text:
# Наконечний Степан Федорович
Степа́н Фе́дорович Наконе́чний (2 квітня 1942, Ласків, Третій Рейх — 3 липня 2017, Рожище, Україна) — радянський футболіст. Нападник, виступав, зокрема за «Волинь» (Луцьк), «Спартак» (Брест), «Ростсільмаш» (Ростов). Директор Рожищенської дитячо-юнацької спортивної школи (Волинська область).

## Життєпис
Народився в селі Ласкові Грубешівського повіту на Холмщині в селянській сім'ї Федора та Варвари Наконечних. 1944 року українське населення села переселили до Української РСР.
Закінчив Рожищенську середню школу (1959), навчався стаціонарно в Київському інституті фізичної культури (1959—1961 рр.), заочно — у Львівському інституті фізичної культури (1961—1964 рр.). Футбольні таланти Степана помітив його вчитель фізкультури В. О. Покора і школяр уже у 8 класі грав за команду Рожищ на обласних змаганнях. 1959 року почав грати за київський «Локомотив». Наступного року ця команда завоювала Кубок столиці і Степана запросили до збірної України. Він став чемпіоном України в складі збірної Києва. Восени 1960 року грав за юнацьку збірну у Москві. 1961 року перейшов у «Волинь» (Луцьк), яка виступала в першості СРСР класу «Б». За 16 ігор 19-річний нападник забив 7 голів, ставши найкращим бомбардиром команди. Зробив хет-трик під час переможної домашньої гри 4:1 проти «Колгоспника» Рівне 1961 року. Наступного року в грі з «Колгоспником» (Черкаси) зламав ногу. Після одужання перейшов до брестського «Динамо». Під час служби у війську грав за СКА (Мінськ).
1965 року після закінчення інституту Наконечний грав у «Спартаку» (Андиджан), увійшов до списку 33-ох найкращих гравців Казахстану та Середньої Азії. 1967 року його включено в шістку найкращих гравців «Ростсільмашу». Залишив футбол через травму, після закінчення виступів у командах майстрів з 1968 року почав працювати тренером-викладачем з футболу в Рожищенській дитячо-юнацькій спортивній школі.
1970 року підопічні Степан Наконечного посіли друге місце на республіканському фінальному турнірі «Шкіряний м'яч». Через два роки збірка Волині (у ній грало 9 рожищан) посіла 5-е місце у фіналі юнацького Кубка України. У 1971 році «Машинобудівник», за який виступали лише його вихованці, у додатковій грі за звання чемпіона області поступився по пенальті ковельському «Локомотиву». Впродовж 1971—1978 років районна команда 6 разів займала друге місце в чемпіонаті області. У 1973 році здобули третє місце Кубка УРСР «Золотий колос». 1977 року рожищенський «Ферммаш» посів 3-є місце на кубок «Спортивної газети».
У «Ферммаші» під керівництвом Степана Наконечного виступав свого часу Олег Лужний, який згодом став гравцем «Динамо» (Київ) і збірної України, у клубі проходили стажування Віталій Кварцяний і Володимир Байсарович.
Серед вихованців тренера: Микола Федорук, Сергій Богунов, Радіон Воробей, Петро Матвійчик (усі — «Волинь» Луцьк), Володимир Лукашук (ФК «Львів»), Михайло Сомик, Віктор Гресь.
З 1996 року — директор дитячо-юнацької спортивної школи м. Рожище (Волинська область). Відмінник народної освіти України.
Дружина — Раїса Петрівна, викладач музики у Рожищенському ліцеї №4. Виховали сина і доньку.
Помер 3 липня 2017 року в Рожищі.

title: Наконечний Степан Федорович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Степан Наконечний
| зображення        =
| повне-ім'я        = Степан Федорович Наконечний
| дата-народження   = 02.04.1942
| місце-народження  = [[Ласків (Грубешівський повіт)|Ласків]], сучасний [[Грубешівський повіт]], [[Польща]]
| дата-смерті       = 3.7.2017
| місце-смерті      = [[Рожище]], [[Україна]]
| зріст             =
| вага              =
| прізвисько        =
| поточний-клуб     =
| позиція           = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| номер             =
| юнацькі-роки      =
| юнацькі-клуби     =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1961—1962|{{Прапорець|URS}}|[[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь»]] |16|7}}
{{Футболіст рядок 0|1963—1964|{{Прапорець|URS}}|[[Динамо-Берестя|«Спартак» Бр]] |42|1}}
{{Футболіст рядок 1|1965|{{Прапорець|URS}}|[[Восток (футбольний клуб)|«Восток»]] |?|?}}
{{Футболіст рядок 0|1966|{{Прапорець|URS}}|[[Андижан (футбольний клуб)|«Спартак» Ан]] |?|?}}
{{Футболіст рядок 1|1967|{{Прапорець|URS}}|[[Ростов (футбольний клуб)|«Ростсільмаш»]] |19|?}}
{{Футболіст кінець}}
| збірна-роки       =
| збірна-команда    =
| збірна-ігри(голи) =
| пк-поновлення     =
| збірна-поновлення =
}}
{{Однофамільці|Наконечний}}
'''Степа́н Фе́дорович Наконе́чний''' ([[2 квітня]] [[1942]], [[Ласків (Грубешівський повіт)|Ласків]], [[Третій Рейх]] — [[3 липня]] [[2017]], [[Рожище]], [[Україна]]) — радянський [[футбол]]іст. [[Нападник (футбол)|Нападник]], виступав, зокрема за [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь» (Луцьк)]], [[Брест (футбольний клуб)|«Спартак» (Брест)]], [[Ростов (футбольний клуб)|«Ростсільмаш» (Ростов)]]. Директор Рожищенської дитячо-юнацької спортивної школи (Волинська область).

== Життєпис ==
Народився в селі Ласкові [[Грубешівський повіт|Грубешівського повіту]] на [[Холм]]щині в селянській сім'ї Федора та Варвари Наконечних. 1944 року українське населення села переселили до Української РСР.

Закінчив Рожищенську середню школу (1959), навчався стаціонарно в Київському інституті фізичної культури (1959—1961 рр.), заочно — у Львівському інституті фізичної культури (1961—1964 рр.). Футбольні таланти Степана помітив його вчитель фізкультури В. О. Покора і школяр уже у 8 класі грав за команду Рожищ на обласних змаганнях. 1959 року почав грати за [[Локомотив (футбольний клуб, Київ)|київський «Локомотив»]]. Наступного року ця команда завоювала Кубок столиці і Степана запросили до збірної України. Він став чемпіоном України в складі збірної Києва. Восени 1960 року грав за юнацьку збірну у Москві. 1961 року перейшов у [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь» (Луцьк)]], яка виступала в першості СРСР класу «Б». За 16 ігор 19-річний нападник забив 7 голів, ставши найкращим бомбардиром команди<ref>{{Cite web |url=http://fc.volyn.net/stat_1961.php |title=1961. Клас «Б». 1 зона УРСР |accessdate=3 грудня 2011 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160323191213/http://fc.volyn.net/stat_1961.php |archivedate=23 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref>. Зробив хет-трик під час переможної домашньої гри 4:1 проти [[Верес (футбольний клуб)|«Колгоспника» Рівне]] 1961 року. Наступного року в грі з «Колгоспником» (Черкаси) зламав ногу. Після одужання перейшов до брестського «Динамо». Під час служби у війську грав за СКА (Мінськ).

1965 року після закінчення інституту Наконечний грав у [[Андижан (футбольний клуб)|«Спартаку» (Андиджан)]], увійшов до списку 33-ох найкращих гравців Казахстану та Середньої Азії. 1967 року його включено в шістку найкращих гравців [[Ростов (футбольний клуб)|«Ростсільмашу»]]. Залишив футбол через травму, після закінчення виступів у командах майстрів з 1968 року почав працювати тренером-викладачем з футболу в Рожищенській дитячо-юнацькій спортивній школі.

1970 року підопічні Степан Наконечного посіли друге місце на республіканському фінальному турнірі «Шкіряний м'яч». Через два роки збірка Волині (у ній грало 9 рожищан) посіла 5-е місце у фіналі юнацького Кубка України. У 1971 році «Машинобудівник», за який виступали лише його вихованці, у додатковій грі за звання чемпіона області поступився по пенальті ковельському «Локомотиву». Впродовж 1971—1978 років районна команда 6 разів займала друге місце в чемпіонаті області. У 1973 році здобули третє місце Кубка УРСР «Золотий колос». 1977 року рожищенський «Ферммаш» посів 3-є місце на кубок «Спортивної газети».

У «Ферммаші» під керівництвом Степана Наконечного виступав свого часу [[Лужний Олег Романович|Олег Лужний]], який згодом став гравцем [[Динамо (Київ)|«Динамо» (Київ)]] і збірної України, у клубі проходили стажування [[Віталій Кварцяний]] і Володимир Байсарович.

Серед вихованців тренера: Микола Федорук, Сергій Богунов, Радіон Воробей, Петро Матвійчик (усі — «Волинь» Луцьк), [[Лукашук Володимир Павлович|Володимир Лукашук]] (ФК «Львів»), Михайло Сомик, Віктор Гресь.

З 1996 року — директор дитячо-юнацької спортивної школи м. [[Рожище]] (Волинська область). Відмінник народної освіти України.

Дружина — Раїса Петрівна, викладач музики у [[Рожищенський ліцей №4|Рожищенському ліцеї №4]]. Виховали сина і доньку.

Помер [[3 липня]] [[2017]] року в Рожищі<ref>{{cite web |url=http://rozhyshche.rayon.in.ua/news/34241-pomer-stepan-nakonechnii-legenda-volinskogo-futbolu |title=Помер Степан Наконечний — легенда волинського футболу |publisher=[http://rozhyshche.rayon.in.ua/ «Район. Рожище»] |accessdate=3 липня 2017 |archive-date=5 липня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170705043711/http://rozhyshche.rayon.in.ua/news/34241-pomer-stepan-nakonechnii-legenda-volinskogo-futbolu }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ff|383222}}
* [http://www.cholm.org/index.php?option=com_content&task=view&id=73&Itemid=10 Наконечний Степан Федорович (cholm.org)]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* http://dynamo-brest.by/history/history1960-1970.html
* https://web.archive.org/web/20111115124122/http://fk-rostselmash.ru/fk-rostselmash/igroki/
* [http://www.footbook.ru/index.php?type=3&pid=30251 Статистика на footbook.ru] {{ref-ru}}

[[Категорія:Уродженці Люблінського воєводства]]
[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Волині»]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо-Берестя»]]
[[Категорія:Футболісти «Андижана»]]
[[Категорія:Футболісти «Востока»]]
[[Категорія:Футболісти «Ростова»]]
[[Категорія:Померли у Волинській області]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Степан Федорович Наконечний

Народження: 2 квітня 1942

Смерть: 3 липня 2017 (75 років)

Громадянство: СРСР

Позиція: нападник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Волинь» · 16 · (7)

«Спартак» Бр · 42 · (1)

«Восток» · ? · (?)

«Спартак» Ан · ? · (?)

«Ростсільмаш» · 19 · (?)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Горем (переписна місцевість, Нью-Гемпшир)
Горем (англ. Gorham) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Коос штату Нью-Гемпшир. Населення — 1851 особа (2020).

## Географія
Горем розташований за координатами 44°23′36″ пн. ш. 71°11′12″ зх. д. / 44.39333° пн. ш. 71.18667° зх. д. (44.393237, -71.186716).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 2,37 км², з яких 2,17 км² — суходіл та 0,20 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкало 1600 осіб у 767 домогосподарствах у складі 440 родин. Густота населення становила 676 осіб/км².  Було 852 помешкання (360/км²).
Расовий склад населення:
| - 96,8 % — білих - 1,6 % — азіатів - 0,2 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 1,4 %. Частка іспаномовних становила 0,8 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 18,0 % — особи молодші 18 років, 63,1 % — особи у віці 18—64 років, 18,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 47,4 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 101,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,6 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 61 858 доларів США (медіана — 53 077), а середній дохід на одну сім'ю — 68 357 доларів (медіана — 58 625). Медіана доходів становила 42 303 долари для чоловіків та 31 667 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 7,4 % осіб, у тому числі 14,7 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 874 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 32,6 %, роздрібна торгівля — 15,9 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 11,0 %, публічна адміністрація — 6,8 %.

wikiname: ukwiki

in_language: uk

wikitext:
{{Otherplaces|Горем}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Горем
|оригінальна назва  = {{lang-en|Gorham}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Нью-Гемпшир
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Коос (округ, Нью-Гемпшир)|Коос]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 2,37
|висота центру НП   = 240
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 675,11
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 603
|поштовий індекс        = 03581
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 3330180
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Горем''' ({{lang-en|Gorham}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Коос (округ, Нью-Гемпшир)|Коос]] штату [[Нью-Гемпшир]]. Населення — 1851 особа (2020).

