text:
# Долішнє Драглиште
Долішнє Дра́глиште (болг. Долно Драглище) — село в Благоєвградській області Болгарії. Входить до складу громади Разлог.

## Населення
За даними перепису населення 2011 року у селі проживали 643 особи.
Національний склад населення села:
| Національність   | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------------- | -------------- | -------- |
| болгари          | 562            | 90,4%    |
| цигани           | 48             | 7,7%     |
| турки            | 0              | 0%       |
| інша             | 5              | 0,8%     |
| не визначились   | 7              | 1,1%     |
| Всього відповіли | 622            |          |

Розподіл населення за віком у 2011 році:
Динаміка населення:

title: Долішнє Драглиште

wikitext:
{{НП Болгарії
 | назва                 = Долішнє Драглиште
 | статус                = село
 | місцева_назва         = {{lang-bg|Долно Драглище}}
 | герб                  =
 | прапор                =
 | зображення            =
 | зображення_підпис     =
 | область               = [[Благоєвградська область]]
 | община                = [[Разлог (община)|Разлог]]
 | община_кмет           =
 | община_кмет_партія    =
 | кметство              = '''Долішнє Драглиште'''
 | кмет                  =
 | кмет_партія           =
 | код_ЕКАТТЕ            = 22602
 | широта                = 41.9342
 | довгота               = 23.5134
 | висота                = 820
 | населення             = 643
 | населення_рік         = 2011
 | населення_джерело     =
 | площа                 =
 | поштові_індекси       = 2798
 | телефонний_код        = 074403
 | вебсторінка           =
 | фізична_о             = 35
 | фізична_о_джерело     = <ref name="відстані">Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref>
 | фізична_с             = 86
 | фізична_с_джерело     = <ref name="відстані"/>
}}'''Долішнє Дра́глиште''' ({{lang-bg|Долно Драглище}}) — село в [[Благоєвградська область|Благоєвградській області]] [[Болгарія|Болгарії]]. Входить до складу громади [[Разлог (громада)|Разлог]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Болгарії (2011)|перепису населення 2011 року]] у селі проживали {{formatnum:643}} особи.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и самоопределение по етническа принадлежност към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120422120657/http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|archivedate=22.04.2012|deadurl=yes}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#A0FF60" | Національність
! style = "background-color:#A0FF60" | Кількість осіб
! style = "background-color:#A0FF60" | Відсоток
|-
| [[Болгари в Болгарії|болгари]]
| 562
| 90,4%
|-
| цигани
| 48
| 7,7%
|-
| [[Турки в Болгарії|турки]]
| 0
| 0%
|-
| інша
| 5
| 0,8%
|-
| не визначились
| 7
| 1,1%
|-
| '''Всього відповіли'''
| 622
|
|}

Розподіл населення за віком у 2011 році<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и възраст към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120422120842/http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|archivedate=22.04.2012|deadurl=yes}}</ref>:
{{Демографія/розподіл за віком
| макс=51
| всього=643
| 0-4=22
| 5-9=34
| 10-14=30
| 15-19=43
| 20-24=44
| 25-29=48
| 30-34=33
| 35-39=41
| 40-44=40
| 45-49=48
| 50-54=51
| 55-59=45
| 60-64=50
| 65-69=38
| 70-74=24
| 75-79=32
| 80-84=13
| 85+=7
}}

Динаміка населення<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=1577&ezik=bul|title=Национален статистически институт. Справка за населението на с. Долно Драглище, общ. Разлог, обл. Благоевград|language=болгарською|accessdate=2012-01-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304115904/http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=1577&ezik=bul|archivedate=2016-03-04|deadurl=yes}}</ref>:
{{Демографія/Населення Болгарії
|Ширина зображення  = 440
|Максимум шкали     = 900
|Крок більшої шкали = 100
|Крок меншої шкали  = 20
|1934 = 636
|1946 = 720
|1956 = 637
|1965 = 830
|1975 = 889
|1985 = 721
|1992 = 822
|2001 = 798
|2011 = 643
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Благоєвградська область|Разлог}}
{{Bulgaria-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Болгарія}}

[[Категорія:Села Благоєвградської області]]

title: Долішнє Драглиште · болг. Долно Драглище

Країна: Болгарія

Область: Благоєвградська область

Община: Разлог

Кметство: Долішнє Драглиште

title: Відстань

Відстань:
До обласного центру
До Софії

фізична:
35 км
86 км

title: Розташування

Розташування: Долішнє ДраглиштеДолішнє Драглиште (Болгарія)


text:
# Філіпповський
Філі́пповський (рос. Филипповский) — селище у складі Каменського району Алтайського краю, Росія. Адміністративний центр Філіпповської сільської ради.

## Населення
Населення — 320 осіб (2010; 431 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 89 %

wikiname: ukwiki

title: Філіпповський

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = селище
 | тип_род         = селища
 | назва           = Філіпповський
 | назва ін.       = {{lang-ru|Филипповский}}
 | карта розташування1 = Росія Алтайський край
 | герб            =
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Алтайський край]]
 | район           = [[каменський район (Алтайський край)|Каменський]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[філіпповська сільська рада (Каменський район)|Філіпповська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 320 осіб ([[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/altajskij-kraj.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 53
 | lat_min= 37
 | lat_sec= 48
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 80
 | lon_min= 40
 | lon_sec= 51
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Філі́пповський''' ({{lang-ru|Филипповский}}) — [[селище]] у складі [[каменський район (Алтайський край)|Каменського району]] [[алтайський край|Алтайського краю]], [[Росія]]. Адміністративний центр [[філіпповська сільська рада (Каменський район)|Філіпповської сільської ради]].

== Населення ==
Населення — 320 осіб ([[2010]]; 431 у [[2002]]<ref>[http://lingvarium.org/ Дані перепису населення 2002 року.]</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 89 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-44-90}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{altay-kr-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}
{{каменський район (Алтайський край)}}

[[Категорія:Населені пункти Каменського району (Алтайський край)]]
[[Категорія:Селища Алтайського краю]]

title: селище Філіпповський

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Алтайський край

Муніципальний район: Каменський

Поселення: Філіпповська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Філіпповський · Філіпповський


text:
# Єрмоленко-Южина Наталія Степанівна
Ната́лія Степа́нівна Єрмоленко-Южина (1881, Київ — 22 вересня 1948, Париж) — оперна співачка (драматичне сопрано).
Співу почала навчатися в Києві у М. Зотової в 1897—1901 рр., потім у Петербурзі, після чого продовжила навчання в Парижі у П. Відаля та в Італії.
Повернувшись до Росії, почала артистичну діяльність, в 1900 дебютувала на оперній сцені в петербурзькій приватній антрепризі О. А. Церетелі.
- 1901-1904 або 1906 — солістка петербурзького Маріїнського театру.
- 1910-1913 — солістка петербурзького Маріїнського театру.
- 1913 — солістка московського Большого театру.
- 1915 — початок 1920-х рр. — солістка петербурзького Маріїнського театру.
- 1904 або 1906—1908 — солістка московського Большого театру
- 1908-1910 — московської Опери С. Зіміна.
- 1916 1919 — солістка московського Большого театру.

Крім роботи в стаціонарних оперних театрах, співачка постійно концертувала на різних сценах і гастролювала по містах Росії і за її межами: в Одесі (1904), Тифлісі, Баку, Казані (1905), Ростові-на-Дону (1906), Мілані (театр Ла Скала, 1906 і 1907; разом з чоловіком Д. Х. Южиним), Південній Америці (1907), Парижі (театр Гранд-Опера, 1907 і 1912); в 1908 році вона брала участь у найпершому «Російському сезоні» в антрепризі С. Дягілєва та за виконання партії Марини Мнішек в опері «Борис Годунов» М. Мусоргського була представлена до ордена Почесного легіону, Брюсселі (червень 1910).
Була активним членом московського товариства «Кобзар» (початок 1900-х рр.). Концертувала (часто разом зі своїм чоловіком) з виконанням творів М. Лисенка, В. Підгорецького, Я. Степового та українських народних пісень. Разом з І. Алчевським організовувала в Петербурзі вечори українського романсу і пісні.
З 1917 року постійно виступала в лондонському Ковент-Гарден, одночасно гастролювала в Італії, Німеччині (1921—1922), Франції (1923), Америці (1923), Іспанії (1922) і Росії.
28 грудня 1923 помер її чоловік співак Давид Христофорович Южин. У 1924 році Н. Єрмоленко-Южина емігрувала в Париж, де жила до кінця життя, епізодично виступаючи в «Гранд-Опера», в антрепризі Церетелі та в концертах.

title: Єрмоленко-Южина Наталія Степанівна

wikitext:
{{Музикант}}
{{однофамільці|Єрмоленко}}
'''Ната́лія Степа́нівна Єрмоленко-Южина''' (1881, Київ — 22 вересня 1948, Париж) — оперна співачка (драматичне сопрано).

Співу почала навчатися в Києві у [[Зотова Марія Василівна|М. Зотової]] в 1897—1901 рр., потім у Петербурзі, після чого продовжила навчання в Парижі у П. Відаля та в Італії.

