text:
# Вулиця Січових Стрільців (Львів)
Вулиця Січових Стрільців — вулиця у Галицькому районі Львова. Простягається від вулиці Гнатюка до перехрестя із вулицями Крушельницької і Словацького та утворює перехрестя з вулицею Костюшка, а також прилучається вулиця Університетська.

## Назва
- Маєр Ґассе — від 1841 року, на честь Йозефа Маєра, відомого ботаніка та помолога і власника садів, поміж яких була прокладена вулиця.
- Маєрівка — від 1871 року.
- 3 Мая — від 1885 року, на згадку про Конституцію Речі Посполитої, затвердженої сеймом 3 травня 1791 року.
- 17 Вересня — від січня 1941 року, на честь «визволення», а за фактом — початком радянської анексії територій Західної України та Західної Білорусі у вересні 1939 року.
- 3 Мая — повторно названо у червні 1941 року.
- 29 Юніштрассе — від листопада 1941 року.
- 3 Мая — повторно названо у липні 1944 року.
- 17 Вересня — повторно названо у грудні 1944 року.
- Січових Стрільців — назва з 1991 року, на честь Українських Січових Стрільців, які на часі листопадових подій 1918 року, боронили підступи до центральної частини міста від поляків, що наступали від Єзуїтського саду[5].

## Історія
Вулиця прокладалась у 1840–х роках серед садів, які належали ботаніку та помологу Йозефу Меєру, за що і отримала назву Маєрівка. Спочатку вулиця забудовувалась віллами та невеликими палациками. Однак згодом місто поглинуло цю околицю, й до кінця XIX століття вулиця була забудована великими кам'яницями. Вже у 1871 році вулиця вважалась найповажнішою у Львові через знаходження на ній урядового будинку Повіту та Сервітутів (будинок № 8), а також будинку Ощадної Каси (будинок № 2). Будівництво у 1877—1881 роках Галицького крайового сейму (нині головний корпус ЛНУ ім. Франка) пожвавило подальший розвиток дільниці і вже у міжвоєнний період тут зосередилася більшість фінансових установ міста, зокрема, дисконтний Варшавський банк, земський кредитний банк, акційний спілчанський банк, Австро-Угорський банк та багато інших. До другої світової війни її називали львівською «Волл-Стріт».

## Забудова
В архітектурному ансамблі вулиці Січових Стрільців переважають віденська сецесія, історизм та класицизм. Декілька будинків внесено до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення.

### З непарного боку вулиці
№ 1 — чиншові чотириповерхові кам'яниці, споруджені у 1876—1877 роках за проєктом польського архітектора Фелікса Ксенжарського в стилі неоренесансу на замовлення Галицького кредитного банку. Ще до завершення будівельних робіт кам'яниці перейшли у власність княгині Гелени Санґушко і 1879 року, княгиня провела у будинку реконструкцію першого поверху, облаштувавши там кав'ярню та цукерню. На початку 1900-х років власницею кам'яниць була княгиня Тереза Сапіга. Нині будинок № 1 при колишній вул. 3 Мая має інший номер та належить до сусідньої вулиці Гнатюка.
№ 3 (давніше — вул. Маєровська, 1; вул. 3 Травня, 3) — у давнішому будинку, що стояв на цьому місці, від 1878 року містилося бюро львівського архітектора та будівничого Зигмунта Кендзерського.
у 1885—1887 роках на місці цієї кам'яниці (конскрипційний № 135 2/4) у поєднанні стилів неоренесанс та необароко споруджена будівля дирекції Цісарсько-королівських державних залізниць Східної Галичини. Спорудженню передував конкурс, на якому обрано проєкт Вінцента Равського-молодшого. Триярусний колонний портик увінчано аттиком зі скульптурою Гермеса-Меркурія на колесі з піднятою лівою рукою, що символізує динаміку залізничного руху. Над вікнами другого поверху на сандриках розташовані символічні скульптурні групи, що символізують  Механіку, Електрику та Телеграф, а поряд розташовані складні барельєфи з залізничним устаткуванням, яких згори «охороняють» маскарони левів. Скульптурне оздоблення фасаду будинку авторства Леонарда Марконі. У 1913 році дирекція залізниць переїхала у нову будівлю, що при нинішній вулиці Гоголя, 1, а у будинку при колишній вулиці 3 Мая, 3 залишився один із найпрестижніших на той час готелів у Львові — готель «Імперіал», що працював там від 1897 року, а також працювала кав'ярня «Європейська». У плані будівля колишньої дирекції залізниць нагадує літеру «П», її брама провадила на велике подвір'я, що 1896 року почалося забудовуватися триповерховими кам'яницями. Згодом подвір'я стало частиною внутрішньої вулички, що мала виходи до готелю «Гранд» та на вулицю Сикстуську (нині — вулиця Дорошенка). За прізвищем власника готелю «Гранд» Єфраїма Гаусмана цю вуличку названо пасажем Гаусмана. 1915 року в готелі «Імперіал» зупинявся відомий американський письменник Джон Рід. Пізніше тут були торговельний дім галантереї і парфумерії «Імпор». Від часу закінчення війни у колишній будівлі дирекції залізниць містяться офіси різних установ. Зокрема, за радянських часів, у 1950-х роках — середня сільськогосподарська школа з підготовки голів колгоспів, у 1992—2019 роках тут містилося регіональне відділення фонду держмайна України у Львівській області, а нині тут міститься відділення «Правекс-Банку».
19 травня 2010 року за ініціативи благодійного фонду «Збереження історико-архітектурної спадщини міста Львова» стартувала громадська ініціатива «Врятувати Меркурія». Метою став збір коштів на реставрацію скульптури Гермеса-Меркурія. На той час у скульптури були відсутні частини руки з жезлом-кадуцеєм, на іншій втрачено палець, крила, пошкоджено обличчя, експерти побоювалися, що скульптура взагалі може впасти. Завдяки доброчинним внескам львів'ян вдалося зібрати понад 32000 гривень, які було витрачено на попередній огляд скульптури, складання проєкту реставрації та на частину реставраційних робіт. Безпосередні реставраційні роботи скульптури розпочалися у червні 2012 року, Німецьке товариство міжнародного співробітництва (GIZ GmbH) долучилося до ініціативи в рамках проєкту «Муніципальний розвиток та оновлення старої частини міста Львова». Сума реставраційних робіт склала 160000 гривень. Скульптуру реставрували фахівці кафедри реставрації НУ «Львівська політехніка» під науковим керівництвом доцента кафедри Олега Рибчинського, скульптурні роботи виконала скульпторка Любов Булгакова, всі роботи супроводжував експерт GIZ, скульптор-реставратор Дірк Брюггеман. Реставрація скульптури Гермеса-Меркурія завершена у листопаді 2012 року.
2014 року у фасаді будинку з боку проїзду Крива Липа без будь-яких дозвільних документів пробито вхід й добудовано двоярусний майданчик ресторану. У серпні 2017 року майданчик через його незаконне будівництво був демонтований.
№ 5 (давніше — вул. Маєровська, 3, вул. 3 Мая, 5; конскрипційний № 671 2/4) — колишня чиншова (прибуткова) кам'яниця, споруджена наприкінці 1860-х років. Від 1868 року тут діяв фотосалон Едварда Тшемеського, який окрім фотографії займався тиражуванням креслень, ілюструванням наукової літератури. Близько 1902 року тут влаштував свою майстерню скульптор-модерніст Станіслав Казимир Островський. У внутрішньому дворі розташований двоповерховий будинок-флігель, споруджений 1898 року за проєктом Івана Левинського у стилі історизму для родини дідича Медики і бургомістра Перемишля Юзефа Бенедикта Павліковського. Тут містилася приватна бібліотека та велика колекція старожитностей Павліковських, зокрема, рукописи, печатки, монети твори мистецтва. Останній з нащадків Павліковських — Ян Ґвальберт (1860—1939), який викладав від 1891 року на рільничих студіях у Дублянах, переїхав з Медики до Львова, а 1921 року передав власну колекцію  (26000 книг, понад 26000 творів мистецтва) до «Оссолінеуму». Нині у кам'яниці Павліковських міститься бібліотека Товариства сліпих. У міжвоєнний період в будинку містилися Земський кредитний банк та львівський відділ Лодзинського депозитного банку, торговельно-промисловий дім «Аустрополь» та фотоательє Губера.
Також у 1929—1936 роках у цьому ж будинку діяла легальна кооперативна видавничо-торговельна спілка «Книжка» (повна назва — «Видавнича спілка „Книжка“ з обмеженою порукою у Львові»), що займалося друком та розповсюдженням літератури комуністичного спрямування, засноване Володимиром Огоновським та Л. Кухтою. Після арешту засновників спілки у червні 1931 року, спілкою до вересня 1932 року керувала Надія Кухта.
За радянських часів, у 1950-х роках, тут містилося навчально-виробниче підприємство товариства глухонімих, обласний автомотоклуб та облторг, у 1960—1980 роках — туристичний клуб «Карпати», а також з того часу в будинку, що знаходиться на подвір'ї розташована та функціонує Львівська обласна організація Українського товариства сліпих і бібліотека для незрячих та працювало кафе «Молочне». В цьому будинку у перші роки незалежності також містилося виставкове бюро «Експобізнессервіс», піцерія «Нью-Йорк» та магазин будматеріалів «Європлак». Комерційні площі першого поверху будинку нині займають кав'ярня Львівської майстерні шоколаду (офіційно відкрита 1 травня 2013 року) та від 2015 року ресторан «Red Pepper». Тут також міститься львівський обласний осередок партії «Українське об'єднання патріотів — УКРОП».
№ 7 (давніше — вул. Маєровська, 5, вул. 3 Мая, 9; конскрипційний № 672 2/4) — кам'яниця збудована наприкінці XIX століття. Тут від 1902 року містився Акційний спілчанський банк. У міжвоєнний період одне з приміщень першого поверху будинку займала крамниця фабрики парфумів та косметики «L'Esprit» доктора В. Айзенберга, а також магазин килимів Тасса та продаж друкарських машин Уріха. Від 1939 року до 1976 року тут містився електротехнічний технікум, від 1976 року — профтехучилище зв'язку. У вересні 1976 року навчальному закладу було передано це приміщення на тодішній вулиці 17 Вересня, 7. У 1978 році навчальний заклад реорганізовано у Технічне училище № 59, від 1984 року — середнє професійно-технічне училище (СПТУ) № 59, а від 1992 року — у професійно-технічне училище № 59. Нині — Львівський фаховий коледж «Інфокомунікації» НУ «Львівська політехніка». На першому поверсі тут також містяться чоловіча перукарня «Вальгалла Барбершоп» та аптека «Алтея».
№ 9 (давніше — вул. Маєровська, 7, вул. 3 Мая, 9; конскрипційний № 660 2/4) — єдина банківська споруда, зведена у період історизму, яка досі використовується за призначенням. Нині тут розташоване відділення № 10013/03 ПАТ «Ощадбанк». Будівлю у стилі флорентійського ренесансу (імітація палаццо Строцці у Флоренції) споруджено у 1897—1898 роках для Австро-Угорського банку. Проєкт Юліана Захаревича та віденського архітектурного бюро Фельнера і Гельмера. Завдяки застосуванню металевих перекриттів архітекторам вдалося створити велику операційну залу без колон та масивних перегородок. Скульптурні зображення людських голів на фасаді виконав ймовірно Леонард Марконі. Зал реконструйовано в стилі модернізованого неокласицизму у 1914—1917 роках за проєктом Івана Багенського. До першої світової війни тут містився Австро-угорський банк, у 1920—1930-х роках — Польський промисловий банк, а також львівський відділ поштової ощадної каси. За радянських часів тут містилася центральна ощадна каса № 6319, а також клуб міліції, що славився своїми танцювальними вечорами.
№ 11 (давніше — вул. Маєровська, 9, вул. 3 Мая, 11; конскрипційний № 727 2/4) — житловий будинок, зведений 1901 року за проєктом Карела Боубліка. 1902 року на другому поверсі будинку відкрито кав'ярню під назвою «Американська». У попередньому будинку, що знаходився на цьому місці і належав графині Р. Лянцкоронській, у 1880—1881 роках діяла майстерня скульптора Тадеуша Блотницького. За короткий час він виконав тут низку робіт, зокрема статую Світезянки на замовлення магістрату для фонтану на площі Галицькій. В партері кам'яниці до 1912 року містився Салон витончених мистецтв (Лятура), а на першому поверсі будинку містилася кав'ярня «Американська», де щоденно у дев'ятій вечора відбувалися концерти військової музики. Наступні десятиліття у партері діяв кінотеатр зі зміною назв і власників.
Так, упродовж 1912—1918 років в партері будинку діяв кінотеатр «Еліт» Ісаака та Абіша Вехслерів, а обабіч нього в будинку діяли фотосалони: «Ріволі» та «Ван Дик», а на другому поверсі працювала кав’ярня «Американська» Якуба Клярфельда. У 1926—1931 роках — кінотеатр «Ванда» Генрика Шеера, а також за довідником 1929 року в будинку розташовувався Польський гарантійний банк. У 1931—1933 роках — кінотеатр «Оаза» (власником була центральна каса сільськогосподарських союзів), 1933—1944 роках — кінотеатр «Муза» (власниками були центральна каса сільськогосподарських союзів та подружжя Хільди і Шуліма Розенбахів). Приміщення, розташовані обабіч кінотеатру, напередодні війни займали крамниця галицького нафтового товариства «Галіція» та гуртівня колоніальних товарів Юліуша Прівеса.
У радянський період, 1944—1991 роках — кінотеатр «Кінотеатр імені Зої Космодем'янської», обабіч якого були Львівське обласне управління кінофікації та львівський обласний союз кінофотопрацівників, а також у 1940—1950-х роках тут містився фінансово-кредитний технікум.
У 1991 році кінотеатр перейменований на «Левеня». 1993 року приміщення кінотеатру передано на баланс міста, а наприкінці 1990-х років кінопокази тут припинилися і вже 2000 року державне КП «Левеня» було ліквідовано, а кінотеатр остаточно припинив свою діяльність. Нині тут містяться Львівський навчально-науковий інститут університету банківської справи та ресторан «Інтемпо».
№ 13 (давніше — вул. Маєровська, 11, вул. 3 Мая, 11-А; конскрипційний № 730 2/4) — чотириповерхова наріжна кам'яниця (інша адреса — вул. Костюшка, 8), споруджена 1869 року за проєктом архітектора Едмунда Келера. Наприкінці XIX — початку XX століття тут містився Кредитний банк (до 1907 року — банк Теннера), у 1919–1939 роках будівля належала нафтовому товариству «Галіція», а також містилася крамниця фотоапаратів «Кінофот». Наприкінці 2000-х років тут містилося відділення «Надра Банку», крамниці годинників «Секундочка», взуття «Браво» та «Копіцентр». В приміщенні, яке займав банк нині міститься продуктовий магазин, а замість «Секундочки» — магазин електроніки та ІТ-послуг.
№ 15 — у міжвоєнний період в будинку містився центральний кооперативний банк «Крайової спілки кредитової», також магазин канцелярського приладдя «Економат» Гандельсмана, букіністична крамниця Шульберґа та продаж автопокришок «Sair». Наприкінці 2000-х років — кафе-клуб «Стрілець» та продуктова крамниця «Провіант».
№ 17 (давніше — вул. Маєровська, 13а, вул. 3 Мая, 17; конскрипційний № 834 2/4) — триповерхова чиншова кам'яниця, збудована у 1878—1879 роках за проєктом архітектора Міхала Фехтера у стилі неоренесансу на замовлення Еліаша та Шимона Гешелесів. Вже 1 червня 1880 року новими власниками будинку стали Клара Розенштайн та Анна Берлінер. Наступні роки кам'яниця належала лише представникам львівської єврейської громади: до 1920-х років — родині Ґольдбаумів, упродовж 1930-х років — родині Франзосів. На замовлення Соломона Ґольдбаума протягом 1900—1913 років архітектор Саломон Рімер здійснив переробку вікон першого поверху на двері крамниць та пробив широкі прорізи вітрин, укріпивши стіни металевим каркасом. Нині — житловий багатоквартирний будинок, перший поверх якого займають приміщення комерційного призначення: крамниці, заклади побутового обслуговування.
№ 19 (давніше — вул. Маєровська, 15, вул. 3 Мая, 19; конскрипційний № 720 2/4) — колишній прибутковий будинок княгині Кароліни з Соколовських Понінської. Розробкою проєкту займалося архітектурне бюро Івана Левинського. Будинок споруджений у 1889—1890 роках за проєктом Яна Томаша Кудельського у стилі неоренесансу. 1901 року будинок перейшов у власність до Калікста Понінського, спадкоємця княгині Понінської. 1903 року будинок придбав президент торгово-промислової палати Самуїл Горовиць. У міжвоєнний період колишня кам'яниця Понінської належала Міхалу Мар'яну Баворовському. Тут також був відділ страхового товариства «Сілезія». По війні елітний житловий будинок переобладнали під навчальний заклад. У 1940—1950-х роках тут містився гірничо-паливний технікум, згодом — на університетський корпус. Нині тут міститься факультет міжнародних відносин Львівського національного університету імені Івана Франка.
№ 21 (давніше — вул. Маєровська, 17, вул. 3 Мая, 21; конскрипційний № 791 2/4) — чотириповерхова чиншова кам'яниця, споруджена у 1874—1875 роках за проєктом архітектора Емануеля Ґалля у стилі неоренесансу як приватний будинок Емануель та Юзефа Галлів. Фасад оформлено орнаментальними рельєфами. 1893 року до правої офіцини кам'яниці була добудована пральня. На початку XX століття власником будинку був відомий львівський лікар Фердинанд Обтулович. Родині Обтуловичів будинок належав до 1930-х років. Нині — житловий багатоквартирний будинок, а у приміщеннях першого поверху містяться низка офісів, кафетерій, у тильній офіцині — копіювальний центр.

