text:
# Mammillaria heyderi
Mammillaria heyderi (укр. Мамілярія гейдері, Мамілярія Гейдера) —сукулентна рослина з роду мамілярія (Mammillaria) родини кактусових (Cactaceae).

## Етимологія
Видова назва носить ім'я кактусиста з Берліна Едуарда Гейдера (нім. Eduard Heyder) (1808—1884). Вид має також багато місцевіх назв, серед яких — «Кактус-крем» і «Кактус-тістечко» через те, що він має ароматні та їстівні плоди, через що має популярність серед місцевого населення і птахів.

## Ареал
Ареал зростання Mammillaria heyderi охоплює Мексику — штати Чіуауа, Коауїла, Дуранго, Нуево-Леон, Сан-Луїс-Потосі, Сонора, Тамауліпас, Веракрус, Юкатан, Сакатекас і південні штати США Техас, Нью-Мексико і Аризону.

## Морфологічний опис
Рослини поодинокі.
| Орган              | Опис                                                                 |
| Стебло             | сплющено-кулясте до кулястого, до 5 см заввишки, в діаметрі 8-12 см. |
| Епідерміс          | зелений.                                                             |
| Маміли             | подовжено-пірамідальні або конічні, з молочним соком.                |
| Аксили             | на початку з пухом.                                                  |
| Центральні колючки | 1-2, іноді відсутні, вертикальні, темні, грубі, довжиною 3-10 мм.    |
| Радіальні колючки  | 6-22, щетинистий, білі, завдовжки 6-8 мм.                            |
| Квіти              | мінливі в кольорі, від кремових до рожевих до білих.                 |
| Плоди              | червоні.                                                             |
| Насіння            | червонувато-коричневе.                                               |

## Екологія
Зростає на висотах від 10 до 2000 м над рівнем моря в щебнистих ґрунтах вапняку в пустелі, на пасовищах в долинах і на рівнинах, на гірських схилах.

## Охоронні заходи
Mammillaria heyderi входить до Червоного списку Міжнародного союзу охорони природи видів, з найменшим ризиком (LC).
Це широко поширений вид і наразі немає серйозних загроз для його існування, однак зміна в землекористуванны впливає на деякі субпопуляції.
Протягом всього свого географічного ареалу вид зустрічається в межах кількох природоохоронних територій, наприклад, в Національних лісах Сполучених Штатів Америки — Лінкольн, Гіла і Коронадо та в біосферному заповіднику Мапімі в Мексиці.

## Утримання в культурі
В культурі не викликає складнощів, але вимагає сонячного розташування для компактного зростання і забезпечення гарних колючок і цвітіння.

## Підвиди

### Mammillaria heyderisubsp. heyderi
| Орган              | Опис                                                                                |
| Центральні колючки | 1, 6-7,5 см завдовжки.                                                               |
| Радіальні колючки  | 15-22.                                                                               |
| Квіти              | кремових відтінків, з зеленими або коричневими центральними прожилками на пелюстках. |
| Ареал зростання    | пустеля Чіуауа, головним чином Сполучені Штати.                                      |

### Mammillaria heyderi subsp. gaumeri
| Орган              | Опис                   |
| Центральні колючки | 1, до 10 мм завдовжки. |
| Радіальні колючки  | 10-12.                 |
| Квіти              | кремово-білі.          |
| Ареал зростання    | півострів Юкатан.      |

### Mammillaria heyderi svbsp. gummifera
| Орган              | Опис                                                              |
| Центральні колючки | 1-2, довжиною до 4 мм.                                            |
| Радіальні колючки  | 10-12.                                                            |
| Квіти              | червонувато-білі, з темними центральними прожилками на пелюстках. |
| Ареал зростання    | Чіуауа, Коауїла, Дуранго, Сонора, Халіско, Сакатекас              |

### Mammillaria heyderi subsp. hemisphaerica
| Орган              | Опис                                                                                |
| Центральні колючки | 1, довжиною 3-4,5 мм.                                                                                |
| Радіальні колючки  | 9-13.                                                                                |
| Квіти              | кремові до рожевих.                                                                                |
| Ареал зростання    | долина Ріо-Гранде в штаті Техас (США) та Коауїла, Нуево-Леон, Сан-Луїс-Потосі і Тамауліпас (Мексика). |

### Mammillaria heyderi subsp. macdougalii
| Орган              | Опис                                                              |
| Центральні колючки | 1-2, міцні, довжиною 7,5-9 мм.                                    |
| Радіальні колючки  | 10-12.                                                            |
| Квіти              | кремові або блідо жовті.                                          |
| Ареал зростання    | на полях і в пустельних районах Аризони (США) і Сонора (Мексика). |

### Mammillaria heyderi subsp. meiacantha
| Орган              | Опис                                                                   |
| Центральні колючки | 0-1, довжиною 3-6 мм.                                                  |
| Радіальні колючки  | 5-9.                                                                   |
| Квіти              | рожеві або білі з рожевими центральними прожилками на пелюстках.       |
| Ареал зростання    | широко розповсюджені на пустельних полях США, поблизу півночі Мексики. |

title: Mammillaria heyderi

wikitext:
{{italic title}}
{{Speciesbox
| name =
| image = Mammillaria heyderi var heyderi - Desert Botanical Garden.jpg
| image_caption = ''Mammillaria heyderi'' в Пустельному ботанічному саду ({{lang-en|Desert Botanical Garden}}), [[Фінікс]], [[Аризона]]
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| taxon = Mammillaria heyderi
| authority = [[Muehlenpf.]], [[1848 у науці|1848]]
| synonyms = ''Mammillaria gummifera ''[[Джордж Енгельманн|Engelm.]]
''Mammillaria applanata ''[[Йозеф Сальм-Райффершайдт-Дік|Salm-Dyck]]
''Mammillaria hemisphaerica ''[[Джордж Енгельманн|Engelm.]]
''Mammillaria meiacantha ''[[Джордж Енгельманн|Engelm.]]
''Mammillaria macdougalii ''[[Джозеф Нельсон Роуз|Rose]] ex [[L.H.Bailey]]
''Neomammillaria gaumeri ''[[Britton]] & [[Джозеф Нельсон Роуз|Rose]]
''Mammillaria gaumeri ''([[Britton]] & [[Джозеф Нельсон Роуз|Rose]]) [[Orcutt]]
''Mammillaria parrasensis ''[[Repp.]]
| subdivision_ranks = [[Підвид]]и
| subdivision = ''Mammillaria heyderi subsp. heyderi ''
''Mammillaria heyderi subsp. gaumeri ''
''Mammillaria heyderi svbsp. gummifera ''
''Mammillaria heyderi subsp. hemisphaerica ''
''Mammillaria heyderi subsp. macdougalii ''
''Mammillaria heyderi subsp. meiacantha ''
}}
'''''Mammillaria heyderi''''' ({{lang-uk|Мамілярія гейдері, Мамілярія Гейдера}})<ref>{{УБН}}</ref> —[[сукулент]]на [[рослина]] з [[Рід (біологія)|роду]] [[мамілярія]] (''Mammillaria'') [[родина (біологія)|родини]] [[Кактусові|кактусових]] (Cactaceae).

== Етимологія ==

[[Файл:Mammillaria heyderi ssp heyderi pm.jpg|міні|ліворуч|250пкс|[[Ботанічна ілюстрація|Ілюстрація]] ''Mammillaria heyderi'' з книги «The Cactaceae» (1919—1923) [[Натаніель Лорд Бріттон|Бріттона]] і [[Джозеф Нельсон Роуз|Роуза]]]]

Видова назва носить ім'я кактусиста з [[Берлін]]а [[Едуард Гейдер|Едуарда Гейдера]] ({{lang-de|Eduard Heyder}}) (1808—1884).<ref>[[Урс Егглі|Urs Eggli]], [[Леонард Ерік Ньютон|Leonard E. Newton]]: ''[[Etymological Dictionary of Succulent Plant Names]]'' ({{lang-uk|Етимологічний словник назв сукулентних рослин}}). Springer, Berlin/Heidelberg 2010, ISBN 978-3-642-05597-3, P. 108 {{ref-en}}</ref> Вид має також багато місцевіх назв, серед яких — «Кактус-крем» і «Кактус-тістечко» через те, що він має ароматні та їстівні плоди, через що має популярність серед місцевого населення і птахів.

== Ареал ==

[[Ареал]] зростання ''Mammillaria heyderi'' охоплює [[Мексика|Мексику]] — штати [[Чіуауа (штат)|Чіуауа]], [[Коауїла]], [[Дуранго (штат)|Дуранго]], [[Нуево-Леон]], [[Сан-Луїс-Потосі (штат)|Сан-Луїс-Потосі]], [[Сонора]], [[Тамауліпас]], [[Веракрус (штат)|Веракрус]], [[Юкатан (штат)|Юкатан]], [[Сакатекас (штат)|Сакатекас]] і південні штати [[Сполучені Штати Америки|США]] [[Техас]], [[Нью-Мексико]] і [[Аризона|Аризону]].

== Морфологічний опис ==

Рослини поодинокі.
{| border="1" cellpadding="2"
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Орган'''
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Опис'''
|-
|[[Стебло]]||сплющено-кулясте до кулястого, до 5 см заввишки, в діаметрі 8-12 см.
|-
|[[Епідерміс]]||зелений.
|-
|[[Маміла|Маміли]]||подовжено-пірамідальні або конічні, з молочним соком.
|-
|[[Аксила|Аксили]]||на початку з пухом.
|-
|Центральні [[колючки]]||1-2, іноді відсутні, вертикальні, темні, грубі, довжиною 3-10 мм.
|-
|Радіальні колючки||6-22, щетинистий, білі, завдовжки 6-8 мм.
|-
|[[Квітка|Квіти]]||мінливі в кольорі, від кремових до рожевих до білих.
|-
|[[Плід|Плоди]]||червоні.
|-
|[[Насіння]]||червонувато-коричневе.
|-
|}

== Екологія ==

Зростає на висотах від 10 до 2000 м [[висота над рівнем моря|над рівнем моря]] в щебнистих ґрунтах [[вапняк]]у в [[пустеля|пустелі]], на пасовищах в [[долина]]х і на [[рівнина]]х, на гірських [[схил]]ах.

== Охоронні заходи ==

''Mammillaria heyderi'' входить до [[Червоний список Міжнародного союзу охорони природи|Червоного списку Міжнародного союзу охорони природи]] видів, [[Найменший ризик|з найменшим ризиком]] (LC).

Це широко поширений вид і наразі немає серйозних загроз для його існування, однак зміна в землекористуванны впливає на деякі [[популяція|субпопуляції]].

Протягом всього свого географічного ареалу вид зустрічається в межах кількох [[природоохоронна територія|природоохоронних територій]], наприклад, в [[Національний ліс США|Національних лісах Сполучених Штатів Америки]] — [[Національний ліс Лінкольн|Лінкольн]], [[Національний ліс Гіла|Гіла]] і [[Національний ліс Коронадо|Коронадо]] та в [[біосферний заповідник|біосферному заповіднику]] [[Мапімі]] в [[Мексика|Мексиці]].

== Утримання в культурі ==

В культурі не викликає складнощів, але вимагає сонячного розташування для компактного зростання і забезпечення гарних колючок і цвітіння.