== Географія ==
Горем розташований за координатами {{Coord|44|23|36|N|71|11|12|W|type:city_region:US-DE}} (44.393237, -71.186716){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 2,37 км², з яких 2,17 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,20 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2010 = 1600
| 2020 = 1851
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкало {{formatnum:1600}} осіб у 767 домогосподарствах у складі 440 родин. [[Густота населення]] становила 676 осіб/км².  Було 852 помешкання (360/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 96,8 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,6 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,2 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 1,4 %. Частка іспаномовних становила 0,8 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 18,0 % — особи молодші 18 років, 63,1 % — особи у віці 18—64 років, 18,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 47,4 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 101,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,6 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:61858}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:53077}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:68357}} доларів (медіана — {{formatnum:58625}}). Медіана доходів становила {{formatnum:42303}} долари для чоловіків та {{formatnum:31667}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 7,4 % осіб, у тому числі 14,7 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 874 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 32,6 %, роздрібна торгівля — 15,9 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 11,0 %, публічна адміністрація — 6,8 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Коос (округ, Нью-Гемпшир)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Нью-Гемпширу]]
[[Категорія:Населені пункти округу Коос (Нью-Гемпшир)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Нью-Гемпшир

Округ: Коос

Густота населення: 675,11 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4

OSM: ↑2050466 ·R (Горем, Коос)


text:
# Павлівська сільська територіальна громада (Одеська область)
Павлівська сільська територіальна громада — територіальна громада України, в Болградському районі Одеської області з адміністративним центром у селі Павлівка.
Площа території — 287,5 км², населення громади — 5 201 особа (2020 р.).
Утворена 20 червня 2020 року відповідно до Постанови Верховної Ради на базі визначення громад Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 720-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області» у складі Павлівської, Долинівської, Вознесенської Першої та Новокапланівської сільських рад.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Арцизького району, громада увійшла до складу новоутвореного Болградського району.

## Населені пункти
До складу громади увійшли 8 сіл: Василівка, Вишняки, Вознесенка Перша, Долинівка, Зелена Балка, Нові Каплани, Новомирне та Павлівка.

wikitext:
{{Otheruses|Павлівська сільська громада|тип=інші громади з назвою}}
{{Громада України
| назва = Павлівська сільська
| прапор = Pavlivka arc prapor.png
| герб = Pavlivka arc gerb.png
| мапа =
| підпис мапи =
| регіон = Одеська
| код громади =
| поштові індекси =
| код КАТОТТГ = UA51040150000087491
| міста = 0
| смт = 0
| села = 8
| селища = 0
| рада = [[Павлівська сільська рада (Болградський район)|Павлівська сільська рада]]
| адреса =
| вебсторінка  = http://pavlivska-gromada.org.ua/
| голова громади = Романов Олександр Валер'янович
}}
'''Павлівська сільська територіальна громада''' — [[територіальна громада України]], в [[Болградський район|Болградському районі]] [[Одеська область|Одеської області]] з [[адміністративний центр|адміністративним центром]] у [[село|селі]] [[Павлівка (Болградський район)|Павлівка]]<ref name=":0" />.

Площа території — 287,5 км², населення громади — 5 201 особа (2020 р.)<ref>{{cite web |title=Павлівська сільська територіальна громада. Загальна інформація |url=https://decentralization.gov.ua/newgromada/4362 |website=decentralization.gov.ua|accessdate=22 березня 2021 |archive-date=14 лютого 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220214030019/https://decentralization.gov.ua/newgromada/4362 }}</ref>.

Утворена [[20 червня]] [[2020]] року відповідно до [[Постанова Верховної Ради України|Постанови]] [[Верховна Рада України|Верховної Ради]] на базі визначення громад [[Розпорядження (документ)|Розпорядженням]] [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] № 720-р від [[12 червня]] 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області»<ref name=":0">{{РКМУ-громади|Одеська}}</ref> у складі [[Павлівська сільська рада (Арцизький район)|Павлівської]], [[Долинівська сільська рада (Арцизький район)|Долинівської]], [[Вознесенська Перша сільська рада|Вознесенської Першої]] та [[Новокапланівська сільська рада|Новокапланівської]] сільських рад.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації [[Арцизький район|Арцизького району]], громада увійшла до складу новоутвореного [[Болградський район|Болградського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населені пункти ==
До складу громади увійшли 8 сіл<ref>{{Cite web|url=https://decentralization.gov.ua/newgromada/4362/composition|назва=Павлівська територіальна громада - склад громади|вебсайт=портал «Децентралізація»|url-архіву=https://web.archive.org/web/20210627213753/https://decentralization.gov.ua/newgromada/4362/composition|дата-архіву=27 червня 2021|мертвий-url=no|дата-доступу=28 червня 2021}}</ref>: [[Василівка (Павлівська сільська громада, Болградський район)|Василівка]], [[Вишняки (Болградський район)|Вишняки]], [[Вознесенка Перша]], [[Долинівка (Болградський район)|Долинівка]], [[Зелена Балка (Болградський район)|Зелена Балка]], [[Нові Каплани]], [[Новомирне]] та [[Павлівка (Болградський район)|Павлівка]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://decentralization.gov.ua/newgromada/4362 Павлівська сільська громада] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220214030019/https://decentralization.gov.ua/newgromada/4362 |date=14 лютого 2022 }}

{{Павлівська сільська громада (Одеська область)|nocat=1}}
{{Одеська область}}

{{Odesa-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Болградського району]]
[[Категорія:Громади України за алфавітом]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2020]]
[[Категорія:Павлівська сільська громада (Одеська область)|*]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Одеська область

Район: Болградський район

Утворена: 17 липня 2020 року

Адмін. центр: Павлівка

title: Територія та населення

Населення: 5201 осіб

title: Населені пункти

title: Органи влади

Рада: Павлівська сільська рада

Голова громади: Романов Олександр Валер'янович

Органи влади: Павлівська сільська громада у Вікісховищі


text:
# Sôl austan, Mâni vestan
Sôl austan, Mâni vestan (укр. На схід від сонця, на захід від місяця) — десятий студійний альбом норвезького блек-метал-гурту Burzum. Про випуск було оголошено 11 лютого 2013 року на офіційному сайті, а сам альбом вийшов на лейблі Byelobog Productions 27 травня 2013 року.

## Альбом
Sôl austan, Mâni vestan став третім інструментальним електронним альбомом Burzum, після Dauði Baldrs (1997) та Hliðskjálf (1999), які були записані під час перебування Варґа Вікернеса у в'язниці. Решта альбомів гурту за жанром відносяться до блек-металу.
|                 | Як і два попередніх електронних альбоми, цей альбом — концептуальний. Я, як і раніше, не можу дати спокій язичницькій релігійно-духовній ідеї сходження до темряви, і проходження назад до світла; язичницькій містерії, піднесенню людини до божественного, просвітленню розуму, вигодовуванню ельфійського світла в людині. Я не зміг відмовитися від старонорвезької (тобто давньонорвезької) мови, хоча, оскільки альбом є інструментальним, в цей раз вона використовується лише у назвах композицій. |
| — Варґ Вікернес |                                                                                |

|                 | Sôl austan, Mâni vestan являє собою близько 58 хвилин інструментальної електронної музики, яку найкраще можна охарактеризувати як розслаблююча, повільна, споглядальна і вельми оригінальна. Досі ви ніколи не чули нічого подібного, хоча її можна порівняти з іншою електронною музикою, такою як Tangerine Dream, і, гадаю, також зі старою електронною музикою Burzum. |
| — Варґ Вікернес |                                                                                |

Більша частина композицій з альбому використовується як саундтрек до фільму «ForeBears», режисерами та продюсерами якого є Вікернес та його дружина Марі Каше.
У жовтні 2016 року на своєму youtube-каналі у відео «Про те, як я записував альбоми Burzum» Варґ розповів, що при запису альбому не було витрачено «ні пенні». За його словами, весь альбом він записав на комп'ютері Macintosh, який належить його дружині, а також, що він користувався виключно безкоштовними програмами звукозапису.

## Список композицій
| #     | Назва                 | Переклад українською     | Тривалість |
| ----- | --------------------- | ------------------------ | ---------- |
| 1.    | «Sôl austan»          | На схід від сонця        | 4:22       |
| 2.    | «Rûnar munt þû finna» | Ти знайдеш таємниці      | 3:28       |
| 3.    | «Sôlarrâs»            | Сонячна подорож          | 4:04       |
| 4.    | «Haugaeldr»           | Курганський вогонь       | 7:26       |
| 5.    | «Feðrahellir»         | Печера пращурів          | 5:21       |
| 6.    | «Sôlarguði»           | Сонячний бог             | 7:12       |
| 7.    | «Ganga at sôlu»       | За годинниковою стрілкою | 5:58       |
| 8.    | «Hîð»                 | Ведмежа барліг           | 6:24       |
| 9.    | «Heljarmyrkr»         | Морок смерті             | 4:02       |
| 10.   | «Mâni vestan»         | На захід від місяця      | 5:55       |
| 11.   | «Sôlbjörg»            | Захід                    | 4:00       |
| 58:12 |                       |                          |            |

## Виконавці
- Варґ Вікернес — усі інструменти, програмування.

title: Sôl austan, Mâni vestan

wikitext:
{{Музичний альбом
| Назва      = Sôl austan, Mâni vestan
| Тип        = [[Студійний альбом]]
| Виконавець = [[Burzum]]
| Обкладинка = Burzum - Sôl austan, Mâni vestan.jpg
| Колір      =
| Випущено   = [[27 травня]] [[2013]]
| Записаний  = 2012, [[Франція]]
| Жанр       = [[дарк-ембієнт]], [[ембієнт]], [[неофолк]]
| Тривалість = 58:12
| Лейбл      = [[Byelobog Productions]]
| Продюсер   = [[Варґ Вікернес]]
| Країна     = {{NOR}}
| Огляди     =
| Попередній = [[Umskiptar]]
(2012)
| Рік        = 2013
| Наступний  =[[The Ways of Yore]]
(2014)
}}

'''''Sôl austan, Mâni vestan''''' ({{lang-uk|На схід від сонця, на захід від місяця}})<ref>{{cite web | url=http://www.metalinjection.net/upcoming-releases/burzum-is-releasing-a-new-album | title=Burzum Is Releasing A New Album | publisher=Metal Injection | date=9 April 2013 | accessdate=6 May 2013 | author=Mathis, Shayne | archive-date=23 травня 2013 | archive-url=https://web.archive.org/web/20130523131208/http://www.metalinjection.net/upcoming-releases/burzum-is-releasing-a-new-album }}</ref> — десятий студійний альбом норвезького [[блек-метал]]-гурту [[Burzum]]. Про випуск було оголошено 11 лютого 2013 року<ref name="burzum">{{cite web | url=http://www.burzum.org/eng/library/east_of_the_sun_west_of_the_moon.shtml | title=East of the Sun, West of the Moon | publisher=Burzum.org | date=11 February 2013 | accessdate=6 May 2013 | author=Vikernes, Varg | archive-date=7 травня 2013 | archive-url=https://web.archive.org/web/20130507083615/http://www.burzum.org/eng/library/east_of_the_sun_west_of_the_moon.shtml }}</ref> на офіційному сайті, а сам альбом вийшов на лейблі [[Byelobog Productions]] 27 травня 2013 року<ref name="terrorizer">{{cite web | url=http://www.terrorizer.com/2013/04/05/burzum-set-to-release-sol-austan-mani-vestan-in-may/ | title=Burzum set to release new album ‘Sôl Austan, Mâni Vestan’ in May | publisher=[[Terrorizer (magazine)|Terrorizer]] | date=6 May 2013 | accessdate=5 April 2013 | author=Consterdine, John | archive-date=24 вересня 2019 | archive-url=https://web.archive.org/web/20190924175831/http://www.terrorizer.com/news/news-news/burzum-set-to-release-sol-austan-mani-vestan-in-may/ }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190924175831/http://www.terrorizer.com/news/news-news/burzum-set-to-release-sol-austan-mani-vestan-in-may/ |date=2019-09-24 }}</ref><ref>{{cite web | url=http://www.metalstorm.net/bands/album.php?album_id=69415&page=&message_id= | title=Burzum - Sôl Austan, Mâni Vestan | publisher=[[Metalstorm]] | accessdate=6 May 2013 | archive-date=16 жовтня 2014 | archive-url=https://web.archive.org/web/20141016061449/http://www.metalstorm.net/bands/album.php?album_id=69415&page=&message_id= }}</ref>.

