text:
# HD208133
HD208133 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A3, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  7,3.
Вона  розташована на відстані близько 259,9 світлових років від Сонця.

title: HD208133

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD208133}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD208133}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|21|51|37,24}}
| схилення= {{DEC|+65|45| 9,8}}
| вид_вел =  6,37<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A3]]
| V =  6,469±0,033<ref name=HIPcat>ESA,  1997, '''The Hipparcos Catalogue''', ESA SP-1200</ref>
| B =  6,769±0,029<ref name=HIPcat/>
| u-b =  0,00
| b-v =  0,281±0,002<ref name=HIPcat/>
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Гіппаркос
| hmax =  6,440<ref name=HIPcat/>
| hmin =  6,460<ref name=HIPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =    -6,43± 1,00<ref name=HIPcat/>
| схилення =  -20,83± 0,88<ref name=HIPcat/>
| паралакс =  12,55
| п_похибка =   0,84<ref name=HIPcat/>
| відстань_ср =    259,89
| відстань_пс =     79,68
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 208133,
[[Hipparcos Catalogue|HIP]] 107893,
[[Bright Star Catalogue|HR]]  8361,
[[Боннський огляд|BD+65 1664]],
[[Каталог опорних зір|GSC]] 4274-2379
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD208133
}}
{{Starbox end}}

'''HD208133''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A3]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  7,3.<ref name=CPcat />
Вона <!-- знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]]  й --> розташована на відстані близько 259,9 [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].<ref name=HIPcat/>

<!-- ==Пекулярний хімічний склад== -->

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (20h-22h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу A3]]
[[Категорія:HD208000-208999|1]]

{{astro-stub}}

title: HD208133

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Гіппаркос

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: -6,43± 1,00 мас/рік · за схиленням: -20,83± 0,88 мас/рік

Відстань: 259,89 світлових років · 79,68 парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD208133


text:
# Монастир Святого Саркіса на горі Сурбсаркіс
Монастир Святого Саркіса (вірм. Գագա Սուրբ Սարգիս վանք — вірменський монастир, на території сучасного Азербайджану, знаходиться в 500 метрах на схід від сучасного вірменського кордону і в 4 км на захід від села Даш Салахлі. Він розташований на вершині гори Сурбсаркіс на висоті 922 метрів над рівнем моря, і 420 метрів вище підніжжя гори.

## Історія
Храм носить своє ім'я на честь Святого Саргіса — одного з проповідників християнства у Вірменії. Пізніше, Месроп Маштоца заснував два храми на його честь, перший — монастир Святого Саргіса в селі Уші, другий — описуваний. Ці події були зафіксовані вірменським істориком Кіракосом Гандзакеці в своїй багатотомній праці «Історія Вірменії».
Ці події також були описані грузинськими джерелами.
Згідно з літописом 1130 року:
|  | Величезна орда вершників, що складається з варварів різних племен, наповнила область і хотіла зруйнувати храм, побудований в пам'ять святого Саргіса. Однак Господь не дав здійснитися цьому, посваривши варварів між собою |

Літопис 1163 року говорить:
|  | Атабеков Елтукуз, увірвавшись в район Гага з величезною армією, захотів підпалити монастир, однак всі воїни Елтукуза були отруєні отрутою змії |

Історик Вардан Великий в оповіданні про монгольських походах повідомляє:
|  | знаменита фортеця Гаг з областю, побудована царем Гагіком, де знаходився славний, відомий всьому світу монастир (св. Саргіса) з хрестом і церква, побудована і освячення св. вардапетом Месропом і перекладачем вірменським, яка стоїть на вершині Гага і панує над широким і безмежним полем |

У 1230-х роках в монастирі оселився відомий вірменський історик Ованнес Тавушеці.
Монастир Святого Саргіса був одним із центрів паломництва в регіоні. Його відвідували на Великдень і по неділях. Згідно з архівними документами і написами на стіні церкви монастиря, передостання реставрація комплексу проведена в 1851 році вірменином з Тифлісу Есаі Нурінянцом: Як свідчать архівні документи та деякі написи на стінах монастиря, в монастирі Святого Саргіса був здійснений капітальний ремонт. Після цього ага Саркіс Варшамян також провів реставрацію.
Збереглися цікаві відомості, згідно з якими гроші на відновлення монастиря збирали 736 віруючих і сума склала 2210 рублів 23 копійки. А ось останню реставрацію провів Арзуман Хачатурович Тер-Саркісянц з села Кот Ґазахського району.
В Азербайджані вірменський монастир, як і всі інші вірменські монастирі Карабаху, вважається «албанським» і називається монастирем Авей (азерб. Avey məbədi (див. Прийоми ревізіонізму в азербайджанській історіографії).

## Опис
Найбільш ранні написи, що збереглися на стінах монастиря, датуються XIII століттям, пізні — XIX-м. У 1986 році монастир відвідала група, що складається з істориків і археологів, які зафіксували, що велика частина написів була зішкрябана, залишалися тільки переривчасті накреслення літер.
Архівні матеріали свідчать, що в 1886 році «на стінах монастиря були написані інші написи, які заважають повністю прочитати інформацію.»

wikiname: ukwiki

in_language: uk

wikitext:
{{Монастир|настоятель=|сайт=}}
'''Монастир Святого Саркіса''' ({{Lang-hy|Գագա Սուրբ Սարգիս վանք}} — [[Вірменська архітектура|вірменський]]<ref>''{{iw|Vrej Nersessian}}''. Treasures from the ark: 1700 years of Armenian Christian art. British Library, 2001. ISBN 0712346996, 9780712346993, Стр. 28. «''Gag is a famous fortress and district, founded by king Gagik, where is found the well known churches of the '''Holy Cross and Saint Sargis the General'''''»</ref><ref name="ReferenceA">Սամվել Կարապետյան, «Հյուսիսային Արցախ», 2004 թ., Երևան</ref> монастир, на території сучасного Азербайджану, знаходиться в 500 метрах на схід від сучасного вірменського кордону і в 4 км на захід від села Даш Салахлі. Він розташований на вершині гори Сурбсаркіс на висоті 922 метрів над рівнем моря, і 420 метрів вище підніжжя гори<ref>{{Книга|автор=Анохин Г. И.|частина=|Заголовок=Малый Кавказ|оригінал=|відповідальний=|видання=|місце=[[Москва|М.]]|видавництво=Физкультура и спорт|рік=1981|сторінки=|сторінок=191|серія=|isbn=|тираж=}}</ref>.

