text:
# Корана (Плитвицька Єзера)
44°55′ пн. ш. 15°36′ сх. д. / 44.91° пн. ш. 15.60° сх. д.
Корана (хорв. Korana) — населений пункт у Хорватії, у Лицько-Сенській жупанії у складі громади Плитвицька Єзера.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 25 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

## Клімат
Середня річна температура становить 8,81 °C, середня максимальна – 22,24 °C, а середня мінімальна – -6,26 °C. Середня річна кількість опадів – 1346 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 6,44             | 7,14             | 10,14            | 14,06            | 18,94            | 22,24            | 21,30            | 20,70            | 16,99            | 13,13            | 7,92             | 4,42             |                  |
| Середня температура, °C                       | 0,09             | 0,80             | 3,80             | 7,71             | 12,57            | 15,88            | 18,02            | 17,44            | 13,74            | 9,86             | 4,65             | 1,15             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −6,26            | −5,55            | −2,55            | 1,35             | 6,22             | 9,53             | 14,78            | 14,18            | 10,48            | 6,62             | 1,40             | −2,11            |                  |
| Норма опадів, мм                              | 89               | 94               | 101              | 116              | 105              | 108              | 86               | 96               | 128              | 141              | 157              | 125              |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 1.76             | 1.87             | 2.17             | 2.15             | 1.97             | 1.77             | 1.75             | 1.65             | 1.65             | 1.75             | 1.89             | 1.93             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 4498             | 7137             | 10530            | 14971            | 19061            | 20902            | 22522            | 19236            | 14293            | 9198             | 4941             | 3731             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Корана (Плитвицька Єзера)

wikitext:
{{coord|44.91|15.60|display=title}}{{Infobox Settlement
| name = Корана
| other_name = Korana
| image_skyline =
| pushpin_map = Хорватія
| latd = 44.91| latNS = N
| longd = 15.60| longEW = E
| subdivision_type = [[Країна]]
| subdivision_name = {{CRO}}
| subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Хорватії|Жупанія]]
| subdivision_name1 = [[Лицько-Сенська жупанія|Лицько-Сенська]]
| population_as_of = 2011
| population_total = 25
| website =
| postal_code =
| postal_code_type = Поштовий індекс
| elevation_m =
| timezone = UTC+1
}}
'''Корана''' ({{lang-hr|Korana}}) — населений пункт у [[Хорватія|Хорватії]], у [[Лицько-Сенська жупанія|Лицько-Сенській жупанії]] у складі громади [[Плитвицька Єзера]].

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 25 осіб<ref name="census2011">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup09.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=30 січня 2018
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20170702223631/http://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup09.html
|archivedate=2 липня 2017
|deadurl=yes
}}</ref>.

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovništvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_09.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=30 січня 2018
|archive-date=7 серпня 2020
|archive-url=https://web.archive.org/web/20200807013440/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_09.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=200
|Крок більшої шкали=50
|Крок меншої шкали=10
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=0
|Рік2=1869|Значення2 =0
|Рік3=1880|Значення3 =0
|Рік4=1890|Значення4 =11
|Рік5=1900|Значення5 =18
|Рік6=1910|Значення6 =26
|Рік7=1921|Значення7 =13
|Рік8=1931|Значення8 =0
|Рік9=1948|Значення9 =106
|Рік10=1953|Значення10 =98
|Рік11=1961|Значення11 =77
|Рік12=1971|Значення12 = 60
|Рік13=1981|Значення13 = 59
|Рік14=1991|Значення14 = 64
|Рік15=2001|Значення15 = 24
|Рік16=2011|Значення16 = 25
}}

== Клімат ==
Середня річна температура становить 8,81 °C, середня максимальна – 22,24 °C, а середня мінімальна – -6,26 °C. Середня річна кількість опадів – 1346 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=1 квітня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=0.09           | Січ_сер_опади=89
| Лют_сер=0.80           | Лют_сер_опади=94
| Бер_сер=3.80           | Бер_сер_опади=101
| Кві_сер=7.71           | Кві_сер_опади=116
| Тра_сер=12.57           | Тра_сер_опади=105
| Чер_сер=15.88           | Чер_сер_опади=108
| Лип_сер=18.02           | Лип_сер_опади=86
| Сер_сер=17.44           | Сер_сер_опади=96
| Вер_сер=13.74           | Вер_сер_опади=128
| Жов_сер=9.86           | Жов_сер_опади=141
| Лис_сер=4.65           | Лис_сер_опади=157
| Гру_сер=1.15           | Гру_сер_опади=125

| Січ_сер_мін= -6.26       | Січ_сер_макс= 6.44
| Лют_сер_мін= -5.55       | Лют_сер_макс= 7.14
| Бер_сер_мін= -2.55       | Бер_сер_макс= 10.14
| Кві_сер_мін= 1.35       | Кві_сер_макс= 14.06
| Тра_сер_мін= 6.22      | Тра_сер_макс= 18.94
| Чер_сер_мін= 9.53       | Чер_сер_макс= 22.24
| Лип_сер_мін= 14.78       | Лип_сер_макс= 21.30
| Сер_сер_мін= 14.18       | Сер_сер_макс= 20.70
| Вер_сер_мін= 10.48       | Вер_сер_макс= 16.99
| Жов_сер_мін= 6.62       | Жов_сер_макс= 13.13
| Лис_сер_мін= 1.40       | Лис_сер_макс= 7.92
| Гру_сер_мін= -2.11       | Гру_сер_макс= 4.42

|Січ_вітер = 1.76	|Січ_рад = 4498
|Лют_вітер = 1.87	|Лют_рад = 7137
|Бер_вітер = 2.17	|Бер_рад = 10530
|Кві_вітер = 2.15	|Кві_рад = 14971
|Тра_вітер = 1.97	|Тра_рад = 19061
|Чер_вітер = 1.77	|Чер_рад = 20902
|Лип_вітер = 1.75	|Лип_рад = 22522
|Сер_вітер = 1.65	|Сер_рад = 19236
|Вер_вітер = 1.65	|Вер_рад = 14293
|Жов_вітер = 1.75	|Жов_рад = 9198
|Лис_вітер = 1.89	|Лис_рад = 4941
|Гру_вітер = 1.93	|Гру_рад = 3731
}}

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}

{{Лицько-Сенська жупанія}}

[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]

{{Croatia-geo-stub}}

title: Координати: 44°55′ пн. ш. 15°36′ сх. д. / 44.91° пн. ш. 15.60° сх. д.

Країна: Хорватія

Жупанія: Лицько-Сенська

Населення (2011)


text:
# Ельментейта (культура)
Ельментейта культура (Elmenteita) — археологічна культура епохи середньої та нової кам'яних діб.
Датується 5 000-4 000 рр.. до н. е.
Була поширена у Східній Африці. Отримала назву за знахідками поховань (печера Гембл) біля озера Ельментейта (Кенія).
Поховання в скорченому положенні, пересипані червоною охрою. Знаряддя з обсидіану: подовжені пластини із затупленим краєм, шкребки, різці, мікроліти. Кераміка: кубки й глеки. Знахідки кам'яних посудин і різноманітних намист свідчать про зв'язки з іншими неолітичними культурами.

wikiname: ukwiki

title: Ельментейта (культура)

in_language: uk

wikitext:
'''Ельментейта культура''' (Elmenteita) — [[археологічна культура]] епохи [[Мезоліт|середньої]] та [[неоліт|нової]] кам'яних діб.

Датується 5 000-4 000 рр.. до н. е.

Була поширена у [[Східна Африка|Східній Африці]]. Отримала назву за знахідками поховань ([[печера Гембл]]) біля озера [[Ельментейта (озеро)|Ельментейта]] ([[Кенія]]).

Поховання в скорченому положенні, пересипані червоною [[охра|охрою]]. Знаряддя з [[обсидіан]]у: подовжені пластини із затупленим краєм, [[шкребок|шкребки]], різці, [[мікроліт (археологія)|мікроліти]]. Кераміка: [[кубок|кубки]] й [[глек]]и. Знахідки кам'яних посудин і різноманітних намист свідчать про зв'язки з іншими неолітичними культурами.

== Література ==
* Энциклопедический справочник «Африка». — М.: Советская Энциклопедия. Главный редактор Ан. А. Громыко. 1986—1987.
* Алиман А., Доисторическая Африка, пер. с франц., М., 1960.

== Посилання ==
* [http://www.real-project.eu/excavations-in-baringo/ Excavations in Baringo, Fieldwork Pt. 2] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191216234116/http://www.real-project.eu/excavations-in-baringo/ |date=16 грудня 2019 }} {{ref-en}}

[[Категорія:Культури нової кам'яної доби Африки]]
[[Категорія:Археологія Кенії]]
[[Категорія:Культури середньокам'яної доби Африки]]


text:
# Ammitocyon kainos
Ammitocyon kainos — вид ссавців з ряду Carnivora. Скам'янілості знайдено поблизу Мадриду, Іспанія. Попередньо решти були віднесені до роду Thaumastocyon, однак на основі порівняльних аналізів зубних рядів описано новий рід і вид.

title: Ammitocyon kainos

wikitext:
{{speciesbox
| name =
| fossil_range = пізній [[міоцен]]
| image =
| image_caption =
| image_width = 283px
| display_parents = 2
| parent_authority = Morales, Abella, Sanisidro & Valenciano, 2021
| genus = Ammitocyon
| species = kainos
| authority = Morales, Abella, Sanisidro & Valenciano, 2021
}}
'''Ammitocyon kainos''' — вид ссавців з ряду [[Carnivora]]. Скам'янілості знайдено поблизу Мадриду, Іспанія. Попередньо решти були віднесені до роду ''[[Thaumastocyon]]'', однак на основі порівняльних аналізів зубних рядів описано новий рід і вид<ref name="Morales">{{стаття |автор=Morales, J.; Abella, J.; Sanisidro, O.; Valenciano, A. |назва=Ammitocyon kainos gen. et sp. nov., a chimerical amphicyonid (Mammalia, Carnivora) from the late Miocene carnivore traps of Cerro de los Batallones (Madrid, Spain) |видання=Journal of Systematic Palaeontology |рік=2021 |випуск=19 |номер=5 |сторінки=393–415 |doi=10.1080/14772019.2021.1910868 |посилання=}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=}}

[[Категорія:Тварини, описані 2021]]
[[Категорія:Ссавці міоцену]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Хижі (Carnivora)

Родина: †Амфіціонові (Amphicyonidae)

Триба: †Thaumastocyonini

Рід: †Ammitocyon · Morales, Abella, Sanisidro & Valenciano, 2021

Вид: †A. kainos

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: †Ammitocyon kainos · Morales, Abella, Sanisidro & Valenciano, 2021


text:
# Тину Тиністе
Тину Тиністе  (ест. Tõnu Tõniste, 26 квітня 1967) — радянський і естонський яхтсмен, олімпійський медаліст.
Тину Тиністе змагався в класі яхт «470» разом із своїм братом-близнюком Тоомасом. Представляв «Калев» (Таллінн). 1988 року за видатні досягнення отримав значок почесного члена спортивного товариства «Калев».

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада      | Дисципліна | Місце |
| -------------- | ---------- | ----- |
| Сеул 1988      | Клас «470» | 2     |
| Барселона 1992 | Клас 470   | 3     |
| Атланта 1996   | Клас 470   | 10    |
| Сідней 2000    | Клас 470   | 22    |

title: Тину Тиністе

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Tõnu Tõniste
| повне_ім'я =
| зображення =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[естонці|естонець]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 26.4.1967
| місце_народження = [[Таллінн]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 182 см
| вага = 76 кг
| вебсторінка  =
| країна = [[СРСР]], [[Естонія]]
| вид_спорту = [[вітрильний спорт]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб = «[[Калев (спортивне товариство)|Калев]]» (Таллінн)
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalOlympic}}
{{medalCountry| [[СРСР]]}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]]| Клас «[[470 (клас яхт)|470]]»}}
{{medalCountry| [[Естонія|Естонії]]}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 1992|Барселона 1992]]| Клас 470}}
| show-medals = yes
}}
'''Тину Тиністе ''' ({{lang-et|Tõnu Tõniste}}, [[26 квітня]] [[1967]]) — [[СРСР|радянський]] і [[Естонія|естонський]] [[вітрильний спорт|яхтсмен]], [[Олімпійські ігри|олімпійський]] медаліст.

Тину Тиністе змагався в класі яхт «[[470 (клас яхт)|470]]» разом із своїм братом-близнюком [[Тоомас Тиністе|Тоомасом]]. Представляв [[Калев (спортивне товариство)|«Калев» (Таллінн)]]. 1988 року за видатні досягнення отримав значок почесного члена спортивного товариства «Калев»<ref>[http://web.archive.org/web/20240524001106/https://eestikalev.ee/liikmed/auliikmed/ Auliikmed] (eestikalev.ee) {{ref-et}}</ref>.

