text:
# Трудове (Конотопський район)
Трудове́ — село в Україні, в Путивльському районі Сумської області. Населення становить 25 осіб. До 2018 орган місцевого самоврядування — Чорнобривкинська сільська рада.

## Географія
Село Трудове знаходиться на відстані 1 км від сіл Суворове, Зозулине, Голубкове і Іллінське. Поруч проходить автомобільна дорога Т 1911.

## Історія
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області», село увійшло до складу Путивльської міської громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Путивльського району, увійшло до складу новоутвореного Конотопського району.
22 червня 2023 року рішенням №230 Національної комісії зі стандартів державної мови віднесено до списку населених пунктів, які «можуть не відповідати лексичним нормам української мови», зокрема стосуватися «російської імперської чи колоніальної політики». Громаді рекомендовано обґрунтувати доцільність збереження поточної назви або запропонувати нову назву в установленому законодавством порядку.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 38 осіб, з яких 18 чоловіків та 20 жінок.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 25 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Чисельність | Відсоток |
| ---------- | ----------- | -------- |
| російська  | 13          | 52%      |
| українська | 12          | 48%      |
| Усього     | 25          | 100%     |

title: Трудове (Конотопський район)

wikitext:
{{Село
| назва           = Трудове
| область         = [[Сумська область]]
| район           = [[Конотопський район]]
| громада         = [[Путивльська міська громада]]
| рада            = [[Чорнобривкинська сільська рада]]
| код КАТОТТГ     = UA59020150490077077
| код КОАТУУ      = 5923888111
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       =
| населення       = 25
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 41508
| телефонний код  = 5442
| координати      = {{coord|51|22|57|N|33|48|31|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 51|
| lat_min         = 22|
| lat_sec         = 57
| lon_deg         = 33|
| lon_min         = 48|
| lon_sec         = 31
| висота          = 165
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 41500, Сумська обл., Конотопський р-н, м. Путивль, вул. Князя Володимира, буд. 50
| облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=02.02.2010&rf7571=29861 Трудове]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}
'''Трудове́''' — [[село]] в Україні, в [[Путивльський район|Путивльському районі]] [[Сумська область|Сумської області]]. Населення становить 25 осіб. До 2018 орган місцевого самоврядування — [[Чорнобривкинська сільська рада]].

== Географія ==
Село Трудове знаходиться на відстані 1 км від сіл [[Суворове (Конотопський район)|Суворове]], [[Зозулине]], [[Голубкове (Конотопський район)|Голубкове]] і [[Іллінське (Конотопський район)|Іллінське]]. Поруч проходить автомобільна дорога {{Автошлях Т|1911}}.

== Історія ==
12 червня [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області», село увійшло до складу Путивльської міської громади<ref>{{Cite web|url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-sumskoyi-oblasti-723-120620|title=Розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р  «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області»|last=|website=kmu.gov.ua|accessdate=2021-10-25}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Путивльський район|Путивльського району]], увійшло до складу новоутвореного [[Конотопський район|Конотопського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

22 червня 2023 року рішенням №230 [[Національна комісія зі стандартів державної мови|Національної комісії зі стандартів державної мови]] віднесено до списку населених пунктів, які «можуть не відповідати лексичним нормам української мови», зокрема стосуватися «російської імперської чи колоніальної політики». Громаді рекомендовано обґрунтувати доцільність збереження поточної назви або запропонувати нову назву в установленому законодавством порядку<ref>{{Cite web|url=https://mova.gov.ua/news/ponad-1400-nazv-sil-selyshch-ta-mist-ukrainy-natsionalna-komisiia-zi-standartiv-derzhavnoi-movy-rekomenduie-zminyty/|title=Понад 1400 назв сіл, селищ та міст України Національна комісія зі стандартів державної мови рекомендує змінити|archive-url=https://web.archive.org/web/20230627115407/https://mova.gov.ua/news/ponad-1400-nazv-sil-selyshch-ta-mist-ukrainy-natsionalna-komisiia-zi-standartiv-derzhavnoi-movy-rekomenduie-zminyty|archive-date=2023-06-27|accessdate=2023-06-27}}</ref>.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 38 осіб, з яких 18 чоловіків та 20 жінок.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкало 25 осіб.<ref name="населення 2001"/>
=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]:<ref name="населення 2001 мова" />
{| class="standard"
!Мова
!Чисельність
!Відсоток
|-
|[[Російська мова в Україні|російська]]
| align="center" |13
| align="right" |52%
|-
|[[Українська мова|українська]]
| align="center" |12
| align="right" |48%
|-
|'''Усього'''
| align="center" |'''25'''
| align="right" |'''100%'''
|}

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{БД Держстату України|тип=1989|регіон=Сумська область}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{БД Держстату України|тип=2001 с|регіон=Сумська область}}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{БД Держстату України|тип=2001 мова|регіон=Сумська область}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/symskaja/26549 Погода в селі Трудове]
{{Путивльська міська громада}}
[[Категорія:Села Сумської області]]

title: село Трудове

Країна: Україна

Область: Сумська область

Район: Конотопський район

Тер. громада: Путивльська міська громада

Облікова картка: Трудове

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Трудове


text:
# Леендакарі
Леендакарі (баск. той хто командує першим) офіційна назва Голови уряду Країни Басків чи Президента Країни Басків. — Глава автономії Країни Басків в складі Іспанії.
Головний офіс Леендакарі знаходиться в районі Мендісорроса (місто Віторія-Гастейс) також в цьому місті знаходиться офіційна резиденцію в палаці Ахурія-Енеа.

## Походження назви
В баскській мові слово lehendakari використовується як синонім до слова президент. Слово почали використовувати після 1970-х років коли була сформована офіційна орфографія баскської мови. Значну роль у становленні даного терміну відіграла Баскська національна партія. Якщо дослівно перекладати на українську мову то це буде "перший, що керує".

## Резиденції
Палац Ахурія-Енеа офіційна резиденція Президента Країни Басків, назва походить від слова Ajuriaenea що є назвою шляхетного роду, що побудували палац.

wikiname: ukwiki

title: Леендакарі

in_language: uk

wikitext:
'''Леендакарі''' (баск. той хто командує першим) офіційна назва '''Голови уряду Країни Басків''' чи Президента Країни Басків.<ref>{{Cite web|url=https://dle.rae.es/lendakari|title=}}</ref> — Глава автономії Країни Басків в складі Іспанії.

Головний офіс Леендакарі знаходиться в районі Мендісорроса (місто Віторія-Гастейс) також в цьому місті знаходиться офіційна резиденцію в палаці Ахурія-Енеа.

{{Картка офіційної посади
| посада              = Президент Країни Басків
| оригінальна_назва   = Lehendakari, Eusko Jaurlaritzako lehendakaria
| стиль               = Excelentísimo señor, Excelentísima señora
| резиденція          = Ахурія-Енеа
| термін              = 4 роки, без обмеження переобрання
}}

== Походження назви ==
В баскській мові слово ''lehendakari'' використовується як синонім до слова президент. Слово почали використовувати після 1970-х років коли була сформована офіційна орфографія баскської мови. Значну роль у становленні даного терміну відіграла Баскська національна партія. Якщо дослівно перекладати на українську мову то це буде "перший, що керує".<ref>{{Cite web|url=http://www.euskaltzaindia.net/dok/ikerbilduma/59821.pdf|title=}}</ref>

== Резиденції ==
Палац Ахурія-Енеа офіційна резиденція Президента Країни Басків, назва походить від слова ''Ajuriaenea'' що є назвою шляхетного роду, що побудували палац.
[[Файл:Vitoria - Ajuria Enea 01.jpg|альт=Резиденція Президента Країни Басків|міні|Палац Ахурія-Енеа]]

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Голови уряду Іспанії]]

title: Президент Країни Басків · Lehendakari, Eusko Jaurlaritzako lehendakaria

Тип: голова уряду

Резиденція: Ахурія-Енеа

Місце: Палац Ахурія-Енеа

Термін каденції: 4 роки, без обмеження переобрання

Створення: 6 жовтня 1936


text:
# Браневка-Кольонія
Браневка-Кольонія (пол. Branewka-Kolonia) — село в Польщі, у гміні Дзволя Янівського повіту Люблінського воєводства.
Населення — 165 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Тарнобжезького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 81      | 20                 | 49               | 12                   |
| Жінки    | 84      | 13                 | 43               | 28                   |
| Разом    | 165     | 33                 | 92               | 40                   |

title: Браневка-Кольонія

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Браневка-Кольонія
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Branewka-Kolonia}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Люблінське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Янівський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Дзволя (гміна){{!}}Дзволя
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 165
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 15
|поштовий індекс        = 23-304
|автомобільний код      = LJA
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0790870
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Браневка-Кольонія''' ({{lang-pl|Branewka-Kolonia}}) — село в Польщі, у [[Дзволя (гміна)|гміні Дзволя]] [[Янівський повіт|Янівського повіту]] [[Люблінське воєводство|Люблінського воєводства]].
Населення — {{formatnum:165}} {{МНОЖИНА:165|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Тарнобжезьке воєводство|Тарнобжезького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=81 |ЧолПре=20 |ЧолПрац=49 |ЧолПост=12
|Жін=84 |ЖінПре=13 |ЖінПрац=43 |ЖінПост=28
|Разом=165 |РазомПре=33 |РазомПрац=92 |РазомПост=40
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Дзволя}}

[[Категорія:Села Янівського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Люблінське воєводство

Повіт: Янівський повіт

Гміна: Дзволя

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: LJA


text:
# Бондар Олександр Іванович (агроном)
Бондар Олександр Іванович (нар.27 червня 1957) — член-кореспондент Національної академії аграрних наук  України, доктор біологічних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України, ректор Державної екологічної академії післядипломної освіти та управління.

## Біографія
Олександр Іванович народився 27 червня 1957 року в м. Харкові.
У 1979 році з відзнакою закінчив Харківський сільськогосподарський інститут ім. В. В. Докучаєва за спеціальністю агрохімія та ґрунтознавства; завідувач лабораторії в Українському науково-дослідному інституті ґрунтознавства та агрохімії; заступник директора Поліської філії УНДІГА.
У 1986 році захистив кандидатську дисертацію на тему: «Особливості ґрунтоутворення і окультурення осушених ґрунтів мілководь Кременчуцького водосховища».
У 1996 році захистив докторську дисертацію на тему: «Агроекологічні основи оцінки, охорони і управління продуктивністю гігроморфних ґрунтів Полісся України».
З 1996 року працював на керівних посадах: директор Поліського регіонального наукого виробничого центру екологічного та аерокосмічного моніторингу «Полісся», директор Волинського державного наукового та інформаційного центру НАНУ та Мінприроди України, в. о. директора Науково-технологічного центру «Таско-Еко».
У 2003 році ректор Державного екологічного інституту Мінприроди України (нині Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління.
У 2004 році присвоєно вчене звання професора.
У 2007 році Олександру Івановичу присвоєно звання заслуженого діяча науки і техніки України; обраний членом-кореспондентом УААН Відділення землеробства, меліорації та механізації.

