революції в Австрійській імперії (1848—1849)]] батько Людвіка був заарештований та інтернований у [[Лінц]]і. 14-річний Людвік змушений перервати навчання в середній школі і йти працювати, щоби фінансово допомогти родині<ref name=":0" />. У 1851 році, після повернення батька з заслання, Людвік продовжив навчання в [[реальна школа (Львів)|реальній школі]] у [[Львів|Львові]], яка давала знання технічного напрямку. Під час навчання давав приватні уроки. Після закінчення навчання у реальній школі, вступив до [[Академія образотворчих мистецтв (Відень)|Віденської академії мистецтв]], де студіював [[Архітектура|архітектуру]].

=== Архітектор ===
Після закінчення вищої освіти в 1858 році працював архітектором у [[Відень|Відні]]. З 1860 року перейшов на роботу на [[Галицька залізниця імені Карла Людвіга|Галицьку залізницю імені Карла Людвіга]], де працював над проєктом [[Чернівецький вокзал (Львів)|Чернівецького вокзалу]] — першого двірця [[Львів|Львова]], який стояв на місці збудованого на поч. XX століття за проєктом [[Владислав Садловський|Владислава Садловського]]. Одночасно з цим працював над проєктом будинку пенсійного фонду залізниць у Відні.

Зі створенням товариства [[Львівсько-Чернівецько-Ясська залізниця|Львівсько-Чернівецької залізниці]] в 1864 році Людвік Вежбицький перейшов сюди на роботу, де працював над проєктами вокзалів та інших споруд на станціях цієї залізниці. У [[1867]]—[[1871]] роках керував будівництвом залізниці між [[Чернівці|Чернівцями]] та [[Сучава|Сучавою]]. У [[1871]] році повернувся до Львова, де працював керівником руху на Львівсько-Чернівецько-Ясській залізниці до її націоналізації (1889). У [[1889]]—[[1894]] роках керував департаментом генеральної дирекції залізниць [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]] у Відні, а в [[1894]]—[[1897]] роках був керівником Станиславівської дирекції залізниць.

У [[1897]] році очолював Львівську дирекцію залізниць, керував будівництвом у Львові в [[1901]]—[[1904]] роках нового залізничного вокзалу. У [[1905]] пішов у відставку з посади директора.

=== Наукова праця та інші проєкти ===
Людвік Вежбицький був різнобічною людиною. Окрім роботи на залізниці, був доцентом [[Національний університет «Львівська політехніка»|Львівської політехніки]], послом (депутатом) [[Галицький сейм|Галицького сейму]], радним (депутатом) міської ради Львова, цісарсько-королівським консерватором (охоронцем) пам'яток, видав низку наукових праць, зокрема, «Звіт археологічної виставки у Львові», серії «Взірці хатнього промислу селян на Русі», монографій «Замок в Олеську» і «Синагога у Яблонові», а також «Розвиток залізниць на Галичині від 1847 до 1890 р.» (через смерть автора продовження цієї розвідки залишилося в рукопису). Був організатором і керівником першої Крайової виставки у Львові 1877 року, а також одним із ініціаторів і організаторів [[Музей етнографії та художнього промислу|Промислового музею у Львові]]. Для навчання дітей залізничників заснував у Львові школу (1895) і бурсу (1904), а для відпочинку — табір у [[Тухля (Україна)|Тухлі]]<ref>{{Cite web |url=https://zbruc.eu/node/55615 |title=''Ігор Мельник.'' Залізниця Львів–Чернівці як частина шляху до Індії // Zbruch, 01.09.2016 |accessdate=21 травня 2017 |archive-date=14 липня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170714010549/https://zbruc.eu/node/55615 }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://zbruc.eu/node/66219 |title=''Олекса Валько''. Гуцульське мосяжництво // Zbruch, 18.05.2017 |accessdate=21 травня 2017 |archive-date=6 червня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170606181203/https://zbruc.eu/node/66219 }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.kkstb.pl/ludzie/ludwik-wierzbicki |title=Ludwik Wierzbicki // Cesarsko-Królewskie Koleje Państwowe. Koleje żelazne w Galicji — Austro-Węgry |accessdate=10 березня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20171023172754/http://www.kkstb.pl/ludzie/ludwik-wierzbicki |archivedate=23 жовтня 2017 |deadurl=yes }}</ref>.

Окрім залізничних споруд, як архітектор був автором проєктів [[костел Небозвяття Пресвятої Діви Марії (Кохавина)|костелу]] в [[Гніздичів|Кохавині]] біля [[Жидачів|Жидачева]] та міського казино у Львові (будинок на сучасному [[Проспект Шевченка (Львів)|проспекті Шевченка]], 13).

=== Сім'я ===
Був одружений з Юлією Бортник, яка народила сина Олександра (1866) та доньку Марію (1867). Згодом Олександр став інженером. Донька Марія померла передчасно у дорослому віці.

=== Смерть і похорон ===
Помер [[18 грудня]] [[1912]] року у Львові. Похований на [[Личаківський цвинтар|59 полі Личаківського цвинтаря]] у родинному гробівці разом із батьком Ремігіаном, сином Олександром і донькою Марією та дружиною Юлією.

== Нагороди ==
* [[Орден Франца Йосифа|Лицарський хрест ордена Франца Йосифа]] (1877)<ref>[http://alex.onb.ac.at/cgi-content/alex?aid=shb&datum=1891&size=45&page=399 Hof- und Staatshandbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie]. — Wien 1891. — S. 167.{{ref-de}}</ref>.
* [[Орден Корони Румунії|Командорський хрест ордена Корони Румунії]] (1899)<ref>[https://dlibra.kul.pl/dlibra/publication/59728/edition/54212/content Відзначеня // Руслан, ч. 37 за 17 лютого (1 марця) 1899. — С. 3.]</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Гранкін П. Е., Лазечко П. В., Сьомочкін І. В., Шрамко Г. І.'' Львівська залізниця. Історія і сучасність. — Львів: Центр Європи, 1996 — ISBN 966 — 7022-10-2

== Посилання ==
* [https://zbruc.eu/node/55615 ''Ігор Мельник.'' Залізниця Львів–Чернівці як частина шляху до Індії // Zbruch, 01.09.2016] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170714010549/https://zbruc.eu/node/55615 |date=14 липня 2017 }}.
* [https://web.archive.org/web/20171023172754/http://www.kkstb.pl/ludzie/ludwik-wierzbicki Ludwik Wierzbicki // Cesarsko-Królewskie Koleje Państwowe. Koleje żelazne w Galicji — Austro-Węgry].
{{нормативний контроль}}
{{Начальники Львівської залізниці}}
{{DEFAULTSORT:Вежбицький, Людвік}}
[[Категорія:Архітектори Львова]]
[[Категорія:Випускники Віденської академії мистецтв]]
[[Категорія:Начальники Львівської залізниці]]
[[Категорія:Науковці Львівської політехніки]]
[[Категорія:Мистецтвознавці XIX століття]]
[[Категорія:Польські мистецтвознавці]]
[[Категорія:Уродженці Коломийського району]]
[[Категорія:Померли у Львові]]
[[Категорія:Українські архітектори]]
[[Категорія:Випускники та учні навчальних закладів василіян]]

title: Людвік Вежбицький

Народився: 22 грудня 1834 · Верхній Вербіж, Австрійська імперія

Помер: 18 грудня 1912 (77 років) · Львів, Австро-Угорщина

Поховання: Личаківський цвинтар

Країна: Австрійська імперія → Австро-Угорщина

Діяльність: архітектор, railway engineer

Alma mater: Віденська академія мистецтв

Галузь: архітектура, залізниця

Заклад: Львівська залізниця

Посада: посол до Галицького сейму

Відомий завдяки: Львівська залізниця

Нагороди: командор ордена Корони Румунії · Лицарський хрест ордена Франца Йосифа


text:
# Павлиця (Ілірська Бистриця)
Павлиця (словен. Pavlica) — поселення в общині Ілірська Бистриця, Регіон Нотрансько-крашка, Словенія. Висота над рівнем моря: 623,4 м.

wikiname: ukwiki

title: Павлиця (Ілірська Бистриця)

in_language: uk

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Павлиця
 | місцева_назва       = Pavlica
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Регіон Нотрансько-крашка]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 17 (2002)
 | площа           = 0.74
 | густота         =
 | висота          =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
 | код країни      =
 | код міста       =
|latd=45|latm=31|lats=18.3 |latNS=N
|longd=14|longm=12|longs=1.1 |longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Павлиця''' ({{lang-sl|Pavlica}}) — поселення в общині [[Ілірська Бистриця (община)|Ілірська Бистриця]], [[Регіон Нотрансько-крашка]], [[Словенія]]. Висота над рівнем моря: 623,4 м.

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/popis2002/si/popisni_rezultati/slovenija/ilirska_bistrica.htm Статистичне бюро Республіки Словенія, населення, 2002] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304141601/http://www.stat.si/popis2002/si/popisni_rezultati/slovenija/ilirska_bistrica.htm |date=4 березня 2016 }}

{{Ілірська Бистриця}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Павлиця · Pavlica

Країна: Словенія

Регіон: Регіон Нотрансько-крашка

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

OSM: ↑541589 ·R (Ілірська Бистриця (община))


text:
# Сліпа зона (фільм)
«Сліпа зона» (нід. Dode Hoek) — бельгійський кримінальний бойовик 2017 року, поставлений режисером Набілем Бен Ядіром. Фільм був висунутий в 4-х номінаціях на здобуття бельгійської національної кінопремії «Магрітт» за 2017 рік та отримав нагороду в категорії «Найперспективніший актор» .

## Сюжет
Комісар Ян Вербек зажив слави своєю безкомпромісністю серед правопорушників і колег. У нього двічі стріляли, але він ніколи не затримувався в клініці надовго, тільки-но він міг уже рухатися, то одразу піднімався з ліжка та намагався зробити хоч якийсь обсяг роботи. Багато злочинців ненавиділи Яна, адже він їх кинув за ґрати, а серед звичайних громадян думки про Вербека розділилися. Одні вважали, що Ян — вискочка, який за допомогою служби в поліції задовольняв своє нездорове бажання прибити всіх нелегалів, які різними способами проникли в його країну. Інші вважали чоловіка справжнім расистом, який ні перед чим не зупиниться, поки не знищить усіх людей, які йому не подобалися. Але що стосується товаришів по службі Яна, то вони були абсолютно впевнені в тому, що їм пощастило працювати з героєм.
Якось Вербек подумав, що може ще більшого досягти в житті, якщо займеться політичною діяльністю. Оскільки його багато людей його знали, то в нього не виникло жодних проблем, коли він побажав приєднатися до ультраправої партії ВПВ. Ян став поводитися ще активніше, він не пропускав жодної можливості виступити перед людьми й в нього виходило завойовувати їхню прихильність. Коли Вербеку повідомили, що злочинне угрупування почало створювати новий вид метамфетаміна, він наважився взяти участь в останній операції, яка приводить його в місто Шарлеруа на штурм нарколабораторії. Це було помилкове рішення, адже швидше за все це найкраща з хитрощів яку придумали наркоторговці, щоб усунути ненависного їм поліцейського.