== Альбом ==
''Sôl austan, Mâni vestan'' став третім інструментальним електронним альбомом [[Burzum]], після ''[[Dauði Baldrs]]'' (1997) та ''[[Hliðskjálf]]'' (1999), які були записані під час перебування [[Варґ Вікернес|Варґа Вікернеса]] у в'язниці. Решта альбомів гурту за жанром відносяться до [[блек-метал]]у. {{Цитата|Як і два попередніх електронних альбоми, цей альбом — концептуальний. Я, як і раніше, не можу дати спокій язичницькій релігійно-духовній ідеї сходження до темряви, і проходження назад до світла; язичницькій містерії, піднесенню людини до божественного, просвітленню розуму, вигодовуванню [[Ельфи|ельфійського]] світла в людині. Я не зміг відмовитися від старонорвезької (тобто давньонорвезької) мови, хоча, оскільки альбом є інструментальним, в цей раз вона використовується лише у назвах композицій.|60|[[Варґ Вікернес]]|}}

{{Цитата|''Sôl austan, Mâni vestan'' являє собою близько 58 хвилин інструментальної електронної музики, яку найкраще можна охарактеризувати як розслаблююча, повільна, споглядальна і вельми оригінальна. Досі ви ніколи не чули нічого подібного, хоча її можна порівняти з іншою електронною музикою, такою як [[Tangerine Dream]], і, гадаю, також зі старою електронною музикою Burzum.|60|[[Варґ Вікернес]]|}}

Більша частина композицій з альбому використовується як саундтрек до фільму «ForeBears»<ref>{{Citation|last=Marie Cachet|title=ForeBears - A film by V. Vikernes and M. Cachet (FULL) - 2013|date=2014-02-25|url=https://www.youtube.com/watch?v=Syir5-5u2UA|accessdate=2017-03-28|archive-date=16 березня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170316034228/https://www.youtube.com/watch?v=Syir5-5u2UA}}</ref>, режисерами та продюсерами якого є Вікернес та його дружина [[Марі Каше]]<ref name="burzum" /><ref name="terrorizer" />.

У жовтні 2016 року на своєму youtube-каналі у відео «Про те, як я записував альбоми Burzum» Варґ розповів, що при запису альбому не було витрачено «ні пенні». За його словами, весь альбом він записав на комп'ютері Macintosh, який належить його дружині, а також, що він користувався виключно безкоштовними програмами звукозапису.<ref>{{Citation|last=ThuleanPerspective|title=About how I recorded the Burzum albums|date=2016-10-12|url=https://www.youtube.com/watch?v=iGBM4OqZvd0|accessdate=2017-03-28|archive-date=17 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170817164240/https://www.youtube.com/watch?v=iGBM4OqZvd0&app=desktop}}</ref>

== Список композицій ==
{{Track listing
| extra_column = Переклад українською
| title1 = Sôl austan
| extra1 = На схід від сонця
| length1 = 4:22
| title2 = Rûnar munt þû finna
| extra2 = Ти знайдеш таємниці
| length2 = 3:28
| title3 = Sôlarrâs
| extra3 = Сонячна подорож
| length3 = 4:04
| title4 = Haugaeldr
| extra4 = Курганський вогонь
| length4 = 7:26
| title5 = Feðrahellir
| extra5 = Печера пращурів
| length5 = 5:21
| title6 = Sôlarguði
| extra6 = Сонячний бог
| length6 = 7:12
| title7 = Ganga at sôlu
| extra7 = За годинниковою стрілкою
| length7 = 5:58
| title8 = Hîð
| extra8 = Ведмежа барліг
| length8 = 6:24
| title9 = Heljarmyrkr
| extra9 = Морок смерті
| length9 = 4:02
| title10 = Mâni vestan
| extra10 = На захід від місяця
| length10 = 5:55
| title11 = Sôlbjörg
| extra11 = Захід
| length11 = 4:00
| total_length = 58:12
}}

== Виконавці ==
* [[Варґ Вікернес]] — усі інструменти, програмування.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{official|http://www.burzum.org/eng/discography/official/2013_sol_austan_mani_vestan.shtml}}
* {{musicbrainz artist|id=49cd96a6-42c3-44f6-ba2a-cd9301046b96|name=Burzum}}
* {{musicbrainz album|id=9060cf40-8010-4590-8f9c-8971be3f746e|name=Sôl austan, Mâni vestan}}
* [http://www.discogs.com/Burzum-Sôl-Austan-Mâni-Vestan/master/556059 Sôl austan, Mâni vestan на discogs.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210218053016/https://www.discogs.com/Burzum-Sôl-Austan-Mâni-Vestan/master/556059 |date=18 лютого 2021 }}

{{Burzum}}

[[Категорія:Альбоми Burzum]]

title: Студійний альбом

Виконавець: Burzum

Дата випуску: 27 травня 2013

Записаний: 2012, Франція

Жанр: дарк-ембієнт, ембієнт, неофолк

Лейбл: Byelobog Productions

Продюсер: Варґ Вікернес

title: Хронологія Burzum

| Попередній | Umskiptar (2012) |: | The Ways of Yore (2014) | Наступний |

Попередній: Umskiptar · (2012)

The Ways of Yore · (2014): Наступний

title: Burzum

Студійні альбоми: Burzum Det Som Engang Var Hvis Lyset Tar Oss Filosofem Dauði Baldrs Hliðskjálf Belus Fallen Umskiptar Sôl austan, Mâni vestan The Ways of Yore

Мініальбом: Aske

Збірки: Burzum / Aske Burzum '1992–1997 Draugen: Rarities Anthology From the Depths of Darkness

Демо: Demo I Demo II Burzum Promo

Пов'язані статті: The Tribute Wotan mit uns! ForeBears


text:
# Аеропорт Шереметьєво (станція)
Аеропорт Шереметьєво -— тупикова залізнична станція Московської залізниці поруч з терміналами D, E, F аеропорту Шереметьєво. Знаходиться на тупиковому відгалуженні від головного ходу Савеловського напрямку Московської залізниці від станції Лобня в районі платформи Шереметьєвська. Входить до Московсько-Смоленського центру організації роботи залізничних станцій ДЦС-3 Московської дирекції управління рухом. За основним характером роботи є проміжною, за обсягом роботи віднесена до 4 класу.
Адміністративно знаходиться у міському окрузі Хімки Московської області. До 2011 року ця територія була спірною між Москвою (Молжаниновський район) і Московською областю.
Відкрита 10 червня 2008 року для пасажирських операцій.

## Пасажирське сполучення
На станції дві острівні пасажирські платформи, що знаходиться на естакаді під навісом, прохід з терміналів аеропорту через турнікети. Біля платформ три тупикових колії, залишено заділ для ще однієї колії.
Час руху від Білоруського вокзалу — 35 хвилин. Є можливість покупки квитка як у касира, так і в автоматі з продажу квитків. Працюють тільки Аероекспреси з Білоруського вокзалу підвищеної комфортності.
Раніше працювали також Аероекспреси з Савеловського вокзалу. У 2010 році також призначалися неекспресні електропоїзди з Савеловського вокзалу для вивезення співробітників аеропорту через ремонт шляхопроводу 24 км на Ленінградському шосе. З 12 по 23 липня 2010 року працювали звичайні електропоїзди з усіма зупинками, з 26 липня замінені на потяги Аероекспрес за подвійною ціною з пропуском частини зупинок. У жовтні 2010 року скасовані.

## Сполучення з терміналами аеропорту
Платформи станції через однорівневий перехід безпосередньо сполучені з терміналом E аеропорту. Далі можливий прохід через термінал Е до терміналів D, F. Для проїзду до термінала C використовується шаттл. Також між терміналами курсують автобуси Мосгортранс.

title: Аеропорт Шереметьєво (станція)

wikitext:
{{Залізнична станція
|тип = станція
|Font-Color =
|Color =
|Name = Аеропорт Шереметьєво
|Line = [[Савеловський напрямок МЗ]]
|Railway = [[Московська залізниця]]
|Department = Аеропорт Шереметьево — [[Лобня (станція)|Лобня]] (2)
|населений_пункт = [[Хімки]]
|Image =SVO Aeroexpress Terminal station 01.jpg
  |lat_dir = N |lat_deg = 55 |lat_min = 57 |lat_sec = 50.7
  |lon_dir = E |lon_deg = 37 |lon_min = 25 |lon_sec = 03.1
  |region              = RU
  |CoordScale          = 2000
|Date = 10 червня
|Year = 2008
|ProjectName =
|OldName =
|NameProjects =
|Type = пасажирська
|Arhitector =
|Enginer = <!--інженери-конструктори-->
|NumberOfPlatforms = 2
|NumberOfTracks = 3
|PlatformType = острівні
|PlatformForm =прямі
|PlatformLength =
|PlatformWidth =
|Builder = <!--Забудовник, компанія, будівельно-монтажне управління, що збудувало станцію-->
|Street = термінали D, E, F аеропорту Шереметьєво
|TransTo =
|TransTo1 =
|DistanceKiev =
|Distance =[[Москва-Бутирська]]
|Center = 28
|Distance2 =
|Center2 =
|Distance3 =
|Center3 =
|Tariff = 3
|Code = 237863
|CodeExpress = 2001100
|services =
|services1 =
|Commons =
}}
{{Москва — Савелово}}
'''Аеропорт Шереметьєво''' -— тупикова [[залізнична станція]] [[Московська залізниця|Московської залізниці]] поруч з терміналами D, E, F [[Шереметьєво (аеропорт)|аеропорту Шереметьєво]]. Знаходиться на тупиковому відгалуженні від головного ходу [[Савеловський напрямок МЗ|Савеловського напрямку Московської залізниці]] від станції [[Лобня (станція)|Лобня]] в районі платформи [[Шереметьєвська (платформа)|Шереметьєвська]]. Входить до Московсько-Смоленського центру організації роботи залізничних станцій ДЦС-3 Московської дирекції управління рухом. За основним характером роботи є проміжною, за обсягом роботи віднесена до 4 класу.

Адміністративно знаходиться у [[Міський округ Хімки|міському окрузі Хімки]] Московської області. До 2011 року ця територія була спірною між Москвою ([[Молжаниновський район]]) і Московською областю.

Відкрита 10 червня 2008 року для пасажирських операцій<ref>{{Cite web |url=http://www.consultant.ru/document/cons_doc_LAW_79089/ |title=Приказ Росжелдора от 10.06.2008 N 182 "Об открытии железнодорожной станции Аэропорт Шереметьево Московской железной дороги - филиала ОАО "РЖД" (10 июня 2008 г.) \ Консультант ... |accessdate=10 грудня 2016 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304122315/http://www.consultant.ru/document/cons_doc_LAW_79089/ }}</ref>.

== Пасажирське сполучення ==
На станції дві острівні пасажирські платформи, що знаходиться на естакаді під навісом, прохід з терміналів аеропорту через турнікети. Біля платформ три тупикових колії, залишено заділ для ще однієї колії.

Час руху від [[Білоруський вокзал|Білоруського вокзалу]] — 35 хвилин. Є можливість покупки квитка як у касира, так і в автоматі з продажу квитків. Працюють тільки [[Аероекспрес]]и з Білоруського вокзалу підвищеної комфортності.

Раніше працювали також [[Аероекспрес]]и з Савеловського вокзалу. У 2010 році також призначалися неекспресні електропоїзди з Савеловського вокзалу для вивезення співробітників аеропорту через ремонт шляхопроводу 24 км на Ленінградському шосе. З 12 по 23 липня 2010 року працювали звичайні електропоїзди з усіма зупинками, з 26 липня замінені на потяги [[Аероекспрес]] за подвійною ціною з пропуском частини зупинок. У жовтні 2010 року скасовані.

== Сполучення з терміналами аеропорту ==
Платформи станції через однорівневий перехід безпосередньо сполучені з терміналом E аеропорту. Далі можливий прохід через термінал Е до терміналів D, F. Для проїзду до термінала C використовується шаттл. Також між терміналами курсують автобуси [[Мосгортранс]].

== Див. також ==
* [[Аеропорт Шереметьєво-Північне]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://tutu.ru/rasp.php?st1=101&st2=35804 Розклад електропотягів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161220234144/http://www.tutu.ru/rasp.php?st1=101&st2=35804 |date=20 грудня 2016 }}.