== Підвиди ==

[[Файл:Mammillaria heyderi subsp. heyderi (5658659506).jpg|міні|праворуч|150пкс|''Mammillaria heyderi'' в природному середовищі, штат [[Коауїла]]]]
=== ''Mammillaria heyderi subsp. heyderi'' ===
{| border="1" cellpadding="2"
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Орган'''
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Опис'''
|-
|Центральні [[колючки]]||1, 6-7,5 см завдовжки.
|-
|Радіальні колючки||15-22.
|-
|[[Квітка|Квіти]]||кремових відтінків, з зеленими або коричневими центральними прожилками на пелюстках.
|-
|[[Ареал]] зростання||[[Чіуауа (пустеля)|пустеля Чіуауа]], головним чином Сполучені Штати.
|-
|}

=== ''Mammillaria heyderi subsp. gaumeri'' ===
[[Файл:Mammillaria heyderi ssp gaumeri pm.jpg|міні|праворуч|150пкс|[[Ботанічна ілюстрація|Ілюстрація]] ''Mammillaria heyderi subsp. gaumeri'' з книги «The Cactaceae» (1919—1923) [[Натаніель Лорд Бріттон|Бріттона]] і [[Джозеф Нельсон Роуз|Роуза]]]]
{| border="1" cellpadding="2"
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Орган'''
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Опис'''
|-
|Центральні [[колючки]]||1, до 10 мм завдовжки.
|-
|Радіальні колючки||10-12.
|-
|[[Квітка|Квіти]]||кремово-білі.
|-
|[[Ареал]] зростання||[[Юкатан (півострів)|півострів Юкатан]].
|-
|}

=== ''Mammillaria heyderi svbsp. gummifera'' ===
[[Файл:Mammillaria gummifera.jpg|міні|праворуч|150пкс|''Mammillaria heyderi svbsp. gummifera'' в [[Екзотичний сад Монако|Екзотичному саду Монако]]]]
{| border="1" cellpadding="2"
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Орган'''
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Опис'''
|-
|Центральні [[колючки]]||1-2, довжиною до 4 мм.
|-
|Радіальні колючки||10-12.
|-
|[[Квітка|Квіти]]||червонувато-білі, з темними центральними прожилками на пелюстках.
|-
|[[Ареал]] зростання||[[Чіуауа (штат)|Чіуауа]], [[Коауїла]], [[Дуранго (штат)|Дуранго]], [[Сонора]], [[Халіско]], [[Сакатекас (штат)|Сакатекас]]
|-
|}

=== ''Mammillaria heyderi subsp. hemisphaerica'' ===
[[Файл:Ball cactus - Mammillaria heyderi var. hemisphaerica.jpg|міні|праворуч|150пкс|''Mammillaria heyderi subsp. hemisphaerica'']]
{| border="1" cellpadding="2"
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Орган'''
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Опис'''
|-
|Центральні [[колючки]]||1, довжиною 3-4,5 мм.
|-
|Радіальні колючки||9-13.
|-
|[[Квітка|Квіти]]||кремові до рожевих.
|-
|[[Ареал]] зростання||долина [[Ріо-Гранде]] в штаті [[Техас]] (США) та [[Коауїла]], [[Нуево-Леон]], [[Сан-Луїс-Потосі (штат)|Сан-Луїс-Потосі]] і [[Тамауліпас]] ([[Мексика]]).
|-
|}

=== ''Mammillaria heyderi subsp. macdougalii'' ===
{| border="1" cellpadding="2"
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Орган'''
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Опис'''
|-
|Центральні [[колючки]]||1-2, міцні, довжиною 7,5-9 мм.
|-
|Радіальні колючки||10-12.
|-
|[[Квітка|Квіти]]||кремові або блідо жовті.
|-
|[[Ареал]] зростання||на полях і в пустельних районах [[Аризона|Аризони]] ([[Сполучені Штати Америки|США]]) і [[Сонора]] ([[Мексика]]).
|-
|}

=== ''Mammillaria heyderi subsp. meiacantha'' ===
[[Файл:Mammillaria meicantha Engelm.PNG|міні|праворуч|150пкс|''Mammillaria heyderi subsp. meiacantha'' в [[Бедугул (ботанічний сад)|Ботанічному саду Бедугул]], [[Балі (острів)|Балі]], [[Індонезія]]]]
{| border="1" cellpadding="2"
| align="center" style="background:#f0f0f0;"|'''Орган'''
| align="center" style="background:#f0f0f0;«|'''Опис'''
|-
|Центральні [[колючки]]||0-1, довжиною 3-6 мм.
|-
|Радіальні колючки||5-9.
|-
|[[Квітка|Квіти]]||рожеві або білі з рожевими центральними прожилками на пелюстках.
|-
|[[Ареал]] зростання||широко розповсюджені на пустельних полях [[Сполучені Штати Америки|США]], поблизу півночі [[Мексика|Мексики]].
|-
|}

== Див. також ==

* [[Список видів роду мамілярія]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==

* Allgemeine Gartenzeitung 16 (3): 20. 1848. {{ref-en}}
* CONABIO. 2009 . Catálogo taxonómico de especies de México. 1. In Capital Nat. México. CONABIO, Mexico City. {{ref-es}}
* Flora of North America Editorial Committee, e. 2003. Magnoliophyta: Caryophyllidae, part 1. Fl. N. Amer. 4: I—XXIV, 1–559. {{ref-en}}
* Great Plains Flora Association. 1986. Fl. Great Plains I—VII, 1–1392. University Press of Kansas, Lawrence. {{ref-en}}
* [[Ектор Мануель Еранандез Масіас|Hernández Macías, H. M.]] & [[Карлос Гомес-Гіностроса|C. Gómez-Hinostrosa]]. 2015. Mapping the cacti of Mexico. Part II ''Mammillaria''. Succ. Pl. Res. 9: 1–189. {{ref-en}}
* [[Девід Річард Хант|Hunt, D. R.]] 1999. CITES Cactaceae Checklist (ed. 2) 1–315. [[Королівські ботанічні сади в К'ю|Royal Botanic Gardens Kew]], Richmond. {{ref-en}}
* {{книга
 |автор          = [[Улісес Гузман|Ulises Guzmán]], [[Сальвадор Аріас Монтес|Salvador Arias]], [[Патрісія Давіла Аранда|Patricia Dávila]]
 |частина        =
 |заголовок      = Catálogo de Cactáceas Mexicanas
 |посилання      = https://books.google.com.ua/books/about/Catálogo_de_Cactáceas_Mexicanas.html?id=2uojvaFdhqEC&redir_esc=y
 |видання        =
 |відповідальний =
 |місце          = Mexiko-Stadt
 |видавництво    = [[Національний автономний університет Мексики|Universidad Nacional Autónoma de México]]
 |рік            = 2003
 |том            =
 |сторінки       =
 |сторінок       = 315
 |isbn           = 970-9000-20-9
}} {{ref-es}}
* http://www.inecc.gob.mx/descargas/con_eco/2011_Cact_mex_usos_amenazas.pdf {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151123135653/http://www.inecc.gob.mx/descargas/con_eco/2011_Cact_mex_usos_amenazas.pdf |date=23 листопада 2015 }}
* ''Mammillaria''. The Cactus File Handbook 6 by [[Джон Вільям Пілбім|John Pilbeam]]. 376 pages, hardback, ISBN 0-9528302-8-0, p. 137 {{ref-en}}
* [[Едвард Фредерік Андерсон|Edward F. Anderson]]. «The Cactus Family». 776 р. ISBN 0881924989, p. 422 {{ref-en}}
* [[Девід Річард Хант|Hunt, D.]], [[Найджел Пол Тейлор|Taylor, N.]] & [[Грем Чарльз|Graham, C.]] The New Cactus Lexicon — Milborne Port: DH Books, 2006. {{ref-en}}
* [[Ян Ван дер Неєр|Ян Ван дер Неер]]. Все о кактусах. — Санкт-Петербург: ООО «СЗКЭО» Кристалл", 2004 — 208 с., ил. — ISBN 5-306-00348-6, стор. 106 {{ref-ru}}
* [[Буренков Арлен Олександрович|Буренков А. А.]] Кактусы в гостях и дома. — Феникс, 2007 г., — 472 с. — ISBN 978-966-651-431-1, стор. 286 {{ref-ru}}

== Джерела ==

* http://www.mammillarias.net/wordpress_uk/species-description-result/?searchstring=heyderi%20ssp%20heyderi&lg=uk {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170214004512/http://www.mammillarias.net/wordpress_uk/species-description-result/?searchstring=heyderi%20ssp%20heyderi&lg=uk |date=14 лютого 2017 }}
* {{cite web
 |url                         = http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=242415364
 |назва                  = ''Mammillaria heyderi'' Muehlenpfordt, Allg. Gartenzeitung. 16: 20. 1848 (as ''Mamillaria''). (Description from «Flora of North America»)
 |переклад-назви = ''Mammillaria heyderi'' Мюленпфорт, Erythea. 5: 115. 1897 (як ''Mamillaria''). (Опис від «Флора Південної Америки»)
 |прізвище            =
 |ім'я                     =
 |дата                    =
 |вебсайт              = eFloras.org
 |видавець            = [[Гарвардський університет|Harvard University]]
 |мовою                  =  en

 |дата-доступу     = 12.02.2017
 |archive-date                = 7 травня 2021
 |archive-url                 = https://web.archive.org/web/20210507063633/http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=242415364
}}
* https://npgsweb.ars-grin.gov/gringlobal/taxonomydetail.aspx?id=435303 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160913200138/https://npgsweb.ars-grin.gov/gringlobal/taxonomydetail.aspx?id=435303 |date=13 вересня 2016 }}
* http://www.tropicos.org/Name/5100362 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160714220306/http://www.tropicos.org/Name/5100362 |date=14 липня 2016 }}
* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Mammillaria&species=heyderi {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305025724/http://cactiguide.com/cactus/?genus=Mammillaria&species=heyderi |date=5 березня 2016 }}
* [http://www.plantsystematics.org/cgi-bin/dol/dol_terminal.pl?taxon_name=Mammillaria_heyderi ''Mammillaria heyderi'' на сайті «Plantsystematics»]{{ref-en}}
* http://ralph.cs.cf.ac.uk/Cacti/finder.php?Plant=Mammillaria+heyderi {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160812135311/http://ralph.cs.cf.ac.uk/Cacti/finder.php?Plant=Mammillaria+heyderi |date=12 серпня 2016 }}
* [http://swbiodiversity.org/seinet/taxa/index.php?taxon=Mammillaria+heyderi ''Mammillaria heyderi'' на інформаційному порталі «Southwest Enviromental Information Network» (Seinet)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160918035155/http://swbiodiversity.org/seinet/taxa/index.php?taxon=Mammillaria+heyderi |date=18 вересня 2016 }} {{ref-en}}
* http://davesgarden.com/guides/pf/go/507/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170222110149/http://davesgarden.com/guides/pf/go/507/ |date=22 лютого 2017 }}
* [https://web.archive.org/web/20160801063913/http://cactuslove.ru/vid.php?vidid=452 ''Mammillaria heyderi'' на сайті Московського клубу любителів кактусів]{{ref-ru}}
* http://www.cactuskiev.com.ua/mediawiki/index.php/MAMMILLARIA_heyderi_Muehlenpfordt {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160617091451/http://www.cactuskiev.com.ua/mediawiki/index.php/MAMMILLARIA_heyderi_Muehlenpfordt |date=17 червня 2016 }}

{{Taxonbar|from=Q1888288}}

[[Категорія:Мамілярія|heyderi]]
[[Категорія:Кактуси Мексики]]
[[Категорія:Кактуси США]]
[[Категорія:Рослини, описані 1848]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Найменший ризик (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)

Порядок: Гвоздикоцвіті (Caryophyllales)

Родина: Кактусові (Cactaceae)

Підродина: Cactoideae

Рід: Мамілярія (Mammillaria)

Вид: M. heyderi

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Mammillaria heyderi · Muehlenpf., 1848

title: Підвиди

Підвиди: Mammillaria heyderi subsp. heyderi · Mammillaria heyderi subsp. gaumeri · Mammillaria heyderi svbsp. gummifera · Mammillaria heyderi subsp. hemisphaerica · Mammillaria heyderi subsp. macdougalii · Mammillaria heyderi subsp. meiacantha

title: Синоніми

Синоніми: Mammillaria gummifera Engelm. · Mammillaria applanata Salm-Dyck · Mammillaria hemisphaerica Engelm. · Mammillaria meiacantha Engelm. · Mammillaria macdougalii Rose ex L.H.Bailey · Neomammillaria gaumeri Britton & Rose · Mammillaria gaumeri (Britton & Rose) Orcutt · Mammillaria parrasensis Repp.


text:
# Батальйон поліції «Шторм»
Батальйон поліції «Шторм» —  спецпідрозділ поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Одеській області.