## У ролях
| • Пітер ван ден Бегін | … | Ян Вербек |
| • Суф'єн Чиля         | … | Дріс      |
| • Ян Деклер           | … | голова    |
| • Давид Муржіа        | … | Аксель    |
| • Рут Бекар           | … | Лін       |
| • Юрген Делнат        | … | Йоган     |
| • Берт Галфут         | … | Рууд      |
| • Матейс Шейперс      | … | Рубен     |
| • Тібо Ванденборре    | … | Озгур     |
| • Гаель Малю          | … | Маню      |

## Знімальна група
- Автор сценарію — Набіль Бен Ядір, Лоран Бранденбургер, Мішель Саббе
- Режисер-постановник — Набіль Бен Ядір
- Продюсер — Набіль Бен Ядір, Пітер Букеєрт, Бенуа Роланд
- Оператор — Робрехт Гейварт
- Композитор — Сеньян Янсен
- Артдиректорb — Мохамед Аяда, Флоріс ван Лой
- Підбір акторів — Сара де Фриз-Вінк

## Нагороди та номінації
| Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій   | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій |
| Кінофестиваль/Кінопремія    | Рік                         | Категорія                     | Номінант(и)                 | Результат                   | Дж                          |
| --------------------------- | --------------------------- | ----------------------------- | --------------------------- | --------------------------- | --------------------------- |
| Премія «Магрітт»            | 3.02.2018                   | Найкращий фільм               | Сліпа зона                  | Номінація                   | [ 1 ] [ 3 ]                 |
| Премія «Магрітт»            | 3.02.2018                   | Найкращий режисер             | Набіль Бен Ядір             | Номінація                   | [ 1 ] [ 3 ]                 |
| Премія «Магрітт»            | 3.02.2018                   | Найкращий актор другого плану | Давид Муржіа                | Номінація                   | [ 1 ] [ 3 ]                 |
| Премія «Магрітт»            | 3.02.2018                   | Найперспективніший актор      | Суф'єн Чиля                 | Перемога                    | [ 1 ] [ 3 ]                 |

title: Сліпа зона (фільм)

wikitext:
{| style=float:right
 | {{Фільм
| українська назва  = Сліпа зона
| оригінальна назва = {{lang-nl|Dode Hoek}}
| зображення        = Dode hoek_poster.jpg
| зображення розмір =
| підпис            = Оригінальний постер до фільму
| жанр              = [[драма (жанр)|драма]], [[кримінальний фільм|кримінальний]] [[Екшн|бойовик]], [[трилер]]
| режисер           = [[Набіль Бен Ядір]]
| продюсер          =
| сценарист         = {{ublist|Набіль Бен Ядір|Лоран Бранденбургер|Мішель Саббе}}
| на основі         =
| актори            = [[Пітер ван ден Бегін]]
[[Суф'єн Чиля]]
[[Давид Муржіа]]
| оператор          =
| художник          =
| костюмер          =
| композитор        =
| музика            =
| кінокомпанія      = {{ublist|• Antilope Joyeuse|• Eyeworks Film & TV Drama|• Wrong Men North}}
| дистриб'ютор      =
| тривалість        = 105 {{abbr|хв.|хвилин(а)|0}}
| мова              = {{нідерландська}}, {{французька}}
| країна            = {{BEL}}
| рік               = 2017
| кошторис          =
| касові збори      =
| дата виходу       = 25 січня 2017 {{small|(Бельгія)}}
| рейтинг           = [[IMDb]]: {{рейтинг-10|6.4}}
}}
 |}
«'''Сліпа зона'''» ({{lang-nl|'''Dode Hoek'''}}) — [[Бельгія|бельгійський]] [[кримінальний фільм|кримінальний]] [[бойовик]] [[2017 у кіно|2017 року]], поставлений режисером [[Набіль Бен Ядір|Набілем Бен Ядіром]]. Фільм був висунутий в 4-х номінаціях на здобуття бельгійської національної кінопремії «[[Магрітт (кінопремія)|Магрітт]]» за 2017 рік та отримав нагороду в категорії «[[Премія «Магрітт» найперспективнішому актору|Найперспективніший актор]]»<ref name="nom">{{cite web|url= http://www.lesmagritteducinema.com/newsfile.php?lang=fr&id=289|назва= Nominations 2018: trois films mènent la danse!|автор=|вебсайт= lesmagritteducinema.com|мовою= фр.|розміщення=11 січня 2011|url-архіву=|дата-архіву=|дата-доступу= 11.01.2018}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.lesmagritteducinema.com/nominees.php?lang=fr |title=Les Magritte du cinéma |accessdate=13 січня 2018 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20180115181044/http://www.lesmagritteducinema.com/nominees.php?lang=fr |archivedate=15 січня 2018 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180115181044/http://www.lesmagritteducinema.com/nominees.php?lang=fr |date=2018-01-15 }}</ref><ref name="magritt-won">{{cite web|url= http://www.lesmagritteducinema.com/newsfile.php?lang=fr&id=313|назва= Palmarès 2018: "Insyriated" grand vainqueur de la soirée|автор=|вебсайт= [[Академія Андре Дельво|Académie André Delvaux]]|мовою= фр.|розміщення= 3 лютого 2018|url-архіву=|дата-архіву=|дата-доступу= 4.02.2018}}</ref> {{перехід|#Нагороди та номінації|1}}.

== Сюжет ==
Комісар Ян Вербек зажив слави своєю безкомпромісністю серед правопорушників і колег. У нього двічі стріляли, але він ніколи не затримувався в клініці надовго, тільки-но він міг уже рухатися, то одразу піднімався з ліжка та намагався зробити хоч якийсь обсяг роботи. Багато злочинців ненавиділи Яна, адже він їх кинув за ґрати, а серед звичайних громадян думки про Вербека розділилися. Одні вважали, що Ян — вискочка, який за допомогою служби в поліції задовольняв своє нездорове бажання прибити всіх нелегалів, які різними способами проникли в його країну. Інші вважали чоловіка справжнім [[расизм|расистом]], який ні перед чим не зупиниться, поки не знищить усіх людей, які йому не подобалися. Але що стосується товаришів по службі Яна, то вони були абсолютно впевнені в тому, що їм пощастило працювати з героєм.

Якось Вербек подумав, що може ще більшого досягти в житті, якщо займеться політичною діяльністю. Оскільки його багато людей його знали, то в нього не виникло жодних проблем, коли він побажав приєднатися до ультраправої партії ВПВ. Ян став поводитися ще активніше, він не пропускав жодної можливості виступити перед людьми й в нього виходило завойовувати їхню прихильність. Коли Вербеку повідомили, що злочинне угрупування почало створювати новий вид [[метамфетамін]]а, він наважився взяти участь в останній операції, яка приводить його в місто Шарлеруа на штурм нарколабораторії. Це було помилкове рішення, адже швидше за все це найкраща з хитрощів яку придумали наркоторговці, щоб усунути ненависного їм поліцейського.

== У ролях ==
{|style="line-height:1.42em;"
! !! !!
|-
|• [[Пітер ван ден Бегін]] ||…||''Ян Вербек
|-
|• [[Суф'єн Чиля]] ||…||''Дріс
|-
|• [[Ян Деклер]] ||…||''голова
|-
|• [[Давид Муржіа]] ||…||''Аксель
|-
|• Рут Бекар ||…||''Лін
|-
|• Юрген Делнат ||…||''Йоган
|-
|• Берт Галфут ||…||''Рууд
|-
|• Матейс Шейперс ||…||''Рубен
|-
|• Тібо Ванденборре ||…||''Озгур
|-
|• Гаель Малю ||…||''Маню
|}

== Знімальна група ==
{{columns-list|2; line-height:1.42em|
* [[Сценарист|Автор сценарію]] — Набіль Бен Ядір, Лоран Бранденбургер, Мішель Саббе
* [[Кінорежисер|Режисер-постановник]] — [[Набіль Бен Ядір]]
* [[Кінопродюсер|Продюсер]] — Набіль Бен Ядір, Пітер Букеєрт, Бенуа Роланд
* [[Кінооператор|Оператор]] — Робрехт Гейварт
* [[Композитор]] — Сеньян Янсен
* [[Артдиректор]]b — Мохамед Аяда, Флоріс ван Лой
* [[Кастинг|Підбір акторів]] — Сара де Фриз-Вінк
}}

== Нагороди та номінації ==
{| class="wikitable sortable" style="font-size:small;"
|- style="background:#ccc; text-align:center;"
! colspan="6" style="background: LightSteelBlue;" | Список нагород та номінацій<ref>{{IMDb title|5546540|Сліпа зона|section= awards}}</ref>
|- style="background:#ccc; text-align:center;"
! [[Кінофестиваль]]/[[Кінопремія]]
! {{abbr|Рік|Рік проведення заходу або дата церемонії|0}}
! Категорія
! Номінант(и)
! Результат
! class="unsortable"| {{nowrap|{{comment|Дж|Джерело}}}}
|-
| rowspan=4|'''[[Магрітт (кінопремія)|Премія «Магрітт»]]'''
| style="text-align: center;" rowspan=4|[[Магрітт (кінопремія, 2018)|3.02.2018]]
| rowspan=1|[[Премія «Магрітт» за найкращий фільм|Найкращий фільм]]
| rowspan=1|''Сліпа зона''
| {{номінація}}
|rowspan=4|{{r|nom}}{{r|magritt-won}}
|-
| rowspan=1|[[Премія «Магрітт» найкращому режисеру|Найкращий режисер]]
| rowspan=1|Набіль Бен Ядір
| {{номінація}}
|-
| rowspan=1|[[Премія «Магрітт» найкращому актору в ролі другого плану|Найкращий актор другого плану]]
| rowspan=1|Давид Муржіа
| {{номінація}}
|-
| rowspan=1|[[Премія «Магрітт» найперспективнішому актору|Найперспективніший актор]]
| rowspan=1|Суф'єн Чиля
| {{перемога}}
|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [[Файл:IMDB Logo 2016.svg|30px]] {{IMDb title|5546540|Сліпа зона}} {{рейтинг-10|6.4}} (станом на 13.01.2018)

{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми-драми Бельгії]]
[[Категорія:Фільми-бойовики Бельгії]]
[[Категорія:Фільми-трилери Бельгії]]
[[Категорія:Кримінальні фільми Бельгії]]
[[Категорія:Фільми нідерландською мовою]]
[[Категорія:Фільми французькою мовою]]
[[Категорія:Фільми Набіля Бен Ядіра]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Бельгії]]

title: Сліпа зона ·

Жанр: драма, кримінальний бойовик, трилер

Режисер: Набіль Бен Ядір

Сценарист: - Набіль Бен Ядір - Лоран Бранденбургер - Мішель Саббе

У головних · ролях: Пітер ван ден Бегін · Суф'єн Чиля · Давид Муржіа

Кінокомпанія: - • Antilope Joyeuse - • Eyeworks Film & TV Drama - • Wrong Men North

Мова: нідерландська, французька

Країна: Бельгія

Дата виходу: 25 січня 2017 (Бельгія)

Рейтинг: IMDb


text:
# HD76590
HD76590 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу
B9 й має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  9,7.

## Пекулярний хімічний склад
Зоряна атмосфера HD76590 має підвищений вміст
Si
.

title: HD76590

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD76590}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD76590}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA| 8|54|57,70}}
| схилення= {{DEC|-52|16|40,6}}
| вид_вел =  9,70<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу B|B9]]
| u-b =  0,00
| b-v =  0,00
| r-i =
| змінна =
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =
| схилення =
| паралакс =
| п_похибка =
| відстань_ср =
| відстань_пс =
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 76590,
[[Боннський огляд|CD-51 3340]]
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD76590
}}
{{Starbox end}}

'''HD76590''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]]
[[Зорі спектрального класу B|B9]] й має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  9,7.<ref name=CPcat />
<!--Вона знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]] й розташована на відстані біля [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].-->

==Пекулярний хімічний склад==

[[Зоряна атмосфера]] HD76590 має підвищений вміст
[[кремній|Si]]
.<ref name=CPcat />

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (8h-10h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Примітки ==
{{reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу B9]]
[[Категорія:HD76000-76999|5]]

{{astro-stub}}

title: HD76590

title: Характеристики

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: мас/рік · за схиленням: мас/рік

Відстань: світлових років · парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD76590


text:
# У квадраті 45
«У квадраті 45» — радянський художній фільм, знятий в 1955 році режисером Юрієм Вишинським на кіностудії «Мосфільм».

## Сюжет
Неподалік від кордону розташувалася база авіації. Її головні завдання — надання допомоги прикордонникам, охорона лісів від пожеж та інших стихійних лих. Одного разу в лісі сталася пожежа. Команда пожежних-парашутистів вилетіла на літаку Ан-2 на гасіння пожежі. Новачок Валентин Волгін показав свою нерішучість і запізнився зі стрибком. Після цього Волгін став дуже болісно переживати свою першу невдачу. Він став уникати поглядів свого інструктора, Ірини Алєєвої. Але коли команда пожежників-парашутистів отримала завдання з надання допомоги прикордонникам, Волгін після погоні по палаючому лісі допоміг затримати небезпечного диверсанта.