<center>
{| class="wikitable"
|-
! Попередня станція
! colspan="3" | Лінія
! Наступна станція
|- style="text-align: center;"
| [[Лобня (станція)|Лобня]]
| style="background:orange |
| [[Савеловський напрямок МЗ]]
| style="background:orange |
| ''Кінцева''
|- style="text-align: center;"
|}
</center>

[[Категорія:Залізничні станції Московської області]]

title: Станція Аеропорт Шереметьєво Савеловський напрямок МЗ · Московська залізниця · Аеропорт Шереметьево — Лобня (2) · Хімки

Дата відкриття: 10 червня

Тип: пасажирська

Тип платформ(и): острівні

Форма платформи: прямі

Вулиця: термінали D, E, F аеропорту Шереметьєво

Відстань до 28, км: Москва-Бутирська

title: Москва — Савелово

Білоруський напрямок

Москва-Бутирська

0 · Савеловська +M

1,1 · Москва – Нахабіно

3 · Тимірязєвська +M

4,8 · Москва – Твер

8,3 · Дегуніно

9,9 · Бескудниківська залізниця

19,9 · Клязьминське водосховище

38,1 · Трудова

44,1 · Маніхіно II

55,6 · Канал імені Москви

61,1 · Александров I

132,1 · Дубна

| Московська залізниця | | Жовтнева залізниця |

Курський напрямок
6,6 · Владикіно – Лихобори
7,1 · р. Лихоборка
28 · Аеропорт Шереметьєво

6,2 · Окружна +M

10,3 · Бескудниково

12,3 · Ліанозово

14,6 · | Москва | | Московська область |

15,9 · Новодачна

17,5 · Долгопрудна

19,3 · Водники

21,2 · Хлєбниково

22,8 · Шереметьєвська

26.1 · Лобня

30,2 · Лугова

33,4 · Некрасовська

| Дмитровський міський округ | | Митищинський міський округ |

| Митищинський міський округ | | Дмитровський міський округ |

Московське мале кільце

Дмитровське шосе

вул. Залізнична

вул. 2-га Московська

70 · ↓ Каналстрой

Пост Ударний

77.5 · Орудьєво

88.9 · Вербилки

100.2 · Власово

110 · Талдом-Савеловський

118.6 · Лебзино

120,6 · | Московська область | | Тверська область |

129.5 · Савелово


text:
# Діонисій Затвірник
Діонисій затвірник (XV ст.) — ієромонах Печерського монастиря. Преподобний.

## Життєпис
Пресвітер і вартовий Дальніх печер. Мав прізвище Тріска. З ним у Касіянівській II редакції "Патерика Печерського" пов'язане надзвичайне чудо, що сталося на Великдень 1463 року. Коли він зайшов у Ближні печери, щоб покадити упокоєних там преподобних, і, звертаючись до них, вимовив великоднє вітання: "Отці і братіє, Христос Воскрес!", то у відповідь почув від них громоподібне: "Воістину воскрес Христос!".
Можливо, ставши свідком настільки дивного чуда, він і пішов у затвор. Іноді Діонисія Затвірника ототожнюють зі святителем Діонисієм, архієпископом Суздальським і Нижньогородським (XIV ст.), також пострижеником Печерського монастиря.

В акафісті всім преподобним Печерським про нього сказано:
|  | «Радуйся, Діонисію, бо "воістину воскрес Господь" від преподобних отців в день Пасхи почув ти». |

.
Мощі преподобного Діонисія спочивають у Дальніх печерах, поряд з мощами Афанасія Затвірника, Лаврентія Затвірника та недалеко від підземної церкви Благовіщення Пресвятої Богородиці.

## Іконографія
Найраннішим зображенням преподобного Діонисія є гравюра з книги «Патерик, або Отечник Печерський» (Київ, 1661 рік). На ній зображений відомий по Патерику сюжет про диво на Великдень. Діонисій зображений в чернечому одязі з єпитрахиллю, голова непокрита, клобук на плечі. Образ святого має німб без будь-яких написів. Поруч з Діонисієм зображені два ченці з смолоскипами. Його пасхальне привітання братії, що похована в печері, написано на білій стрічці, що виходить із його вуст. Відповідь покійних ченців поміщений в підписі до ілюстрації в формі двовіршя: «Воистину воскресе, яже кости реша, С[вя]ты суть: жизнь и в себе по см[е]рти явиша».
На зображеннях Собору Києво-Печерських святих святий представлений, як правило, в правій групі, за прп. Феодосієм Печерським, в чернечому вбранні, в 6-му ряді 2-м зліва, поряд з Афанасієм Затвірником з куколем на голові, в ряду іноків, які спочивають у Дальніх печерах.

## Пам'ять
Пам'ять 10 вересня і 16 жовтня.

title: Діонисій Затвірник

wikitext:
{{Святий
|стать             = ч
|ім'я святого      = [[Преподобний]] Діонисій [[Затворник|Затвірник]]
|зображення        = Dionisy Pechersky.jpg|thumb|300px|right| [[Преподобний]] Діонисій [[Затвірник]]
|підпис            = Ілюстрація до [[російська мова|(рос.)]] «Слову о чуде на Пасху 1469 г.» ([[гравюра]], 1661 рік)
|помер             = після 1463 р.
|у лику            = [[преподобний]]
|день пам'яті      = [[10 вересня]] і [[16 жовтня]]
}}
'''Діонисій затвірник''' (XV ст.) — [[ієромонах]] Печерського монастиря. [[Преподобний]].

== Життєпис ==
[[Пресвітер]] і вартовий Дальніх печер. Мав прізвище Тріска. З ним у Касіянівській II редакції "Патерика Печерського" пов'язане надзвичайне чудо, що сталося на [[Великдень]] [[1463]] року. Коли він зайшов у [[Ближні печери]], щоб покадити упокоєних там преподобних, і, звертаючись до них, вимовив великоднє вітання: "Отці і братіє, Христос Воскрес!", то у відповідь почув від них громоподібне: "Воістину воскрес Христос!".

Можливо, ставши свідком настільки дивного чуда, він і пішов у затвор. Іноді Діонисія Затвірника ототожнюють зі святителем Діонисієм, архієпископом Суздальським і Нижньогородським (XIV ст.), також пострижеником Печерського монастиря.

В акафісті всім преподобним Печерським про нього сказано: {{цитата|''«Радуйся, Діонисію, бо "воістину воскрес Господь" від преподобних отців в день Пасхи почув ти».''}}<ref>{{Cite web |url=http://cerkva.in.ua/molytovnyk/261-akafistprepodobnimpecherskym.html |title=АКАФІСТ ДО ВСІХ ПРЕПОДОБНИХ КИЄВО-ПЕЧЕРСЬКИХ |accessdate=21 березня 2016 |archive-date=27 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200227122011/http://cerkva.in.ua/molytovnyk/261-akafistprepodobnimpecherskym.html }}</ref>.

[[Мощі]] преподобного Діонисія спочивають у Дальніх печерах, поряд з мощами [[Афанасій Затвірник|Афанасія Затвірника]], [[Лаврентій Затвірник|Лаврентія Затвірника]] та недалеко від підземної церкви [[Благовіщення Пресвятої Богородиці]].

== Іконографія ==
Найраннішим зображенням преподобного Діонисія є [[гравюра]] з книги «Патерик, або Отечник Печерський» (Київ, [[1661]] рік). На ній зображений відомий по Патерику сюжет про диво на Великдень. Діонисій зображений в чернечому одязі з [[епітрахиль|єпитрахиллю]], голова непокрита, [[клобук]] на плечі. Образ святого має [[німб]] без будь-яких написів. Поруч з Діонисієм зображені два ченці з [[смолоскип]]ами. Його пасхальне привітання братії, що похована в печері, написано на білій стрічці, що виходить із його вуст. Відповідь покійних ченців поміщений в підписі до ілюстрації в формі двовіршя: ''«Воистину воскресе, яже кости реша, С[вя]ты суть: жизнь и в себе по см[е]рти явиша»''.

На зображеннях Собору Києво-Печерських святих святий представлений, як правило, в правій групі, за [[Феодосій Печерський|прп. Феодосієм Печерським]], в чернечому вбранні, в 6-му ряді 2-м зліва, поряд з Афанасієм Затвірником з куколем на голові, в ряду іноків, які спочивають у Дальніх печерах.

== Пам'ять ==
Пам'ять [[10 вересня]] і [[16 жовтня]].

== Див. також ==

* [[Києво-Печерська лавра]]
* [[Києво-Печерські святі]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела та посилання==

* Патерик Києво-Печерський. Том 1. Подвижники Києво-Печерської Лаври XI-XV ст. і древні святі, причислені до її чудотворців. Київ: Типографія Києво-Печерскої Лаври, 2004.
* [http://www.kplavra.kiev.ua/cgi-bin/view.cgi?part=dictionary&act=txt&lg=ua&id=79 Словник персоналій Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} — ресурс використано за дозволом видавця.''
* [http://litopys.org.ua/paterikon/patchyt.htm Патерик Києво-Печерський] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081205030343/http://litopys.org.ua/paterikon/patchyt.htm |date=5 грудня 2008 }}

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Діонісій Затвірник}}
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Києво-Печерські святі з Дальніх Печер]]
[[Категорія:Святі України|Ді]]
[[Категорія:Православні святі|Ді]]
[[Категорія:Затвірники]]
[[Категорія:Ченці]]
[[Категорія:Персоналії XV століття]]

title: Преподобний Діонисій Затвірник

Помер: після 1463 р.

Поховання: Києво-Печерська лавра

У лику: преподобний

День пам'яті: 10 вересня і 16 жовтня


text:
# Спеціальні законодавчі процедури
Спеціальні законодавчі процедури передбачають законодавчу процедуру в Європейському Союзі, яка відрізняється від звичайної законодавчої процедури. Таким чином, це загальна назва для різних процедур, які замінили, серед іншого, попередню процедуру консультацій, процедуру співпраці та процедуру згоди після Лісабонського договору. У той час як за звичайною законодавчою процедурою європейський регламент, директива чи рішення ухвалюються спільно Європейським парламентом і Радою, за спеціальною законодавчою процедурою Європейський парламент самостійно за участю Ради або Рада самостійно за участю Європейського парламенту приймає заходи. Конституційну основу Європейського Союзу становлять Договір про функціонування Європейського Союзу та Договір про Європейський Союз. Останнім є Маастрихтський договір.
У рамках спеціальних законодавчих процедур домінуючими є дві процедури, а саме процедура консультації та процедура погодження. Процедура консультацій дає Європейському парламенту можливість висловити свою думку щодо законодавчої пропозиції Європейської комісії. Однак Рада остаточно приймає рішення і не зобов’язана виконувати поради Парламенту. Ця процедура використовується, серед іншого, для визначення заходів щодо сімейного права з транскордонними наслідками.
Згідно з процедурою схвалення, парламент повинен погодитися на пропозицію, перш ніж Рада зможе її прийняти. Парламент не може змінити пропозицію, а лише прийняти або відхилити її. Ця процедура використовується, наприклад, коли Європейський Союз хоче вжити заходів для боротьби з дискримінацією.

title: Спеціальні законодавчі процедури

wikitext:
{{Політичний устрій Європейського Союзу}}'''Спеціальні законодавчі процедури''' передбачають законодавчу процедуру в [[Європейський Союз|Європейському Союзі]], яка відрізняється від [[Процедура спільного ухвалювання рішень|звичайної законодавчої процедури]]. Таким чином, це загальна назва для різних процедур, які замінили, серед іншого, попередню [[Процедура консультації|процедуру консультацій]], [[Процедура співпраці|процедуру співпраці]] та [[Процедура погодження|процедуру згоди]] після [[Лісабонська угода|Лісабонського договору]]. У той час як за звичайною законодавчою процедурою [[Регламент (Європейський Союз)|європейський регламент]], [[Директива (Європейський Союз)|директива]] чи [[Рішення (Європейський Союз)|рішення]] ухвалюються спільно [[Європейський парламент|Європейським парламентом]] і [[Рада Європейського Союзу|Радою]], за спеціальною законодавчою процедурою Європейський парламент самостійно за участю Ради або Рада самостійно за участю Європейського парламенту приймає заходи.<ref>[[Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie]]. [http://europa.eu/legislation_summaries/institutional_affairs/treaties/lisbon_treaty/ai0016_nl.htm Wetgevingsprocedures], 11 oktober 2017. samenvatting van het [[Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie|VWEU]] Artikel 289. [https://web.archive.org/web/20150406185322/http://europa.eu/legislation_summaries/institutional_affairs/treaties/lisbon_treaty/ai0016_nl.htm Gearchiveerd] op 6 april 2015.</ref> Конституційну основу Європейського Союзу становлять [[Договір про функціонування Європейського Союзу]] та [[Договір про Європейський Союз]]. Останнім є [[Маастрихтський договір]].