## Наукові праці
Олександр Іванович брав активну участь у розробці та впровадженні автоматизованих систем дистанційного зондування землі із застосуванням космічних технологій. Має 9 авторських свідоцтв та патентів, 16 підручників та навчальних посібників, 115 наукових праць. Головний редактор  науково-популярного журналу «Екологічний вісник», голова наукової ради Всеукраїнської екологічної ліги.
Напрямки наукової діяльності: розроблення та впровадження систем екологічного моніторингу в зоні Полісся України; прикладні задачі застосування геоінформаційних технологій в галузі кризового та екологічного моніторингу; використання даних дистанцій, зондування землі для картографування природних та антропогенних процесів.
Основні праці:
- Оценка экологического состояния почвенного покрова осушаемых земель. Основы эколого-мелиоративного мониторинга Украинского Полесья. Киев, 1992 (співавтор)
- Сучасний стан та проблеми збереження водних ресурсів Шацького ПНП. Тези доповідей наукової конференції «Нац. парки в системі екологічного моніторингу». Світязь, 1993 (співавтор)
- Діагностика заболочених ґрунтів та їх потреба в гідромеліораціях. Підвищення родючості осушених земель: доповідь. Київ, 1993 (співавтор)
- Генетико-агровиробнича та агроекологічна типологія гідроморфних ґрунтів України. Підвищення родючості і охорона осушених земель: доповідь. Київ, 1993 (співавтор)
- Особенности  регулирования фунгистатического потенциала почв посредством агромелиоративных приемов и сидерации: проблем. лекция. Брянск, 1995 (співавтор)
- Навчально-польова практика з георгафічних дисциплін: навчальний посібник. 1999 (співавтор)

## Відзнаки та нагороди
- нагрудний  знак «Петра Могили» (2007);
- почесна грамота Кабінету Міністрів України (2011).

title: Бондар Олександр Іванович (агроном)

wikitext:
{{Науковець
|ім'я           = Бондар Олександр Іванович
|зображення     =
|розмір  =
|підпис  =
|дата народження  = 27.06.1957
|місце народження = м. [[Харків]]
|дата смерті      =
|місце смерті     =
|резиденція       =
|громадянство     =
|національність   =
|галузь           =
|alma mater       = [[Харківський національний аграрний університет імені В. В. Докучаєва|Харківський сільськогосподарський інститут ім. В. В. Докучаєва]]
|заклад           = Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління
|посада           = ректор
|відомий завдяки  =
|звання           = [[професор]]
|ступінь          = [[доктор біологічних наук]]
|керівник         =
|учні             =
|батько           =
|матір            =
|дружина          =
|діти             =
|нагороди         = {{Заслужений діяч науки і техніки України}}
|автограф =
|сайт     =
|примітки =
}}

'''Бондар Олександр Іванович''' ({{н}}[[27 червня]] [[1957|1957)]] — член-кореспондент [[Національна академія аграрних наук України|Національної академії аграрних наук  України]], [[доктор біологічних наук]], [[професор]], [[заслужений діяч науки і техніки України]], ректор Державної екологічної академії післядипломної освіти та управління.

== Біографія ==
Олександр Іванович народився 27 червня 1957 року в м. [[Харків|Харкові]].

У 1979 році з відзнакою закінчив [[Харківський національний аграрний університет імені В. В. Докучаєва|Харківський сільськогосподарський інститут ім. В. В. Докучаєва]] за спеціальністю агрохімія та ґрунтознавства; завідувач лабораторії в Українському науково-дослідному інституті ґрунтознавства та агрохімії; заступник директора Поліської філії УНДІГА.

У 1986 році захистив кандидатську дисертацію на тему: «Особливості ґрунтоутворення і окультурення осушених ґрунтів мілководь Кременчуцького водосховища».

У 1996 році захистив докторську дисертацію на тему: «Агроекологічні основи оцінки, охорони і управління продуктивністю гігроморфних ґрунтів Полісся України».<ref>{{Cite web|url=http://en.naas.gov.ua/academi/2/239/|title=Home|website=en.naas.gov.ua|access-date=2025-01-22}}</ref>

З 1996 року працював на керівних посадах: директор Поліського регіонального наукого виробничого центру екологічного та аерокосмічного моніторингу «Полісся», директор Волинського державного наукового та інформаційного центру НАНУ та [[Мінприроди України]], в. о. директора Науково-технологічного центру «Таско-Еко».<ref>{{Cite web|url=https://logos-ukraine.com.ua/project/index.php?project=nued2&id=647|title=Бондар Олександр Iванович|website=logos-ukraine.com.ua|access-date=2025-01-22}}</ref>

У 2003 році ректор Державного екологічного інституту Мінприроди України (нині Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління.

У 2004 році присвоєно вчене звання [[Професор|професора]].

У 2007 році Олександру Івановичу присвоєно звання [[Заслужений діяч науки і техніки України|заслуженого діяча науки і техніки України]]; обраний [[Член-кореспондент|членом-кореспондентом]] УААН Відділення землеробства, меліорації та механізації.

== Наукові праці ==
Олександр Іванович брав активну участь у розробці та впровадженні автоматизованих систем дистанційного зондування землі із застосуванням космічних технологій. Має 9 авторських свідоцтв та патентів, 16 підручників та навчальних посібників, 115 наукових праць. Головний редактор  науково-популярного журналу «Екологічний вісник», голова наукової ради Всеукраїнської екологічної ліги.

'''''Напрямки наукової діяльності:''' розроблення та впровадження систем екологічного моніторингу в зоні Полісся України; прикладні задачі застосування геоінформаційних технологій в галузі кризового та екологічного моніторингу; використання даних дистанцій, зондування землі для картографування природних та антропогенних процесів.''<ref>{{Cite web|url=https://esu.com.ua/article-36854|title=Бондар Олександр Іванович|last=Гнатів|first=Т. М.|date=2016|website=Енциклопедія Сучасної України|language=uk|access-date=2025-01-22}}</ref>

Основні праці:

* ''Оценка экологического состояния почвенного покрова осушаемых земель. Основы эколого-мелиоративного мониторинга Украинского Полесья. Киев, 1992 (співавтор)''
* ''Сучасний стан та проблеми збереження водних ресурсів Шацького ПНП. Тези доповідей наукової конференції «Нац. парки в системі екологічного моніторингу». Світязь, 1993 (співавтор)''
* ''Діагностика заболочених ґрунтів та їх потреба в гідромеліораціях. Підвищення родючості осушених земель: доповідь. Київ, 1993 (співавтор)''
* ''Генетико-агровиробнича та агроекологічна типологія гідроморфних ґрунтів України. Підвищення родючості і охорона осушених земель: доповідь. Київ, 1993 (співавтор)''
* ''Особенности  регулирования фунгистатического потенциала почв посредством агромелиоративных приемов и сидерации: проблем. лекция. Брянск, 1995 (співавтор)''
* ''Навчально-польова практика з георгафічних дисциплін: навчальний посібник. 1999 (співавтор)''

== Відзнаки та нагороди ==

* нагрудний  знак «Петра Могили» (2007);
* почесна грамота Кабінету Міністрів України (2011).

== Джерела ==

* ''Гнатів Т. М. Бондар Олександр Іванович. Енциклопедія Сучасної України. Редкол.: І. М. Дзюба,  А. І. Жуковський, М. Г. Железняк [та ін.]; НАН України, НТШ. Київ: Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2004. Режим доступу: <nowiki>https://esu.com.ua/article-36854</nowiki>''

== Примітки ==
{{reflist}}
[[Категорія:Випускники Харківського аграрного університету]]

title: Бондар Олександр Іванович

Народився: 27 червня 1957 (67 років) · м. Харків

Посада: ректор

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: доктор біологічних наук

Нагороди: Заслужений діяч науки і техніки України


text:
# Нечаянська волость
Нечаянська волость — історична адміністративно-територіальна одиниця Одеського повіту Херсонської губернії.
Станом на 1886 рік складалася з 15 поселень, 15 сільських громад. Населення — 2106 осіб (1101 чоловічої статі та 1005 — жіночої), 401 дворове господарство.
|                     | Площа, десятин | У тому числі орної, дес. |
| ------------------- | -------------- | ------------------------ |
| Сільських громад    | 3548           | 3395                     |
| Приватної власності | 61893          | 21232                    |
| Казенної власності  | 1939           | 653                      |
| Іншої власності     | 241            | 240                      |
| Загалом             | 67621          | 25520                    |

Найбільші поселення волості:
- Нечаяне — село при річці Березань за 95 верст від повітового міста, 520 осіб, 82 двори, православна церква, школа, земська станція, камера мирового судді, лавка. За 4 версти — поштова станція. За 17 верст — рибний завод. За 18 верст — православна церква, лавка.
- Данилівка (Резанова) — село при річці Березань, 132 особи, 32 двори, лавка.
- Дмитрівка (Вінтулівка) — село при річці Сасик, 154 особи, 31 двір, лавка.
- Миколаївка (Луб'янка) — село при річці Сасик, 98 осіб, 26 дворів, лавка.

title: Нечаянська волость

wikitext:
{{Адміністративна одиниця Російської імперії
|назва = Нечаянська волость
|статус=волость
|Герб=
|карта =
|центр = [[Нечаяне]]
|утворена =
 |Площа          = 67621
 |Одиниця        = [[Десятина (одиниця площі)|дес.]]
 |Дата обрахунку = [[1886]]
 |Населення      = 2106
 |Дата перепису  = [[1886]]
 |до =
 |після =
}}
'''Нечаянська волость''' — історична [[адміністративно-територіальна одиниця]] [[Одеський повіт|Одеського повіту]] [[Херсонська губернія|Херсонської губернії]].

Станом на [[1886]] рік складалася з 15 поселень, 15 сільських громад. Населення — 2106 осіб (1101 чоловічої статі та 1005 — жіночої), 401 дворове господарство<ref>{{ВВСЕР-8-1886}}</ref>.

{| align="center" class="standard"
|+Земля волості
! |
! |Площа, десятин
! |У тому числі орної, [[Десятина (одиниця площі)|дес.]]
|-----
! Сільських громад
| align=right| 3548
| align=right| 3395
|-----
! Приватної власності
| align=right| 61893
| align=right| 21232
|-----
! Казенної власності
| align=right| 1939
| align=right| 653
|-----
! Іншої власності
| align=right| 241
| align=right| 240
|-----
! Загалом
| align=right| 67621
| align=right| 25520
|+
|}

Найбільші поселення волості:
* [[Нечаяне]] — село при річці [[Березань (річка)|Березань]] за 95 [[верста|верст]] від повітового міста, 520 осіб, 82 двори, православна церква, школа, земська станція, камера мирового судді, лавка. За 4 версти — поштова станція. За 17 верст — рибний завод. За 18 верст — православна церква, лавка.
* [[Данилівка (Миколаївський район)|Данилівка]] (''Резанова'') — село при річці [[Березань (річка)|Березань]], 132 особи, 32 двори, лавка.
* [[Дмитрівка (Березанська селищна громада)|Дмитрівка]] (''Вінтулівка'') — село при річці [[Сасик (річка)|Сасик]], 154 особи, 31 двір, лавка.
* Миколаївка (''Луб'янка'') — село при річці [[Сасик (річка)|Сасик]], 98 осіб, 26 дворів, лавка.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{RE-geo-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Одеський повіт}}

[[Категорія:Волості Херсонської губернії]]
[[Категорія:Історія Миколаївського району]]

Центр: Нечаяне

Густота: 2.9 осіб / км²


text:
# Сходження на Фудзіяму
«Сходження на Фудзіяму» — радянський художній фільм 1988 року, знятий режисером Болотбеком Шамшиєвим на кіностудії «Киргизфільм».

## Сюжет
За мотивами однойменної п'єси К. Мухамеджанова та Ч. Айтматова. П'ятеро друзів — Мамбет, Досберген, Йосип, Ісабек і Сабил — разом навчалися у школі. Разом пішли на фронт, разом воювали. Але, коли Сабил написав поему, яка не відповідає канонам офіційної ідеології, хтось із друзів зрадив його, і Сабил опинився за ґратами. Тепер його реабілітовано. Але, вийшовши з в'язниці та не відчувши дружньої підтримки, він спився. Якось його колишні друзі разом із дружинами та старою вчителькою зібралися відзначити травневі свята на горі Каркульній. Розмови друзів про зраду і злочинне замовчування потрясли стару вчительку. Застілля невдовзі перейшло у п'яний розгул. Зло, вчинене багато років тому, призвело до нових людських жертв.

## У ролях
- Сабіра Кумушалієва — Айша-Апа, вчителька
- Айтурган Темірова — Гульджан, акторка, дружина Ісабека
- Гульсара Ажибекова — Алмагуль, вчителька географії, дружина Досбергена
- Лідія Каденова — Анвар лікар, дружина Мамбета
- Муканбет Токтобаєв — Мамбет, вчитель історії
- Кудайберген Султанбаєв — Йосип Татайович, історик, доктор наук
- Раїмбек Сейтметов — Ісабек, письменник
- Орозбек Кутманалієв — Досберген, агроном
- Аліман Джангорозова — епізод
- Б. Тармалова — епізод
- Акилбек Мураталієв — епізод
- Азамат Молдабаєв — епізод
- Еміль Борончієв — епізод
- Марат Жантелієв — епізод
- Д. Молдожанова — епізод
- С. Мусуралієв — епізод
- Марс Кутманалієв — епізод
- К. Намазалієв — епізод
- Д. Токтобаєв — епізод
- Н. Омуров — епізод

## Знімальна група
- Режисер — Болотбек Шамшиєв
- Сценаристи — Чингіз Айтматов, Болотбек Шамшиєв
- Оператор — Мурат Алієв
- Композитор — Олег Янченко
- Художники — Володимир Горовий, Кошмак Коргонбаєв

title: Сходження на Фудзіяму

wikitext:
{{Фільм
|вид =
|українська назва =Сходження на Фудзіяму
|оригінальна назва =
|зображення =Сходження на Фудзіяму.png
|жанр =драма
|режисер =[[Болотбек Шамшиєв]]
|сценарист =[[Айтматов Чингіз Торекулович|Чингіз Айтматов]]
[[Болотбек Шамшиєв]]
|Продюсер =
|Актори =[[Сабіра Кумушалієва]]
[[Айтурган Темірова]]
|оператор =[[Мурат Алієв]]
|композитор =[[Янченко Олег Григорович|Олег Янченко]]
|художник =[[Володимир Горовий]]
[[Кошмак Коргонбаєв]]
|кінокомпанія ="[[Киргизфільм]]"
|країна = {{USSR}}
|тривалість =130 хв.
|рік = 1988
| ідентифікатор =0175309
}}
'''«Сходження на Фудзіяму»''' — радянський художній фільм 1988 року, знятий режисером [[Болотбек Шамшиєв|Болотбеком Шамшиєвим]] на кіностудії «[[Киргизфільм]]».