== Виступи на Олімпіадах ==
{|class = "wikitable"
!Олімпіада!! Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]] || Клас «[[470 (клас яхт)|470]]» || 2
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 1992|Барселона 1992]] || Клас 470 || 3
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 1996|Атланта 1996]] || Клас 470 || 10
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2000|Сідней 2000]] || Клас 470 || 22
|-

|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/to/tonu-toniste-1.html Досьє на sport.references.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121213064507/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/to/tonu-toniste-1.html |date=13 грудня 2012 }}

{{Olympic-medalist-stub}}
{{Eesti-sport-bio-stub}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Тиністе Тину}}

[[Категорія:Уродженці Таллінна]]
[[Категорія:Радянські яхтсмени]]
[[Категорія:Естонські яхтсмени]]
[[Категорія:Радянські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Естонські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 1988]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 1992]]
[[Категорія:Яхтсмени на літніх Олімпійських іграх 1988]]
[[Категорія:Яхтсмени на літніх Олімпійських іграх 1992]]
[[Категорія:Яхтсмени на літніх Олімпійських іграх 1996]]
[[Категорія:Яхтсмени на літніх Олімпійських іграх 2000]]
[[Категорія:Спортсмени року Естонії]]

title: Загальна інформація

Національність: естонець

Громадянство: Естонія

Народження: 26 квітня 1967 (58 років) · Таллінн

Вага: 76 кг

Alma mater: Kadriorg German Gymnasiumd, Естонська бізнес-школа і Талліннський університет

title: Спорт

Країна: СРСР, Естонія

Вид спорту: вітрильний спорт

Клуб: «Калев» (Таллінн)

title: Представник СРСР

Срібло: Сеул 1988 · Клас «470»

title: Представник Естонії

Бронза: Барселона 1992 · Клас 470


text:
# Романс-д'Ізонцо
Романс-д'Ізонцо (італ. Romans d'Isonzo) — муніципалітет в Італії, у регіоні Фріулі-Венеція-Джулія,  провінція Гориція.
Романс-д'Ізонцо розташований на відстані близько 450 км на північ від Рима, 40 км на північний захід від Трієста, 16 км на захід від Гориції.
Населення — 3738 осіб (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 25 березня. Покровитель — Santa Maria Annunziata.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживали 193 іноземці з 40 країн, серед них 70 громадян країн Євросоюзу та 7 громадян України.

## Сусідні муніципалітети
- Градіска-д'Ізонцо
- Маріано-дель-Фрьюлі
- Медеа
- Сан-Віто-аль-Торре
- Камполонго-Тапольяно
- Віллессе

title: Романс-д'Ізонцо

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Романс-д'Ізонцо
 | місцева_назва = Romans d'Isonzo
 | герб          = <!-- Romans_d'Isonzo-Stemma.png -->
 | регіон        = FVG <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = GO <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 45
 | latm   = 53
 | lats   = 0
 | longd  = 13
 | longm  = 26
 | longs  = 0
 | висота = 23
 | населення     = 3622
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 15
 | густота       = 234,0
 | поштові_індекси  = 34076
 | телефонний_код = 0481
 | код_ISTAT     = 031015
 | покровитель   = Annunciazione|Santa Maria Annunziata
 | мер           = Davide Furlan
 | обраний       =
 | www           = http://www.comune.romans.go.it/
}}

'''Романс-д'Ізонцо''' ({{lang-it|Romans d'Isonzo}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Фріулі-Венеція-Джулія]],  [[Гориція (провінція)|провінція Гориція]].

Романс-д'Ізонцо розташований на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 450 км на північ від [[Рим|Рима]], 40 км на північний захід від [[Трієст|Трієста]], 16 км на захід від [[Гориція|Гориції]].

[[Файл:Santa Maria Annunziata, I-GO-Romans d'Isonzo.jpg|thumb|300px|none|]]

Населення — {{formatnum:3738}} {{МНОЖИНА:3738|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=2015-06-26 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 25 березня. Покровитель — Santa Maria Annunziata.

== Демографія ==
{{Демографія/Romans d'Isonzo}}
{{Іноземці в Італії | назва=Романс-д'Ізонцо | дата=1 січня 2023 року
 | всього=193 | країн=40 | Укр=7 | ЄС=70 | таблиця= | країна1=[[Румунія|Румунії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Градіска-д'Ізонцо]]
* [[Маріано-дель-Фрьюлі]]
* [[Медеа]]
* [[Сан-Віто-аль-Торре]]
* [[Камполонго-Тапольяно]]
* [[Віллессе]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Гориція]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Commonscat|Romans d'Isonzo}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Гориція}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Гориція]]

title: Романс-д'Ізонцо · Romans d'Isonzo

Герб: Прапор

Країна: Італія

Регіон: Фріулі-Венеція-Джулія

Провінція: Гориція

Площа: 15 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Davide Furlan ()


text:
# Риф (ППА)
Пілотований підводний апарат (ППА) другого покоління «Риф» — дослідний зразок з серії двох апаратів типу "Риф", призначених для підводних досліджень і технічних робіт.
| "Риф"                                   | "Риф"                                                                                | "Риф"                                                                                |
| --------------------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------------------------ | ------------------------------------------------------------------------------------------------ |
|                                         |                                                                                |                                                                                |
|                                         |                                                                                |                                                                                |
|                                         |                                                                                |                                                                                |
| Верф                                    | ОКБ СТС, м.Москва                                                                                | ОКБ СТС, м.Москва                                                                                |
| Переданий                               | 1985                                                                                | 1985                                                                                |
| Проєкт                                  |                                                                                |                                                                                |
| Класифікація ПЧ                         | Пілотований підводний апарат                                                                     | Пілотований підводний апарат                                                                     |
| Розробник проєкту                       | ОКБ СТС, м.Москва                                                                                | ОКБ СТС, м.Москва                                                                                |
| Основні характеристики                  |                                                                                |                                                                                |
| Швидкість (підводна)                    | Максимальна — 2,5 вуз., крейсерська — 1,3 вуз.                                                   | Максимальна — 2,5 вуз., крейсерська — 1,3 вуз.                                                   |
| Робоча глибина занурення                | 85 м.                                                                                | 85 м.                                                                                |
| Гранична глибина занурення              | 100 м.                                                                                | 100 м.                                                                                |
| Автономність плавання                   | Робоча — 4 год., аварійна — 72 год.                                                              | Робоча — 4 год., аварійна — 72 год.                                                              |
| Екіпаж                                  | 2 особи                                                                                | 2 особи                                                                                |
| Розміри                                 |                                                                                |                                                                                |
| Довжина найбільша (по КВЛ)              | 4,2 м.                                                                                | 4,2 м.                                                                                |
| Ширина корпусу найб.                    | 1,8 м.                                                                                | 1,8 м.                                                                                |
| Висота                                  | 2,0 м.                                                                                | 2,0 м.                                                                                |
| Водотоннажність підводна                | 2,6 т.                                                                                | 2,6 т.                                                                                |
| Силова установка                        |                                                                                |                                                                                |
| Свинцево—кислотні акумуляторні батареї. |                                                                                |                                                                                |
| Рухова установка                        | Електрогідравлічна                                                                               | Електрогідравлічна                                                                               |
| Гвинти                                  | 1 маршовий ГФК в поворотній насадці; 1 ГФК вертикального переміщення, 2 ГФК лагового переміщення | 1 маршовий ГФК в поворотній насадці; 1 ГФК вертикального переміщення, 2 ГФК лагового переміщення |
| Озброєння                               |                                                                                |                                                                                |

## Історія
ППА «Риф» призначався для виконання наступних завдань:
- вивчення розподілу та міграції промислових риб, ракоподібних і молюсків;

- вивчення поведінки риб і безхребетних в природних умовах;

- визначення запасів промислових гідробіонтів;

- спостереження за роботою нерухомих знарядь лову (пастки тощо);

- візуальні спостереження для розшифрування показань рибопошукових приладів, встановлених на суднах—носіях ППА;
- спостереження за скупченнями планктону та бентосу;
- вивчення звукорозсіювальних шарів (ЗРШ);

- проведення комплексу гідрологічних досліджень;
- вивчення ландшафтних характеристик морського дна;
- пошук і визначення запасів мінеральних ресурсів морів;
- пошук і огляд затонулих об'єктів;
- візуальний огляд і оцінка технічного стану нафтогазопроводів, морських стаціонарних платформ (МСП), самопідіймальних бурових установок (СПБУ);
- геоекологічні та археологічні дослідження;
- фото- та відеозйомка об'єктів дослідження.[1]

Проєкт пілотованого підводного апарата другого покоління «Риф» було розроблено в ОКБ СТС (рос. Опытное конструкторское бюро специальных технических средств), заснованому 1970 року в Москві.
Виготовлення дослідного зразка, що отримав назву «Риф», також здійснювалося на цьому ж підприємстві. У 1985 році ППА «Риф» було збудовано і передано на баланс Севастопольського експериментально-конструкторського бюро з підводних досліджень (СЕКБП).
Власниками ППА «Риф» після реорганізацій ставали правонаступники СЕКБП:
- з 1 січня 1987 року — Севастопольська база спеціального експериментального флоту і підводних апаратів (база «Гідронавт»);
- з 1 липня 1991 року — Науково-виробниче об’єднання (НВО) «Мариекопром» Міністерства рибного господарства СРСР;
- з 14 жовтня 1991 року — НВО «Мариекопром» Інституту нових фізичних і прикладних проблем Академії наук України;
- з 18 січня 1995 року — НВО «Мариекопром» Морського гідрофізичного інституту Національної академії наук України;
- з 10 серпня 1998 року — Державне науково-виробниче підприємство «Морські технології» Морського гідрофізичного інституту НАН України.

Масо-габаритні характеристики ППА «Риф» дозволяли йому бути мобільним: апарат можна було транспортувати до місця проведення робіт автомобільним, залізничним або авіаційним транспортом.
У 1985—1988 роках ППА «Риф» працював за договором з компанією «Чорноморнафтогаз» — для огляду підводних магістральних газопроводів (ГП), гідротехнічних споруд (ГТС), морських стаціонарних платформ (МСП) і самопідйомних бурових установок (СПБУ). Як судно-носій використовувалося аварійно—рятувальне судно «Сатурн» водотоннажністю 1600 т, обладнане стрілою вантажопідйомністю 5 т, пристроєм для заряду акумуляторних батарей, компресором стисненого повітря (200 атм) і водолазним комплексом. У 1988—2000 роках такі роботи проводилися на періодичній основі.
У лютому 1987 року літаком «Ан-12» ППА доставили до Баку. У Каспійському морі було оглянуто нафтопроводи й виявлено аварійні ділянки. Також у Каспійському морі апарат був задіяний у роботах за програмою Каспійського науково-дослідного інституту риболовлі й океанографії (КаспНІРО). Загалом у Каспійському морі було здійснено 81 занурення загальною тривалістю 265 годин.
У 1987 році ППА «Риф» працював в експедиції в Азовському морі за програмою вивчення штучних рифів та їхнього впливу на розподіл і поведінку промислових риб.
У 1985—1990 роках за допомогою підводного візуального обстеження здійснювався моніторинг технічного стану глибоководних випусків стічних вод. Роботи велися в районах Севастополя, Ялти, Анапи, Новоросійська, Геленджика, Туапсе, Поті, а також у кримських бухтах Ласпі й Блакитній. Практично на всіх трубопроводах було виявлено будівельні та експлуатаційні дефекти.
У 1989—1990 роках ППА працював у Каспійському морі, де на глибині 65 м виявив пошкодження магістрального трубопроводу.
На початку 1990-х років апарат виконував пошук експериментальних торпед у Чорному морі, які з певних причин не спливли на поверхню. На глибині 85 м апарат виявив два вироби.
У 1992 році в рамках Міжнародного екологічного патруля (МЕП) апарат здійснив 35 занурень у Балтійському морі.
В серпні—вересні 1997 року за завданням прокуратури апарат брав участь у пошуку зниклого сейнера «САОР—3» в Чорному морі.
У 2001 році в районі порту Новоросійськ проводилися роботи з огляду підводної частини нафтового терміналу на глибинах 5—76 м. Загальна довжина оглянутих трубопроводів становила 12 км.
У 1985—2002 роках епізодично проводилися науково-дослідні роботи в Чорному морі на мідійних банках і штучних рифах.
У 2002 році Державне науково-виробниче підприємство «Морські технології» Морського гідрофізичного інституту НАН України.штучно оголосили банкрутом і ліквідували. ППА «Риф» передали на баланс Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум».
У 2013 році екіпаж ППА в північно-західній частині Чорного моря виявив останки підводного човна Щ-216, який загинув під час ІІ світової війни.
За період із 1985 по 2013 роки на шельфах Чорного, Балтійського, Каспійського та Азовського морів було виконано 960 занурень. Із них 800 занурень (1985—2002) — за програмами бази «Гідронавт»; 160 занурень (2003—2013) — за завданнями Державного океанаріуму.
Після російської окупації Криму у 2014 році ППА «Риф» використовувався компанією «Газпром» для обстеження підводних комунікацій і трубопроводів та картування дна Чорного моря, а після 2017 року апарат вивезли до країни-окупанта.