Повернувшись до Росії, почала артистичну діяльність, в 1900 дебютувала на оперній сцені в петербурзькій приватній антрепризі О. А. Церетелі.

* 1901-1904 або 1906 — солістка [[Маріїнський театр|петербурзького Маріїнського театру]].
* 1910-1913 — солістка петербурзького Маріїнського театру.
* 1913 — солістка московського [[Большой театр|Большого театру]].
* 1915 — початок 1920-х рр. — солістка петербурзького Маріїнського театру.
* 1904 або 1906—1908 — солістка московського Большого театру
* 1908-1910 — московської Опери С. Зіміна.
* 1916 1919 — солістка московського Большого театру.

Крім роботи в стаціонарних оперних театрах, співачка постійно концертувала на різних сценах і гастролювала по містах Росії і за її межами: в Одесі (1904), Тифлісі, Баку, Казані (1905), Ростові-на-Дону (1906), Мілані (театр [[Ла Скала]], 1906 і 1907; разом з чоловіком Д. Х. Южиним), Південній Америці (1907), Парижі (театр [[Гранд-Опера]], 1907 і 1912); в 1908 році вона брала участь у найпершому «Російському сезоні» в антрепризі [[Сергій Дягілєв|С. Дягілєва]] та за виконання партії Марини Мнішек в опері «Борис Годунов» [[Мусоргський Модест Петрович|М. Мусоргського]] була представлена до [[Орден Почесного легіону|ордена Почесного легіону]], Брюсселі (червень 1910).

Була активним членом московського товариства «Кобзар» (початок 1900-х рр.). Концертувала (часто разом зі своїм чоловіком) з виконанням творів [[Микола Лисенко|М. Лисенка]], В. Підгорецького, [[Степовий Яків Степанович|Я. Степового]] та [[Українські народні пісні|українських народних пісень]]. Разом з [[Алчевський Іван Олексійович|І. Алчевським]] організовувала в Петербурзі вечори українського [[романс]]у і пісні.

З 1917 року постійно виступала в лондонському Ковент-Гарден, одночасно гастролювала в Італії, Німеччині (1921—1922), Франції (1923), Америці (1923), Іспанії (1922) і Росії.

28 грудня 1923 помер її чоловік співак Давид Христофорович Южин. У 1924 році Н. Єрмоленко-Южина емігрувала в Париж, де жила до кінця життя, епізодично виступаючи в «Гранд-Опера», в антрепризі Церетелі та в концертах.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{УМузЕ-2|частина=Єрмоленко-Южина Наталія Степанівна|сторінки =59}}

{{ac}}

[[Категорія:Російські оперні співаки]]
[[Категорія:Емігранти з Російської імперії до Франції]]

title: Основна інформація

Місце народження: Київ, Російська імперія

Місце смерті: Париж

Громадянство: Франція

Професії: оперна співачка

Співацький голос: сопрано

Інструменти: вокал


text:
# Іловайська міська територіальна громада
Іловайська міська територіальна громада — територіальна громада в Україні, у Донецькому районі Донецької області. Адміністративний центр — місто Іловайськ.
Територія територіальної громади є тимчасово окупованою територією.
Утворена розпорядженням 12 червня 2020 року.

## Населені пункти
У територіальній громаді 22 населені пункти — місто Іловайськ, 8 селищ: Бондаревське, Верхньоосикове, Виноградне, Грабське, Кобзарі, Металіст, Попова Балка, Придорожнє і 13 сіл:
- Агрономічне
- Вербівка
- Григорівка
- Зелене
- Многопілля
- Покровка
- Полтавське
- Русько-Орлівка
- Садове
- Степано-Кринка
- Третяки
- Федорівка
- Червоносільське

title: Іловайська міська територіальна громада

wikitext:
{{Громада України
| назва = Іловайська міська
| герб =
| прапор =
| регіон = [[Донецька область]]
| район           = {{Днц-Днц}}
| утворена = 12 червня 2020
| код громади =
| поштові індекси =
| міста = 1
| смт = 1
| села = 13
| селища = 7
| рада = [[Іловайська  міська рада]]
| адреса =
| вебсторінка =
| голова громади =
| мапа =
| опис прапора =
| опис герба =
| розташування =
| код КАТОТТГ = UA14080050000085820
}}
'''Іловайська міська територіальна громада''' — [[Територіальна громада України|територіальна громада]] в [[Україна|Україні]], у [[Донецький район|Донецькому районі]] [[Донецька область|Донецької області]]. Адміністративний центр — місто [[Іловайськ]].

Територія територіальної громади є [[Тимчасово окуповані території України|тимчасово окупованою територією]].

Утворена розпорядженням 12 червня 2020 року.<ref>{{РКМУ-громади|Донецька}}</ref>

== Населені пункти ==
У територіальній громаді 22 населені пункти — місто [[Іловайськ]], 8 селищ: [[Бондаревське]], [[Верхньоосикове]], [[Виноградне (Донецький район)|Виноградне]], [[Грабське]], [[Кобзарі (селище)|Кобзарі]], [[Металіст (Донецький район)|Металіст]], [[Попова Балка]], [[Придорожнє (селище)|Придорожнє]] і 13 сіл:
* [[Агрономічне (Донецький район)|Агрономічне]]
* [[Вербівка (Донецький район)|Вербівка]]
* [[Григорівка (Іловайська міська громада)|Григорівка]]
* [[Зелене (Донецький район)|Зелене]]
* [[Многопілля]]
* [[Покровка (село, Донецький район)|Покровка]]
* [[Полтавське (Донецький район)|Полтавське]]
* [[Русько-Орлівка]]
* [[Садове (Іловайська міська громада)|Садове]]
* [[Степано-Кринка]]
* [[Третяки (Україна)|Третяки]]
* [[Федорівка (Донецький район)|Федорівка]]
* [[Червоносільське]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Donetsk-geo-stub}}

{{Іловайська міська громада|nocat=1}}
{{Донецька область}}

[[Категорія:Засновані в Україні 2020]]
[[Категорія:Окуповані території України]]
[[Категорія:Громади Донецького району]]
[[Категорія:Іловайська міська громада|*]]
[[Категорія:Громади України за алфавітом]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Донецька область

Район: Донецький район

Утворена: 12 червня 2020 року

Адмін. центр: Іловайськ

title: Населені пункти

title: Органи влади

Рада: Іловайська міська рада

Органи влади: Іловайська міська громада у Вікісховищі


text:
# Сиґітас Зіґмас Ґяда
Сиґітас Зіґмас Ґяда (лит. Sigitas Zigmas Geda; *4 лютого 1943, Патярай, Алітуський повіт, Каунаський міський округ, Генеральна округа Литва, Райхскомісаріат Остланд, Німецька імперія — †12 грудня 2008, Вільнюс) — литовський поет, драматург, есеїст, літературний критик, перекладач.

## Біографія
Народився в селі Патярай (нині Лаздіяйський район). У 1966 закінчив відділення литовської філології Вільнюського державного університету. У тому ж році вийшла його дебютна збірка віршів. У 1967 був прийнятий до Спілки письменників Литви.
Працював у редакціях тижневика «Калба Вільнюс» («Kalba Vilnius»; «Говорить Вільнюс») і журналу «Мусу гамта» («Mūsų gamta»; «Наша природа», 1967-1976). Звільнений через свої політичні погляди, писав п'єси для дітей, сценарії, лібрето, статті.
У 1988-1990 був відповідальним секретарем Спілки письменників Литви. Учасник ініціативної групи Саюдіса і її активний діяч.
З 1992 був редактором відділу літератури щотижневої газети «Шяурес Атена» («Šiaurės Atenai»; «Північні Афіни»).
Жив у Вільнюсі. Крім різних літературних премій і премій в галузі культури, був нагороджений офіцерським хрестом Ордена Великого князя Литовського Гадиміна (1998). Незадовго до смерті, був визнаний судом винним у заподіянні шкоди здоров'ю своїй дочці. Похований на цвинтарі Антакалніо.

## Творчість
Дебютна книга віршів «Pėdos» («Сліди») вийшла в 1966. З 1967 був членом Спілки письменників Литви. Автор понад десяти книг віршів і поем, книг віршів для дітей, кількох збірок статей, ряду лібрето, сценарію музичного фільму режисера Арунаса Жебрюнаса «Чортова наречена» за повістю Казіса Борути «Млин Балтарагіса» (1974).
Написав спільно з Саулюсом Шальтянісом п'єсу «Комунари» (поставлена в 1977).
За мотивами поеми «Страздас» (1967) з лібрето самого ж Ґяди ставилася опера (1984). З лібрето Ґяди за трагедією Шекспіра «Ромео і Джульєтта» ставилася рок-опера К. Антанеліса «Любов і смерть у Вероні» (1982; 1996).
Книги поезій Ґяди виходили в перекладах на англійську, латвійську, німецьку, норвезьку, польську та інші мови.