== Історія ==
Храм носить своє ім'я на честь Святого Саргіса — одного з проповідників християнства у Вірменії. Пізніше, [[Месроп Маштоц]]а заснував два храми на його честь<ref>{{Cite web|url=http://www.armenianow.com/features/9444/thirsting_for_a_mate_tradition_and|title=Thirsting for a Mate: Tradition and faith meet on St. Sarkis Day|last=Lilit Hovhannisyan|date=2009-02-06|website=Features|publisher=[[ArmeniaNow.com]]|accessdate=2013-06-14|language=en|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HMz5lIrM?url=http://www.armenianow.com/features/9444/thirsting_for_a_mate_tradition_and|archivedate=2013-06-14|deadlink=no}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.vostlit.info/Texts/rus2/Davrizeci/primtext6.phtml |title=КОММЕНТАРИИ К ТЕКСТУ |accessdate=28 травня 2020 |archive-date=18 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200218194546/http://www.vostlit.info/Texts/rus2/Davrizeci/primtext6.phtml }}</ref>, перший — {{iw|Saint Sargis Monastery of Ushi|монастир Святого Саргіса|en|Saint Sargis Monastery of Ushi}} в селі [[Уші (Вірменія)|Уші]], другий — описуваний<ref>"Ardzagank, " 1886, No. 12, p. 161.</ref><ref>Melik-Ohanjanian K. Yerevan, 1961, p. 252</ref>. Ці події були зафіксовані вірменським істориком [[Кіракос Гандзакеці|Кіракосом Гандзакеці]] в своїй багатотомній праці «Історія Вірменії»<ref>''[[Киракос Гандзакеци]]''. История Армении.</ref>.

Ці події також були описані грузинськими джерелами<ref>Melikset-Bek, L. M. Georgian Sources about Armenia and Armenians, vol. 1, Yerevan, 1934</ref>.

Згідно з літописом [[1130]] року:
{{Цитата|
Величезна орда вершників, що складається з варварів різних племен, наповнила область і хотіла зруйнувати храм, побудований в пам'ять святого Саргіса. Однак Господь не дав здійснитися цьому, посваривши варварів між собою<ref>History by Vardan Vardapet. Venice, 1862, p. 123</ref>}}
Літопис [[1163]] року говорить:
{{Цитата|
Атабеков Елтукуз, увірвавшись в район Гага з величезною армією, захотів підпалити монастир, однак всі воїни Елтукуза були отруєні отрутою змії <ref>A Collection of Historiographical Works compiled by Priest Samuel Anetsy. Vagharshapat, 1893, p. 138</ref>}}
Історик [[Вардан Аревелці|Вардан Великий]] в оповіданні про монгольських походах повідомляє:
{{Цитата|
знаменита фортеця Гаг з областю, побудована царем Гагіком, де знаходився славний, відомий всьому світу монастир (св. Саргіса) з хрестом і церква, побудована і освячення св. вардапетом Месропом і перекладачем вірменським, яка стоїть на вершині Гага і панує над широким і безмежним полем<ref>[http://www.vostlit.info/Texts/rus11/Vardan/frametext4.htm Всеобщая история Вардана Великого] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200217184650/http://www.vostlit.info/Texts/rus11/Vardan/frametext4.htm |date=17 лютого 2020 }}. — {{М.}} 1861.</ref>}}
У [[1230]]-х роках в монастирі оселився відомий вірменський історик Ованнес Тавушеці.

Монастир Святого Саргіса був одним із центрів паломництва в регіоні. Його відвідували на Великдень і по неділях. Згідно з архівними документами і написами на стіні церкви монастиря, передостання реставрація комплексу проведена в 1851 році вірменином з [[Тбілісі|Тифлісу]] Есаі Нурінянцом: Як свідчать архівні документи та деякі написи на стінах монастиря, в монастирі Святого Саргіса був здійснений капітальний ремонт. Після цього [[Ага (титул воєначальників)|ага]] Саркіс Варшамян також провів реставрацію.<ref>National Archives of Armenia, fund 56, list 1, file 3735, p. 1</ref>

Збереглися цікаві відомості, згідно з якими гроші на відновлення монастиря збирали 736 віруючих і сума склала 2210 рублів 23 копійки. А ось останню реставрацію провів Арзуман Хачатурович Тер-Саркісянц з села Кот [[Ґазахський район|Ґазахського району]].

В Азербайджані вірменський монастир, як і всі інші вірменські монастирі Карабаху, вважається «<nowiki/>[[Кавказька Албанія|албанським]]<nowiki/>» і називається монастирем ''Авей'' ({{Lang-az|Avey məbədi}}<ref>Xalq qəzeti.- 2009.- 25 iyun.- S. 7. [http://www.anl.az/down/meqale/xalqqazeti/xalqqazeti_iyun2009/83866.htm монастыри Кавказской Албании] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190913113725/http://www.anl.az/down/meqale/xalqqazeti/xalqqazeti_iyun2009/83866.htm |date=13 вересня 2019 }}{{ref-az}}</ref> (див. Прийоми ревізіонізму в азербайджанській історіографії).

== Опис ==
Найбільш ранні написи, що збереглися на стінах монастиря, датуються [[XIII століття]]м, пізні — XIX-м. У [[1986]] році монастир відвідала група, що складається з істориків і археологів, які зафіксували, що велика частина написів була зішкрябана, залишалися тільки переривчасті накреслення літер.<ref name="ReferenceA"/>

Архівні матеріали свідчать, що в [[1886]] році «на стінах монастиря були написані інші написи, які заважають повністю прочитати інформацію<ref>"Ardzagank, « 1886, No. 12, p. 162</ref>.»