### З парного боку вулиці
№ 2 (давніше — вул. Маєровська, 2, вул. 3 Мая, 2; конскрипційний № 638 2/4) — найстаріша на вулиці чотириповерхова наріжна кам'яниця, збудована у 1846—1847 роках в стилі пізнього класицизму для графа Каєтана Карницького. Автор проєкту невідомий. Будинок прикрашено рельєфами грифонів, орлів, скульптурними картинами «Амур на спині сфінкса», «Лисиця бореться зі змією» та аттику, який утворюють два леви, що тримають картуш з рельєфним зображенням Святого Архістратига Михаїла, ймовірно, авторства каменяра Франца Щудловського, який навчався у майстерні Антона Шімзера. Майстерня Щудловського містилася у кам'яниці при сусідній вул. Різницькій (нині — вулиця Наливайка), 5.
В будинку від 1869 року містилася Галицька ощадна каса, яка 1891 року була перенесена до новозбудованого будинку на розі сучасних вулиці Гнатюка та проспекту Свободи (нині — Музей етнографії та художнього промислу), а сама кам'яниця стала чиншовою. В партері будинку розташовувалася цукерня Вогноута і Барона, згодом кав'ярня «Центральна». На початку XX століття кам'яниця належала родині Шемеловських. Тут діяла Спілка польських купців і промисловців, а у партері містилася кімната для сніданків та працював ресторан «Мусяловича і Яніка». У 1912 році в будинку мешкав кавалер ордену Франца-Йосифа Роман Шимановський. Наприкінці 1930-х років цю ж саму адресу мало бюро постачання будівельних матеріалів Станіслава Матальського.
За радянських часів, у 1940—1950-х роках у подвір'ї будинку була контора тресту «Головмука», у партері містилося кафе «Чанахи» (за часів незалежності — «Бістро», потім магазин побутової техніки). До 1980-х років будинок прийшов до стану цілковитої руїни і у 1990-х роках капітально відремонтований. 14 липня 2011 року тут відкрився перший виномаркет всеукраїнської мережі «Поляна». Станом на травень 2021 року, будинок перебуває на реставрації.
№ 4 (давніше — вул. Маєровська, 4, вул. 3 Мая, 4; конскрипційний № 666 2/4) — у 1860—1939 роках кам'яниця належала Кшечуновичам — відомій польській шляхетській родині вірменського походження. У міжвоєнний період в будинку під № 4 перебували Третій податковий уряд, Малопольська спілка тапіцерів (виробники м'яких меблів). Нині на першому поверсі будинку міститься львівське відділення № 3 ПАТ «Банк Інвестицій і заощаджень», а також тут працюють салон краси «Sister's Beauty», весільний салон «Wedberry's», офіс мережі туристичних агенцій «Join UP!» та український центр вивчення громадської думки «Соціоінформ».
№ 6 (давніше — вул. Маєровська, 6, вул. 3 Мая, 6; конскрипційний № 670 2/4) — кам'яниця збудована у 1870-х роках за проєктом архітектора Едмунда Келера для родини графа Станіслава Бадені. Приміщення будинку декоровано в стилі неорококо. Над вікнами другого поверху під графською короною були встановлені герби родин Бадені та Маєрів. У 1938 році родина Бадені подарувала будинок Львівському університету. Нині тут міститься Наукова бібліотека Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, в залах якої збереглась неорокайльна ліпнина стелі й інші автентичні елементи інтер'єру.
№ 8 (давніше — вул. Маєровська, 8, вул. 3 Мая, 8; конскрипційний № 712 2/4) — кам'яниця Вінтерів збудована у  1840—1843 роках (як випливає з листа Людвіка Вінтера до магістрату Львова щодо стану даху будинку датованого 11 червня 1874 роком). Вказаний лист підписаний Людвіком Вінтером як співвласником будинку, а також вказується, що він діє від імені інших співвласників будинку: Кароліни Вінтер, Юліуша Вінтер, Корнела Вінтер, Олександра Вінтер та Емілії Вінтер. Людвік Вінтер працював суддею апеляційного та кримінального суду у Львові та перебував на цій посаді принаймні у 1839—1850 роках.
У друкованих виданнях вперше будинок згадується в довіднику «Handbuch des Lemberger Statthalterei-Gebietes in Galizien» за 1860 рік із зазначенням того, що у ньому містилася Дирекція фонду в справах відміни та викупу кріпосних повинностей Львівського адміністративного округу, утворена 29 жовтня 1853 року (деякі з працівників  мешкали у цьому будинку, зокрема податковий інспектор Якуб Кульчицький та канцелярист Корнель Вінтер). У 1872 році вже згадується, що будинок перебував у власності колишнього радника Двору Корнеля Вінтера, тоді вже пенсіонера, який мешкав там принаймні до початку першої світової війни.
Під тим самим конскрипційним номером будинок згадується у довіднику «Skorowidz król. stoł. miasta Lwowa z oznaczeniem podziału miasta, nazw ulic i placów, oliczbowania domów numerami konskrypcyjnemi i orjentacyjnemi z wymienieniem właścicieli realności — tudzież nazw, i numerów dawniejszych» за 1889 рік. При цьому, в інших джерелах підтверджується, що у 1889 році власниками будинку були вже спадкоємці Людвіка Вінтера..
У 1883 році в будинку містився кабінет лікаря Владислава Биліцького.
Станом на 1900 рік будинок перебував у власності Гелени Вінтер та графині Софії Дідушицької, а серед мешканців були адвокати Вільгельм Ґольцер, Марцин Самуель Ґоровиць, Леонард та Лешек Маєвські — принаймні до 1902 року. 1901 року в будинку народився польський поет єврейського походження Ян Мар'ян Гешелес. Від 1902 року і принаймні до 1935 року в будинку містилося Львівське староство та Рахункова комісія з регулювання земельного податку Львова та Львівського повіту, а в міжвоєнний період — видавництво «Mercury». Станом на 1910 рік тут містилася Повітова шкільна рада, Товариство податкових урядників (голова — Володимир Макаревич, заступник голови — Антоній Конопацький). Власниками будинку у 1912—1914 роках були адвокат Юліуш Вінтер та аускультант (нижчий ранг судового урядника) Рудольф Вінтер, пізніше щонайменше з 1922 року співвласником будинку в листуванні іменувався страховий урядник Модест Ольш (хоча найбільш імовірно власником 5/12 часток в будинку була його дружина Гелена (можливо до шлюбу Вінтер). Тут також мешкав радник цісарсько-королівського Намісництва у Королівстві Галичини та Володимирії Кароль Франц. З 1912 року по 1924 рік в будинку надалі знаходилось Львівське староство (на підставі договору оренди від 19 лютого 1912 року) та мешкали: староста повіту та радник намісника Антоній Шидловський.
Станом на 1916 рік в будинку мешкав правник, австрійський урядник Мацей Бесядецький, якого 2 січня 1918 року призначено радником Двору. З 5 листопада 1924 року в будинку (в частині яку до цього частково займало Львівське староство) жили окружний суддя Тадеуш Саметра (займав на третьому поверсі 4 кімнати з кухнею та туалетом), телефоніст Львівського воєводства — Ян Мальчевський з дружиною та однією дитиною (займав на третьому поверсі 2 кімнати без туалету та кухні), податковий урядник Владислав Сохацький з дружиною та 6 дітьми (займав на третьому поверсі дві кімнати без туалету та кухні). У 1925 році телефоніст Львівського воєводства Ян Мальчевський передав право користування кімнатами як офісом адвокату Роману Отто. Цікавим фактом є виникнення у 1927 році публічного спору між власниками кам'яниці та податковим урядником Владиславом Сохацьким за користування туалетом на третьому поверсі з залученням магістрату Львова та поліції. За довідником 1929 року, в будинку містився Банковий дім Ґрюса. У 1930 році подвір'я кам'яниці використовувала фірма Чеховічка і Глімера.
У 1939 році в будинку функціювала лабораторія д-ра П. Тона, кабінет дантиста Якуба Дінера.
Нині тут містяться IT-офіс, магазин жіночого одягу, весільний салон, крамниця канцтоварів, хостели та точильна майстерня.
№ 10 (давніше — вул. Маєровська, 10, вул. 3 Мая, 10; конскрипційний № 722 2/4) — колишня кам'яниця будівничого Самуеля Галля в стилі класицизму, оздоблена 1844 року рельєфами невідомого скульптора — жіночими масками та фігурками путті. У 1890—1894 роках у подвір'ї цього будинку мав власну майстерню польський скульптор, реставратор Станіслав Левандовський. У міжвоєнний період на першому поверсі будинку містився ресторан Якуба Михальського, а також містилося фотоательє «Ріволі», меблевий магазин Цайсера та єврейська громадська організація «Бней-Бріт». На часі німецької окупації, у 1941—1944 роках, тут діяв Український літературно-мистецький клуб. У радянський час тут працювала чайна, а також від повоєнних років тут міститься Державна заслужена хорова капела України «Трембіта», від часу незалежності з'явилися салон ігрових автоматів та нотаріальна контора. Нині тут містяться офіс благодійного фонду «Українсько-німецька перспектива», адвокатська фірма «Логуш, Борсук, Бронфман і Калишевич», Вабі Сабі (азійська кухня), М-паб «Студентський» та комісійний магазин «Luhovsky».
№ 12 (давніше — вул. Маєровська, 12, вул. 3 Мая, 12; конскрипційний № 646 2/4) — колишня чиншова (прибуткова) кам'яниця банкіра Мойсея Рогатина, збудована за проєктом Романа Фелінського у стилі пізньої сецесії, поєднаної з німецьким «югендстилем» для кам'яничника Мойсея Рогатина на місці давнішої кам'яниці Ромашканів. Проєкт 1911—1912 років, реалізація тривала до 1913 року. Скульптурне оздоблення у вигляді двох лицарів, що тримають геральдичний щит виконав Тадеуш Блотницький, як і барельєфи з фігурами ангелів і демонів на стінах будинку. На першому поверсі містилася кав'ярня, яка декілька разів змінювала назву — «Лувр», «Ренесанс», «Ріц», з інтер'єром оформленим за ескізами Фелінського з великими алегоричними полотнами Фелікса Вигживальського. Перед початком другої світової війни в будинку містилися банковий дім Якоба Уляма, пансіонат «Каштелянка», пансіонат «Каштелянка», страхове товариство «Пласт», львівська філія італійської страхової компанії «Riunione Adriatica di Sicurtà».
За радянських часів, у 1950-х роках — їдальня № 9, у 1960—1970 роках, тут містилося популярне серед студентів Львівського державного університету імені Франка та львівського політехнічного інституту кафе «Веселка». На початку 1980-х років кафе переробили на ресторан «Фестивальний», а у другій половині 2000-х років тут відкрили ресторан української національної кухні «Пузата хата».
№ 14 (давніше — вул. Маєровська, 14, вул. 3 Мая, 14; конскрипційний № 896 2/4) — чотириповерхова неоренесансова кам'яниця, збудована у 1883—1884 роках за проєктом архітектора Юліана Захаревича, як приватна кам'яниця посла до Галицького сейму Станіслава Брикчинського. Близько 1900 року Брикчинський продає свою кам'яницю Галицькому кредитному банку, а наприкінці 1900-х років новим власником стає провідна австрійська банківська установа «Королівсько-цісарський упривілейований кредитний заклад торгівлі і промислу» (нині — сучасний Creditanstalt). На замовлення львівської філії цієї банківської установи архітектурне бюро Юзефа Сосновського та Альфреда Захаревича-молодшого виконало проєкт ґрунтовної реконструкції будинку. У 1909—1911 роках згадана фірма провела реконструкцію будинку. Зокрема, головний вхід був перенесений на південний фасад, у подвір'ї добудували простору операційну залу. На початку 1920-х років кам'яниця перейшла у власність Варшавського дисконтного банку. На замовлення нового власника у 1922–1923 роках за проєктом Міхала Уляма здійснено надбудову п'ятого поверху та мансардного ярусу будинку. У 1926 році були зміцнені опори сходової клітки. По війні будинок перейшов у власність університету. Нині тут міститься юридичний факультет Львівського національного університету імені Івана Франка.
№ 16 (давніше — вул. Маєровська, 16, вул. 3 Мая, 16; конскрипційний № 645 2/4) — колишня будівля філії краківського страхового товариства «Флоріанка» (інша назва — «Товариство взаємних убезпечень у Кракові»), збудована у стилі неоренесансу за проєктом Юліуша Гохберґера у 1887 році, за іншими даними — архітектор Людвік Балдвін-Рамулт. Фасад прикрашала статуя святого Флоріана, покровителя Кракова (нині втрачена). Страхове товариство було власником будинку до кінця 1930-х років. Але не всі приміщення використовували як банківські офіси. Відомо, що на верхніх поверхах були влаштовані помешкання. Наприкінці 1880-х років частину приміщень винаймало шляхетське казино. У 1940—1950-х роках тут були трести «Львіввуглерозвідка» та «Львіввуголь», пізніше власником будівлі став львівський університет. Нині тут міститься інститут післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка.
- Колишній прибутковий будинок графа Каєтана Карницького (вул. Січових Стрільців, 2)
- Колишній будинок Дирекції залізниць (вул. Січових Стрільців, 3)
- Колишній прибутковий будинок банкіра Мойсея Рогатина (вул. Січових Стрільців, 12)
- Будівля колишнього австрійського кредитного торгово-промислового банку (вул. Січових Стрільців, 14)