## Історія
14 квітня 2014 року, на тлі загострення ситуації в Україні внаслідок анексії російською федерацією Автономної Республіки Крим та початку збройного конфлікту на сході країни, у структурі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області було створено батальйон патрульної служби міліції особливого призначення «Шторм». Ініціатива створення підрозділу була зумовлена необхідністю посилення безпеки в регіоні та протидії можливим дестабілізаційним діям. Основним завданням батальйону на початковому етапі було патрулювання вулиць Одеси та області, встановлення блокпостів на ключових транспортних розв'язках, а також участь у заходах, спрямованих на запобігання сепаратистським проявам. Першим командиром батальйону було призначено Сергія Шестакова. Особовий склад формувався з числа добровольців та колишніх співробітників правоохоронних органів.
20 липня 2014 року півсотні бійців «Шторму», озброєні легкою стрілецькою, зброєю вирушило в зону бойових дій на сході України. В  ході серпневих боїв, після кількох днів артилерійських і мінометних обстрілів одеські міліціонери, в районі селища Георгіївка вступили в бойове зіткнення із російськими підрозділами Псковської десантної дивізії. В результаті бою були захоплені дві російські БМД і підбитий один танк. 23 серпня 2014 року одесити без втрат вийшли з оперативного оточення і вивели в безпечне місце колону цивільних машин з мирними жителями і їх майном. В той же день частина бійців батальйону повернулася до Одеси на ротацію.
1 вересня 2014 року усі бійці батальйону «Шторм» були відкликані зі своїх відпусток і відправлені на фронт через ситуацію, що різко погіршилася в зоні проведення Антитерористичної операції. Було повідомлено, що база та блокпости українських силовиків, розташовані в Георгіївці, разом із самою Георгіївкою, були повністю знищені за підтримки важкої артилерії РФ. Лутугине (центр району, в якому розташовувалась Георгіївка) було повністю захоплене бойовиками "ЛНР".
У Луганській області «Шторм» перебував до жовтня 2014 року. Під час чергової ротації в ДТП в Дніпропетровській області загинули бійці батальйону Олександр Романюк та Олександр Лисокінь.
З осені 2014 року, батальйон «Шторм» зайнявся забезпеченням безпеки в Одеській області. Це був непростий період: обстановка залишалася нестабільною, в місті Одесі регулярно звучали вибухи. Бійці спецпідрозділу прикривали небезпечні напрямки державного кордону, охороняли особливо важливі об'єкти, несли чергування на блокпостах і оперативно виїжджали на проблемні ділянки.
З осені 2015 року бійці батальйону «Шторм» забезпечували порядок в зоні проведення АТО в Донецькій області.
У вересні 2015 року, рота поліції «Болград» увійшла до складу батальйону «Шторм», як 3-тя рота В її оперативне обслуговування входять 8 районів: Болградський, Ізмаїльський, Ренійський, Арцизський, Кілійський, Татарбунарський, Саратський та Тарутинський. Основними завданнями були визначені підтримка громадського порядку при проведенні масових заходів, а також боротьба з озброєними злочинцями та воєнізованими збройними формуваннями.
13 квітня 2016 року, 60 бійців одеського батальйону Нацполіції "Шторм" на три місяці знову вирушили до зони АТО. Цього разу спецпризначенці виконували завдання в Маріупольскому секторі – охороняли стратегічні об'єкти та допомагали у розмінуванні населених пунктів.
19 травня 2017 року, Одеський батальйон «Шторм» відсвяткував третю річницю створення. Керівництво Головного управління Нацполіціі в Одеській області привітало бійців батальйону «ШТОРМ» з річницею створення. Рівно три роки тому був сформований добровольчий батальйон поліції особливого призначення «Шторм», який несе службу з охорони громадського порядку в зоні проведення АТО. За три роки було здійснено близько 20-ти ротацій, а деякі бійці перебували в зоні АТО більше трьох разів.
5 квітня 2017 року, на базу батальйону "Шторм" було передислоковано зведений підрозділ військовослужбовців-гвардійців з Житомирської, Чернігівської та Черкаської областей. Гвардійці патрулюватимуть спільно з поліцією вулиці м. Болграда, відпрацьовуватимуть за орієнтуваннями певні місця заради поліпшення криміногенної ситуації.
Як повідомив Голова Національної поліції України, на той час, Сергій Князєв, база спільної дислокації поліцейських і гвардійців у військовій частині 3012 НГУ є пілотним проєктом. І регіон для запуску цього нововведення обраний не випадково, адже ситуація зі збільшенням числа розбійних нападів у Бессарабії викликає занепокоєння керівництва Нацполіції і МВС. А начальник поліції Одеської області, на той час, Дмитро Головін наголосив, що в регіоні гостро стоїть і питання прихованого сепаратизму, тому правоохоронці повинні докласти зусиль, щоб тримати ситуацію під контролем і довести, що Бессарабія – це українська територія, а Болград – українське місто, наводить слова посадовців Департамент комунікації МВС України.
На початку агресії Росії проти України, Москва намагалася створити на півдні Одеської області сепаратистський рух, так звану «народну раду Бессарабії», після провалу спроб створити в самій Одесі угруповання «Одеська народна республіка» на кшталт аналогічних у Донецьку й Луганську. Двох найактивніших діячів «народної ради», громадян України, в 2015 році затримало СБУ, згодом їх обміняли на ув’язнених у Росії за сфальсифікованими звинуваченнями українців Геннадія Афанасьєва і Юрія Солошенка.
19 липня 2020 року, згідно повідомлення пресцентру Національної поліції України, 35 співробітників батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Шторм" вирушили до м. Маріуполя, де впродовж двох місяців будуть охороняти стратегічні об'єкти, чергувати на блокпостах, забезпечувати публічну безпеку та правопорядок.
24 січня 2022 року, в органі місцевого самоврядування міста та Одеської міської громади повідомили, що начальник штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Шторм" підполковник Євген Мірошниченко очолить Одеський батальйон ТрО.
З початком повномасштабного вторгнення російських військ на територію України батальйон патрульної служби поліції особливого призначення «Шторм» ніс службу на різних напрямках бойових дій.
14 квітня 2024 року спецпідрозділ було розформовано, а його особовий склад посилив штурмовий полк «Цунамі» бригади «Лють».

## Склад
- 1-ша рота
- 2-га рота
- Рота «Болград»[9]

## Командування
Командир батальйону - полковник поліції Анатолій Будзар.

## Втрати
- Рудніцький Вадим Володимирович, рядовий міліції, загинув 24 серпня 2014 року.
- Петрівський Степан Петрович, рядовий міліції, загинув 24 серпня 2014 року.
- Романюк Олександр Борисович, лейтенант міліції, інспектор штабу, загинув 20 вересня 2014 року.
- Лисоконь Олександр Юрійович, старший сержант міліції, загинув 20 вересня 2014 року.
- Кузьмінов Сергій Михайлович, офіцер поліції, загинув до 16 серпня 2022 року.

wikiname: ukwiki

title: Батальйон поліції «Шторм»

in_language: uk

wikitext:
{{Картка військового формування
| назва                     = Батальйон поліції особливого призначення «Шторм»
| оригінальна_назва         =
| зображення                = [[Файл:Shtorm Battalion.png|250px]]
| розмір_зображення         = 200px
| альт                      =
| дати                      = 14 квітня 2014 року — 14 квітня 2024 року <ref>[https://od.npu.gov.ua/strucktura/okremi-pidrozdily-hunp-v-odeskii-oblasti Окремі підрозділи ГУНП в Одеській області]{{Недоступне посилання}}</ref>
| країна                    = {{UKR}}
| належність                = {{FМВС}}
| вид                       = {{FНПУ}}
| тип                       = поліція особливого призначення
| роль                      = штурмові дії, знешкодження диверсійно-розвідувальних груп та незаконних збройних формувань
| спеціалізація             =
| розмір                    = батальйон
| командна_структура        =
| гарнізон                  = [[Одеська область]]
| гасло                     = Народжені перемагати
| штандарт                  = <!-- або | кольори = -->
| штандарт_назва            = <!-- або | кольори_назва = -->
| річниці                   = 14 квітня
| битви                     = [[Російсько-українська війна (з 2014)|Російсько-українська війна]]
* [[Бої за Миколаїв]]
| битви_назва               = Війни/битви
| льотні_години             =
| вебсайт                   =
| поточний_командувач       = полковник поліції Анатолій Будзар
| командувач1               =
| командувач1_назва         =
| визначні_командувачі      = <!-- Знаки розрізнення -->
| знак_розрізнення          =
| знак_розрізнення_назва    =
| знак_розрізнення2         =
| знак_розрізнення2_назва   =
| знак_розрізнення3         =
| знак_розрізнення3_назва   =
| знак_розрізнення4         =
| знак_розрізнення4_назва   =
| знак_розрізнення5         =
| знак_розрізнення5_назва   =
| кін_дата                  =
}}

{{інші значення|Шторм (значення)}}
'''Батальйон поліції «Шторм»''' —  спецпідрозділ поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Одеській області.

== Історія ==
[[Файл:«Shtorm» battalion (2).png|thumb|Емблема БПСМОП «Шторм» ГУ МВС (2014 рік)|250x350px]]
14 квітня 2014 року, на тлі загострення ситуації в Україні внаслідок [[Анексія Криму (2014)|анексії російською федерацією Автономної Республіки Крим]] та початку [[Російсько-українська війна (з 2014)|збройного конфлікту на сході країни]], у структурі Головного управління [[Міністерство внутрішніх справ України|Міністерства внутрішніх справ України]] в Одеській області було створено батальйон патрульної служби міліції особливого призначення «Шторм». Ініціатива створення підрозділу була зумовлена необхідністю посилення безпеки в регіоні та протидії можливим дестабілізаційним діям. Основним завданням батальйону на початковому етапі було патрулювання вулиць [[Одеса|Одеси]] та [[Одеська область|області]], встановлення блокпостів на ключових транспортних розв'язках, а також участь у заходах, спрямованих на запобігання сепаратистським проявам. Першим командиром батальйону було призначено Сергія Шестакова. Особовий склад формувався з числа добровольців та колишніх співробітників правоохоронних органів.<ref>[https://od.npu.gov.ua/news/batalion-politsii-odeshchyny-shtorm-10-rokiv-na-zakhysti-ukrainy Батальйон поліції Одещини «Шторм» – 10 років на захисті України]</ref>

20 липня 2014 року півсотні бійців «Шторму», озброєні легкою стрілецькою, зброєю вирушило в [[Війна на сході України|зону бойових дій]] на сході України.<ref>[http://fakty.ua/183617-iz-odessy-na-vostok-otpravilsya-batalon-shtorm Из Одессы на восток отправился батальон «Шторм»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140826120452/http://fakty.ua/183617-iz-odessy-na-vostok-otpravilsya-batalon-shtorm |date=26 серпня 2014 }} {{ref-ru}}</ref> В  ході серпневих боїв, після кількох днів артилерійських і мінометних обстрілів одеські міліціонери, в районі селища Георгіївка вступили в бойове зіткнення із російськими підрозділами [[76-а повітряно-десантна дивізія (СРСР)|Псковської десантної дивізії]]. В результаті бою були захоплені дві російські [[Бойова машина десанту|БМД]] і підбитий один танк<ref>[http://inforesist.org/batalon-shtorm-posle-boya-s-pskovskimi-desantnikami-video/ Батальон «Шторм» после боя с псковскими десантниками. Видео] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140825070827/http://inforesist.org/batalon-shtorm-posle-boya-s-pskovskimi-desantnikami-video/ |date=25 серпня 2014 }} {{ref-ru}}</ref>. 23 серпня 2014 року одесити без втрат вийшли з оперативного оточення і вивели в безпечне місце колону цивільних машин з мирними жителями і їх майном. В той же день частина бійців батальйону повернулася до Одеси на ротацію.

1 вересня 2014 року усі бійці батальйону «Шторм» були відкликані зі своїх відпусток і відправлені на фронт через ситуацію, що різко погіршилася в зоні проведення Антитерористичної операції. Було повідомлено, що база та блокпости українських силовиків, розташовані в Георгіївці, разом із самою Георгіївкою, були повністю знищені за підтримки важкої артилерії РФ. Лутугине (центр району, в якому розташовувалась Георгіївка) було повністю захоплене бойовиками "ЛНР".

{{External media
 | video1 = 1. [https://www.youtube.com/watch?v=D9cu8RXdMwY Батальйон «Шторм» після бою з російськими десантниками] // 23 серпня 2014
}}
У Луганській області «Шторм» перебував до жовтня 2014 року. Під час чергової ротації в ДТП в Дніпропетровській області загинули бійці батальйону [[Романюк Олександр Борисович|Олександр Романюк]] та [[Лисоконь Олександр Юрійович|Олександр Лисокінь]].

З осені 2014 року, батальйон «Шторм» зайнявся забезпеченням безпеки в [[Одеська область|Одеській області]]. Це був непростий період: обстановка залишалася нестабільною, в місті Одесі регулярно звучали вибухи. Бійці спецпідрозділу прикривали небезпечні напрямки державного кордону, охороняли особливо важливі об'єкти, несли чергування на блокпостах і оперативно виїжджали на проблемні ділянки.

З осені 2015 року бійці батальйону «Шторм» забезпечували порядок в зоні проведення [[Антитерористична операція|АТО]] в Донецькій області.

У вересні 2015 року, рота поліції «Болград» увійшла до складу батальйону «Шторм», як 3-тя рота<ref name="dumkaodessa">{{Cite web |url=http://dumka.odessa.ua/nacionalna-gvardiya-ukraini-ta-policeyskiy-batalyon-shtorm/ |title=Національна гвардія України та поліцейський батальйон «Шторм» ПОПЕРЕДЖАЮТЬ: «На Бессарабії Одещини сепаратизму і безладів не буде!» |accessdate=17 червня 2017 |archive-date=10 червня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170610162344/http://dumka.odessa.ua/nacionalna-gvardiya-ukraini-ta-policeyskiy-batalyon-shtorm/ }}</ref> В її оперативне обслуговування входять 8 районів: Болградський, Ізмаїльський, Ренійський, Арцизський, Кілійський, Татарбунарський, Саратський та Тарутинський. Основними завданнями були визначені підтримка громадського порядку при проведенні масових заходів, а також боротьба з озброєними злочинцями та воєнізованими збройними формуваннями<ref name="dumkaodessa"/>.

13 квітня 2016 року, 60 бійців одеського батальйону Нацполіції "Шторм" на три місяці знову вирушили до зони АТО. Цього разу спецпризначенці виконували завдання в Маріупольскому секторі – охороняли стратегічні об'єкти та допомагали у розмінуванні населених пунктів.

19 травня 2017 року, Одеський батальйон «Шторм» відсвяткував третю річницю створення. Керівництво Головного управління Нацполіціі в Одеській області привітало бійців батальйону «ШТОРМ» з річницею створення. Рівно три роки тому був сформований добровольчий батальйон поліції особливого призначення «Шторм», який несе службу з охорони громадського порядку в зоні проведення АТО. За три роки було здійснено близько 20-ти ротацій, а деякі бійці перебували в зоні АТО більше трьох разів.

5 квітня 2017 року, на базу батальйону "Шторм" було передислоковано зведений підрозділ військовослужбовців-гвардійців з Житомирської, Чернігівської та Черкаської областей. Гвардійці патрулюватимуть спільно з поліцією вулиці м. [[Болград]]а, відпрацьовуватимуть за орієнтуваннями певні місця заради поліпшення криміногенної ситуації.