== Сюжет ==
За мотивами однойменної п'єси К. Мухамеджанова та Ч. Айтматова. П'ятеро друзів — Мамбет, Досберген, Йосип, Ісабек і Сабил — разом навчалися у школі. Разом пішли на фронт, разом воювали. Але, коли Сабил написав поему, яка не відповідає канонам офіційної ідеології, хтось із друзів зрадив його, і Сабил опинився за ґратами. Тепер його реабілітовано. Але, вийшовши з в'язниці та не відчувши дружньої підтримки, він спився. Якось його колишні друзі разом із дружинами та старою вчителькою зібралися відзначити травневі свята на горі Каркульній. Розмови друзів про зраду і злочинне замовчування потрясли стару вчительку. Застілля невдовзі перейшло у п'яний розгул. Зло, вчинене багато років тому, призвело до нових людських жертв.

== У ролях ==
{{div col}}
* [[Сабіра Кумушалієва]] — ''Айша-Апа, вчителька
* [[Айтурган Темірова]] — ''Гульджан, акторка, дружина Ісабека
* [[Гульсара Ажибекова]] — ''Алмагуль, вчителька географії, дружина Досбергена
* [[Лідія Каденова]] — ''Анвар лікар, дружина Мамбета
* [[Муканбет Токтобаєв]] — ''Мамбет, вчитель історії
* [[Кудайберген Султанбаєв]] — ''Йосип Татайович, історик, доктор наук
* [[Раїмбек Сейтметов]] — ''Ісабек, письменник
* [[Орозбек Кутманалієв]] — ''Досберген, агроном
* [[Аліман Джангорозова]] — епізод
* Б. Тармалова — епізод
* [[Акилбек Мураталієв]] — епізод
* [[Азамат Молдабаєв]] — епізод
* [[Еміль Борончієв]] — епізод
* [[Марат Жантелієв]] — епізод
* Д. Молдожанова — епізод
* С. Мусуралієв — епізод
* [[Марс Кутманалієв]] — епізод
* К. Намазалієв — епізод
* Д. Токтобаєв — епізод
* Н. Омуров — епізод
{{div col end}}

== Знімальна група ==
* Режисер — [[Болотбек Шамшиєв]]
* Сценаристи — [[Айтматов Чингіз Торекулович|Чингіз Айтматов]], [[Болотбек Шамшиєв]]
* Оператор — [[Мурат Алієв]]
* Композитор — [[Янченко Олег Григорович|Олег Янченко]]
* Художники — [[Володимир Горовий]], [[Кошмак Коргонбаєв]]

== Посилання ==
* {{imdb|id=0175309|name=''Сходження на Фудзіяму''}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1988]]
[[Категорія:Фільми студії «Киргизфільм»]]

title: Сходження на Фудзіяму ·

Жанр: драма

Режисер: Болотбек Шамшиєв

Сценарист: Чингіз Айтматов · Болотбек Шамшиєв

У головних · ролях: Сабіра Кумушалієва · Айтурган Темірова

Оператор: Мурат Алієв

Композитор: Олег Янченко

Художник: Володимир Горовий · Кошмак Коргонбаєв

Кінокомпанія: "Киргизфільм"

Країна: СРСР


text:
# Зуль-каада
Зуль-каада (араб. ذو القعدة) — одинадцятий місяць мусульманського місячного календаря. У місяці 29 днів. Зуль-каада — один із чотирьох священних місяців в ісламі. Назва походить від дієслова "сидіти, знаходитись на місці". Місяць називається так тому, що в доісламський період араби впродовж цього місяця не вели військових дій

title: Зуль-каада

wikitext:
'''Зуль-каада''' ({{lang-ar|ذو القعدة}}) — одинадцятий місяць [[ісламський календар|мусульманського місячного календаря]]. У місяці 29 днів. Зуль-каада — один із чотирьох священних місяців в [[іслам]]і. Назва походить від дієслова ''"сидіти, знаходитись на місці"''. Місяць називається так тому, що в доісламський період [[араби]] впродовж цього місяця не вели військових дій

== Джерела ==

* [https://web.archive.org/web/20060526045304/http://archive.muslimuzbekistan.com/rus/islam/2005/02/statya10022005.html Мусульманский календарь и летоисчисление] {{ref-ru}}
{{Мусульманський календар}}

{{islam-stub}}

[[Категорія:Ісламський календар]]


text:
# Постовалов Сергій Осипович
Сергій Осипович Постовалов (1907 , Постовалова, Оренбурзька губернія  — 17 березня 1983 , Москва ) — радянський партійний діяч, 1-й секретар Калузького обласного комітету КПРС (1952—1961), голова Кримського облвиконкому (1949—1952). Кандидат у члени ЦК КПРС (1952—1971). Депутат Верховної Ради СРСР 3—5-го скликань.

## Біографія
Народився в селянській родині в селі Кислянське Оренбурзької губернії, тепер присілок  Постовалова Юргамиського району Курганської області, Російська Федерація. Батьки рано померли, Сергій Постовалов виховувався у родичів. У п'ятнадцятирічному віці закінчив Кислянське училище.
Трудову діяльність розпочав писарем волосної управи, потом працював вагарем на млині. З 1924 року — член сільськогосподарської артілі—комуни «Победа».
З грудня 1929 по 1932 рік — у Червоній армії. Служив у Свердловську та інших уральських містах.
Член ВКП(б) з 1930 року.
У 1932—1934 роках — в управлінні військових конезаводів у місті Ростові-на-Дону. Без відриву від виробництва закінчив підготовчі курси до інституту.
У 1934—1938 роках — студент Ворошиловського (Ставропольського) зоотехнічного інституту Північно-Кавказького краю.
У 1938—1940 роках — директор вівчарського радгоспу «Більшовик» Дмитровського району Орджонікідзевського (Ставропольського) краю.
У березні 1940 — 1942 року — 1-й секретар Нагутського районного комітету ВКП(б) Орджонікідзевського (Ставропольського) краю. У 1942 — січні 1943 — інструктор сільськогосподарського відділу Орджонікідзевського крайового комітету ВКП(б) у місті Кізлярі. У січні — травні 1943 року — 1-й секретар Нагутського районного комітету ВКП(б) Ставропольського краю.
У травні 1943 — березні 1944 року — 1-й секретар Іпатовського районного комітету ВКП(б) Ставропольського краю.
У березні 1944 — 1945 року — завідувач сільськогосподарського відділу Ставропольського крайового комітету ВКП(б).
У 1945 — жовтні 1948 року — 3-й секретар Ставропольського крайового комітету ВКП(б).
У жовтні 1948 — грудні 1949 року — 1-й секретар Черкеського обласного комітету ВКП(б) Ставропольського краю.
12 грудня 1949 — 23 вересня 1952 року — голова виконавчого комітету Кримської обласної ради депутатів трудящих.
У 1952 році — 2-й секретар Калузького обласного комітету ВКП(б).
23 вересня 1952 — 11 серпня 1961 року — 1-й секретар Калузького обласного комітету КПРС.
У 1961 — листопаді 1962 року — заступник голови Комітету партійного контролю при ЦК КПРС. У листопаді 1962 — січні 1966 року — заступник голови Партійної комісії при ЦК КПРС. У січні 1966 — 17 березня 1983 року — заступник голови Комітету партійного контролю при ЦК КПРС.
Помер після важкої хвороби. Похований на Новодівочому цвинтарі Москви.

## Нагороди
- три ордени Леніна
- орден Жовтневої Революції
- орден Трудового Червоного Прапора
- медаль «За трудову доблесть»
- медаль «За оборону Кавказу»
- медаль «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»
- медалі

title: Постовалов Сергій Осипович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Постовалов Сергій Осипович
| зображення           = Постовалов Сергій Осипович.jpg
| розмір_зображення    =
| дата_народження      =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| Alma_mater           =
| військове звання     =
| партія               = [[ВКП(б)]]
| нагороди             = {{(!}} style="background:transparent"
{{!}}{{Орден Леніна}}{{!!}}{{Орден Леніна}}{{!!}}{{Орден Леніна}}{{!!}}{{Орден Жовтневої Революції}}
{{!}}-
{{!}}{{Орден Трудового Червоного Прапора}}{{!!}}{{медаль «За трудову доблесть»}}{{!!}}{{Медаль «100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна»}}{{!!}}{{медаль «За оборону Кавказу»}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль за доблесну працю в Великій Вітчизняній Війні 1941-1945рр.}}
{{!}}}
}}
{{Однофамільці|Постовалов}}
'''Сергій Осипович Постовалов''' {{Життєпис}} — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] партійний діяч, 1-й секретар Калузького обласного комітету [[КПРС]] (1952—1961), голова Кримського облвиконкому (1949—1952). Кандидат у члени [[Центральний Комітет Комуністичної партії Радянського Союзу|ЦК КПРС]] (1952—1971). Депутат [[Верховна рада Союзу Радянських Соціалістичних Республік|Верховної Ради СРСР]] 3—5-го скликань.

== Біографія ==
Народився в селянській родині в селі [[Кислянське]] [[Оренбурзька губернія|Оренбурзької губернії]], тепер присілок  [[Постовалова]] [[Юргамиський район|Юргамиського району]] [[Курганська область|Курганської області]], [[Росія|Російська Федерація]]. Батьки рано померли, Сергій Постовалов виховувався у родичів. У п'ятнадцятирічному віці закінчив Кислянське училище.

Трудову діяльність розпочав писарем волосної управи, потом працював вагарем на млині. З 1924 року — член сільськогосподарської артілі—комуни «Победа».

З грудня 1929 по 1932 рік — у Червоній армії. Служив у Свердловську та інших уральських містах.

Член [[ВКП(б)]] з [[1930]] року.

У 1932—1934 роках — в управлінні військових конезаводів у місті Ростові-на-Дону. Без відриву від виробництва закінчив підготовчі курси до інституту.

У 1934—1938 роках — студент Ворошиловського (Ставропольського) зоотехнічного інституту Північно-Кавказького краю.

У 1938—1940 роках — директор вівчарського радгоспу «Більшовик» Дмитровського району Орджонікідзевського (Ставропольського) краю.

У березні 1940 — 1942 року — 1-й секретар Нагутського районного комітету ВКП(б) Орджонікідзевського (Ставропольського) краю. У 1942 — січні 1943 — інструктор сільськогосподарського відділу Орджонікідзевського крайового комітету ВКП(б) у місті Кізлярі. У січні — травні 1943 року — 1-й секретар Нагутського районного комітету ВКП(б) Ставропольського краю.

У травні 1943 — березні 1944 року — 1-й секретар Іпатовського районного комітету ВКП(б) Ставропольського краю.

У березні 1944 — 1945 року — завідувач сільськогосподарського відділу Ставропольського крайового комітету ВКП(б).

У 1945 — жовтні 1948 року — 3-й секретар Ставропольського крайового комітету ВКП(б).

У жовтні 1948 — грудні 1949 року — 1-й секретар Черкеського обласного комітету ВКП(б) Ставропольського краю.

12 грудня 1949 — 23 вересня 1952 року — голова виконавчого комітету Кримської обласної ради депутатів трудящих.

У 1952 році — 2-й секретар Калузького обласного комітету ВКП(б).

23 вересня 1952 — 11 серпня 1961 року — 1-й секретар Калузького обласного комітету КПРС.

У 1961 — листопаді 1962 року — заступник голови Комітету партійного контролю при ЦК КПРС. У листопаді 1962 — січні 1966 року — заступник голови Партійної комісії при ЦК КПРС. У січні 1966 — 17 березня 1983 року — заступник голови Комітету партійного контролю при ЦК КПРС.