## Транспорт

### Тролейбус
У 1966 році тодішньою вулицею 17 Вересня (нині — вулиця Січових Стрільців) було прокладено тролейбусну лінію та облаштовано кінцеву зупинку тролейбусних маршрутів № 1, 3, 9 навпроти кінотеатру імені Зої Космодем'янської (нині — приміщення Львівського навчально-наукового інституту університету банківської справи). Тролейбусні маршрути № 1, 3 та 9 сполучали центр міста Львова з вулицями Окружною, 1 Травня (нині — вул. Городоцька, зупинка «Льотне поле») та головним залізничним вокзалом. Також частково вулицею 17 Вересня курсував тролейбусний маршрут № 2, що сполучав вулицю Окружну з вулицею Стрийською (зупинка «Львівський автобусний завод»).
На початку 1970-х років тролейбусний маршрут № 9 подовжили від вулиці Окружної до львівського аеропорту, № 1 тепер курсував від площі Галицької (зупинка «Центр») до автобусного заводу, а тролейбусний маршрут № 3 скасований. Натомість з'являється тролейбусний маршрут № 10, що сполучив вулиці 17 Вересня та Прапорну (згодом — вул. Жешувська, нині — вулиця Ряшівська). 1972 року до вже існуючих маршрутів додався ще й тролейбусний маршрут № 13, що сполучив вулицю 17 Вересня та вул. Городоцьку (зупинка «Вулиця Окружна» поблизу Левандівського мосту).
1974 року тролейбусний маршрут № 13 скасований. Натомість з'являється тролейбусний маршрут № 12, що сполучив вулиці 17 Вересня та 1 Травня (нині — вул. Городоцька, зупинка «Льотне поле»).
1992 року кінцева зупинка всіх тролейбусних маршрутів з вулиці Січових Стрільців перенесена на вулицю Університетську і відтоді рух тролейбусів вулицею Січових Стрільців не здійснюється.

### Автобус
Відповідно до нової транспортної схеми, яка була запроваджена у Львові у 2012 році, від зупинки «Вулиця Січових Стрільців» тепер курсує маршрутне таксі № 33, що сполучає вул. Січових Стрільців з ТВК «Південний» та вул. Виговського, при якій розташований цей торгово-виробничий комплекс.

title: Вулиця Січових Стрільців (Львів)

wikitext:
{{Вулиця України
 |назва                 = Вулиця Січових Стрільців
 |населений пункт       = [[Львів]]
 |місцевість            = [[Історичний центр Львова]]
 |район                 = [[Галицький район (Львів)|Галицький]]
 |на карті              =
 |фото                  = Sichovykh Striltsiv Street, Lviv.JPG
 |розмір_фото           = 300px
 |підпис                = Вигляд на вул. Січових Стрільців від парку імені Івана Франка
 |назва на честь        = [[Українські січові стрільці|Українських Січових Стрільців]]
 |колишні назви         = Маєр Ґассе, Маєрівка, 3 Мая, 17 Вересня, 3 Мая, 29 Юніштрассе, 3 Мая, 17 Вересня
 |австрійська назва укр = Маєр Ґассе
 |австрійська назва нім = Mayer Gasse
 |польська назва укр    = Маєрівка, 3 Мая
 |польська назва пол    = Majerówka, 3-go Maja
 |радянська назва укр   = 17 Вересня
 |радянська назва рос   = 17 Сентября
 |протяжність           = 350 м
 |координати п          = {{Coord|49|50|28.99|N|24|1|32.58|E|scale:6000|display=inline,title}}
 |координати к          = {{Coord|49|50|20.20|N|24|1|20.79|E|scale:6000}}
 |покриття              = [[бруківка]]
 |рух                   = односторонній
 |індекс                = 79007<ref name="пошта"/>
 |телефони              =
 |метро                 =
 |автобус               =
 |трамвай               =
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       = № 33<ref name="транспорт"/>
 |зупинки               = «вул. Січових Стрільців»<ref name="транспорт"/>
 |будівлі               = № 2—21<ref name="адреси"/>
 |архітектурні пам'ятки = № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 12, 14<ref name="пам'ятки"/>
 |пам'ятники            =
 |храми                 =
 |навчальні заклади     = Львівський коледж «Інфокомунікації» НУ «Львівська політехніка», львівський навчально-науковий інститут університету банківської справи; [[інститут післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка]], [[факультет міжнародних відносин Львівського національного університету імені Івана Франка]]
 |заклади культури      = [[Наукова бібліотека Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького]]
 |медичні заклади       =
 |пошта                 = ВПЗ № 7 ([[Вулиця Гребінки (Львів)|вул. Гребінки]], 6)<ref name="пошта"/>
 |комерція              =
 |забудова              = [[сецесія]], [[історизм]], [[класицизм]]
 |підприємства          =
 |парки                 = [[Парк імені Івана Франка (Львів)|Парк імені Івана Франка]]
}}
{{otherstreets|Вулиця Січових Стрільців}}
'''Вулиця Січових Стрільців''' — вулиця у [[Галицький район (Львів)|Галицькому районі]] Львова. Простягається від [[Вулиця Гнатюка (Львів)|вулиці Гнатюка]] до перехрестя із вулицями [[Вулиця Крушельницької (Львів)|Крушельницької]] і [[Вулиця Словацького (Львів)|Словацького]] та утворює перехрестя з [[Вулиця Костюшка (Львів)|вулицею Костюшка]], а також прилучається [[Вулиця Університетська (Львів)|вулиця Університетська]].

== Назва ==
* ''Маєр Ґассе'' — від [[1841]] року, на честь Йозефа Маєра, відомого ботаніка та помолога і власника садів, поміж яких була прокладена вулиця.
* ''Маєрівка'' — від [[1871]] року.
* ''3 Мая'' — від [[1885]] року, на згадку про [[Конституція 3 травня|Конституцію Речі Посполитої]], затвердженої сеймом [[3 травня]] [[1791]] року.
* ''17 Вересня'' — від січня [[1941]] року, на честь [[Радянська анексія західноукраїнських земель|«визволення», а за фактом — початком радянської анексії територій Західної України]] та [[Західна Білорусь|Західної Білорусі]] у вересні [[1939]] року.
* ''3 Мая'' — повторно названо у червні [[1941]] року.
* ''29 Юніштрассе'' — від листопада [[1941]] року.
* ''3 Мая'' — повторно названо у липні [[1944]] року.
* ''17 Вересня'' — повторно названо у грудні [[1944]] року.
* ''Січових Стрільців'' — назва з [[1991]] року, на честь [[Українські січові стрільці|Українських Січових Стрільців]], які на часі [[Листопадовий чин|листопадових подій]] [[1918]] року, боронили підступи до центральної частини міста від поляків, що наступали від Єзуїтського саду{{sfn|Довідник перейменувань вулиць і площ Львова|2001|с=56}}.

== Історія ==
Вулиця прокладалась у [[1840-ві|1840–х]] роках серед садів, які належали ботаніку та помологу Йозефу Меєру, за що і отримала назву Маєрівка. Спочатку вулиця забудовувалась віллами та невеликими палациками. Однак згодом місто поглинуло цю околицю, й до кінця XIX століття вулиця була забудована великими кам'яницями{{sfn|Мельник І. Вулиці Львова|2017|с=297}}. Вже у [[1871]] році вулиця вважалась найповажнішою у Львові через знаходження на ній урядового будинку Повіту та Сервітутів (будинок № 8), а також будинку Ощадної Каси (будинок № 2)<ref name="Schneider s. 36">''Schneider A.'' [https://www.sbc.org.pl/dlibra/show-content/publication/edition/8?id=8 Przewodnik po mieście Lwowie. Wydany staraniem komitetu zawiazanego na przyjęcie gości z Wielkopolski, Prus, Szlązka i Krakowa, przybyłych na Zjazd do Lwowa dnia 13 sierpnia 1871] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190822131517/https://www.sbc.org.pl/dlibra/show-content/publication/edition/8?id=8 |date=22 серпня 2019 }}… — S. 36.</ref>. Будівництво у [[1877]]—[[1881]] роках [[Галицький сейм|Галицького крайового сейму]] (нині головний корпус [[Львівський національний університет імені Івана Франка|ЛНУ ім. Франка]]) пожвавило подальший розвиток дільниці і вже у [[міжвоєнний період]] тут зосередилася більшість фінансових установ міста, зокрема, дисконтний Варшавський банк, земський кредитний банк, акційний спілчанський банк, Австро-Угорський банк та багато інших<ref>Львів на фотографії-2: 1860-2011… — С. 39.</ref>. До другої світової війни її називали львівською «Волл-Стріт»{{sfn|Мельник І. Вулиці Львова|2017|с=297}}.

== Забудова ==
В архітектурному ансамблі вулиці Січових Стрільців переважають [[віденська сецесія]], [[історизм]] та [[класицизм]]. Декілька будинків внесено до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення<ref name="пам'ятки"/>.

=== З непарного боку вулиці ===
'''№ 1''' — чиншові чотириповерхові кам'яниці, споруджені у 1876—1877 роках за проєктом польського архітектора [[Фелікс Ксенжарський|Фелікса Ксенжарського]] в стилі [[неоренесанс]]у на замовлення Галицького кредитного банку. Ще до завершення будівельних робіт кам'яниці перейшли у власність княгині Гелени Санґушко і 1879 року, княгиня провела у будинку реконструкцію першого поверху, облаштувавши там кав'ярню та цукерню. На початку [[1900-ті|1900-х]] років власницею кам'яниць була княгиня [[Сапіги|Тереза Сапіга]]<ref name="Barański-142">''Franciszek Barański'' [https://web.archive.org/web/20190222041945/https://polona.pl/item/przewodnik-po-lwowie,MTIzODYwNw/92/#info:metadata Przewodnik po Lwowie]. — Lwów: H. Altenberg, 1904. — S. 142. {{ref-pl}}</ref>. Нині будинок № 1 при колишній вул. 3 Мая має інший номер та належить до сусідньої [[Вулиця Гнатюка (Львів)#Забудова|вулиці Гнатюка]].

'''№ 3''' (давніше — вул. Маєровська, 1; вул. 3 Травня, 3) — у давнішому будинку, що стояв на цьому місці, від [[1878]] року містилося бюро львівського архітектора та будівничого [[Зигмунт Кендзерський|Зигмунта Кендзерського]]<ref>{{книга|автор = [[Бірюльов Юрій Олександрович|Бірюльов Ю. О.]]|частина = Кендзерський Зигмунт|заголовок = [[Енциклопедія Львова]]|оригінал = |посилання = |відповідальний = За редакцією [[Козицький Андрій Михайлович|А. Козицького]]|видання = |місце = Львів|видавництво = [[Літопис (видавництво)|Літопис]]|рік = 2010|том = 3: К|сторінки = 181|сторінок = 736|серія = |isbn = 978-966-7007-99-7|тираж = }}</ref>.