Як повідомив Голова Національної поліції України, на той час, [[Князєв Сергій Миколайович|Сергій Князєв]], база спільної дислокації поліцейських і гвардійців у військовій частині 3012 НГУ є пілотним проєктом. І регіон для запуску цього нововведення обраний не випадково, адже ситуація зі збільшенням числа розбійних нападів у Бессарабії викликає занепокоєння керівництва Нацполіції і МВС. А начальник поліції Одеської області, на той час, [[Головін Дмитро Валерійович|Дмитро Головін]] наголосив, що в регіоні гостро стоїть і питання прихованого сепаратизму, тому правоохоронці повинні докласти зусиль, щоб тримати ситуацію під контролем і довести, що Бессарабія – це українська територія, а Болград – українське місто, наводить слова посадовців Департамент комунікації МВС України.

На початку [[Російсько-українська війна (з 2014)|агресії Росії]] проти України, Москва намагалася створити на півдні [[Одеська область|Одеської області]] сепаратистський рух, так звану «народну раду Бессарабії», після провалу спроб створити в самій Одесі угруповання «Одеська народна республіка» на кшталт аналогічних у Донецьку й Луганську. Двох найактивніших діячів «народної ради», громадян України, в 2015 році затримало СБУ, згодом їх обміняли на ув’язнених у Росії за сфальсифікованими звинуваченнями українців Геннадія Афанасьєва і Юрія Солошенка.

19 липня 2020 року, згідно повідомлення пресцентру Національної поліції України, 35 співробітників батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Шторм" вирушили до м. [[Маріуполь|Маріуполя]], де впродовж двох місяців будуть охороняти стратегічні об'єкти, чергувати на блокпостах, забезпечувати публічну безпеку та правопорядок<ref>[https://www.npu.gov.ua/news/oos/na-odeshhini-bijczi-virushili-shtormu-v-zonu-provedennya-operacziji-ob-jednanix-sil/ На Одещині бійці «Шторму» вирушили в зону проведення Операції об’єднаних сил ООС 19.07.2020, 14:04]</ref>.

24 січня 2022 року, в [[Одеська міська рада|органі місцевого самоврядування міста та Одеської міської громади]] повідомили, що начальник штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Шторм" підполковник Євген Мірошниченко очолить Одеський батальйон [[Війська територіальної оборони (Україна)|ТрО]]<ref>{{Cite web |url=https://dumskaya.net/news/odesskiy-batalon-territorialnoy-oborony-vozglavi-158811/ |title=Одеський батальйон територіальної оборони очолить десантник, який воював на сході та брав участь у захопленні російської бронетехніки. (рос.) 24.01.2022, 20:27 |accessdate=25 січня 2022 |archive-date=25 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220125102643/https://dumskaya.net/news/odesskiy-batalon-territorialnoy-oborony-vozglavi-158811/ }}</ref>.

З початком повномасштабного вторгнення російських військ на територію України батальйон патрульної служби поліції особливого призначення «Шторм» ніс службу на різних напрямках бойових дій.

14 квітня 2024 року спецпідрозділ було розформовано, а його особовий склад посилив [[штурмовий полк «Цунамі»]] [[Об'єднана штурмова бригада Нацполіції «Лють»|бригади «Лють»]]<ref>[https://nabir.np.gov.ua/index.php?r=recruitment/process_recruitment&id=8811 ОШБ «Лють»]</ref>.

== Склад ==

* 1-ша рота
* 2-га рота
* Рота «Болград»<ref>{{Cite web |url=https://militaryland.net/ukraine/special-police-forces/shtorm-battalion/}}</ref>

== Командування ==
Командир батальйону - полковник поліції Анатолій Будзар<ref>{{Cite web |url=https://od-cvrg.com.ua/чергова-ротація-в-батальйоні-особлив/ |title=Чергова ротація в батальйоні особливого призначення “Шторм”. 08.10.2019 |accessdate=28 травня 2022 |archive-date=25 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220125082551/https://od-cvrg.com.ua/чергова-ротація-в-батальйоні-особлив/ }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220125082551/https://od-cvrg.com.ua/чергова-ротація-в-батальйоні-особлив/ |date=2022-01-25 }}</ref>.

== Втрати ==
* '''[[Рудніцький Вадим Володимирович]]''', рядовий міліції, загинув 24 серпня 2014 року.
* '''[[Петрівський Степан Петрович]]''', рядовий міліції, загинув 24 серпня 2014 року.
* '''[[Романюк Олександр Борисович]]''', лейтенант міліції, інспектор штабу, загинув 20 вересня 2014 року.
* '''[[Лисоконь Олександр Юрійович]]''', старший сержант міліції, загинув 20 вересня 2014 року.
* '''[[Кузьмінов Сергій Михайлович]]''', офіцер поліції, загинув до 16 серпня 2022 року.

== Див. також ==
* [[Спеціальна поліція в Україні]]
* [[Національна поліція України]]
* [[Патрульна служба поліції особливого призначення України]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.facebook.com/battalion.storm Батальйон «Шторм»] — волонтерський проєкт
* [https://www.facebook.com/groups/133727033640268/ БПСПОП «ШТОРМ» ГУНП в Одеській області] — волонтерський проєкт
* [http://dumka.odessa.ua/nacionalna-gvardiya-ukraini-ta-policeyskiy-batalyon-shtorm/ Національна гвардія України та поліцейський батальйон «Шторм» ПОПЕРЕДЖАЮТЬ: «На Бессарабії Одещини сепаратизму і безладів не буде!»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170610162344/http://dumka.odessa.ua/nacionalna-gvardiya-ukraini-ta-policeyskiy-batalyon-shtorm/ |date=10 червня 2017 }}

{{-}}{{СП Національної поліції України}}
{{Добровольчі військові формування України (2014 - дотепер)}}
{{Російська збройна агресія проти України (2014‒2016)}}

{{DEFAULTSORT:Батальйон поліції «Шторм»}}
[[Категорія:Батальйони Національної поліції України]]
[[Категорія:Військові формування України у російсько-українській війні (з 2014)]]
[[Категорія:Військові формування в Одеській області]]

Країна: Україна

Належність: МВС

Вид: Національна поліція

Тип: поліція особливого призначення

Чисельність: батальйон

Гарнізон/Штаб: Одеська область

Гасло: Народжені перемагати

Річниці: 14 квітня

Війни/битви: Російсько-українська війна - Бої за Миколаїв

title: Командування

Поточний · командувач: полковник поліції Анатолій Будзар


text:
# Гохор (комуна)
Гохор (рум. Gohor) — комуна у повіті Галац в Румунії. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
- Іряска (379 осіб)
- Гара-Берхеч (544 особи)
- Гохор (1843 особи)
- Нертешть (911 осіб)
- Пошта (239 осіб)

Комуна розташована на відстані 208 км на північний схід від Бухареста, 85 км на північний захід від Галаца, 122 км на південь від Ясс, 146 км на схід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у комуні проживали 3916 осіб.
Національний склад населення комуни:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 3902           | 99,6%    |
| цигани         | 11             | 0,3%     |
| німці          | 1              | < 0,1%   |
| турки          | 1              | < 0,1%   |

Рідною мовою назвали:
| Мова      | Кількість осіб | Відсоток |
| --------- | -------------- | -------- |
| румунська | 3908           | 99,8%    |
| циганська | 6              | 0,2%     |
| німецька  | 1              | < 0,1%   |
| турецька  | 1              | < 0,1%   |

Склад населення комуни за віросповіданням:
| Релігія                             | Кількість осіб | Відсоток |
| ----------------------------------- | -------------- | -------- |
| православні                         | 3888           | 99,3%    |
| бретрени                            | 15             | 0,4%     |
| адвентисти                          | 7              | 0,2%     |
| лютерани                            | 2              | 0,1%     |
| лютерани (Аугсбурзького сповідання) | 2              | 0,1%     |
| римо-католики                       | 1              | < 0,1%   |
| мусульмани                          | 1              | < 0,1%   |

title: Гохор (комуна)

wikitext:
{{About|комуну|село|Гохор}}
{{НП Румунії
 | назва               = Гохор
 | статус              = комуна
 | місцева_назва       = ''Gohor''
 | герб                =
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Галац
 | код_SIRUTA          =
 | широта              = 46.0649
 | довгота             = 27.4122
 | висота              = 211
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 3697
 | рік_насел           = 2009
 | населення_джерело   = <ref>{{cite web|url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|title=Populația stabilă la 1.01.2009 total din care de 18 ani și peste|language=румунською|accessdate=2011-12-19|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120412204825/http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|archivedate=12.04.2012|deadurl=yes}}</ref>
 | площа               = 51,97
 | поштові_індекси     =
 | карта               = Gohor jud Galati.png
 | примар              = Crînganu Relu Tibiu<ref>{{cite web|url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|title=Biroul Electoral Central. Alegeri locale 2008 TUR I + TUR II + TUR III. Primari aleşi pe municipii,oraşe şi comune.|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120206145418/http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|archivedate=2012-02-06|deadurl=yes}}</ref>
 | партія              = [[Демократична ліберальна партія (Румунія)|PD-L]]
 | мандат              = 2008-2012
 | www                 =
}}
'''Гохор''' ({{lang-ro|Gohor}}) — комуна у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Галац (повіт)|Галац]] в [[Румунія|Румунії]]. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
* [[Іряска]] (379 осіб)
* [[Гара-Берхеч]] (544 особи)
* [[Гохор]] (1843 особи)
* [[Нертешть]] (911 осіб)
* [[Пошта (Галац)|Пошта]] (239 осіб)

Комуна розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 208 км на північний схід від [[Бухарест]]а, 85 км на північний захід від [[Галац]]а, 122 км на південь від [[Ясси|Ясс]], 146 км на схід від [[Брашов]]а.

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]]<ref>{{cite web|url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=503&judet_id=700&localitate_id=729|title=Structura Etno-demografică a României|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IBm7jLSd?url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=503|archivedate=2013-07-17|deadurl=no}}</ref> у комуні проживали {{formatnum:3916}} осіб.

Національний склад населення комуни:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 3902
| 99,6%
|-
| цигани
| 11
| 0,3%
|-
| німці
| 1
| < 0,1%
|-
| турки
| 1
| < 0,1%
|}

Рідною мовою назвали:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| румунська
| 3908
| 99,8%
|-
| циганська
| 6
| 0,2%
|-
| німецька
| 1
| < 0,1%
|-
| турецька
| 1
| < 0,1%
|}

Склад населення комуни за віросповіданням:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Релігія
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[Румунська православна церква|православні]]
| 3888
| 99,3%
|-
| бретрени
| 15
| 0,4%
|-
| адвентисти
| 7
| 0,2%
|-
| лютерани
| 2
| 0,1%
|-
| лютерани (Аугсбурзького сповідання)
| 2
| 0,1%
|-
| римо-католики
| 1
| < 0,1%
|-
| мусульмани
| 1
| < 0,1%
|}

== Посилання ==
* [http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-GOHOR/161133/ Дані про комуну Гохор на сайті Ghidul Primăriilor] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121008043741/http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-GOHOR/161133 |date=8 жовтня 2012 }}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Повіт Галац}}

[[Категорія:Комуни повіту Галац]]

{{Romania-geo-stub}}

title: Гохор · Gohor

Країна: Румунія

Повіт: Галац

Телефонний код: +40 236 (Romtelecom, TR) · +40 336 (інші оператори)

title: Влада

Примар · Мандат: Crînganu Relu Tibiu (PD-L) · 2008-2012


text:
# Тум (річка)
Тум (рос. Тум) — невелика річка в Ярському районі Удмуртії, Росія, права притока Чепци.
Бере початок на Верхньокамській височині, серед тайги. Протікає на південний захід, впадає до річки Чепца навпроти села Яр. В нижній течії протікає через Тумське болото, де знаходяться поклади торфу.
Тум має декілька дрібних приток:
- права — Юскаїл
- ліві — Чемошурка, Баяранка, Чапшур

На річці розташовані села Тум та Козаково, через річку збудовано 2 мости — біля сіл Козаково та Озерки.

title: Тум (річка)

wikitext:
{{Річка
| назва             = Тум
| оригінальна_назва = Тум
| зображення        =
| зображення_розмір =
| підпис            =
| довжина           = 16
| висота_витоку     = 218
| стік              =
| площа_басейну     = 95 км²
| витік             = [[Верхньокамська височина]]
| гирло             = річка [[чепца (притока В'ятки)|Чепца]]
| країни_басейну    = {{RUS}}
| прирічкові_країни =
| притоки =
| мапа =
| мапа_розмір =
| мапа_підпис =
}}

{{Otheruses|Тум}}

'''Тум''' ({{lang-ru|Тум}}) — невелика [[річка]] в [[ярський район|Ярському районі]] [[удмуртія|Удмуртії]], [[Росія]], права притока [[чепца (притока В'ятки)|Чепци]].

Бере початок на [[верхньокамська височина|Верхньокамській височині]], серед тайги. Протікає на південний захід, впадає до річки Чепца навпроти села [[яр (Ярський район)|Яр]]. В нижній течії протікає через [[Тумське болото]], де знаходяться поклади [[торф]]у.