== Примітки ==
{{reflist|2}}

{{Ізольована стаття}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Колишні споруди Азербайджану]]
[[Категорія:Монастирі Вірменії]]
[[Категорія:Середньовічна Вірменія]]
[[Категорія:Середньовічний Азербайджан]]


text:
# Хасімото (місто)
Хасімото (яп. 橋本市, はしもとし, хасімото сі) — місто в Японії, у північно-східній частині префектури Вакаяма.
Засноване 1 січня 1955 року шляхом об'єднання таких населених пунктів:
- містечка Хасімото повіту Іто (伊都郡橋本町)
- села Кімі (紀見村)
- села Ямада (山田村)
- села Кісікамі (岸上村)
- села Суда (隅田村)
- села Камуро (学文路村)

Хасімото лежить у середній течії річки Кінокава. Місто віддавна служить важливим транспортним пунктом. Тут перехрестя стародавніх шляхів до священної гори буддистів Коя та святилища Ісе в провінції Ісе.
Сучасне Хасімото — спальний район сусіднього мегаполісу Осака. У місті проживає багато чиновників префектури Вакаяма.
Основою господарства Хасімото є текстильна промисловість, виготовлення знарядь для рибальства та туризму. З кінця 19 століття місто славиться виробами з бамбука.
У Хасімото є багато цінних культурних пам'яток. Найбільшою з них є синтоїстське святилище Суда-Хатіман.

title: Хасімото (місто)

wikitext:
{{Otheruses2|Хасімото (значення)}}
{{Місто Японії|
 |Назва                 = Хасімото
 |Японська назва        = 橋本市
 |розташування          = Yaponia-velyka.svg
 |опис розташування     = Хасімото на карті [[Японія|Японії]]
 |mapx                  = 95
 |mapy                  = 176
 |marksize              = 8
 |Карта                 = Ukr-Wakayama-Hashimoto.svg
 |Карта-шаблон          =
 |Країна                = Японія
 |Острів                = Хонсю
 |Регіон                = [[регіон Кінкі|Кінкі]]
 |Префектура            = [[Префектура Вакаяма|Вакаяма]]
 |Площа                 = {{Японія-Площа-Вакаяма|橋本市}}
 |Дата обрахунку        = {{Японія-Площа-Вакаяма|date}}
 |Процент води          =
 |Населення             = {{Японія-Населення-Вакаяма|橋本市}}
 |Дата перепису         = {{Японія-Населення-Вакаяма|date}}
 |Рейтинг за населенням =
 |Райони                =
 |ISO                   = 30203-1
 |Координати            = {{coord|34|19|N|135|36|E|scale:500000|display=inline,title}}
 |Адреса                = 〒648-8585<br />和歌山県橋本市東家一丁目1番1号
 |Мер                   =
 |Сторінка              = http://www.city.hashimoto.wakayama.jp/
 |Емблема міста         = Flag of Hashimoto, Wakayama.png
}}
'''Хасімото''' ({{lang-ja|橋本市, はしもとし}}, ''хасімото сі''<ref>Дослівне значення: «основа моста». </ref>) — [[Міста Японії|місто в Японії]], у північно-східній частині [[префектура Вакаяма|префектури Вакаяма]].

Засноване [[1 січня]] [[1955]] року шляхом об'єднання таких населених пунктів:
* містечка Хасімото повіту Іто (伊都郡橋本町)
* села Кімі (紀見村)
* села Ямада (山田村)
* села Кісікамі (岸上村)
* села Суда (隅田村)
* села Камуро (学文路村)

Хасімото лежить у середній течії річки [[Кінокава]]. Місто віддавна служить важливим транспортним пунктом. Тут перехрестя стародавніх шляхів до священної гори буддистів [[гора Коя|Коя]] та [[Святилище Ісе|святилища Ісе]] в [[провінція Ісе|провінції Ісе]].

Сучасне Хасімото — [[спальний район]] сусіднього мегаполісу [[Осака]]. У місті проживає багато чиновників префектури Вакаяма.

Основою господарства Хасімото є [[текстильна промисловість]], виготовлення знарядь для [[рибальство|рибальства]] та [[туризм]]у. З кінця [[19 століття]] місто славиться виробами з бамбука.

У Хасімото є багато цінних культурних пам'яток. Найбільшою з них є [[синто]]їстське [[дзіндзя|святилище]] Суда-Хатіман.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Commons|Category:Hashimoto, Wakayama}}
* [http://www.city.hashimoto.wakayama.jp/ Офіційна сторінка міста Хасімото] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060427091637/http://www.city.hashimoto.wakayama.jp/ |date=27 квітня 2006 }}{{Ref-ja}}

{{Japan-geo-stub}}
{{Японія Вакаяма}}

[[Категорія:Міста префектури Вакаяма]]

Країна: Японія

Острів: Хонсю

Регіон: Кінкі

Префектура: Вакаяма

Густота: 515.6 осіб / км²


text:
# Сакралізація гірничо-металургійного мистецтва
Сакралізація гірничо-металургійного мистецтва — розгляд гірничо-металургійного мистецтва як священного предмету, священного обряду, таїнства.