## Видання

### Книги віршів і поем
- Pėdos: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1966.
- Strazdas: poema. Vilnius: Vaga, 1967.
- Užmigę žirgeliai: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1970.
- 26 rudens ir vasaros giesmės: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1972.
- Mėnulio žiedai: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1977.
- Baltojo Nieko dainelės: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1977.
- Mėlynas autobusiukas: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1980.
- Žydinti slyva Snaigyno ežere: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1981.
- Varnėnas po mėnuliu: eilėraščiai ir poemos. Vilnius: Vaga, 1984.
- Vasara su peliuku Miku: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1984.
- Mamutų tėvynė: eilėraščiai ir poemos. Vilnius: Vaga, 1985.
- Baltoji varnelė: eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, 1985.
- Praniukas pramaniūgas: trumpi ir ilgi eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, 1986.
- Žalio gintaro vėriniai: eilių romanas. Vilnius: Vaga, 1988.
- Karalaitė ant svarstyklių: poemos ir eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, 1989.
- Septynių vasarų giesmės: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1991.
- Močiutės dainos: eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, 1991.
- Babilono atstatymas: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1994.
- Eilėraščiai: eilėraščiai. Vilnius: Baltos lankos, 1997.
- Valkataujantis katinas: 101 eilėraštis vaikams. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1997.
- Jotvingių mišios: eilėraščiai. Vilnius: Andrena, 1997.
- Gedimino valstybės fragmentas: eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, 1997.
- Skrynelė dvasioms pagauti: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 1998.
- Valkataujantis katinas: eilėraščiai. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1999.
- Baltoji varnelė: eilėraščiai. 2-asis leidimas. Vilnius: Alma littera, 2000.
- Sokratas kalbasi su vėju: eilėraščiai. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2001.
- Žiemos biopsija: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, 2002.
- Po aštuoniolikos metų: atsisveikinimas su Jabaniškėmis: eilėraščiai. Vilnius: Presvika, 2003.
- Strazdelio dainos: vieno gyvenimo rinktinė. Vilnius: Kronta, 2005.
- Testamentas mažai mergaitei: kai kas mažiems, kai kas ir…: 75 eilėraščiai. Vilnius: Trys žvaigždutės, 2006.
- Aukso karietaitė: eilėraščiai vaikams. Vilnius: Kronta, 2006.
- Miegantis Teodendronas: senieji jotvingių eilėraščiai. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2006.

### П'єси
- Dainuojantis ir šokantis mergaitės vieversėlis: 7 pjesių rinkinys. Vilnius: Vaga, 1981.

### Есеїстика і проза
- Ežys ir Grigo ratai: žodžiai apie kitus. Vilnius: Vaga, 1989.
- Man gražiausias klebonas — varnėnas: pokalbiai apie poeziją ir apie gyvenimą. Vilnius: Vyturys, 1998.
- Žydintys lubinai piliakalnių fone: septynių vasarų dienoraščiai. Vilnius: Seimo leidykla, 1999.
- Siužetą siūlau nušauti: esė rinkinys. Vilnius: Baltos lankos, 2002.
- Adolėlio kalendoriai: dienoraščiai, gyvavaizdžiai, užrašai, tyrinėjimai. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2003.

## Нагороди
- Лауреат фестивалю «Весна поезії» (1982)
- Лауреат Національної премії в галузі культури і мистецтва (1994)
- Ятвязька премія (1994)
- Національна премія за книги поезії «Літні пісні семи років» («Septynių vasarų giesmės») і «Відновлення Вавилона» («Babilono atstatymas») (1995)
- Орден Великого князя Литовського Гедиміна 4-го ступеня (1998)
- Премія Балтійської асамблеї за творчі метаморфози останніх трьох років (1998)
- Премія Спілки письменників Литви за найкращу книгу 2001 (2002)

title: Сиґітас Зіґмас Ґяда

wikitext:
{{Письменник
| bgcolour
| Ім'я                = Сиґітас Зіґмас Ґяда
| Оригінал імені      = {{lang-lt|Sigitas Zigmas Geda}}
| Фото                =
| Ширина              =
| Підпис              =
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 4.02.1943
| Місце народження    = Патярай, Алітуський повіт, Каунаський міський округ, [[Генеральна округа Литва]], [[Райхскомісаріат Остланд]], [[Німецька імперія]]
| Дата смерті         = 12.12.2008
| Місце смерті        = [[Вільнюс]]
| Поховання           = [[Цвинтар Антакалніо]]
| Національність      =
| Громадянство        = {{LTU}}
| Alma mater          = [[Вільнюський університет|Вільнюський державний університет]]
| Мова творів         =
| Рід діяльності      = [[поет]], [[драматург]], [[есеїст]], [[літературний критик]], [[перекладач]]
| Роки активності     = [[1966]]-[[2008]]
| Напрямок            = переклади, поезія, проза
| Жанр                =
| Magnum opus         = {{lang-lt|„Pėdos“}} («Сліди» [[1966]])
| Премії              =
| Нагороди            = {{Орден Трьох зірок}}
| Сайт                =
| Автограф            =
| Примітки            =
}}
'''Сиґітас Зіґмас Ґяда''' ({{lang-lt|Sigitas Zigmas Geda}}; *[[4 лютого]] [[1943]], Патярай, Алітуський повіт, Каунаський міський округ, [[Генеральна округа Литва]], [[Райхскомісаріат Остланд]], [[Німецька імперія]] — †[[12 грудня]] [[2008]], [[Вільнюс]]) — [[Литва|литовський]] [[поет]], [[драматург]], [[есеїст]], [[літературний критик]], [[перекладач]].

== Біографія ==

Народився в селі Патярай (нині Лаздіяйський район). У [[1966]] закінчив відділення литовської філології [[Вільнюський університет|Вільнюського державного університету]]. У тому ж році вийшла його дебютна збірка віршів. У [[1967]] був прийнятий до Спілки письменників [[Литва|Литви]].

Працював у редакціях тижневика ''«Калба Вільнюс»'' ''(«Kalba Vilnius»; «Говорить Вільнюс»)'' і журналу ''«Мусу гамта» («Mūsų gamta»; «Наша природа», [[1967]]-[[1976]])''. Звільнений через свої політичні погляди, писав [[П'єса|п'єси]] для дітей, [[Сценарій|сценарії]], [[лібрето]], [[Стаття (значення)|статті]].

У [[1988]]-[[1990]] був відповідальним секретарем Спілки письменників Литви. Учасник ініціативної групи [[Саюдіс]]а і її активний діяч.

З [[1992]] був [[Редактор|редактором]] відділу літератури щотижневої газети ''«Шяурес Атена» («Šiaurės Atenai»; «Північні Афіни»)''.

Жив у [[Вільнюс]]і. Крім різних літературних премій і премій в галузі культури, був нагороджений офіцерським хрестом [[Орден Великого князя Литовського Гедиміна|Ордена Великого князя Литовського Гадиміна]] ([[1998]]). Незадовго до смерті, був визнаний судом винним у заподіянні шкоди здоров'ю своїй дочці. Похований на [[Цвинтар Антакалніо|цвинтарі Антакалніо]].

== Творчість ==

Дебютна книга віршів ''«Pėdos» («Сліди»)'' вийшла в [[1966]]. З [[1967]] був членом Спілки письменників Литви. Автор понад десяти книг віршів і [[Поема|поем]], книг віршів для дітей, кількох збірок статей, ряду [[лібрето]], сценарію музичного фільму режисера Арунаса Жебрюнаса ''«Чортова наречена»'' за повістю Казіса Борути ''«Млин Балтарагіса»'' ([[1974]]).

Написав спільно з Саулюсом Шальтянісом п'єсу ''«Комунари»'' (поставлена в [[1977]]).

За мотивами поеми ''«Страздас»'' ([[1967]]) з лібрето самого ж Ґяди ставилася [[опера]] ([[1984]]). З лібрето Ґяди за трагедією [[Шекспір]]а «[[Ромео і Джульєтта]]» ставилася [[рок-опера]] К. Антанеліса ''«Любов і смерть у Вероні»'' ([[1982]]; [[1996]]).

Книги поезій Ґяди виходили в перекладах на [[Англійська мова|англійську]], [[Латвійська мова|латвійську]], [[Німецька мова|німецьку]], [[Норвезька мова|норвезьку]], [[Польська мова|польську]] та інші мови.