Тум має декілька дрібних приток:
* права — [[Юскаїл]]
* ліві — [[чемошурка (притока Тума)|Чемошурка]], [[Баяранка]], [[Чапшур]]

На річці розташовані села [[тум (Ярський район)|Тум]] та [[козаково (Ярський район)|Козаково]], через річку збудовано 2 мости — біля сіл Козаково та [[озерки (Ярський район)|Озерки]].

== Посилання ==
{{Портал|Географія}}
* [http://textual.ru/gvr/index.php?card=183632 Державний водний реєстр Росії]

{{Udm-stub}}

[[Категорія:Річки Ярського району]]
[[Категорія:Річки басейну Чепци]]

title: 58°19′40″ пн. ш. 52°20′35″ сх. д. / 58.327777777778° пн. ш. 52.343055555556° сх. д.

Витік: Верхньокамська височина

Гирло: річка Чепца

Басейн: басейн Волгиd

Країни: Росія

Регіон: Удмуртія

Площа басейну: 95 км²

Притоки: Баяранка, Чапшур і Чемошурка


text:
# Гелбінаші (комуна, Бузеу)
Гелбінаші (рум. Gălbinași) — комуна у повіті Бузеу в Румунії. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
- Бенту (918 осіб)
- Гелбінаші (1208 осіб) — адміністративний центр комуни
- Теберешть (1941 особа)

Комуна розташована на відстані 97 км на північний схід від Бухареста, 11 км на південний схід від Бузеу, 94 км на південний захід від Галаца, 121 км на південний схід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у комуні проживали 4067 осіб.
Національний склад населення комуни:
| Національність   | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------------- | -------------- | -------- |
| румуни           | 4003           | 98,4%    |
| цигани           | 63             | 1,5%     |
| росіяни-липовани | 1              | < 0,1%   |

Рідною мовою назвали:
| Мова      | Кількість осіб | Відсоток |
| --------- | -------------- | -------- |
| румунська | 4064           | 99,9%    |
| циганська | 2              | < 0,1%   |
| російська | 1              | < 0,1%   |

Склад населення комуни за віросповіданням:
| Релігія       | Кількість осіб | Відсоток |
| ------------- | -------------- | -------- |
| православні   | 4060           | 99,8%    |
| адвентисти    | 4              | 0,1%     |
| римо-католики | 1              | < 0,1%   |

## Зовнішні посилання
- Дані про комуну Гелбінаші на сайті Ghidul Primăriilor [Архівовано 4 квітня 2013 у Wayback Machine.]

title: Гелбінаші (комуна, Бузеу)

wikitext:
{{Otheruses|Гелбінаші}}
{{НП Румунії
 | назва               = Гелбінаші
 | статус              = комуна
 | місцева_назва       = ''Gălbinași''
 | герб                =
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Бузеу
 | код_SIRUTA          =
 | широта              = 45.0763
 | довгота             = 26.937
 | висота              = 69
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 4177
 | рік_насел           = 2009
 | населення_джерело   = <ref>{{cite web|url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|title=Populația stabilă la 1.01.2009 total din care de 18 ani și peste|language=румунською|accessdate=2011-12-19|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120412204825/http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|archivedate=12.04.2012|deadurl=yes}}</ref>
 | площа               = 77,1
 | поштові_індекси     =
 | карта               = Galbinasi jud Buzau.png
 | примар              = Pavel Mihail<ref>{{cite web|url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|title=Biroul Electoral Central. Alegeri locale 2008 TUR I + TUR II + TUR III. Primari aleşi pe municipii,oraşe şi comune.|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120206145418/http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|archivedate=2012-02-06|deadurl=yes}}</ref>
 | партія              = [[Націонал-ліберальна партія (Румунія)|PNL]]
 | мандат              = 2008-2012
 | www                 = http://primariagalbinasi.ro/
}}
'''Гелбінаші''' ({{lang-ro|Gălbinași}}) — комуна у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Бузеу (повіт)|Бузеу]] в [[Румунія|Румунії]]. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
* [[Бенту]] (918 осіб)
* [[Гелбінаші (Бузеу)|Гелбінаші]] (1208 осіб) — адміністративний центр комуни
* [[Теберешть]] (1941 особа)

Комуна розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 97 км на північний схід від [[Бухарест]]а, 11 км на південний схід від [[Бузеу (місто)|Бузеу]], 94 км на південний захід від [[Галац|Галаца]], 121 км на південний схід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]]<ref>{{cite web|url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=503&judet_id=548&localitate_id=579|title=Structura Etno-demografică a României|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120210213945/http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=503&judet_id=548&localitate_id=579|archivedate=2012-02-10|deadurl=yes}}</ref> у комуні проживали {{formatnum:4067}} осіб.

Національний склад населення комуни:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 4003
| 98,4%
|-
| цигани
| 63
| 1,5%
|-
| [[Липовани|росіяни-липовани]]
| 1
| < 0,1%
|}

Рідною мовою назвали:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| румунська
| 4064
| 99,9%
|-
| циганська
| 2
| < 0,1%
|-
| російська
| 1
| < 0,1%
|}

Склад населення комуни за віросповіданням:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Релігія
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[Румунська православна церква|православні]]
| 4060
| 99,8%
|-
| адвентисти
| 4
| 0,1%
|-
| римо-католики
| 1
| < 0,1%
|}

== Зовнішні посилання ==
* [http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-GALBINASI/39470/ Дані про комуну Гелбінаші на сайті Ghidul Primăriilor] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130404034409/http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-GALBINASI/39470 |date=4 квітня 2013 }}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Повіт Бузеу}}
{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Комуни повіту Бузеу]]

title: Гелбінаші · Gălbinași

Повіт: Бузеу

Телефонний код: +40 238 (Romtelecom, TR) · +40 338 (інші оператори)

title: Влада

Примар · Мандат: Pavel Mihail (PNL) · 2008-2012

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Zyzomys argurus
Zyzomys argurus (скельний щур товстохвостий або скельний щур звичайний) — вид мишоподібних гризунів родини мишеві (Muridae). Є ендеміком Австралії, віддає перевагу кам'янистим схилам і осипам, порослим лісом. Тварина веде нічний спосіб життя, вдень ховаючись в прохолодних розщелинах скель. Перебування вдень під пекучим сонцем може викликати сонячний удар і смерть.
Гризун золотаво-коричневого кольору з білим животом. Важить від 25 до 65 грам, довжина тіла від 85 до 140 см. Товстий хвіст, характерний для представників роду Zyzomys, слугує накопичувачем жиру. Хвіст покритий дрібними лусочками і поодинокими волосками. За деяких умов тварина може позбутися шкіри на хвості, що може дозволити гризуну втекти від хижака (аналогічно до автотомії у ящірок).
Досягають статевої зрілості у віці 5-6 місяців. У самок 4 соски, однак народжується зазвичай 2-3 мишеняти. Вагітність триває 35 днів. На 10 день після народження мишеня покривається пухом. на 12 день відкриває очі. В 4-тижневому віці вони припиняють ссати молоко. Тривалість життя в дикій природі невідома, однак в неволі гризун може жити до 4,2 років.
Харчуються вони рослинною їжею: травами, насінням, споживають гриби і комах.
Вид широко поширений і не є під загрозою знищення.

title: Zyzomys argurus

wikitext:
{{Italic title}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Zyzomys argurus''
| image =
| image_caption =
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{cite web |author=Woinarski, J. |author2=Burbidge, A. |year=2008 |url=https://www.iucnredlist.org/details/23325/0 |title=''Zyzomys argurus'' |accessdate=21 травня 2021 |archive-date=2 червня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180602070540/http://www.iucnredlist.org/details/23325/0 }}</ref>
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| infraphylum = [[Хребетні]] (Vertebrata)
| classis = [[Ссавці]] (Mammalia)
| subclassis = [[Звірі]] (Theria)
| infraclassis = [[Плацентарні]] (Eutheria)
| superordo = [[Гризуни]] (Glires)
| ordo = [[Мишоподібні]] (Muriformes)
| subordo = [[Мишовиді]] (Myomorpha)
| familia = [[Мишеві]] (Muridae)
| subfamilia = [[Murinae]]
| tribus = [[Hydromyini]]
| genus = ''[[Zyzomys]]''
| species = Zyzomys argurus
| species_authority = ([[Олдфілд Томас|Thomas]], 1889)
|}}

'''''Zyzomys argurus''''' ('''скельний щур товстохвостий''' або '''скельний щур звичайний''') — вид [[Мишоподібні|мишоподібних]] [[Гризуни|гризунів]] родини [[мишеві]] (Muridae). Є [[ендемік]]ом [[Австралія|Австралії]], віддає перевагу кам'янистим схилам і [[осип]]ам, порослим лісом.<ref>Larson, Matthes, and Kelly. [https://books.google.com/books?id=IGfMSdOjUykC&pg=PA159&vq=Common+Rock+Rat Cliff ecology: pattern and process in cliff ecosystems]. Cambridge University Press, 2000. page 159. {{ISBN|0-521-55489-6}}, {{ISBN|978-0-521-55489-3}}</ref> Тварина веде [[Нічний спосіб життя тварин|нічний спосіб життя]], вдень ховаючись в прохолодних розщелинах скель. Перебування вдень під пекучим сонцем може викликати [[сонячний удар]] і смерть.<ref name=Cronin>Cronin, Leonard and Westmacott, Marion. [https://books.google.com/books?id=Ahufbs14lywC&pg=PA176 Cronin's key guide Australian mammals] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210521131835/https://books.google.com/books?id=Ahufbs14lywC&pg=PA176 |date=21 травня 2021 }}. Allen & Unwin, 2008, p. 176. {{ISBN|1-74175-110-1}}, {{ISBN|978-1-74175-110-9}}</ref>

Гризун золотаво-коричневого кольору з білим животом. Важить від 25 до 65 грам, довжина тіла від 85 до 140 см. Товстий хвіст, характерний для представників роду ''[[Zyzomys]]'', слугує накопичувачем жиру. Хвіст покритий дрібними лусочками і поодинокими волосками. За деяких умов тварина може позбутися шкіри на хвості, що може дозволити гризуну втекти від хижака (аналогічно до [[Автотомія|автотомії]] у ящірок).<ref>Breed, Bill and Ford, Fred. [https://books.google.com/books?id=5xCVvIoiXp4C&pg=PA42 Native Mice and Rats] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210521131838/https://books.google.com/books?id=5xCVvIoiXp4C&pg=PA42 |date=21 травня 2021 }}. CSIRO Publishing, 2008. p. 82 {{ISBN|0-643-09166-1}}, {{ISBN|978-0-643-09166-5}}</ref>

Досягають статевої зрілості у віці 5-6 місяців. У самок 4 соски, однак народжується зазвичай 2-3 мишеняти. Вагітність триває 35 днів. На 10 день після народження мишеня покривається пухом. на 12 день відкриває очі. В 4-тижневому віці вони припиняють ссати молоко.<ref>{{cite journal|title=Life history characteristics of placental non-volant mammals|doi=10.1890/02-9002|year=2003|last1=Ernest|first1=S. K. Morgan|journal=Ecology|volume=84|issue=12|pages=3402|url=http://digitalcommons.usu.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1339&context=biology_facpub|accessdate=21 травня 2021|archive-date=18 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210418063653/https://digitalcommons.usu.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1339&context=biology_facpub}}</ref><ref>Nowak, Ronald (1999), Walker's Mammals of the World, JHU Press, {{ISBN|0801857899}}</ref> Тривалість життя в дикій природі невідома, однак в неволі гризун може жити до 4,2 років.<ref name="Cronin"/><ref>Weigl, Richard (2005), Longevity of Mammals in Captivity: from the Living Collections of the World, E. Schweizerbart'sche {{ISBN|3510613791}}</ref>

Харчуються вони рослинною їжею: травами, насінням, споживають гриби і комах.<ref name="Cronin"/>

Вид широко поширений і не є під загрозою знищення.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Musser, G. G. and M. D. Carleton. 2005. Superfamily Muroidea. pp. 894–1531 ''in'' Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.

{{Taxonbar|from=Q681885}}

[[Категорія:Мишеві]]
[[Категорія:Ссавці Австралії]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Австралії]]
[[Категорія:Тварини, описані 1889]]

title: ?Zyzomys argurus

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Інфратип: Хребетні (Vertebrata)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Підклас: Звірі (Theria)

Інфраклас: Плацентарні (Eutheria)

Надряд: Гризуни (Glires)

Ряд: Мишоподібні (Muriformes)

Підряд: Мишовиді (Myomorpha)

Родина: Мишеві (Muridae)

Підродина: Murinae

Триба: Hydromyini

Рід: Zyzomys

Вид: Zyzomys argurus · (Thomas, 1889)


text:
# Сара Ель Бекрі
Сара Ель Бекрі (2 липня 1987) — марокканська плавчиня.
Учасниця Олімпійських Ігор 2008, 2012 років.

title: Сара Ель Бекрі

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Сара Ель Бекрі
| оригінал імені = Sara El Bekri
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
}}
'''Сара Ель Бекрі''' (2 липня 1987) — [[Марокко|марокканська]] [[Плавання (вид спорту)|плавчиня]].
Учасниця Олімпійських Ігор [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 2008|2008]], [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 2012|2012]] років.