## Історія сакралізації гірничо-металургійних практик
Характеризуючи перші організаційні та світоглядні чинники освоєння міді, слід зазначити, що металургійне втручання у природу матеріалів сприймалося первісною людиною як містичне, дивовижне явище. Воно було наповнене символізмом божественної сили. Архаїчні гірники відчували себе в постійному й безпосередньому контакті з потойбічним невидимим світом, який був для них не менш очевидним, ніж реальний світ. Є численні свідчення[які?] надзвичайно високої ролі факторів сакрально-магічного характеру в діяльності давніх гірників, які вказують на значний вплив служителів давніх магічних культів.
Об'єктивним підґрунтям для виникнення та поширення цих культів був значно більший (порівняно з іншою виробничою діяльністю) чинник непевності в результатах праці гірників-металургів. Ніколи не було достеменно відомо, чи виробка натрапить на рудний поклад, чи якісною виявиться руда, чи не очікує на гірника під землею обрушення покрівлі, затоплення або загазованість, чи забезпечать умови витоплення металу його ефективний вихід, чи виявиться бажаною кількість і якість металу. Імовірнісна природа явищ, з якими стикалися гірники у своїй виробничій діяльності, сприяла утвердженню містичних уявлень.
Серед характерних прикладів сакральної діяльності гірників назвемо ірраціональну традицію обов'язкового заповнення виробленого простору копалень пустою породою ; залишені в неолітичних виробках солярні знаки як звернення до містичних покровителів ; а також культ гірничих знарядь, який «допомагав» успішному веденню підземних робіт тощо. Показовими є численні культові поховання дрібних копитних тварин у гірничих виробках і на виробничих ділянках (імовірно як подяка богам за отримані багатства надр). Відома традиція поховання давніх гірників-металургів із залишеними знаряддями праці й багатою мідною рудою, що, певно, було своєрідною «візитною карткою» покійного, коли він переселявся в інший світ. Археологами реконструйовані магічні дії (побудова сакрального лабіринту траншей, застосування ворожильних кісток та ін.), які архаїчні гірники виконували задля виявлення місць закладення пошукових стовбурів.
Етноархеологи, що вивчали спосіб життя сучасних людських спільнот в умовах, наближених до первісного стану (племена Африки, Полінезії), свідчать, що виплавленню металу присвячено багато магічних ритуалів: вибір «санкціонованого духами» часу витоплення; освячення плавильного горна; поклоніння ковадлові; численні табу, яких дотримуються металург і коваль. Лише кілька чоловіків із племені володіли секретами металургійного мистецтва (за Р. Форбесом[уточнити]: «даної їм духами вогню силою перетворювати камені на метал»).
Логічно припустити, що перші гірничо-металургійні знання, які сприймалися як магічні, могли зберігатися й розвиватися найдавнішими кастами жерців, пов'язаних із гірничими спільнотами, і передавалися ними з покоління в покоління. Їхній авторитет і обрядова діяльність створювали ефективні стимули консолідації гірничої громади для ведення особливо працемістких і небезпечних підземних робіт, для численних повторів складних спроб виплавити метал (значна частина яких не давала бажаного результату).
З писемних джерел[яких?] III тис. до н. е. відомо, що гірники-металурги Шумера належали храму й управлялися безпосередньо жерцями. Така практика мала місце в Давньому Єгипті, де існував культ покровительки гірників богині Хатхор. Імовірно, проєкція подібних відносин може бути обґрунтовано розповсюджена і на більш ранній період суспільного розвитку. Фактори сакрального світогляду первісної людини та консолідуючу роль служителів давніх культів слід розглядати як частину необхідних умов для започаткування металургійної діяльності.

## Історичні приклади сакралізації надр
Плутарх у хроніці завоювань Олександра Македонського (IV ст. до н.д.) описав, як воїни цього полководця вперше побачили в Прикаспії нафту. Це була, за словами літописця, густа й жирна рідина. Коли вичерпали поверхневий шар, із джерела забив світлий і чистий струмінь, що ні за смаком, ні за запахом не відрізнявся від оливкової олії. У цьому «диві» Олександр Македонський побачив знак, отриманий ним від вищих сил. Ця легенда – історичний приклад сакралізації надр і їх дарів у давні часи.

wikitext:
{{Єдине джерело|дата=лютий 2024}}

'''Сакралізація гірничо-металургійного мистецтва''' — розгляд гірничо-металургійного мистецтва як священного предмету, священного обряду, таїнства.

== Історія сакралізації гірничо-металургійних практик ==
Характеризуючи перші організаційні та світоглядні чинники освоєння міді, слід зазначити, що металургійне втручання у природу матеріалів сприймалося первісною людиною як містичне, дивовижне явище. Воно було наповнене символізмом божественної сили. Архаїчні гірники відчували себе в постійному й безпосередньому контакті з потойбічним невидимим світом, який був для них не менш очевидним, ніж реальний світ. Є численні свідчення{{Які}} надзвичайно високої ролі факторів сакрально-магічного характеру в діяльності давніх гірників, які вказують на значний вплив служителів давніх магічних культів.

Об'єктивним підґрунтям для виникнення та поширення цих культів був значно більший (порівняно з іншою виробничою діяльністю) чинник непевності в результатах праці гірників-металургів. Ніколи не було достеменно відомо, чи [[Гірнича виробка|виробка]] натрапить на рудний поклад, чи якісною виявиться руда, чи не очікує на гірника під землею обрушення покрівлі, затоплення або загазованість, чи забезпечать умови витоплення металу його ефективний вихід, чи виявиться бажаною кількість і якість металу. Імовірнісна природа явищ, з якими стикалися гірники у своїй виробничій діяльності, сприяла утвердженню містичних уявлень.

Серед характерних прикладів сакральної діяльності гірників назвемо ірраціональну традицію обов'язкового заповнення виробленого простору копалень пустою породою ; залишені в неолітичних виробках солярні знаки як звернення до містичних покровителів ; а також культ гірничих знарядь, який «допомагав» успішному веденню підземних робіт тощо. Показовими є численні культові поховання дрібних копитних тварин у гірничих виробках і на виробничих ділянках (імовірно як подяка богам за отримані багатства надр). Відома традиція поховання давніх гірників-металургів із залишеними знаряддями праці й багатою мідною рудою, що, певно, було своєрідною «візитною карткою» покійного, коли він переселявся в інший світ. Археологами реконструйовані магічні дії (побудова сакрального лабіринту траншей, застосування ворожильних кісток та ін.), які архаїчні гірники виконували задля виявлення місць закладення пошукових стовбурів.

[[Етноархеологія|Етноархеологи]], що вивчали спосіб життя сучасних людських спільнот в умовах, наближених до первісного стану (племена Африки, Полінезії), свідчать, що виплавленню металу присвячено багато магічних ритуалів: вибір «санкціонованого духами» часу витоплення; освячення плавильного горна; поклоніння ковадлові; численні табу, яких дотримуються металург і коваль. Лише кілька чоловіків із племені володіли секретами металургійного мистецтва (за Р. Форбесом{{Уточнити}}: «даної їм духами вогню силою перетворювати камені на метал»).

Логічно припустити, що перші гірничо-металургійні знання, які сприймалися як магічні, могли зберігатися й розвиватися найдавнішими кастами жерців, пов'язаних із гірничими спільнотами, і передавалися ними з покоління в покоління. Їхній авторитет і обрядова діяльність створювали ефективні стимули консолідації гірничої громади для ведення особливо працемістких і небезпечних підземних робіт, для численних повторів складних спроб виплавити метал (значна частина яких не давала бажаного результату).