## Конструкція

### Корпус
Міцний корпус пілотованого підводного апарата має циліндричну форму зі сферичними носовою та кормовою частинами. Його діаметр становить 1,2 м, загальна довжина — 2,0 м. Циліндрична частина укріплена шпангоутами зовнішньої конструкції. Корпус було випробувано тиском, еквівалентним глибині занурення 160 м. У верхній частині розташований вхідний люк діаметром 500 мм .
Екіпаж розміщується всередині в лежачому положенні — на спеціальних лежаках. Легкий корпус апарата виготовлений зі склопластику. Згодом, для туристичних занурень, у міцному корпусі було встановлено 3 крісла — для пілота та двох пасажирів.

### Системи і обладнання ППА

#### Навігаційне обладнання і зв'язок
Для керування апаратом встановлена система автоматичного утримання курсу (автостерновий), яка працює від двох компасів.
Для радіозв’язку з судном-носієм на апараті встановлено ультракороткохвильову (УКХ) радіостанцію з дальністю дії до 7 миль.
Для пеленгації апарата в надводному положенні використовується радіобуй.
Гідроакустичне обладнання апарата включає:
- станцію звукопідводного зв’язку;[1]
- гідроакустичний маяк;[1]
- ехолот вимірювання глибини;[1]
- ехолот — гідролокатор; [1]
- маяк наведення водолаза.[1]

Гідроакустичний маяк налаштований на частоту 19,5 Гц, що відповідає частоті гідролокатора судна-носія. Маяк періодично випромінює акустичні імпульси з короткими паузами.
Ехолот використовується для визначення відстані до дна та до поверхні моря. Гідролокатор призначений для виявлення об'єктів у горизонтальній площині.
Під час перебування апарата під водою підтримується звукопідводний зв’язок. Сеанси зв’язку здійснюються з періодичністю не рідше одного разу на годину.
На верхній частині легкого корпусу встановлено якірний вогонь. Під час перебування на поверхні моря екіпаж має змогу вмикати проблисковий сигнальний вогонь.

#### Система занурення—спливання
Система занурення—спливання складається з двох цистерн головного баласту (ЦГБ) та однієї вирівнювальної цистерни.
ЦГБ розміщені по бортах і мають шпигатний тип конструкції. Клапани вентиляції встановлені всередині апарата.
Під час занурення цистерни заповнюються забортною водою самопливом через шпигати після відкриття вентиляційних клапанів — повітря при цьому витісняється в атмосферу.
Під час спливання баластні цистерни продуваються стисненим повітрям високого тиску з балонів, розміщених за межами міцного корпусу.
Вирівнювальна цистерна, розташована під легким корпусом, призначена для досягнення нульової плавучості апарата. Заповнення або відкачування води з неї здійснюється за допомогою водяного насоса з гідравлічним приводом.
Для створення або вирівнювання диференту використовується переміщення контейнерів з АБ за допомогою гідравлічного поршня.

#### Рушійно—стерновий комплекс
Для горизонтального переміщення використовується гвинт фіксованого кроку (ГФК) з гідравлічним приводом. Частота обертання гвинта регулюється плавно за допомогою приводного гідродвигуна. Гвинт може обертатися як у прямому, так і в зворотному напрямку. Він встановлений у поворотній насадці, яка керується гідроприводом. Управління маршовим двигуном і поворотною насадкою здійснюється капітаном апарата з пульта дистанційного керування.
Для лагового переміщення передбачено два ГФК з приводом від гідродвигунів. Вони розміщені у носовій і кормовій частинах апарата. При обертанні гвинтів в один бік забезпечується лагове переміщення, а при обертанні у протилежні боки — поворот апарата навколо вертикальної осі.
Для вертикального переміщення встановлений окремий ГФК з гідравлічним приводом, розміщений у носовій фермі апарата в діаметральній площині. Він призначений для забезпечення контролю занурення і спливання.

#### Система стисненого повітря
Джерелом стисненого повітря високого тиску (до 200 атм) є чотири балони, розміщені зовні міцного корпусу.
Управління системою здійснюється за допомогою клапанів, установлених усередині апарата.
Наповнення балонів стисненим повітрям може виконуватись як штатним компресором судна-носія, так і пересувним компресором, що входить до складу допоміжного обладнання апарата.

#### Система гідравліки
Усе обладнання цієї системи розміщене зовні міцного корпусу.  До його складу входять: насос гідравліки, пневмогідроакумулятор, гідроблок, трубопровідні системи, гідродвигуни маршового гвинта, гвинта вертикального переміщення, гвинтів лагового переміщення, а також водяний насос і виконавчі механізми маніпулятора та поворотної насадки маршового гвинта.
Передбачена можливість додаткового встановлення забортного гідравлічного обладнання, розрахованого на робочий тиск від 50 до 200 атм.

#### Система вентиляції, контролю повітря та його регенерації
З моменту закриття люка підводного апарата екіпаж перебуває в міцному корпусі, де атмосферне повітря має відповідати складу звичайного повітря, придатного для дихання. У нормальних умовах на рівні моря вміст кисню в повітрі становить близько 21 %.. У разі зниження його концентрації до 19 % екіпаж активує систему регенерації повітря — спеціальну установку, що містить пластини, які поглинають оксид вуглецю та вуглекислий газ, одночасно виділяючи кисень. Кількість пластин забезпечує підтримання життєдіяльності двох гідронавтів протягом усього періоду аварійної автономності.
Контроль складу атмосферного повітря у міцному корпусі здійснюється за допомогою індикаторних трубок — вимірювальних приладів, наповнення яких змінює колір у присутності певних газів.

#### Науково—дослідне обладнання.
- Ілюмінатори для забортного спостереження (360о горизонтального огляду, 200о вертикального огляду): діаметром 400 мм — 2 одиниці., діаметром 100 мм — 8 одиниць;[6][2]
- Забортні світильники — 4 одиниці потужністю 200 Вт кожний;[6]
- Комплекс фотографування — фотоавтомат «Торос»;[1]
- Маніпулятор — 6 ступенів свободи, вантажопідйомність 10 кг;[2]
- Гідрологічний комплекс "Катран";[1]
- Гідравлічний пристрій для постановки трьох буїв—відмітників;[6][1]
- Батометр для відбирання зразків води;[6]
- Гідравлічні дискові ножиці;[6][7]
- Висувний лоток для зразків;[1]
- Можливість встановлення додаткового обладнання масою до 50 кг.[2]

#### Енергетична система.

##### Мережа 28 В силового обладнання
Основним джерелом живлення мережі є кислотні акумуляторні батареї (АБ), розміщені в контейнерах, які встановлені всередині циліндричних відсіків під міцним корпусом ППА.
Номінальна напруга кожного елемента становить 2 В, елементи об’єднані в групи по 14 одиниць, що забезпечує загальну напругу 28 В.
Для заряджання АБ демонтують кришки циліндричних відсіків, після чого контейнери з акумуляторами транспортують на спеціальне місце для заряджання, яке обладнане витяжною вентиляцією та закрите для вільного доступу. Заряджання проводиться зарядним пристроєм згідно з правилами безпеки. Ємність акумуляторної батареї — 540 А·год.
Все силове електрообладнання — контактори та силові реле — розміщене зовні міцного корпусу в електричному блоці з корпусом з алюмінієвого сплаву, що витримує забортний тиск.  Від цієї мережі живиться силове обладнання: насос гідравліки, забортне освітлення, водяний насос.

##### Мережа  28 В автоматики
Основним джерелом живлення даної мережі є кислотні АБ, розміщені в менших за розміром контейнерах порівняно з силовими.
В контейнерах АБ автоматики елементи також об’єднані в групи по 14 одиниць, що забезпечує загальну напругу 28 В.
Від мережі автоматики живляться такі системи: радіостанція, гідролокатор, звукопідводний зв’язок, внутрішнє освітлення ППА та системи автоматичного керування.

### Аварійне обладнання

#### Аварійне обладнання у випадку неможливості спливання ППА:
- Аварійний твердий баласт — складається з двох масивних чавунних баластин загальною масою 80 кг.  Вони встановлені в нижній частині ППА з обох бортів.  Скидання твердого баласту здійснюється у разі аварійної ситуації натисканням кнопки, яка активує пневматичний привід від окремого балону високого тиску. Після скидання баласту підводний апарат миттєво набуває позитивної плавучості і спливає на поверхню;[6]
- Аварійний буй — має позитивну плавучість і при звільненні екіпажем зсередини корпуса ППА виринає на поверхню, подаючи радіо- та світловий проблисковий сигнали.[6]

#### Протипожежне обладнання
У разі пожежі екіпаж використовує вогнегасники та ізолюючі дихальні апарати, розраховані на 4–5 годин роботи. Цього часу достатньо для організації гасіння пожежі та спливання апарата на поверхню.

#### Обладнання для випадку покидання ППА в надводному положенні
Рятувальні жилети згідно конвенції SOLAS розміщені біля кожного члена екіпажа.

## Екіпаж
Екіпаж ППА «Риф» під час занурення складається з двох осіб: капітана та підводного дослідника.
Капітан відповідає за технічне забезпечення занурення, контролює параметри роботи всіх систем і механізмів, а також здійснює операції відходу від судна-носія, занурення, виходу до місця роботи і повернення на судно.
Підводний дослідник виконує наукову програму: спостерігає, фотографує, займається кінозйомкою та записує свої спостереження на магнітофон.
Згідно з правилами підготовки, стажування і призначення на посади гідронавтів, кандидатами в гідронавти могли стати чоловіки віком до 35 років, які мали вищу технічну або середню спеціальну освіту, стаж роботи за спеціальністю щонайменше 2 роки та досвід плавання на морських суднах не менше 1 року. За станом здоров’я вони повинні були відповідати вимогам, що висувалися до водолазів. Кожен кандидат проходив медичну комісію.
Підготовка гідронавтів здійснювалась відповідно до програми, розробленої та затвердженої міністерством, і поділялась на чотири етапи:
1. Теоретичні заняття з предметів програми протягом усього курсу навчання;
2. Практичні заняття, зокрема відпрацювання операцій з управління підводним апаратом біля пірса та в морі;
3. Іспити та заліки з усіх предметів програми після завершення курсу навчання;
4. Стажування слухачів, які успішно склали іспити та заліки, на ППА або ПЛБ.

Багаторічний досвід показав, що для підготовки висококваліфікованого капітана (гідронавта 1-го класу) необхідно від 3 до 5 років.
На судні-носії ППА під час експедиції перебувають два капітани ППА (один із них — капітан-наставник), а також група обслуговування підводного апарата з трьох осіб: механік, електромеханік і радіонавігатор.
До складу наукової групи експедиції мають входити підводні дослідники, які пройшли навчання на Курсах підготовки гідронавтів і мають право на занурення в апараті.
На ППА «Риф» протягом 1985—2014 років капітанами  працювали гідронавти 1 класу: Г.Бєльников(капітан-наставник), А.Ігнатьєв, І.Аврашов, Віктор Петров, В.Дєрябін, Є.Ходак, О.Донець.
Найбільше часу як підводні спостерігачи на ППА "Риф" відпрацювали гідронавти — дослідники: А.Помозов, Д.Семенов, В.Малахов, А.Левін, В.Бураков, П.Ковригін.

title: Риф (ППА)

wikitext:
Пілотований підводний апарат (ППА) другого покоління «Риф» — дослідний зразок з серії двох апаратів типу "Риф", призначених для підводних досліджень і технічних робіт.

{{Підводний човен|Назва="Риф"|Верф=ОКБ СТС, м.Москва|Переданий=1985|Класифікація=Пілотований підводний апарат|КБ=ОКБ СТС, м.Москва|Швидкість підводна=Максимальна — 2,5 вуз., крейсерська — 1,3 вуз.|Робоча глибина=85 м.|Гранична глибина=100 м.|Автономність=Робоча — 4 год., аварійна — 72 год.|Екіпаж=2 особи|Довжина=4,2 м.|Ширина=1,8 м.|Висота=2,0 м.|Рухова установка=Свинцево—кислотні акумуляторні батареї.|Двигуни=Електрогідравлічна|Гвинти=1 маршовий ГФК в поворотній насадці; 1 ГФК вертикального переміщення, 2 ГФК лагового переміщення|Водотоннажність підв.=2,6 т.|Зображення=Підводний апарат Риф.jpg}}

== Історія ==
ППА «Риф» призначався для виконання наступних завдань:

* вивчення розподілу та міграції промислових риб, ракоподібних і молюсків;

* вивчення поведінки риб і безхребетних в природних умовах;

* визначення запасів промислових гідробіонтів;

* спостереження за роботою нерухомих знарядь лову (пастки тощо);

* візуальні спостереження для розшифрування показань рибопошукових приладів, встановлених на суднах—носіях ППА;
* спостереження за скупченнями планктону та бентосу;
* вивчення звукорозсіювальних шарів (ЗРШ);

* проведення комплексу гідрологічних досліджень;
* вивчення ландшафтних характеристик морського дна;
* пошук і визначення запасів мінеральних ресурсів морів;
* пошук і огляд затонулих об'єктів;
* візуальний огляд і оцінка технічного стану нафтогазопроводів, морських стаціонарних платформ (МСП), самопідіймальних бурових установок (СПБУ);
* геоекологічні та археологічні дослідження;
* фото- та відеозйомка об'єктів дослідження.<ref name=":1">{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, А.А.Помозов А.А., Жбанова Д.А |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С. |location=Севастополь |pages=35-41 |language=рос}}</ref>

Проєкт пілотованого підводного апарата другого покоління «Риф» було розроблено в ОКБ СТС (рос. ''Опытное конструкторское бюро специальных технических средств''), заснованому 1970 року в Москві.