У рамках спеціальних законодавчих процедур домінуючими є дві процедури, а саме процедура консультації та процедура погодження.<ref>{{aut|D Chalmers}}, {{aut|G Davies}} en {{aut|G Monti}}. European Union Law: Text and Materials, 2014. [https://books.google.nl/books?id=GjuNAwAAQBAJ&lpg=PA108&dq=special%20legislative%20procedure%20consultation%20procedure&hl=nl&pg=PA108#v=onepage&q&f=false blz 108]. [https://web.archive.org/web/20230604173121/https://books.google.nl/books?id=GjuNAwAAQBAJ&lpg=PA108&dq=special%20legislative%20procedure%20consultation%20procedure&hl=nl&pg=PA108#v=onepage&q&f=false Gearchiveerd] op 4 juni 2023.</ref> Процедура консультацій дає Європейському парламенту можливість висловити свою думку щодо законодавчої пропозиції [[Європейська комісія|Європейської комісії]]. Однак Рада остаточно приймає рішення і не зобов’язана виконувати поради Парламенту.<ref name="raadplegingsprocedure3">[[Europese Unie]]. [http://europa.eu/legislation_summaries/glossary/consultation_procedure_nl.htm Raadplegingsprocedure]. [https://web.archive.org/web/20150611143940/http://europa.eu/legislation_summaries/glossary/consultation_procedure_nl.htm Gearchiveerd] op 11 juni 2015.</ref> Ця процедура використовується, серед іншого, для визначення заходів щодо [[Сімейне право|сімейного права]] з транскордонними наслідками.<ref>VWEU Artikel 81 lid 3</ref>

Згідно з процедурою схвалення, парламент повинен погодитися на пропозицію, перш ніж Рада зможе її прийняти. Парламент не може змінити пропозицію, а лише прийняти або відхилити її.<ref name="raadplegingsprocedure2">[[Europese Unie]]. [http://europa.eu/legislation_summaries/glossary/consultation_procedure_nl.htm Raadplegingsprocedure]. [https://web.archive.org/web/20150611143940/http://europa.eu/legislation_summaries/glossary/consultation_procedure_nl.htm Gearchiveerd] op 11 juni 2015.</ref> Ця процедура використовується, наприклад, коли Європейський Союз хоче вжити заходів для боротьби [[Дискримінація|з дискримінацією]].<ref>VWEU Artikel 19 lid 1</ref>

== Див. також ==

* [[Законодавча процедура Європейського Союзу]]

== Примітки ==
<references />
{{Право Європейського Союзу}}
[[Категорія:Право Європейського Союзу]]


text:
# Плюшко Анатолій Дмитрович
Анатолій Дмитрович Плюшко (23 серпня 1938, Новополтавка, Великоолександрівський район, Херсонська область, Українська РСР, СРСР) — український дипломат. Перший Надзвичайний та Повноважний Посол незалежної України в Китаї.

## Біографія
Народився 23 серпня 1938 в селі Новополтавка Великоолександрівського району на Херсонщині. У 1961 закінчив Інститут східних мов при Московському державному університеті ім. М. Ломоносова.
З 1961 по 1966 — викладач китайської мови в Київській спецшколі-інтернаті.
З 1966 по 1973 — аташе, 2-й секретар МЗС УРСР.
З 1973 по 1979 — помічник начальника служби протоколу Секретаріату ООН.
З 1979 по 1984 — Член колегії, начальник відділу кадрів Міністерства закордонних справ УРСР, заступник члена делегації Української РСР на XXXVII сесію Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй.
З 1984 по 1990 — науковий редактор, головний редактор видавничого відділу товариства «Знання».
З 1990 по 1991 — відповідальний секретар Української асоціації сприяння ООН.
З 1991 по 1992 — заступник начальника Управління двосторонніх відносин МЗС України.
З 01.1993 по 22.08.1998 — Надзвичайний та Повноважний Посол України в Китаї.

## Сім'я
- Дружина — Плюшко Адель Іванівна (1938), вчителька
- Син — Плюшко Ігор Анатолійович (1964), суддя Вищого господарського суду України.[3]

title: Плюшко Анатолій Дмитрович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Анатолій Дмитрович Плюшко
| оригінал імені       =
| місце_проживання     = [[Київ]]
| інші_імена           =
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           = Silver - replace this image male.svg
| розмір_зображення    = 120px
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 23.08.1938
| місце_народження     = [[Новополтавка (Великоолександрівський район)|Новополтавка]], [[Великоолександрівський район]], [[Херсонська область]], [[Українська РСР]], [[СРСР]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| причина_смерті       =
| громадянство         = {{USSR}} → {{UKR}}
| національність       = [[українець]]
| Alma_mater           = Інститут східних мов при Московському державному університеті ім. М. Ломоносова.
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       = [[Дипломат]]
| офіс                 =
| посада               = Надзвичайний та Повноважний Посол [[Україна|України]] в [[Китай|Китаї]].
| військове звання     =
| платня               =
| термін               = [[1993]]–[[1998]]
| попередник           =
| наступник            = [[Литвин Ігор Антонович]]
| партія               =
| головував_(-ла)      =
| конфесія     =
| батько               =
| матір                =
| рід                  =
| родичі               =
| дружина              =
| чоловік              =
| діти                 =
| підпис               =
| нагороди             =
| сторінка_в_інтернеті =
| примітки             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
| підпис_герба         =
}}
'''Анатолій Дмитрович Плюшко''' ([[23 серпня]] [[1938]], [[Новополтавка (Великоолександрівський район)|Новополтавка]], [[Великоолександрівський район]], [[Херсонська область]], [[Українська РСР]], [[СРСР]]) — український дипломат. Перший [[Надзвичайний та Повноважний Посол]] незалежної [[Україна|України]] в [[Китай|Китаї]].

== Біографія ==
Народився [[23 серпня]] [[1938]] в селі [[Новополтавка (Великоолександрівський район)|Новополтавка]] [[Великоолександрівський район|Великоолександрівського району]] на [[Херсонська область|Херсонщині]]. У 1961 закінчив Інститут східних мов при Московському державному університеті ім. М. Ломоносова.

З 1961 по 1966 — викладач [[китайська мова|китайської мови]] в Київській спецшколі-інтернаті.

З 1966 по 1973 — аташе, 2-й секретар МЗС УРСР.

З 1973 по 1979 — помічник начальника служби протоколу Секретаріату ООН.

З 1979 по 1984 — Член колегії, начальник відділу кадрів Міністерства закордонних справ УРСР, заступник члена делегації Української РСР на XXXVII сесію Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй.<ref>{{Cite web |url=http://www.uazakon.com/documents/date_13/pg_ijcewo.htm |title=РАДА МІНІСТРІВ УКРАЇНСЬКОЇ РСР ПОСТАНОВА від 11 серпня 1982 р. N 411 Про склад делегації Української РСР на XXXVII сесію Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй |accessdate=1 листопада 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20141101201140/http://www.uazakon.com/documents/date_13/pg_ijcewo.htm |archivedate=1 листопада 2014 |deadurl=yes }}</ref>

З 1984 по 1990 — науковий редактор, головний редактор видавничого відділу товариства «Знання».

З 1990 по 1991 — відповідальний секретар Української асоціації сприяння [[ООН]].

З 1991 по 1992 — заступник начальника Управління двосторонніх відносин [[МЗС України]].

З 01.1993 по 22.08.1998<ref>{{Cite web |url=http://zakon1.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=912%2F98 |title=УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 912/98 Про звільнення А. Плюшка з посади Надзвичайного і Повноважного Посла України в Китайській Народній Республіці |accessdate=30 жовтня 2010 |archive-date=5 грудня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181205003653/http://zakon1.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=912%2F98 }}</ref> — Надзвичайний та Повноважний Посол [[Україна|України]] в [[Китай|Китаї]].

== Сім'я ==
* Дружина — Плюшко Адель Іванівна (1938), вчителька
* Син — [[Плюшко Ігор Анатолійович]] (1964), суддя Вищого господарського суду України.<ref>{{Cite web |url=http://static.rada.gov.ua/intranet/ukrzmi/human/0047673.htm |title=Офіційний вебсайт Верховної Ради України |accessdate=22 січня 2015 |archive-date=22 січня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150122190619/http://static.rada.gov.ua/intranet/ukrzmi/human/0047673.htm }}</ref>

== Див. також ==
* [[Посольство України в Китаї]]
* [[Український дипломатичний корпус]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''В. М. Матвієнко''. Плюшко Анатолій Дмитрович // [[Українська дипломатична енциклопедія]]: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.:Знання України, 2004 — Т.2 — 812с. ISBN 966-316-045-4

== Посилання ==
* [http://china.mfa.gov.ua/ua/embassy/history Посольство України в Китаї. З історії посольства] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141101185610/http://china.mfa.gov.ua/ua/embassy/history |date=1 листопада 2014 }}
* [http://www.day.kiev.ua/ru/article/obshchestvo/umeyushchie-otkryvat-serdca Умеющие «открывать сердца»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150924053731/http://www.day.kiev.ua/ru/article/obshchestvo/umeyushchie-otkryvat-serdca |date=24 вересня 2015 }}

{{Українсько-китайські відносини}}

[[Категорія:Українські дипломати]]
[[Категорія:Посли України в Китаї]]
[[Категорія:Уродженці Херсонської області]]
[[Категорія:Народились 1938]]
[[Категорія:Народились 23 серпня]]
[[Категорія:Уродженці Великоолександрівського району]]

title: Анатолій Дмитрович Плюшко

Народився: 23 серпня 1938 (86 років) · Новополтавка, Великоолександрівський район, Херсонська область, Українська РСР, СРСР

Громадянство: СРСР → Україна

Національність: українець

Місце проживання: Київ

Діяльність: Дипломат

Наступник: Литвин Ігор Антонович


text:
# I-6
I-6 — підводний човен Імперського флоту Японії, який брав участь у Другій світовій війні. На початку 1942 року зміг торпедувати та пошкодити американський авіаносець «Саратога».

## Передвоєнна історія
Корабель спорудили у 1935 році на верфі Kawasaki у Кобе. Він став першим та єдиним представником типу J2 (він же клас I-6), який створили на основі типу J1 Modified. Тип J2 був дещо більшим за попередника та мав більш потужні дизелі, що призвело до зростання надводної та зменшення підводної швидкості.
J2 міг брати на борт такий самий розвідувальний гідролітак Yokosuka E6Y1, при цьому проєкт одразу передбачав встановлення катапульти, тоді як на J1 Modified цей пристрій встановили та випробували вже після завершення човна (у той момент, коли І-6 перебував на етапі будівництва). Влітку 1936-го на І-6 провели випробування іншого розвідувального літака Watanabe E9W1 «Слім», який став типовим для наступних типів японських авіанесучих човнів. У 1940-му з І-6 демонтували ангар та катапульту і протягом війни він використовувався як звичайний торпедний човен.
21—23 серпня 1937-го, невдовзі після початку Другої японо-китайської війни, I-6 брав участь у дистанційному прикритті загону лінкорів, які здійснили рейс з військами із Японії до Шанхаю (у певній зоні цього міста після конфлікту 1932 року, відомого як «Інцидент 28 січня», знаходився японський гарнізон, який значно поступався з чисельністю спрямованим сюди китайським військам).

## Перший похід
На момент вступу Японії у Другу світову війну I-6 належав до 8-ї дивізії підводних човнів. 16 листопада 1941-го човен полишив Японію і 7 грудня перебував біля північного входу до протоки між островами Молокаї та Оаху із завданням діяти проти кораблів, що спробують полишити Перл-Гарбор. Втім, ані в день початку бойових дій, ані в наступні кілька тижнів кораблю не вдалось досягнути якихось успіхів. 9 грудня з I-6 помітили авіаносець «Ентерпрайз», проте човен був вимушений тривалий час перебувати під водою і лише через кілька годин зміг повідомити командування. Після цього кілька японських субмарин влаштували безрезультатне полювання, а сам I-6 дістав наказ перейти на південь від Оаху.
Нарешті, 9 січня 1942-го I-6 залучили до полювання на авіаносець «Лексінгтон». Наступної доби з човна багаторазово спостерігали літаки, що дозволило висунути припущення про місце перебування ворожого корабля. Ввечері 11 січня I-6 дійсно виявив авіаносець, яким, втім, виявився «Саратога». Човен занурився та з дистанції понад 4 км випустив 3 торпеди, одна з яких вразила «Саратогу» в район котельних відділень. Хоча 3 з 4 відділень виявились затопленими, проте авіаносець зміг самостійно рушити до Перл-Гарбору. Проти I-6 провели контратаку глибинними бомбами, від якої човен ухилився зануренням на глибину близько ста метрів.
22 січня 1942-го I-6 завершив похід на Маршаллових островах на атолі Кваджелейн (до середини 1942-го активно використовувався як база підводних сил Імперського флоту). 24 січня — 2 лютого човен пройшов звідси до Японії.