З писемних джерел{{Яких}} III тис. до н. е. відомо, що гірники-металурги [[Шумер]]а належали храму й управлялися безпосередньо жерцями. Така практика мала місце в Давньому Єгипті, де існував культ покровительки гірників богині [[Хатхор]]. Імовірно, проєкція подібних відносин може бути обґрунтовано розповсюджена і на більш ранній період суспільного розвитку. Фактори сакрального світогляду первісної людини та консолідуючу роль служителів давніх культів слід розглядати як частину необхідних умов для започаткування металургійної діяльності.

==Історичні приклади сакралізації надр==

Плутарх у хроніці завоювань Олександра Македонського (IV ст. до н.д.) описав, як воїни цього полководця вперше побачили в Прикаспії нафту. Це була, за словами літописця, густа й жирна рідина. Коли вичерпали поверхневий шар, із джерела забив світлий і чистий струмінь, що ні за смаком, ні за запахом не відрізнявся від оливкової олії. У цьому «диві» Олександр Македонський побачив знак, отриманий ним від вищих сил. Ця легенда – історичний приклад сакралізації надр і їх дарів у давні часи.

== Див. також ==
* [[Історія металургії]]

== Література ==
* Гайко Г. І., Білецький В. С. [https://web.archive.org/web/20150427054711/http://store.kassiopeya.com/product_info.php?products_id=1140 Історія гірництва: Підручник]. — Київ-Алчевськ: Видавничий дім «Києво-Могилянська академія», видавництво «ЛАДО» ДонДТУ, 2013. — 542 с.

[[Категорія:Історія металургії]]


text:
# Іваничі (Дядьковицька сільська громада)
Іва́ничі (до 7.03.1946 — Яневичі) — село в Україні, у Рівненському районі Рівненської області. Населення становить 232 осіб. Належить Дядьковицькій сільській громаді.

## Історія
Письмові джерела свідчать про існування села в 1577 році. До 1946 року Іваничі офіційно іменували Яневичі. Таким записом вони чи не вперше засвідчені в «інвентарі половини села Шпакова» за 1631 рік. У тому описі границь маєтків читаємо: «над Яневічамі ці всі простори вівсом засіяні». У наступному 1632 році «Яневіче» дають про себе знати як місце, де сусіди сатиївці зруйнували межові «копці» і витовкли ярі посіви «яневіцкіх» селян. З того приводу тут возний уклав скаргу. Акт 1714 року засвідчує у «Яневичах» якусь «морову» хворобу, від якої гинули коні, корови, качки й гуси. Шість років опісля внаслідок великої пожежі в «Яневичском имении» вигоріли панські житниці, конюшні. У 1803 році «Яневичи» оновлюють ушкоджений повінню водяний млин, розширюють круподерню. Тоді ж частина некультивованих земель переходить до ситиївського посесора, який сплачував панові податок натурою. 1889 року «Яневичи» - «деревня», єпархіально приналежна до Новосілок. На той час вона мала ритуальну капличку. За народною версією, Яневичі увіковічили ім’я магната Яна Полонського, який мав тут двір і 24 сім’ї кріпаків. Потім село «переділено» між двома синами, через що один з них заснував собі нову осаду Переділи. На границі своїх володінь, яка проходила вздовж села Сатіїв, пан Ян збудував каплицю, яку назвав Ян. Кажуть, ніби цей Полонський мав тут 500 десятин землі. Потім, нею володів Сніжко Ніка, який у 1807 році розпродав її селянам. Першими поселились тут Міщуки. До Іванич відносили хутори: Острів - «підвищення серед боліт, на якому ще збережена одна хата»; Пастовень - «місце, де стояв панський двір, в околиці якого дали клаптик землі для убогого селянина»; Туреччина - «тут ніби осіли люди, прозвані Турками»; Під Гайком - «зараз тут одинока хата в колишньому урочищі Гайок»; До Яна - «тепер вуличка в напрямку до каплички Святий Ян»; Глинища - «в околиці глиняного кар’єру»; Колонія «чеська осілість». У селізнають інші названі місця: Заловки - «східна прирічкова драговинна лука за урочищем Ловки (Первісно Лонки), тобто луки»; Гнилушка - «річечка, що витікає за Грушвицею і впадає під Заріцьком до Стубли, має місцями неприємний (гнилий) запах води»; За могилки - «куток по другому боці могилок»; Сатиївщина - «простір у напрямку Сатиєва, де був високий курган»; Мохи - «болотяний сінокіс з купинками моху»; Кватирки - «квадратні ями в розкопках торфу»; Коло млина «луг неподалік бувшого млина»; За корчмою - «куток, де стояла корчма»; До границі - «поле на межі з Сатиєвом»; Гучок - «болотистий сінокіс, де ніби «гучно» вирував потік»; Новинки - «наділи сінокосів на осушеному болоті»; Корине поле - «нива на маєтності Корина».

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 231       | 99.57%   |
| російська  | 1         | 0.43%    |
| Усього     | 232       | 100%     |

title: Іваничі (Дядьковицька сільська громада)

wikitext:
{{Otheruses}}
{{Село
| назва           = Іваничі
| область         = [[Рівненська область]]
| район           = [[Рівненський район|Рівненський]]
| громада         = [[Дядьковицька сільська громада]]
| код КОАТУУ      = 5624686706
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1946
| населення       = 232
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,77
| ref-площа       =
| щільність       = 301,3
| поштовий індекс = 35363
| телефонний код  = 362
| координати      = {{coord|50|34|41|N|25|56|39|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 50|
| lat_min         = 34|
| lat_sec         = 41
| lon_deg         = 25|
| lon_min         = 56|
| lon_sec         = 39
| висота          = 195
| ref-висота      =
| водойма         = Стубла
| адреса          = 35362, Рівненська обл., Рівненський р-н, с.Малий Шпаків, вул.Шевченка,5а
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
'''Іва́ничі''' (до 7.03.1946 — ''Яневичі''<ref>{{АТП УРСР-1946|1037}}</ref>) — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Рівненський район|Рівненському районі]] [[Рівненська область|Рівненської області]]. Населення становить 232 осіб. Належить [[Дядьковицька сільська громада|Дядьковицькій сільській громаді.]]