Помер після важкої хвороби. Похований на [[Новодівочий цвинтар (Москва)|Новодівочому цвинтарі]] Москви.

== Нагороди ==
* три [[орден Леніна|ордени Леніна]]
* [[орден Жовтневої Революції]]
* [[орден Трудового Червоного Прапора]]
* [[медаль «За трудову доблесть»]]
* [[медаль «За оборону Кавказу»]]
* [[медаль «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»]]
* медалі

== Джерела ==
* [http://www.knowbysight.info/PPP/06109.asp Постовалов Сергей Осипович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190107233152/http://www.knowbysight.info/PPP/06109.asp |date=7 січня 2019 }}
* [http://www.vest-news.ru/article/53216 Его именем названа улица в Калуге] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190107233223/http://www.vest-news.ru/article/53216 |date=7 січня 2019 }}

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 3-го скликання]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 4-го скликання]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 5-го скликання]]
[[Категорія:Померли в Москві]]
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Уродженці Курганської області]]

title: Постовалов Сергій Осипович

Народився: 1907 · Постовалова, Кислянське, Челябінський повітd, Оренбурзька губернія, Російська імперія

Помер: 17 березня 1983 · Москва, СРСР

Поховання: Новодівичий цвинтар

Національність: росіянин

Діяльність: політик

Alma mater: Ставропольський державний аграрний університет

Посада: депутат Верховної ради СРСР

Партія: ВКП(б)

Нагороди: | Орден Леніна | Орден Леніна | Орден Леніна | Орден Жовтневої Революції | | Орден Трудового Червоного Прапора | Медаль «За трудову доблесть» | Медаль «За доблесну працю (За військову доблесть)» | Медаль «За оборону Кавказу» | | Медаль «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» | | | |

title: Партія

Орден Леніна: Орден Леніна · Орден Леніна · Орден Жовтневої Революції

Орден Трудового Червоного Прапора: Медаль «За трудову доблесть» · Медаль «За доблесну працю (За військову доблесть)» · Медаль «За оборону Кавказу»


text:
# Терекла (Гайський міський округ)
Терекла́ (рос. Терекла) — село у складі Гайського міського округу Оренбурзької області, Росія.

## Населення
Населення — 103 особи (2010; 147 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 68 %

title: Терекла (Гайський міський округ)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Терекла
 | назва ін.       = {{lang-ru|Терекла}}
 | карта розташування1 = Росія Оренбурзька область
 | герб            =
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Оренбурзька область]]
 | район           =
 | міський округ   = [[гайський міський округ|Гайський]]
 | поселення       =
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 103 особи ([[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 51
 | lat_min= 38
 | lat_sec= 16
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 58
 | lon_min= 36
 | lon_sec= 46
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Терекла}}

'''Терекла́''' ({{lang-ru|Терекла}}) — [[село]] у складі [[гайський міський округ|Гайського міського округу]] [[оренбурзька область|Оренбурзької області]], [[Росія]].

== Населення ==
Населення — 103 особи ([[2010]]; 147 у [[2002]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2002 року]</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 68 %

== Джерела ==
* {{Карта|M-40-22}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{orenburg-geo-stub}}
{{гайський міський округ}}

[[Категорія:Населені пункти Гайського міського округу]]
[[Категорія:Села Оренбурзької області]]

title: село Терекла

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Оренбурзька область

Міський округ: Гайський

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Терекла · Терекла


text:
# Жером Шампань
Жером Шампань (фр. Jérôme Champagne, нар. 15 червня 1958, Париж) — французький дипломат у 1983 по 1998 роках, потім став консультантом в міжнародному футболі, зокрема працював на різних посадах у ФІФА з 1999 по 2010 рік.

## Біографія
Жером Шампань отримав освіту в ліцеї Дарсонваль в Сен-Мор-де-Фоссе, після чого 1978 року поступив в Інститут політичних досліджень  у Парижі, який закінчив у 1981 році. Також закінчив Національний інститут східних мов і цивілізацій (INALCO).
У 1983 році Жером Шампань розпочав дипломатичну кар'єру як секретар закордонних справ. Після цього він працював культурно-технічним аташе з співпраці з Посольством Франції в Омані (1983-1984), третім секретарем посольства Франції в Кубі (1985-1987), технічним радником Департаменту з економічних питань (1987-1991), заступником Генерального консула у Генеральному Консульстві Франції в Лос-Анджелесі (1991-1995) і першим секретарем, відповідальним за внутрішню політику в посольстві Франції в Бразилії (1995-1997), де він отримав Національний орден Південного Хреста з рук міністра спорту Бразилії Пеле.
У 1997 році Шампань став дипломатичним радником і начальником Оргкомітету Франції на чемпіонаті світу з футболу у 1998 році. Під час цього турніру Шампань зустрівся з генеральним секретарем ФІФА Йозефом Блаттером та президентом організації Жоао Авеланжем. Після обрання Блаттера Президентом ФІФА в червні 1998 року, він призначив Шампаня як міжнародного консультанта Президента і Мішеля Платіні, як футбольного радника нового президента ФІФА.
В підсумку Шампань послідовно обіймав посади міжнародного консультанта Президента (1999—2002), заступника Генерального секретаря (2002—2005), делегата президента (2005—2007) і, нарешті, директора міжнародних відносин (2007—2010).
Він залишив ФІФА в 2010 році і став футбольним комісар з Всесвітньому фестивалі чорних Мистецтв в Дакарі (2010), а також радникои Федерації футболу Палестини (PFA) і Олімпійського комітету Палестини. Також працював в Федерації футболу Косово, Федерації футболу Турецького Кіпру і, нарешті, в конголезькому клубі «ТП Мазембе» з Лубумбаші.
Шампань був одним з багатьох бажаючих змінити Блаттера на виборах президента ФІФА у 2015 році. Він оголосив себе кандидатом у вересні 2014 року, але зняв у лютому 2015 після невдалої спроби отримати достатню підтримку від федерацій. Однак, у жовтні 2015 року він знову оголосив себе кандидатом на позачергові вибори на пост президента після звинувачення у корупції Блаттера та його відсторонення від роботи. Тим не менш ряд видань, в тому числі британська The Guardian зазначає, що 56-річний чиновник вважається протеже і однодумцем Блаттера.

## Нагороди
- Офіцер бразильського Національного ордена Південного Хреста (1997)
- Командор марокканського Ордена Алауїтського трону (2004)
- Кавалер французького Ордену «За заслуги» (2005)

title: Жером Шампань

wikitext:
{{Особа}}
'''Жером Шампань''' ({{lang-fr|Jérôme Champagne}}, {{н}} [[15 червня]] [[1958]], [[Париж]]) — французький дипломат у 1983 по 1998 роках, потім став консультантом в міжнародному футболі, зокрема працював на різних посадах у ФІФА з 1999 по 2010 рік.

== Біографія ==
Жером Шампань отримав освіту в ліцеї Дарсонваль в [[Сен-Мор-де-Фоссе]], після чого 1978 року поступив в [[Інститут політичних досліджень (Париж)|Інститут політичних досліджень]]  у Парижі, який закінчив у 1981 році. Також закінчив [[Національний інститут східних мов і цивілізацій]] (INALCO).

У 1983 році Жером Шампань розпочав дипломатичну кар'єру як секретар закордонних справ<ref>{{cite web |last=Collett |first=Mike |url=http://uk.reuters.com/article/2012/01/16/uk-soccer-fifa-reform-idUKTRE80F12720120116 |title=Time for a new FIFA, says Jerome Champagne | Reuters |publisher=Uk.reuters.com |date=2012-01-16 |accessdate=2014-01-16 |archive-date=30 грудня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20131230232444/http://uk.reuters.com/article/2012/01/16/uk-soccer-fifa-reform-idUKTRE80F12720120116 }}</ref>. Після цього він працював культурно-технічним аташе з співпраці з Посольством Франції в [[Оман]]і (1983-1984), третім секретарем посольства Франції в Кубі (1985-1987), технічним радником Департаменту з економічних питань (1987-1991), заступником Генерального консула у Генеральному Консульстві Франції в Лос-Анджелесі (1991-1995) і першим секретарем, відповідальним за внутрішню політику в посольстві Франції в Бразилії (1995-1997), де він отримав [[Орден Південного Хреста|Національний орден Південного Хреста]] з рук міністра спорту Бразилії [[Пеле]].

У 1997 році Шампань став дипломатичним радником і начальником Оргкомітету Франції на [[Чемпіонат світу з футболу 1998|чемпіонаті світу з футболу у 1998 році]]. Під час цього турніру Шампань зустрівся з генеральним секретарем ФІФА [[Йозеф Блаттер|Йозефом Блаттером]] та президентом організації [[Жоао Авеланж]]ем. Після обрання Блаттера Президентом ФІФА в червні 1998 року, він призначив Шампаня як міжнародного консультанта Президента і [[Мішель Платіні|Мішеля Платіні]], як футбольного радника нового президента ФІФА<ref>"Top 100 Movers & Shakers", World Soccer, May 2008, p.36</ref>.

В підсумку Шампань послідовно обіймав посади міжнародного консультанта Президента (1999—2002), заступника Генерального секретаря (2002—2005), делегата президента (2005—2007) і, нарешті, директора міжнародних відносин (2007—2010).

Він залишив ФІФА в 2010 році і став футбольним комісар з Всесвітньому фестивалі чорних Мистецтв в [[Дакар]]і (2010), а також радникои Федерації футболу Палестини (PFA) і Олімпійського комітету Палестини. Також працював в Федерації футболу Косово, Федерації футболу Турецького Кіпру і, нарешті, в конголезькому клубі «[[ТП Мазембе]]» з [[Лубумбаші]].

Шампань був одним з багатьох бажаючих змінити Блаттера на [[65-й конгрес ФІФА|виборах президента ФІФА у 2015 році]]. Він оголосив себе кандидатом у вересні 2014 року, але зняв у лютому 2015 після невдалої спроби отримати достатню підтримку від федерацій<ref name="guardian-fifa-presidency">{{cite web|title=Jérôme Champagne confirms he will face Sepp Blatter for Fifa presidency|url=http://www.theguardian.com/football/2014/sep/15/jerome-champagne-fifa-presidency-sepp-blatter|publisher=The Guardian|accessdate=16 вересня 2014|archive-date=16 вересня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140916072145/http://www.theguardian.com/football/2014/sep/15/jerome-champagne-fifa-presidency-sepp-blatter}}</ref><ref name="bbc-sport-fifa-withdrawal">{{cite web|title=Fifa: Jerome Champagne out as trio fight Blatter in presidential race|url=http://www.bbc.co.uk/sport/0/football/31089783|website=BBC Sport|publisher=BBC|accessdate=2 лютого 2015|archive-date=5 лютого 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150205043913/http://www.bbc.co.uk/sport/0/football/31089783}}</ref>. Однак, у жовтні 2015 року він знову оголосив себе кандидатом на [[Позачерговий конгрес ФІФА (2016)|позачергові вибори на пост президента]] після звинувачення у корупції Блаттера та його відсторонення від роботи<ref>{{Cite web |url=http://www.jeromechampagne2015.com/documents/2016-lettre-n-9-en.pdf |title=Архівована копія |accessdate=28 січня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160126184413/http://www.jeromechampagne2015.com/documents/2016-lettre-n-9-en.pdf |archivedate=26 січня 2016 |deadurl=yes }}</ref>. Тим не менш ряд видань, в тому числі британська [[The Guardian]] зазначає, що 56-річний чиновник вважається протеже і однодумцем Блаттера<ref>{{Cite web |url=http://echo.msk.ru/news/1646106-echo.html |title=Очередным претендентом на пост Президента ФИФА стал француз Жером Шампань |accessdate=28 січня 2016 |archive-date=26 жовтня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151026043334/http://echo.msk.ru/news/1646106-echo.html }}</ref>.