## Другий похід
14—22 лютого 1942-го I-6 пройшов до Нідерландської Ост-Індії та прибув до затоки Старінг-Бей (південно-східний півострів острова Целебес). 23 лютого він рушив звідси із завданням патрулювати у Індійському океані на захід від Суматри. Біля опівдня 25 лютого під час слідування у надводному положенні західніше від острова Тимор I-6 був помилково атакований японськими бомбардувальниками, проте не отримав пошкоджень. Під час переходу навколо Суматри човен не здобув якихось успіхів, а 8 березня прибув до Пенангу на західному узбережжі півострова Малакка (тут японці облаштували базу підводних сил, з якої провадитимуть операції наступні кілька років).
26 березня 1942-го човен знову вийшов у море із завданням діяти в районі північніше від Мальдівських островів аж до районі Бомбею. 31 березня у протоці між Мальдівами та Індією човен виявив судно, яке у останній момент розпізнали як госпітальне (ймовірно HMAS Vita), що стало підставою перервати атаку. 2 квітня у Аравійському морі за шість сотень кілометрів на південний захід від Бомбею I-6 випустив дві торпеди по транспорту Clan Ross (5897 GRT), який прямував з Англії до Кочі із вибухівкою та генеральним вантажем. Одна з торпед потрапила у ціль та потопила транспорт. 7 квітня дещо менш ніж за п'ять сотень кілометрів на захід від Бомбею I-6 дав із підводного положення торпедний залп по судну Bahadur (5424 GRT), який прямував із Бомбею до Басри з вантажем, що включав боєприпаси. На транспорті вчасно помітили загрозу та змогли ухилитись, так само не дав результатів другий залп наздогін. Тоді I-6 сплив на поверхню та спробував атакувати Bahadur артилерією, проте гармату заклинило після першого ж пострілу. Коли японці вже вирішили відмовитись від переслідування, транспорт зупинився та почав спускати рятувальні човни. Як наслідок, I-6 наблизився та потопив Bahadur торпедами. 10 квітня все так же у Аравійському морі човен обстріляв з артилерії та, за доповіддю командира, потопив два вітрильники (дау). 17 квітня I-6 завершив похід у Сінгапурі, а 21 квітня — 1 травня 1942-го здійснив перехід до Йокосуки, де став на ремонт.

## Третій похід
20 червня 1942-го I-6 вийшов з Йокосуки та рушив для бойового патрулювання в районі Алеутських островів (незадовго до того японці захопили два острови на заході цього архіпелагу — Киску та Атту). Більш як місяць корабель безрезультатно діяв у регіоні, при цьому міг заходити на Киску. 7 серпня I-6 якраз перебував у гавані Киски, коли її піддали бомбардуванню ворожі кораблі, втім, човен екстрено занурився та не зазнав якихось ушкоджень. 15—23 серпня I-6 прослідував з Киски до Йокосуки, де став на тривалий ремонт. Унаслідок останнього човен також отримав можливість нести на палубі плашкоут Дайхацу, що був загерметизований та дозволяв пришвидшити десантні або вантажно-розвантажувальні роботи під час спеціальних місій.

## Четвертий похід
16—23 лютого 1943-го I-6 пройшов з Йокосуки на атол Трук у центральній частині Каролінських островів (тут ще до війни створили головну базу японського ВМФ у Океанії), а 2 березня вийшов звідси із завданням діяти біля східного узбережжя Австралії, при цьому на борт корабля завантажили 9 германських магнітних мін. 11 та 17 березня неподалік від Брисбену I-6 здійснив невдалі торпедні атаки по транспортних суднах, а 13 числа виставив за півсотні кілометрів на північ від цього порту 6 мін (постановка була невдовзі виявлена австралійцями, коли в районі тренувань довільно здетонували дві міни). Тим часом після розгрому конвою постачання в битві у морі Бісмарка японське командування вирішило розпочати масштабну операцію з постачання гарнізону новогвінейського Лае за допомогою підводних човнів. Вже 21 березня I-6 відкликали з походу і 27 березня човен прибув до Рабаула (головна японська база у архіпелазі Бісмарка, з якої проводились операції на Соломонових островах та сході Нової Гвінеї).

## Транспортні рейси на Нову Гвінею
У межах логістичної місії I-6 відвідав Лае 3 квітня (окрім вантажу в 41 тонну, доставив 30 осіб, а у зворотний рейс забрав 29 військовослужбовців), 11 квітня (доставив 27 тонн вантажів і 26 осіб та вивіз 42 військовослужбовці), 17 квітня (21 тонна припасів та 28 осіб до Лае, евакуація 39 осіб), 24 квітня (вивантажив 33 тонни вантажів і висадив 20 осіб та вивіз 42 військовослужбовці), 30 квітня (23 тонни припасів і 30 пасажирів до Лае, евакуація 41 особи), 7 травня (доставив 20 тонн вантажів і 10 осіб та вивіз 12 військовослужбовців).
13 травня 1943-го човен привіз до Лае 26 тонн зброї, амуніції та продовольства і 10 пасажирів, а у зворотний рейс узяв лише 4 пасажири. При цьому неподалік від Лае його виявили два американські торпедні катери, які випустили з великої дистанції 4 торпеди. Втім, субмарина зупинилась і всі торпеди пройшли по носу. Наступна випущена торпеда пройшла вже за кормою I-6, який дав хід, а потім занурився. Далі вже PT-150 став ціллю, але японська торпеда пройшла під катером, що мав замалу осадку. При поверненні до Рабаула човен 14 травня спрямували на пошуки пілотів бомбардувальників, збитих під час нальоту на затоку Оро-Бей (обернене до Соломонового моря узбережжя півострова Папуа за три сотні кілометрів на південний схід від Лае). У межах цього завдання I-6 зміг підібрати двох авіаторів.
До кінця місяця човен встиг ще двічі вийти до Лае та відвідав цей гарнізон 21 травня 1943-го (вивантажив 15 тонн зброї, амуніції та продовольства, висадив 31 особу та вивіз 40 військовослужбовців) і 28 травня (24 тонни припасів і 23 пасажири до Лае). З останнього рейсу I-6 попрямував на Трук, куди прибув 1 червня, а 2—8 червня здійснив перехід до Йокосуки, де пройшов певний ремонт.

## П'ятий та шостий походи
Невдовзі човен залучили до операцій у районі Алеутських островів, де на острові Киска (західна частина архіпелагу) перебував у блокаді японський гарнізон. 2 липня 1943-го I-6 вийшов у бойовий похід та наприкінці другої декади місяця тричі зустрічав в районі Киски ворожі кораблі, проте жодного разу не зміг зайняти позиції для атаки. 28 липня есмінці змогли забрати гарнізон з Киски, після чого I-6 пройшов на Парамушир (Курильські острови), куди прибув 4 серпня.
З 16 серпня по 3 вересня 1943-го I-6 виходив з Парамуширу на безрезультатне бойове патрулювання до Киски, а 5—10 вересня пройшов з Парамуширу до Йокосуки, де став на черговий ремонт.

## Нові транспортні рейси у Меланезії
30 жовтня 1943-го I-6 полишив Йокосуку та попрямував до Рабаула. Тут він знову узявся за виконання транспортних місій, під час яких 16 листопада, 4, 18 та 27 грудня відвідав новогвінейський Сіо (північне узбережжя півострова Хуон). Під час третього з цих походів човен на етапі розвантаження був атакований літаками та повернувся на базу з частиною вантажу. У четвертому поході вже після передачі припасів I-6 помітили, а потім безрезультатно атакували глибинними бомбами торпедні катери. Так само не призвела до якихось пошкоджень і більш пізня атака авіації. В свою чергу, I-6 з 28 грудня 1943 по 1 січня 1944 марно патрулював біля мису Глочестер (західне завершення острова Нова Британія), намагаючись віднайти ворожий конвой.
Пунктом призначення у наступних транспортних рейсах став Ібокі на північному узбережжі острова Нова Британія (в затоці Борген за понад чотири сотні кілометрів від Рабаула та лише за два десятки кілометрів від західного завершення острова), куди I-6 здійснив рейси 4—10 січня, 17—21 січня та 28 січня — 1 лютого 1944-го.
13 лютого 1944-го I-6 полишив Рабаул, 17 лютого вивантажив у Лоренгау на острові Манус (острова Адміралтейства) вантаж кулеметів та амуніції для них, після чого попрямував до Японії. 29 лютого човен прибув до Йокосуки та став на ремонт.

## Останній похід
12 червня 1944-го американці почали атаку на Маріанські острови, які належали до головного оборонного периметра імперії. У межах заходів із протидії I-6 вийшов 16 червня з Йокосуки в напрямку острова Сайпан.
Незадовго до завершення тієї ж доби з японського транспорту «Тойокава-Мару», який прямував у складі конвою з островів Огасавара до Йокосуки, помітили підводний човен. На «Тойокава-Мару» вирішили, що мають справу із ворожим кораблем, тому повернули й таранили його, після чого відкрили вогонь з кулеметів та скинули кілька глибинних бомб. Ймовірно, саме ця атака стала фатальною для I-6, який загинув разом з усім екіпажем із 104 осіб.

## Бойовий рахунок
| Дата       | Назва     | Тип      | Тоннаж | Місце           |
| 02.04.1942 | Clan Ross | вантажне | 5897   | 15°58'N 68°24'E |
| 07.04.1942 | Bahadur   | вантажне | 5424   | 19°44'N 68°28'E |

title: I-6

wikitext:
{|{{Картка судна <!-- підводні човни -->
|підпис картки= <!-- ключі: yes, nodab; або текст підпису -->
|відображення назви= <!-- ключі: none, ital; або назва статті із розміткою -->
}}
{{Картка судна (зображення)
|зображення судна= Japanese_submarine_I-6_in_1935.jpg
|розмір зображення судна=260px
|підпис зображення=
}}
{{Картка судна (кар'єра)
|приховати заголовок=
|країна судна= [[Японія]]
|прапор судна= [[Файл:Merchant_flag_of_Japan_(1870).svg|25px|]] [[Файл:Naval_Ensign_of_Japan.svg|25px|]]
|назва судна= I-6
|тезка судна=
|замовлення судна=
|будівник судна= верф Kawasaki у Кобе
|закладення судна= 14 жовтня 1932
|запуск судна= 31 березня 1934
|отримання судна=
|прийняття судна=
|виведення судна=
|потоплення судна=
|підняття судна=
|на службі судна= 15 травня 1935
|зняття судна=
|списання судна=
|відновлення судна=
|доля судна= 16 червня 1944-го помилково потоплений японським судном біля узбережжя Японії
|статус судна=
}}
{{Картка судна (характеристики)
|приховати заголовок=
|доповнення заголовка=
|клас судна= Підводний човен типу J2 (I-6)
|водотоннажність= 1930 над водою, 3110 при зануренні
|довжина судна= 98,5 м
|ширина судна= 9,1 м
|осадка судна= 5,31 м
|двигуни судна= * 2 дизелі потужністю по 5,97 МВт
* 2 електромотори потужністю по 1,94 МВт
|швидкість судна= 20 вузлів (над водою), 7,5 вузла (при зануренні)
|дальність= 37 000 км при швидкості 10 вузлів (над водою)
|автономність судна=
|максимальна глибина= 80 м
|екіпаж судна= 80
|сенсори судна=
|електроніка судна=
|озброєння судна= * 6 × 533 мм торпедних апаратів (4 носові, 2 кормові), 17 торпед
* 1 × 127 мм зенітна гармата / 40 калібрів Тип 88
* 1 х 13,2 мм зенітний кулемет (у 1940-му замінений на 25-мм зенітний автомат)
* 1 літак Yokosuka E6Y1, катапульта (зняті у 1940-му)
|зауваження судна=
}}
|}

'''I-6''' — підводний човен Імперського флоту Японії, який брав участь у Другій світовій війні. На початку 1942 року зміг торпедувати та пошкодити американський авіаносець [[USS Saratoga (CV-3)|«Саратога»]].

== Передвоєнна історія ==
Корабель спорудили у 1935 році на верфі Kawasaki у Кобе. Він став першим та єдиним представником типу J2 (він же клас I-6), який створили на основі типу J1 Modified. Тип J2 був дещо більшим за попередника та мав більш потужні дизелі, що призвело до зростання надводної та зменшення підводної швидкості.

J2 міг брати на борт такий самий розвідувальний гідролітак Yokosuka E6Y1, при цьому проєкт одразу передбачав встановлення катапульти, тоді як на J1 Modified цей пристрій встановили та випробували вже після завершення човна (у той момент, коли І-6 перебував на етапі будівництва). Влітку 1936-го на І-6 провели випробування іншого розвідувального літака [[Watanabe E9W|Watanabe E9W1 «Слім»]], який став типовим для наступних типів японських авіанесучих човнів. У 1940-му з І-6 демонтували ангар та катапульту і протягом війни він використовувався як звичайний торпедний човен.