## У ролях
- Всеволод Платов —  Валентин Волгін, парашутист-пожежник
- Маргарита Ліфанова —  Ірина Алєєва, інструктор зі стрибків з парашутом
- Володимир Гуляєв —  Олексій Рижов, командир пожежників
- Іван Кузнецов —  Іван Миколайович Лещук, начальник авіабази
- Микола Хрящиков —  Григорій Пилипович Федотов, лісник
- Валентин Брилєєв —  Пєпєлов, радист
- Михайло Майоров —  Щербаков, полковник контррозвідки Комітету державної безпеки
- Борис Битюков —  Борис Валентинович Яковлєв, майор контррозвідки
- Тетяна Забродина —  Грищенко, капітан контррозвідки, вона ж візник «Настасья»
- Іван Соловйов —  Рум'янцев, майор контррозвідки, він же «Сліпий»
- Володимир Зельдін —  Борис Миколайович Шмельов, диверсант, він же Потапов-Івін, він же Клязін, зрадник Батьківщини
- Іван Воронов —  диверсант
- Олександр Полинський —  полковник іноземної розвідки
- Микола Сморчков —  молодий диверсант
- Павло Винник —  черговий пожежний, який прийняв сигнал про пожежу

## Знімальна група
- Режисер: Юрій Вишинський
- Автор сценарію: Еміль Брагінський
- Оператори: Марк Дятлов, Олександр Симонов
- Художник: Георгій Гривцов
- Композитор: Володимир Юровський

title: У квадраті 45

wikitext:
{{Фільм
|вид =
|українська назва =У квадраті 45
|оригінальна назва ={{lang-ru|В квадрате 45}}
|зображення =У квадраті 45.jpg
|жанр       =пригодницький
|режисер    =[[Вишинський Юрій Михайлович|Юрій Вишинський]]
|сценарист  =[[Брагінський Еміль Веніамінович|Еміль Брагінський]]
|Актори     =[[Бертуліс Пізіч]]
[[Астріда Кайріша]]
|оператор   =[[Марк Дятлов]]
[[Симонов Олександр (оператор)|Олександр Симонов]]
|композитор =[[Юровський Володимир Михайлович (композитор)|Володимир Юровський]]
|художник   =[[Гривцов Георгій Олександрович|Георгій Гривцов]]
|кінокомпанія ="[[Мосфільм]]"
|країна     = {{USSR}}
|тривалість = 64 хв.
|рік        = 1955
| ідентифікатор =0314827
}}
'''«У квадраті 45»''' — радянський художній фільм, знятий в 1955 році режисером [[Вишинський Юрій Михайлович|Юрієм Вишинським]] на кіностудії «[[Мосфільм]]».

== Сюжет ==
Неподалік від кордону розташувалася база авіації. Її головні завдання — надання допомоги прикордонникам, охорона лісів від пожеж та інших стихійних лих. Одного разу в лісі сталася пожежа. Команда пожежних-парашутистів вилетіла на літаку Ан-2 на гасіння пожежі. Новачок Валентин Волгін показав свою нерішучість і запізнився зі стрибком. Після цього Волгін став дуже болісно переживати свою першу невдачу. Він став уникати поглядів свого інструктора, Ірини Алєєвої. Але коли команда пожежників-парашутистів отримала завдання з надання допомоги прикордонникам, Волгін після погоні по палаючому лісі допоміг затримати небезпечного диверсанта.

== У ролях ==
* [[Платов Всеволод Миколайович|Всеволод Платов]] — '' Валентин Волгін, парашутист-пожежник ''
* [[Ліфанова Маргарита Ульянівна|Маргарита Ліфанова]] — '' Ірина Алєєва, інструктор зі стрибків з парашутом ''
* [[Гуляєв Володимир Леонідович|Володимир Гуляєв]] — '' Олексій Рижов, командир пожежників ''
* [[Кузнецов Іван Миколайович|Іван Кузнецов]] — '' Іван Миколайович Лещук, начальник авіабази ''
* [[Хрящиков Микола Прохорович|Микола Хрящиков]] — '' Григорій Пилипович Федотов, лісник ''
* [[Брилєєв Валентин Андрійович|Валентин Брилєєв]] — '' Пєпєлов, радист ''
* [[Майоров Михайло Михайлович|Михайло Майоров]] — '' Щербаков, полковник контррозвідки Комітету державної безпеки ''
* [[Битюков Борис Валентинович|Борис Битюков]] — '' Борис Валентинович Яковлєв, майор контррозвідки ''
* [[Забродіна Тетяна Андріївна|Тетяна Забродина]] — '' Грищенко, капітан контррозвідки, вона ж візник «Настасья» ''
* [[Соловйов Іван Іванович (актор)|Іван Соловйов]] — '' Рум'янцев, майор контррозвідки, він же «Сліпий» ''
* [[Зельдін Володимир Михайлович|Володимир Зельдін]] — '' Борис Миколайович Шмельов, диверсант, він же Потапов-Івін, він же Клязін, зрадник Батьківщини ''
* [[Воронов Іван Дмитрович|Іван Воронов]] — '' диверсант ''
* [[Полинський Олександр Кузьмич|Олександр Полинський]] — '' полковник іноземної розвідки ''
* [[Сморчков Микола Гаврилович|Микола Сморчков]] — '' молодий диверсант ''
* [[Винник Павло Борисович|Павло Винник]] — '' черговий пожежний, який прийняв сигнал про пожежу ''

== Знімальна група ==
* Режисер: [[Вишинський Юрій Михайлович|Юрій Вишинський]]
* Автор сценарію: [[Брагінський Еміль Веніамінович|Еміль Брагінський]]
* Оператори: [[Марк Дятлов]], [[Симонов Олександр (оператор)|Олександр Симонов]]
* Художник: [[Гривцов Георгій Олександрович|Георгій Гривцов]]
* Композитор: [[Юровський Володимир Михайлович (композитор)|Володимир Юровський]]

== Посилання ==
* {{imdb|id=0314827|name=''У квадраті 45''}}
{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1955]]
[[Категорія:Фільми студії «Мосфільм»]]
[[Категорія:Пригодницькі фільми СРСР]]
[[Категорія:Фільми про шпигунів]]
[[Категорія:Фільми Юрія Вишинського]]

title: рос. В квадрате 45

Жанр: пригодницький

Режисер: Юрій Вишинський

Сценарист: Еміль Брагінський

У головних · ролях: Бертуліс Пізіч · Астріда Кайріша

Оператор: Марк Дятлов · Олександр Симонов

Композитор: Володимир Юровський

Художник: Георгій Гривцов

Кінокомпанія: "Мосфільм"

Мова: російська

Країна: СРСР


text:
# Рудольф Блауманіс
Ру́дольф Бла́уманіс  (латис. Blaumanis Rūdolfs; * 1 січня 1863, селище Ерглі Ергльського краю області Відземе, у тодішній Ліфляндській губернії під владою Російської імперії — † 4 вересня 1908, у Такахар'ю Фінляндії) — латиський письменник, новеліст, драматург і поет. Автор реалістичної прози про життя селянства. Відомий також як сатирик. Писав латиською та німецькою мовами. В Ризі встановлено монумент Блауманісові.

## Біографія
Навчався у німецькій школі міста Рига. Друкуватися почав з 1882 р., до того ж перші твори — німецькою мовою.
У оповіданнях («Раудупієте», 1889; «В трясовині», 1898; «У тіні смерті», 1899) та п'єсах («Блудний син», 1893; «Індрани», 1904; «В огні», 1905) у стилі реалізму розкривав суперечності тогочасного латиського села.
П'єси Блауманіса ставилися на сцені театрів за радянських часів.

## Твори
- п'єса «Блудний син», 1893
- п'єса «Індрани», 1904
- п'єса «В огні», 1905

### Українські переклади
- В Спієнах. К., 1952

title: Рудольф Блауманіс

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Рудольф Блауманіс
| оригінал імені       = ({{lang-lv|Blaumanis Rūdolfs}}
| місце_проживання     =
| інші_імена           =
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           = R Blaumanis.jpg
| розмір_зображення    = 200пкс
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 01.01.1863
| місце_народження     = [[Ерглі]]
 [[Ліфляндська губернія]]
 {{RUSold}}
| дата_смерті          = 04.09.1908
| місце_смерті         = [[Такахар'ю]]
 {{FIN}}
| причина_смерті       =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       =
| Alma_mater           =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                =
| посада               =
| військове звання     =
| платня               =
| термін               =
| попередник           =
| наступник            =
| партія               =
| головував_(-ла)      =
| конфесія     =
| батько               =
| матір                =
| рід                  =
| родичі               =
| дружина              =
| діти                 =
| автограф             = Rudolfs Blaumanis signature.svg
| розмір_автографа     =
| підпис               =
| нагороди             =
| примітки             =
| герб                 =
| підпис_герба         =
}}
'''Ру́дольф Бла́уманіс ''' ({{lang-lv|Blaumanis Rūdolfs}}; * {{ДН|1|1|1863}}, селище [[Ерглі]] [[Ергльський край|Ергльського краю]] області [[Відземе]], у тодішній [[Ліфляндська губернія|Ліфляндській губернії]] під владою [[Російська імперія|Російської імперії]] — † {{ДС|4|9|1908}}, у [[Такахар'ю]] [[Фінляндія|Фінляндії]]) — [[Латвія|латиський]] [[письменник]], [[новеліст]], [[драматург]] і [[поет]]. Автор реалістичної прози про життя селянства. Відомий також як сатирик. Писав латиською та німецькою мовами. В Ризі встановлено монумент Блауманісові<ref>[http://wikimapia.org/7890048/Monument-to-R%C5%ABdolfs-Blaumanis Монумент Блауманіса в м. Ризі] </ref>.

== Біографія ==
Навчався у німецькій школі міста Рига. Друкуватися почав з [[1882]] р., до того ж перші твори — німецькою мовою.

У [[оповідання]]х («Раудупієте», 1889; «В трясовині», 1898; «У тіні смерті», 1899) та [[п'єса]]х («Блудний син», 1893; «Індрани», 1904; «В огні», 1905) у стилі реалізму розкривав суперечності тогочасного латиського села.

[[П'єса|П'єси]] Блауманіса ставилися на сцені [[театр]]ів за радянських часів.

== Твори ==
* п'єса «Блудний син», 1893
* п'єса «Індрани», 1904
* п'єса «В огні», 1905

=== Українські переклади ===
* ''В Спієнах''. К., 1952

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{УРЕ}}
{{нормативний контроль}}
{{ВП-портали|Латвія|Література|Біографії}}
{{DEFAULTSORT:Блауманіс Рудольф }}

[[Категорія:Драматурги]]
[[Категорія:Латвійські журналісти]]
[[Категорія:Латвійські письменники]]
[[Категорія:Латвійські поети]]
[[Категорія:Новелісти XIX століття]]

title: (латис. Blaumanis Rūdolfs

Народився: 1 січня 1863 · Ерглі · Ліфляндська губернія · Російська імперія

Помер: 4 вересня 1908 (45 років) · Такахар'ю · Фінляндія · ·туберкульоз

Країна: Російська імперія

Діяльність: поет, драматург, журналіст, письменник, перекладач

Галузь: Латиська література і реалізм

Знання мов: латиська

Magnum opus: Wader in the Bogd, Pazudušais dēls (drama)d, Skroderdienas Silmačos (play)d, Indrani (play)d і Ugunī (play)d


text:
# Навчально-науковий інститут «Каразінський банківський інститут»
Навчально-науковий інститут «Каразінський банківський інститут» — підрозділ державного вищого навчального закладу IV рівня акредитації — Харківського Національного університету імені В. Н. Каразіна, розташований у Харкові. Має гуртожиток.