Виготовлення дослідного зразка, що отримав назву «Риф», також здійснювалося на цьому ж підприємстві. У 1985 році ППА «Риф» було збудовано і передано на баланс Севастопольського експериментально-конструкторського бюро з підводних досліджень [[СЕКБП|(СЕКБП]]).<ref name=":1" />

Власниками ППА «Риф» після реорганізацій ставали правонаступники [[СЕКБП|СЕКБП:]]

* з 1 січня 1987 року — Севастопольська база спеціального експериментального флоту і підводних апаратів (база [[Гідронавт (база)|«Гідронавт»]]);
* з 1 липня 1991 року — Науково-виробниче об’єднання (НВО) [[Мариекопром (НВО)|«Мариекопром»]] Міністерства рибного господарства СРСР;
* з 14 жовтня 1991 року — НВО [[Мариекопром (НВО)|«Мариекопром»]] Інституту нових фізичних і прикладних проблем Академії наук України;
* з 18 січня 1995 року — НВО [[Мариекопром (НВО)|«Мариекопром»]] Морського гідрофізичного інституту Національної академії наук України;
* з 10 серпня 1998 року — Державне науково-виробниче підприємство «Морські технології» Морського гідрофізичного інституту НАН України.

[[Файл:СЕКБП. Історична довідка.jpg|ліворуч|міні|Історична довідка|556x556пкс]]

Масо-габаритні характеристики ППА «Риф» дозволяли йому бути мобільним: апарат можна було транспортувати до місця проведення робіт автомобільним, залізничним або авіаційним транспортом.<ref name=":0">{{Cite book |title=Подводные обитаемые аппараты Базы "Гидронавт" (Тактико—технические данные, опыт использования для решения научных и практических задач) |last=Геворкьян В.Х., Головань Г.А. |year=1991 |publisher=Препринт АН УССР, Институт геологических наук |location=Киев |pages=25-26 |language=рос}}</ref>

У 1985—1988 роках ППА «Риф» працював за договором з компанією «Чорноморнафтогаз» — для огляду підводних магістральних газопроводів (ГП), гідротехнічних споруд (ГТС), морських стаціонарних платформ (МСП) і самопідйомних бурових установок (СПБУ). Як судно-носій використовувалося аварійно—рятувальне судно «Сатурн» водотоннажністю 1600 т, обладнане стрілою вантажопідйомністю 5 т, пристроєм для заряду акумуляторних батарей, компресором стисненого повітря (200 атм) і водолазним комплексом. У 1988—2000 роках такі роботи проводилися на періодичній основі.<ref name=":1" />

У лютому 1987 року літаком «Ан-12» ППА доставили до Баку. У Каспійському морі було оглянуто нафтопроводи й виявлено аварійні ділянки. Також у Каспійському морі апарат був задіяний у роботах за програмою Каспійського науково-дослідного інституту риболовлі й океанографії (КаспНІРО). Загалом у Каспійському морі було здійснено 81 занурення загальною тривалістю 265 годин.<ref name=":1" />

У 1987 році ППА «Риф» працював в експедиції в Азовському морі за програмою вивчення штучних рифів та їхнього впливу на розподіл і поведінку промислових риб.<ref name=":1" />

У 1985—1990 роках за допомогою підводного візуального обстеження здійснювався моніторинг технічного стану глибоководних випусків стічних вод. Роботи велися в районах Севастополя, Ялти, Анапи, Новоросійська, Геленджика, Туапсе, Поті, а також у кримських бухтах Ласпі й Блакитній. Практично на всіх трубопроводах було виявлено будівельні та експлуатаційні дефекти.<ref name=":1" />

У 1989—1990 роках ППА працював у Каспійському морі, де на глибині 65 м виявив пошкодження магістрального трубопроводу.<ref name=":2">{{Cite web |url=https://www.deepstorm.ru/DeepStorm.files/45-92/cda/rif/rif/rif.htm |title="Риф". Проект "Риф". Историческая справка |website=www.deepstorm.ru |language=рос}}</ref>

На початку 1990-х років апарат виконував пошук експериментальних торпед у Чорному морі, які з певних причин не спливли на поверхню. На глибині 85 м апарат виявив два вироби.<ref>{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, А.А.Помозов А.А., Жбанова Д.А |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С |location=Севастополь |pages=46 |language=рос}}</ref>

У 1992 році в рамках Міжнародного екологічного патруля (МЕП) апарат здійснив 35 занурень у Балтійському морі.<ref name=":1" />

В серпні—вересні 1997 року за завданням прокуратури апарат брав участь у пошуку зниклого сейнера «САОР—3» в Чорному морі.<ref name=":1" />

У 2001 році в районі порту Новоросійськ проводилися роботи з огляду підводної частини нафтового терміналу на глибинах 5—76 м. Загальна довжина оглянутих трубопроводів становила 12 км.<ref name=":2" />

У 1985—2002 роках епізодично проводилися науково-дослідні роботи в Чорному морі на мідійних банках і штучних рифах.<ref name=":1" />

У 2002 році Державне науково-виробниче підприємство «Морські технології» Морського гідрофізичного інституту НАН України.штучно оголосили банкрутом і ліквідували. ППА «Риф» передали на баланс Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум».<ref name=":1" />

У 2013 році екіпаж ППА в північно-західній частині Чорного моря виявив останки підводного човна Щ-216, який загинув під час ІІ світової війни.<ref name=":2" />

За період із 1985 по 2013 роки на шельфах Чорного, Балтійського, Каспійського та Азовського морів було виконано 960 занурень. Із них 800 занурень (1985—2002) — за програмами бази «Гідронавт»; 160 занурень (2003—2013) — за завданнями Державного океанаріуму.<ref name=":1" />

Після російської окупації Криму у 2014 році ППА «Риф» використовувався компанією [[Газпром|«Газпром»]] для обстеження підводних комунікацій і трубопроводів та картування дна Чорного моря, а після 2017 року апарат вивезли до країни-окупанта.<ref>{{Cite web |url=https://militarnyi.com/uk/blogs/rosiya-popovnyla-sviy-muzey-zahoplenymy-v-krymu-ukrayinskymy-pidvodnymy-aparatamy/ |title=Що трапилося з українськими підводними апаратами в окупованому Криму? |date=08.03.2018 |website=militarnyi.com/uk |language=}}</ref>

== Конструкція ==

=== Корпус ===
Міцний корпус пілотованого підводного апарата має циліндричну форму зі сферичними носовою та кормовою частинами. Його діаметр становить 1,2 м, загальна довжина — 2,0 м. Циліндрична частина укріплена шпангоутами зовнішньої конструкції. Корпус було випробувано тиском, еквівалентним глибині занурення 160 м. У верхній частині розташований вхідний люк діаметром 500 мм .'''<ref name=":3">{{Cite web |url=http://molodyka.narod.ru/submarine4hire1.html |title=Submarine «MORZH» & Crew |website=molodyka.narod.ru |language=англ |archive-url=https://web.archive.org/web/20060714054150/http://molodyka.narod.ru/submarine4hire1.html |archive-date=2006-07-14 |access-date=2025-07-07}}</ref>'''

Екіпаж розміщується всередині в лежачому положенні — на спеціальних лежаках. Легкий корпус апарата виготовлений зі склопластику. Згодом, для туристичних занурень, у міцному корпусі було встановлено 3 крісла — для пілота та двох пасажирів.'''<ref name=":3" />'''

=== Системи і обладнання ППА ===

==== Навігаційне обладнання і зв'язок ====
Для керування апаратом встановлена система автоматичного утримання курсу (автостерновий), яка працює від двох компасів'''.''<ref name=":6">{{Cite web |url=https://www.silvercrestsubmarines.co.uk/othersubs.html |title=Submarines and ROVs for sale and hire by Silvercrest Submarines |website=www.silvercrestsubmarines.co.uk |language=англ |access-date=2025-07-07}}</ref>'''''<ref name=":0" />

Для радіозв’язку з судном-носієм на апараті встановлено ультракороткохвильову (УКХ) радіостанцію з дальністю дії до 7 миль.'''<ref name=":3" />'''

Для пеленгації апарата в надводному положенні використовується радіобуй.

Гідроакустичне обладнання апарата включає:

* станцію звукопідводного зв’язку;<ref name=":1" />
* гідроакустичний маяк;<ref name=":1" />
* ехолот вимірювання глибини'';''<ref name=":1" />
* ехолот — гідролокатор''';''' <ref name=":1" />
* маяк наведення водолаза.<ref name=":1" />

Гідроакустичний маяк налаштований на частоту 19,5 Гц, що відповідає частоті гідролокатора судна-носія. Маяк періодично випромінює акустичні імпульси з короткими паузами.

Ехолот використовується для визначення відстані до дна та до поверхні моря. Гідролокатор призначений для виявлення об'єктів у горизонтальній площині.

Під час перебування апарата під водою підтримується звукопідводний зв’язок. Сеанси зв’язку здійснюються з періодичністю не рідше одного разу на годину.

На верхній частині легкого корпусу встановлено якірний вогонь. Під час перебування на поверхні моря екіпаж має змогу вмикати проблисковий сигнальний вогонь.<ref name=":1" />

==== Система занурення—спливання ====
Система занурення—спливання складається з двох цистерн головного баласту (ЦГБ) та однієї вирівнювальної цистерни.'''<ref name=":3" />'''

ЦГБ розміщені по бортах і мають шпигатний тип конструкції. Клапани вентиляції встановлені всередині апарата.

Під час занурення цистерни заповнюються забортною водою самопливом через шпигати після відкриття вентиляційних клапанів — повітря при цьому витісняється в атмосферу.

Під час спливання баластні цистерни продуваються стисненим повітрям високого тиску з балонів, розміщених за межами міцного корпусу.

Вирівнювальна цистерна, розташована під легким корпусом, призначена для досягнення нульової плавучості апарата. Заповнення або відкачування води з неї здійснюється за допомогою водяного насоса з гідравлічним приводом.'''<ref name=":3" />'''

Для створення або вирівнювання диференту використовується переміщення контейнерів з АБ за допомогою гідравлічного поршня.'''<ref name=":3" />'''

==== Рушійно—стерновий комплекс ====
Для горизонтального переміщення використовується гвинт фіксованого кроку (ГФК) з гідравлічним приводом. Частота обертання гвинта регулюється плавно за допомогою приводного гідродвигуна. Гвинт може обертатися як у прямому, так і в зворотному напрямку. Він встановлений у поворотній насадці, яка керується гідроприводом. Управління маршовим двигуном і поворотною насадкою здійснюється капітаном апарата з пульта дистанційного керування.

Для лагового переміщення передбачено два ГФК з приводом від гідродвигунів. Вони розміщені у носовій і кормовій частинах апарата. При обертанні гвинтів в один бік забезпечується лагове переміщення, а при обертанні у протилежні боки — поворот апарата навколо вертикальної осі.

Для вертикального переміщення встановлений окремий ГФК з гідравлічним приводом, розміщений у носовій фермі апарата в діаметральній площині. Він призначений для забезпечення контролю занурення і спливання.'''<ref name=":3" />'''

==== Система стисненого повітря ====
Джерелом стисненого повітря високого тиску (до 200 атм) є чотири балони, розміщені зовні міцного корпусу.

Управління системою здійснюється за допомогою клапанів, установлених усередині апарата.

Наповнення балонів стисненим повітрям може виконуватись як штатним компресором судна-носія, так і пересувним компресором, що входить до складу допоміжного обладнання апарата.