== Історія ==
Письмові джерела свідчать про існування села в 1577 році. До 1946 року Іваничі офіційно іменували Яневичі. Таким записом вони чи не вперше засвідчені в «інвентарі половини села Шпакова» за 1631 рік. У тому описі границь маєтків читаємо: «над Яневічамі ці всі простори вівсом засіяні». У наступному 1632 році «Яневіче» дають про себе знати як місце, де сусіди сатиївці зруйнували межові «копці» і витовкли ярі посіви «яневіцкіх» селян. З того приводу тут возний уклав скаргу. Акт 1714 року засвідчує у «Яневичах» якусь «морову» хворобу, від якої гинули коні, корови, качки й гуси. Шість років опісля внаслідок великої пожежі в «Яневичском имении» вигоріли панські житниці, конюшні. У 1803 році «Яневичи» оновлюють ушкоджений повінню водяний млин, розширюють круподерню. Тоді ж частина некультивованих земель переходить до ситиївського посесора, який сплачував панові податок натурою. 1889 року «Яневичи» - «деревня», єпархіально приналежна до Новосілок. На той час вона мала ритуальну капличку. За народною версією, Яневичі увіковічили ім’я магната Яна Полонського, який мав тут двір і 24 сім’ї кріпаків. Потім село «переділено» між двома синами, через що один з них заснував собі нову осаду Переділи. На границі своїх володінь, яка проходила вздовж села Сатіїв, пан Ян збудував каплицю, яку назвав Ян. Кажуть, ніби цей Полонський мав тут 500 десятин землі. Потім, нею володів Сніжко Ніка, який у 1807 році розпродав її селянам. Першими поселились тут Міщуки. До Іванич відносили хутори: Острів - «підвищення серед боліт, на якому ще збережена одна хата»; Пастовень - «місце, де стояв панський двір, в околиці якого дали клаптик землі для убогого селянина»; Туреччина - «тут ніби осіли люди, прозвані Турками»; Під Гайком - «зараз тут одинока хата в колишньому урочищі Гайок»; До Яна - «тепер вуличка в напрямку до каплички Святий Ян»; Глинища - «в околиці глиняного кар’єру»; Колонія «чеська осілість». У селізнають інші названі місця: Заловки - «східна прирічкова драговинна лука за урочищем Ловки (Первісно Лонки), тобто луки»; Гнилушка - «річечка, що витікає за Грушвицею і впадає під Заріцьком до Стубли, має місцями неприємний (гнилий) запах води»; За могилки - «куток по другому боці могилок»; Сатиївщина - «простір у напрямку Сатиєва, де був високий курган»; Мохи - «болотяний сінокіс з купинками моху»; Кватирки - «квадратні ями в розкопках торфу»; Коло млина «луг неподалік бувшого млина»; За корчмою - «куток, де стояла корчма»; До границі - «поле на межі з Сатиєвом»; Гучок - «болотистий сінокіс, де ніби «гучно» вирував потік»; Новинки - «наділи сінокосів на осушеному болоті»; Корине поле - «нива на маєтності Корина».

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|231
|99.57%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|1
|0.43%
|- class="sortbottom"
!Усього
|232
|100%
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/rovenskaja/9253 Погода в селі Іваничі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305115600/http://weather.in.ua/ua/rovenskaja/9253 |date=5 березня 2016 }}

{{Дядьковицька сільська громада}}
{{Рівненський район}}

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Рівненська область|Україна}}

[[Категорія:Села Рівненської області]]

title: село Іваничі

Країна: Україна

Область: Рівненська область

Район: Рівненський

Тер. громада: Дядьковицька сільська громада

title: Основні дані

Густота населення: 301,3 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: Стубла

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Іваничі

title: Мапа

Мапа: Іваничі у Вікісховищі


text:
# Чхве Мін Гьон
Чхве Мін Гьон (кор. 최민경) — південнокорейська та французька ковзанярка, спеціалістка з бігу на короткій доріжці, олімпійська чемпіонка,  чемпіонка світу та призерка чемпіонатів світу, чемпіонка та призерка Універсіади, призерка Азійських ігор.
Золоту олімпійську медаль та звання олімпійської чемпіонки Чхве виборола разом із подругами з корейської збірної на Олімпіаді 2002 року в Солт-Лейк-Сіті  в естафетній гонці на 3000 метрів.
На Олімпіаді 2006 року, що проходила в Турині, Чхве виступала за Францію.

## Зовнішні посилання
- Досьє на sports-reference.com [Архівовано 13 грудня 2012 у Wayback Machine.]

## Виноски
1. 1 2  Olympedia — 2006.
2. ↑  Salt Lake City 2002 Official Report - Volume 3 (PDF). Salt Lake Organizing Committee. LA84 Foundation. 2002. Архів оригіналу (PDF) за 20 лютого 2012. [Архівовано 2012-02-20 у Wayback Machine.]
3. ↑  Torino 2006 Official Report - Short Track Speed Skating (PDF). Torino Organizing Committee. LA84 Foundation. March 2009. Архів оригіналу (PDF) за 12 червня 2012. Процитовано 24 травня 2009.

title: Чхве Мін Гьон

wikitext:
{{Othernames|Чхве (прізвище)|Чхве}}
{{ спортсмен
| вид спорту = [[ковзанярський спорт]]
| дисципліна = [[шорт-трек]]
| медалі =
{{MedalCountry|{{KOR}}}}
{{MedalOlympic}}
{{MedalGold | [[Шорт-трек на зимових Олімпійських іграх 2002 | Солт-Лейк-Сіті 2002]] | естафета 3000 м }}

{{MedalCompetition | [[Чемпіонат світу з шорт-треку|Чемпіонати світу]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з шорт-треку 2002|Монреаль 2002]]|естафета 3000 м}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з шорт-треку 2000|Шеффілд 2000]]|естафета 3000 м}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з шорт-треку 2001|Чонджу 2001]]|естафета 3000 м}}

{{MedalCompetition|[[Універсіада|Універсіади]]}}
{{MedalGold|[[Зимова Універсіада 2001|Закопане 2001]]|1000 м}}
{{MedalGold|[[Зимова Універсіада 2001|Закопане 2001]]|1500 м}}
{{MedalBronze|[[Зимова Універсіада 2001|Закопане 2001]]|3000 м}}
{{MedalCompetition|[[Зимові Азійські ігри]]}}
{{MedalSilver|[[Зимові Азійські ігри 1999|Канвон 1999]]|500 м}}
{{MedalBronze|[[Зимові Азійські ігри 1999|Канвон 1999]]|3000 м}}