## Історія
06 травня 1944 року засновано Харківський обліково-кредитний технікум Держбанку Союзу РСР, директором якого став Вольдемар Дролле.
Згідно з Постановою Ради Мiнiстрiв СРСР вiд 05 жовтня 1948 року у червені 1949 року три технiкуми фiнансового профiлю міста об’єдналися в Харкiвський фiнансово-кредитний технікум.
27 червня 1952 року відкрито заочне вiддiлення технікуму з навчально-консультацiйними пунктами в Одеськiй, Дніпропетровськiй, Львiвськiй, Кримськiй, Чернівецькiй та Сталiнськiй областях.
01 сiчня 1955 року – Харкiвський фiнансово-кредитний технiкум реорганiзовано в облiково-кредитний технiкум Держбанку СРСР. 02 квiтня 1955 року технiкум очолив Анатолій Петрович Найден
У 1966 році при технікумі створено курси підвищення кваліфікації працівників Держбанку та ощадних кас.
У 1971 році директором обліково-кредитного технікуму призначають Ксенію Радченко.
У 1976 році установу очолила Люіса Іванівна Ходирєва.
У 1992 році Харківський обліково-кредитний технікум перейменовано у Харківський технікум банківської справи.
У 1996 році на базі Харківського технікуму банківської справи створено Харківський банківський коледж. У коледжі почала успішно працювати одна з нових педагогічних технологій в Україні – дистанційне навчання, впровадження якого почалося спільно з фахівцями освітньої фірми “Design for Learning International” за підтримки фонду Know-how (Великобританія).
У 2000 році на базі Харківського банківського коледжу створено Харківську філію Української академії банківської справи. 02 жовтня того ж року установу очолив академік Академії економічних наук України, доктор економічних наук, професор Олег Володимирович Васюренко.
У 2001 році навчальний заклад став офіційним членом Харківського банківського союзу.
У 2003 році керівника ВНЗ О.В. Васюренка обрано до складу Президії Харківського банківського союзу та Ради ректорів Вищих навчальних закладів Харківського регіону.
13 травня 2004 року на базі Харківської філії Української академії банківської справи НБУ створено Харківський банківський інститут Української академії банківської справи НБУ.
У 2006 році на підставі Постанови Кабінету Міністрів України та Наказу Правління Національного банку України  в Києві  створено Університет банківської справи, до складу якого увійшли навчальні заклади Національного банку України, в тому числі й Харківський інститут банківської справи.
У 2007 році разом зі структурною реорганізацією в Києві відбулися організаційні зміни і в харківському осередку університету. В тому ж році новим керівником Харківського інституту банківської справи УБС НБУ стає доктор економічних наук, професор Олександр Миколайович Тридід.
У 2009 році до 65-літнього ювілею в інституті створено Музей грошей. В основі експозиції – архівні матеріали зі становлення банківництва на Харківщині, цінні папери банківських установ різних часів, колекція паперових грошей та монет.
У 2015 році Інститут, як структурний підрозділ Університету банківської справи, ввійшов до структури Міністерства освіти та науки України, змінивши назву на Харківський навчально-науковий інститут Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи». 13 червня того ж року Інститут очолив Академік академії економічних наук України, доктор економічних наук, професор Борис Вадимович Самородов.
У 2016 році директора інституту обрано на посаду віце-президента Харківського банківського союзу.
У 2017 році підписано Меморандум щодо розвитку фінансової грамотності населення Харківського регіону між Харківською обласною державною адміністрацією, Харківським банківським союзом, Харківським університетським консорціумом та Харківським навчально-науковим інститутом Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи».
У 2018 році відкрито Навчально-тренувальний комплекс «FinTech» з сучасними технічними засобами, які використовуються для проведення освітніх та соціальних заходів з фінансової грамотності для різних верств населення Харківщини.
У 2019 році кафедра менеджменту, бізнесу та професійних комунікацій здійснила перший випуск іноземців за рівнем «магістр» — громадян з Південної Азії та Африки.
У 2020 році інститут змінив підпорядкованість, увійшовши до складу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна та змінивши назву на ННІ «Каразінський банківський інститут». На момент приєднання в інституті навчалося майже 500 студентів і працювало більше 100 працівників
У 2022 році Інститут очолила кандидат філософських наук, доцент Анна Андріївна Чхеайло.

## Структура

### Кафедри
Кафедру обліку та оподаткування було засновано 01 вересня 2007 року для підготовки фахівці з поглибленими знаннями в управлінсько-організаційній, податково-аналітичній, фінансово-економічній, контрольно-ревізійній та обліково-аудиторській сферах. Освітні програми спрямовані на підготовку фахівців фіскальної інспекції та антикорупційного бюро, органів пенсійного фонду та соціального страхування, державної казначейської та аудиторської служби, митних інспекторів та брокерів, фондових трейдерів, контролерів, економістів, касирів, контролерів у банках і небанківських установах, ревізорів, податкових інспекторів, бухгалтерів та помічників аудитора (головного бухгалтера), менеджерів з бухгалтерського обліку та бухгалтер-експертів різних організаційно-правових форм власності, аналітиків державної та фінансової служби.
Кафедра банківського бізнесу та фінансових технологій була створена на базі кафедри фінансів та кафедри банківської справи у жовтні 2017 року. Головна мета роботи – забезпечення високої якісної професійної підготовки фахівців згідно з галузевими стандартами вищої освіти, підвищення рівня викладання дисциплін і модернізація навчального процесу. Завдяки інтеграції академічних та інноваційних методів навчання кафедра забезпечує якісну підготовку кадрів фінансово-економічного профілю, які повинні стати основною частиною механізму прийняття управлінських рішень щодо антикризового управління, запобігання банкрутству, оптимізації витрат, ефективного використання грошових потоків, інвестиційних процесів. Широкий напрямок діяльності кафедри, одночасне поєднання всіх форм навчальної, практичної та наукової роботи студента дають змогу забезпечити безперервність процесу творчого оволодіння студентом всього комплексу знань та вмінь, що необхідні йому для вирішення реальних задач в умовах існуючих сьогодні інформаційних, нормативних і ресурсних обмежень економіки. Кафедра бере активну участь у реалізації волонтерського руху з реалізації проекту «Фінансова грамотність» за наступними напрямками: проведення циклу занять з елементами ділової гри з фінансової грамотності, проведення для учнів шкіл екскурсій до Музею грошей інституту, установ банків, проведення лекцій та тренінгів для вчителів та учнів шкіл, організації фахових шкіл «Світ кар’єри».
Кафедру інформаційних технологій та математичного моделювання засновано у 2020 році на базі кафедри інформаційних технологій Харківського навчально-наукового інституту ДВНЗ «Університет банківської справи», яку було засновано у 2001 році. Головна мета роботи – забезпечення підготовки висококваліфікованих, професійних та перспективних фахівців в галузі інформаційних технологій, комп’ютерних наук та кібербезпеки, здатних ідентифікувати та вирішувати складні спеціалізовані задачі та практичні проблеми у професійній сфері.
Кафедра менеджменту, бізнесу та професійних комунікацій засновано у 2020 році на базі кафедри менеджмент Харківського навчально-наукового інституту ДВНЗ «Університет банківської справи», яку було створено у 2008 році. Головна мета роботи – забезпечення підготовки висококваліфікованих, професійних та перспективних менеджерів з новими поглядами та способом мислення щодо управління та реалізації можливостей розвитку підприємств, здатних ідентифікувати та вирішувати складні спеціалізовані задачі та практичні проблеми у сфері управління організаціями.

### Спеціальності
КОО забезпечує професійну підготовку вітчизняних та іноземних студентів на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях вищої освіти за спец. D1 Облік і оподаткування.
КББФТ є випусковою кафедрою, яка на якісному професійному рівні готує спеціалістів для фінансово-кредитної системи України за спец. D2 Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок на першому (бакалаврському) та на другому (магістерському) рівні вищої освіти.
КІТММ забезпечує професійну підготовку вітчизняних та іноземних студентів на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях вищої освіти за спец. F3 Комп’ютерні науки.
КМБПК забезпечує професійну підготовку вітчизняних та іноземних студентів на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях вищої освіти за спец. D6 Секретарська та офісна справа.
Також КМБПК має дві програмами дводипломної освіти спеціальності D3 Менеджмент:
- для вступників на бакалаврат – навчання за Програмою дводипломної бакалаврської освіти для здобуття ступеня бакалавра за освітніми програмами:
  - «Менеджмент і глобальний бізнес»
  - «Бізнес-менеджмент та маркетинг» ("Висшето училище по застраховане и финанси", м. Софія, Болгарія).
- для вступників в магістратуру – навчання за Програмою дводипломної магістерської освіти для здобуття ступеня магістра за освітніми програмами:
  - «Менеджмент організацій та адміністрування»
  - «Управління підприємницькою діяльністю та адміністрування» (Балтійська Міжнародна академія ("Baltijas Starptautiskā akadēmija", м. Рига, Латвія).

Реалізація цих програм надає можливість отримати разом із дипломом Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна диплом європейського вищого навчального закладу, який визнається у країнах Європейського Союзу.

### Практична підготовка
Головним орієнтиром інституту у визначенні змісту та організації практичного навчання є вимоги стейкхолдерів та потреби регіону.
Інститут має стійкі багаторічні зв’язки із фінансово-кредитними установами, підприємствами , організаціями та фірмами Харківського регіону.
Взаємодія здійснюється та здійснюється  на договірній основі. Інститутом укладені понад 30 довготермінових договорів про співробітництво, щороку укладається близько 200 договорів на проходження практики студентів інституту на безоплатній основі.
Враховуючи  вимоги та пропозиції роботодавців, практична підготовка студентів має наскрізний характер та розпочинається з навчальної практики (ІІ, ІІІ курси), комплексний характер якої забезпечується використанням можливостей навчально-тренувального  комплексу «FinTech», що працює в тісному контакті з навчально-тренувальними фірмами, які є його клієнтами, та програмного комплексу АБС Б2, внутрішньобанківської платіжної системи «Enigma». Наявні можливості забезпечують використання інтерактивних форм і методів навчання ситуаційних завдань, ділових ігор, кейсів, що інтенсифікує навчальний процес та забезпечує досягнення цілей навчання під час її проходження навчальної практики. На базі віртуального банку «ІНТЕЛБАНК», який функціонує в структурі  навчально-тренувального  комплексу «FinTech», студенти мають можливість відпрацювати модель дій фахівця, що сприяє формуванню професіональних якостей та швидкій адаптації до первинних посад.
Ефективність виробничої та переддипломної практик значною мірою визначається умовами її організації на базах практики. Тому, як бази практики використовуються найбільш ефективно функціонуючі суб’єкти господарювання, які забезпечують реалізацію вимог наскрізних програм практики та прикладних досліджень відповідно до тем кваліфікаційних магістерських робіт,  мають  спеціалістів належного рівня.
Програми виробничої практики охоплюють  всі основні напрямки економічної діяльності суб’єктів господарювання. При визначенні баз практики студентів інститутом  приймається до уваги ціла низка чинників:  рівень підготовленості студента,  тематика науково-пошукових, курсових робіт, перспектива працевлаштування, місце постійного проживання.
На 2 курсі за ІІ-м (магістерським рівнем освіти) в інституті організована індивідуальна робота студентів на базі фактичних показників фінансово-кредитних установ, на підприємствах, в організаціях.
Переддипломна практика є логічним завершенням наскрізної практичної підготовки студентів, що є заключний етапом підготовки студента до самостійної діяльності з фаху, етапом узагальнюючого осмислення набутих знань, умінь та навичок. Мета практики – виконання кожним студентом індивідуального завдання, збір матеріалів  для написання кваліфікаційної магістерської роботи. У ході практики професійні знання, уміння і навички творчо реалізуються для прийняття самостійних рішень

## Бібліотека
До складу бібліотеки інституту входить: абонемент, книгосховище, читальний зал на 144 посадкових місця, бібліотечний пункт видачі в гуртожитку.

wikitext:
{{Картка:Університет
|абревіатура    = КБІ
|емблема        = Емблема Навчально-наукового інституту «Каразінського банківського інституту».png
|зображення     = Харківський інститут банківської справи.JPG
|дата           = травень
|рік заснування = [[1944]]
|рівень акредитації = IV
|ректор         = Анна Андріївна Чхеайло
|положення      = [[Харків]]
|адреса         = 61174, м. [[Харків]], проспект Перемоги, 55
}}
'''Навчально-науковий інститут «Каразінський банківський інститут»''' — підрозділ державного [[Заклад вищої освіти|вищого навчального закладу]] IV рівня акредитації — [[Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна|Харківського Національного університету імені В. Н. Каразіна]], розташований у [[Харків|Харкові]]. Має гуртожиток.