== Посилання ==
* {{Olympedia}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210919062721/https://www.olympedia.org/athletes/115687 |date=19 вересня 2021 }}
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/El/Sara-El-Bekri-1.html Сара Ель Бекрі на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Бекрі Сара Ель}}
[[Категорія:Марокканські плавчині]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 2008]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 2012]]
[[Категорія:Народились 1987]]
[[Категорія:Марокканські олімпійські плавці та плавчині]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Марокко

Народження: 2 липня 1987 (37 років) · Касабланка, Casablanca Prefectured, Марокко

Alma mater: Національний інститут прикладних наук Ліонаd

title: Спорт

Країна: Марокко

Вид спорту: спортивне плавання


text:
# Буякув (Бельський повіт)
Буякув (пол. Bujaków) — село в Польщі, у гміні Поромбка Бельського повіту Сілезького воєводства.
Населення — 2249 осіб (2011).
У 1975—1998 роках село належало до Бельського воєводства.

## Географія
Селом протікає річка Венгерка.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 1124    | 234                | 766              | 124                  |
| Жінки    | 1125    | 200                | 684              | 241                  |
| Разом    | 2249    | 434                | 1450             | 365                  |

title: Буякув (Бельський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Буякув
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Bujaków}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Centrum Bujakowa.jpg
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Сілезьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Бельський повіт (Сілезьке воєводство)|Бельський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Поромбка (гміна){{!}}Поромбка
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     = 748
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 2249
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 33
|поштовий індекс        = 43-356
|автомобільний код      = SBI
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0064371
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Буякув''' ({{lang-pl|Bujaków}}) — село в Польщі, у [[Поромбка (гміна)|гміні Поромбка]] [[Бельський повіт (Сілезьке воєводство)|Бельського повіту]] [[Сілезьке воєводство|Сілезького воєводства]].
Населення — {{formatnum:2249}} {{МНОЖИНА:2249|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975—1998 роках]] село належало до [[Бельське воєводство|Бельського воєводства]].

== Географія ==
Селом протікає річка [[Венгерка]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=1124 |ЧолПре=234 |ЧолПрац=766 |ЧолПост=124
|Жін=1125 |ЖінПре=200 |ЖінПрац=684 |ЖінПост=241
|Разом=2249 |РазомПре=434 |РазомПрац=1450 |РазомПост=365
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Поромбка}}

{{Сілезьке-доробити}}

[[Категорія:Села Бельського повіту (Сілезьке воєводство)]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Сілезьке воєводство

Повіт: Бельський повіт

Гміна: Поромбка

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: SBI

OSM: ↑2814976 ·R (Ґміна Поромбка)


text:
# Адаменко Олег Максимович
Оле́г Максимович Ада́́менко  (* 23 листопада 1935, Воловиця, Борзнянський район, Чернігівська область) — український науковець, професор Івано-Франківського національного технічного університету нафти та газу, доктор геолого-мінералогічних наук, академік Академії екологічних наук України. Внесений до списку тисячі найвидатніших науковців світу Американського біографічного інституту. Віце-президент підкомісії з археології палеоліту Міжнародного союзу з вивчення четвертинного періоду.
Спецалізація — геоекологія.

## Нагороди і відзнаки
Лауреат Державної премії СРСР в області географії за 1978 рік за працю «Історія розвитку рельєфу Сибіру та Далекого Сходу» в 15 томах.

## Наукові та навчально-методичні праці
Монографії
- Адаменко О. М., Девяткин Е. В., Стрелков С. А. и др. Алтае-Саянская горная область. Монография 15-томной серии "История розвития рельефа Сибири и Дального Востока ". — Москва: Наука, 1969. — 416 с.
- Адаменко О. М., Долгушин И. Ю., Ермолов В. В. и др. Плоскогорья и низменности Восточной Сибири. Монография из 15-томной серии "История розвития рельефа Сибири и Дальнього Востока ". — Москва: Наука,

1971. — 320 с.
- Адаменко О. М. Мезозой и кайнозой Степного Алтая. — Новосибирск: Наука, 1974. –168 с.
- Адаменко О. М. Предалтайская впадина и проблемы формирования предгорных опусканий. — Новосибирск: Наука, 1976. — 184 с.
- Адаменко О. М., Ганешин Г. С., Гольдфарб Ю. Ф. и др. Проблемы ендогенного

рельефообразования. Монография из 15-томной серии «История розвития рельефа
Сибири и Дальнего Востока». –Москва: Наука, 1976.–452 с.
- Адаменко О. М., Волкова В. С., Волков И. А. и др. Проблемы екзогенного рельефооброзования. Книга ІІ, Монография из 15-томной серии «История розвития

рельефа Сибири и Дальнего Востока» — Москва: Наука, 1976. — 320 с.
- Замараев С. М., Адаменко О. М., Рязанов Г. В. и др. Структура и истрория развития Передбайкальского предгорного прогиба. — Москва: Наука, 1976. –136 с.
- Адаменко О. М., Гродецкая Г. Д. Антропоген Закарпатья. — Кишинев: Штиинца, 1987. — 152 с.
- Адаменко О. М., Рудько Г. И. Основы экологической геологии. –  Київ: Манускрипт, 1995. — 216 с.
- Адаменко О. М., Адаменко Я. О., Булмасов В. А. та ін. Природничі основи екологічного моніторингу Карпатського регіону. Монографія за редакцією проф. Олега Адаменка. Київ: Манускрипт,1996. — 208 с.
- Адаменко О. М., Гольберт А. В.,Осиюк В. А. и др. Четвертичная палеогеография экосистемы Нижнего и Среднего Днестра. — Киев: Феникс, 1996. — 200с.
- Адаменко О. М., Гольберт А. В., Осиюк В. А. и др. Четвертичная палегеография экосистемы Нижнего и Средного Прута. — Киев: Манускрипт, 1997. — 232 с.
- Адаменко О., Височанський В., Льотко В., Михайлів М. Альтернативні палива та інші нетрадиційні  джерела енергії: Монографія. — Івано-Франківськ: ІМЕ, 2001. — 432 с.
- Гах Й. М., Кизима Г. Г., Савич В. І., Адаменко О.М., Консевич Л. М. та ін. Гуманізм і духовність: Наукове видання. — Івано-Франківськ: ІМЕ, 2002. — 364 с.
- Лікарські рослини Івано-Франківської області (біологія, поширення, застосування, вирощування, охорона і відтворення). — Приходько М. М., Гладун Я. Д., Приходько М. М.(мол.), Адаменко О.М. та ін. — Івано-Франківськ: Таля, 2002. — 416 с., 40 стор. кольор. ілюстр.
- Адаменко О. М., Крижанівський Є. І., Нейко Є. М. та ін. Екологія міста Івано-Франківська: Сіверсія М. В., 2004. — 200 с., 44 іл.
- Адаменко Олег. Мій дім — Земля. Роман життя, науки і кохання в 4-х томах. — Івано-Франківськ: Симфонія форте, т.1, 2005. — 364 с.: мал.
- Адаменко Олег. Мій дім — Україна. Роман життя, науки і кохання в 4-х томах. — Івано-Франківськ: Симфонія форте, т.2, 2006. — 336 с. з мал.
- Адаменко О. М. Мій дім — університет. Роман життя, науки і кохання в 4-х томах. — Івано-Франківськ: Симфонія форте. — т.3. — 336 с., 215 мал.
- Адаменко О. М. Наш майбутній дім — Екоєвропа. Роман життя, науки і кохання в 4-х томах. — Івано-Франківськ: Симфонія форте, т.4, 2007. — 428 с., 184 мал.
- Рудько Г. І., Адаменко О. М. Конструктивна геоекологія: наукові основи та практичне втілення. — Чернівці: Маклаут, 2008. — 320 с.
- Рудько Г. І., Адаменко О. М. Землелогія. Еколого-ресурсна безпека Землі. — Київ: Академпрес, 2009. — 512 с.
- Вступ до медичної геології / За редакцією Г. І. Рудька, О. М. Адаменка. — Київ: Академпрес, 2010. — т.1. — 736 с.
- Вступ до медичної геології / За редакцією Г. І. Рудька, О. М. Адаменка. — Київ: Академпрес,  2010. — т.2. — 448 с.
- Україна: 20 років незалежності (автори В. І. Кафарський, Й. М. Гах, О. М. Адаменко, Л. М. Архипова та ін. — Івано-Франківськ, Надвірна: Надвірнянська друкарня, 2011. — 276 с.
- Екологічна безпека збалансування ресурсокористування в Карпатському регіоні. Монографія /О. М. Адаменко, Я. О. Адаменко, Л. М. Архипова та ін. — Івано-Франківськ: Симфонія форте, 2013. — 368 с.
- Екологічна безпека територій. Монографія /О. М. Адаменко, Я. О. Адаменко, Л. М. Архипова та ін. — Івано-Франківськ: Супрун, 2014. — 456 с.

Підручники
- Адаменко О., Рудько Г. Екологічна геологія. Допущено Міністерством освіти України. Підручник для студентів вищих навчальних закладів екологічних, геологічних, географічних спеціальностей. — Київ: Манускрипт, 1998. — 352с.
- Адаменко Олег. Соціальна екологія. Підручник для студентів екологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: ІМЕ, 1999. — 192с.
- Адаменко О. М., Рудько Г. І., Ковальчук І. П. Екологічна геоморфологія. Допущено Міністерством освіти та науки України як підручник для студентів екологічних, геологічних та географічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: Факел, 2000. — 412с.
- Адаменко О. М., Приходько М. М. Регіональна екологія і природні ресурси. Підручник для студентів екологічних, географічних та геологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: Таля, 2000. — 278с.
- Адаменко О. М., Міщенко Л. В. Екологічний  аудит територій. Підручник для екологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: Факел, 2000. — 342с.
- Адаменко О. М., Височанський В. В., Льотко., Михайлів М. І. Альтернативні палива та інші нетрадиційні джерела енергії. Підручник для енергетичних і екологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: Полум'я, 2000. — 256с.
- Адаменко О. М., Коденко Я. В., Консевич Л. М., Періжок Й. І., Пилипчук О. Я. Основи екології. Підручник для вищих навчальних закладів. Івано-Франківськ: Полум'я, 2000. — 250 с.
- Адаменко О. М., Квятковський Г. Й. Екологічна геофізика. Підручник для студентів екологічних спеціальностей. Івано-Франківськ: Факел, т.1, 2000. — 254 с.
- Адаменко О. М., Квятковський Г. Й., Екологічна геофізика. Підручник для студентів екологічних спеціальностей. — Івано-Франківськ: Факел, т.2, 2000. — 246 с.
- Рудько Г. І., Адаменко О.М., Екологічний моніторинг геологічного середовища. Підручник (рішення колегії Міносвіти України № 12/2 від 27 жовтня 1999 р.). — Львів: Видавничий центр ЛНУ ім. Івана Франка, 2001. — 260 с.
- Адаменко О. М., Рудько Г. І., Консевич Л. М. Екологічне картування. Рекомендовано Міністерством освіти і науки України як підручник для студентів вищих навчальних закладів (лист № 14/18.2 — 1158

від 3.06.2002 р.). — Івано-Франківськ: ІМЕ, 2003. — 580 с.
- Адаменко О. М., Квятковський Г. Й. Екологічна геофізика. Підручник для студентів екологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: ІМЕ, 2003. — 428с.
- Боголюбов В. М., Клименко М. О., Мокін В. Б., Сафранов Т. А., Адаменко О. М. та ін. Моніторинг довкілля. Підручник / за ред. В. М. Боголюбова. — Київ: НУБ і ПУ, 2010. — 162с.
- Моніторинг довкілля. Рекомендовано Міносвіти і науки України як підручник для вищих навчальних закладів (лист № 1.4/18-Г-1800 від  24.10.2007 р.). Автори: Боголюбов В. М., Клименко М. О., Адаменко О. М. та ін. — Вінниця: ВНТУ, 2010. — 232с.
- Моніторинг довкілля. Підручник (лист № 1.4/18-Г-1800 від  24.10.2010 р.). Автори: Боголюбов В. М., Клименко М. О., Адаменко О. М. та ін. — Херсон: Грінь Д. С., 2011. — 530с.
- Геологія з основами геоморфології. Підручник для студентів екологічних і географічних спеціальностей вищих навчальних закладів (лист МОНУ № 1/11-666 від 10.02.2010 р.). Автори: Рудько Г. І., Адаменко О.М.,  Чепіжко О. В., Крочак М. Д. — Чернівці: Букрек, 2010. — 400с., іл.