{{MedalCountry|{{FRA}}}}
{{MedalCompetition | [[Чемпіонат світу з шорт-треку|Чемпіонати світу]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з шорт-треку 2005|Пекін 2005]]|естафета 3000 м}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з шорт-треку|Чемпіонати Європи]]}}
{{MedalSilver| Турин 2005|естафета 3000 м}}
{{MedalSilver| Криниця-Здруй 2006|естафета 3000 м}}
| show-medals = yes
}}
'''Чхве Мін Гьон''' ({{lang-ko|최민경}}) — південнокорейська та французька [[Ковзанярський спорт|ковзанярка]], спеціалістка з бігу на короткій доріжці, олімпійська чемпіонка,  чемпіонка світу та призерка чемпіонатів світу, чемпіонка та призерка Універсіади, призерка Азійських ігор.

Золоту олімпійську медаль та звання олімпійської чемпіонки Чхве виборола разом із подругами з корейської збірної на [[Зимові Олімпійські ігри 2002|Олімпіаді 2002]] року в [[Солт-Лейк-Сіті]]  в естафетній гонці на 3000 метрів<ref name="OfficialReportI">{{cite web|url=http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/2002/SLC2002Results3.pdf|title=Salt Lake City 2002 Official Report - Volume 3|year=2002|publisher=LA84 Foundation|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120220084643/http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/2002/SLC2002Results3.pdf|archivedate=2012-02-20|deadurl=yes|work=Salt Lake Organizing Committee}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120220084643/http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/2002/SLC2002Results3.pdf |date=2012-02-20 }}</ref>.

На [[Зимові Олімпійські ігри 2006|Олімпіаді 2006]] року, що проходила в [[Турин|Турині]], Чхве виступала за Францію<ref name=ShortTrackSpeedSkating>{{cite web | title = Torino 2006 Official Report - Short Track Speed Skating | url = http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/2006/Results/ShortTrackSpeedSkating.pdf | work = Torino Organizing Committee | publisher = LA84 Foundation | date = March 2009 | accessdate = May 24, 2009 | archive-date = 12 червня 2012 | archive-url = https://web.archive.org/web/20120612013542/http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/2006/Results/ShortTrackSpeedSkating.pdf }}</ref>.

== Зовнішні посилання ==
* [https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ch/choi-min-kyung-1.html Досьє на sports-reference.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121213041416/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ch/choi-min-kyung-1.html |date=13 грудня 2012 }}

== Виноски ==
{{reflist}}

{{France-sport-bio-stub}}
{{Sportsman-stub}}
{{Олімпійські чемпіонки з шорт-треку в естафеті}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Чхве Мін Гьон}}
[[Категорія:Південнокорейські ковзанярі]]
[[Категорія:Французькі ковзанярі]]
[[Категорія:Південнокорейські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Бронзові призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Срібні призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Французькі олімпійці]]
[[Категорія:Чемпіони зимових Олімпійських ігор 2002]]
[[Категорія:Шорт-трековики на зимових Олімпійських іграх 1998]]
[[Категорія:Шорт-трековики на зимових Олімпійських іграх 2002]]
[[Категорія:Шорт-трековики на зимових Олімпійських іграх 2006]]
[[Категорія:Учасники зимових Азійських ігор 1999]]
[[Категорія:Південнокорейські чемпіони Азійських ігор]]
[[Категорія:Південнокорейські срібні призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Південнокорейські бронзові призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Південнокорейські чемпіони Універсіад]]
[[Категорія:Південнокорейські бронзові призери Універсіад]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Франція · Південна Корея

Народження: 25 серпня 1982 (42 роки) · Сеул, Південна Корея

Вага: 60 кг

Alma mater: Жіночий університет Іхва

title: Спорт

Країна: Південна Корея і Франція

Вид спорту: ковзанярський спорт

Дисципліна: шорт-трек

title: Олімпійські ігри

Золото: Солт-Лейк-Сіті 2002 · естафета 3000 м

title: Чемпіонати світу

Золото: Монреаль 2002 · естафета 3000 м

Срібло:
Шеффілд 2000 · естафета 3000 м
Чонджу 2001 · естафета 3000 м

title: Універсіади

Золото:
Закопане 2001 · 1000 м
Закопане 2001 · 1500 м

Бронза: Закопане 2001 · 3000 м

title: Зимові Азійські ігри

Срібло: Канвон 1999 · 500 м

Бронза: Канвон 1999 · 3000 м

title: Чемпіонати світу

Бронза: Пекін 2005 · естафета 3000 м

title: Чемпіонати Європи

Срібло:
Турин 2005 · естафета 3000 м
Криниця-Здруй 2006 · естафета 3000 м


text:
# Острова (Куртамиський округ)
Острова́ (рос. Острова) — присілок у складі Куртамиського округу Курганської області, Росія.
Населення — 178 осіб (2010, 211 у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік:
- росіяни — 83 %

title: Острова (Куртамиський округ)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Острова
 | назва ін.       = {{lang-ru|Острова}}
 | карта розташування1 = Росія Курганська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Курганська область]]
 | округ           = [[Куртамиський округ]]
 | поселення       =
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 178 осіб ([[2010]]{{RUS-KRG-popstat-2010}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
| lat_deg= 54
| lat_min= 33
| lat_sec= 30
 | lon_dir=E
| lon_deg= 64
| lon_min= 20
| lon_sec= 55
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Острова}}

'''Острова́''' ({{lang-ru|Острова}}) — [[присілок]] у складі [[куртамиський округ|Куртамиського округу]] [[курганська область|Курганської області]], [[Росія]].

Населення — 178 осіб ([[2010]], 211 у [[2002]]{{RUS-KRG-popstat}}).