== Історія ==
[[Файл:Емблема ХІБС Університету банківської справи НБУ.gif|міні|Стара емблема Інституту]]
06 травня 1944 року засновано '''''Харківський обліково-кредитний технікум''''' Держбанку Союзу РСР, директором якого став Вольдемар Дролле.

Згідно з Постановою Ради Мiнiстрiв СРСР вiд 05 жовтня 1948 року у червені 1949 року три технiкуми фiнансового профiлю міста об’єдналися в '''''Харкiвський фiнансово-кредитний технікум'''''.

27 червня 1952 року відкрито заочне вiддiлення технікуму з навчально-консультацiйними пунктами в Одеськiй, Дніпропетровськiй, Львiвськiй, Кримськiй, Чернівецькiй та Сталiнськiй областях.

01 сiчня 1955 року – Харкiвський фiнансово-кредитний технiкум реорганiзовано в облiково-кредитний технiкум Держбанку СРСР. 02 квiтня 1955 року технiкум очолив Анатолій Петрович Найден

У 1966 році при технікумі створено курси підвищення кваліфікації працівників Держбанку та ощадних кас.

У 1971 році директором обліково-кредитного технікуму призначають Ксенію Радченко.

У 1976 році установу очолила Люіса Іванівна Ходирєва.

У 1992 році Харківський обліково-кредитний технікум перейменовано у '''''Харківський технікум банківської справи'''''.

У 1996 році на базі Харківського технікуму банківської справи створено ''Харківський банківський коледж''. У коледжі почала успішно працювати одна з нових педагогічних технологій в Україні – дистанційне навчання, впровадження якого почалося спільно з фахівцями освітньої фірми “Design for Learning International” за підтримки фонду Know-how (Великобританія).

У 2000 році на базі Харківського банківського коледжу створено Харківську філію Української академії банківської справи. 02 жовтня того ж року установу очолив академік Академії економічних наук України, доктор економічних наук, професор Олег Володимирович Васюренко.

У 2001 році навчальний заклад став офіційним членом Харківського банківського союзу.

У 2003 році керівника ВНЗ О.В. Васюренка обрано до складу Президії Харківського банківського союзу та Ради ректорів Вищих навчальних закладів Харківського регіону.

13 травня 2004 року на базі Харківської філії Української академії банківської справи НБУ створено '''''Харківський банківський інститут Української академії банківської справи НБУ'''''.

У 2006 році на підставі Постанови Кабінету Міністрів України та Наказу Правління Національного банку України  в Києві  створено Університет банківської справи, до складу якого увійшли навчальні заклади Національного банку України, в тому числі й Харківський інститут банківської справи.

У 2007 році разом зі структурною реорганізацією в Києві відбулися організаційні зміни і в харківському осередку університету. В тому ж році новим керівником Харківського інституту банківської справи УБС НБУ стає доктор економічних наук, професор Олександр Миколайович Тридід.

У 2009 році до 65-літнього ювілею в інституті створено Музей грошей. В основі експозиції – архівні матеріали зі становлення банківництва на Харківщині, цінні папери банківських установ різних часів, колекція паперових грошей та монет.

У 2015 році Інститут, як структурний підрозділ Університету банківської справи, ввійшов до структури Міністерства освіти та науки України, змінивши назву на Харківський навчально-науковий інститут Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи». 13 червня того ж року Інститут очолив Академік академії економічних наук України, доктор економічних наук, професор Борис Вадимович Самородов.

У 2016 році директора інституту обрано на посаду віце-президента Харківського банківського союзу.

У 2017 році підписано Меморандум щодо розвитку фінансової грамотності населення Харківського регіону між Харківською обласною державною адміністрацією, Харківським банківським союзом, Харківським університетським консорціумом та Харківським навчально-науковим інститутом Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи».

У 2018 році відкрито Навчально-тренувальний комплекс «FinTech» з сучасними технічними засобами, які використовуються для проведення освітніх та соціальних заходів з фінансової грамотності для різних верств населення Харківщини.

У 2019 році кафедра менеджменту, бізнесу та професійних комунікацій здійснила перший випуск іноземців за рівнем «магістр» — громадян з Південної Азії та Африки.

У 2020 році інститут змінив підпорядкованість, увійшовши до складу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна та змінивши назву на ННІ «Каразінський банківський інститут». На момент приєднання в інституті навчалося майже 500 студентів і працювало більше 100 працівників<ref>{{Cite web|title=До ХНУ ім. Каразіна приєднають Харківський інститут банківської справи|url=https://2day.kh.ua/ua/news/do-khnu-im-karazina-priednayut-kharkivskiy-institut-bankivskoi-spravi|website=Kharkiv today|accessdate=2021-07-19|language=uk|archive-date=19 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210719075112/https://2day.kh.ua/ua/news/do-khnu-im-karazina-priednayut-kharkivskiy-institut-bankivskoi-spravi}}</ref><ref>{{Cite web|title=Абітурієнт Каразінського університету|url=http://start.karazin.ua/fakultety/banking|website=start.karazin.ua|accessdate=2021-07-19|archive-date=19 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210719075112/http://start.karazin.ua/fakultety/banking}}</ref>

У 2022 році Інститут очолила кандидат філософських наук, доцент Анна Андріївна Чхеайло.

== Структура ==
=== Кафедри ===
'''Кафедру обліку та оподаткування''' було засновано 01 вересня 2007 року для підготовки фахівці з поглибленими знаннями в управлінсько-організаційній, податково-аналітичній, фінансово-економічній, контрольно-ревізійній та обліково-аудиторській сферах. Освітні програми спрямовані на підготовку фахівців фіскальної інспекції та антикорупційного бюро, органів пенсійного фонду та соціального страхування, державної казначейської та аудиторської служби, митних інспекторів та брокерів, фондових трейдерів, контролерів, економістів, касирів, контролерів у банках і небанківських установах, ревізорів, податкових інспекторів, бухгалтерів та помічників аудитора (головного бухгалтера), менеджерів з бухгалтерського обліку та бухгалтер-експертів різних організаційно-правових форм власності, аналітиків державної та фінансової служби.

'''Кафедра банківського бізнесу та фінансових технологій''' була створена на базі кафедри фінансів та кафедри банківської справи у жовтні 2017 року. Головна мета роботи – забезпечення високої якісної професійної підготовки фахівців згідно з галузевими стандартами вищої освіти, підвищення рівня викладання дисциплін і модернізація навчального процесу. Завдяки інтеграції академічних та інноваційних методів навчання кафедра забезпечує якісну підготовку кадрів фінансово-економічного профілю, які повинні стати основною частиною механізму прийняття управлінських рішень щодо антикризового управління, запобігання банкрутству, оптимізації витрат, ефективного використання грошових потоків, інвестиційних процесів. Широкий напрямок діяльності кафедри, одночасне поєднання всіх форм навчальної, практичної та наукової роботи студента дають змогу забезпечити безперервність процесу творчого оволодіння студентом всього комплексу знань та вмінь, що необхідні йому для вирішення реальних задач в умовах існуючих сьогодні інформаційних, нормативних і ресурсних обмежень економіки. Кафедра бере активну участь у реалізації волонтерського руху з реалізації проекту «Фінансова грамотність» за наступними напрямками: проведення циклу занять з елементами ділової гри з фінансової грамотності, проведення для учнів шкіл екскурсій до Музею грошей інституту, установ банків, проведення лекцій та тренінгів для вчителів та учнів шкіл, організації фахових шкіл «Світ кар’єри».

'''Кафедру інформаційних технологій та математичного моделювання''' засновано у 2020 році на базі кафедри інформаційних технологій Харківського навчально-наукового інституту ДВНЗ «Університет банківської справи», яку було засновано у 2001 році. Головна мета роботи – забезпечення підготовки висококваліфікованих, професійних та перспективних фахівців в галузі інформаційних технологій, комп’ютерних наук та кібербезпеки, здатних ідентифікувати та вирішувати складні спеціалізовані задачі та практичні проблеми у професійній сфері.

'''Кафедра менеджменту, бізнесу та професійних комунікацій''' засновано у 2020 році на базі кафедри менеджмент Харківського навчально-наукового інституту ДВНЗ «Університет банківської справи», яку було створено у 2008 році. Головна мета роботи – забезпечення підготовки висококваліфікованих, професійних та перспективних менеджерів з новими поглядами та способом мислення щодо управління та реалізації можливостей розвитку підприємств, здатних ідентифікувати та вирішувати складні спеціалізовані задачі та практичні проблеми у сфері управління організаціями.

=== Спеціальності ===
КОО забезпечує професійну підготовку вітчизняних та іноземних студентів на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях вищої освіти за спец. D1 ''Облік і оподаткування''.

КББФТ є випусковою кафедрою, яка на якісному професійному рівні готує спеціалістів для фінансово-кредитної системи України за спец. D2 ''Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок'' на першому (бакалаврському) та на другому (магістерському) рівні вищої освіти.

КІТММ забезпечує професійну підготовку вітчизняних та іноземних студентів на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях вищої освіти за спец. F3 ''Комп’ютерні науки''.

КМБПК забезпечує професійну підготовку вітчизняних та іноземних студентів на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях вищої освіти за спец. D6 ''Секретарська та офісна справа''.

Також КМБПК має дві програмами дводипломної освіти спеціальності D3 ''Менеджмент'':
* для вступників на бакалаврат – навчання за Програмою дводипломної бакалаврської освіти для здобуття ступеня бакалавра за освітніми програмами:
** «Менеджмент і глобальний бізнес»
** «Бізнес-менеджмент та маркетинг» ("Висшето училище по застраховане и финанси", м. Софія, Болгарія).
* для вступників в магістратуру – навчання за Програмою дводипломної магістерської освіти для здобуття ступеня магістра за освітніми програмами:
** «Менеджмент організацій та адміністрування»
** «Управління підприємницькою діяльністю та адміністрування» (Балтійська Міжнародна академія ("Baltijas Starptautiskā akadēmija", м. Рига, Латвія).
Реалізація цих програм надає можливість отримати разом із дипломом Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна диплом європейського вищого навчального закладу, який визнається у країнах Європейського Союзу.

=== Практична підготовка ===
Головним орієнтиром інституту у визначенні змісту та організації практичного навчання є вимоги стейкхолдерів та потреби регіону.

Інститут має стійкі багаторічні зв’язки із фінансово-кредитними установами, підприємствами , організаціями та фірмами Харківського регіону.

Взаємодія здійснюється та здійснюється  на договірній основі. Інститутом укладені понад 30 довготермінових договорів про співробітництво, щороку укладається близько 200 договорів на проходження практики студентів інституту на безоплатній основі.

Враховуючи  вимоги та пропозиції роботодавців, практична підготовка студентів має наскрізний характер та розпочинається з навчальної практики (ІІ, ІІІ курси), комплексний характер якої забезпечується використанням можливостей навчально-тренувального  комплексу «FinTech», що працює в тісному контакті з навчально-тренувальними фірмами, які є його клієнтами, та програмного комплексу АБС Б2, внутрішньобанківської платіжної системи «Enigma». Наявні можливості забезпечують використання інтерактивних форм і методів навчання ситуаційних завдань, ділових ігор, кейсів, що інтенсифікує навчальний процес та забезпечує досягнення цілей навчання під час її проходження навчальної практики. На базі віртуального банку «ІНТЕЛБАНК», який функціонує в структурі  навчально-тренувального  комплексу «FinTech», студенти мають можливість відпрацювати модель дій фахівця, що сприяє формуванню професіональних якостей та швидкій адаптації до первинних посад.

Ефективність виробничої та переддипломної практик значною мірою визначається умовами її організації на базах практики. Тому, як бази практики використовуються найбільш ефективно функціонуючі суб’єкти господарювання, які забезпечують реалізацію вимог наскрізних програм практики та прикладних досліджень відповідно до тем кваліфікаційних магістерських робіт,  мають  спеціалістів належного рівня.