у [[1885]]—[[1887]] роках{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=79}} на місці цієї кам'яниці ([[Конскрипційний номер|конскрипційний № 135 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=275}} у поєднанні стилів [[неоренесанс]] та [[необароко]] споруджена будівля дирекції Цісарсько-королівських державних залізниць Східної Галичини<ref name="Barański-142"/>. Спорудженню передував конкурс, на якому обрано проєкт [[Вінцент Равський (молодший)|Вінцента Равського-молодшого]]<ref name="Wiczkowski"/>. Триярусний колонний портик увінчано аттиком зі скульптурою [[Гермес]]а-[[Меркурій (міфологія)|Меркурія]] на колесі з піднятою лівою рукою, що символізує динаміку залізничного руху{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=79}}. Над вікнами другого поверху на [[сандрик]]ах розташовані символічні скульптурні групи, що символізують  Механіку, Електрику та Телеграф, а поряд розташовані складні барельєфи з залізничним устаткуванням, яких згори «охороняють» [[маскарон]]и левів. Скульптурне оздоблення фасаду будинку авторства [[Леонард Марконі|Леонарда Марконі]]{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=80}}. У 1913 році дирекція залізниць переїхала у нову будівлю, що при нинішній [[Вулиця Гоголя (Львів)|вулиці Гоголя]], 1, а у будинку при колишній вулиці 3 Мая, 3 залишився один із найпрестижніших на той час готелів у Львові — готель «Імперіал», що працював там від [[1897]] року, а також працювала кав'ярня «Європейська»{{sfn|Архітектура Львова|2008|с=273, 274}}{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=79}}. У плані будівля колишньої дирекції залізниць нагадує літеру «П», її брама провадила на велике подвір'я, що 1896 року почалося забудовуватися триповерховими кам'яницями. Згодом подвір'я стало частиною внутрішньої вулички, що мала виходи до готелю «Гранд» та на вулицю Сикстуську (нині — [[Вулиця Дорошенка (Львів)|вулиця Дорошенка]]). За прізвищем власника готелю «Гранд» Єфраїма Гаусмана цю вуличку названо [[Пасаж Гаусмана|пасажем Гаусмана]]{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=81}}. 1915 року в готелі «Імперіал» зупинявся відомий американський письменник [[Джон Рід]]. Пізніше тут були торговельний дім галантереї і парфумерії «Імпор»<ref name="Меркурій2"/>. Від часу закінчення [[Друга світова війна|війни]] у колишній будівлі дирекції залізниць містяться офіси різних установ<ref name="Січових Стрільців_3"/>. Зокрема, за радянських часів, у 1950-х роках — середня сільськогосподарська школа з підготовки голів колгоспів, у 1992—2019 роках тут містилося регіональне відділення фонду держмайна України у Львівській області, а нині тут міститься відділення «[[Правекс-Банк]]у»<ref name="Меркурій2"/>.

[[19 травня]] [[2010]] року за ініціативи благодійного фонду «Збереження історико-архітектурної спадщини міста Львова» стартувала громадська ініціатива «Врятувати Меркурія»{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=80}}. Метою став збір коштів на реставрацію скульптури Гермеса-Меркурія. На той час у скульптури були відсутні частини руки з жезлом-[[Кадуцей|кадуцеєм]], на іншій втрачено палець, крила, пошкоджено обличчя, експерти побоювалися, що скульптура взагалі може впасти<ref name="Меркурій"/>. Завдяки доброчинним внескам львів'ян вдалося зібрати понад 32000 гривень, які було витрачено на попередній огляд скульптури, складання проєкту реставрації та на частину реставраційних робіт. Безпосередні реставраційні роботи скульптури розпочалися у червні [[2012]] року, [[Німецьке товариство міжнародного співробітництва]] (GIZ GmbH) долучилося до ініціативи в рамках проєкту «Муніципальний розвиток та оновлення старої частини міста Львова». Сума реставраційних робіт склала 160000 гривень. Скульптуру реставрували фахівці кафедри реставрації [[НУ «Львівська політехніка»]] під науковим керівництвом доцента кафедри [[Рибчинський Олег Валерійович|Олега Рибчинського]], скульптурні роботи виконала скульпторка Любов Булгакова, всі роботи супроводжував експерт GIZ, скульптор-реставратор Дірк Брюггеман<ref name="Меркурій1"/>. Реставрація скульптури Гермеса-Меркурія завершена у листопаді 2012 року<ref>''Тетяна Козирєва'' [https://web.archive.org/web/20210501185146/https://day.kyiv.ua/uk/article/den-ukrayini/vryatovano-shedevr-markoni Врятовано шедевр Марконі] // [[День (газета)|День]]. — № 208. — 2012.</ref>.

[[2014]] року у фасаді будинку з боку [[Проїзд Крива Липа|проїзду Крива Липа]] без будь-яких дозвільних документів пробито вхід й добудовано двоярусний майданчик ресторану<ref>''Бобкова С.'' Руйнівника пам'ятки шукають вдень зі свічкою // Леополіс (додаток до газети [[Високий замок (газета)|Високий замок]]). — 27 листопада 2014. — № 48 (429). — С. 5.</ref>. У серпні [[2017]] року майданчик через його незаконне будівництво був демонтований<ref name="демонтаж"/>.

'''№ 5''' (давніше — вул. Маєровська, 3, вул. 3 Мая, 5; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 671 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=275}} — колишня чиншова (прибуткова) кам'яниця, споруджена наприкінці 1860-х років. Від [[1868]] року тут діяв фотосалон Едварда Тшемеського, який окрім фотографії займався тиражуванням креслень, ілюструванням наукової літератури<ref>''Lewicki J.'' Między tradycją a nowoczesnością: architektura Lwowa lat 1893–1918. — Warszawa: Neriton, 2005. — S. 86. — ISBN 83-88372-29-7. {{ref-pl}}</ref>. Близько [[1902]] року тут влаштував свою майстерню скульптор-модерніст [[Станіслав Казимир Островський]]<ref>''Biriulow J.'' Rzeźba lwowska… — S. 187.</ref>. У внутрішньому дворі розташований двоповерховий будинок-флігель, споруджений [[1898]] року за проєктом [[Левинський Іван Іванович|Івана Левинського]] у стилі [[історизм]]у для родини дідича [[Медика|Медики]] і бургомістра [[Перемишль|Перемишля]] Юзефа Бенедикта Павліковського. Тут містилася приватна бібліотека та велика колекція старожитностей Павліковських, зокрема, рукописи, печатки, монети твори мистецтва. Останній з нащадків Павліковських — Ян Ґвальберт (1860—1939), який викладав від 1891 року на рільничих студіях у Дублянах, переїхав з Медики до Львова, а 1921 року передав власну колекцію  (26000 книг, понад 26000 творів мистецтва) до «[[Оссолінеум]]у»{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=82}}. Нині у кам'яниці Павліковських міститься бібліотека Товариства сліпих{{sfn|Архітектура Львова|2008|с=293, 294}}. У [[міжвоєнний період]] в будинку містилися Земський кредитний банк та львівський відділ Лодзинського депозитного банку<ref name="IIL_51">Ilustrowany informator miasta Lwowa… — S. 51.</ref>, торговельно-промисловий дім «Аустрополь» та фотоательє Губера.

Також у 1929—1936 роках у цьому ж будинку діяла легальна кооперативна видавничо-торговельна спілка «Книжка» (повна назва — «Видавнича спілка „Книжка“ з обмеженою порукою у Львові»), що займалося друком та розповсюдженням літератури комуністичного спрямування, засноване [[Огоновський Володимир Петрович|Володимиром Огоновським]] та Л. Кухтою. Після арешту засновників спілки у червні [[1931]] року, спілкою до вересня [[1932]] року керувала Надія Кухта<ref>{{книга|автор = Драк М.|частина = |заголовок = Революції безсмертя. Місцями революційної слави на Львівщині|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Львів|видавництво = [[Каменяр (видавництво)|Каменяр]]|рік = 1977|том = |сторінки = 47—48|сторінок = |серія = |isbn = |тираж = }}</ref>.

За радянських часів, у 1950-х роках, тут містилося навчально-виробниче підприємство товариства глухонімих, обласний автомотоклуб та облторг{{sfn|Львов: справочник|1949|с=132}}, у 1960—1980 роках — туристичний клуб «Карпати», а також з того часу в будинку, що знаходиться на подвір'ї розташована та функціонує Львівська обласна організація Українського товариства сліпих і бібліотека для незрячих та працювало кафе «Молочне». В цьому будинку у перші роки незалежності також містилося виставкове бюро «Експобізнессервіс», піцерія «Нью-Йорк» та магазин будматеріалів «Європлак»<ref name="Січових Стрільців_5"/>. Комерційні площі першого поверху будинку нині займають кав'ярня [[Львівська майстерня шоколаду|Львівської майстерні шоколаду]] (офіційно відкрита 1 травня 2013 року)<ref name="Січових Стрільців_5_мш"/> та від 2015 року ресторан «Red Pepper»<ref name="Січових Стрільців_5_рест"/>. Тут також міститься львівський обласний осередок [[УКРОП (політична партія)|партії «Українське об'єднання патріотів — УКРОП»]].

'''№ 7''' (давніше — вул. Маєровська, 5, вул. 3 Мая, 9; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 672 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=275}} — кам'яниця збудована наприкінці [[XIX століття]]. Тут від 1902 року містився Акційний спілчанський банк<ref name="Barański-143"/>. У [[міжвоєнний період]] одне з приміщень першого поверху будинку займала крамниця фабрики парфумів та косметики «L'Esprit» доктора В. Айзенберга<ref name="IIL_58">Ilustrowany informator miasta Lwowa… — S. 58.</ref>, а також магазин килимів Тасса та продаж друкарських машин Уріха<ref name="Січових Стрільців_7"/>. Від 1939 року до 1976 року тут містився електротехнічний технікум{{sfn|Львов: справочник|1949|с=117}}, від 1976 року — профтехучилище зв'язку. У вересні 1976 року навчальному закладу було передано це приміщення на тодішній вулиці 17 Вересня, 7. У 1978 році навчальний заклад реорганізовано у Технічне училище № 59, від 1984 року — середнє [[професійно-технічне училище]] (СПТУ) № 59, а від 1992 року — у професійно-технічне училище № 59. Нині — Львівський фаховий коледж «Інфокомунікації» [[Національний університет «Львівська політехніка»|НУ «Львівська політехніка»]]<ref name="Січових Стрільців_7_коледж"/>. На першому поверсі тут також містяться чоловіча перукарня «Вальгалла Барбершоп» та аптека «Алтея».

'''№ 9''' (давніше — вул. Маєровська, 7, вул. 3 Мая, 9; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 660 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=275}} — єдина банківська споруда, зведена у період [[історизм]]у, яка досі використовується за призначенням. Нині тут розташоване відділення № 10013/03 ПАТ «[[Ощадбанк]]». Будівлю у стилі флорентійського [[ренесанс]]у (імітація [[палаццо Строцці]] у [[Флоренція|Флоренції]]) споруджено у [[1897]]—[[1898]] роках для Австро-Угорського банку<ref name="Barański-143"/>. Проєкт Юліана Захаревича та віденського [[Бюро Фельнер & Гельмер|архітектурного бюро Фельнера і Гельмера]]{{sfn|Мельник І. Вулиці Львова|2017|с=297}}. Завдяки застосуванню металевих перекриттів архітекторам вдалося створити велику операційну залу без колон та масивних перегородок. Скульптурні зображення людських голів на фасаді виконав ймовірно [[Леонард Марконі]]<ref>''Biriulow J.'' Rzeźba lwowska… — S. 157.</ref>. Зал реконструйовано в стилі модернізованого неокласицизму у [[1914]]—[[1917]] роках за проєктом [[Багенський Іван Олександрович|Івана Багенського]]<ref>''[[Мельник Ігор Володимирович|Мельник І.]]'' Вулиця Січових Стрільців // [[Поступ (Львів)|Поступ]]. — 2006. — 28—29 січня. — № 17. — С. 15.</ref>. До [[Перша світова війна|першої світової війни]] тут містився Австро-угорський банк, у 1920—1930-х роках — Польський промисловий банк{{sfn|Мельник І. Вулиці Львова|2017|с=297}}, а також львівський відділ поштової ощадної каси<ref name="IIL_51"/>. За радянських часів тут містилася центральна ощадна каса № 6319{{sfn|Львов: справочник|1949|с=168}}, а також клуб міліції<ref>''Мельник Б.'' Вулиця 17 Вересня / З історії львівських вулиць. — Львів: Вільна Україна, 1990. — вип. 1. — С. 18—19.</ref>, що славився своїми танцювальними вечорами<ref name="Вулиця Січових Стрільців"/>.

'''№ 11''' (давніше — вул. Маєровська, 9, вул. 3 Мая, 11; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 727 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=276}} — житловий будинок, зведений [[1901]] року за проєктом [[Карел Боублік|Карела Боубліка]]<ref>''Сьомочкін І. В.'' Карел Боублік — чеський архітектор у Львові // [[Галицька брама (часопис)|Галицька брама]]. — № 16, 1996. — С. 15.</ref>. [[1902]] року на другому поверсі будинку відкрито кав'ярню під назвою «Американська»<ref>''Бірюльов Ю. О.'' Музи кав'ярень старого Львова // [[Галицька брама (часопис)|Галицька брама]]. — № 6, 1995. — С. 12.</ref>. У попередньому будинку, що знаходився на цьому місці і належав графині Р. Лянцкоронській, у [[1880]]—[[1881]] роках діяла майстерня скульптора [[Тадеуш Блотницький|Тадеуша Блотницького]]. За короткий час він виконав тут низку робіт, зокрема статую Світезянки на замовлення магістрату для фонтану на [[Площа Галицька (Львів)|площі Галицькій]]<ref>''Biriulow J.'' Rzeźba lwowska… — S. 111—112.</ref>. В партері кам'яниці до 1912 року містився Салон витончених мистецтв (Лятура), а на першому поверсі будинку містилася кав'ярня «Американська», де щоденно у дев'ятій вечора відбувалися концерти військової музики<ref name="Barański-143"/>. Наступні десятиліття у партері діяв кінотеатр зі зміною назв і власників.

Так, упродовж 1912—1918 років в партері будинку діяв кінотеатр «Еліт» Ісаака та Абіша Вехслерів, а обабіч нього в будинку діяли фотосалони: «Ріволі» та «Ван Дик», а на другому поверсі працювала кав’ярня «Американська» Якуба Клярфельда. У 1926—1931 роках — кінотеатр «Ванда» Генрика Шеера<ref name="кінотеатри"/>, а також за довідником 1929 року в будинку розташовувався Польський гарантійний банк{{sfn|Мельник І. Вулиці Львова|2017|с=297}}. У 1931—1933 роках — кінотеатр «Оаза» (власником була центральна каса сільськогосподарських союзів), 1933—1944 роках — кінотеатр «Муза» (власниками були центральна каса сільськогосподарських союзів та подружжя Хільди і Шуліма Розенбахів)<ref name="кінотеатри"/>. Приміщення, розташовані обабіч кінотеатру, напередодні [[Друга світова війна|війни]] займали крамниця галицького нафтового товариства «Галіція»<ref>Ilustrowany informator miasta Lwowa… — S. 60.</ref> та гуртівня колоніальних товарів Юліуша Прівеса<ref name="IIL_58"/>.