Навчальні посібники
- Адаменко О. М., Квятковський Г. Й. Екологічна геофізика. Рекомендовано МОНУ як навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів (лист № 14/18.2-2539 від 01.12.04р.). — Івно-Франківськ: ІМЕ

«Галицька академія», 2005. — 468с.
- Адаменко О. М., Коденко Я. В., Консевич Л. М., Періжок Й. І., Пилипчук О. Я. Основи екології. Навчальний посібник, 2 видання. Київ: Центр навчальної літератури, 2005. — 320

Брошури
- Адаменко О. М. Кафедра екології. Науково-дослідний інститут екологічної безпеки і природних ресурсів. Івано-Франківськ: Симфонія форте, 2000. — 23с.
- Адаменко О. М. Каталог наукових видань і підручників кафедри екології за 1993—2000 рр. — Івано-Франківськ: Факел, 2001. — 32с.
- Адаменко Я. О., Адаменко О. М., Мандрик О. М., Зоріна Н. О., Зорін Д. О. Кафедра екології. Івано-Франківськ: Симфонія форте, 2012. — 17с.
- Адаменко О. М., Гладун Я. Д., Куліш В. В. Вступ до екологічної дендрохронології. — Івано-Франківськ: Голіней, 2014. — 24с.
- Адаменко О. М., Мандрик О. М. Територіальним громадам — про захист від катастрофічних паводків. — Івано-Франківськ: Голіней,2014. — 32с.

Атласи
- Алтайський край. Атлас. Том 1. Главное управление геодезии и картографии при  Совете Министров СССР: Москва-Барнаул, 1978. + цветние карты фармата А3 / О. М. Адаменко, Д. П. Авров, В. В. Артамохита и др. — 222с.

Словники
- Адаменко О. М., Коробченко А. А., Періжок Й. І. Екологія. Словник. — Івано-Франківськ: Факел, 2000. — 231с.

title: Адаменко Олег Максимович

wikitext:
{{стиль}}
{{Othernames|Адаменко}}
{{Науковець
| ім'я               = Адаменко Олег Максимович
| ім'я_мовою_оригінала =
| зображення            =
| зображення_розмір  = 190px
| зображення_підпис  = Олег Максимович Адаменко зі стосом своїх книжок ([[2010]])
| резиденція =
| громадянство = {{UKR}}
| національність =
| галузь = [[геоморфологія]], [[геоекологія]]
| заклад =
| Alma Mater =
| відомий через =
| звання =
| ступінь =
| керівник =
| учні =
| нагороди =
| примітки =
| особиста_сторінка = http://www.ecosafety.ifdtung.if.ua
}}
'''Оле́г Максимович Ада́́менко ''' (* [[23 листопада]] [[1935]], [[Воловиця (Борзнянський район)|Воловиця]], [[Борзнянський район]], [[Чернігівська область]]) — український [[науковець]], [[професор]] [[Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу|Івано-Франківського національного технічного університету нафти та газу]], доктор геолого-мінералогічних наук, академік [[Академія екологічних наук України|Академії екологічних наук України]]. Внесений до списку тисячі найвидатніших науковців світу [[Американський біографічний інститут|Американського біографічного інституту]]. Віце-президент підкомісії з археології палеоліту Міжнародного союзу з вивчення четвертинного періоду.

Спецалізація — [[геоекологія]].

== Нагороди і відзнаки ==
Лауреат [[Державна премія СРСР|Державної премії СРСР]] в області географії за [[1978]] рік за працю «''Історія розвитку рельєфу Сибіру та Далекого Сходу''» в 15 томах.

<!-- == Наукова школа професора Олега Адаменка «Раціональне використання та захист природи» ==
І ОСНОВНІ НАУКОВІ ТА ПРИКЛАДНІ РОЗРОБКИ

ФУНДАМЕНТАЛЬНА НАУКА

1. Розроблені теоретичні основи
Екологічної геології — монографія (1995) і підручник (1998), Екологічної геофізики — підручник (2000), Екологічної геоморфології — монографія (2000), Медичної геології — монографія в 2 х томах (2010), Екологічної геоархеології — цикл публікацій (1989—2005), Екологічної дендрохронології — брошура (2014) — отримані нові знання з розвитку природи завдяки екологізації класичних наук.

2. Обґрунтований новий науковий напрямок в галузі природничих наук ЗЕМJIЕЛОГІЯ (EARTHLOGY) (2009) як основа еколого-ресурсної безпеки Землі та її майбутнього. Це — не давно відомі геологія і землезнавство. Землелогія — це синтез наук про Землю, її походження та розвиток під впливом космічних і внутріземних чинників, про біосферу з усіма її оболонками (ядром, мантією, земною корою, геофізичними полями, рельєфом поверхні, ґрунтовим і рослинним покривами, гідросферою і атмосферою, тваринним світом, демосферою) та техносферою, що активно тисне на біосферу, змінює природний стан, створює безліч екологічних проблем, які треба вирішувати, щоб Земля й надалі залишалась осередком розумного життя у Всесвіті. Ці знання потрібні для визначення меж використання природних ресурсів нашої планети та розробки стратегії подальшого розвитку людства. На тлі світових проблем розглянуто стан еколого-ресурсної безпеки України.
Теоретичні основи землелогії та її значення для розробки стратегії сталого розвитку опубліковані в монографії: Рудько Г. І. Землелогія. Еколого-ресурсна безпека Землі/Г. І. Рудько, О. М. Адаменко. — Київ: Академпрес, 2009. — 512 с.

3. Розроблений новий науковий напрямок в екології — КОНСТРУКТИВНА ГЕОЕКОЛОГІЯ, яка не тільки діагностує стан навколишнього природного середовища і прогнозує його еволюцію, а й пропонує конкретні шляхи попередження негативних змін у довкіллі, його оптимізацію та поліпшення, конструює такі природно-технічні системи, які б забезпечували сталий гармонійний розвиток геотехносоціосистеми Людина–Природа–Господарство.
Теоретичні основи та практичне втілення конструктивно-екологічного напрямку опубліковано у монографіях: Адаменко О. М. Конструктивна екологія /О. М. Адаменко. Наш майбутній дім — Екоєвропа. — Івано-Франківськ, 2007. — С. 189—282.
Рудько Г. І. Конструктивна геоекологія: наукові основи та практичне втілення /Г. І. Рудько. О. М. Адаменко. — Київ: Маклаут, 2008. — 320 с.

4. Виявлена нова закономірність — синусоїдальна циклічність планетарних кліматичних змін Землі протягом 4,56 млрд р. її історії від Галактичного року (225—250 млн р.) до сучасних циклів (33, 11, 5-6 років), в тому числі і прояву катастрофічних паводків та інших екстремальних явищ в наслідок глобального потепління (2013).

ПРИКЛАДНА НАУКА ТА ПРАКТИЧНЕ ВИКОРИСТАННЯ РОЗРОБОК

1. Створення Карпатського інженерно-екологічного центру (1989) → Інституту екологічного моніторингу (1992) → Інституту екологічної безпеки і природних ресурсів (1995) і на їх основі кафедр екології в ІФНТУНГ (1993) і в Галицької академії (1998) → інженерно-екологічного факультету (1995) → інженерно-екологічного інституту (2013).

2. Теоретичне обґрунтування, розробка та впровадження КСЕБ — комп'ютеризованих ГІС, ДЗЗ, ІТ систем екологічної (природно-техногенної) безпеки територій на різних ієрархічних рівнях (2001—2014):
* міждержавному — Європейського Союзу, Карпатського Єврорегіону;
* національному — Держави України;
* регіональному — Західного регіону України, Івано-Франківської області, Дністровського каньйону;
* локальному — Богородчанського, Борщівського, Верховинського, Галицького, Надвірнянського, Рогатинського районів;
* об'єктовому — ПАТ «Івано-Франківськцемент».

3. Екологічний аудит, моніторинг довкілля, геоекологічне районування та типологічна класифікація геоекологічних структур для менеджменту територій (1997—2014):
* Закарпатської, Львівської і Тернопільської областей;
* Гусятинського, Кременецького, Снятинського, Тисменицького, Чортківського, Шумського районів;
* Впливу на довкілля 91 родовища нафти і газу Карпатського регіону та Олеської площі сланцевого газу з програмними продуктами ECOPHONE, ECOSTAT, INTERCONCSAFETYLIFE, SAFETYGEOSYSTEMS;
* Міста Івано-Франківська.

4. Збалансоване використання природно-ресурсного потенціалу Прикарпаття: мінерально-сировинних, вітроенергетичних, земельних, рекреаційних та ін. ресурсів, альтернативних палив та ін. нетрадиційних джерел енергії (2001).

5. Обґрунтування Дністровського протипаводкового полігону. Перші результати: 1. Автоматизована інформаційно-вимірювальна протипаводкова система АВІПС — Дністер — для Держагенції України з водних ресурсів; 2. Карти екологічного ризику затоплення територій — для ДСНС України; 3. Рекомендації територіальним громадам про захист від катастрофічних паводків — для місцевого самоврядування та населення (брошура, 2014).

6. Проект створення Старунського геодинамічного полігону та міжнародного еколого-туристичного центру «Парк Льодовикового періоду».

Презентація демонструється у фоє Інженерно-екологічного інституту (м. Івано-Франківськ, вул. Карпатська, 15, корпус № 5).
Експозицію із 40 стендів створив Олег Адаменко за рахунок власних коштів президентської стипендії 2013—2014 pp.

КЕРІВНИК НАУКОВОЇ ШКОЛИ ПРОФЕСОР ОЛЕГ АДАМЕНКО ОПУБЛІКУВАВ ПОНАД 50 КНИГ — МОНОГРАФІЙ (27), ПІДРУЧНИКІВ (16), НАВЧАЛЬНИХ ПОСІБНИКІВ (2), БРОШУР (5), АТЛАСІВ (1) І СЛОВНИКІВ (1) -->

== Наукові та навчально-методичні праці ==
'''Монографії'''
* Адаменко О. М., Девяткин Е. В., Стрелков С. А. и др. Алтае-Саянская горная область. Монография 15-томной серии "История розвития рельефа Сибири и Дального Востока ". — Москва: Наука, 1969. — 416 с.
* Адаменко О. М., Долгушин И. Ю., Ермолов В. В. и др. Плоскогорья и низменности Восточной Сибири. Монография из 15-томной серии "История розвития рельефа Сибири и Дальнього Востока ". — Москва: Наука,
1971. — 320 с.
* Адаменко О. М. Мезозой и кайнозой Степного Алтая. — Новосибирск: Наука, 1974. –168 с.
* Адаменко О. М. Предалтайская впадина и проблемы формирования предгорных опусканий. — Новосибирск: Наука, 1976. — 184 с.
* Адаменко О. М., Ганешин Г. С., Гольдфарб Ю. Ф. и др. Проблемы ендогенного
рельефообразования. Монография из 15-томной серии «История розвития рельефа
Сибири и Дальнего Востока». –Москва: Наука, 1976.–452 с.
* Адаменко О. М., Волкова В. С., Волков И. А. и др. Проблемы екзогенного рельефооброзования. Книга ІІ, Монография из 15-томной серии «История розвития
рельефа Сибири и Дальнего Востока» — Москва: Наука, 1976. — 320 с.
* Замараев С. М., '''Адаменко О. М.''', Рязанов Г. В. и др. Структура и истрория развития Передбайкальского предгорного прогиба. — Москва: Наука, 1976. –136 с.
* Адаменко О. М., Гродецкая Г. Д. Антропоген Закарпатья. — Кишинев: Штиинца, 1987. — 152 с.
* Адаменко О. М., Рудько Г. И. Основы экологической геологии. –  Київ: Манускрипт, 1995. — 216 с.
* Адаменко О. М., Адаменко Я. О., Булмасов В. А. та ін. Природничі основи екологічного моніторингу Карпатського регіону. Монографія за редакцією проф. Олега Адаменка. Київ: Манускрипт,1996. — 208 с.
* Адаменко О. М., Гольберт А. В.,Осиюк В. А. и др. Четвертичная палеогеография экосистемы Нижнего и Среднего Днестра. — Киев: Феникс, 1996. — 200с.
* Адаменко О. М., Гольберт А. В., Осиюк В. А. и др. Четвертичная палегеография экосистемы Нижнего и Средного Прута. — Киев: Манускрипт, 1997. — 232 с.
* Адаменко О., Височанський В., Льотко В., Михайлів М. Альтернативні палива та інші нетрадиційні  джерела енергії: Монографія. — Івано-Франківськ: ІМЕ, 2001. — 432 с.
* Гах Й. М., Кизима Г. Г., Савич В. І., '''Адаменко О.М'''., Консевич Л. М. та ін. Гуманізм і духовність: Наукове видання. — Івано-Франківськ: ІМЕ, 2002. — 364 с.
* Лікарські рослини Івано-Франківської області (біологія, поширення, застосування, вирощування, охорона і відтворення). — Приходько М. М., Гладун Я. Д., Приходько М. М.(мол.), '''Адаменко О.М'''. та ін. — Івано-Франківськ: Таля, 2002. — 416 с., 40 стор. кольор. ілюстр.
* Адаменко О. М., Крижанівський Є. І., Нейко Є. М. та ін. Екологія міста Івано-Франківська: Сіверсія М. В., 2004. — 200 с., 44 іл.
* Адаменко Олег. Мій дім — Земля. Роман життя, науки і кохання в 4-х томах. — Івано-Франківськ: Симфонія форте, т.1, 2005. — 364 с.: мал.
* Адаменко Олег. Мій дім — Україна. Роман життя, науки і кохання в 4-х томах. — Івано-Франківськ: Симфонія форте, т.2, 2006. — 336 с. з мал.
* Адаменко О. М. Мій дім — університет. Роман життя, науки і кохання в 4-х томах. — Івано-Франківськ: Симфонія форте. — т.3. — 336 с., 215 мал.
* Адаменко О. М. Наш майбутній дім — Екоєвропа. Роман життя, науки і кохання в 4-х томах. — Івано-Франківськ: Симфонія форте, т.4, 2007. — 428 с., 184 мал.
* Рудько Г. І., '''Адаменко О. М.''' Конструктивна геоекологія: наукові основи та практичне втілення. — Чернівці: Маклаут, 2008. — 320 с.
* Рудько Г. І., '''Адаменко О. М.''' Землелогія. Еколого-ресурсна безпека Землі. — Київ: Академпрес, 2009. — 512 с.
* Вступ до медичної геології / За редакцією Г. І. Рудька, '''О. М. Адаменка'''. — Київ: Академпрес, 2010. — т.1. — 736 с.
* Вступ до медичної геології / За редакцією Г. І. Рудька, '''О. М. Адаменка.''' — Київ: Академпрес,  2010. — т.2. — 448 с.
* Україна: 20 років незалежності (автори В. І. Кафарський, Й. М. Гах, '''О. М. Адаменко''', Л. М. Архипова та ін. — Івано-Франківськ, Надвірна: Надвірнянська друкарня, 2011. — 276 с.
* Екологічна безпека збалансування ресурсокористування в Карпатському регіоні. Монографія /'''О. М. Адаменко''', Я. О. Адаменко, Л. М. Архипова та ін. — Івано-Франківськ: Симфонія форте, 2013. — 368 с.
* Екологічна безпека територій. Монографія /'''О. М. Адаменко''', Я. О. Адаменко, Л. М. Архипова та ін. — Івано-Франківськ: Супрун, 2014. — 456 с.