Програми виробничої практики охоплюють  всі основні напрямки економічної діяльності суб’єктів господарювання. При визначенні баз практики студентів інститутом  приймається до уваги ціла низка чинників:  рівень підготовленості студента,  тематика науково-пошукових, курсових робіт, перспектива працевлаштування, місце постійного проживання.

На 2 курсі за ІІ-м (магістерським рівнем освіти) в інституті організована індивідуальна робота студентів на базі фактичних показників фінансово-кредитних установ, на підприємствах, в організаціях.

Переддипломна практика є логічним завершенням наскрізної практичної підготовки студентів, що є заключний етапом підготовки студента до самостійної діяльності з фаху, етапом узагальнюючого осмислення набутих знань, умінь та навичок. Мета практики – виконання кожним студентом індивідуального завдання, збір матеріалів  для написання кваліфікаційної магістерської роботи. У ході практики професійні знання, уміння і навички творчо реалізуються для прийняття самостійних рішень

== Бібліотека ==
До складу бібліотеки інституту входить: абонемент, книгосховище, читальний зал на 144 посадкових місця, бібліотечний пункт видачі в гуртожитку.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20181229220238/http://khibs.ubs.edu.ua/ Харківський начально-науковий інститут ДВНЗ «Університет банківської справи»]
* [http://kbi.karazin.ua/istoriya-stanovlennya-i-rozvitku-navchalno-naukovogo-institutu-karazinskij-bankivskij-institut/ Історія розвитку]

{{Харківський університет}}
{{Виші Харківської області}}
[[Категорія:Вищі навчальні заклади Харкова]]
[[Категорія:Харківський університет]]

title: КБІ

КБІ: Харків

Тип: заклад освіти

Країна: Україна

Засновано: травень 1944

Ректор: Анна Андріївна Чхеайло

Адреса: 61174, м. Харків, проспект Перемоги, 55


text:
# Клуб Олександра Чижевського
Клуб Олександра Чижевського — група українських футболістів, які протягом своєї кар'єри провели у командах вищої ліги (Прем'єр-ліги) чемпіонату України з футболу 300 і більше офіційних матчів. Названо на честь Олександра Чижевського, який першим досягнув цього числа матчів.

## Члени клубу
Дані в таблиці станом на кінець сезону 2022-23
| #     | Футболісти                  | Клуби                                                                                | Матчі |
| ----- | --------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------ | ----- |
| 1     | Олександр Шовковський       | «Динамо» — 426 (1994—2016)                                                                                | 426   |
| 2     | Олег Шелаєв                 | «Зоря» — 68 (1993—1996), «Шахтар» — 36 (1996—2000), «Дніпро» — 209 (1999, 2000—2008), «Металург» (Донецьк) — 13 (2000), «Кривбас» — 8 (2009), «Металіст» — 78 (2009—2014)                                                                                | 412   |
| 3     | В'ячеслав Чечер             | «Кривбас» — 33 (2000—2001), «Металург» (Донецьк) — 320 (2002—2015), «Карпати» — 9 (2010), «Зоря» — 47 (2015—2019)                                                                                | 409   |
| 4     | Олександр Чижевський        | «Карпати» — 226 (1992—1999, 2002), «Шахтар» — 9 (1999), «Металург» (Запоріжжя) — 38 (2000—2001), «Таврія» — 87 (2002, 2003—2006), «Волинь» — 1 (2003), «Закарпаття» — 40 (2007—2009)                                                                                | 401   |
| 5     | Олександр Горяїнов          | «Металіст» — 331 (1994, 1998—2003, 2005—2015), ЦСКА — 11 (1995—1996), «Кривбас» — 49 (2003—2005)                                                                                | 391   |
| 6     | Руслан Ротань               | «Дніпро» — 316 (1999—2005, 2008—2017), «Динамо» — 59 (2005—2007, 2018)                                                                                | 375   |
| 7     | Сергій Назаренко            | «Дніпро» — 272 (1999—2011, 2016—2017), «Таврія» — 77 (2011—2014), «Чорноморець» — 10 (2014), «Металіст» — 14 (2015)                                                                                | 373   |
| 8     | Тарас Степаненко            | «Металург» (Запоріжжя) — 81 (2006—2010), «Шахтар» — 289 (2010—2025)                                                                                | 370   |
| 9     | Сергій Шищенко              | «Металіст» — 28 (1992—1993), «Шахтар» — 23 (1994, 1996), «Нива» (Тернопіль) — 28 (1995), «Кривбас» — 21 (1997—1998), «Металург» (Запоріжжя) — 18 (1999, 2006), «Металург» (Донецьк) — 166 (2000—2003, 2005—2006,2008-2009), «Іллічівець» — 25 (2004), «Чорноморець» — 54 (2006—2007) | 363   |
| 10    | Олександр Гладкий           | «Металіст» — 9 (2004—2005), «Харків» — 54 (2005—2007), «Шахтар» — 118 (2007—2010, 2014—2016), «Дніпро» — 23 (2010—2012), «Карпати» — 81 (2012—2014, 2017), «Динамо» — 8 (2016—2017), «Чорноморець» — 30 (2018, 2022—2023), «Зоря» — 38 (2020—2022)                                   | 361   |
| 11    | Руслан Костишин             | ЦСКА/«Арсенал» — 131 (1996—2001), «Дніпро» — 109 (2002—2006), «Кривбас» — 119 (2007—2012)                                                                                | 359   |
| 12    | Сергій Закарлюка            | «Дніпро» — 3 (1994), ЦСКА/«Арсенал» — 238 (1996—2001, 2007—2011), «Металург» (Донецьк) — 62 (2002, 2006), «Шахтар» — 4 (2003), «Іллічівець» — 40 (2004—2005), «Ворскла» — 9 (2011)                                                                                | 356   |
| 13    | Олександр Грицай            | «Дніпро» — 196 (2000—2008), «Кривбас» — 10 (2009), «Арсенал» — 70 (2009—2011), «Зоря» — 78 (2012—2015)                                                                                | 354   |
| 14    | Володимир Чеснаков          | «Ворскла» — 350 (2007—2024)                                                                                | 353   |
| 15    | Олександр Зотов             | «Чорноморець» — 139 (1995—1997, 2007—2008), «Кривбас» — 59 (1999—2000), «Ворскла» — 12 (2001), «Металург» (Донецьк) — 133 (2002—2006, 2009), «Закарпаття» — 8 (2009)                                                                                | 351   |
| 16    | Ігор Шуховцев               | СК «Одеса» — 12 (1992), «Нива» (Вінниця) — 17 (1992, 1994—1995), «Іллічівець» (Маріуполь) — 244 (1997—2003, 2005—2009), «Арсенал» (Київ) — 9 (2004), «Таврія» (Сімферополь) — 9 (2004), «Зоря» — 57 (2009—2011), «Металіст» — 1 (2013)                                               | 349   |
| 17    | Андрій Пятов                | «Ворскла» — 42 (2005—2007), «Шахтар» — 301 (2007—2023)                                                                                | 344   |
| 18    | Владислав Ващук             | «Динамо» (Київ) — 254 (1993—2002, 2005—2008), «Чорноморець» — 54 (2004—2005, 2009—2010), «Львів» — 11 (2008), «Волинь» — 24 (2010—2011)                                                                                | 343   |
| 19    | Сергій Мізін                | «Динамо» — 73 (1993—1995), «Дніпро» — 28 (1996—1997), «Чорноморець» — 7 (1996), ЦСКА/«Арсенал» — 90 (1997, 2005—2008), «Карпати» — 87 (1998—1999, 2003), «Кривбас» — 25 (2000), «Металіст» — 32 (2001—2002)                                                                          | 342   |
| 20-21 | Віталій Рева                | ЦСКА/«Арсенал» — 262 (1995—2001, 2007—2011, 2013), «Динамо» — 50 (2001—2007), «Таврія» — 13 (2005), «Оболонь» — 10 (2011), «Кривбас» — 6 (2012)                                                                                | 341   |
| 20-21 | Максим Шацьких              | «Динамо» — 215 (1999—2009), «Арсенал» — 95 (2010—2012, 2013), «Чорноморець» — 6 (2013), «Говерла» — 25 (2014—2015)                                                                                | 341   |
| 22    | Дарійо Срна                 | «Шахтар» — 339 (2003—2018)                                                                                | 339   |
| 23    | Андрій Кирлик               | «Металіст» — 58 (1994, 1999), «Кремінь» — 82 (1995—1996), «Нива» (Тернопіль) — 29 (1998), ЦСКА/«Арсенал» — 47 (2001), «Чорноморець» — 115 (2003—2007)                                                                                | 331   |
| 24    | Сергій Долганський          | «Верес» — 32 (1992—1993, 1994—1995), «Металіст» — 12 (1993—1994) «Чорноморець» — 51 (1996—1998), «Металург» (Донецьк) — 21 (2004), «Ворскла» — 212 (2001, 2003, 2005—2012)                                                                                | 328   |
| 25    | Валентин Полтавець          | «Металург» (Запоріжжя) — 168 (1994—2000), «Дніпро» — 45 (2001), «Арсенал» (Київ) — 24 (2002), «Чорноморець» — 85 (2003—2008)                                                                                | 322   |
| 26-27 | Олександр Головко           | «Таврія» — 133 (1992—1994, 2005—2006), «Динамо» — 186 (1996—2003)                                                                                | 319   |
| 26-27 | Олег Гусєв                  | «Арсенал» — 23 (2002—2003), «Динамо» — 296 (2003—2018)                                                                                | 319   |
| 28    | Едмар Галовський де Ласерда | «Таврія» — 117 (2003—2007), «Металіст» — 189 (2007—2015), «Дніпро» — 10 (2015—2016)                                                                                | 316   |
| 29    | Андрій Воробей              | «Шахтар» — 219 (1997—2007), «Дніпро» — 47 (2007—2010), «Арсенал» — 23 (2009—2010), «Металіст» — 26 (2010—2012)                                                                                | 315   |
| 30    | Ігор Лучкевич               | «Металург» (Запоріжжя) — 215 (1992—1997, 2003—2005), «Металург» (Донецьк) — 14 (1998), «Карпати» — 69 (1999—2002), «Таврія» — 13 (2003)                                                                                | 311   |
| 31-33 | Володимир Єзерський         | «Карпати» — 33 (1997—1998), «Динамо» — 10 (1999—2000), «Кривбас» — 9 (2000), «Дніпро» — 146 (2001—2007), «Шахтар» — 21 (2007—2009), «Зоря» (Луганськ) — 31 (2010—2011), «Таврія» — 44 (2011—2013), «Говерла» — 9 (2013)                                                              | 303   |
| 31-33 | Желько Любенович            | «Кривбас» — 9 (2005—2006), «Таврія» — 148 (2006—2011), ПФК «Олександрія» — 9 (2012), «Зоря» — 137 (2012—2018)                                                                                | 303   |
| 31-33 | Павло Ребенок               | «Ворскла» — 226 (2004—2007, 2011—2012, 2013, 2016—2021), «Металіст» — 21 (2008—2009, 2012—2015), «Чорноморець» — 56 (2008—2011, 2014)                                                                                | 303   |
| 34    | Олег Краснопьоров           | «Закарпаття» — 25 (2001—2002), «Іллічівець» — 113 (2002—2008), «Ворскла» — 124 (2011), «Металіст» — 40 (2013—2014)                                                                                | 302   |
| 35    | Володимир Польовий          | «Металург» (Запоріжжя) — 159, «Дніпро» — 20, «Металург» (Донецьк) — 21, «Арсенал» — 55, «Волинь» — 27, «Дніпро-1» — 18                                                                                | 300   |

title: Клуб Олександра Чижевського

wikitext:
[[Файл:Александр Шовковский - Olexandr Shovkovskiy (16250615813).jpg|міні|[[Шовковський Олександр Володимирович|Олександр Шовковський]] є лідером за кількістю виступів в [[Українська прем'єр-ліга (футбол)|українській Прем'єр-лізі]]]]
'''Клуб Олександра Чижевського''' — група [[Україна|українських]] [[футбол]]істів, які протягом своєї кар'єри провели у командах вищої ліги (Прем'єр-ліги) [[Чемпіонат України з футболу|чемпіонату України з футболу]] 300 і більше офіційних матчів. Названо на честь [[Чижевський Олександр Арсенійович|Олександра Чижевського]], який першим досягнув цього числа матчів.