У радянський період, 1944—1991 роках — кінотеатр «Кінотеатр імені Зої Космодем'янської»<ref name="кінотеатри"/>, обабіч якого були Львівське обласне управління кінофікації та львівський обласний союз кінофотопрацівників<ref name="УБС"/>, а також у 1940—1950-х роках тут містився фінансово-кредитний технікум{{sfn|Львов: справочник|1949|с=117}}.

У 1991 році кінотеатр перейменований на «Левеня». 1993 року приміщення кінотеатру передано на баланс міста, а наприкінці [[1990-ті|1990-х]] років кінопокази тут припинилися і вже 2000 року державне КП «Левеня» було ліквідовано, а кінотеатр остаточно припинив свою діяльність<ref name="кінотеатри"/>. Нині тут містяться Львівський навчально-науковий інститут [[Університет банківської справи|університету банківської справи]]<ref name="УБС"/> та ресторан «Інтемпо».

'''№ 13''' (давніше — вул. Маєровська, 11, вул. 3 Мая, 11-А; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 730 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=276}} — чотириповерхова наріжна кам'яниця (інша адреса — [[Вулиця Костюшка (Львів)|вул. Костюшка]], 8), споруджена 1869 року за проєктом архітектора [[Едмунд Келер|Едмунда Келера]]. Наприкінці XIX — початку XX століття тут містився Кредитний банк (до 1907 року — банк Теннера)<ref name="Wiczkowski">''Wiczkowski Józef'' [https://web.archive.org/web/20211223091736/https://www.sbc.org.pl/dlibra/publication/13723/edition/12629/content Lwów, jego rozwój i stan kulturalny oraz przewodnik po mieście]. — Lwów: Skład Główny w księgarni H. Altenberga; nakł. Wydziału Gospodarczego X. Zjazdu Lekarzy i Przyrodników Polskich, oraz Reprezentacyi M. Lwowa, 1907. — S. 592. {{ref-pl}}</ref><ref name="Barański-143"/>, у 1919–1939 роках будівля належала нафтовому товариству «Галіція», а також містилася крамниця фотоапаратів «Кінофот». Наприкінці 2000-х років тут містилося відділення «[[Надра Банк]]у», крамниці годинників «Секундочка», взуття «Браво» та «Копіцентр»<ref name="Січових Стрільців_13"/>. В приміщенні, яке займав банк нині міститься продуктовий магазин, а замість «Секундочки» — магазин електроніки та ІТ-послуг.

'''№ 15''' — у [[міжвоєнний період]] в будинку містився центральний кооперативний банк «Крайової спілки кредитової»<ref name="IIL_51"/>, також магазин канцелярського приладдя «Економат» Гандельсмана, букіністична крамниця Шульберґа та продаж автопокришок «Sair». Наприкінці [[2000-ні|2000-х]] років — кафе-клуб «Стрілець» та продуктова крамниця «Провіант»<ref name="Січових Стрільців_15"/>.

'''№ 17''' (давніше — вул. Маєровська, 13а, вул. 3 Мая, 17; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 834 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=276}} — триповерхова чиншова кам'яниця, збудована у [[1878]]—[[1879]] роках за проєктом архітектора [[Міхал Фехтер|Міхала Фехтера]] у стилі [[неоренесанс]]у на замовлення Еліаша та Шимона Гешелесів. Вже 1 червня 1880 року новими власниками будинку стали Клара Розенштайн та Анна Берлінер. Наступні роки кам'яниця належала лише представникам львівської єврейської громади: до [[1920-ті|1920-х]] років — родині Ґольдбаумів, упродовж [[1930-ті|1930-х]] років — родині Франзосів. На замовлення Соломона Ґольдбаума протягом 1900—1913 років архітектор [[Саломон Рімер]] здійснив переробку вікон першого поверху на двері крамниць та пробив широкі прорізи вітрин, укріпивши стіни металевим каркасом. Нині — житловий багатоквартирний будинок, перший поверх якого займають приміщення комерційного призначення: крамниці, заклади побутового обслуговування<ref name="Січових Стрільців_17"/>.

'''№ 19''' (давніше — вул. Маєровська, 15, вул. 3 Мая, 19; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 720 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=276}} — колишній прибутковий будинок княгині Кароліни з Соколовських [[Понінські|Понінської]]. Розробкою проєкту займалося архітектурне бюро [[Левинський Іван Іванович|Івана Левинського]]. Будинок споруджений у [[1889]]—[[1890]] роках за проєктом [[Ян Томаш Кудельський|Яна Томаша Кудельського]]{{sfn|Бірюльов Ю. Кудельський Ян Томаш|с=653}} у стилі [[неоренесанс]]у. 1901 року будинок перейшов у власність до Калікста Понінського, спадкоємця княгині Понінської. 1903 року будинок придбав президент торгово-промислової палати Самуїл Горовиць. У [[міжвоєнний період]] колишня кам'яниця Понінської належала Міхалу Мар'яну Баворовському<ref name="Січових Стрільців_19"/>. Тут також був відділ страхового товариства «Сілезія»<ref name="IIL_52">Ilustrowany informator miasta Lwowa… — S. 52.</ref>. По війні елітний житловий будинок переобладнали під навчальний заклад. У 1940—1950-х роках тут містився гірничо-паливний технікум{{sfn|Львов: справочник|1949|с=117}}, згодом — на університетський корпус. Нині тут міститься [[факультет міжнародних відносин Львівського національного університету імені Івана Франка]]<ref name="Січових Стрільців_19"/>.

'''№ 21''' (давніше — вул. Маєровська, 17, вул. 3 Мая, 21; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 791 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=276}} — чотириповерхова чиншова кам'яниця, споруджена у 1874—1875 роках за проєктом архітектора [[Емануель Галль|Емануеля Ґалля]] у стилі [[неоренесанс]]у як приватний будинок Емануель та Юзефа Галлів. Фасад оформлено орнаментальними рельєфами. 1893 року до правої [[Флігель|офіцини]] кам'яниці була добудована пральня. На початку XX століття власником будинку був відомий львівський лікар Фердинанд Обтулович. Родині Обтуловичів будинок належав до [[1930-ті|1930-х]] років. Нині — житловий багатоквартирний будинок, а у приміщеннях першого поверху містяться низка офісів, кафетерій, у тильній [[Флігель|офіцині]] — копіювальний центр<ref name="Січових Стрільців_21"/>.

=== З парного боку вулиці ===
'''№ 2''' (давніше — вул. Маєровська, 2, вул. 3 Мая, 2; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 638 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=275}} — найстаріша на вулиці чотириповерхова наріжна кам'яниця, збудована у [[1846]]—[[1847]] роках в стилі пізнього [[класицизм]]у для графа Каєтана Карницького. Автор проєкту невідомий. Будинок прикрашено рельєфами грифонів, орлів, скульптурними картинами «Амур на спині сфінкса», «Лисиця бореться зі змією» та аттику, який утворюють два леви, що тримають картуш з рельєфним зображенням Святого Архістратига Михаїла, ймовірно, авторства каменяра Франца Щудловського, який навчався у майстерні [[Шімзер Антон|Антона Шімзера]]. Майстерня Щудловського містилася у кам'яниці при сусідній вул. Різницькій (нині — [[Вулиця Наливайка (Львів)|вулиця Наливайка]]), 5{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=83}}.

В будинку від 1869 року містилася Галицька ощадна каса<ref name="Schneider s. 36"/>, яка 1891 року була перенесена до новозбудованого будинку на розі сучасних [[Вулиця Гнатюка (Львів)|вулиці Гнатюка]] та [[Проспект Свободи (Львів)|проспекту Свободи]] (нині — [[Музей етнографії та художнього промислу]]), а сама кам'яниця стала чиншовою. В партері будинку розташовувалася цукерня Вогноута і Барона{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=83}}, згодом кав'ярня «Центральна». На початку [[XX століття]] кам'яниця належала родині Шемеловських. Тут діяла Спілка польських купців і промисловців, а у партері містилася кімната для сніданків та працював ресторан «Мусяловича і Яніка»<ref name="Barański-142"/>. У [[1912]] році в будинку мешкав кавалер [[Орден Франца Йосифа|ордену Франца-Йосифа]] [[Роман Шимановський]]. Наприкінці [[1930-ті|1930-х]] років цю ж саму адресу мало бюро постачання будівельних матеріалів Станіслава Матальського<ref name="IIL_54">Ilustrowany informator miasta Lwowa… — S. 54.</ref>.

За радянських часів, у 1940—1950-х роках у подвір'ї будинку була контора тресту «Головмука»{{sfn|Львов: справочник|1949|с=141}}, у партері містилося кафе «Чанахи» (за часів незалежності — «Бістро», потім магазин побутової техніки)<ref name="Lwów: przewodnik…2006 s. 169">''Przemysław Włodek, Adam Kulewski'' Lwów: przewodnik. — Pruszkow: Oficyna Wydawnicza «Rewasz», 2006. — S. 169. — ISBN 83-89188-53-8.</ref>{{sfn|Цікавинки з історії Львова|2011|с=15}}. До [[1980-ті|1980-х]] років будинок прийшов до стану цілковитої руїни і у [[1990-ті|1990-х]] роках капітально відремонтований{{sfn|Архітектура Львова|2008|с=220, 221}}<ref>''Cielątkowska R., Onyszczenko-Szwec L.'' Detal architektury mieszkaniowej Lwowa XIX—XX wieku. — Gdańsk: Zakład Poligrafii Politechniki Gdańskiej, 2006. — S. 50. — ISBN 83-197748-4-8. {{ref-pl}}</ref><ref>''[[Бірюльов Юрій Олександрович|Biriulow J.]]'' Rzeźba lwowska. — Warszawa: Neriton, 2007. — S. 52. — ISBN 978-83-7543-009-7. {{ref-pl}}</ref>. 14 липня 2011 року тут відкрився перший виномаркет всеукраїнської мережі «Поляна»<ref name="Січових Стрільців_2_вино"/>. Станом на травень 2021 року, будинок перебуває на реставрації.

'''№ 4''' (давніше — вул. Маєровська, 4, вул. 3 Мая, 4; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 666 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=275}} — у 1860—1939 роках кам'яниця належала [[Кшечуновичі|Кшечуновичам]]<ref name="Barański-143"/> — відомій польській шляхетській родині [[Вірмени|вірменського]] походження. У [[міжвоєнний період]] в будинку під № 4 перебували Третій податковий уряд, Малопольська спілка тапіцерів (виробники м'яких меблів). Нині на першому поверсі будинку міститься львівське відділення № 3 ПАТ «Банк Інвестицій і заощаджень»<ref name="Січових Стрільців_4_бізбанк"/>, а також тут працюють салон краси «Sister's Beauty»<ref name="Січових Стрільців_4_ск"/>, весільний салон «Wedberry's», офіс мережі туристичних агенцій «Join UP!»<ref name="Січових Стрільців_4_турф"/> та український центр вивчення громадської думки «Соціоінформ»<ref name="Січових Стрільців_4_уку"/>.

'''№ 6''' (давніше — вул. Маєровська, 6, вул. 3 Мая, 6; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 670 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=275}} — кам'яниця збудована у 1870-х роках за проєктом архітектора [[Едмунд Келер|Едмунда Келера]] для родини графа [[Станіслав Бадені|Станіслава Бадені]]. Приміщення будинку декоровано в стилі [[неорококо]]<ref name="Barański-143"/>. Над вікнами другого поверху під графською короною були встановлені герби родин Бадені та Маєрів. У 1938 році родина Бадені подарувала будинок [[Львівський університет|Львівському університету]]. Нині тут міститься [[Наукова бібліотека Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького]], в залах якої збереглась неорокайльна [[ліпнина]] стелі й інші автентичні елементи інтер'єру{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=85}}.

[[Файл:Sstrilciv 8.jpg|thumb|Львів, вул. Січових Стрільців 8 (1919 рік)]]
[[Файл:С.стрільців6.jpg|міні|Гвинтові сходи в будинку № 8 по вул. Січових Стрільців у Львові]]

'''№ 8''' (давніше — вул. Маєровська, 8, вул. 3 Мая, 8; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 712 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=275}} — [[кам'яниця Вінтерів]] збудована у  [[1840]]—[[1843 в Україні|1843]] роках (як випливає з листа [[Людвік Вінтер|Людвіка Вінтера]] до магістрату Львова щодо стану даху будинку датованого 11 червня [[1874]] роком). Вказаний лист підписаний Людвіком Вінтером як співвласником будинку, а також вказується, що він діє від імені інших співвласників будинку: Кароліни Вінтер, Юліуша Вінтер, Корнела Вінтер, Олександра Вінтер та Емілії Вінтер. Людвік Вінтер працював суддею апеляційного та кримінального суду у Львові та перебував на цій посаді принаймні у [[1839]]—[[1850]] роках.