== Нагороди ==
* [[File:Order of the Southern Cross Officer (Brazil) Ribbon.png|40px]] Офіцер бразильського [[Орден Південного Хреста|Національного ордена Південного Хреста]] (1997)
* [[File:Ordre de l'Ouissam Alaouite Commandeur ribbon (Maroc).svg|40px]] Командор марокканського [[Орден Алауїтського трону|Ордена Алауїтського трону]] (2004)
* [[File:Ordre national du Merite Chevalier ribbon.svg|40px]] Кавалер французького [[Орден «За заслуги» (Франція)|Ордену «За заслуги»]] (2005)

== Примітки ==
{{Reflist|colwidth=30em}}

{{DEFAULTSORT:Шампань, Жером}}
[[Категорія:Дипломати Франції]]
[[Категорія:Випускники Інституту політичних досліджень]]
[[Категорія:Уродженці Парижа]]
[[Категорія:ФІФА]]

title: Жером Шампань

Народився: 15 червня 1958 (66 років) · Париж, округ Парижd

Країна: Франція

Діяльність: дипломат, есеїст

Alma mater: Інститут політичних досліджень і Національний інститут східних мов і цивілізацій

Знання мов: французька

Нагороди: Кавалер ордена «За заслуги» · Officer of the Order of the Southern Cross · Commander of the Order of Ouissam Alaouite


text:
# Виробничі зв'язки
Виробничі зв'язки — це зв'язки, що характеризують відношення людини до природи, засобів виробництва і предметів праці в процесі її діяльності, забезпечують функціонування виробництва.

## Класифікація
Виробничі зв'язки поділяються на типи:
- технологічні,
- відтворювальні,
- управлінські.

Виробничо-природні зв'язки — зв'язки між виробництвом і природою, які представлені такими типами:
- ресурсними, що характеризують потоки речовини і енергії від природи до виробництва;
- виробничо-екологічними, що йдуть від виробництва до природи і впливають на охорону довкілля.

Виробничо-територіальні зв'язки — обмін сировиною, паливом, обладнанням, продукцією між підприємствами і галузями виробництва на певних територіях.

title: Виробничі зв'язки

wikitext:
'''Виробничі зв'язки''' — це зв'язки, що характеризують відношення [[людина|людини]] до [[природа|природи]], [[Засоби виробництва|засобів виробництва]] і [[Предмети праці|предметів праці]] в процесі її діяльності, забезпечують функціонування [[виробництво|виробництва]].

== Класифікація ==
Виробничі зв'язки поділяються на типи:
* технологічні,
* відтворювальні,
* управлінські.

'''[[Виробничо-природні зв'язки]]''' — зв'язки між виробництвом і природою, які представлені такими типами:
* ресурсними, що характеризують потоки [[речовина|речовини]] і [[енергія|енергії]] від природи до виробництва;
* виробничо-екологічними, що йдуть від виробництва до природи і впливають на [[Охорона довкілля|охорону довкілля]].

'''[[Виробничо-територіальні зв'язки]]''' — обмін [[Сировина|сировиною]], [[паливо|паливом]], [[обладнання|обладнанням]], продукцією між підприємствами і галузями виробництва на певних територіях.

== Література ==
# Економічна енциклопедія: У трьох томах. Том 1. / С. В. Мочерний (відп. ред.) та ін. — К.: Видавничий центр «Академія», 2000. — 864 с.
# {{ref-ru}} ''Колосовский Н. Н.'' Вопросы типологии производственно-территориальных сочетаний (комплексов) // Теория экономического районирования. — М., 1969.
# {{ref-ru}} ''Никольский И. В.'' Классификация экономических связей районного производственного комплекса // «Вестник МГУ, серия 5, География», 1971, № 5.
# {{ref-ru}} ''Некрасов Н. Н.'' Экономика СССР — взаимосвязанный народнохозяйственный комплекс. — М., 1972.
# {{ref-ru}} ''Хруцкий Е. А.'' Оптимизация хозяйственных связей. — М., 1973.

{{econ-stub}}

[[Категорія:Виробництво]]
[[Категорія:Економічна теорія]]


text:
# Список прем'єр-міністрів Іракського Курдистану
У статті подано список прем'єр-міністрів Іракського Курдистану

## Прем'єр-міністри частини Курдистану, підконтрольноїПСК
| Порядок | Портрет | Ім'я                | Початок терміну | Закінчення терміну |
| 1       |         | Фуад Масум          | 4 липня 1992    | 26 квітня 1994     |
| 2       |         | Косрат Расул Алі    | 26 квітня 1994  | 21 січня 2001      |
| 3       |         | Бархам Саліх        | 21 січня 2001   | 4 липня 2004       |
| 4       |         | Омер Фаттах Хуссейн | 4 липня 2004    | 14 червня 2005     |

## Прем'єр-міністри частини Курдистану, підконтрольноїДПК
| Порядок | Портрет | Ім'я             | Початок терміну | Закінчення терміну |
| 1       |         | Рош Шавес        | 26 вересня 1996 | 20 грудня 1999     |
| 2       |         | Нечірван Барзані | 20 грудня 1999  | 14 червня 2005     |

## Прем'єр-міністри регіонального уряду Курдистану
| Порядок | Портрет | Ім'я             | Початок терміну   | Закінчення терміну | Політична партія               |
| 1       |         | Нечірван Барзані | 1 березня 2006    | 31 серпня 2009     | Демократична партія Курдистану |
| 2       |         | Бархам Саліх     | 1 вересня 2009    | 17 січня 2012      | Патріотичний союз Курдистану   |
| 3       |         | Нечірван Барзані | від 17 січня 2012 | 2019               | Демократична партія Курдистану |

wikitext:
У статті подано '''список прем'єр-міністрів Іракського Курдистану'''

== Прем'єр-міністри частини Курдистану, підконтрольної [[Патріотичний союз Курдистану|ПСК]] ==
{|class="wikitable" style="text-align:center"
| Порядок
| Портрет
| Ім'я
| Початок терміну
| Закінчення терміну
|-
| 1
| [[Файл:Fuad Masum 2014.jpg|80px]]
| [[Фуад Масум]]
| 4 липня 1992
| 26 квітня 1994
|-
| 2
| [[Файл:Kosrat Rasul.jpg|80px]]
| [[Косрат Расул Алі]]
| 26 квітня 1994
| 21 січня 2001
|-
| 3
| [[Файл:Barham Salih conducts a press conference in the Pentagon on Sept. 14, 2006.jpg|80px]]
| [[Бархам Саліх]]
| 21 січня 2001
| 4 липня 2004
|-
| 4
|
| [[Омер Фаттах Хуссейн]]
| 4 липня 2004
| 14 червня 2005
|-
|}

== Прем'єр-міністри частини Курдистану, підконтрольної [[Демократична партія Курдистану|ДПК]] ==
{|class="wikitable" style="text-align:center"
| Порядок
| Портрет
| Ім'я
| Початок терміну
| Закінчення терміну
|-
| 1
|
| [[Рош Шавес]]
| 26 вересня 1996
| 20 грудня 1999
|-
| 2
| [[Файл:Nechervan Barzani May 2014 (cropped).jpg|80px]]
| [[Нечірван Барзані]]
| 20 грудня 1999
| 14 червня 2005
|-
|}

== Прем'єр-міністри регіонального уряду Курдистану ==
{|class="wikitable" style="text-align:center"
| Порядок
| Портрет
| Ім'я
| Початок терміну
| Закінчення терміну
| Політична партія
|-
| 1
| [[Файл:Nechervan Barzani May 2014 (cropped).jpg|80px]]
| [[Нечірван Барзані]]
| 1 березня 2006
| 31 серпня 2009
| [[Демократична партія Курдистану]]
|-
| 2
| [[Файл:Barham Salih conducts a press conference in the Pentagon on Sept. 14, 2006.jpg|80px]]
| [[Бархам Саліх]]
| 1 вересня 2009
| 17 січня 2012
| [[Патріотичний союз Курдистану]]
|-
| 3
| [[Файл:Nechervan Barzani May 2014 (cropped).jpg|80px]]
| [[Нечірван Барзані]]
| від 17 січня 2012
| 2019
| [[Демократична партія Курдистану]]
|-
|}

== Джерела ==
* [http://rulers.org/ruli.html#iraq rulers.org] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170716231934/http://www.rulers.org/ruli.html#iraq |date=16 липня 2017 }}

[[Категорія:Списки прем'єр-міністрів|Іракський Курдистан]]
[[Категорія:Іракський Курдистан]]


text:
# Просвірнін Іван Олексійович
Іван Олексійович Просвірнін (1897, Катеринославська губернія — розстріляний 1 вересня 1937, Київ) — радянський партійний і профспілковий діяч, відповідальний секретар Луганського і Краматорського міських комітетів КП(б)У, секретар і голова Всеукраїнської республіканської ради професійних спілок. Член Центральної Контрольної Комісії КП(б)У в листопаді 1927 — січні 1934 р. Член ЦК КП(б)У в січні 1934 — серпні 1937 р. Кандидат у члени Організаційного бюро ЦК КП(б)У в червні — серпні 1937 р.

## Біографія
Народився у родині робітника на Донбасі. З тринадцяти років працював на шахті, потім був робітником заводу Гартмана у місті Луганську.
Член РСДРП(б) з 1917 року. Учасник Громадянської війни 1917—1919 років на Донбасі.
Закінчив Комуністичний університет імені Свердлова у Москві.
З 1925 по 1926 рік — заступник відповідального секретаря Криворізького окружного комітету КП(б)У.
З серпня 1926 року — член правління Південно-рудного тресту в місті Харкові.
До 1927 року — помічник завідувача відділу ЦК КП(б)У в місті Харкові. Потім — завідувач організаційно-планового відділу Центральної Контрольної Комісії КП(б)У.
З 1929 по 1931 рік — заступник голови Центральної Контрольної Комісії КП(б)У. Одночасно, з грудня 1929 по 1931 рік — 2-й заступник народного комісара робітничо-селянської інспекції Української СРР.
У 1931—1932 роках — відповідальний секретар Луганського міського комітету КП(б)У. У 1932—1933 роках — секретар Харківського міського комітету КП(б)У.
У 1933—1935 роках — 1-й секретар Краматорського міського комітету КП(б)У Донецької області.
У травні 1935—1936 роках — секретар Всеукраїнської республіканської ради професійних спілок.
У 1936—1937 роках — голова Всеукраїнської республіканської ради професійних спілок.
У 1937 році заарештований органами НКВС. 25 серпня 1937 року засуджений до розстрілу. Посмертно реабілітований.

title: Просвірнін Іван Олексійович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Просвірнін Іван Олексійович
| зображення           =
| розмір_зображення    =
| дата_народження      = 1897
| місце_народження     = [[Катеринославська губернія]]
| дата_смерті          = 1.09.1937
| місце_смерті         = [[Київ]]
| поховання            =
| громадянство         = {{RUSold}}→{{USSR}}
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| Alma_mater           = Комуністичний університет імені Свердлова у Москві
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{othernames|Просвірнін}}
'''Іван Олексійович Просвірнін''' ({{ДН|||1897}}, [[Катеринославська губернія]] — розстріляний {{ДС|1|09|1937}}, [[Київ]]) — радянський партійний і профспілковий діяч, відповідальний секретар Луганського і Краматорського міських комітетів КП(б)У, секретар і голова Всеукраїнської республіканської ради професійних спілок. Член Центральної Контрольної Комісії [[КП(б)У]] в листопаді 1927 — січні 1934 р. Член [[ЦК КП(б)У]] в січні 1934 — серпні 1937 р. Кандидат у члени Організаційного бюро [[ЦК КП(б)У]] в червні — серпні 1937 р.

== Біографія ==
Народився у родині робітника на Донбасі. З тринадцяти років працював на шахті, потім був робітником заводу Гартмана у місті Луганську.

Член [[РСДРП(б)]] з [[1917]] року. Учасник Громадянської війни 1917—1919 років на Донбасі.

Закінчив Комуністичний університет імені Свердлова у Москві.

З 1925 по 1926 рік — заступник відповідального секретаря Криворізького окружного комітету КП(б)У.

З серпня 1926 року — член правління Південно-рудного тресту в місті Харкові.

До 1927 року — помічник завідувача відділу ЦК КП(б)У в місті Харкові. Потім — завідувач організаційно-планового відділу Центральної Контрольної Комісії [[КП(б)У]].

З 1929 по 1931 рік — заступник голови Центральної Контрольної Комісії [[КП(б)У]]. Одночасно, з грудня 1929 по 1931 рік — 2-й заступник народного комісара робітничо-селянської інспекції Української СРР.

У 1931—1932 роках — відповідальний секретар Луганського міського комітету КП(б)У. У 1932—1933 роках — секретар Харківського міського комітету КП(б)У.

У 1933—1935 роках — 1-й секретар Краматорського міського комітету КП(б)У Донецької області.

У травні 1935—1936 роках — секретар Всеукраїнської республіканської ради професійних спілок.

У 1936—1937 роках — голова Всеукраїнської республіканської ради професійних спілок.