== Члени клубу ==
: ''Дані в таблиці станом на кінець сезону 2022-23''
{| class="wikitable"
|-
! #
! Футболісти
! Клуби
! Матчі
|-
| 1
| [[Шовковський Олександр Володимирович|Олександр Шовковський]]
| [[Динамо (Київ)|«Динамо»]] — 426 (1994—2016)
|align="center"|'''426'''
|-
| 2
| [[Шелаєв Олег Миколайович|Олег Шелаєв]]
| [[Зоря (Луганськ)|«Зоря»]] — 68 (1993—1996), [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар»]] — 36 (1996—2000), [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 209 (1999, 2000—2008), [[Металург (Донецьк)|«Металург» (Донецьк)]] — 13 (2000), [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 8 (2009), [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 78 (2009—2014)
|align="center"|'''412'''
|-
| 3
| [[Чечер В'ячеслав Леонідович|В'ячеслав Чечер]]
| [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 33 (2000—2001), [[Металург (Донецьк)|«Металург» (Донецьк)]] — 320 (2002—2015), [[Карпати (Львів)|«Карпати»]] — 9 (2010), [[Зоря (Луганськ)|«Зоря»]] — 47 (2015—2019)
|align="center"|'''409'''
|-
| 4
| [[Чижевський Олександр Арсенійович|Олександр Чижевський]]
| [[Карпати (Львів)|«Карпати»]] — 226 (1992—1999, 2002), [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар»]] — 9 (1999), [[Металург (Запоріжжя)|«Металург» (Запоріжжя)]] — 38 (2000—2001), [[Таврія (Сімферополь)|«Таврія»]] — 87 (2002, 2003—2006), [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь»]] — 1 (2003), [[Говерла (футбольний клуб)|«Закарпаття»]] — 40 (2007—2009)
|align="center"|'''401'''
|-
| 5
| [[Горяїнов Олександр Сергійович|Олександр Горяїнов]]
| [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 331 (1994, 1998—2003, 2005—2015), [[Арсенал (Київ)|ЦСКА]] — 11 (1995—1996), [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 49 (2003—2005)
|align="center"|'''391'''
|-
| 6
| [[Ротань Руслан Петрович|Руслан Ротань]]
| [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 316 (1999—2005, 2008—2017), [[Динамо (Київ)|«Динамо»]] — 59 (2005—2007, 2018)
|align="center"|'''375'''
|-
| 7
| [[Назаренко Сергій Юрійович|Сергій Назаренко]]
| [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 272 (1999—2011, 2016—2017), [[Таврія (Сімферополь)|«Таврія»]] — 77 (2011—2014), [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 10 (2014), [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 14 (2015)
|align="center"|'''373'''
|-
| 8
| [[Степаненко Тарас Миколайович|Тарас Степаненко]]
| [[Металург (Запоріжжя)|«Металург» (Запоріжжя)]] — 81 (2006—2010), [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар»]] — 289 (2010—2025)
| align="center" |'''370'''
|-
| 9
| [[Шищенко Сергій Юрійович|Сергій Шищенко]]
| [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 28 (1992—1993), [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар»]] — 23 (1994, 1996), [[Нива (Тернопіль)|«Нива» (Тернопіль)]] — 28 (1995), [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 21 (1997—1998), [[Металург (Запоріжжя)|«Металург» (Запоріжжя)]] — 18 (1999, 2006), [[Металург (Донецьк)|«Металург» (Донецьк)]] — 166 (2000—2003, 2005—2006,2008-2009), [[Маріуполь (футбольний клуб)|«Іллічівець»]] — 25 (2004), [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 54 (2006—2007)
|align="center"|'''363'''
|-
| 10
|'''[[Гладкий Олександр Миколайович|Олександр Гладкий]]'''
|«[[Металіст (Харків)|Металіст]]» — 9 (2004—2005), «[[Харків (футбольний клуб)|Харків]]» — 54 (2005—2007), «[[Шахтар (Донецьк)|Шахтар]]» — 118 (2007—2010, 2014—2016), «[[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|Дніпро]]» — 23 (2010—2012), «[[Карпати (Львів)|Карпати]]» — 81 (2012—2014, 2017), «[[Динамо (Київ)|Динамо]]» — 8 (2016—2017), [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 30 (2018, 2022—2023), [[Зоря (Луганськ)|«Зоря»]] — 38 (2020—2022)
| align="center" |'''361'''
|-
| 11
| [[Костишин Руслан Володимирович|Руслан Костишин]]
| [[Арсенал (Київ)|ЦСКА/«Арсенал»]] — 131 (1996—2001), [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 109 (2002—2006), [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 119 (2007—2012)
|align="center"|'''359'''
|-
| 12
| [[Закарлюка Сергій Володимирович|Сергій Закарлюка]]
| [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 3 (1994), [[Арсенал (Київ)|ЦСКА/«Арсенал»]] — 238 (1996—2001, 2007—2011), [[Металург (Донецьк)|«Металург» (Донецьк)]] — 62 (2002, 2006), [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар»]] — 4 (2003), [[Маріуполь (футбольний клуб)|«Іллічівець»]] — 40 (2004—2005), [[Ворскла (футбольний клуб)|«Ворскла»]] — 9 (2011)
|align="center"|'''356'''
|-
| 13
| [[Грицай Олександр Анатолійович|Олександр Грицай]]
| [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 196 (2000—2008), [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 10 (2009), [[Арсенал (Київ)|«Арсенал»]] — 70 (2009—2011), [[Зоря (Луганськ)|«Зоря»]] — 78 (2012—2015)
|align="center"|'''354'''
|-
| 14
| [[Чеснаков Володимир Геннадійович|Володимир Чеснаков]]
| [[Ворскла (футбольний клуб)|«Ворскла»]] — 350 (2007—2024)
| align="center" |'''353'''
|-
| 15
| [[Зотов Олександр Сергійович|Олександр Зотов]]
| [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 139 (1995—1997, 2007—2008), [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 59 (1999—2000), [[Ворскла (футбольний клуб)|«Ворскла»]] — 12 (2001), [[Металург (Донецьк)|«Металург» (Донецьк)]] — 133 (2002—2006, 2009), [[Говерла (футбольний клуб)|«Закарпаття»]] — 8 (2009)
|align="center"|'''351'''
|-
| 16
| [[Шуховцев Ігор Вікторович|Ігор Шуховцев]]
| [[Одеса (спортивний клуб)|СК «Одеса»]] — 12 (1992), [[Нива (Вінниця)|«Нива» (Вінниця)]] — 17 (1992, 1994—1995), [[Маріуполь (футбольний клуб)|«Іллічівець» (Маріуполь)]] — 244 (1997—2003, 2005—2009), [[Арсенал (Київ)|«Арсенал» (Київ)]] — 9 (2004), [[Таврія (Сімферополь)|«Таврія» (Сімферополь)]] — 9 (2004), [[Зоря (Луганськ)|«Зоря»]] — 57 (2009—2011), [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 1 (2013)
|align="center"|'''349'''
|-
| 17
|[[Пятов Андрій Валерійович|Андрій Пятов]]
|[[Ворскла (футбольний клуб)|«Ворскла»]] — 42 (2005—2007), [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар»]] — 301 (2007—2023)
| align="center" |'''344'''
|-
| 18
| [[Ващук Владислав Вікторович|Владислав Ващук]]
| [[Динамо (Київ)|«Динамо» (Київ)]] — 254 (1993—2002, 2005—2008), [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 54 (2004—2005, 2009—2010), [[Львів (футбольний клуб)|«Львів»]] — 11 (2008), [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь»]] — 24 (2010—2011)
|align="center"|'''343'''
|-
| 19
| [[Мізін Сергій Григорович|Сергій Мізін]]
| [[Динамо (Київ)|«Динамо»]] — 73 (1993—1995), [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 28 (1996—1997), [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 7 (1996), [[Арсенал (Київ)|ЦСКА/«Арсенал»]] — 90 (1997, 2005—2008), [[Карпати (Львів)|«Карпати»]] — 87 (1998—1999, 2003), [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 25 (2000), [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 32 (2001—2002)
|align="center"|'''342'''
|-
| 20-21
| [[Рева Віталій Григорович|Віталій Рева]]
| [[Арсенал (Київ)|ЦСКА/«Арсенал»]] — 262 (1995—2001, 2007—2011, 2013), [[Динамо (Київ)|«Динамо»]] — 50 (2001—2007), [[Таврія (Сімферополь)|«Таврія»]] — 13 (2005), [[Оболонь (Київ)|«Оболонь»]] — 10 (2011), [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 6 (2012)
| align="center" |'''341'''
|-
| 20-21
| [[Шацьких Максим Олександрович|Максим Шацьких]]
| [[Динамо (Київ)|«Динамо»]] — 215 (1999—2009), [[Арсенал (Київ)|«Арсенал»]] — 95 (2010—2012, 2013), [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 6 (2013), [[Говерла (футбольний клуб)|«Говерла»]] — 25 (2014—2015)
| align="center" |'''341'''
|-
| 22
| [[Дарійо Срна]]
| [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар»]] — 339 (2003—2018)
| align="center" |'''339'''
|-
| 23
| [[Кирлик Андрій Яношевич|Андрій Кирлик]]
| [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 58 (1994, 1999), [[Кремінь (футбольний клуб)|«Кремінь»]] — 82 (1995—1996), [[Нива (Тернопіль)|«Нива» (Тернопіль)]] — 29 (1998), [[Арсенал (Київ)|ЦСКА/«Арсенал»]] — 47 (2001), [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 115 (2003—2007)
| align="center" |'''331'''
|-
| 24
| [[Долганський Сергій Миколайович|Сергій Долганський]]
| [[Верес (футбольний клуб)|«Верес»]] — 32 (1992—1993, 1994—1995), [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 12 (1993—1994) [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 51 (1996—1998), [[Металург (Донецьк)|«Металург» (Донецьк)]] — 21 (2004), [[Ворскла (футбольний клуб)|«Ворскла»]] — 212 (2001, 2003, 2005—2012)
| align="center" |'''328'''
|-
| 25
| [[Полтавець Валентин Миколайович|Валентин Полтавець]]
| [[Металург (Запоріжжя)|«Металург» (Запоріжжя)]] — 168 (1994—2000), [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 45 (2001), [[Арсенал (Київ)|«Арсенал» (Київ)]] — 24 (2002), [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 85 (2003—2008)
| align="center" |'''322'''
|-
| 26-27
| [[Головко Олександр Борисович (футболіст)|Олександр Головко]]
| [[Таврія (Сімферополь)|«Таврія»]] — 133 (1992—1994, 2005—2006), [[Динамо (Київ)|«Динамо»]] — 186 (1996—2003)
| align="center" |'''319'''
|-
| 26-27
| [[Гусєв Олег Анатолійович|Олег Гусєв]]
| [[Арсенал (Київ)|«Арсенал»]] — 23 (2002—2003), [[Динамо (Київ)|«Динамо»]] — 296 (2003—2018)
| align="center" |'''319'''
|-
| 28
| [[Галовський де Ласерда Едмар|Едмар Галовський де Ласерда]]
| [[Таврія (Сімферополь)|«Таврія»]] — 117 (2003—2007), [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 189 (2007—2015), [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 10 (2015—2016)
| align="center" |'''316'''
|-
| 29
| [[Воробей Андрій Олексійович|Андрій Воробей]]
| [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар»]] — 219 (1997—2007), [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 47 (2007—2010), [[Арсенал (Київ)|«Арсенал»]] — 23 (2009—2010), [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 26 (2010—2012)
| align="center" |'''315'''
|-
| 30
| [[Лучкевич Ігор Валерійович|Ігор Лучкевич]]
| [[Металург (Запоріжжя)|«Металург» (Запоріжжя)]] — 215 (1992—1997, 2003—2005), [[Металург (Донецьк)|«Металург» (Донецьк)]] — 14 (1998), [[Карпати (Львів)|«Карпати»]] — 69 (1999—2002), [[Таврія (Сімферополь)|«Таврія»]] — 13 (2003)
| align="center" |'''311'''
|-
| 31-33
| [[Єзерський Володимир Іванович|Володимир Єзерський]]
| [[Карпати (Львів)|«Карпати»]] — 33 (1997—1998), [[Динамо (Київ)|«Динамо»]] — 10 (1999—2000), [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 9 (2000), [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 146 (2001—2007), [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар»]] — 21 (2007—2009), [[Зоря (Луганськ)|«Зоря» (Луганськ)]] — 31 (2010—2011), [[Таврія (Сімферополь)|«Таврія»]] — 44 (2011—2013), [[Говерла (футбольний клуб)|«Говерла»]] — 9 (2013)
| align="center" |'''303'''
|-
| 31-33
| [[Желько Любенович]]
| [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] — 9 (2005—2006), [[Таврія (Сімферополь)|«Таврія»]] — 148 (2006—2011), [[Олександрія (футбольний клуб)|ПФК «Олександрія»]] — 9 (2012), [[Зоря (Луганськ)|«Зоря»]] — 137 (2012—2018)
| align="center" |'''303'''
|-
| 31-33
|[[Ребенок Павло Вікторович|Павло Ребенок]]
|[[Ворскла (футбольний клуб)|«Ворскла»]] — 226 (2004—2007, 2011—2012, 2013, 2016—2021), [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 21 (2008—2009, 2012—2015), [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]] — 56 (2008—2011, 2014)
| align="center" |'''303'''
|-
| 34
| [[Краснопьоров Олег Володимирович|Олег Краснопьоров]]
| [[Говерла (футбольний клуб)|«Закарпаття»]] — 25 (2001—2002), [[Маріуполь (футбольний клуб)|«Іллічівець»]] — 113 (2002—2008), [[Ворскла (футбольний клуб)|«Ворскла»]] — 124 (2011), [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] — 40 (2013—2014)
| align="center" |'''302'''
|-
|35
|[[Польовий Володимир Олександрович|Володимир Польовий]]
|[[Металург (Запоріжжя)|«Металург» (Запоріжжя)]] — 159, [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпро»]] — 20, [[Металург (Донецьк)|«Металург» (Донецьк)]] — 21, [[Арсенал (Київ)|«Арсенал»]] — 55, [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь»]] — 27, [[Дніпро-1 (спортивний клуб)|«Дніпро-1»]] — 18
| align="center" |'''300'''
|}