У друкованих виданнях вперше будинок згадується в довіднику «Handbuch des Lemberger Statthalterei-Gebietes in Galizien» за [[1860]] рік із зазначенням того, що у ньому містилася [[Установи та організації Герцогства Буковини|Дирекція фонду в справах відміни та викупу кріпосних повинностей Львівського адміністративного округу]], утворена 29 жовтня [[1853 в Україні|1853]] року (деякі з працівників  мешкали у цьому будинку, зокрема податковий інспектор Якуб Кульчицький та канцелярист Корнель Вінтер)<ref>[https://web.archive.org/web/20220420032355/https://www.sbc.org.pl/dlibra/publication/14001/edition/13366/content Handbuch des Lemberger Statthalterei-Gebietes in Galizien für das Jahr 1860]. — Lemberg: (b.w.); Aerarial-Staats-Druckerei, ok. 1860. — S. 13. {{ref-de}}</ref>. У [[1872]] році вже згадується, що будинок перебував у власності колишнього радника [[Монархічний двір|Двору]] Корнеля Вінтера, тоді вже пенсіонера<ref>[https://web.archive.org/web/20210127232342/https://www.sbc.org.pl/dlibra/publication/9275/edition/8636/content Skorowidz nowych i dawnych numerów realności, tudzież nazw ulic i placów król. stoł. miasta Lwowa według uchwał Rady miejskiej z r. 1871 z urzędowych źródeł zestawiony]. — Lwów: Nakładem Karola Wilda, 1872. — S. 179. {{ref-pl}}</ref>, який мешкав там принаймні до початку [[Перша світова війна|першої світової війни]]<ref name=":5">[https://www.sbc.org.pl//Content/42/ii49047-0000-00-0001.pdf Księga adresowa Król. Stoł. Miasta Lwowa: rocznik 17, 1913] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200902004332/http://sbc.org.pl/Content/42/ii49047-0000-00-0001.pdf |date=2 вересня 2020 }}. — Lwów; Stryj: wydawca Franciszek Reicman, 1912. — 695 s.+84 s. (dodatek) {{ref-pl}}</ref><ref name=":9">[https://web.archive.org/web/20210427204509/https://polona.pl/item/ksiega-adresowa-krol-stol-miasta-lwowa-rocznik-adress-und-geschafts-handbuch,ODMzOTAyOTg/4/#info Księga Adresowa Król. Stoł. Miasta Lwowa]. — Lwów: Fr. Reichman, 1914. — S. 448. {{ref-pl}}</ref>.

Під тим самим конскрипційним номером будинок згадується у довіднику «Skorowidz król. stoł. miasta Lwowa z oznaczeniem podziału miasta, nazw ulic i placów, oliczbowania domów numerami konskrypcyjnemi i orjentacyjnemi z wymienieniem właścicieli realności — tudzież nazw, i numerów dawniejszych» за [[1889]] рік. При цьому, в інших джерелах підтверджується, що у [[1889]] році власниками будинку були вже спадкоємці Людвіка Вінтера.<ref name="Skorowidz król. stoł. miasta Lwowa…1889…S. 65">[https://web.archive.org/web/20200831072637/https://www.sbc.org.pl/dlibra/publication/14034/edition/13343/content Skorowidz król. stoł. miasta Lwowa z oznaczeniem podziału miasta, nazw ulic i placów, oliczbowania domów numerami konskrypcyjnemi i orjentacyjnemi z wymienieniem właścicieli realności — tudzież nazw, i numerów dawniejszych]. — Lwów: z drukarni Instytutu Stauropigiańskiego; nakł. król. stoł. miasta Lwowa, 1889. — S. 65. {{ref-pl}}</ref><ref>[https://web.archive.org/web/20210625060824/https://mtg-malopolska.org.pl/images/skany/schematyzmy/szematyzm_1850.pdf Handbuch der Königreiche Galizien ung Lodomerien für das Jahr 1850]. — Lemberg: k.k. Galizischen Aerarial Druckerei, 1850. — S. 219. {{ref-de}}</ref>.

У [[1883]] році в будинку містився кабінет [[лікар]]я Владислава Биліцького<ref>''Kleczewski A.'' [https://web.archive.org/web/20190714014521/http://www.mtg-malopolska.org.pl/images/skany/ksiega_adresowa/ksiega_adresowa_1883/ksiega_adresowa_1883.pdf Ksiega adresowa miasta Lwowa: wydanie nowe]. — Lwów: Nakład księgarni F. H. Richtera, 1883. — S. 22. {{ref-pl}}</ref>.

Станом на [[1900]] рік будинок перебував у власності Гелени Вінтер та графині [[Дідушицькі|Софії Дідушицької]], а серед мешканців були [[адвокат]]и Вільгельм Ґольцер, Марцин Самуель Ґоровиць, Леонард та Лешек Маєвські<ref>''Reichman F.'' [https://web.archive.org/web/20210209080649/http://dlibra.umcs.lublin.pl/dlibra/docmetadata?id=2587&from=publication Księga adresowa Król. Stoł. Miasta Lwowa. Rocznik IV]… — S. 37, 98, 177, 178</ref> — принаймні до [[1902]] року<ref name="Barański-143">''Franciszek Barański'' [https://web.archive.org/web/20190222041945/https://polona.pl/item/przewodnik-po-lwowie,MTIzODYwNw/92/#info:metadata Przewodnik po Lwowie]. — Lwów: H. Altenberg, 1904. — S. 143. {{ref-pl}}</ref><ref name=":5"/>. [[1901]] року в будинку народився польський [[поет]] єврейського походження [[Мар'ян Гемар|Ян Мар'ян Гешелес]]<ref>''Gowin S.'' Szkatułka na serce // Cracovia Leopolis. — 2017. — № 3 (88). — S. 32. — ISSN 1234-8600. {{ref-pl}}</ref>. Від [[1902]] року і принаймні до [[1935]] року в будинку містилося Львівське староство<ref name="Barański-143"/><ref name=":9"/><ref>''[[Мечислав Орлович|Orłowicz M.]]'' Ilustrowany przewodnik po Lwowie ze 102 ilustracjami i planem miasta. — Lwów-Warszawa, 1925. — S. 7. {{ref-pl}}</ref><ref name=":4">''M. Sonnenschein'' [https://web.archive.org/web/20210128084731/https://www.sbc.org.pl/dlibra/publication/13689/edition/12462/content Przewodnik po Lwowie. Rocznik 1]. — Lwów: (b.w.), ok. 1926. — S. 113. {{ref-pl}}</ref> та Рахункова комісія з регулювання земельного податку [[Львів|Львова]] та [[Львівський повіт (Австро-Угорщина)|Львівського повіту]], а в міжвоєнний період — видавництво «Mercury»<ref name="Lwów: przewodnik…2006 s. 169"/>. Станом на [[1910]] рік тут містилася Повітова шкільна рада, Товариство податкових урядників (голова — Володимир Макаревич, заступник голови — Антоній Конопацький). Власниками будинку у [[1912]]—[[1914]] роках були [[адвокат]] Юліуш Вінтер та аускультант (нижчий ранг [[суд]]ового урядника) Рудольф Вінтер, пізніше щонайменше з [[1922 в Україні|1922]] року співвласником будинку в листуванні іменувався страховий урядник Модест Ольш (хоча найбільш імовірно власником 5/12 часток в будинку була його дружина Гелена (можливо [[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] Вінтер). Тут також мешкав радник цісарсько-королівського Намісництва у Королівстві Галичини та Володимирії Кароль Франц. З [[1912]] року по 1924 рік в будинку надалі знаходилось Львівське староство (на підставі договору оренди від 19 лютого [[1912]] року) та мешкали: [[Староство|староста]] [[Львівський повіт (Австро-Угорщина)|повіту]] та радник [[Галицьке намісництво|намісника]] Антоній Шидловський<ref name=":5"/><ref name=":9"/><ref>''Jan Rudolf Spigel'' [https://web.archive.org/web/20200725003919/https://www.sbc.org.pl/dlibra/publication/47/edition/44/content Skorowidz adresowy król. stoł. miasta Lwowa. Rocznik 2. Rok 1910]. — Lwów: (b.w.); Drukarnia Artura Goldmana, 1909. — S. 59. {{ref-pl}}</ref><ref name=":6"/>.

Станом на [[1916]] рік в будинку мешкав правник, австрійський урядник {{Нп|Мацей Бесядецький|Мацей Бесядецький|pl|Maciej Biesiadecki}}<ref name=":6">[https://web.archive.org/web/20201002031955/http://www.memory.loc.gov/service/gdc/scd0001/2013/20131001001ks/20131001001ks.pdf Księga adresowa Król. stoł. miasta Lwowa: rocznik dziewiętnasty, 1916]. — Lwów: wydawca Franciszek Reicman, 1915. — S. 28. {{ref-pl}}</ref>, якого 2 січня [[1918 в Україні|1918]] року призначено радником Двору<ref>[https://web.archive.org/web/20210427204509/https://jbc.bj.uj.edu.pl/dlibra/publication/32479/edition/26918/content Część Urzędowa] // [[Gazeta Lwowska]]. — nr 3. — 1918. — 4 stycznia. — S. 1. {{ref-pl}}</ref>. З 5 листопада [[1924]] року в будинку (в частині яку до цього частково займало Львівське староство) жили окружний суддя Тадеуш Саметра (займав на третьому поверсі 4 кімнати з кухнею та туалетом), телефоніст Львівського воєводства — Ян Мальчевський з дружиною та однією дитиною (займав на третьому поверсі 2 кімнати без туалету та кухні), податковий урядник Владислав Сохацький з дружиною та 6 дітьми (займав на третьому поверсі дві кімнати без туалету та кухні). У [[1925]] році телефоніст Львівського воєводства Ян Мальчевський передав право користування кімнатами як офісом адвокату Роману Отто. Цікавим фактом є виникнення у [[1927]] році публічного спору між власниками кам'яниці та податковим урядником Владиславом Сохацьким за користування туалетом на третьому поверсі з залученням магістрату Львова та поліції. За довідником [[1929]] року, в будинку містився Банковий дім Ґрюса{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=82}}. У [[1930]] році подвір'я кам'яниці використовувала фірма Чеховічка і Глімера.

У [[1939]] році в будинку функціювала лабораторія д-ра П. Тона, кабінет дантиста Якуба Дінера<ref>Ilustrowany informator miasta Lwowa… — S. 21.</ref>.

Нині тут містяться IT-офіс, магазин жіночого одягу, весільний салон, крамниця канцтоварів, хостели та точильна майстерня.

[[Файл:Січових стрільців 8 власники.jpg|thumb|Довідник власників нерухомості Львова (1872 рік)]]
[[Файл:Довідник власників нерухомості Львова (1889 рік).jpg|thumb|Довідник власників нерухомості Львова (1889 рік)]]
{{main|Кам'яниця Вінтерів}}

'''№ 10''' (давніше — вул. Маєровська, 10, вул. 3 Мая, 10; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 722 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=276}} — колишня кам'яниця будівничого Самуеля Галля в стилі [[класицизм]]у, оздоблена [[1844]] року рельєфами невідомого скульптора — жіночими масками та фігурками путті<ref>''Biriulow J.'' Rzeźba lwowska… — S. 25.</ref>. У 1890—1894 роках у подвір'ї цього будинку мав власну майстерню польський скульптор, реставратор [[Станіслав Левандовський]]{{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=85}}. У [[міжвоєнний період]] на першому поверсі будинку містився ресторан Якуба Михальського<ref name="IIL_58"/>, а також містилося фотоательє «Ріволі», меблевий магазин Цайсера та єврейська громадська організація {{не перекладено|Бней-Бріт|«Бней-Бріт»|ru|Бней-Брит}}. На часі німецької окупації, у 1941—1944 роках, тут діяв Український літературно-мистецький клуб. У радянський час тут працювала чайна, а також від повоєнних років тут міститься [[Державна заслужена хорова капела України «Трембіта»]]{{sfn|Львов: справочник|1949|с=131}}, від часу незалежності з'явилися салон ігрових автоматів та нотаріальна контора<ref name="Січових Стрільців_10"/>. Нині тут містяться офіс благодійного фонду «Українсько-німецька перспектива», адвокатська фірма «Логуш, Борсук, Бронфман і Калишевич», Вабі Сабі (азійська кухня), М-паб «Студентський» та комісійний магазин «Luhovsky».

'''№ 12''' (давніше — вул. Маєровська, 12, вул. 3 Мая, 12; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 646 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=276}} — колишня чиншова (прибуткова) кам'яниця банкіра Мойсея Рогатина, збудована за проєктом [[Роман Фелінський|Романа Фелінського]] у стилі [[Віденська сецесія|пізньої сецесії]], поєднаної з німецьким «[[Югендстиль|югендстилем]]» для кам'яничника Мойсея Рогатина на місці давнішої кам'яниці Ромашканів<ref name="Barański-143"/>. Проєкт [[1911]]—[[1912]] років, реалізація тривала до [[1913]] року. Скульптурне оздоблення у вигляді двох лицарів, що тримають геральдичний щит виконав [[Тадеуш Блотницький]], як і барельєфи з фігурами ангелів і демонів на стінах будинку. На першому поверсі містилася кав'ярня, яка декілька разів змінювала назву — «Лувр», «Ренесанс», «Ріц», з інтер'єром оформленим за ескізами Фелінського з великими алегоричними полотнами [[Фелікс Вигживальський|Фелікса Вигживальського]]{{sfn|Архітектура Львова|2008|с=485}}<ref>''Lewicki J.'' Roman Feliński — architekt i urbanista, pioner nowoczesnej architektury. — Warszawa: Neriton, 2007. — S. 49—53. — ISBN 978-83-7543-003-5. {{ref-pl}}</ref>. Перед початком другої світової війни в будинку містилися банковий дім Якоба Уляма<ref>Ilustrowany informator miasta Lwowa… — S. 51.</ref>, пансіонат «Каштелянка»<ref>Ilustrowany informator miasta Lwowa… — S. 13.</ref>, пансіонат «Каштелянка», страхове товариство «Пласт», львівська філія італійської страхової компанії {{не перекладено|Riunione Adriatica di Sicurtà|«Riunione Adriatica di Sicurtà»|it|Riunione Adriatica di Sicurtà}}<ref name="IIL_52"/>.

За радянських часів, у 1950-х роках — їдальня № 9, у 1960—1970 роках, тут містилося популярне серед студентів [[Львівський державний університет імені Івана Франка|Львівського державного університету імені Франка]] та [[Львівський політехнічний інститут|львівського політехнічного інституту]] кафе «Веселка». На початку [[1980-ті|1980-х]] років кафе переробили на ресторан «Фестивальний», а у другій половині [[2000-ні|2000-х]] років тут відкрили ресторан української національної кухні «[[Пузата хата]]»<ref name="Вулиця Січових Стрільців"/>.