У 1937 році заарештований органами НКВС. 25 серпня 1937 року засуджений до розстрілу. Посмертно реабілітований.

== Джерела ==
* [http://www.knowbysight.info/PPP/04773.asp Просвирнин Иван Алексеевич]
* [http://stalin.memo.ru/names/index.htm Просвирнин Иван Алексеевич]
* X з'їзд Комуністичної партії (більшовиків) України 20-29 листопада 1927 року. Стенографічний звіт — ДВУ, 1928.

{{politic-stub}}
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Розстріляні в СРСР]]
[[Категорія:Реабілітовані в СРСР]]
[[Категорія:Посмертно реабілітовані]]

title: Просвірнін Іван Олексійович

Народився: 1897 · Катеринославська губернія

Помер: 1 вересня 1937 · Київ

Громадянство: Російська імперія→ СРСР

Партія: КПРС


text:
# Parelasmotherium
Parelasmotherium — викопний рід носорогів, який мешкав на території сучасного ПівнічногоКитаю приблизно 11,1 мільйона років тому в пізньому міоцені. З його великим тілом і пасовищними зубами він належав до групи Elasmotheriini й був родичем пізнішого Elasmotherium, який був широко розповсюджений у значній частині північної Азії в плейстоцені.
Він був названий у 1923 році й колись вважався синонімом Sinotherium. На цей час названо щонайменше три види цього роду.

## Історія
У 1923 році Кіллгус встановив рід Parelasmotherium як гігантського еласмотерієвого носорога, до якого він відніс вид Parelasmotherium schansiense на основі викопних останків, зібраних у Шаньсі, Китай.

title: Parelasmotherium

wikitext:
{{Taxobox
| image = Parelasmotherium linxiaense head.png
| image_caption = ''Parelasmotherium linxiaense''
| regnum = [[Animalia]]
| phylum = [[Chordata]]
| classis = [[Mammalia]]
| ordo = [[Perissodactyla]]
| familia = [[Rhinocerotidae]]
| genus = †'''''Parelasmotherium'''''
| genus_authority = Killgus, 1923
| species = †'''''P. schansiense'''''
| binomial = ''Parelasmotherium schansiense''
| binomial_authority = Killgus, 1923
| fossil_range = {{Fossil range|Miocene|Miocene|[[пізній міоцен]]}}
| subfamilia = †[[Elasmotheriinae]]
| subdivision_ranks = Інші види
| subdivision = {{bold species list
|{{extinct}}P. simplum|Qui & Xie, 1998
|{{extinct}}P. linxiaense| Deng, 2001}}}}
'''''Parelasmotherium''''' — викопний [[рід (біологія)|рід]] носорогів, який мешкав на території сучасного Північного[[Китай|Китаю]] приблизно 11,1 мільйона років тому в [[Пізній міоцен|пізньому міоцені]]. З його великим тілом і пасовищними зубами він належав до групи [[Elasmotheriinae|Elasmotheriini]] й був родичем пізнішого ''[[Еласмотерій|Elasmotherium]]'', який був широко розповсюджений у значній частині [[Північна Азія|північної Азії]] в [[Плейстоцен|плейстоцені]].

Він був названий у 1923 році й колись вважався синонімом ''[[Sinotherium lagrelii|Sinotherium]]''. На цей час названо щонайменше три види цього роду.

== Історія ==
У 1923 році Кіллгус встановив рід ''Parelasmotherium'' як гігантського еласмотерієвого носорога, до якого він відніс вид ''Parelasmotherium schansiense'' на основі викопних останків, зібраних у Шаньсі, Китай<ref>{{Cite journal|date=September 1923|title=Ünterpliozäne Sauger aus China|url=http://dx.doi.org/10.1007/bf03160375|journal=Paläontologische Zeitschrift|volume=5|issue=3|pages=251–257|doi=10.1007/bf03160375|issn=0031-0220}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Taxonbar|from=Q1647471}}
{{Портали|Палеонтологія|border=no}}

{{paleo-mammal-stub}}

[[Категорія:Вимерлі носороги]]
[[Категорія:Роди ссавців|†]]
[[Категорія:Непарнокопитні міоцену]]
[[Категорія:Викопні ссавці Азії]]
[[Категорія:Скам'янілості Китаю]]
[[Категорія:Вимерлі тварини, описані 1923]]

title: ?Parelasmotherium · Час існування: пізній міоцен PreꞒ Ꞓ O S D C P T J K Ꝑ N

Царство: Animalia

Тип: Chordata

Клас: Mammalia

Ряд: Perissodactyla

Родина: Rhinocerotidae

Підродина: †Elasmotheriinae

Рід: †Parelasmotherium · Killgus, 1923

Вид: †P. schansiense

Вікісховище: Parelasmotherium


text:
# Харагунське сільське поселення
Харагу́нське сільське поселення (рос. Харагунское сельское поселение) — сільське поселення у складі Хілоцького району Забайкальського краю Росії.
Адміністративний центр — село Харагун.

## Історія
2014 року було утворено 2 нових села: Харагун-Саранка та Центральний Харагун шляхом виділення частин села Харагун.

## Населення
Населення сільського поселення становить 2743 особи (2019; 3008 у 2010, 2967 у 2002).

## Склад
До складу сільського поселення входять:
| Населений пункт           | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| ------------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Аренур, село              | 46                     | 28                     |
| Дайгур, село              | 107                    | 94                     |
| Сарантуй, село            | 4                      | 6                      |
| Тайдут, село              | 89                     | 80                     |
| Харагун, село             | 2721                   | 2800                   |
| Харагун-Саранка, село     | -                      | -                      |
| Центральний Харагун, село | -                      | -                      |

title: Харагунське сільське поселення

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
  | назва               = Харагунське сільське поселення
{{lang-ru|Харагунское сельское поселение}}
  | прапор              =
  | опис прапора        =
  | герб                =
  | опис герба          =
  | розташування        =
  | країна              = {{RUS}}
  | регіон              = [[Забайкальський край]]
  | район               = [[Хілоцький район]]
  | центр               = село [[Харагун]]
  | голова              =
  | дата утворення      =
  | депутатський корпус =
  | площа               = 37,37
  | населення           = 2743 особи ([[2019]]{{RUS-census2019}})
  | щільність           = 73,40
  | населені пункти     = 7 сільських нп
  | телефонний код      =
  | поштові індекси     =
  | часовий пояс        =
  | ЗКАТО               =
  | сайт                =
 }}

'''Харагу́нське сільське поселення''' ({{lang-ru|Харагунское сельское поселение}}) — [[сільське поселення Росії|сільське поселення]] у складі [[хілоцький район|Хілоцького району]] [[забайкальський край|Забайкальського краю]] [[росія|Росії]].

Адміністративний центр — село [[Харагун]].

== Історія ==
[[2014]] року було утворено 2 нових села: Харагун-Саранка та Центральний Харагун шляхом виділення частин села Харагун<ref>[https://docs.cntd.ru/document/412302945 Закон Забайкальского края от 05 мая 2014 г. № 977-ЗЗК «О преобразовании некоторых населенных пунктов Забайкальского края»] - Электронный фонд правовых и нормативно-технических документов {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==
Населення сільського поселення становить 2743 особи ([[2019]]; 3008 у [[2010]]{{RUS-ZAB-census-2010}}, 2967 у [[2002]]{{RUS-CHI-lingvarium}}).

== Склад ==
До складу сільського поселення входять:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Аренур]], село
| align="right"| 46
| align="right"| 28
|-----
| [[Дайгур]], село
| align="right"| 107
| align="right"| 94
|-----
| [[Сарантуй]], село
| align="right"| 4
| align="right"| 6
|-----
| [[Тайдут]], село
| align="right"| 89
| align="right"| 80
|-----
| [[Харагун]], село
| align="right"| 2721
| align="right"| 2800
|-----
| [[Харагун-Саранка]], село
| align="right"| -
| align="right"| -
|-----
| [[Центральний Харагун]], село
| align="right"| -
| align="right"| -
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{zabaikal-kr-geo-stub}}
{{хілоцький район}}

[[Категорія:Поселення Хілоцького району]]

title: Харагунське сільське поселення · рос. Харагунское сельское поселение

Регіон: Забайкальський край

Район: Хілоцький район

Центр: село Харагун

title: Основні дані

Густота населення: 73,40 осіб/км²

Населені пункти: 7 сільських нп


text:
# Нестеров Євген Федорович
Євген Федорович Нестеров (рос. Евгений Федорович Нестеров; 12 лютого 1987, м. Нижньокамськ, СРСР) — російський хокеїст, захисник. Виступає за «Кристал» (Саратов) у Вищій хокейній лізі.
Вихованець хокейної школи «Нафтохімік» (Нижньокамськ). Виступав за «Олімпія» (Кірово-Чепець), Газпром-ОГУ (Оренбург), «Металург» (Мєдногорськ), «Аріада-Акпарс» (Волжськ).

title: Нестеров Євген Федорович

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Євген Нестеров
| image           =
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = [[Захисник (хокей із шайбою)|захисник]]
| shoots          = лівий
| height          = 182 см
| weight          = 92 кг
| team            = [[Кристал (хокейний клуб, Саратов)|Кристал Саратов]]
| league          = [[Вища хокейна ліга|ВХЛ]]
| former_teams    = Олімпія Кірово-Чепець
Газпром-ОГУ Оренбург
Металург Мєдногорськ
[[Аріада-Акпарс|Аріада-Акпарс Волжськ]]
| played_for      =
| ntl_team        =
| birth_date      = 12.2.1987
| birth_place     = м. [[Нижньокамськ]], [[СРСР]]
| draft           =
| draft_year      =
| draft_team      =
| career_start    = 2005
| career_end      =
}}
{{othernames|Нестеров}}
'''Євген Федорович Нестеров''' ({{lang-ru|Евгений Федорович Нестеров}}; [[12 лютого]] [[1987]], м. [[Нижньокамськ]], [[СРСР]]) — [[Росія|російський]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], [[Захисник (хокей із шайбою)|захисник]]. Виступає за [[Кристал (хокейний клуб, Саратов)|«Кристал» (Саратов)]] у [[Вища хокейна ліга|Вищій хокейній лізі]].

Вихованець хокейної школи [[Нафтохімік (хокейний клуб)|«Нафтохімік» (Нижньокамськ)]]. Виступав за «Олімпія» (Кірово-Чепець), Газпром-ОГУ (Оренбург), «Металург» (Мєдногорськ), [[Аріада-Акпарс|«Аріада-Акпарс» (Волжськ)]].

== Посилання ==
* [http://www.eliteprospects.com/player.php?player=89390 Профіль] на [http://www.eliteprospects.com/ Eliteprospects] {{ref-en}}

{{Icehockey-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Нижньокамська]]
[[Категорія:Російські хокеїсти]]
[[Категорія:Хокеїсти «Олімпії» (Кірово-Чепецьк)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Аріади-Акпарс»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Кристала» (Саратов)]]

title: Євген Нестеров

Народився: 12 лютого 1987 (38 років) · м. Нижньокамськ, СРСР

Вага: 92 кг

Позиція: захисник

Кидок: лівий

Клуб ВХЛ · Кол. команди: Кристал Саратов · Олімпія Кірово-Чепець · Газпром-ОГУ Оренбург · Металург Мєдногорськ · Аріада-Акпарс Волжськ

Ігрова кар'єра: 2005 — зараз


text:
# Великоголови
Великоголови (Phymatinae) — підродина клопів з родини редувіїди (Reduviidae). Налічує 200 видів, з яких тільки два види трапляються в Європі.

## Опис
Клопи досягають в довжину 8-12 мм. Стегна передніх ніг дуже потовщені і розширені, гомілки передніх ніг шаблеподібні, вдвічі коротше стегон.

title: Великоголови

wikitext:
{{Картка:Таксономія
|name = Великоголови
|image = Phymata crassipes MHNT.jpg
|image_caption = ''[[Phymata crassipes]]''
|regnum = [[Тварини]] (Animalia)
|phylum = [[Членистоногі]] (Arthropoda)
|classis = [[Комахи]] (Insecta)
|ordo = [[Напівтвердокрилі]] (Hemiptera)
|subordo = [[Клопи]] (Heteroptera)
|familia = [[Редувіїди]] (Reduviidae)
|subfamilia = '''Великоголови (Phymatinae)'''
|subfamilia_authority = [[Francis de Laporte de Castelnau|Laporte]], 1832
|subdivision_ranks = Триби
|subdivision =
*[[Carcinocorini]]
*[[Macrocephalini]]
*[[Phymatini]]
*[[Themonocorini]]
}}

'''Великоголови'''<ref>О. П. Зінченко, К. Б. Сухомлін. [https://evnuir.vnu.edu.ua/bitstream/123456789/8777/1/Hemiptera%202016.pdf Клопи (ряд Hemiptera). Методичні рекомендації для студентів з навчальної комплексної (зоолого-ботанічної) практики]. Східноєвропейський національний університет імені Лесі Українки. Луцьк. 2016. — с. 21</ref> (Phymatinae) — [[родина (біологія)|підродина]] [[клопи|клопів]] з родини [[редувіїди]] (Reduviidae). Налічує 200 видів, з яких тільки два види трапляються в [[Європа|Європі]].