'''Підручники'''
* Адаменко О., Рудько Г. Екологічна геологія. Допущено Міністерством освіти України. Підручник для студентів вищих навчальних закладів екологічних, геологічних, географічних спеціальностей. — Київ: Манускрипт, 1998. — 352с.
* Адаменко Олег. Соціальна екологія. Підручник для студентів екологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: ІМЕ, 1999. — 192с.
* Адаменко О. М., Рудько Г. І., Ковальчук І. П. Екологічна геоморфологія. Допущено Міністерством освіти та науки України як підручник для студентів екологічних, геологічних та географічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: Факел, 2000. — 412с.
* Адаменко О. М., Приходько М. М. Регіональна екологія і природні ресурси. Підручник для студентів екологічних, географічних та геологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: Таля, 2000. — 278с.
* Адаменко О. М., Міщенко Л. В. Екологічний  аудит територій. Підручник для екологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: Факел, 2000. — 342с.
* Адаменко О. М., Височанський В. В., Льотко., Михайлів М. І. Альтернативні палива та інші нетрадиційні джерела енергії. Підручник для енергетичних і екологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: Полум'я, 2000. — 256с.
* Адаменко О. М., Коденко Я. В., Консевич Л. М., Періжок Й. І., Пилипчук О. Я. Основи екології. Підручник для вищих навчальних закладів. Івано-Франківськ: Полум'я, 2000. — 250 с.
* Адаменко О. М., Квятковський Г. Й. Екологічна геофізика. Підручник для студентів екологічних спеціальностей. Івано-Франківськ: Факел, т.1, 2000. — 254 с.
* Адаменко О. М., Квятковський Г. Й., Екологічна геофізика. Підручник для студентів екологічних спеціальностей. — Івано-Франківськ: Факел, т.2, 2000. — 246 с.
* Рудько Г. І., '''Адаменко О.М'''., Екологічний моніторинг геологічного середовища. Підручник (рішення колегії Міносвіти України № 12/2 від 27 жовтня 1999 р.). — Львів: Видавничий центр ЛНУ ім. Івана Франка, 2001. — 260 с.
* Адаменко О. М., Рудько Г. І., Консевич Л. М. Екологічне картування. Рекомендовано Міністерством освіти і науки України як підручник для студентів вищих навчальних закладів (лист № 14/18.2 — 1158
від 3.06.2002 р.). — Івано-Франківськ: ІМЕ, 2003. — 580 с.
* Адаменко О. М., Квятковський Г. Й. Екологічна геофізика. Підручник для студентів екологічних спеціальностей вищих навчальних закладів. — Івано-Франківськ: ІМЕ, 2003. — 428с.
* Боголюбов В. М., Клименко М. О., Мокін В. Б., Сафранов Т. А., '''Адаменко О. М.''' та ін. Моніторинг довкілля. Підручник / за ред. В. М. Боголюбова. — Київ: НУБ і ПУ, 2010. — 162с.
* Моніторинг довкілля. Рекомендовано Міносвіти і науки України як підручник для вищих навчальних закладів (лист № 1.4/18-Г-1800 від  24.10.2007 р.). Автори: Боголюбов В. М., Клименко М. О., '''Адаменко О. М.''' та ін. — Вінниця: ВНТУ, 2010. — 232с.
* Моніторинг довкілля. Підручник (лист № 1.4/18-Г-1800 від  24.10.2010 р.). Автори: Боголюбов В. М., Клименко М. О., '''Адаменко О. М.''' та ін. — Херсон: Грінь Д. С., 2011. — 530с.
* Геологія з основами геоморфології. Підручник для студентів екологічних і географічних спеціальностей вищих навчальних закладів (лист МОНУ № 1/11-666 від 10.02.2010 р.). Автори: Рудько Г. І., '''Адаменко О.М'''.,  Чепіжко О. В., Крочак М. Д. — Чернівці: Букрек, 2010. — 400с., іл.

;Навчальні посібники
* Адаменко О. М., Квятковський Г. Й. Екологічна геофізика. Рекомендовано МОНУ як навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів (лист № 14/18.2-2539 від 01.12.04р.). — Івно-Франківськ: ІМЕ
«Галицька академія», 2005. — 468с.
* Адаменко О. М., Коденко Я. В., Консевич Л. М., Періжок Й. І., Пилипчук О. Я. Основи екології. Навчальний посібник, 2 видання. Київ: Центр навчальної літератури, 2005. — 320
;Брошури'''
* Адаменко О. М. Кафедра екології. Науково-дослідний інститут екологічної безпеки і природних ресурсів. Івано-Франківськ: Симфонія форте, 2000. — 23с.
* Адаменко О. М. Каталог наукових видань і підручників кафедри екології за 1993—2000 рр. — Івано-Франківськ: Факел, 2001. — 32с.
* Адаменко Я. О., Адаменко О. М., Мандрик О. М., Зоріна Н. О., Зорін Д. О. Кафедра екології. Івано-Франківськ: Симфонія форте, 2012. — 17с.
* Адаменко О. М., Гладун Я. Д., Куліш В. В. Вступ до екологічної дендрохронології. — Івано-Франківськ: Голіней, 2014. — 24с.
* Адаменко О. М., Мандрик О. М. Територіальним громадам — про захист від катастрофічних паводків. — Івано-Франківськ: Голіней,2014. — 32с.

'''Атласи'''
* Алтайський край. Атлас. Том 1. Главное управление геодезии и картографии при  Совете Министров СССР: Москва-Барнаул, 1978. + цветние карты фармата А3 / О. М. Адаменко, Д. П. Авров, В. В. Артамохита и др. — 222с.

'''Словники'''
* Адаменко О. М., Коробченко А. А., Періжок Й. І. Екологія. Словник. — Івано-Франківськ: Факел, 2000. — 231с.

== Джерела та посилання ==
* [http://www.znaju.de/article/92003 Олег Адаменко — людина року і століття].
* Новітня історія України. Галичина. Том 1. — Київ, 2004. ISBN 966-7953-47-5, стор. 26
* [http://www.umoloda.kiev.ua/number/1921/203/68356 ''Крайній Іван''. Геолог — радник ескулапа. Витоки багатьох незрозумілих для офіційної медицини хвороб, як з'ясували знавці надр, ховаються під землею.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150219002933/http://www.umoloda.kiev.ua/number/1921/203/68356/ |date=19 лютого 2015 }} // [[Україна Молода]], № 133, [[2 серпня]] [[2011]]

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Українські екологи]]
[[Категорія:Науковці Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу]]
[[Категорія:Українські геоморфологи]]
[[Категорія:Доктори геолого-мінералогічних наук України]]

title: Адаменко Олег Максимович

Народився: 23 листопада 1935 (89 років) · Воловиця, Борзнянський район, Чернігівська область, Українська СРР, СРСР

Діяльність: еколог, геолог

Галузь: геоморфологія, геоекологія

Заклад: ІФНТУНГ

Науковий ступінь: доктор геолого-мінералогічних наук

Нагороди: орден «За заслуги» III ступеня · Державна премія СРСР


text:
# Орел (бік монети)
Орел — зворотний бік монети, медалі.
Розмовна назва протилежного стороні з номіналом боку монети в Росії, її колишніх колоніях та країнах, що знаходилися під її впливом. Може бути як аверсом, так і реверсом монети.
«Орлом» стали називати одну зі сторін будь-якої російської монети дрібного номіналу, на якій був зображений російський державний герб - двоголовий орел - ще на рубежі XVII-XIX століть. Хоча двоголовий орел став символом державного герба Московії ще з часів Івана III, рішення про нанесення цього символу на перші загальнодержавні монети було прийнято тільки після грошової реформи, проведеної Петром Першим. Тоді орел наносився на аверс монети, тобто на його лицьову частину.
Традицію називати «орлом» ту сторону монети, на якій зображений герб, зберегли у Росії й донині, хоча за часів СРСР двоголовий орел був замінений на земну кулю з серпом і молотом в обрамленні колосків, а в нинішній час двоголовий орел є символом і Центрального банку Росії, і державного герба Російської Федерації. Правда тепер «орлом» є вже не аверс, а реверс монети, тобто його зворотний, нелицьову частину.

title: Орел (бік монети)

wikitext:
'''Орел''' — зворотний бік монети, медалі.<ref>{{Cite web|title=орел - Словник української мови - значення слова, це:|url=http://ukrlit.org/slovnyk/орел|website=УКРЛІТ.ORG|accessdate=2023-12-19}}</ref><ref>{{Cite web|title=ОРЕЛ – Академічний тлумачний словник української мови|url=https://sum.in.ua/s/orel|website=sum.in.ua|accessdate=2023-12-19}}</ref><ref>{{Cite web|title=Інститут мовознавства ім. О.О.Потебні {{!}} Тлумачний словник української мови|url=https://www.inmo.org.ua/sum.html?wrd=орел|website=www.inmo.org.ua|accessdate=2023-12-19}}</ref>

Розмовна назва протилежного [[Решка|стороні з номіналом]] боку монети в [[Росія|Росії]], її колишніх колоніях та країнах, що знаходилися під її впливом. Може бути як [[Аверс|аверсом]], так і [[Реверс|реверсом]] монети.

«Орлом» стали називати одну зі сторін будь-якої російської монети дрібного номіналу, на якій був зображений російський державний герб - двоголовий орел - ще на рубежі XVII-XIX століть. Хоча двоголовий орел став символом державного герба [[Московія|Московії]] ще з часів [[Іван III Васильович|Івана III]], рішення про нанесення цього символу на перші загальнодержавні монети було прийнято тільки після грошової реформи, проведеної [[Петро I|Петром Першим]]. Тоді орел наносився на аверс монети, тобто на його лицьову частину.

Традицію називати «орлом» ту сторону монети, на якій зображений герб, зберегли у Росії й донині, хоча за часів [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]] двоголовий орел був замінений на земну кулю з серпом і молотом в обрамленні колосків, а в нинішній час двоголовий орел є символом і [[Центральний банк Росії|Центрального банку Росії]], і державного герба [[Росія|Російської Федерації]]. Правда тепер «орлом» є вже не аверс, а реверс монети, тобто його зворотний, нелицьову частину.<ref>{{Cite web|title="ОРЕЛ" і "решка": чому вони так називаються :: Різне|url=https://yakpros.ru/rizne/47761-orel-i-reshka-chomu-voni-tak-nazivajutsja.html|website=yakpros.ru|accessdate=2023-12-19}}</ref>

== Див. також ==
* [[Орлянка]]
* [[Підкидання монети]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* {{книга
|автор = Ожегов С.И.
|частина =
|посилання частина =
|заголовок = Словарь русского языка
|оригінал =
|посилання =
|вікітека =
|відповідальний =
|видання =
|місце = М
|видавництво = Русский язык
|рік = 1989
|том =
|сторінки =
|стовпці =
|сторінок =
|серія =
|isbn =
|doi =
|тираж =
|ref = Ожегов
}}
* {{книга
|автор         = [[Спаський Іван Георгійович|Спасский И.Г.]]
|заголовок     = Русская монетная система. Место и значение русской монетной системы в мировом денежном хозяйстве
|посилання     = http://www.arcamax.ru/books/spassky01/spassky01.htm
|видання       =
|відповідальний =
|місце         = Л.
|видавництво   =
|рік           = 1962
|том           =
|isbn          =
|ref           = Спасский
}}
[[Категорія:Монети]]