21—23 серпня 1937-го, невдовзі після початку Другої японо-китайської війни, I-6 брав участь у дистанційному прикритті загону лінкорів, які здійснили рейс з військами із Японії до Шанхаю (у певній зоні цього міста після конфлікту 1932 року, відомого як «<nowiki/>[[Інцидент 28 січня]]<nowiki/>», знаходився японський гарнізон, який значно поступався з чисельністю спрямованим сюди китайським військам).

== Перший похід ==
На момент вступу Японії у Другу світову війну I-6 належав до 8-ї дивізії підводних човнів. 16 листопада 1941-го човен полишив Японію і 7 грудня перебував біля північного входу до протоки між островами Молокаї та Оаху із завданням діяти проти кораблів, що спробують полишити [[Перл-Гарбор]]. Втім, ані в день початку бойових дій, ані в наступні кілька тижнів кораблю не вдалось досягнути якихось успіхів. 9 грудня з I-6 помітили авіаносець [[USS Enterprise (CV-6)|«Ентерпрайз»]], проте човен був вимушений тривалий час перебувати під водою і лише через кілька годин зміг повідомити командування. Після цього кілька японських субмарин влаштували безрезультатне полювання, а сам I-6 дістав наказ перейти на південь від Оаху.

Нарешті, 9 січня 1942-го I-6 залучили до полювання на [[авіаносець]] [[USS Lexington (CV-2)|«Лексінгтон»]]. Наступної доби з човна багаторазово спостерігали літаки, що дозволило висунути припущення про місце перебування ворожого корабля. Ввечері 11 січня I-6 дійсно виявив авіаносець, яким, втім, виявився [[USS Saratoga (CV-3)|«Саратога»]]. Човен занурився та з дистанції понад 4 км випустив 3 торпеди, одна з яких вразила «Саратогу» в район котельних відділень. Хоча 3 з 4 відділень виявились затопленими, проте авіаносець зміг самостійно рушити до Перл-Гарбору. Проти I-6 провели контратаку глибинними бомбами, від якої човен ухилився зануренням на глибину близько ста метрів.

22 січня 1942-го I-6 завершив похід на Маршаллових островах на атолі Кваджелейн (до середини 1942-го активно використовувався як база підводних сил Імперського флоту). 24 січня — 2 лютого човен пройшов звідси до Японії.

== Другий похід ==
14—22 лютого 1942-го I-6 пройшов до Нідерландської Ост-Індії та прибув до затоки Старінг-Бей (південно-східний півострів острова Целебес). 23 лютого він рушив звідси із завданням патрулювати у Індійському океані на захід від Суматри. Біля опівдня 25 лютого під час слідування у надводному положенні західніше від острова Тимор I-6 був помилково атакований японськими бомбардувальниками, проте не отримав пошкоджень. Під час переходу навколо Суматри човен не здобув якихось успіхів, а 8 березня прибув до Пенангу на західному узбережжі півострова Малакка (тут японці облаштували базу підводних сил, з якої провадитимуть операції наступні кілька років).

26 березня 1942-го човен знову вийшов у море із завданням діяти в районі північніше від Мальдівських островів аж до районі Бомбею. 31 березня у протоці між Мальдівами та Індією човен виявив судно, яке у останній момент розпізнали як госпітальне (ймовірно HMAS Vita), що стало підставою перервати атаку. 2 квітня у Аравійському морі за шість сотень кілометрів на південний захід від Бомбею I-6 випустив дві торпеди по транспорту Clan Ross (5897 GRT), який прямував з Англії до Кочі із вибухівкою та генеральним вантажем. Одна з торпед потрапила у ціль та потопила транспорт. 7 квітня дещо менш ніж за п'ять сотень кілометрів на захід від Бомбею I-6 дав із підводного положення торпедний залп по судну Bahadur (5424 GRT), який прямував із Бомбею до Басри з вантажем, що включав боєприпаси. На транспорті вчасно помітили загрозу та змогли ухилитись, так само не дав результатів другий залп наздогін. Тоді I-6 сплив на поверхню та спробував атакувати Bahadur артилерією, проте гармату заклинило після першого ж пострілу. Коли японці вже вирішили відмовитись від переслідування, транспорт зупинився та почав спускати рятувальні човни. Як наслідок, I-6 наблизився та потопив Bahadur торпедами. 10 квітня все так же у Аравійському морі човен обстріляв з артилерії та, за доповіддю командира, потопив два вітрильники (дау). 17 квітня I-6 завершив похід у Сінгапурі, а 21 квітня — 1 травня 1942-го здійснив перехід до Йокосуки, де став на ремонт.

== Третій похід ==
20 червня 1942-го I-6 вийшов з Йокосуки та рушив для бойового патрулювання в районі Алеутських островів (незадовго до того японці захопили два острови на заході цього архіпелагу — Киску та Атту). Більш як місяць корабель безрезультатно діяв у регіоні, при цьому міг заходити на Киску. 7 серпня I-6 якраз перебував у гавані Киски, коли її піддали бомбардуванню ворожі кораблі, втім, човен екстрено занурився та не зазнав якихось ушкоджень. 15—23 серпня I-6 прослідував з Киски до Йокосуки, де став на тривалий ремонт. Унаслідок останнього човен також отримав можливість нести на палубі плашкоут Дайхацу, що був загерметизований та дозволяв пришвидшити десантні або вантажно-розвантажувальні роботи під час спеціальних місій.

== Четвертий похід ==
16—23 лютого 1943-го I-6 пройшов з Йокосуки на атол Трук у центральній частині Каролінських островів (тут ще до війни створили головну базу японського ВМФ у Океанії), а 2 березня вийшов звідси із завданням діяти біля східного узбережжя Австралії, при цьому на борт корабля завантажили 9 германських магнітних мін. 11 та 17 березня неподалік від Брисбену I-6 здійснив невдалі торпедні атаки по транспортних суднах, а 13 числа виставив за півсотні кілометрів на північ від цього порту 6 мін (постановка була невдовзі виявлена австралійцями, коли в районі тренувань довільно здетонували дві міни). Тим часом після розгрому конвою постачання в битві у морі Бісмарка японське командування вирішило розпочати масштабну операцію з постачання гарнізону новогвінейського Лае за допомогою підводних човнів. Вже 21 березня I-6 відкликали з походу і 27 березня човен прибув до Рабаула (головна японська база у архіпелазі Бісмарка, з якої проводились операції на Соломонових островах та сході Нової Гвінеї).

== Транспортні рейси на Нову Гвінею ==
У межах логістичної місії I-6 відвідав Лае 3 квітня (окрім вантажу в 41 тонну, доставив 30 осіб, а у зворотний рейс забрав 29 військовослужбовців), 11 квітня (доставив 27 тонн вантажів і 26 осіб та вивіз 42 військовослужбовці), 17 квітня (21 тонна припасів та 28 осіб до Лае, евакуація 39 осіб), 24 квітня (вивантажив 33 тонни вантажів і висадив 20 осіб та вивіз 42 військовослужбовці), 30 квітня (23 тонни припасів і 30 пасажирів до Лае, евакуація 41 особи), 7 травня (доставив 20 тонн вантажів і 10 осіб та вивіз 12 військовослужбовців).

13 травня 1943-го човен привіз до Лае 26 тонн зброї, амуніції та продовольства і 10 пасажирів, а у зворотний рейс узяв лише 4 пасажири. При цьому неподалік від Лае його виявили два американські торпедні катери, які випустили з великої дистанції 4 торпеди. Втім, субмарина зупинилась і всі торпеди пройшли по носу. Наступна випущена торпеда пройшла вже за кормою I-6, який дав хід, а потім занурився. Далі вже PT-150 став ціллю, але японська торпеда пройшла під катером, що мав замалу осадку. При поверненні до Рабаула човен 14 травня спрямували на пошуки пілотів бомбардувальників, збитих під час нальоту на затоку Оро-Бей (обернене до Соломонового моря узбережжя півострова Папуа за три сотні кілометрів на південний схід від Лае). У межах цього завдання I-6 зміг підібрати двох авіаторів.

До кінця місяця човен встиг ще двічі вийти до Лае та відвідав цей гарнізон 21 травня 1943-го (вивантажив 15 тонн зброї, амуніції та продовольства, висадив 31 особу та вивіз 40 військовослужбовців) і 28 травня (24 тонни припасів і 23 пасажири до Лае). З останнього рейсу I-6 попрямував на Трук, куди прибув 1 червня, а 2—8 червня здійснив перехід до Йокосуки, де пройшов певний ремонт.

== П'ятий та шостий походи ==
Невдовзі човен залучили до операцій у районі Алеутських островів, де на острові Киска (західна частина архіпелагу) перебував у блокаді японський гарнізон. 2 липня 1943-го I-6 вийшов у бойовий похід та наприкінці другої декади місяця тричі зустрічав в районі Киски ворожі кораблі, проте жодного разу не зміг зайняти позиції для атаки. 28 липня есмінці змогли забрати гарнізон з Киски, після чого I-6 пройшов на Парамушир (Курильські острови), куди прибув 4 серпня.

З 16 серпня по 3 вересня 1943-го I-6 виходив з Парамуширу на безрезультатне бойове патрулювання до Киски, а 5—10 вересня пройшов з Парамуширу до Йокосуки, де став на черговий ремонт.

== Нові транспортні рейси у Меланезії ==
30 жовтня 1943-го I-6 полишив Йокосуку та попрямував до Рабаула. Тут він знову узявся за виконання транспортних місій, під час яких 16 листопада, 4, 18 та 27 грудня відвідав новогвінейський Сіо (північне узбережжя півострова Хуон). Під час третього з цих походів човен на етапі розвантаження був атакований літаками та повернувся на базу з частиною вантажу. У четвертому поході вже після передачі припасів I-6 помітили, а потім безрезультатно атакували глибинними бомбами торпедні катери. Так само не призвела до якихось пошкоджень і більш пізня атака авіації. В свою чергу, I-6 з 28 грудня 1943 по 1 січня 1944 марно патрулював біля мису Глочестер (західне завершення острова Нова Британія), намагаючись віднайти ворожий конвой.

Пунктом призначення у наступних транспортних рейсах став Ібокі на північному узбережжі острова Нова Британія (в затоці Борген за понад чотири сотні кілометрів від Рабаула та лише за два десятки кілометрів від західного завершення острова), куди I-6 здійснив рейси 4—10 січня, 17—21 січня та 28 січня — 1 лютого 1944-го.

13 лютого 1944-го I-6 полишив Рабаул, 17 лютого вивантажив у Лоренгау на острові Манус (острова Адміралтейства) вантаж кулеметів та амуніції для них, після чого попрямував до Японії. 29 лютого човен прибув до Йокосуки та став на ремонт.

== Останній похід ==
12 червня 1944-го американці почали атаку на Маріанські острови, які належали до головного оборонного периметра імперії. У межах заходів із протидії I-6 вийшов 16 червня з Йокосуки в напрямку острова Сайпан.