== Опис ==
Клопи досягають в довжину 8-12 мм. [[Стегно|Стегна]] передніх ніг дуже потовщені і розширені, [[гомілка|гомілки]] передніх ніг шаблеподібні, вдвічі коротше стегон<ref Name="ONDVUSSRzz">{{книга |автор = Мамаєв Б. М., Медведєв Л. Н. і Правдин Ф. Н. |частина = |заголовок = Визначник комах європейської частини СРСР |оригінал = | посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Москва |видавництво = «Просвещение» |рік = 1976 |тому = |сторінки = 85-101 |сторінок = 304 |серія = |isbn = |тираж =}}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

{{Bug-stub}}
{{Taxonbar|from=Q3436499}}

[[Категорія:Клопи]]
[[Категорія:Підродини комах]]

title: ?Великоголови

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Членистоногі (Arthropoda)

Клас: Комахи (Insecta)

Ряд: Напівтвердокрилі (Hemiptera)

Підряд: Клопи (Heteroptera)

Родина: Редувіїди (Reduviidae)

Підродина: Великоголови (Phymatinae) · Laporte, 1832

Вікісховище: Phymatinae


text:
# Ратуша з беффруа (Дендермонде)
Ратуша з бефруа (нід. Belfort van Dendermonde) — пам'ятка архітектури XIV століття у бельгійському місті Дендермонде, провінція Східна Фландрія. Розташована на центральній площі міста Гроте-Маркт (Grote Markt). Башта-бефруа внесена до списків світової спадщини ЮНЕСКО, разом із низкою інших бефруа Бельгії та Франції, її висота становить 40,3 м.

## Історія
У 1337 році у Дендермонде почалося зведення будівлі палати сукнарів (ліва частина сучасної будівлі), завершене у 1350 році. Це була прямокутна у плані, кам'яна двоповерхова будівля. На першому поверсі головного фасаду розташовувалися чотири входи, над ними, на другому поверсі — чотири прямокутні вікна. Північний фасад прикрашений східчастим фронтоном, на першому поверсі бічного фасаду — три входи. На другому поверсі будівлі була кімната для зборів палати сукнарів і ткачів.
Через 40 років, у 1377 році, до будівлі прибудували башту-бефруа, фасад якої прикрасили п'ятьма статуями в альковах. У бефруа, у спеціальному вогнетривкому приміщенні зберігалися символи міста.
У 1395 році міська рада вирішила прибудувати до башти праве крило. На першому поверсі, куди вів великий вхід із брамою, розташовувалися арсенал і міські ваги, на другому поверсі був кабінет бургомістра та (пізніше) каплиця бургомістра.
У 1551 році будівлю ратуші значною мірою перебудували, поєднавши її із сусідньою будівлею заїжджого двору «Лелека» («de Ooievaar»). Наприкінці століття реставрували фасад, після чого він набув барокових рис.
У другій чверті XIX між ратушею і річкою Ауде-Дендер звели нову будівлю у неокласичному стилі, поєднавши її галереями із старою ратушею. У новій будівлі розмістилися Торгова палата, міська бібліотека, міський архів та інші муніципальні служби, а після 1862 року — і пожежна частина. Між 1864 і 1896 роками будівлю старої ратуші та бефруа реставрували за проектом архітектора Едуарда Боуенса.
Протягом Першої світової війни Дендермонде зазнав значних руйнувань. 17 вересня 1914 року обвалився дах бефруа і карильйон з 40 дзвонів, від ратуші лишилися лише кам'яні стіни. Міський архів був знищений, також були втрачені кілька цінних картин, що зберігалися у ратуші. У 1920–1924 роках ратушу і бефруа відбудували; роботами з реставрації керував спочатку архітектор А. Стерк (A. Sterck), потім — архітектор Ф. де Руддере (F. De Ruddere).
Щоліта, починаючи з 21 червня 1957 року, на фасаді ратуші вивішують одинадцять геральдичних прапорів одинадцяти родин, представники яких у той чи інший час між XIII та XVI століттями керували містом.
У 1983–1984 роках міська рада Дендермонде переїхала із старої ратуші на площі Гроте-Маркт до новітньої будівлі на сусідній вулиці. У правому крилі будівлі старої ратуші розташований туристичний інформаційний центр, у лівій — молодіжна служба. На другому поверсі ратуші проводяться весілля та зустрічі представників міської влади із громадою міста.

## Картинна галерея
З 1875 року у будівлі ратуші зберігається колекція картин фламандських та французьких художників, більшість з яких належить до так званої «Дендермондської школи». Першими експонатами колекції стали кілька картин бельгійських художників Шарля Ерманса, Яна Верхаса, Адріана Хейманса, Жака Россельса, Йозефа Косеманса та Франса Вінка. Пізніше колекція регулярно поповнювалася, переважно роботами місцевих художників — Дора Буреварда, Франца Кауртенса та інших.

## Карильйон
Перший годинник з'явився на бефруа у 1378 році, це був звичайний дзвін, який повідомляв про початок і кінець робочого дня. У 1526 році на башті встановили механічний годинник із циферблатом та шістьма дзвонами, 1548 року кількість дзвонів збільшили до 15. До руйнування 1914 року карильйон мав 40 дзвонів, більшість з яких дарували місту різні представники родини Ван ден Гейн (Van den Gheyn) з Левена.
Сучасний карильйон установлений у 1975 році, він має 49 дзвонів (згідно так званого мехеленського стандарту) і важить близько 6800 кг. Карильйон автоматично грає кожні п'ятнадцять хвилин, а по неділях і понеділках проводяться концерти.

title: Ратуша з беффруа (Дендермонде)

wikitext:
{{Об'єкт Світової спадщини
 | назва               = Ратуша з бефруа у Дендермонде
 | назва(офіційна-WHS) = ''Stadhuis met Belfort, Dendermonde, Grote Markt 1, Oost-Vlaanderen, Flanders, Belgium''
 | зображення          = Dendermonde stadhuis.JPG
 | підпис зображення   = Ратуша з бефруа
 | країна              = {{BEL}}
 | тип                 = Культурний
 | критерії            = ii, iv
 | ID                  = 943-005
 | регіон ЮНЕСКО       = Європа і Північна Америка
 | рік                 = 1999
 | внесено зміни       = 2005
 | під загрозою        =
 | карта розташування  =
 | підпис карти        =
 | lat_NS = N |lat_deg =51 |lat_min =01 |lat_sec =52
 | lon_EW = E |lon_deg =4 |lon_min =05 |lon_sec =55
 | region              =
 | CoordScale          =
}}
'''Ратуша з бефруа''' ({{lang-nl|Belfort van Dendermonde}}) — [[пам'ятка архітектури]] XIV століття у [[Бельгія|бельгійському]] місті [[Дендермонде]], провінція [[Східна Фландрія]]. Розташована на центральній площі міста Гроте-Маркт (''Grote Markt''). Башта-[[беффруа|бефруа]] внесена до [[Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Бельгії|списків світової спадщини ЮНЕСКО]], разом із низкою інших бефруа Бельгії та [[Франція|Франції]], її висота становить 40,3 м.

== Історія ==
У 1337 році у Дендермонде почалося зведення будівлі палати сукнарів (ліва частина сучасної будівлі), завершене у 1350 році. Це була прямокутна у плані, кам'яна двоповерхова будівля. На першому поверсі головного [[фасад]]у розташовувалися чотири входи, над ними, на другому поверсі — чотири прямокутні вікна. Північний фасад прикрашений східчастим [[фронтон]]ом, на першому поверсі бічного фасаду — три входи. На другому поверсі будівлі була кімната для зборів палати сукнарів і ткачів.

Через 40 років, у 1377 році, до будівлі прибудували башту-[[беффруа|бефруа]], фасад якої прикрасили п'ятьма статуями в [[альков]]ах. У бефруа, у спеціальному вогнетривкому приміщенні зберігалися символи міста.

У 1395 році міська рада вирішила прибудувати до башти праве крило. На першому поверсі, куди вів великий вхід із брамою, розташовувалися арсенал і міські ваги, на другому поверсі був кабінет бургомістра та (пізніше) каплиця бургомістра.

У 1551 році будівлю ратуші значною мірою перебудували, поєднавши її із сусідньою будівлею заїжджого двору «Лелека» («''de Ooievaar''»). Наприкінці століття реставрували фасад, після чого він набув [[бароко]]вих рис.

У другій чверті XIX між ратушею і річкою Ауде-Дендер звели нову будівлю у неокласичному стилі, поєднавши її галереями із старою ратушею. У новій будівлі розмістилися Торгова палата, міська бібліотека, міський архів та інші муніципальні служби, а після 1862 року — і пожежна частина. Між 1864 і 1896 роками будівлю старої ратуші та бефруа реставрували за проектом архітектора Едуарда Боуенса.

Протягом Першої світової війни Дендермонде зазнав значних руйнувань. 17 вересня 1914 року обвалився дах бефруа і [[карильйон]] з 40 дзвонів, від ратуші лишилися лише кам'яні стіни. Міський архів був знищений, також були втрачені кілька цінних картин, що зберігалися у ратуші. У 1920–1924 роках ратушу і бефруа відбудували; роботами з реставрації керував спочатку архітектор А. Стерк (''A. Sterck''), потім — архітектор Ф. де Руддере (''F. De Ruddere'').

Щоліта, починаючи з 21 червня 1957 року, на фасаді ратуші вивішують одинадцять геральдичних прапорів одинадцяти родин, представники яких у той чи інший час між XIII та XVI століттями керували містом.

У 1983–1984 роках міська рада Дендермонде переїхала із старої ратуші на площі Гроте-Маркт до новітньої будівлі на сусідній вулиці. У правому крилі будівлі старої ратуші розташований туристичний інформаційний центр, у лівій — молодіжна служба. На другому поверсі ратуші проводяться весілля та зустрічі представників міської влади із громадою міста.

== Картинна галерея ==
З 1875 року у будівлі ратуші зберігається колекція картин фламандських та французьких художників, більшість з яких належить до так званої {{не перекладено|Дендермондська школа живопису|«Дендермондської школи»|nl|Dendermondse School}}. Першими експонатами колекції стали кілька картин бельгійських художників {{не перекладено|Шарль Ерманс|Шарля Ерманса|nl|Charles Hermans (schilder)}}, {{не перекладено|Ян Верхас (художник)|Яна Верхаса|en|Jan Verhas}}, {{не перекладено|Адріан Йозеф Хейманс|Адріана Хейманса|en|Adriaan Jozef Heymans}}, [[Жак Россельс|Жака Россельса]], {{не перекладено|Йозеф Косеманс|Йозефа Косеманса|nl|Joseph Coosemans}} та {{не перекладено|Франс Вінк|Франса Вінка|nl|Frans Vinck}}. Пізніше колекція регулярно поповнювалася, переважно роботами місцевих художників — {{не перекладено|Дор Буревард|Дора Буреварда|nl|Door Boerewaard}}, {{не перекладено|Франц Кауртенс|Франца Кауртенса|nl|Franz Courtens}} та інших.

== Карильйон ==
Перший годинник з'явився на бефруа у 1378 році, це був звичайний дзвін, який повідомляв про початок і кінець робочого дня. У 1526 році на башті встановили механічний годинник із циферблатом та шістьма дзвонами, 1548 року кількість дзвонів збільшили до 15. До руйнування 1914 року [[карильйон]] мав 40 дзвонів, більшість з яких дарували місту різні представники родини Ван ден Гейн (Van den Gheyn) з [[Левен]]а.

Сучасний карильйон установлений у 1975 році, він має 49 дзвонів (згідно так званого мехеленського стандарту) і важить близько 6800 кг. Карильйон автоматично грає кожні п'ятнадцять хвилин, а по неділях і понеділках проводяться концерти.