== Примітки ==
* Жирним шрифтом позначено діючих гравців Прем'єр-ліги України

== Джерела ==
* ''[[Віктор Хохлюк]]:'' «Клуб „300“ імені Олександра Чижевського». (Липень 2012 р., № 60/681). «Футбольний огляд» стор. 3. [[Луганськ]]. (рос.)

== Посилання ==
* [http://www.ua-football.com/ukrainian/high/4fb37b83.html Клуб Олександра Чижевського] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120523190441/http://www.ua-football.com/ukrainian/high/4fb37b83.html |date=23 травня 2012 }} на ''ua-football.com'', станом на 18 травня 2012 року. {{ref-ru}}
* [http://football.sport.ua/news/161910 «Клуб Олександра Чижевського»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120722014047/http://football.sport.ua/news/161910 |date=22 липня 2012 }} на ''Sport.ua'', станом на 19 липня 2012 року. {{ref-ru}}
* [http://football.sport.ua/news/164614 «Нова висота Сергія Назаренка»] {{ref-ru}}
* [http://football.sport.ua/news/170105 «Шелаєв в кроці від Чижевського»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121026071459/http://football.sport.ua/news/170105 |date=26 жовтня 2012 }} {{ref-ru}}
* [http://uafan.net/post/10k7p8uan0466 «Шелаєв встановив рекорд»]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}{{ref-uk}}
* [http://football.sport.ua/news/171456 «Олег Шелаєв — рекордсмен УПЛ!»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121108065634/http://football.sport.ua/news/171456 |date=8 листопада 2012 }} {{ref-ru}}
* [http://www.zarya-lugansk.com/news_show.php?news_id=3045 «300-й матч Олександра Грицая»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151020074559/http://zarya-lugansk.com/news_show.php?news_id=3045 |date=20 жовтня 2015 }} {{ref-ru}}

{{Український футбол}}

[[Категорія:Українські футбольні нагороди]]
[[Категорія:Списки футболістів]]
[[Категорія:Символічні клуби футболістів]]


text:
# Рябуха Костянтин Дмитрович
Костянтин Дмитрович Рябу́ха (нар. 29 квітня 1988, Київ) — український волейболіст та волейбольний тренер. Грав на позиції центрального блокувальника, у тому числі за збірну України.

## Життєпис
Народжений 29 квітня 1988 в Києві. Дідусь — Валерій Рябуха, заслужений тренер України, майстер спорту, головний тренер клубу «Лучеськ-Підшипник».
Сезон 2007—2008 провів у складі «Будівельника-Буковини» з Чернівців, пізніше грав у клубах «Локо-Експрес», «Локомотив» (Харків, останній сезон — 2013—2014), «Орестіада» (AC Orestiada, частина сезону 2014—2015), «ТНК Казхром» (Казахстан, провів решту сезону 2014—2015 та 2015—2016, серед одноклубників — Андрій Левченко, Дмитро Долгополов), «Tricolorul LMV Ploiesti» (Румунія, 2016—2017), «Сааремаа» (Естонія, 2017—2018), «МХП-Вінниця» (2018—2020), ВСК МХП-Вінниця.
Був гравцем збірної України.
Головний тренер ВК «МХП-Вінниця» (смт Тростянець).

title: Рябуха Костянтин Дмитрович

wikitext:
{{спортсмен}}
{{однофамільці|Рябуха}}
'''Костянтин Дмитрович Рябу́ха'''<ref>[https://www.volyn.com.ua/news/223545-trener-voleibolnoho-klubu-mkhp-vinnytsia-kostiantyn-riabukha-rozpoviv-pro-pidhotovku-do-novoho-sezonu-u-pvlu Тренер волейбольного клубу «МХП-Вінниця» Костянтин Рябуха розповів про підготовку до нового сезону у ПВЛУ (Фото)]</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=eBxyUEydn0U|назва=Післяматчева прес-конференція представників ВК "МХП-ВІННИЦЯ". Prometey open 2022|видавець=DIVISPORT VOLLEYBALL|дата=11 вересня 2022|вебсайт=YouTube|мертвий-url=no|дата-доступу=17 жовтня 2022}}</ref> ({{нар}} [[29 квітня]] [[1988]], [[Київ]]) — [[Україна|український]] волейболіст та [[волейбольний тренер]]. Грав на позиції [[Центральний блокувальник|центрального блокувальника]], у тому числі за [[Чоловіча збірна України з волейболу|збірну України]].

== Життєпис ==
Народжений [[29 квітня]] [[1988]]<ref>[https://www.volleyball.ua/person/119-kostiantin-riabukha Костянтин Рябуха].</ref> в Києві<ref name="С0">[https://uvf-web.dataproject.com/PlayerDetails.aspx?TeamID=48&PlayerID=2245&ID=9 18 Рябуха Костянтин].</ref>. Дідусь — [[Рябуха Валерій Дмитрович|Валерій Рябуха]], заслужений тренер України<ref>[https://www.volleyball.ua/news/6684-kostiantin-riabukha-ia-divivsia-final-chotirokh-kubka-ukrayini-vin-buv-ne-tsikavii Костянтин Рябуха: «Я дивився „Фінал чотирьох“ Кубка України — він був не цікавий»].</ref>, майстер спорту, головний тренер клубу «[[Лучеськ-Підшипник]]»<ref>''[[Єрмаков Сергій Сидорович|Єрмаков С. С]].'' [https://sportedu.org.ua/ball/Yermakov-volley1925-2000.pdf Волейбол Харкова: 1925—2000гг. факти і коментарі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210914145248/https://sportedu.org.ua/ball/Yermakov-volley1925-2000.pdf |date=2021-09-14 }}. — Х. : ХДАДІ, 2004. — С. 236. — ISBN 966-8106-14-8. {{ref-ru}}</ref>.

Сезон 2007—2008 провів у складі «[[Будівельник-Динамо-Буковина|Будівельника-Буковини]]» з [[Чернівці]]в<ref>[https://pogliad.ua/ru/news/chernovtsy/burevisnik-dav-biy-chernivchanam-295336 «Буревісник» дав бій чернівчанам] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211114093044/https://pogliad.ua/ru/news/chernovtsy/burevisnik-dav-biy-chernivchanam-295336 |date=2021-11-14 }} // Погляд. — 2008. — 22 лютого.</ref>, пізніше грав у клубах «[[Локо-Експрес]]»<ref>[https://new.sport.ua/news/156975-vladimir-gudyma-sezon-poluchilsya-neprostym Володимир ГУДИМА: «Сезон вийшов непростим»]. — 2012. {{ref-ru}}</ref>, «[[Локомотив (волейбольний клуб, Харків)|Локомотив]]» ([[Харків]], останній сезон — 2013—2014), «Орестіада» (AC Orestiada, частина сезону 2014—2015), «ТНК Казхром» ([[Казахстан]], провів решту сезону 2014—2015 та 2015—2016, серед одноклубників — [[Левченко Андрій Сергійович|Андрій Левченко]], [[Долгополов Дмитро Олександрович|Дмитро Долгополов]]), «Tricolorul LMV Ploiesti» ([[Румунія]], 2016—2017<ref>[https://www.volleyball.ua/news/2941-konstantin-riabukha-v-etom-godu-poschastlivilos-byt-chastiu-internatsionalnoi-komandy Костянтин Рябуха: «Цього року пощастило бути частиною міжнародної команди»]. {{ref-ru}}</ref>), «Сааремаа» ([[Естонія]], 2017—2018), «[[МХП-Вінниця]]» (2018—2020), ВСК МХП-Вінниця.

Був гравцем [[Чоловіча збірна України з волейболу|збірної України]]<ref>[https://www.ukrinform.ua/rubric-sports/2225643-v-ukraini-startue-miznarodnij-turnir-z-volejbolu.html В Україні стартує міжнародний турнір з волейболу] // Укрінформ. — 2017. — 11 травня.</ref>.

Головний тренер ВК «МХП-Вінниця» (смт [[Тростянець (смт)|Тростянець]])<ref>[https://uvf-web.dataproject.com/CompetitionTeamDetails.aspx?TeamID=310&ID=40 Інформація про команду].</ref>.

=== Досягнення ===
{{Розширити}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://www.volleyball.ua/news/6684-kostiantin-riabukha-ia-divivsia-final-chotirokh-kubka-ukrayini-vin-buv-ne-tsikavii Костянтин Рябуха: «Я дивився „Фінал чотирьох“ Кубка України — він був не цікавий»]. — 2020. — 21 квітня.
* [https://ms-my.facebook.com/permalink.php?story_fbid=141286764913832&id=100403489002160 З волейболом у серці]. — 28 листопада.

== Посилання ==
* [https://volleybox.net/ru/konstiantyn-riabukha-p1082 Костянтин Рябуха]. {{ref-en}}
* [https://www.championat.com/volleyball/_msuperliga/tournament/675/players/91777/ Костянтин Рябуха]. {{ref-ru}}

{{ukr-sport-bio-stub}}
{{Volleyball-bio-stub}}

[[Категорія:Українські волейболісти]]
[[Категорія:Українські волейбольні тренери]]
[[Категорія:Гравці чоловічої збірної України з волейболу]]
[[Категорія:Волейболісти «Будівельник-Динамо-Буковини»]]
[[Категорія:Волейболісти «Локомотива» (Харків)]]
[[Категорія:Волейболісти «МХП-Вінниця»]]
[[Категорія:Волейболісти «Казхрому»]]
[[Категорія:Волейболісти «Орестіади»]]
[[Категорія:Волейболісти естонських клубів]]
[[Категорія:Волейболісти румунських клубів]]
[[Категорія:Тренери українських волейбольних клубів]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Україна

Народження: 29 квітня 1988 (36 років) · Київ, Українська РСР, СРСР

title: Спорт

Вид спорту: волейбол

Команда: Чоловіча збірна України з волейболу і Локомотив (Харків)