==== Система гідравліки ====
Усе обладнання цієї системи розміщене зовні міцного корпусу.  До його складу входять: насос гідравліки, пневмогідроакумулятор, гідроблок, трубопровідні системи, гідродвигуни маршового гвинта, гвинта вертикального переміщення, гвинтів лагового переміщення, а також водяний насос і виконавчі механізми маніпулятора та поворотної насадки маршового гвинта.'''<ref name=":3" />'''

Передбачена можливість додаткового встановлення забортного гідравлічного обладнання, розрахованого на робочий тиск від 50 до 200 атм.<ref name=":0" />

==== Система вентиляції, контролю повітря та його регенерації ====
З моменту закриття люка підводного апарата екіпаж перебуває в міцному корпусі, де атмосферне повітря має відповідати складу звичайного повітря, придатного для дихання. У нормальних умовах на рівні моря вміст кисню в повітрі становить близько 21 %.. У разі зниження його концентрації до 19 % екіпаж активує систему регенерації повітря — спеціальну установку, що містить пластини, які поглинають оксид вуглецю та вуглекислий газ, одночасно виділяючи кисень. Кількість пластин забезпечує підтримання життєдіяльності двох гідронавтів протягом усього періоду аварійної автономності.'''''<ref name=":6" />'''''<ref name=":1" />

Контроль складу атмосферного повітря у міцному корпусі здійснюється за допомогою індикаторних трубок — вимірювальних приладів, наповнення яких змінює колір у присутності певних газів.<ref name=":92">{{Cite book |title=Подводные обитаемые аппараты |last=Войтов |first=Дмитрий Витальевич |year=2002 |publisher=АСТ, Астрель |location=Москва |pages=285-286 |language=рос}}</ref>

==== Науково—дослідне обладнання. ====

* Ілюмінатори для забортного спостереження (360о горизонтального огляду, 200о вертикального огляду): діаметром 400 мм — 2 одиниці., діаметром 100 мм — 8 одиниць;'''<ref name=":3" />'''<ref name=":0" />
* Забортні світильники — 4 одиниці потужністю 200 Вт кожний;'''<ref name=":3" />'''
* Комплекс фотографування — фотоавтомат «Торос»;<ref name=":1" />
* Маніпулятор — 6 ступенів свободи, вантажопідйомність 10 кг;<ref name=":0" />
* Гідрологічний комплекс "Катран";<ref name=":1" />
* Гідравлічний пристрій для постановки трьох буїв—відмітників;'''<ref name=":3" />'''<ref name=":1" />
* Батометр для відбирання зразків води;'''<ref name=":3" />'''
* Гідравлічні дискові ножиці;'''<ref name=":3" />''<ref name=":6" />'''''
* Висувний лоток для зразків;<ref name=":1" />
* Можливість встановлення додаткового обладнання масою до 50 кг.<ref name=":0" />

==== Енергетична система. ====

===== Мережа 28 В силового обладнання =====
Основним джерелом живлення мережі є кислотні акумуляторні батареї (АБ), розміщені в контейнерах, які встановлені всередині циліндричних відсіків під міцним корпусом ППА.

Номінальна напруга кожного елемента становить 2 В, елементи об’єднані в групи по 14 одиниць, що забезпечує загальну напругу 28 В.

Для заряджання АБ демонтують кришки циліндричних відсіків, після чого контейнери з акумуляторами транспортують на спеціальне місце для заряджання, яке обладнане витяжною вентиляцією та закрите для вільного доступу. Заряджання проводиться зарядним пристроєм згідно з правилами безпеки. Ємність акумуляторної батареї — 540 А·год.<ref name=":1" />

Все силове електрообладнання — контактори та силові реле — розміщене зовні міцного корпусу в електричному блоці з корпусом з алюмінієвого сплаву, що витримує забортний тиск.  Від цієї мережі живиться силове обладнання: насос гідравліки, забортне освітлення, водяний насос.

===== Мережа  28 В автоматики =====
Основним джерелом живлення даної мережі є кислотні АБ, розміщені в менших за розміром контейнерах порівняно з силовими.

В контейнерах АБ автоматики елементи також об’єднані в групи по 14 одиниць, що забезпечує загальну напругу 28 В.

Від мережі автоматики живляться такі системи: радіостанція, гідролокатор, звукопідводний зв’язок, внутрішнє освітлення ППА та системи автоматичного керування.

=== Аварійне обладнання ===

==== Аварійне обладнання у випадку неможливості спливання ППА: ====

* '''Аварійний твердий баласт —''' складається з двох масивних чавунних баластин загальною масою 80 кг.  Вони встановлені в нижній частині ППА з обох бортів.  Скидання твердого баласту здійснюється у разі аварійної ситуації натисканням кнопки, яка активує пневматичний привід від окремого балону високого тиску. Після скидання баласту підводний апарат миттєво набуває позитивної плавучості і спливає на поверхню;'''<ref name=":3" />'''
* '''Аварійний буй —''' має позитивну плавучість і при звільненні екіпажем зсередини корпуса ППА виринає на поверхню, подаючи радіо- та світловий проблисковий сигнали.'''<ref name=":3" />'''

==== Протипожежне обладнання ====
У разі пожежі екіпаж використовує вогнегасники та ізолюючі дихальні апарати, розраховані на 4–5 годин роботи. Цього часу достатньо для організації гасіння пожежі та спливання апарата на поверхню.<ref name=":92" />

==== Обладнання для випадку покидання ППА в надводному положенні ====
Рятувальні жилети згідно конвенції [[Міжнародна конвенція з охорони людського життя на морі|SOLAS]] розміщені біля кожного члена екіпажа.

== Екіпаж ==
Екіпаж ППА «Риф» під час занурення складається з двох осіб: капітана та підводного дослідника.<ref name=":1" />

Капітан відповідає за технічне забезпечення занурення, контролює параметри роботи всіх систем і механізмів, а також здійснює операції відходу від судна-носія, занурення, виходу до місця роботи і повернення на судно.

Підводний дослідник виконує наукову програму: спостерігає, фотографує, займається кінозйомкою та записує свої спостереження на магнітофон.<ref name=":7">{{Cite book |title="ТИНРО-2» в океане" |last=Гирс |first=Михаил Игоревич |year=1977 |publisher="Судостроение" |location=Ленинград |pages=18-19 |language=рос}}</ref>

Згідно з правилами підготовки, стажування і призначення на посади гідронавтів, кандидатами в гідронавти могли стати чоловіки віком до 35 років, які мали вищу технічну або середню спеціальну освіту, стаж роботи за спеціальністю щонайменше 2 роки та досвід плавання на морських суднах не менше 1 року. За станом здоров’я вони повинні були відповідати вимогам, що висувалися до водолазів. Кожен кандидат проходив медичну комісію.

Підготовка гідронавтів здійснювалась відповідно до програми, розробленої та затвердженої міністерством, і поділялась на чотири етапи:

# Теоретичні заняття з предметів програми протягом усього курсу навчання;
# Практичні заняття, зокрема відпрацювання операцій з управління підводним апаратом біля пірса та в морі;
# Іспити та заліки з усіх предметів програми після завершення курсу навчання;
# Стажування слухачів, які успішно склали іспити та заліки, на ППА або ПЛБ.

Багаторічний досвід показав, що для підготовки висококваліфікованого капітана (гідронавта 1-го класу) необхідно від 3 до 5 років.<ref>{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, А.А.Помозов А.А., Жбанова Д.А |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С |location=Севастополь |pages=5-10 |language=рос}}</ref>

На судні-носії ППА під час експедиції перебувають два капітани ППА (один із них — капітан-наставник), а також група обслуговування підводного апарата з трьох осіб: механік, електромеханік і радіонавігатор.<ref name=":1" />

До складу наукової групи експедиції мають входити підводні дослідники, які пройшли навчання на Курсах підготовки гідронавтів і мають право на занурення в апараті.

На ППА «Риф» протягом 1985—2014 років капітанами  працювали гідронавти 1 класу: Г.Бєльников<ref name=":1" />(капітан-наставник), А.Ігнатьєв, І.Аврашов, Віктор Петров, В.Дєрябін, Є.Ходак, О.Донець.<ref name=":1" />

Найбільше часу як підводні спостерігачи на ППА "Риф" відпрацювали гідронавти — дослідники: А.Помозов<ref name=":4" />, Д.Семенов<ref name=":4" /><ref name=":5" />, В.Малахов<ref name=":4">{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, А.А.Помозов А.А., Жбанова Д.А. |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С |location=Севастополь |pages=219 |language=рос}}</ref>, А.Левін, В.Бураков<ref name=":5">{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, А.А.Помозов А.А., Жбанова Д.А. |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С. |location=Севастополь |pages=244 |language=рос}}</ref>, П.Ковригін<ref>{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, А.А.Помозов А.А., Жбанова Д.А |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С |location=Севастополь |pages=450 |language=рос}}</ref>.

== Див. також ==

* Документальний фільм "Гидронавты"/Реж. С.Хейфец,  ЦСДФ, 1990 р,— https://www.youtube.com/watch?v=zc0BqF7ADuY
* Документальний фільм "Подводные аппараты Базы "Гидронавт"/реж. С.Хейфец, к/ст. "Москва", 1991 р —. https://www.youtube.com/watch?v=RP5_ITtvUmY
* ТСН (22 серпня 2013). ''У Чорному морі тривають роботи по підняттю підводного човна "Щука-216"'' — https://www.youtube.com/watch?v=gpOc41pDhBs

== Примітки ==
{{Reflist|}}
== Джерела ==

* Войтов Д. В''.'' "Подводные обитаемые аппараты" — АСТ, Астрель — Москва — 2002 — 303с.
* Геворкьян В.Х., Головань Г.А. "Подводные обитаемые аппараты Базы "Гидронавт" (Тактико—технические данные, опыт использования для решения научных и практических задач)"— Препринт АН УССР, Институт геологических наук — Киев — 1991 — 42 с
* Гирс М.И. "ТИНРО-2» в океане" — "Судостроение"— Ленинград — 1977 — 152 с—60000 прим.
* Жбанов А.В, Помозов А.А., Жбанова Д.А. «Севастопольские гидронавты» — ЧП Гуляев М.С.— Севастополь — 2014 —4 56 с — 300 прим.

== Посилання ==
* https://www.deepstorm.ru/DeepStorm.files/45-92/cda/rif/list.htm
* https://www.deepstorm.ru/DeepStorm.files/45-92/cda/rif/rif/rif.htm
* https://soviet-trawler.narod.ru/pages_r/ussr/rif_r.html
* https://www.deepstorm.ru/DeepStorm.files/45-92/cda/rif/morj/morj.htm
* https://cheslav-kara.livejournal.com/91842.html
* https://deepstorm.ru/DeepStorm.files/45-92/sass/ups/list.htm

[[Категорія:Підводна техніка]]
[[Категорія:Батискафи]]


text:
# Марія Браньяс Морера
Марія Браньяс Морера (кат. Maria Branyas Morera; 4 березня 1907, Мексика — 19 серпня 2024) — іспанська супердовгожителька, чий вік підтверджений Групою геронтологічних досліджень (GRG), Книгою рекордів Гіннеса та Групою LongeviQuest (LQ). З 17 січня 2023 року після смерті Люсіль Рандон вона стала найстарішою живою людиною на Землі та найстарішою живою людиною в Європі. Вона була 8-ю найстарішою підтвердженою людиною у світі та найстарішим емігрантом в історії. Її вік становив 117 років, 168 днів.

## Життєпис
Донька журналіста-емігранта. З 1909 року жила в Сан-Франциско, потім у Новому Орлеані. У 1915 році родина вирішила повернутися до Іспанії, проте батько помер від туберкульозу прямо на кораблі. Мати з дочкою оселилася в Каталонії, де Марія в 1931 році вийшла заміж за лікаря Жоана Морера. У них було троє дітей, одинадцять онуків та тринадцять правнуків. З 2000 року жила в будинку для людей похилого віку в Улоті. З 22 грудня 2019 і до смерті 19 серпня 2024 вважалася найстарішим мешканцем Іспанії.
У квітні 2020 року у Браньяс Морера виявили легку форму коронавірусної хвороби 2019: у неї розвинулася інфекція сечовивідних шляхів, і вона відчула нездужання, але не мала звичайних симптомів, таких як гарячка та задишка. Була поміщена на карантин у своїй кімнаті та подолала хворобу без госпіталізації.