== Видання ==

=== Книги віршів і поем ===

* Pėdos: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1966]].
* Strazdas: poema. Vilnius: Vaga, [[1967]].
* Užmigę žirgeliai: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1970]].
* 26 rudens ir vasaros giesmės: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1972]].
* Mėnulio žiedai: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1977]].
* Baltojo Nieko dainelės: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1977]].
* Mėlynas autobusiukas: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1980]].
* Žydinti slyva Snaigyno ežere: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1981]].
* Varnėnas po mėnuliu: eilėraščiai ir poemos. Vilnius: Vaga, [[1984]].
* Vasara su peliuku Miku: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1984]].
* Mamutų tėvynė: eilėraščiai ir poemos. Vilnius: Vaga, [[1985]].
* Baltoji varnelė: eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, [[1985]].
* Praniukas pramaniūgas: trumpi ir ilgi eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, [[1986]].
* Žalio gintaro vėriniai: eilių romanas. Vilnius: Vaga, [[1988]].
* Karalaitė ant svarstyklių: poemos ir eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, [[1989]].
* Septynių vasarų giesmės: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1991]].
* Močiutės dainos: eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, [[1991]].
* Babilono atstatymas: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1994]].
* Eilėraščiai: eilėraščiai. Vilnius: Baltos lankos, [[1997]].
* Valkataujantis katinas: 101 eilėraštis vaikams. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, [[1997]].
* Jotvingių mišios: eilėraščiai. Vilnius: Andrena, [[1997]].
* Gedimino valstybės fragmentas: eilėraščiai. Vilnius: Vyturys, [[1997]].
* Skrynelė dvasioms pagauti: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[1998]].
* Valkataujantis katinas: eilėraščiai. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, [[1999]].
* Baltoji varnelė: eilėraščiai. 2-asis leidimas. Vilnius: Alma littera, [[2000]].
* Sokratas kalbasi su vėju: eilėraščiai. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, [[2001]].
* Žiemos biopsija: eilėraščiai. Vilnius: Vaga, [[2002]].
* Po aštuoniolikos metų: atsisveikinimas su Jabaniškėmis: eilėraščiai. Vilnius: Presvika, [[2003]].
* Strazdelio dainos: vieno gyvenimo rinktinė. Vilnius: Kronta, [[2005]].
* Testamentas mažai mergaitei: kai kas mažiems, kai kas ir…: 75 eilėraščiai. Vilnius: Trys žvaigždutės, [[2006]].
* Aukso karietaitė: eilėraščiai vaikams. Vilnius: Kronta, [[2006]].
* Miegantis Teodendronas: senieji jotvingių eilėraščiai. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, [[2006]].

=== П'єси ===

* Dainuojantis ir šokantis mergaitės vieversėlis: 7 pjesių rinkinys. Vilnius: Vaga, [[1981]].

=== Есеїстика і проза ===

* Ežys ir Grigo ratai: žodžiai apie kitus. Vilnius: Vaga, [[1989]].
* Man gražiausias klebonas — varnėnas: pokalbiai apie poeziją ir apie gyvenimą. Vilnius: Vyturys, [[1998]].
* Žydintys lubinai piliakalnių fone: septynių vasarų dienoraščiai. Vilnius: Seimo leidykla, [[1999]].
* Siužetą siūlau nušauti: esė rinkinys. Vilnius: Baltos lankos, [[2002]].
* Adolėlio kalendoriai: dienoraščiai, gyvavaizdžiai, užrašai, tyrinėjimai. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, [[2003]].

== Нагороди ==

* Лауреат фестивалю ''«Весна поезії»'' ([[1982]])
* Лауреат Національної премії в галузі культури і мистецтва ([[1994]])
* Ятвязька премія ([[1994]])
* Національна премія за книги поезії ''«Літні пісні семи років» («Septynių vasarų giesmės»)'' і ''«Відновлення Вавилона» («Babilono atstatymas»)'' ([[1995]])
* [[Орден Великого князя Литовського Гедиміна|Орден Великого князя Литовського Гедиміна 4-го ступеня]] ([[1998]])
* Премія Балтійської асамблеї за творчі метаморфози останніх трьох років ([[1998]])
* Премія Спілки письменників Литви за найкращу книгу [[2001]] ([[2002]])

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20071009205732/http://www.lle.lt/FMPro?-db=lle2004.fp5&-format=detail.htm&-lay=straipsnis&-op=eq&ID=667&-find= Geda, Sigitas]{{ref-lt}}
* [https://web.archive.org/web/20071006115332/http://www.booksfromlithuania.lt/index.php?page_id=53&action=info&WriterID=42 Сигитас Зигмас Гяда]
* [https://web.archive.org/web/20160304200455/http://www.rasytojai.lt/writers.ru.php?sritis=rasytojai&id=334&jaunieji=0 Сигитас Гяда]
* [http://ru.delfi.lt/archive/article.php?id=19636293&categoryID=14677646&ndate=1229032800 Умер поэт Сигитас Гяда]
* [http://shchedrovitskiy.ru/poetry_translates_bibl.php?id=196 Сигитас Гяда. Ущербная луна — осенняя богиня (пер. Д. В. Щедровицкого)]

== Джерела ==

* Гяда Сигитас // Литва. Краткая энциклопедия. — Вильнюс: Главная редакция энциклопедий, 1989. — С. 226. — 672 с. — 50 000 экз.

{{DEFAULTSORT:Ґяда}}
[[Категорія:Померли у Вільнюсі]]
[[Категорія:Литовські письменники]]
[[Категорія:Перекладачі]]
[[Категорія:Литовські перекладачі]]
[[Категорія:Драматурги]]
[[Категорія:Литовські драматурги]]
[[Категорія:Випускники Вільнюського університету]]
[[Категорія:Есеїсти]]
[[Категорія:Литовські есеїсти]]
[[Категорія:Уродженці Алітуського повіту]]

title: лит. Sigitas Zigmas Geda

Народився: 4 лютого 1943 · Патярай, Алітуський повіт, Каунаський міський округ, Генеральна округа Литва, Райхскомісаріат Остланд, Німецька імперія

Помер: 12 грудня 2008 (65 років) · Вільнюс

Поховання: Цвинтар Антакалніо

Громадянство: Литва

Alma mater: Вільнюський державний університет

Мова творів: литовська

Напрямок: переклади, поезія, проза

Magnum opus: лит. „Pėdos“ («Сліди» 1966)

Нагороди: Орден Трьох зірок


text:
# Намабві
Нама́бві (англ. Namabvi) — традиційна громада у складі дистрикту Мангочі Південного регіону Малаві.
Населення — 47783 особи (2018).

title: Намабві

wikitext:
{{Адмінодиниця Малаві
| назва укр.      = Намабві
| назва ін.       = {{lang-en|Namabvi}}
| прапор          =
| опис прапора    =
| герб            =
| опис герба      =
| розташування    = <!-- Exemple.jpg --><!-- мапа області -->
| мапа            = <!-- Exemple.jpg --><!-- мапа району -->
| регіон          = [[південний регіон (Малаві)|Південний регіон]]
| дистрикт        = [[мангочі (дистрикт)|Мангочі]]
| утворено        =
| населення       = 47783 особи
| дані            = перепис [[2018]]
| площа           = 127,9
| густота         = 373,60
| телефонний код  =
| поштові індекси =
| центр           =
| дистрикти       =
| громади         =
| вищі традиційні громади =
| традиційні громади =
| центральні населені пункти =
| адреса          =
| вебсторінка     =
| очільник   =
}}

'''Нама́бві''' ({{lang-en|Namabvi}}) — традиційна громада у складі дистрикту [[мангочі (дистрикт)|Мангочі]] [[південний регіон (Малаві)|Південного регіону]] [[Малаві]].

Населення — 47783 особи ([[2018]]).

== Посилання ==
* [https://www.citypopulation.de/en/malawi/sub/admin/mangochi/MW30111__namabvi/ На сайті citypopulation]

{{Malawi-geo-stub}}
{{дистрикт Мангочі}}

[[Категорія:Традиційні громади дистрикту Мангочі]]

title: Основні дані

Регіон: Південний регіон

Дистрикт: Мангочі

Населення (перепис 2018): 47783 особи

Густота населення: 373,60 осіб/км²


text:
# Бистрит
Бистрит — рідкісний недавно відкритий (1990) мінерал, силікат каркасної структури з групи Канкриніту.

## Загальний опис
Хімічна формула: (Na, K)7Ca(Si6Al6)O24S4.5•(H2O). Названий за місцем знахідки біля річки Мала Бистра в Слюдянському районі Іркутської області, де був вперше виявлений.

## Знаходження в природі
Мінерал знайдений тільки у Мало-Бистринському родовищі лазуриту, в 25 км від міста Слюдянка.
Також мінерал був знайдений на мармуровому кар'єрі Перевал.

## Див також
- список мінералів

title: Бистрит

wikitext:
{{мінерал}}
'''Бистрит''' — рідкісний недавно відкритий (1990) [[мінерал]], силікат каркасної структури з групи [[Канкриніт]]у.

== Загальний опис ==
Хімічна формула: (Na, K)7Ca(Si6Al6)O24S4.5•(H2O). Названий за місцем знахідки біля річки [[Мала Бистра]] в Слюдянському районі Іркутської області, де був вперше виявлений<ref>{{Cite web |url=http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/bystrite.pdf |title=Минералогический справочник |accessdate=30 серпня 2020 |archive-date=8 березня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120308105236/http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/bystrite.pdf }}</ref><ref>Sapozhnikov, A.N., V.G. Ivanov, L.F. Piskunova, A.A. Kashaev, L.E. Terentieva, and E.A. Pobedimskaya. (1991) Bystrite Ca(Na, K)7(Si6Al6O24)(S3)1.5.H2O - A new cancrinite-like mineral. Zap. Vses. Mineral. Obshch., 120(3), 97-100. Referenced in Kretz, Ralph. (2001) Bystrite (Na, K)7Ca(Si6Al6)O24S1.5.H2O. Mineral Data Publishing, 1.2.</ref>.