== Посилання ==
{{Вікіпосилання
|Тема               = Ратуша з беффруа (Дендермонде)
|Портал             =
|Портал-зображення  =
|Вікідані           = Q13437151
|Вікісловник        =
|Вікіпідручник      =
|Вікіцитати         =
|Вікіджерела        =
|Віківиди           =
|Вікісховище        = Category:Dendermonde town hall
|Метавікі           =
|Медіавікі          =
|Вікімедіа          =
|Вікіновини         =
|Вікімандри         =
|Translatewiki      =
|Проєкт             =
|Проєкт-зображення  =
|Родовід            =
}}
* {{cite web |url=http://whc.unesco.org/en/list/943/multiple=1&unique_number=1100 |назва=Belfries of Belgium and France |автор= |дата= |вебсайт= |видавець= |дата-доступу=14 грудня 2015 |archive-date=26 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200726191500/http://whc.unesco.org/en/list/943/multiple%3D1%26unique_number%3D1100 }} {{ref-en}}
* {{cite web |url=http://www.dendermonde.be/product.aspx?id=3574 |назва=De woelige geschiedenis van het Stadhuis |автор= |дата= |вебсайт=www.dendermonde.be |видавець= |дата-доступу=14 грудня 2015 }}{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-nl}}
* {{cite web |url=https://inventaris.onroerenderfgoed.be/dibe/relict/49012 |назва=Lakenhal en stadhuis van Dendermonde (ID: 49012) |автор= |дата= |вебсайт=www.onroerenderfgoed.be |видавець=Onroerend Erfgoed |дата-доступу=14 грудня 2015}} {{ref-nl}}

{{ВП-портали|Архітектура|Бельгія|Культура}}

[[Категорія:Ратуші Бельгії]]
[[Категорія:Світова спадщина в Бельгії]]

Світова спадщина

Ратуша з бефруа

Країна: Бельгія

Тип: Культурний

Критерії: ii, iv

Регіон: Європа і Північна Америка

d: Інформація у Вікіданих?

CMNS: Ратуша з беффруа (Дендермонде) у Вікісховищі?


text:
# Osbornodon
Osbornodon — викопний рід підродини Hesperocyoninae ранніх псових, який жив від олігоцену до раннього міоцену Північної Америки, 33,9—15,97 млн років тому. Це був останній уцілілий рід підродини Hesperocyoninae, найстарішої підродини псових.

## Види
- Osbornodon brachypus Cope 1881
- Osbornodon fricki Wang 1994 (18 млн р. тому)
- Osbornodon iamonensis Sellards 1916 (21 млн р. тому)
- Osbornodon renjiei Wang 1994 (33 млн р. тому)
- Osbornodon sesnoni Macdonald 1967 (32 млн р. тому)
- Osbornodon scitulus Hay 1924
- Osbornodon wangi Hayes 2000

Більш ранні види були розміром з невелику лисицю, і мали зуби, що свідчать про всеїдну чи гіпом'ясоїдну дієту. Пізніші види були більшими й активнішими хижаками. Останній вид, O. fricki, був розміром приблизно з великого вовка.

title: Osbornodon

wikitext:
{{Automatic taxobox
| fossil_range = ранній [[олігоцен]]—ранній [[міоцен]]
| image = Osbornodon iamonensis FLMNH.jpg
| image_caption = Зліпок черепа ''O. iamonensis'', Музей природничої історії Флориди
| taxon = Osbornodon
| authority = Wang, 1994
| type_species = †''Osbornodon fricki''
| subdivision_ranks = Види
| subdivision = Див. текст
| range_map = Osbornodon.png
| range_map_caption = Приблизний ареал на основі поширення викопних останків}}
'''''Osbornodon''''' — викопний [[рід (біологія)|рід]] підродини Hesperocyoninae ранніх псових, який жив від олігоцену до раннього [[міоцен]]у [[Північна Америка|Північної Америки]], 33,9—15,97 млн років тому<ref>[http://www.fossilworks.org/cgi-bin/bridge.pl?a=taxonInfo&taxon_no=41226 Paleobiology Database: ''Osbornodon''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211212230433/http://www.fossilworks.org/cgi-bin/bridge.pl?a=taxonInfo&taxon_no=41226|date=12 грудня 2021 }}.</ref>. Це був останній уцілілий рід підродини Hesperocyoninae, найстарішої підродини псових<ref name=Wang2008/>.

== Види ==
* ''Osbornodon brachypus'' Cope 1881
* ''Osbornodon fricki'' Wang 1994 (18 млн р. тому)
* ''Osbornodon iamonensis'' Sellards 1916 (21 млн р. тому)
* ''Osbornodon renjiei'' Wang 1994 (33 млн р. тому)
* ''Osbornodon sesnoni'' Macdonald 1967 (32 млн р. тому)
* ''Osbornodon scitulus'' Hay 1924
* ''Osbornodon wangi'' Hayes 2000

Більш ранні види були розміром з невелику лисицю, і мали зуби, що свідчать про всеїдну чи {{comment|гіпом'ясоїдну|менше 30 % м`яса}} дієту. Пізніші види були більшими й активнішими хижаками. Останній вид, ''O. fricki'', був розміром приблизно з великого вовка<ref name=Wang2008>{{cite book|last1=Wang|first1=Xiaoming|last2=Tedford|first2=Richard H.|date=2008|title=Dogs, Their Fossil Relatives and Evolutionary History|publisher=Columbia|page=31|isbn=978-0-231-13528-3}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Taxonbar|from=Q3886374}}
{{Портали|Палеонтологія|border=no}}

{{paleo-mammal-stub}}

[[Категорія:Викопні псові]]
[[Категорія:Роди ссавців|†]]
[[Категорія:Хижі міоцену]]
[[Категорія:Ссавці олігоцену]]
[[Категорія:Вимерлі ссавці Північної Америки]]
[[Категорія:Вимерлі тварини, описані 1994]]

title: Біологічна класифікація

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Хижі (Carnivora)

Родина: Псові (Canidae)

Підродина: †Hesperocyoninae

Рід: †Osbornodon · Wang, 1994

title: Типовий вид

Типовий вид: †Osbornodon fricki ·

title: Види


text:
# Кафаджи Олександр Михайлович
Олександр Михайлович Кафаджи (нар. 10 лютого 1945, Одеса, УРСР) — радянський український футболіст грецького походження, виступав на позиції нападника та півзахисника, а згодом — футбольний арбітр національної категорії та інспектор ФФУ.

## Кар'єра гравця
Вихованець клубу «Локомотив» (Одеса). У 1964 році розпочав футбольну кар'єру в одеському «Чорноморці». У 1967 році перейшов до харківського «Металіста». У 1971 році знову захищав кольори «Чорноморця». Потім виступав у клубах «Динамо» (Хмельницький) та «Кривбас» (Кривий Ріг). У 1974 році завершив кар'єру футболіста в чернівецькій «Буковині».
По завершенні кар'єри виступав в аматорських клубах Одеси. Працював футбольним суддею республіканської категорії та інспектором ФФУ. Також працював у Федерації футболу міста Одеси.

## Досягнення

### Як гравця
- Перша ліга чемпіонату СРСР
  -  Бронзовий призер (2): 1969, 1971

title: Кафаджи Олександр Михайлович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Олександр Кафаджи
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Олександр Михайлович Кафаджи
| дата-народження   = 10.02.1945
| місце-народження  = [[Одеса]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]
| дата-смерті       = 07.08.2001
| місце-смерті      =
| зріст             = 176 см
| вага              = 67 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = {{URS}}
{{UKR}}
| позиція           = [[Нападник (футбол)|нападник]], [[півзахисник]]
| поточний-клуб     =
| номер             =
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|URS}} «Локомотив» (Одеса)
| юнацькі-роки      =
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1964—1966|{{Прапорець|URS}}|[[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець» (Од)]] |21|1}}
{{Футболіст рядок 1|1967—1970|{{Прапорець|URS}}|[[Металіст (Харків)|«Металіст» (Х)]] |136|8}}
{{Футболіст рядок 0|1971|{{Прапорець|URS}}|[[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець» (Од)]] |27|3}}
{{Футболіст рядок 1|1972|{{Прапорець|URS}}|[[Поділля (Хмельницький)|«Динамо» (Хм)]] |?|5}}
{{Футболіст рядок 0|1973|{{Прапорець|URS}}|[[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] |34|0}}
{{Футболіст рядок 1|1974|{{Прапорець|URS}}|[[Буковина (футбольний клуб)|«Буковина»]] |?|0}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| гравець збірної =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство = {{URS}}
| суддя-місто = [[Одеса]]
| суддя-категорія = республіканська
всесоюзна
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Олександр Михайлович Кафаджи''' ({{н}} [[10 лютого]] [[1945]], [[Одеса]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]) — радянський український футболіст грецького походження, виступав на позиції [[Нападник (футбол)|нападника]] та [[півзахисник]]а, а згодом — футбольний арбітр національної категорії та інспектор [[Федерація футболу України|ФФУ]].

== Кар'єра гравця ==
Вихованець клубу «Локомотив» (Одеса). У 1964 році розпочав футбольну кар'єру в одеському [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморці»]]. У 1967 році перейшов до харківського [[Металіст (Харків)|«Металіста»]]. У 1971 році знову захищав кольори «Чорноморця». Потім виступав у клубах [[Поділля (Хмельницький)|«Динамо» (Хмельницький)]] та [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас» (Кривий Ріг)]]. У 1974 році завершив кар'єру футболіста в чернівецькій [[Буковина (футбольний клуб)|«Буковині»]]<ref>{{Cite web |url=http://footballreview.ru/news/13677/ |title=ФУТБОЛРЕВЮ — Наші греки |accessdate=19 січня 2018 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170218063251/http://footballreview.ru/news/13677/ |archivedate=18 лютого 2017 |deadurl=yes }}</ref>.

По завершенні кар'єри виступав в аматорських клубах Одеси. Працював футбольним суддею республіканської категорії та інспектором ФФУ. Також працював у Федерації футболу міста Одеси<ref>{{Cite web |url=http://www.chernomorets.odessa.ua/club/news/4395/ |title=Цей день в історії клубу |accessdate=19 січня 2018 |archive-date=20 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180120065620/http://www.chernomorets.odessa.ua/club/news/4395/ }}</ref>.

== Досягнення ==
=== Як гравця ===
* {{Прапорець|URS}} '''[[Перша ліга СРСР з футболу|Перша ліга чемпіонату СРСР]]'''
** [[Файл:Bronze medal icon.svg|15px]] Бронзовий призер (2): 1969, 1971

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ff|106438}}
* [http://ukr-footbal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=1882:--1945&catid=2:2011-11-18-14-04-27&Itemid=27 Профіль гравця] на сайті «УКРАЇНСЬКИЙ ФУТБОЛ (історія та статистика)»
* [http://football.odessa.ua/person/?389 Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171220042641/http://football.odessa.ua/person/?389 |date=20 грудня 2017 }} на сайті «Одеський футбол»
* [http://metalist-kh-stat.net.ua/player/1215/ Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171105021105/http://metalist-kh-stat.net.ua/player/1215/ |date=5 листопада 2017 }} на сайті metalist-kh-stat.net.ua
* [http://dn-football.okis.ru/statja_51_GREKI.html Ехал грека через Днепр…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181115192812/http://dn-football.okis.ru/statja_51_GREKI.html |date=15 листопада 2018 }}
* [http://www.footbook.ru/index.php?type=3&pid=17950 Профіль] на сайті footbook.ru

[[Категорія:Уродженці Одеси]]
[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Радянські футбольні арбітри]]
[[Категорія:Футболісти «Буковини» (Чернівці)]]
[[Категорія:Футболісти «Чорноморця» (Одеса)]]
[[Категорія:Футболісти «Поділля» (Хмельницький)]]
[[Категорія:Футболісти «Кривбаса»]]
[[Категорія:Футболісти «Металіста» (Харків)]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Олександр Михайлович Кафаджи

Народження: 10 лютого 1945

Смерть: 7 серпня 2001 (56 років)

Вага: 67 кг

Громадянство: СРСР · Україна

Позиція: нападник, півзахисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Чорноморець» (Од) · 21 · (1)

«Металіст» (Х) · 136 · (8)

«Чорноморець» (Од) · 27 · (3)

«Динамо» (Хм) · ? · (5)

«Кривбас» · 34 · (0)

«Буковина» · ? · (0)

title: Суддівська діяльність

Громадянство: СРСР

Місто: Одеса

Категорія: республіканська · всесоюзна

Суддівська діяльність: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.