## Рекорди довгожителя
- 4 березня 2022 року Марія Браньяс Морера стала 59-ю людиною в історії, яка відзначила 115 років.
- 19 квітня 2022 року після смерті Кане Танакі Марія Браньяс Морера стала 3-ю найстарішою нині живою людиною світі.
- 6 травня 2022 року Марія Браньяс Морера увійшла до топ 50 найстаріших людей в історії.
- 19 серпня 2022 року після смерті польської супердовгожительки Теклі Юневич, стала 2-ю найстарішою повністю верифікованою людиною в світі після Люсіль Рандон.
- 17 січня 2023 року після смерті Люсіль Рандон Марія Браньяс Морера стала найстарішою живою людиною на Землі.
- 4 березня 2023 року стала 26-ю людиною в історії, яка відзначила 116 років[11].
- 21 квітня 2023 року стала найстарішим мешканцем Іспанії в історії, побивши рекорд Анни Вели Рубіо у 116 років 47 днів.
- 12 червня 2023 року увійшла до числа 20 найстаріших людей в історії.
- 12 грудня 2023 року після смерті Фуси Тацумі, Марія Браньяс Морера стала останньою живою людиною, яка народилася в 1907 році.
- 4 березня 2024 року стала 12-ю людиною в історії та першою іспанкою, яка відзначила 117 років[12]

title: Марія Браньяс Морера

wikitext:
{{Особа}}
'''Марія Браньяс Морера''' ({{lang-ca|Maria Branyas Morera}}; {{Дата народження|4|3|1907}}, {{Місце народження|Мексика}} — {{Дата смерті|19|8|2024}}) — іспанська супердовгожителька, чий вік підтверджений [[Група геронтологічних досліджень|Групою геронтологічних досліджень (GRG)]], [[Книга рекордів Гіннеса|Книгою рекордів Гіннеса]] та [[Геронтологічна група LongeviQuest (LQ)|Групою LongeviQuest (LQ)]]<ref>{{Cite web|lang=en|url=https://longeviquest.com/supercentenarians/maria-branyas-morera/|title=María Branyas Morera|website=LongeviQuest|access-date=2023-08-01}}</ref>. З 17 січня 2023 року після смерті [[Люсіль Рандон]] вона стала найстарішою живою людиною на [[Земля|Землі]]<ref>{{Cite web|lang=en|url=https://trtafrika.com/lifestyle/maria-morera-worlds-oldest-person-celebrates-birthday-17224350|title=Maria Morera: World’s oldest person celebrates birthday|website=TRT Africa|access-date=2024-03-04}}</ref> та найстарішою живою людиною в [[Європа|Європі]]. Вона була [[Список найстаріших людей у світі|8-ю найстарішою підтвердженою людиною у світі]] та найстарішим [[емігрант]]ом в історії. Її вік становив '''117 років, 168 днів'''.

== Життєпис ==
Донька журналіста-емігранта. З 1909 року жила в [[Сан-Франциско]], потім у [[Новий Орлеан|Новому Орлеані]]. У 1915 році родина вирішила повернутися до [[Іспанія|Іспанії]], проте батько помер від [[туберкульоз]]у прямо на кораблі. Мати з дочкою оселилася в [[Каталонія|Каталонії]], де Марія в 1931 році вийшла заміж за лікаря Жоана Морера. У них було троє дітей, одинадцять онуків та тринадцять правнуків. З 2000 року жила в будинку для людей похилого віку в [[Улот]]і. З 22 грудня 2019 і до смерті 19 серпня 2024 вважалася найстарішим мешканцем Іспанії.

У квітні 2020 року у Браньяс Морера виявили легку форму [[Коронавірусна хвороба 2019|коронавірусної хвороби 2019]]: у неї розвинулася інфекція сечовивідних шляхів, і вона відчула нездужання, але не мала звичайних симптомів, таких як [[гарячка]] та задишка. Була поміщена на карантин у своїй кімнаті та подолала хворобу без госпіталізації.

== Рекорди довгожителя ==
* [[4 березня]] [[2022|2022 року]] Марія Браньяс Морера стала '''59-ю''' людиною в історії, яка відзначила 115 років.
* [[19 квітня]] [[2022|2022 року]] після смерті [[Танака Кане|Кане Танакі]] Марія Браньяс Морера стала '''3-ю''' найстарішою нині живою людиною світі.
* [[6 травня]] [[2022|2022 року]] Марія Браньяс Морера увійшла до топ '''50''' найстаріших людей в історії.
* [[19 серпня]] [[2022|2022 року]] після смерті польської супердовгожительки Теклі Юневич, стала '''2-ю''' найстарішою повністю верифікованою людиною в світі після [[Люсіль Рандон]].
* [[17 січня]] [[2023|2023 року]] після смерті [[Люсіль Рандон]] Марія Браньяс Морера стала найстарішою живою людиною на Землі.
* [[4 березня]] [[2023|2023 року]] стала '''26-ю''' людиною в історії, яка відзначила 116 років<ref>[https://greatreporter.com/2023/03/03/worlds-oldest-person-turns-116-maria-branyas-morera-american-born-spanish-woman-achieves-rare-milestone/ WORLD'S OLDEST PERSON TURNS 116: María Branyas Morera, American-born Spanish Woman, Achieves Rare Milestone]</ref>.
* [[21 квітня]] [[2023|2023 року]] стала найстарішим мешканцем [[Іспанія|Іспанії]] в історії, побивши рекорд [[Ана Марія Вела Рубіо|Анни Вели Рубіо]] у 116 років 47 днів.
* [[12 червня]] [[2023|2023 року]] увійшла до числа '''20''' найстаріших людей в історії.
* [[12 грудня]] [[2023|2023 року]] після смерті [[Фуса Тацумі|Фуси Тацумі]], Марія Браньяс Морера стала останньою живою людиною, яка народилася в 1907 році.
* [[4 березня]] [[2024|2024 року]] стала '''12-ю''' людиною в історії та першою іспанкою, яка відзначила 117 років<ref>[https://bnnbreaking.com/breaking-news/health/maria-branyas-morera-turns-117-worlds-oldest-person-celebrates-in-catalonia-spain Maria Branyas Morera Turns 117: World's Oldest Person Celebrates in Catalonia, Spain]{{ref-en}}</ref>

== Див. також ==
* [[Довгожитель]]
* [[Супердовгожитель]]
* [[Список найстаріших людей у світі]]
* [[Список найстаріших жінок]]
* [[Список найстаріших чоловіків]]
* [[Список супердовгожителів, які нині живі]]
* [[Неверифіковані 115-річні довгожителі]]
* [[Група геронтологічних досліджень]]
* [[Жанна Кальман]]
* [[Люсіль Рандон]]
* [[Жанна Бот]]
* [[Танака Кане]]

== Посилання ==
* [https://www.globalist.it/world/2020/05/14/la-storia-di-maria-a-113-anni-sconfigge-il-coronavirus-2058158.html La storia di Maria: a 113 anni sconfigge il Coronavirus]

== Джерела ==
{{примітки}}
{{Довголіття}}
{{Бібліоінформація}}
{{ВП-портали|Старість}}

{{DEFAULTSORT:Морера Марія Браньяс}}
[[Категорія:117-річні підтверджені довгожителі]]
[[Категорія:Уродженці Сан-Франциско]]
[[Категорія:Стоп'ятнадцятирічні довгожителі]]
[[Категорія:Іспанські довгожителі]]

title: кат. Maria Branyas Morera

Народилася: 4 березня 1907[…] · Сан-Франциско, Каліфорнія, США

Померла: 19 серпня 2024 (117 років) · Улот, Ґарроча

Країна: США · Іспанія

Місце проживання: Сан-Франциско · Новий Орлеан · Каталонія · Улот

Знання мов: іспанська, каталанська і німецька

Учасник: громадянська війна в Іспанії

Батько: Joseph Branyas Juliad


text:
# Чак Беррі
Чак Беррі (англ. Chuck Berry; 18 жовтня 1926, Сент-Луїс, Міссурі — 18 березня 2017, Сент-Чарлз, Міссурі) — американський музикант, пісенний композитор, вокаліст, піонер рок-н-ролу.

## Перші початки
Народився у афро-американській сім'ї середнього достатку як Чарльз Едвард Андерсон Беррі (англ. Charles Edward Anderson Berry). У віці 18 років був заарештований за пограбування трьох магазинів і викрадення машини. У в'язниці грав на гітарі в тюремній самодіяльності, був достроково звільненим за зразкову поведінку. По чо́му працював на автозаводі, а вечорами підробляв у клубах музикантом.
Професійну кар'єру розпочав у 1953 році. Успіх його музичної кар'єри можна віднести до знайомства у 1955 з продюсером Леонардом Чесом, власником фірми звукозапису «Чес рекордс» (англ. «Chess Records»). Його перша пісня, записана цією фірмою звукозапису — «Мейбелін» (англ. «Maybellene»), яка поєднувала енергію рок-н-ролу зі стилістикою кантрі, — зайняла першу сходинку у хіт-параді США і принесла Чакові славу.

## Засновник нового напрямку в музиці
Чак Беррі вважається творцем нового напрямку: його творчість і техніка гри на гітарі — пружний ритм, домінантна роль електрогітари та характерний вільний спосіб поведінки на сцені, — вирізняли його від сучасників. Йому також належить і композиційний спосіб, коли пісня починається вступом, що складається з короткого рифу, зіграного соло на електрогітарі. Звучання та сценічний імідж Чака Беррі надихнули багато британських рок-гуртів, у тому числі The Beatles і The Rolling Stones.

## Найвідоміші хіти
До найбільших хітів Чак Беррі — а разом із тим і рок-стандартів — відносять такі композиції: Roll Over Beethoven, Thirty Days, Too Much Monkey Business, Brown Eyed Handsome Man, You Can't Catch Me, School Day, Carol, Back in the U.S.A., Little Queenie, Memphis Tennessee, Johnny B. Goode i Rock and Roll Music.
В Україні найпопулярніший його хіт Johnny B. Goode, відомий для більшості українців з фільму Назад у майбутнє. Ця пісня стала візитівкою всієї франшизи фільмів.

## Визнання
У 1986 році Чак Беррі серед перших був занесений до Зали слави рок-н-ролу
, а в 2003 він, за версією журналу «Rolling Stone», посів шосту сходинку в списку 100 найкращих гітаристів усіх часів.
У 2004 році музикант посів п'яте місце в рейтингу 50 найбільших виконавців усіх часів, за версією журналу «Rolling Stone».

## Дискографія
(Увага: подано лише студійні альбоми)
| - Rock Rock Rock (1957) - One Dozen Berry's (1958) - After School Session (1958) - Berry Is on Top (1959) - Rockin' at the Hops (1960) - New Juke-Box Hits (1961) - Chuck Berry Twist (1962) - Chuck Berry's Greatest Hits (1964) - Two Great Guitars (wraz z Bo Diddley) (1964) - Fresh Berry's (1965) - From St. Louie to Frisco (1968) - Back Home (1970) - San Francisco Dues (1971) - The London Chuck Berry Sessions (1972) - St. Louie to Frisco to Memphis (1972) | - Johnny B. Goode (1972) - Bio (1973) - Sweet Little Rock and Roller (1973) - Wild Berrys (1974) - Flashback (1974) - Chuck and His Friends (1974) - Chuck Berry (1975) - Rock It (1979) - Alive and Rockin' (1981) - Toronto Rock 'N' Roll Revival 1969 Vol. II (1982) - Toronto Rock 'N' Roll Revival 1969 Vol. III (1982) - «Retro Rock» — Chuck Berry — Broadcast Week (1982) - Reelin' and Rockin' (1982) - Chuck Berry (1982) - Chuck (2017) |

У 2016 році Чак Беррі оголосив, що випустить новий альбом присвячений дружині, з якою прожив багато десятиліть. Альбом вийде у 2017 році.

## Вшанування пам'яті
- Його ім'я вибите на Алеї Слави у Голлівуді.

### У кінематографі
- Його пісня «Johnny B. Goode» звучить у трилогії фільмів «Назад у майбутнє».
- Його пісня «You Never Can Tell» звучить у фільмі «Кримінальне чтиво»
- Його пісня «No particular place to go» звучить у фільмі «Сержант Білко»

title: Чак Беррі

wikitext:
{{Othernames|Беррі (прізвище)|Беррі}}
{{Музикант
| Ім'я           = Чак Беррі
| Ключ           = Беррі, Чак
| Зображення     = Chuck Berry51.JPG
| Розмір_фото    = 230px
| Опис фото  =
| Справжнє_ім'я  = Чарльз Едвард Андерсон Беррі
| Дата народження  = 18.10.1926
| Місце народження = [[Сент-Луїс]], [[Міссурі (штат)|Міссурі]]
| Дата смерті      = 18.03.2017
| Місце смерті     = [[Сент-Чарлз (округ, Міссурі)|Сент-Чарлз]], [[Міссурі (штат)|Міссурі]]
| Країна         = {{USA}}
| Жанр = [[рок-н-рол]]
| Лейбл = [[Chess Records|Chess]], [[Mercury Records|Mercury]], [[Atco Records|Atco]]
| Сайт = [http://www.chuckberry.com/ www.ChuckBerry.com]
}}
'''Чак Беррі''' ({{lang-en|Chuck Berry}}; 18 жовтня 1926, [[Сент-Луїс]], [[Міссурі (штат)|Міссурі]] — 18 березня 2017, [[Сент-Чарлз (округ, Міссурі)|Сент-Чарлз]], [[Міссурі (штат)|Міссурі]]) — американський [[музикант]], пісенний [[композитор]], [[Співак|вокаліст]], піонер [[рок-н-рол]]у.