== Знаходження в природі ==
Мінерал знайдений тільки у Мало-Бистринському родовищі [[лазурит]]у, в 25 км від міста [[Слюдянка]]<ref>Сапожников А. Н., Иванов В. Г., Пискунова Л. Ф., Кашаев А. А., Терентьева Л. Е., Победимская Е. А. Быстрит Ca(Na, K)7(Si6Al6O24)(S3)1.5.H2O — новый канкринитоподобный минерал. // Журнал «Записки [[Российское минералогическое общество|РМО]]», 1991, ч. 120, вып. 3</ref>.
Також мінерал був знайдений на мармуровому кар'єрі Перевал.
==Див також==
* [[список мінералів]]
== Примітки ==
{{примітки}}

{{Authority control}}

{{mineral-stub}}

[[Категорія:Фельдшпатоїди]]
[[Категорія:Мінерали натрію]]
[[Категорія:Мінерали калію]]
[[Категорія:Мінерали кальцію]]
[[Категорія:Рідкісні мінерали]]

title: Загальні відомості

Статус IMA: затверджений (А)

Абревіатура: Bys

title: Ідентифікація

Сингонія: тригональна сингонія

Просторова група: space group P31cd

title: Інші характеристики

Названо на честь: Мала Бистраd

Типова місцевість: minerals of Slyudyankad


text:
# Ентоні Флю
Ентоні Флю (англ. Antony Flew; 11 лютого 1923, Лондон — 8 квітня 2010) — британський філософ, спеціалізувався в аналітичній філософії і філософії релігії.

## Біографія
Закінчив лондонську Школу вивчення східних і африканських країн (SOAS), Лондонський університет, служив офіцером розвідки в Королівських ВПС. Після війни закінчив Коледж Святого Іоанна (Оксфорд), був аспірантом відомого вченого Гілберта Райла.
Викладацьку діяльність почав у коледжі Крайст-Черч при Оксфордському університеті. Відтак протягом 11 років викладав філософію в Університеті Абердіна і упродовж 12 років — у Keele University.
У 1973-1983 роках — професор філософії Редінгського університету. Вийшовши у відставку, протягом декількох років читав лекції на півставки в Йоркському університеті в Торонто.
Довгий час вважався одним із видних філософів-раціоналістів, одним з ідейних стовпів сучасного атеїзму, проте в 2004 році переглянув свої погляди і заявив, що Бог існує.
Обрав для себе світогляд атеїста ще в 15 років. Популярність в академічній сфері прийшла до нього в 1950 році після публікації однієї зі статей. Відносив себе до «негативних атеїстів», вважаючи, що богословські передумови не можуть бути ні підтверджені, ні спростовані досвідом. Цьому питанню він присвятив книгу «Теологія і фальсифікація», що стала однією із найбільш цитованих філософських робіт другої половини XX століття. Стверджував, що будь-філософський спір про Всевишнього повинен починатися з презумпції атеїзму, а існування Бога слід доводити.
Зміна світогляду філософа почалося з того, що він прийшов до висновку про правильність двох доказів буття Бога, запропонованих Фомою Аквінським — «від задуму» та «від першодвигуна». На його думку, результати досліджень біологами структури молекули ДНК показали неймовірну, незбагненну комплексність всіх її компонентів, необхідних для існування життя, й існування розуму, який і створив цю основу життя. Флю називав абсурдним твердження, що перша основа життя — жива клітина, що володіє незбагненною складністю побудови, — могла утворитись шляхом еволюціонування матерії без душі внаслідок якихось природних умов.
Втім, при цьому Флю зазначав, що його позиція є деїстичною і далекою від християнських або ісламських вірувань. Таку характеристику Бога могли б дати Аристотель, Джефферсон — сутність, яка стала першопричиною всесвіту, але при цьому не втручається в людські справи. Він також стверджував, що не вірить у життя після смерті. Але у своїй останній книзі він трохи в іншій формі описує релігійність: «Якщо ви хочете, щоб Всемогутність заснував релігію, то мені здається, що цей тандем [Ісус і святий Павло] є найкращим вибором». Його книга «Бог є» описує існування Вищого розуму як єдиний логічний феномен існування Всесвіту. У ній можна знайти також опис, на його думку, помилок книги Річарда Докінза, Деннета, Льюїса Уолперта, Сема Харріса і Віктор Стенджера.

## Основні праці
- «Бог і філософія» (1966),
- «Еволюційна етика» (1967),
- «Введення в західну філософію» (1971),
- «Презумпція атеїзму» (1976),
- «Розумна тварина» (1978),
- «Атеїстичний гуманізм» (1993),
- «Шкода розчаровувати, але я все ще атеїст!» (2004),
- «Бог є: Як самий знаменитий у світі атеїст поміняв свою думку» (2007)

title: Ентоні Флю

wikitext:
{{Філософ
|сайт =
}}
'''Ентоні Флю''' ({{lang-en|Antony Flew}}; [[11 лютого]] [[1923]], [[Лондон]] — [[8 квітня]] [[2010]]) — [[Велика Британія|британський]] філософ, спеціалізувався в [[Аналітична філософія|аналітичній філософії]] і [[Філософія релігії|філософії релігії]].

== Біографія ==
Закінчив лондонську Школу вивчення східних і африканських країн (SOAS), [[Лондонський університет]], служив офіцером розвідки в [[Повітряні сили Великої Британії|Королівських ВПС]]. Після війни закінчив [[Коледж святого Івана (Оксфорд)|Коледж Святого Іоанна]] (Оксфорд), був аспірантом відомого вченого Гілберта Райла.

Викладацьку діяльність почав у коледжі [[Крайст Черч|Крайст-Черч]] при [[Оксфордський університет|Оксфордському університеті]]. Відтак протягом 11 років викладав філософію в Університеті Абердіна і упродовж 12 років — у Keele University.

У 1973-1983 роках — професор філософії Редінгського університету. Вийшовши у відставку, протягом декількох років читав лекції на півставки в [[Йоркський університет|Йоркському університеті]] в Торонто.

Довгий час вважався одним із видних філософів-раціоналістів, одним з ідейних стовпів сучасного [[Атеїзм|атеїзму]], проте в 2004 році переглянув свої погляди і заявив, що Бог існує.

Обрав для себе світогляд атеїста ще в 15 років. Популярність в академічній сфері прийшла до нього в 1950 році після публікації однієї зі статей. Відносив себе до «негативних атеїстів», вважаючи, що богословські передумови не можуть бути ні підтверджені, ні спростовані досвідом. Цьому питанню він присвятив книгу «Теологія і фальсифікація», що стала однією із найбільш цитованих філософських робіт другої половини XX століття. Стверджував, що будь-філософський спір про Всевишнього повинен починатися з презумпції атеїзму, а існування Бога слід доводити<ref name="bogoslov">[http://www.bogoslov.ru/text/733488/index.html Умер уверовавший атеист-философ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180604003534/http://www.bogoslov.ru/text/733488/index.html |date=4 червня 2018 }} // [[Богослов.ру]]/[[Regions.ru]], 15.04.2010 г.</ref>.

Зміна світогляду філософа почалося з того, що він прийшов до висновку про правильність двох [[Тома Аквінський|доказів буття Бога]], запропонованих [[Тома Аквінський|Фомою Аквінським]] — «від задуму» та «від першодвигуна». На його думку, результати досліджень біологами структури молекули [[Дезоксирибонуклеїнова кислота|ДНК]] показали неймовірну, незбагненну комплексність всіх її компонентів, необхідних для існування життя, й існування розуму, який і створив цю основу життя. Флю називав абсурдним твердження, що перша основа життя — жива клітина, що володіє незбагненною складністю побудови, — могла утворитись шляхом еволюціонування матерії без душі внаслідок якихось природних умов<ref name="bogoslov"/><ref>{{Cite web|url=http://www.telegraph.co.uk/news/obituaries/culture-obituaries/books-obituaries/7586929/Professor-Antony-Flew.html|title=Professor Antony Flew, Obituary|publisher=[[Telegraph]]|date=2010-04-13|archiveurl=https://www.webcitation.org/6788fMrg0?url=http://www.telegraph.co.uk/news/obituaries/culture-obituaries/books-obituaries/7586929/Professor-Antony-Flew.html|archivedate=23 квітня 2012|accessdate=26 серпня 2019}}</ref>.