'''№ 14''' (давніше — вул. Маєровська, 14, вул. 3 Мая, 14; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 896 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=276}} — чотириповерхова [[неоренесанс]]ова кам'яниця, збудована у [[1883]]—[[1884]] роках за проєктом архітектора [[Захаревич Юліан|Юліана Захаревича]], як приватна кам'яниця посла до Галицького сейму Станіслава Брикчинського<ref name="Barański-143"/>. Близько [[1900]] року Брикчинський продає свою кам'яницю Галицькому кредитному банку, а наприкінці [[1900-ті|1900-х]] років новим власником стає провідна австрійська банківська установа «Королівсько-цісарський упривілейований кредитний заклад торгівлі і промислу» (нині — сучасний [[Creditanstalt]]). На замовлення львівської філії цієї банківської установи архітектурне бюро [[Юзеф Сосновський|Юзефа Сосновського]] та Альфреда Захаревича-молодшого виконало проєкт ґрунтовної реконструкції будинку. У 1909—1911 роках згадана фірма провела реконструкцію будинку. Зокрема, головний вхід був перенесений на південний фасад, у подвір'ї добудували простору операційну залу. На початку [[1920-ті|1920-х]] років кам'яниця перейшла у власність Варшавського дисконтного банку. На замовлення нового власника у 1922–1923 роках за проєктом [[Міхал Улям|Міхала Уляма]] здійснено надбудову п'ятого поверху та мансардного ярусу будинку. У 1926 році були зміцнені опори сходової клітки. По [[Друга світова війна|війні]] будинок перейшов у власність університету. Нині тут міститься [[юридичний факультет Львівського національного університету імені Івана Франка]]<ref name="Січових Стрільців_14"/>.

'''№ 16''' (давніше — вул. Маєровська, 16, вул. 3 Мая, 16; [[Конскрипційний номер|конскрипційний № 645 2/4]]){{sfn|Мельник І. Краківське передмістя|2011|с=276}} — колишня будівля філії краківського страхового товариства «Флоріанка» (інша назва — «Товариство взаємних убезпечень у Кракові»), збудована у стилі [[неоренесанс]]у за проєктом [[Юліуш Гохберґер|Юліуша Гохберґера]]<ref name="Barański-143"/> у [[1887]] році, за іншими даними — архітектор [[Людвік Балдвін-Рамулт]]{{sfn|Бірюльов Ю. Бальдвін-Рамулт Людвіґ|с=180}}. Фасад прикрашала статуя [[Святий Флоріан|святого Флоріана]], покровителя [[Краків|Кракова]] (нині втрачена)<ref>''Сьомочкін І. В.'' Святий Флоріан — хоронитель від вогню і покровитель пожежних // [[Галицька брама]]. — № 5 (29), 1997. — С. 9.</ref>. Страхове товариство було власником будинку до кінця [[1930-ті|1930-х]] років. Але не всі приміщення використовували як банківські офіси. Відомо, що на верхніх поверхах були влаштовані помешкання. Наприкінці [[1880-ті|1880-х]] років частину приміщень винаймало шляхетське казино. У 1940—1950-х роках тут були трести «Львіввуглерозвідка» та «Львіввуголь»{{sfn|Львов: справочник|1949|с=141}}, пізніше власником будівлі став [[Львівський національний університет імені Івана Франка|львівський університет]]. Нині тут міститься [[інститут післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка]]<ref name="Січових Стрільців_16"/>.
<gallery>
Файл:2, Sichovykh Striltsiv, Lviv (1).jpg|<small>Колишній прибутковий будинок графа Каєтана Карницького (вул. Січових Стрільців, 2)</small>
Файл:3, Sichovykh Striltsiv Street, Lviv.jpg|<small>Колишній будинок Дирекції залізниць (вул. Січових Стрільців, 3)</small>
Файл:Вулиця Січових стрільців, 12 у Львові.jpg|<small>Колишній прибутковий будинок банкіра Мойсея Рогатина (вул. Січових Стрільців, 12)</small>
Файл:14, Sichovykh Striltsiv Street, Lviv.jpg|<small>Будівля колишнього австрійського кредитного торгово-промислового банку (вул. Січових Стрільців, 14)</small>
</gallery>

== Транспорт ==
=== Тролейбус ===
У [[1966]] році тодішньою вулицею 17 Вересня (нині — вулиця Січових Стрільців) було прокладено [[Львівський тролейбус|тролейбусну лінію]] та облаштовано кінцеву зупинку тролейбусних маршрутів № 1, 3, 9 навпроти [[Кінотеатри Львова#Історія|кінотеатру імені Зої Космодем'янської]] (нині — приміщення Львівського навчально-наукового інституту [[Університет банківської справи|університету банківської справи]]). Тролейбусні маршрути № 1, 3 та 9 сполучали центр міста Львова з вулицями [[Вулиця Окружна (Львів)|Окружною]], 1 Травня (нині — [[Вулиця Городоцька|вул. Городоцька]], зупинка «Льотне поле») та [[Головний залізничний вокзал (Львів)|головним залізничним вокзалом]]. Також частково вулицею 17 Вересня курсував тролейбусний маршрут № 2, що сполучав вулицю Окружну з [[Вулиця Стрийська (Львів)|вулицею Стрийською]] (зупинка «[[Львівський автобусний завод]]»)<ref name="трол_1966"/>.

На початку [[1970-ті|1970-х]] років тролейбусний маршрут № 9 подовжили від вулиці Окружної до львівського аеропорту, № 1 тепер курсував від [[Площа Галицька (Львів)|площі Галицької]] (зупинка «Центр») до автобусного заводу, а тролейбусний маршрут № 3 скасований. Натомість з'являється тролейбусний маршрут № 10, що сполучив вулиці 17 Вересня та Прапорну (згодом — вул. Жешувська, нині — [[вулиця Ряшівська]])<ref name="трол_1971"/>. 1972 року до вже існуючих маршрутів додався ще й тролейбусний маршрут № 13, що сполучив вулицю 17 Вересня та вул. Городоцьку (зупинка «Вулиця Окружна» поблизу Левандівського мосту)<ref name="трол_1972"/>.

1974 року тролейбусний маршрут № 13 скасований. Натомість з'являється тролейбусний маршрут № 12, що сполучив вулиці 17 Вересня та 1 Травня (нині — [[Вулиця Городоцька|вул. Городоцька]], зупинка «Льотне поле»)<ref name="трол_1974"/>.

1992 року кінцева зупинка всіх тролейбусних маршрутів з вулиці Січових Стрільців перенесена на [[Вулиця Університетська (Львів)|вулицю Університетську]] і відтоді рух тролейбусів вулицею Січових Стрільців не здійснюється<ref name="трол_1992"/>.

=== Автобус ===
Відповідно до нової транспортної схеми, яка була запроваджена у Львові у [[2012]] році<ref name="нтс-2011"/>, від зупинки «Вулиця Січових Стрільців» тепер курсує маршрутне таксі № 33, що сполучає вул. Січових Стрільців з [[Південний (ринок)|ТВК «Південний»]] та [[Вулиця Виговського (Львів)|вул. Виговського]], при якій розташований цей торгово-виробничий комплекс<ref name="транспорт"/>.

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=
<ref name="пошта">{{cite web|url = https://index.ukrposhta.ua/find-address|назва = Міське відділення поштового зв'язку: Львів—7|автор = |дата = |вебсайт = ukrposhta.com|видавець = [[Укрпошта]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20211203204119/https://index.ukrposhta.ua/find-address|дата-архіву = 3 грудня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 5 березня 2022}}</ref>
<ref name="пам'ятки">{{cite web|url = https://pomichnyk.org/publikatsiji/spysok-budynkiv-pamyatok-arhitektury-m-lvova.html|назва = Список будинків — пам'яток архітектури м. Львова|автор = |дата = |вебсайт = pomichnyk.org|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20210117085920/http://pomichnyk.org/publikatsiji/spysok-budynkiv-pamyatok-arhitektury-m-lvova.html|дата-архіву = 17 січня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="транспорт">{{cite web|url = https://www.eway.in.ua/ua/cities/lviv/routes|назва = Маршрути громадського транспорту м. Львова|автор = |дата = |вебсайт = eway.in.ua|видавець = [[EasyWay]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190327090319/https://www.eway.in.ua/ua/cities/lviv/routes|дата-архіву = 27 березня 2019|статус-url = live|дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_2_вино">{{cite web|url = https://zaxid.net/polyana_vidkriyetsya_v_yevropeyskiy_stolitsi_ukrayini__n1230965|назва = «Поляна» відкриється в «європейській столиці» України|автор = |дата = 12 липня 2011|вебсайт = zaxid.net|видавець = [[Zaxid.net]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20220228221043/https://zaxid.net/polyana_vidkriyetsya_v_yevropeyskiy_stolitsi_ukrayini__n1230965|дата-архіву = 28 лютого 2022|статус-url = live|дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_4_бізбанк">{{cite web|url = https://www.bisbank.com.ua/files/BISBank%2004052018.pdf|назва = Перелік та графік роботи відділень ПАТ «Банк Інвестицій і заощаджень»|автор = |дата = |вебсайт = bisbank.com.ua|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20220303161755/https://www.bisbank.com.ua/files/BISBank%2004052018.pdf|дата-архіву = 3 березня 2022|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_4_турф">{{cite web|url = https://joinuplviv.com/|назва = Офіційний сайт туристичної агенції «Join UP!»|автор = |дата = |вебсайт = joinuplviv.com|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20190223043608/https://joinuplviv.com/|дата-архіву = 23 лютого 2019|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_4_ск">{{cite web|url = https://website-305128554929865814243-beautysalon.business.site/|назва = Офіційний сайт салону краси «Sister's Beauty»|автор = |дата = |вебсайт = |видавець = |url-архіву = |дата-архіву = |статус-url = dead|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_4_уку">{{cite web|url = https://sociology.ucu.edu.ua/employers/|назва = Працедавці — програма соціології УКУ. Український центр вивчення громадської думки «Соціоінформ»|автор = |дата = |вебсайт = ucu.edu.ua|видавець = [[Український католицький університет]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190617074928/https://sociology.ucu.edu.ua/employers/|дата-архіву = 17 червня 2019|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_5">{{cite web|url = https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud5,223179.html|назва = Січових стрільців вул. Житловий будинок (№ 5)|автор = [[Ілько Лемко]]|дата = |вебсайт = pslava.info|видавець = Прадідівська слава|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190525074830/https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud5,223179.html|дата-архіву = 25 травня 2019|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_5_мш">{{cite web|url = https://www.chocolate.lviv.ua/uk/company/map/lviv-sichovykh-striltsiv/|назва = Львівська Майстерня Шоколаду. вул. Січових Стрільців, 5|автор = |дата = |вебсайт = chocolate.lviv.ua|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20210123235250/https://www.chocolate.lviv.ua/uk/company/map/lviv-sichovykh-striltsiv/|дата-архіву = 23 січня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_5_рест">{{cite web|url = https://www.redpepper.com.ua/about-us/|назва = Інформація про заклад|автор = |дата = |вебсайт = redpepper.com.ua|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20190805030634/http://www.redpepper.com.ua/about-us/|дата-архіву = 5 серпня 2019|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_7">{{cite web|url = https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud7,223184.html|назва = Січових стрільців вул. Житловий будинок (№ 7)|автор = [[Ілько Лемко]]|дата = |вебсайт = pslava.info|видавець = Прадідівська слава|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190525074828/https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud7,223184.html|дата-архіву = 25 травня 2019|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_7_коледж">{{cite web|url = http://www.vsp-lki.lviv.ua/index.php/istoriia|назва = Офіційний сайт Львівського фахового коледжу «Інфокомунікації»|автор = |дата = |вебсайт = vsp-lki.lviv.ua|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20210413032545/http://www.vsp-lki.lviv.ua/index.php/istoriia|дата-архіву = 13 квітня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="нтс-2011">{{cite web|url = https://zaxid.net/transportna_shema_u_lvovi_n1242935|назва = Транспортна схема у Львові|автор = Марта Кривецька|дата = 8 грудня 2011|вебсайт = zaxid.net|видавець = [[Zaxid.net]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20210426140440/https://zaxid.net/transportna_shema_u_lvovi_n1242935|дата-архіву = 26 квітня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 26 квітня 2021}}</ref>
<ref name="Вулиця Січових Стрільців">{{cite web|url = https://explorer.lviv.ua/forum/index.php?topic=63.0|назва = Вулиця Січових Стрільців|автор = [[Мельник Ігор Володимирович|Мельник І.]]|дата = 18 січня 2007|вебсайт = explorer.lviv.ua|видавець = |url-архіву = |дата-архіву = |статус-url = |дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_10">{{cite web|url = https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud10,223199.html|назва = Січових стрільців вул. Будинок (№ 10)|автор = [[Ілько Лемко]]|дата = |вебсайт = pslava.info|видавець = Прадідівська слава|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190525074908/https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud10,223199.html|дата-архіву = 25 травня 2019|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="кінотеатри">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-11-f-cinema/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: вул. Січових Стрільців, 11 — кінотеатр (не діє)|автор = Павло Кучерський, Оксана Лепак|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20210420232917/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-11-f-cinema/|дата-архіву = 20 квітня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="УБС">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-11/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: Січових Стрільців, 11 — корпус університету Банківської справи|автор = Павло Кучерський|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20210709182832/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-11/|дата-архіву = 9 липня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_13">{{cite web|url = https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud13,223208.html|назва = Січових стрільців вул. Будинок (№ 13)|автор = [[Ілько Лемко]]|дата = |вебсайт = pslava.info|видавець = Прадідівська слава|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190525074950/https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud13,223208.html|дата-архіву = 25 травня 2019|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_14">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-14/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: вул. Січових Стрільців, 14 — корпус ЛНУ ім. Франка (колишній житловий будинок)|автор = Ігор Жук|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20200812011842/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-14/|дата-архіву = 12 серпня 2020|статус-url = live|дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_15">{{cite web|url = https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud15,223210.html|назва = Січових стрільців вул. Житловий будинок (№ 15)|автор = [[Ілько Лемко]]|дата = |вебсайт = pslava.info|видавець = Прадідівська слава|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190525074815/https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul_Bud15,223210.html|дата-архіву = 25 травня 2019|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_16">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-16/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: вул. Січових Стрільців, 16 — корпус ЛНУ ім. Франка (колишній будинок страхової фірми)|автор = Ігор Жук|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190518065043/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-16/|дата-архіву = 18 травня 2019|статус-url = live|дата-доступу = 17 червня 2019}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_17">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-17/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: вул. Січових Стрільців, 17 — житловий будинок|автор = Ігор Жук|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20200812003927/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-17/|дата-архіву = 12 серпня 2020|статус-url = live|дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_19">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-19/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: вул. Січових Стрільців, 19 — корпус ЛНУ ім. Франка (колишній житловий будинок)|автор = Ігор Жук|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20200812010715/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-19/|дата-архіву = 12 серпня 2020|статус-url = live|дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_21">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-21/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: вул. Січових Стрільців, 21 — житловий будинок|автор = Ігор Жук|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20200812005506/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-21/|дата-архіву = 12 серпня 2020|статус-url = live|дата-доступу = 27 квітня 2021}}</ref>
<ref name="Січових Стрільців_3">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-3/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: вул. Січових Стрільців, 03 — офісний будинок|автор = Ігор Жук|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20210501185137/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/sich-striltsiv-3/|дата-архіву = 1 травня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 1 травня 2021}}</ref>
<ref name="Меркурій">{{cite web|url = https://zaxid.net/vryatuvati_merkuriya_foto_n1122351|назва = Врятувати Меркурія. Фото|автор = |дата = 8 лютого 2011|вебсайт = zaxid.net|видавець = [[Zaxid.net]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20210501185135/https://zaxid.net/vryatuvati_merkuriya_foto_n1122351|дата-архіву = 1 травня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 1 травня 2021}}</ref>
<ref name="Меркурій1">{{cite web|url = https://city-adm.lviv.ua/news/culture/architecture-and-historic-heritage/207513-u-lvovi-vidrestavruvaly-skulpturu-merkuriia|назва = У Львові відреставрували скульптуру Меркурія|автор = |дата = 13 листопада 2012|вебсайт = city-adm.lviv.ua|видавець = [[Львівська міська рада]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20210501185137/https://city-adm.lviv.ua/news/culture/architecture-and-historic-heritage/207513-u-lvovi-vidrestavruvaly-skulpturu-merkuriia|дата-архіву = 1 травня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 1 травня 2021}}</ref>
<ref name="Меркурій2">{{cite web|url = https://heritage.lviv.ua/projects/initsiatyva-vryatuvaty-merkuriya/|назва = Ініціатива «Врятувати Меркурія»|автор = |дата = |вебсайт = heritage.lviv.ua|видавець = Товариство охорони пам'яток|url-архіву = https://web.archive.org/web/20210501185139/https://heritage.lviv.ua/projects/initsiatyva-vryatuvaty-merkuriya/|дата-архіву = 1 травня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 1 травня 2021}}</ref>
<ref name="демонтаж">{{cite web|url = https://tvoemisto.tv/news/u_lvovi_demontuvaly_shist_litnih_maydanchykiv_perelik_adres_87725.html|назва = У Львові демонтували шість літніх майданчиків. Перелік|автор = |дата = |вебсайт = tvoemisto.tv|видавець = Медіа-хаб «Твоє Місто»|url-архіву = https://web.archive.org/web/20210501185136/http://tvoemisto.tv/news/u_lvovi_demontuvaly_shist_litnih_maydanchykiv_perelik_adres_87725.html|дата-архіву = 1 травня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 1 травня 2021}}</ref>
<ref name="трол_1966">{{cite web|url = http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1966_ua.jpg|назва = Cхема ліній тролейбусу 1966 р.|автор = |дата = |вебсайт = lvivtrans.net|видавець = Львівський електротранспорт|url-архіву = https://web.archive.org/web/20120401224516/http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1966_ua.jpg|дата-архіву = 12 квітня 2012|статус-url = dead|дата-доступу = 5 березня 2022}}</ref>
<ref name="трол_1971">{{cite web|url = http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1971_ua.jpg|назва = Cхема ліній тролейбусу 1971 р. (до вересня)|автор = |дата = |вебсайт = lvivtrans.net|видавець = Львівський електротранспорт|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190330120425/http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1971_ua.jpg|дата-архіву = 30 березня 2019|статус-url = dead|дата-доступу = 5 березня 2022}}</ref>
<ref name="трол_1972">{{cite web|url = http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1972_ua.jpg|назва = Cхема ліній тролейбусу 1972 р.|автор = |дата = |вебсайт = lvivtrans.net|видавець = Львівський електротранспорт|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190617072700/http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1972_ua.jpg|дата-архіву = 17 червня 2019|статус-url = dead|дата-доступу = 5 березня 2022}}</ref>
<ref name="трол_1974">{{cite web|url = http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1974_ua.jpg|назва = Cхема ліній тролейбусу 1974 р.|автор = |дата = |вебсайт = lvivtrans.net|видавець = Львівський електротранспорт|url-архіву = https://web.archive.org/web/20120401232559/http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1974_ua.jpg|дата-архіву = 12 квітня 2012|статус-url = dead|дата-доступу = 5 березня 2022}}</ref>
<ref name="трол_1992">{{cite web|url = http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1992_ua.jpg|назва = Cхема ліній тролейбусу 1992 р.|автор = |дата = |вебсайт = lvivtrans.net|видавець = Львівський електротранспорт|url-архіву = https://web.archive.org/web/20120401105008/http://www.lvivtrans.net/Shems_troll/1992_ua.jpg|дата-архіву = 4 січня 2012|статус-url = dead|дата-доступу = 5 березня 2022}}</ref>
<ref name="адреси">{{cite web|url = https://index.ukrposhta.ua/find-address|назва = Знайти адресу|автор = |дата = |вебсайт = ukrposhta.ua|видавець = [[Укрпошта]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20221225154901/https://index.ukrposhta.ua/find-address|дата-архіву = 25 грудня 2022|статус-url = live|дата-доступу = 17 липня 2024}}</ref>
}}