== Перші початки ==
Народився у афро-американській сім'ї середнього достатку як Чарльз Едвард Андерсон Беррі ({{lang-en|Charles Edward Anderson Berry}}). У віці 18 років був заарештований за пограбування трьох магазинів і викрадення машини. У в'язниці грав на гітарі в тюремній самодіяльності, був достроково звільненим за зразкову поведінку. По чо́му працював на автозаводі, а вечорами підробляв у клубах музикантом.
Професійну кар'єру розпочав у 1953 році<ref name="bbc.com1">[http://www.bbc.com/ukrainian/news-39319445 Помер один із батьків рок-н-ролу Чак Беррі.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170319093226/http://www.bbc.com/ukrainian/news-39319445 |date=19 березня 2017 }} ''BBC Україна. 19 березня, 2017 рік''.</ref>. Успіх його музичної кар'єри можна віднести до знайомства у [[1955]] з продюсером {{Нп|Леонард Чес|Леонардом Чесом|en|Leonard Chess}}, власником фірми звукозапису «[[Chess Records|Чес рекордс]]» ({{lang-en|«Chess Records»}}). Його перша пісня, записана цією фірмою звукозапису — «Мейбелін» ({{lang-en|«Maybellene»}}), яка поєднувала енергію [[рок-н-рол]]у зі стилістикою [[кантрі]], — зайняла першу сходинку у хіт-параді США і принесла Чакові славу.

== Засновник нового напрямку в музиці ==
Чак Беррі вважається творцем нового напрямку: його творчість і техніка гри на гітарі — пружний ритм, домінантна роль електрогітари та характерний вільний спосіб поведінки на сцені, — вирізняли його від сучасників. Йому також належить і композиційний спосіб, коли пісня починається вступом, що складається з короткого [[риф (музика)|рифу]], зіграного соло на електрогітарі. Звучання та сценічний [[імідж]] Чака Беррі надихнули багато британських рок-гуртів, у тому числі ''[[The Beatles]]'' і ''[[The Rolling Stones]]''.

== Найвідоміші хіти ==
До найбільших хітів Чак Беррі — а разом із тим і рок-стандартів — відносять такі композиції: ''Roll Over Beethoven, Thirty Days, Too Much Monkey Business, [[Brown Eyed Handsome Man]], You Can't Catch Me, School Day, Carol, Back in the U.S.A., Little Queenie, Memphis Tennessee, [[Johnny B. Goode]]'' i ''Rock and Roll Music.''

В Україні найпопулярніший його хіт [[Johnny B. Goode]], відомий для більшості українців з фільму [[Назад у майбутнє]]. Ця пісня стала візитівкою [[Назад у майбутнє (трилогія)|всієї франшизи фільмів]].

== Визнання ==
У [[1986]] році Чак Беррі серед перших був занесений до {{рокзал+}}, а в [[2003]] він, за версією журналу «Rolling Stone», посів шосту сходинку в списку [[Список 100 найкращих гітаристів усіх часів за версією журналу Rolling Stone|100 найкращих гітаристів усіх часів]].
У [[2004]] році музикант посів п'яте місце в рейтингу 50 найбільших виконавців усіх часів, за версією журналу «[[Rolling Stone]]»<ref name="bbc.com1"/>.

== Дискографія ==
[[Файл:Rock, Rock, Rock! (1956).ogv|thumb|thumbtime=1368|start=1368|end=1533|upright=1.5|Chuck Berry, ''You can't catch me'', 1956.]]
(Увага: подано лише студійні альбоми)
{|width=60%
|
* ''Rock Rock Rock'' ([[1957]])
* ''One Dozen Berry's'' ([[1958]])
* ''After School Session'' ([[1958]])
* ''Berry Is on Top'' ([[1959]])
* ''Rockin' at the Hops'' ([[1960]])
* ''New Juke-Box Hits'' ([[1961]])
* ''Chuck Berry Twist'' ([[1962]])
* ''Chuck Berry's Greatest Hits'' ([[1964]])
* ''Two Great Guitars'' (wraz z [[Bo Diddley]]) ([[1964]])
* ''Fresh Berry's'' ([[1965]])
* ''From St. Louie to Frisco'' ([[1968]])
* ''Back Home'' ([[1970]])
* ''San Francisco Dues'' ([[1971]])
* ''[[The London Chuck Berry Sessions]]'' ([[1972]])
* ''St. Louie to Frisco to Memphis'' ([[1972]])
|
* ''Johnny B. Goode'' ([[1972]])
* ''Bio'' ([[1973]])
* ''Sweet Little Rock and Roller'' ([[1973]])
* ''Wild Berrys'' ([[1974]])
* ''Flashback'' ([[1974]])
* ''Chuck and His Friends'' ([[1974]])
* ''Chuck Berry'' ([[1975]])
* ''Rock It'' ([[1979]])
* ''Alive and Rockin' '' ([[1981]])
* ''Toronto Rock 'N' Roll Revival 1969 Vol. II'' ([[1982]])
* ''Toronto Rock 'N' Roll Revival 1969 Vol. III'' ([[1982]])
* ''«Retro Rock» — Chuck Berry — Broadcast Week'' ([[1982]])
* ''Reelin' and Rockin' '' ([[1982]])
* ''Chuck Berry'' ([[1982]])
* ''[[Chuck (альбом Чака Беррі)|Chuck]] (2017)
|}
У [[2016]] році Чак Беррі оголосив, що випустить новий альбом присвячений дружині, з якою прожив багато десятиліть. Альбом вийде у [[2017]] році<ref name="bbc.com1"/>.

== Вшанування пам'яті ==
* Його ім'я вибите на [[Голлівудська Алея Слави|Алеї Слави]] у [[Голлівуд]]і.

=== У кінематографі ===
* Його пісня «[[Johnny B. Goode]]» звучить у [[Назад у майбутнє (трилогія)|трилогії фільмів «Назад у майбутнє»]].
* Його пісня «[[You Never Can Tell]]» звучить у фільмі «[[Кримінальне чтиво]]»
* Його пісня «No particular place to go» звучить у фільмі «Сержант Білко»

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Леонід Кудряшов. Друге ім'я рок-н-ролу // «Молода гвардія» (Київ). — 1991. — 7 вересня. — Стор. 3.

== Посилання ==
* [http://www.chuckberry.com/ www.ChuckBerry.com Чак Беррі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090212230637/http://chuckberry.com/ |date=12 лютого 2009 }}
{{бібліоінформація}}
{{Зала слави блюзу 1985}}
{{Лауреати Polar Music Prize}}
{{DEFAULTSORT:Беррі Чак}}

[[Категорія:Музиканти США]]
[[Категорія:Блюзові гітаристи США]]
[[Категорія:Обрані до Зали слави блюзу]]
[[Категорія:Інструментальний рок]]
[[Категорія:Гітаристи, які ввійшли у список 100 найкращих гітаристів усіх часів за версією журналу Rolling Stone]]
[[Категорія:Уродженці Сент-Луїса]]
[[Категорія:Музиканти Chess Records]]
[[Категорія:Виконавці, включені в Зал слави рок-н-ролу]]
[[Категорія:Афроамериканські співаки]]

title: англ. Chuck Berry · англ. Charles Edward Berry

англ. Chuck Berry · англ. Charles Edward Berry: Зображення

title: Основна інформація

Повне ім'я: Чарльз Едвард Андерсон Беррі

Дата народження: 18 жовтня 1926

Місце народження: Сент-Луїс, Міссурі

Дата смерті: 18 березня 2017 (90 років)

Місце смерті: Сент-Чарлз, Міссурі

Причина смерті: інфаркт міокарда

Громадянство: США

Національність: афроамериканці

Віросповідання: баптизм

Професії: гітарист, автор-виконавець, співак, композитор, ресторатор, студійний музикант

Освіта: Sumner High School and auditoriumd і Sumner High Schoold

Співацький голос: тенор

Інструменти: гітара, Gibson ES-335, Fender Telecaster, Fender Stratocaster і вокал

Жанр: рок-н-рол

Magnum opus: Johnny B. Goode, Maybellened, Roll Over Beethovend і Rock and Roll Musicd

Членство: Chuck Berry & His Combod

Лейбл: Chess, Mercury, Atco

Нагороди: Зала слави рок-н-ролу (23 січня 1986) Polar Music Prize (2014) зірка на голлівудській Алеї слави (8 жовтня 1987)

У шлюбі з: Themetta Suggsd

Діти (4 ): Ingrid Berryd


text:
# Міст Александра III
Міст Александра III (фр. Pont Alexandre III фр. вимова: [pɔ̃ alɛksɑ̃dʁ tʁwa]) — одноарковий міст, перекинутий через Сену у Парижі між Домом інвалідів і Єлисейськими Полями. Довжина моста становить 160 м. Щоб не затуляти панораму Єлисейських Полів, висота споруди не перевищує шести метрів, що на момент його створення вважалося дивовижним досягненням.

## Історія
Міст був закладений в ознаменування Франко-російського союзу імператором Миколою II в жовтні 1896 і споруджений за 4 роки. Названий на честь його батька — імператора Александра III. Відкрився напередодні Всесвітньої виставки 1900 року.
З 1975 міст охороняється державою як пам'ятка історії та архітектури.
У багатьох путівниках міст Александра III описується як найвитонченіший міст в Парижі. Декоративне оздоблення мосту, з фігурами пегасів, німф та ангелів, є яскравим зразком стилю боз-ар і має багато спільного з оформленням Гран-Пале, розташованого поруч. З боків від в'їзду на міст підносяться 17-метрові ліхтарні стовпи, над якими височать бронзові фігури, що символізують Сільське господарство, Мистецтво, Війну і Битву. У центрі мостових арок розташовані німфа Сени з гербом Франції і німфа Неви з гербом імператорської Росії, обидві виконані з міді Ж. Ресіпо.
Міст Александра III має «брата-близнюка» у Петербурзі — спроєктований французами Троїцький міст через Неву. Він будувався в один час з мостом через Сену, і його спорудження також підкреслювало культурно-політичну близькість двох країн: на церемонії закладки був присутній французький президент Фелікс Фор. Ліхтарі паризького мосту були повторені при перебудові Троїцького мосту в Санкт-Петербурзі в кінці XIX століття.

title: Міст Александра III

wikitext:
{{пам'ятка}}
[[Файл:Pont Alexandre III.jpg|міні|праворуч|250пкс|Міст Александра III]]

'''Міст Александра III''' ({{lang-fr|Pont Alexandre III}} {{IPA-fr|pɔ̃ alɛksɑ̃dʁ tʁwa}}) — одноарковий [[міст]], перекинутий через [[Сена|Сену]] у [[Париж]]і між [[Дім Інвалідів|Домом інвалідів]] і [[Єлисейські Поля|Єлисейськими Полями]]. Довжина моста становить 160 [[Метр|м]]. Щоб не затуляти панораму Єлисейських Полів, висота споруди не перевищує шести метрів, що на момент його створення вважалося дивовижним досягненням.

== Історія ==
Міст був закладений в ознаменування Франко-російського союзу імператором [[Микола II (російський імператор)|Миколою II]] в жовтні [[1896]] і споруджений за 4 роки. Названий на честь його батька — імператора [[Олександр III (російський імператор)|Александра III]]. Відкрився напередодні Всесвітньої виставки [[1900]] року.

З [[1975]] міст охороняється державою як пам'ятка історії та архітектури.

У багатьох путівниках міст Александра III описується як найвитонченіший міст в [[Париж]]і. Декоративне оздоблення мосту, з фігурами [[пегас]]ів, німф та [[Ангел|ангелів]], є яскравим зразком стилю [[боз-ар]] і має багато спільного з оформленням [[Великий палац (Париж)|Гран-Пале]], розташованого поруч. З боків від в'їзду на міст підносяться 17-метрові ліхтарні стовпи, над якими височать бронзові фігури, що символізують Сільське господарство, Мистецтво, Війну і Битву. У центрі мостових арок розташовані німфа Сени з гербом Франції і німфа Неви з гербом імператорської Росії, обидві виконані з міді Ж. Ресіпо.

Міст Александра III має «брата-близнюка» у [[Санкт-Петербург|Петербурзі]] — спроєктований французами Троїцький міст через [[Нева|Неву]]. Він будувався в один час з мостом через Сену, і його спорудження також підкреслювало культурно-політичну близькість двох країн: на церемонії закладки був присутній французький президент Фелікс Фор. Ліхтарі паризького мосту були повторені при перебудові Троїцького мосту в Санкт-Петербурзі в кінці [[XIX століття]].