Втім, при цьому Флю зазначав, що його позиція є [[Деїзм|деїстичною]] і далекою від християнських або ісламських вірувань. Таку характеристику Бога могли б дати [[Арістотель|Аристотель]], [[Томас Джефферсон|Джефферсон]] — сутність, яка стала першопричиною всесвіту, але при цьому не втручається в людські справи<ref name="bogoslov"/><ref>{{Cite web|url=https://www.nytimes.com/2010/04/17/arts/17flew.html|title=Antony Flew, Philosopher and Ex-Atheist, Dies at 87|publisher=[[The New York Times]]|date=2010-04-17|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180612233734/https://www.nytimes.com/2010/04/17/arts/17flew.html|archivedate=12 червня 2018|accessdate=26 серпня 2019}}</ref>. Він також стверджував, що не вірить у життя після смерті. Але у своїй останній книзі він трохи в іншій формі описує релігійність: «Якщо ви хочете, щоб Всемогутність заснував релігію, то мені здається, що цей тандем [Ісус і святий Павло] є найкращим вибором»<ref name="Бог есть">{{Cite web |url=https://azbyka.ru/otechnik/bogoslovie/bog-est-kak-samyj-znamenityj-v-mire-ateist-pomenjal-svoe-mnenie/ |title=Бог есть: как самый знаменитый в мире атеист поменял свое мнение |accessdate=26 серпня 2019 |archive-date=9 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190509163407/https://azbyka.ru/otechnik/bogoslovie/bog-est-kak-samyj-znamenityj-v-mire-ateist-pomenjal-svoe-mnenie/ }}</ref>. Його книга «Бог є» описує існування Вищого розуму як єдиний логічний феномен існування Всесвіту. У ній можна знайти також опис, на його думку, помилок книги [[Річард Докінз|Річарда Докінза]], [[Деніел Деннет|Деннета]], [[Льюїс Уолперт|Льюїса Уолперта]], [[Сем Гарріс|Сема Харріса]] і [[Віктор Стенджер|Віктор Стенджера]].

== Основні праці ==

* «Бог і філософія» (1966),
* «Еволюційна етика» (1967),
* «Введення в західну філософію» (1971),
* «Презумпція атеїзму» (1976),
* «Розумна тварина» (1978),
* «Атеїстичний гуманізм» (1993),
* «Шкода розчаровувати, але я все ще атеїст!» (2004),
* «Бог є: Як самий знаменитий у світі атеїст поміняв свою думку» (2007)

== Див. також ==

* [[Жоден справжній шотландець]]: логічна пастка, описана Ентоні Флю у книзі «Роздуми про міркування: Чи щиро я хочу бути правим?».

== Примітки ==
{{Reflist}}
{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Флю Ентоні}}
[[Категорія:Вікіпедія:Статті з іншим значенням на Вікіданих]]
[[Категорія:Вікіпедія:Сторінки з неоднозначними геоланками]]
[[Категорія:Померли 2010]]
[[Категорія:Померли 8 квітня]]
[[Категорія:Уродженці Лондона]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Народились 1923]]
[[Категорія:Народились 11 лютого]]

title: Ентоні Флю

Народження: 11 лютого 1923 · Лондон, Велика Британія

Смерть: 8 квітня 2010[…] (87 років) · Редінг · heart attackd

Громадянство (підданство): Велика Британія

Знання мов: англійська

Діяльність: викладач університету

Викладав: Абердинський університет, Редінзький університетd, Університет Оксфорда, Йоркський університет і Кілський університетd

Член: Товариство "Мон Пелерін"

Alma mater: Колледж Святого Іоанна, Школа східних і африканських досліджень Лондонського університетуd, Kingswood Schoold і St Faith's Schoold

Визначний твір: There is a Godd

Конфесія: деїзм

Нагороди: почесний член Комітету скептичних розслідуваньd


text:
# Мірко Марич
Мірко Марич (хорв. Mirko Marić, нар. 16 травня 1995, Груде) — хорватський і боснійський футболіст, нападник італійської «Монци».

## Клубна кар'єра
Народився 16 травня 1995 року в місті Груде, Боснія і Герцеговина, в родині боснійських хорватів. Вихованець футбольної школи клубу «Широкі Брієг». Дорослу футбольну кар'єру розпочав 2012 року в основній команді того ж клубу, в якій провів два сезони, взявши участь у 39 матчах чемпіонату.
У березні 2014 року підписав контракт з хорватським «Динамо» (Загреб), проте аж до серпня продовжив грати за рідний клуб на правах оренди, після чого відразу був відданий в оренду в клуб «Локомотива», де за два з половиною роки встиг відіграти за загребських «локомотивів» 73 матчів в національному чемпіонаті, забивши 17 голів.
На початку 2017 року Мірко перейшов до угорського «Відеотона». 18 лютого в матчі проти «Уйпешта» він дебютував у чемпіонаті Угорщини. 22 квітня в поєдинку проти МТК Марич забив свій перший гол за «Відеотон». Втім заграти у новій команді не зумів, забивши за клуб лише 2 голи.
Влітку 2017 року Мірко повернувся до Хорватії, підписавши угоду з клубом «Осієк». 9 вересня в матчі проти «Хайдука» він дебютував за нову команду. 28 жовтня в поєдинку проти свого колишнього клубу «Локомотива» Маріч забив свій перший гол за «Осієк». Саме в «Осієку» Марич зміг проявити свій бомбардирський талант, забивши в сезоні 2018–19 20 м'ячів в 44 матчах за команду, ставши другим бомбардиром чемпіонату та найкращим у команді. За підсумками сезону 2019/20 разом з Антоніо Чолаком та Мійо Цакташем стали найкращими бомбардирами чемпіонату забивши по 20 м'ячів.
7 серпня 2020 року за 4,5 мільйона євро перейшов до італійської «Монци», яка підсилювала склад після здобуття підвищення до Серії B.

## Виступи за збірні
2011 року дебютував у складі юнацької збірної Боснії і Герцеговини, взяв участь у 18 іграх на юнацькому рівні, відзначившись 2 забитими голами.
Проте після цього футболіст вирішив змінити футбольне громадянство, оскільки поряд з боснійським він мав і хорватський паспорт. Тому з 2015 року Марич став залучатися до складу молодіжної збірної Хорватії. На молодіжному рівні зіграв у 6 офіційних матчах, забив 2 голи.
За національну збірну Хорватії дебютував 11 січня на товариському турнірі Китайський кубок в 2017 році. Тоді команда, складена з представників чемпіонату Хорватії разом із Маричем, двічі зіграла внічию (1:1) з Чилі й Китаєм, але програла цим збірним у серії післяматчевих пенальті (при цьому у грі з чилійцями саме промах Марича виявився фатальним), посівши останнє місце на турнірі

## Статистика
| Слуб             | Сезон | Чемпіонат | Чемпіонат | Кубок | Кубок | Єврокубок | Єврокубок | Загалом | Загалом |
| Слуб             | Сезон | Ігор      | Голів     | Ігор  | Голів | Ігор      | Голів     | Ігор    | Голів   |
| ---------------- | ----- | --------- | --------- | ----- | ----- | --------- | --------- | ------- | ------- |
| «Широкі Брієг»   |       |           |           |       |       |           |           |         |         |
| 2012–13          | 15    | 2         | 4         | 1     | 3     | 0         | 22        | 3       |         |
| 2013–14          | 22    | 8         | 3         | 2     | 4     | 2         | 29        | 12      |         |
| 2014–15          | 2     | 0         | 0         | 0     | 0     | 0         | 2         | 0       |         |
| Загалом          | 39    | 10        | 7         | 3     | 7     | 2         | 53        | 15      |         |
| «Локомотива»     |       |           |           |       |       |           |           |         |         |
| 2014–15          | 24    | 6         | 4         | 0     | –     | –         | 28        | 6       |         |
| 2015–16          | 31    | 8         | 3         | 3     | 4     | 1         | 38        | 12      |         |
| 2016–17          | 18    | 3         | 2         | 1     | 8     | 6         | 28        | 10      |         |
| Загалом          | 73    | 17        | 9         | 4     | 12    | 7         | 94        | 28      |         |
| «Відеотон»       |       |           |           |       |       |           |           |         |         |
| 2016–17          | 12    | 2         | 0         | 0     | 0     | 0         | 12        | 2       |         |
| 2017–18          | 4     | 0         | 0         | 0     | 4     | 0         | 8         | 0       |         |
| Загалом          | 16    | 2         | 0         | 0     | 4     | 0         | 20        | 2       |         |
| «Осієк»          |       |           |           |       |       |           |           |         |         |
| 2017–18          | 26    | 7         | 3         | 4     | 0     | 0         | 29        | 11      |         |
| 2018–19          | 36    | 18        | 3         | 1     | 4     | 1         | 43        | 20      |         |
| 2019–20          | 35    | 20        | 3         | 2     | 2     | 0         | 40        | 22      |         |
| Загалом          | 97    | 45        | 9         | 7     | 6     | 1         | 112       | 53      |         |
| Протягом кар'єри |       | 225       | 74        | 25    | 14    | 29        | 10        | 269     | 97      |

## Титули і досягнення
- Володар Кубка Боснії і Герцеговини (1):

«Широкий Брієг»: 2012-13
- Найкращий бомбардир Чемпіонату Хорватії (1):