Незадовго до завершення тієї ж доби з японського транспорту «Тойокава-Мару», який прямував у складі конвою з островів Огасавара до Йокосуки, помітили підводний човен. На «Тойокава-Мару» вирішили, що мають справу із ворожим кораблем, тому повернули й таранили його, після чого відкрили вогонь з кулеметів та скинули кілька глибинних бомб. Ймовірно, саме ця атака стала фатальною для I-6, який загинув разом з усім екіпажем із 104 осіб.<ref>{{Cite web|title=Imperial Submarines|url=http://www.combinedfleet.com/I-6.htm|website=www.combinedfleet.com|accessdate=2022-12-07}}</ref>

== Бойовий рахунок ==
{| class="wikitable"
|Дата
|Назва
|Тип
|Тоннаж
|Місце
|-
|02.04.1942
|Clan Ross
|вантажне
|5897
|15°58'N 68°24'E
|-
|07.04.1942
|Bahadur
|вантажне
|5424
|19°44'N 68°28'E
|}

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Підводні човни Імперського флоту Японії|nocat=1}}
[[Категорія:Підводні човни Японії періоду Другої світової війни]]
[[Категорія:Підводні човни Імперського флоту Японії]]
[[Категорія:Кораблі Японії втрачені біля східного узбережжя Японського архіпелага]]
[[Категорія:Авіанесучі підводні човни]]

title: Японія

Будівник: верф Kawasaki у Кобе

Закладений: 14 жовтня 1932

Спуск на воду: 31 березня 1934

На службі: 15 травня 1935

title: Основні характеристики

Клас і тип: Підводний човен типу J2 (I-6)

Водотоннажність: 1930 над водою, 3110 при зануренні

Двигуни: - 2 дизелі потужністю по 5,97 МВт - 2 електромотори потужністю по 1,94 МВт

Озброєння: - 6 × 533 мм торпедних апаратів (4 носові, 2 кормові), 17 торпед - 1 × 127 мм зенітна гармата / 40 калібрів Тип 88 - 1 х 13,2 мм зенітний кулемет (у 1940-му замінений на 25-мм зенітний автомат) - 1 літак Yokosuka E6Y1, катапульта (зняті у 1940-му)


text:
# Транспіраційний коефіцієнт
Транспіраційний коефіцієнт — кількість води (у грамах), що витрачається на утворення 1 г сухої речовини.
Залежить від кліматичних і ґрунтових умов і від виду і сорту рослин. Наприклад, в просоподібних злаків, кукурудзи він відносно низький; у пшениці, ячменю та інших зернових колосових сягає 400‑500 одиниць; у люцерни, картоплі — 600‑700.
Знаючи транспіраційний коефіцієнт можна приблизно обчислювати поливні норми для зрошуваних культур в різних ґрунтово-кліматичних умовах і раціоналізувати прийоми зрошення. Коефіцієнт зменшується з поліпшенням умов живлення, зволоження, з підвищенням родючості ґрунту і рівня агротехніки. Зворотну до нього величину називають продуктивністю транспірації.

title: Транспіраційний коефіцієнт

wikitext:
'''Транспіраційний коефіцієнт''' — кількість води (у грамах), що витрачається на утворення 1 г сухої речовини.
Залежить від кліматичних і ґрунтових умов і від виду і сорту рослин. Наприклад, в [[просо]]подібних злаків, [[Кукурудза|кукурудзи]] він відносно низький; у [[Пшениця|пшениці]], [[Ячмінь|ячменю]] та інших зернових колосових сягає 400‑500 одиниць; у [[люцерна|люцерни]], [[Картопля|картоплі]] — 600‑700.

Знаючи транспіраційний коефіцієнт можна приблизно обчислювати поливні норми для зрошуваних культур в різних ґрунтово-кліматичних умовах і раціоналізувати прийоми зрошення. Коефіцієнт зменшується з поліпшенням умов живлення, зволоження, з підвищенням родючості ґрунту і рівня агротехніки. Зворотну до нього величину називають продуктивністю транспірації.

== Див. також ==
[[Транспірація]]

== Джерела ==
1. Ушкаренко В. О. Зрошуване землеробство. — К.: Урожай, 1994. — 326 с.

[[Категорія:Фізіологія рослин]]


text:
# Кредитний цикл
Кредитний цикл — розширення та скорочення доступу до кредиту з часом. Деякі економісти, в тому числі Баррі Айхенгрін, Хайман Мінський та інші посткейнсіанські економісти, а також деякі члени австрійської школи, розглядають кредитні цикли як основний процес, що керує економічним циклом. Однак, мейнстрімні економісти вважають, що кредитний цикл не може повністю пояснити явище економічних циклів, оскільки довгострокові зміни рівня заощаджень, а також фіскальної та монетарної політики, а також пов'язані з ними мультиплікатори є не менш важливими факторами.
Під час розширення кредиту, ціни на активи підвищують ті, хто має доступ до залученого капіталу. Потім ця інфляція цін на активи може спричинити розвиток нестійкої спекулятивної "бульбашки". Зростання кількості нових грошей також збільшує пропозицію грошей на реальні товари та послуги, стимулюючи тим самим економічну активність та сприяючи зростанню національного доходу та зайнятості.
Коли кошти покупців вичерпуються, на ринках, які виграли від кредитної експансії, може відбутися зниження ціни активів. Потім це може спричинити неплатоспроможність, банкрутство та стягнення з позичальників, які пізно зайшли на цей ринок. Це, в свою чергу, може загрожувати платоспроможності та прибутковості самої банківської системи, що призводить до загального скорочення кредиту, оскільки кредитори намагаються захистити себе від збитків. Людвіг фон Мізес один з основоположників Австрійської школи економіки писав "Кредитна експансія - це не засіб, який робить людей щасливими. Бум, який вона породжує, неминуче призводить до краху і нещастя."

title: Кредитний цикл

wikitext:
'''Кредитний цикл''' — розширення та скорочення доступу до [[Кредит (фінанси)|кредиту]] з часом.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=z_VGz-8A-GAC&pg=PA139&dq=%22Credit+cycle%22+-wikipedia&hl=en&newbks=1&newbks_redir=0&sa=X&ved=2ahUKEwiWgYSqxejmAhVOo54KHUufBCE4ChDoATAFegQIBRAC#v=onepage&q=%22Credit%20cycle%22%20-wikipedia&f=false
|title=Banking and the Business Cycle: A Study of the Great Depression in the United States
|last=Chester Arthur Phillips
|last2=Thomas Francis McManus
|last3=Richard Ward Nelson
|date=1937
|publisher=Ludwig von Mises Institute
|location=
|pages=139–148
|isbn=9781610162685
|accessdate=3 січня 2020
}}</ref> Деякі економісти, в тому числі Баррі Айхенгрін, [[Гайман Мінські|Хайман Мінський]] та інші [[Посткейнсіанство|посткейнсіанські економісти]], а також деякі члени [[Австрійська школа|австрійської школи]], розглядають кредитні цикли як основний процес, що керує [[Економічний цикл|економічним циклом]]. Однак, [[Мейнстрімна економіка|мейнстрімні економісти]] вважають, що кредитний цикл не може повністю пояснити явище економічних циклів, оскільки довгострокові зміни рівня заощаджень, а також фіскальної та монетарної політики, а також пов'язані з ними мультиплікатори є не менш важливими факторами.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=iUpDzJM9lq0C&pg=PA41&dq=%22Credit+cycle%22+-wikipedia&hl=en&newbks=1&newbks_redir=0&sa=X&ved=2ahUKEwiWgYSqxejmAhVOo54KHUufBCE4ChDoATAAegQIAhAC#v=onepage&q=%22Credit%20cycle%22%20-wikipedia&f=false
|title=The History of Econometric Ideas
|last=Mary S. Morgan
|date=1990
|publisher=Cambridge University Press
|location=
|pages=41–72
|isbn=9780521424653
|accessdate=3 січня 2020
|archive-date=3 квітня 2020
|archive-url=https://web.archive.org/web/20200403232715/https://books.google.com/books?id=iUpDzJM9lq0C#v=onepage&q=%22Credit%20cycle%22%20-wikipedia&f=false
}}</ref>

Під час розширення кредиту, ціни на активи підвищують ті, хто має доступ до [[Фінансовий важіль|залученого]] капіталу. Потім ця інфляція цін на активи може спричинити розвиток нестійкої спекулятивної "бульбашки". Зростання кількості нових грошей також збільшує [[Грошова маса|пропозицію грошей]] на реальні товари та послуги, стимулюючи тим самим економічну активність та сприяючи зростанню національного доходу та зайнятості.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=SAgdh5gScboC&pg=PA299&dq=%22Credit+cycle%22+-wikipedia&hl=en&newbks=1&newbks_redir=0&sa=X&ved=2ahUKEwjK3Ovzw-jmAhUDNH0KHffjCk4Q6AEwBXoECAQQAg#v=onepage&q=%22Credit%20cycle%22%20-wikipedia&f=false
|title=Trading Strategies for Capital Markets, Chapter 16 - The Credit Cycle
|last=Joseph Benning
|date=2007
|publisher=McGraw Hill Professional
|location=
|pages=299–307
|isbn=9780071730563
|accessdate=3 січня 2020
}}</ref>

Коли кошти покупців вичерпуються, на ринках, які виграли від кредитної експансії, може відбутися зниження ціни активів. Потім це може спричинити [[неплатоспроможність]], [[банкрутство]] та [[Позбавлення права викупу заставної|стягнення]] з позичальників, які пізно зайшли на цей ринок. Це, в свою чергу, може загрожувати [[Кредитоспроможність|платоспроможності]] та прибутковості самої банківської системи, що призводить до загального скорочення кредиту, оскільки [[Кредитор|кредитори]] намагаються захистити себе від збитків. [[Людвіг фон Мізес]] один з основоположників [[Австрійська школа|Австрійської школи економіки]] писав "Кредитна експансія - це не засіб, який робить людей щасливими. Бум, який вона породжує, неминуче призводить до краху і нещастя.'''"'''<ref>Planning for Freedom, and Sixteen Other Essays and Addresses

(South Holland, Ill.: Libertarian Press), 1980.</ref>

== Див. також ==

* [[Австрійська теорія економічних циклів|Австрійська теорія ділового циклу]]
* [[Пастка ліквідності]]
* [[Економічна бульбашка|Спекулятивний міхур]]
* Політика нульових процентних ставок

== Список літератури ==
{{Reflist}}

[[Категорія:Економічний цикл]]
[[Категорія:Кредит]]


text:
# Роґалькі
Роґалькі (пол. Rogalki) — село в Польщі, у гміні Топулька Радзейовського повіту Куявсько-Поморського воєводства.
У 1975-1998 роках село належало до Влоцлавського воєводства.

title: Роґалькі

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Роґалькі
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Rogalki}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Куявсько-Поморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Радзейовський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Топулька (гміна){{!}}Топулька
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 54
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = CRA
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0870793
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Роґалькі''' ({{lang-pl|Rogalki}}) — село в Польщі, у [[Топулька (гміна)|гміні Топулька]] [[Радзейовський повіт|Радзейовського повіту]] [[Куявсько-Поморське воєводство|Куявсько-Поморського воєводства]].

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Влоцлавське воєводство|Влоцлавського воєводства]].

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Топулька}}

{{Куявсько-Поморське-доробити}}

[[Категорія:Села Радзейовського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Куявсько-Поморське воєводство

Повіт: Радзейовський повіт

Гміна: Топулька

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: CRA

OSM: ↑2635704 ·R (Ґміна Топулька)


text:
# Кочев'є
Кочев'є (словен. Kočevje, нім. Gottschee) — поселення в общині Кочев'є, регіон Південно-Східна Словенія, Словенія. Висота над рівнем моря: 465 м.

## Німці в Кочев'є
До Другої світової війни Кочев'є та околиці були здавна заселені німцями, які зберігали німецьку мову та традиції. Перші німецькі поселення у цьому краї виникають близько 1330 року. Переселенці були з Тіроля та Каринтії і говорили особливим діалектом баварської мови.
Зараз нащадки ґотшерів живуть здебільшого в США та Австрії.

title: Кочев'є

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Кочев'є
 | місцева_назва       = Kočevje
 | зображення          = Rinza1-Kocevje.JPG
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Південно-Східна Словенія]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 8552 (2013)
 | площа           = 14,1
 | густота         =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
| latd  = 45|latm  = 38|lats  = 34.66|latNS  = N
| longd = 14|longm = 51|longs = 33.78|longEW = E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Кочев'є''' ({{lang-sl|Kočevje}}, {{lang-de|Gottschee}}) — поселення в общині [[Кочев'є (община)|Кочев'є]], регіон [[Південно-Східна Словенія]], [[Словенія]]. Висота над рівнем моря: 465 м.

== Німці в Кочев'є ==
До Другої світової війни Кочев'є та околиці були здавна заселені німцями, які зберігали німецьку мову та традиції. Перші німецькі поселення у цьому краї виникають близько 1330 року. Переселенці були з [[Тіроль (історична область)|Тіроля]] та [[Каринтійське герцогство|Каринтії]] і говорили особливим діалектом [[Баварська мова|баварської мови]].<ref>Miha Praznik: ''Die kleine Region der Gottschee von der 2. Hälfte des 19. Jahrhunderts bis in die 1950er Jahre. Eine Darstellung mit Berücksichtigung lebensgeschichtlicher Interviews''. Diplomarbeit. Universität Graz, Graz 2013. – [http://media.obvsg.at/p-AC11188226-2001 Volltext online (PDF; 1,5 MB)].</ref>

Зараз нащадки {{не перекладено|ґотшери|ґотшерів|de|Gottscheer}} живуть здебільшого в США та Австрії.<ref>Jakob Grollitsch (Hrsg.): ''Europa Erlesen – Gottschee''. Wieser Verlag, Klagenfurt 2013, ISBN 978-3-99029-075-0.</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/KrajevnaImena/default.asp?txtIme= Статистичне бюро Республіки Словенія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131011213645/http://www.stat.si/KrajevnaImena/default.asp?txtIme= |date=11 жовтня 2013 }}

{{Кочев'є}}
{{Бібліоінформація}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Кочев'є · Kočevje

Країна: Словенія

Регіон: Південно-Східна Словенія

Столиця для: Кочев'є (община Словенії)

Назва мешканців: словен. Kočevec і словен. Kočevka

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2