== Галерея ==
<gallery widths="200px" heights="200px">
Зображення:Pont Alexandre III Paris 07.jpg|
Зображення:renommeeaucombat.jpg|
Зображення:renommeedelaguerre.jpg|
File:Pont_Alexandre_III_-_Detail_(1).jpg|
File:Pont_Alexandre_III_-_Detail_(3).jpg|
Зображення:Pont alexander III ét Place de la Concorde.jpg
Зображення:Alex3nacht.JPG
Зображення:Le Grand Palais depuis le pont Alexandre III à Paris.jpg
Зображення:Paris Pont Alexandre III 03.jpg
Зображення:Paris Pont Alexandre III 04.jpg
Зображення:Paris Pont Alexandre III 02.jpg
Зображення:Eiffel Tower from Pont Alexandre-III, Paris 2004.jpg
Зображення:Pont Alexandre III dsc06501.jpg
Зображення:Pont Alexandre III candélabre d'extrémité.jpg|
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.insecula.com/us/salle/MS00783.html Міст на сайті insecula (фр.)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070927184732/http://www.insecula.com/us/salle/MS00783.html |date=27 вересня 2007 }}
{{commons|Category:Pont Alexandre III}}

{{Бібліоінформація}}
{{Визначні місця Парижа}}

[[Категорія:Мости Парижа|А]]
[[Категорія:VII округ Парижа]]
[[Категорія:Засновані у Франції 1900]]

title: Міст Александра III · фр. pont Alexandre III (4 жовтня 1896)

Країна: Франція

Розташування: VII округ Парижа · VIII округ Парижа · Quartier des Champs-Élyséesd · Invalidesd

Тип: арочний міст

Матеріал: Euville stoned і сталь

Стиль: архітектура модерну

Архітектор: Joseph Cassien-Bernardd


text:
# Миколай Пражмовський
Микола́й Пражмо́вський (пол. Mikołaj Prażmowski; 1617 — 15 квітня 1673) — державний діяч Речі Посполитої, єпископ Римо-Католицької Церкви. Гнезненський архієпископ, примас Королівства Польського і Великого князівства Литовського (11 жовтня 1666—1673). Інтеррекс (1668—1669). Представник шляхетського роду Пражмовських гербу Беліна. Син Андрія Пражмовського. Великий канцлер коронний (1658—1666), сенатор. Великий підканцлер коронний (1658), великий референдар коронний (1652—1658). Єпископ луцький (1 грудня 1659–1664) і вармійський князь-єпископ (13 листопада 1664—1666). Сподвижник польського короля Яна II Казимира, представник профранцузької партії. 1660 року сприяв укладанню Олівського миру, що закінчив Північну війну. Після смерті короля був противником його наступника Михайла Вишневецького. Помер в Уяздуві, Польща.
Помер 15 квітня 1673 року в Уяздуві та був похований у кафедральній базиліці Ловіча.

title: Миколай Пражмовський

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я    = Миколай Пражмовський
| портрет            = Mikołaj Jan Prażmowski.PNG
| ширина портрета    = 250 px
| підпис             =
| герб               = POL COA Belina.svg
| ширина герба       = 90px
| титул              = [[Архієпископ гнезненський]],
[[Примас Польщі|Примас Польщі й Литви]]
| періодпочаток      = [[1666]]
| періодкінець       = [[1673]]
| попередник         =
| титул_2             = [[Великий канцлер коронний]]
| періодпочаток_2    = [[1656]]—[[1666]]
| періодкінець_2     =
| попередник_2       = [[Стефан Корицінський]]
| наступник_2        = [[Ян Лещинський]]
| дата народження    = 1617
| місце народження   = невідомо
| дата смерті        = 15.4.1673
| місце смерті       = [[Уяздув (Варшава)|Уяздув]], нині [[Польща]]
| похований          =
| Alma_mater         =
| династія           = [[Пражмовські]]
| національність     = [[поляк]]
| віросповідання     = [[католик]]
| Commons            =
}}

'''Микола́й Пражмо́вський''' ({{lang-pl|Mikołaj Prażmowski}}; {{ДН|||1617}} — {{ДС|15|4|1673}}) — державний діяч [[Річ Посполита|Речі Посполитої]], [[єпископ]] [[Римо-Католицька Церква|Римо-Католицької Церкви]]. [[Архієпископ Гнезненський|Гнезненський архієпископ]], [[примас Польщі|примас Королівства Польського і Великого князівства Литовського]] (11 жовтня 1666—1673)<ref name="СН">[http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bprazm.html Archbishop Mikołaj Jan Prażmowski] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140704134153/http://catholic-hierarchy.org/bishop/bprazm.html |date=4 липня 2014 }} // Catholic-Hierarchy.</ref>. [[Інтеррекс (Польща)|Інтеррекс]] (1668—1669). Представник шляхетського роду [[Пражмовські|Пражмовських]] гербу [[Беліна (герб)|Беліна]]. Син [[Анджей Пражмовський|Андрія Пражмовського]]. [[Великий канцлер коронний]] (1658—1666), [[Сенат Речі Посполитої|сенатор]]. [[Підканцлер коронний|Великий підканцлер коронний]] (1658), [[Референдар коронний|великий референдар коронний]] (1652—1658). [[Луцькі римсько-католицькі єпископи|Єпископ луцький]] (1 грудня 1659–1664) і [[єпископ вармійський|вармійський]] [[Вармійське князівство|князь-єпископ]] (13 листопада 1664—1666)<ref name="СН"/>. Сподвижник [[король Польщі|польського короля]] [[Ян II Казимир|Яна II Казимира]], представник профранцузької партії. 1660 року сприяв укладанню [[Олівський мир|Олівського миру]], що закінчив [[Північна війна (1655—1660)|Північну війну]]. Після смерті короля був противником його наступника [[Міхал Корибут Вишневецький|Михайла Вишневецького]]<ref>[http://www.archidiecezja.pl/historia_archidiecezji/poczet_arcybiskupow/mikolaj_prazmowski_.html Mikołaj Prażmowski] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140813004422/http://www.archidiecezja.pl/historia_archidiecezji/poczet_arcybiskupow/mikolaj_prazmowski_.html |date=13 серпня 2014 }} // Archidiecezja Gnieźnieńska.</ref>. Помер в [[Уяздув (Варшава)|Уяздуві]], [[Польща]].

Помер 15 квітня 1673 року в [[Уяздув (Варшава)|Уяздуві]] та був похований у [[Латинський собор (Лович)|кафедральній базиліці]] [[Лович|Ловіча]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Prażmowski Mikołaj Jan (1617—1673) kanclerz koronny, prymas // [[Polski Słownik Biograficzny]]. — T. XXVII. — S. 382. {{ref-pl}}

== Посилання ==
* [http://www.sejm-wielki.pl/b/psb.24195.6 Mikołaj Jan Prażmowski h. Belina] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140911002119/http://www.sejm-wielki.pl/b/psb.24195.6 |date=11 вересня 2014 }}
* [http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bprazm.html Archbishop Mikołaj Jan Prażmowski] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140704134153/http://catholic-hierarchy.org/bishop/bprazm.html |date=4 липня 2014 }} // Catholic-Hierarchy. {{ref-en}}
* [http://www.archidiecezja.pl/historia_archidiecezji/poczet_arcybiskupow/mikolaj_prazmowski_.html Mikołaj Prażmowski] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140813004422/http://www.archidiecezja.pl/historia_archidiecezji/poczet_arcybiskupow/mikolaj_prazmowski_.html |date=13 серпня 2014 }} // Archidiecezja Gnieźnieńska.

{{Великі канцлери коронні}}
{{Підканцлери коронні}}
{{Примаси Польщі}}
{{Луцькі римо-католицькі єпископи}}
{{Бібліоінформація}}

{{ukr-bio-stub}}
{{poland-bio-stub}}

{{DEFAULTSORT:Пражмовський Миколай}}
[[Категорія:Пражмовські|Миколай]]
[[Категорія:Великі канцлери коронні (духовні)]]
[[Категорія:Великі підканцлери коронні (духовні)]]
[[Категорія:Великі коронні референдарі (духовні)]]
[[Категорія:Архієпископи гнезненські]]
[[Категорія:Вармінські єпископи]]
[[Категорія:Інтеррекси Королівства Польського]]
[[Категорія:Луцькі римсько-католицькі єпископи]]
[[Категорія:Духовні сенатори Речі Посполитої]]
[[Категорія:Примаси Королівства Польського і Великого князівства Литовського]]
[[Категорія:Поховані в Ловичі]]
[[Категорія:Секретарі великі коронні (духовні)]]
[[Категорія:Члени королівського двору Яна II Казимира]]

title: з 1656—1666

Попередник: Стефан Корицінський

Наступник: Ян Лещинський

Народження: 1617 · невідомо

Смерть: 15 квітня 1673 · Уяздув, нині Польща

Поховання: Cathedral Basilica of the Assumption of the Blessed Virgin Mary, Łowiczd

Національність: поляк

Країна: Річ Посполита

Релігія: католик

Рід: Пражмовські

з 1656—1666: Медіафайли у Вікісховищі


text:
# Telepizza
Telepizza (укр. Телепіца) — іспанська багатонаціональна мережа піцерій. Станом на 2017 рік це найбільша неамериканська мережа піцерій в Північній Америці за кількістю закладів.
Telepizza була заснована як «Pizza Phone» у 1987 році Леопольдо Фернандесом Пухальсом, американським бізнесменом кубинського походження, у мадридському районі Ель-Пілар. До 1995 року вона мала 200 офісів в Іспанії з часткою ринку 52%.
У компанії були фабрики в іспанських містах Гвадалахара, Барселона, Мостолес та Алькобендас, але пізніше вони були продані, і все виробництво було переміщено на фабрику в Дагансо-де-Арріба, Мадрид.
Станом на 2010 рік Telepizza має 1025 торгових точок по всьому світу; з них 603 магазини в Іспанії та 422 у таких країнах, як Португалія, Велика Британія, Перу, Чилі, Польща, Росія[уточнити], Центральна Америка, Об’єднані Арабські Емірати, Саудівська Аравія та Іран.
У 2010 році Telepizza купила колумбійську мережу Jeno's Pizza.
У квітні 2016 року Telepizza завершила IPO на суму 550 мільйонів євро.

title: Telepizza

wikitext:
{{підприємство
|тип = мережа піцерій
|засновник = Леопольдо Фернандез Пухалс
}}
'''Telepizza''' ([[Українська мова|укр]]. ''Телепіца'') — іспанська багатонаціональна мережа піцерій. Станом на 2017 рік це найбільша неамериканська мережа піцерій в [[Північна Америка|Північній Америці]] за кількістю закладів.<ref name=":0">{{Cite web|title=Telepizza aterriza en Irán|url=https://www.expansion.com/empresas/distribucion/2017/07/01/5957776146163f673f8b4581.html|website=Expansión.com|date=2017-07-01|accessdate=2022-06-16|language=es}}</ref>
[[Файл:Stągiewna Gdańsk Telepizza.jpg|міні|Телепіца у Гданську, Польща]]
Telepizza була заснована як «Pizza Phone» у 1987 році Леопольдо Фернандесом Пухальсом, американським бізнесменом кубинського походження, у мадридському районі Ель-Пілар. До 1995 року вона мала 200 офісів в Іспанії з часткою ринку 52%.<ref>{{Cite web|title=Telepizza, la cadena de 1.300 puntos de venta que nació en un local de barrio de Madrid|url=https://www.abc.es/economia/abci-telepizza-cadena-1300-puntos-venta-nacio-local-barrio-madrid-201604262128_noticia.html|website=abc|date=2016-04-26|accessdate=2022-06-16|language=es}}</ref>

У компанії були фабрики в іспанських містах [[Гвадалахара (Іспанія)|Гвадалахара]], [[Барселона]], Мостолес та Алькобендас, але пізніше вони були продані, і все виробництво було переміщено на фабрику в Дагансо-де-Арріба, [[Мадрид]].

Станом на 2010 рік Telepizza має 1025 торгових точок по всьому світу; з них 603 магазини в Іспанії та 422 у таких країнах, як [[Португалія]], [[Велика Британія]], [[Перу]], [[Чилі]], [[Польща]], [[Росія]]{{уточнити}}, [[Центральна Америка]], [[Об'єднані Арабські Емірати|Об’єднані Арабські Емірати]], [[Саудівська Аравія]] та [[Іран]].<ref>{{Cite web|title=Telepizza launches first food outlet in the UK in Hounslow|url=http://www.getwestlondon.co.uk/news/west-london-news/telepizza-opens-first-uk-store-12856851|website=MyLondon|date=2017-04-07|accessdate=2022-06-16|language=en|first=Salina|last=Patel}}</ref><ref>{{Cite web|title=Telepizza Opens its First Three Stores in Saudi Arabia|url=https://www.prnewswire.com/news-releases/telepizza-opens-its-first-three-stores-in-saudi-arabia-598919031.html|website=www.prnewswire.com|accessdate=2022-06-16|language=en|last=Telepizza}}</ref><ref name=":0"/>

У 2010 році Telepizza купила колумбійську мережу Jeno's Pizza.

У квітні 2016 року Telepizza завершила [[Первинна публічна пропозиція|IPO]] на суму 550 мільйонів євро.

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Піцерії]]
[[Категорія:Мережі швидкого харчування]]
[[Категорія:Засновані в Іспанії 1987]]

title: Telepizza

Тип: мережа піцерій

Правова форма: анонімне товариство

Галузь: гастрономія

Засновник(и): Леопольдо Фернандез Пухалс

Штаб-квартира: Сан-Себастьян-де-лос-Реєс

Продукція: ресторан