«Осієк»: 2019-20 (20 голів)

title: Мірко Марич

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Мірко Марич
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я =
| місце-народження = [[Груде]]
| країна-народження = [[Боснія і Герцеговина]]
| дата-народження = 16.5.1995
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 186 см
| вага = 77 кг
| поточний-клуб  = {{Прапорець|ITA}} «[[Монца (футбольний клуб)|Монца]]»
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| номер  =
| юнацькі-роки = 2009—2012
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|BIH}} [[Широкі Брієг (футбольний клуб)|«Широкі Брієг»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2012–2014 | {{Прапорець|BIH}} | [[Широкі Брієг (футбольний клуб)|«Широкі Брієг»]] | 39 |10}}
{{Футболіст рядок 0|2014–2017 | {{Прапорець|CRO}} | [[Динамо (Загреб)|«Динамо» (Загреб)]] | 0 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2014–2017 |{{оренда}} {{Прапорець|CRO}} | [[Локомотива (футбольний клуб)|«Локомотива»]] | 73 |17}}
{{Футболіст рядок 0|2017 | {{Прапорець|HUN}} | «[[Фегервар (футбольний клуб)|Відеотон]]» | 15 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2017–2020 | {{Прапорець|CRO}} | «[[Осієк (футбольний клуб)|Осієк]]» | 97 |45}}
{{Футболіст рядок 0|2020– | {{Прапорець|ITA}} | «[[Монца (футбольний клуб)|Монца]]» | 0 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2012 | {{Прапорець|BIH}} | [[Юнацька збірна Боснії і Герцеговини з футболу|Боснія і Герц. U-17]] | 4 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2012–2013 | {{Прапорець|BIH}} | [[Юнацька збірна Боснії і Герцеговини з футболу|Боснія і Герц. U-18]] | 4 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2013–2015 | {{Прапорець|BIH}} | [[Юнацька збірна Боснії і Герцеговини з футболу|Боснія і Герц. U-19]] | 10 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2015–2016 | {{Прапорець|CRO}} | [[Молодіжна збірна Хорватії з футболу|Хорватія U-21]] | 6 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2017– | {{Прапорець|CRO}} | [[збірна Хорватії з футболу|Хорватія]] | 2 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 26 липня 2020
}}
'''Мірко Марич''' ({{lang-hr|Mirko Marić}}, {{н}} [[16 травня]] [[1995]], [[Груде]]) — хорватський і боснійський [[футболіст]], [[Нападник (футбол)|нападник]] італійської «[[Монца (футбольний клуб)|Монци]]».

== Клубна кар'єра ==
Народився [[16 травня]] [[1995]] року в місті [[Груде]], [[Боснія і Герцеговина]], в родині [[Хорвати Боснії і Герцеговини|боснійських хорватів]]. Вихованець футбольної школи клубу [[Широкі Брієг (футбольний клуб)|«Широкі Брієг»]]. Дорослу футбольну кар'єру розпочав 2012 року в основній команді того ж клубу, в якій провів два сезони, взявши участь у 39 матчах чемпіонату.

У березні 2014 року підписав контракт з хорватським [[Динамо (Загреб)|«Динамо» (Загреб)]]<ref>{{cite web|title=Mirko Marić potpisao za Dinamo Zagreb|url=http://www.klix.ba/sport/nogomet/mirko-maric-potpisao-za-dinamo-zagreb/140327123|accessdate=22 травня 2015|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304074759/http://www.klix.ba/sport/nogomet/mirko-maric-potpisao-za-dinamo-zagreb/140327123}}</ref>, проте аж до серпня продовжив грати за рідний клуб на правах оренди<ref>{{cite web|title=Mirko Marić potpisao za GNK Dinamo!|url=http://www.hercegovina.info/vijesti/sport/nogomet/mirko-maric-potpisao-za-gnk-dinamo-72066|accessdate=22 травня 2015|archive-date=18 липня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150718121523/http://www.hercegovina.info/vijesti/sport/nogomet/mirko-maric-potpisao-za-gnk-dinamo-72066}}</ref>, після чого відразу був відданий в оренду в клуб [[Локомотива (футбольний клуб)|«Локомотива»]]<ref>{{cite web|title=Zdravko Mamić postavio ultimatum: Mirko Marić mora napustiti Široki Brijeg!|url=http://www.hercegovina.info/vijesti/sport/nogomet/zdravko-mamic-postavio-ultimatum-mirko-maric-mora-napustiti-siroki-brijeg-78452|accessdate=22 травня 2015|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304120815/http://www.hercegovina.info/vijesti/sport/nogomet/zdravko-mamic-postavio-ultimatum-mirko-maric-mora-napustiti-siroki-brijeg-78452}}</ref>, де за два з половиною роки встиг відіграти за загребських «локомотивів» 73 матчів в національному чемпіонаті, забивши 17 голів.

На початку 2017 року Мірко перейшов до [[Угорщина|угорського]] «[[Фегервар (футбольний клуб)|Відеотона]]»<ref>{{Cite web|url=http://www.nemzetisport.hu/labdarugo_nb_i/videoton-szerzodtettek-a-21-eves-tamadot-hivatalos-2552143|title=Videoton: az övék a horvát válogatott támadó – hivatalos|publisher=Nemzeti Sport|accessdate=2017-02-13|archive-date=28 грудня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191228142618/http://www.nemzetisport.hu/labdarugo_nb_i/videoton-szerzodtettek-a-21-eves-tamadot-hivatalos-2552143}}</ref>. 18 лютого в матчі проти «[[Уйпешт (футбольний клуб)|Уйпешта]]» він дебютував у [[Чемпіонат Угорщини з футболу|чемпіонаті Угорщини]]<ref>{{cite web|url=https://int.soccerway.com/matches/2017/02/18/hungary/nb-i/fc-fehervar/ujpest-fc/2277443/|title=Відеотон VS. Уйпешт 5:1|publisher=soccerway.com|date=2017-02-18|lang=en|accessdate=28 грудня 2019|archive-date=3 листопада 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181103221729/https://int.soccerway.com/matches/2017/02/18/hungary/nb-i/fc-fehervar/ujpest-fc/2277443/}}</ref>. 22 квітня в поєдинку проти [[МТК (футбольний клуб)|МТК]] Марич забив свій перший гол за «Відеотон»<ref>{{cite web|url=https://int.soccerway.com/matches/2017/04/22/hungary/nb-i/mtk-hungaria-fc/fc-fehervar/2277491/|title=МТК VS. Відеотон 1:1|publisher=soccerway.com|date=2017-04-22|lang=en|accessdate=28 грудня 2019|archive-date=3 листопада 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181103211917/https://int.soccerway.com/matches/2017/04/22/hungary/nb-i/mtk-hungaria-fc/fc-fehervar/2277491/}}</ref>. Втім заграти у новій команді не зумів, забивши за клуб лише 2 голи.

Влітку 2017 року Мірко повернувся до Хорватії, підписавши угоду з клубом «[[Осієк (футбольний клуб)|Осієк]]»<ref>{{Cite web|url=http://www.nemzetisport.hu/labdarugo_nb_i/videoton-eszeken-folytatja-a-horvat-csatar-hivatalos-2589323|title=Videoton: Eszéken folytatja a horvát csatár – hivatalos|publisher=Nemzeti Sport|accessdate=2017-08-30|archive-date=28 грудня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191228142622/http://www.nemzetisport.hu/labdarugo_nb_i/videoton-eszeken-folytatja-a-horvat-csatar-hivatalos-2589323}}</ref>. 9 вересня в матчі проти «[[Хайдук (Спліт)|Хайдука]]» він дебютував за нову команду<ref>{{cite web|url=https://int.soccerway.com/matches/2017/09/09/croatia/1-hnl/nk-osijek/hnk-hajduk-split/2489165/|title=Осієк VS. Хайдук Спліт 2:1|publisher=soccerway.com|date=2017-09-09|lang=en|accessdate=28 грудня 2019|archive-date=31 серпня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180831214742/https://int.soccerway.com/matches/2017/09/09/croatia/1-hnl/nk-osijek/hnk-hajduk-split/2489165/}}</ref>. 28 жовтня в поєдинку проти свого колишнього клубу «Локомотива» Маріч забив свій перший гол за «Осієк»<ref>{{cite web|url=https://int.soccerway.com/matches/2017/10/28/croatia/1-hnl/nk-osijek/nk-lokomotiva-zagreb/2489194/|title=Осієк VS. Локомотива 3:0|publisher=soccerway.com|date=2017-10-28|lang=en|accessdate=28 грудня 2019|archive-date=13 березня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200313125520/https://int.soccerway.com/matches/2017/10/28/croatia/1-hnl/nk-osijek/nk-lokomotiva-zagreb/2489194/}}</ref>. Саме в «Осієку» Марич зміг проявити свій бомбардирський талант, забивши в сезоні 2018–19 20 м'ячів в 44 матчах за команду, ставши другим бомбардиром чемпіонату та найкращим у команді. За підсумками сезону [[Перша хорватська футбольна ліга 2019—2020|2019/20]] разом з [[Антоніо Чолак]]ом та [[Мійо Цакташ]]ем стали найкращими бомбардирами чемпіонату забивши по 20 м'ячів.<ref>{{Cite web |url=http://www.dynamomania.com/news/507528-dinamo-interesuetsya-luchshim-bombardirom-chempionata-horvatii |title="Динамо" цікавиться найкращим бомбардиром чемпіонату Хорватії |accessdate=28 грудня 2019 |archive-date=28 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191228142619/http://www.dynamomania.com/news/507528-dinamo-interesuetsya-luchshim-bombardirom-chempionata-horvatii }}</ref>

7 серпня 2020 року за 4,5 мільйона євро перейшов до італійської «[[Монца (футбольний клуб)|Монци]]», яка підсилювала склад після здобуття підвищення до [[Серія B|Серії B]].