== Джерела ==
{{Вікіпосилання
|Тема              = Вулиця Січових Стрільців
|Портал            = Львів
|Портал-зображення = Хоругва Львова.png
|Вікісловник       =
|Вікіпідручник     =
|Вікіцитати        =
|Вікіджерела       =
|Віківиди          =
|Вікіновини        =
|Вікісховище       = Category:Sichovykh Striltsiv Street, Lviv
|Метавікі          =
|Проєкт            =
|Родовід           =
}}
* {{книга|автор = |частина = |заголовок = Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст|оригінал = |посилання = |відповідальний = [[Бевз Микола Валентинович|М. Бевз]], [[Бірюльов Юрій Олександрович|Ю. Бірюльов]], Ю. Богданова, В. Дідик, У. Іваночко, Т. Клименюк та інші|видання = |місце = Львів |видавництво = Центр Європи|рік = 2008|том = |сторінки = |сторінок = 720|серія = |isbn = 978-966-7022-77-8|тираж = |ref = Архітектура Львова}}
* {{книга|автор = [[Бірюльов Юрій Олександрович|Бірюльов Ю. О.]]|частина = Кудельський Ян Томаш|заголовок = [[Енциклопедія Львова]]: в 4-х т.|оригінал = |посилання = |відповідальний = за ред. [[Козицький Андрій Михайлович|А. Козицького]]|видання = |місце = Львів|видавництво = [[Літопис (видавництво)|Літопис]]|рік = 2010|том = 3: К|сторінки = 653|сторінок = 736|серія = |isbn = 978-966-7007-99-7|тираж = |ref = Бірюльов Ю. Кудельський Ян Томаш}}
* {{книга|автор = [[Бірюльов Юрій Олександрович|Бірюльов Ю. О.]]|частина = Бальдвін-Рамулт Людвіґ|заголовок = [[Енциклопедія сучасної України]]: в 4-х т.|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Київ|видавництво = [[Національна академія наук України]], [[Наукове товариство імені Шевченка]]|рік = 2003|том = 2|сторінки = 180|сторінок = |серія = |isbn = 966-02-2681-0|тираж = |ref = Бірюльов Ю. Бальдвін-Рамулт Людвіґ}}
* {{книга|автор = |частина = |заголовок = Львов: справочник|оригінал = |посилання = |відповідальний = сост. Г. Гербильский и др.; общ. ред. [[Дудикевич Богдан Корнилович|Б. К. Дудыкевич]]|видання = |місце = Львів|видавництво = Вільна Україна|рік = 1949|том = |сторінки = |сторінок = 200|isbn = |тираж = |ref = Львов: справочник}} {{ref-ru}}
* {{книга|автор = [[Ілько Лемко]]|частина = Львів, якого вже нема. Вулиця Гнатюка|заголовок = Цікавинки з історії Львова: літературно-художнє видання|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Львів|видавництво = [[Видавництво «Апріорі»|Апріорі]]|рік = 2011|том = |сторінки = 15|сторінок = |серія = |isbn = 978-617-629-024-7|тираж = |ref = Цікавинки з історії Львова}}
* {{книга|автор = [[Ілько Лемко]], Михалик В., Бегляров Г.|частина = Січових Стрільців вул.|посилання частина = https://www.pslava.info/LvivM_SichovyxStrilcivVul,223154.html|заголовок = 1243 вулиці Львова (1939—2009)|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Львів|видавництво = [[Видавництво «Апріорі»|Апріорі]]|рік = 2009|том = |сторінки = 104—106|сторінок = |серія = |isbn = 978-966-2154-24-5|тираж = |ref = 1243 вулиці Львова}}
* {{книга|автор = Котлобулатова І.|частина = |заголовок = Львів на фотографії-2: 1860-2011|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Львів|видавництво = Центр Європи|рік = 2011|том = |сторінки = |сторінок = 352|серія = |isbn = 978-966-7022-90-7|тираж = |ref = Львів на фотографії-2: 1860-2011}}
* {{книга|автор = Мельник Б. В.|частина = Покажчик сучасних назв вулиць і площ Львова|заголовок = Довідник перейменувань вулиць і площ Львова. XIII—XX століття|оригінал = |посилання = http://history.org.ua/LiberUA/966-603-1%2015-9/966-603-1%2015-9.pdf|відповідальний = |видання = |місце = Львів|видавництво = [[Світ (видавництво)|Світ]]|рік = 2001|том = |сторінки = 56, 77, 107, 111|сторінок = |серія = |isbn = 966-603-115-9|тираж = |ref = Довідник перейменувань вулиць і площ Львова}}
* {{книга|автор = [[Мельник Ігор Володимирович|Мельник І. В.]]|частина = |заголовок = Вулиці Львова|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Харків|видавництво = [[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]|рік = 2017|том = |сторінки = 38, 297—299, 301, 493|сторінок = 608|серія = |isbn = 978-966-03-7863-6|тираж = 750|ref = Мельник І. Вулиці Львова}}
* {{книга|автор = [[Мельник Ігор Володимирович|Мельник І. В.]]|частина = |заголовок = Краківське передмістя та західні околиці Королівського столичного міста Львова|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Львів|видавництво = Центр Європи|рік = 2011|том = |сторінки = |сторінок = 288|серія = «Львівські вулиці і кам'яниці»|isbn = 978-966-7022-93-8|тираж = |ref = Мельник І. Краківське передмістя}}
* [https://web.archive.org/web/20210426140440/https://pbc.rzeszow.pl/dlibra/docmetadata?showContent=true&id=2067 Ilustrowany informator miasta Lwowa: ze spisem miejscowości województwa lwowskiego: na rok 1939]. — Lwów: wydawca Zdzisław Jaśkiewicz; Juliusz Brunelik, 1939. — S. 13, 14, 51, 52, 54, 58. {{ref-pl}}
* ''[[Антоній Шнайдер|Schneider A.]]'' [https://web.archive.org/web/20190822131517/https://www.sbc.org.pl/dlibra/show-content/publication/edition/8?id=8 Przewodnik po mieście Lwowie. Wydany staraniem komitetu zawiazanego na przyjęcie gości z Wielkopolski, Prus, Szlązka i Krakowa, przybyłych na Zjazd do Lwowa dnia 13 sierpnia 1871]. — Lwów: (b.w.); Drukarnia Kornela Pillera, 1871. — 67 s. {{ref-pl}}
* ''Reichman F.'' [https://web.archive.org/web/20210209080649/http://dlibra.umcs.lublin.pl/dlibra/docmetadata?id=2587&from=publication Księga adresowa Król. Stoł. Miasta Lwowa. Rocznik IV]. — Lwów: Wydawca i właściciel Fr. Reichman, 1900. — 302 s. {{ref-pl}}
* [https://web.archive.org/web/20200902004332/http://sbc.org.pl/Content/42/ii49047-0000-00-0001.pdf Księga adresowa Król. Stoł. Miasta Lwowa: rocznik 17, 1913]. — Lwów; Stryj: wydawca Franciszek Reicman, 1912. — 695 s.+84 s. (dodatek) {{ref-pl}}

== Посилання ==
* {{cite web|url = https://streets.lvivcenter.org/uk/Січових-Стрільців/|назва = Проєкт «Вулиці Львова»: вулиця Січових Стрільців|автор = |дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20210426140441/https://streets.lvivcenter.org/uk/Січових-Стрільців/|дата-архіву = 26 квітня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 26 квітня 2021}}
{{DEFAULTSORT:Січових Стрільців вулиця (Львів)}}
{{Вулиці Галицького району Львова}}
{{Історичний центр Львова (місцевість)}}

[[Категорія:Історичний центр Львова]]
[[Категорія:Вулиці Галицького району Львова]]
[[Категорія:Вулиці Січових Стрільців|Львів]]

title: Вулиця Січових Стрільців · Львів

Місцевість: Історичний центр Львова

Район: Галицький

Назва на честь: Українських Січових Стрільців

title: Колишні назви

австрійського періоду (українською): Маєр Ґассе

австрійського періоду (німецькою): Mayer Gasse

польського періоду (польською): Majerówka, 3-go Maja

радянського періоду (українською): 17 Вересня

радянського періоду (російською): 17 Сентября

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Зупинки громадського транспорту: «вул. Січових Стрільців»

Рух: односторонній

Покриття: бруківка

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Навчальні заклади: Львівський коледж «Інфокомунікації» НУ «Львівська політехніка», львівський навчально-науковий інститут університету банківської справи; інститут післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка, факультет міжнародних відносин Львівського національного університету імені Івана Франка

Поштові відділення: ВПЗ № 7 (вул. Гребінки, 6)

Забудова: сецесія, історизм, класицизм

Парки: Парк імені Івана Франка

title: Зовнішні посилання

П: Портал «Львів»

d: Інформація у Вікіданих?

CMNS: Вулиця Січових Стрільців у Вікісховищі?