== Виступи за збірні ==
[[2011]] року дебютував у складі [[Юнацька збірна Боснії і Герцеговини з футболу|юнацької збірної Боснії і Герцеговини]], взяв участь у 18 іграх на юнацькому рівні, відзначившись 2 забитими голами.

Проте після цього футболіст вирішив змінити футбольне громадянство<ref>{{cite web|title=Mirko Marić novi nogometaš Dinama: Odlučio sam igrati za Hrvatsku|url=http://www.hercegovina.info/vijesti/sport/nogomet/mirko-maric-novi-nogometas-dinama-odlucio-sam-igrati-za-hrvatsku|accessdate=22 травня 2015|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304231508/http://www.hercegovina.info/vijesti/sport/nogomet/mirko-maric-novi-nogometas-dinama-odlucio-sam-igrati-za-hrvatsku}}</ref>, оскільки поряд з боснійським він мав і хорватський паспорт<ref name="jabuka">D.L.: [http://www.jabuka.tv/mirko-maric-na-ljeto-odlazi-u-dinamo/ Mirko Marić na ljeto odlazi u Dinamo] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140330113827/http://www.jabuka.tv/mirko-maric-na-ljeto-odlazi-u-dinamo/ |date=30 березня 2014 }}, Jabuka.tv, 27. ožujka 2014.</ref>. Тому з 2015 року Марич став залучатися до складу [[Молодіжна збірна Хорватії з футболу|молодіжної збірної Хорватії]]. На молодіжному рівні зіграв у 6 офіційних матчах, забив 2 голи<ref>{{Cite web |url=http://hns-cff.hr/players/144258/mirko-maric/ |title=Mirko Marić — ''hns-cff.hr'' |accessdate=18 липня 2016 |archive-date=16 жовтня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161016185622/http://hns-cff.hr/players/144258/mirko-maric/ }}</ref>.

За [[збірна Хорватії з футболу|національну збірну Хорватії]] дебютував 11 січня на товариському турнірі [[Китайський кубок]] в {{iw|2017 China Cup|2017 році|en|2017 China Cup}}<ref>{{cite web|url=http://hns-cff.hr/en/news/15635/tudor-and-ivanusec-to-travel-to-china-cup/|title=Replacements in Croatia squad: Tudor and Ivanušec to travel to China Cup|work=Croatian Football Federation|date=22 грудня 2016|accessdate=23 грудня 2016|archive-date=23 грудня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161223173021/http://hns-cff.hr/en/news/15635/tudor-and-ivanusec-to-travel-to-china-cup/}}</ref>. Тоді команда, складена з представників чемпіонату Хорватії разом із Маричем, двічі зіграла внічию (1:1) з Чилі й Китаєм, але програла цим збірним у серії післяматчевих пенальті (при цьому у грі з чилійцями саме промах Марича виявився фатальним), посівши останнє місце на турнірі

== Статистика ==
{| class="wikitable" style="font-size:90%; text-align: center;"
|-
!rowspan="2"|Слуб
!rowspan="2"|Сезон
!colspan="2"|Чемпіонат
!colspan="2"|Кубок
!colspan="2"|Єврокубок
!colspan="2"|Загалом
|-
!Ігор
!Голів
!Ігор
!Голів
!Ігор
!Голів
!Ігор
!Голів
|-||-||-||-|-
|rowspan="5" valign="center"|'''[[Широкі Брієг (футбольний клуб)|«Широкі Брієг»]]'''
|-
|[[Чемпіонат Боснії і Герцеговини з футболу 2012—2013: Прем'єр-ліга|2012–13]]
|15||2||4||1||3||0||22||3
|-
|[[Чемпіонат Боснії і Герцеговини з футболу 2013—2014: Прем'єр-ліга|2013–14]]
|22||8||3||2||4||2||29||12
|-
|[[Чемпіонат Боснії і Герцеговини з футболу 2014—2015: Прем'єр-ліга|2014–15]]
|2||0||0||0||0||0||2||0
|-
|- style="font-weight:bold; background-color:#eeeeee;"
|Загалом||39||10||7||3||7||2||53||15
|-
|rowspan="5" valign="center"|'''[[Локомотива (футбольний клуб)|«Локомотива»]]'''
|-
|[[Перша хорватська футбольна ліга 2014—2015|2014–15]]
|24||6||4||0||–||–||28||6
|-
|[[Перша хорватська футбольна ліга 2015—2016|2015–16]]
|31||8||3||3||4||1||38||12
|-
|[[Перша хорватська футбольна ліга 2016—2017|2016–17]]
|18||3||2||1||8||6||28||10
|-
|- style="font-weight:bold; background-color:#eeeeee;"
|Загалом||73||17||9||4||12||7||94||28
|-
|rowspan="4" valign="center"|'''[[Фегервар (футбольний клуб)|«Відеотон»]]'''
|-
|[[Чемпіонат Угорщини з футболу 2016—2017|2016–17]]
|12||2||0||0||0||0||12||2
|-
|[[Чемпіонат Угорщини з футболу 2017—2018|2017–18]]
|4||0||0||0||4||0||8||0
|-
|- style="font-weight:bold; background-color:#eeeeee;"
|Загалом||16||2||0||0||4||0||20||2
|-
|rowspan="5" valign="center"|'''[[Осієк (футбольний клуб)|«Осієк»]]'''
|-
|[[Перша хорватська футбольна ліга 2017—2018|2017–18]]
|26||7||3||4||0||0||29||11
|-
|[[Перша хорватська футбольна ліга 2018—2019|2018–19]]
|36||18||3||1||4||1||43||20
|-
|[[Перша хорватська футбольна ліга 2019—2020|2019–20]]
|35||20||3||2||2||0||40||22
|-
|- style="font-weight:bold; background-color:#eeeeee;"
|Загалом||97||45||9||7||6||1||112||53
|-
|rowspan="2" valign="top"|'''Протягом кар'єри'''
|
|'''225'''||'''74'''||'''25'''||'''14'''||'''29'''||'''10'''||'''269'''||'''97'''
|}

== Титули і досягнення ==
* Володар [[Кубок Боснії і Герцеговини з футболу|Кубка Боснії і Герцеговини]] '''(1)''':
: [[Широкий Брієг (футбольний клуб)|«Широкий Брієг»]]: [[Кубок Боснії і Герцеговини з футболу 2012—2013|2012-13]]
* Найкращий бомбардир [[Чемпіонат Хорватії з футболу|Чемпіонату Хорватії]] '''(1)''':
: [[Осієк (футбольний клуб)|«Осієк»]]: [[Перша хорватська футбольна ліга 2019—2020|2019-20]] <small>(20 голів)</small>

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{soccerway|mirko-maric/215588}}
* {{transfermarkt|215649}}
* [https://hns-cff.hr/en/players/144258/mirko-maric/ Статистика матчів за збірну на сайті ХФС] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191228142628/https://hns-cff.hr/en/players/144258/mirko-maric/ |date=28 грудня 2019 }} {{ref-en}}

{{Склад ФК Венеція}}
{{Найкращі бомбардири чемпіонату Хорватії з футболу}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Марич, Мірко}}
[[Категорія:Уродженці Груде]]
[[Категорія:Боснійські футболісти]]
[[Категорія:Хорватські футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Хорватії з футболу]]
[[Категорія:Гравці збірної Хорватії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Широкі Брієга»]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо» (Загреб)]]
[[Категорія:Футболісти «Локомотиви»]]
[[Категорія:Футболісти «Фегервара»]]
[[Категорія:Футболісти «Осієка»]]
[[Категорія:Футболісти «Монци»]]
[[Категорія:Хорватські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Угорщині]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Італії]]

title: Особисті дані

Народження: 16 травня 1995 (30 років)

Вага: 77 кг

Громадянство: Хорватія

Позиція: нападник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Монца»

title: Юнацькі клуби

«Широкі Брієг»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Широкі Брієг» · 39 · (10)

«Динамо» (Загреб) · 0 · (0)
→ «Локомотива» · 73 · (17)

«Відеотон» · 15 · (2)

«Осієк» · 97 · (45)

«Монца» · 0 · (0)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Боснія і Герц. U-17 · 4 · (0)

Боснія і Герц. U-18 · 4 · (0)

Боснія і Герц. U-19 · 10 · (2)

Хорватія U-21 · 6 · (2)

Хорватія · 2 · (0)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 26 липня 2020.