Національний склад станом на 2002 рік:
* [[росіяни]] — 83 %

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|N-41-57}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=54.557929&lon=64.346581&z=13&show=/10379471/ru/ На Вікімапії]

{{куртамиський округ}}

{{kurgan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Куртамиського округу]]
[[Категорія:Присілки Курганської області]]

title: присілок Острова

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Курганська область

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Острова · Острова


text:
# Богданд (комуна)
Богданд (рум. Bogdand) — комуна у повіті Сату-Маре в Румунії. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
- Бабца (843 особи)
- Богданд (1067 осіб) — адміністративний центр комуни
- Корунд (502 особи)
- Сер (815 осіб)

Комуна розташована на відстані 411 км на північний захід від Бухареста, 42 км на південь від Сату-Маре, 86 км на північний захід від Клуж-Напоки.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у комуні проживали 3227 осіб.
Національний склад населення комуни:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| угорці         | 1843           | 57,1%    |
| румуни         | 1303           | 40,4%    |
| цигани         | 79             | 2,4%     |
| німці          | 1              | < 0,1%   |

Рідною мовою назвали:
| Мова      | Кількість осіб | Відсоток |
| --------- | -------------- | -------- |
| угорська  | 1846           | 57,2%    |
| румунська | 1374           | 42,6%    |
| циганська | 5              | 0,2%     |
| німецька  | 1              | < 0,1%   |

Склад населення комуни за віросповіданням:
| Релігія        | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| реформати      | 1781           | 55,2%    |
| православні    | 1094           | 33,9%    |
| греко-католики | 260            | 8,1%     |
| баптисти       | 39             | 1,2%     |
| римо-католики  | 15             | 0,5%     |
| п'ятдесятники  | 4              | 0,1%     |
| не релігійні   | 4              | 0,1%     |
| старообрядці   | 1              | < 0,1%   |
| атеїсти        | 1              | < 0,1%   |

title: Богданд (комуна)

wikitext:
{{About|комуну|село|Богданд}}
{{НП Румунії
 | назва               = Богданд
 | статус              = комуна
 | місцева_назва       = ''Bogdand''
 | герб                =
 | зображення          = Biserica de lemn din Corund.jpg
 | зображення_підпис   = Дерев'яна церква у селі Корунд
 | повіт               = Сату-Маре
 | код_SIRUTA          =
 | широта              = 47.4147
 | довгота             = 22.9394
 | висота              = 189
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 2909
 | рік_насел           = 2009
 | населення_джерело   = <ref>{{cite web|url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|title=Populația stabilă la 1.01.2009 total din care de 18 ani și peste|language=румунською|accessdate=2011-12-19|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AaF2pliR?url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|archivedate=10.09.2012|deadurl=yes}}</ref>
 | площа               = 82,94
 | поштові_індекси     =
 | карта               = Bogdand jud Satu Mare.png
 | примар              = Bojan Aurel<ref>{{cite web|url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|title=Biroul Electoral Central. Alegeri locale 2008 TUR I + TUR II + TUR III. Primari aleşi pe municipii,oraşe şi comune.|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IAlaxrmA?url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|archivedate=2013-07-17|deadurl=yes}}</ref>
 | партія              = [[Націонал-ліберальна партія (Румунія)|PNL]]
 | мандат              = 2008-2012
 | www                 = http://www.primariabogdand.ro
}}
'''Богданд''' ({{lang-ro|Bogdand}}) — комуна у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Сату-Маре (повіт)|Сату-Маре]] в [[Румунія|Румунії]]. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
* [[Бабца]] (843 особи)
* [[Богданд]] (1067 осіб) — адміністративний центр комуни
* [[Корунд (Сату-Маре)|Корунд]] (502 особи)
* [[Сер (Румунія)|Сер]] (815 осіб)

Комуна розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 411 км на північний захід від [[Бухарест]]а, 42 км на південь від [[Сату-Маре]], 86 км на північний захід від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]]<ref>{{cite web|url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=2140&judet_id=2447&localitate_id=2461|title=Structura Etno-demografică a României|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IFGthibj?url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=2140|archivedate=2013-07-20|deadurl=no}}</ref> у комуні проживали {{formatnum:3227}} осіб.

Національний склад населення комуни:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[Угорці в Румунії|угорці]]
| 1843
| 57,1%
|-
| [[румуни]]
| 1303
| 40,4%
|-
| цигани
| 79
| 2,4%
|-
| німці
| 1
| < 0,1%
|}

Рідною мовою назвали:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| угорська
| 1846
| 57,2%
|-
| румунська
| 1374
| 42,6%
|-
| циганська
| 5
| 0,2%
|-
| німецька
| 1
| < 0,1%
|}

Склад населення комуни за віросповіданням:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Релігія
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| реформати
| 1781
| 55,2%
|-
| [[Румунська православна церква|православні]]
| 1094
| 33,9%
|-
| греко-католики
| 260
| 8,1%
|-
| баптисти
| 39
| 1,2%
|-
| римо-католики
| 15
| 0,5%
|-
| п'ятдесятники
| 4
| 0,1%
|-
| не релігійні
| 4
| 0,1%
|-
| старообрядці
| 1
| < 0,1%
|-
| атеїсти
| 1
| < 0,1%
|}

== Посилання ==
* [http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-BOGDAND/77875/ Дані про комуну Богданд на сайті Ghidul Primăriilor] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121021140316/http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-BOGDAND/77875/ |date=21 жовтня 2012 }}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Повіт Сату-Маре}}
{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Комуни повіту Сату-Маре]]

title: Дерев'яна церква у селі Корунд

Країна: Румунія

Повіт: Сату-Маре

Телефонний код: +40 261 (Romtelecom, TR) · +40 361 (інші оператори)

title: Влада

Примар · Мандат: Bojan Aurel (PNL) · 2008-2012

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Абовці
Абовце (словац. Abovce, угор. Abafalva) — село, громада в окрузі Рімавска Собота, Банськобистрицький край, Словаччина. Кадастрова площа громади — 8,2 км². Населення — 625 осіб (за оцінкою на 31 грудня 2017).

## Історія
Перша згадка 1339 року як vlastníctvo Abovcov (володіння Абовцов), але поселення було і раніше. 1828 року в селі налічувалось 66 будинків і 420 жителів.
У 1938—1945 рр. село належало Угорщині.

## Географія
Розташоване в південній частині Рімавскої котловини.

## Інфраструктура
В селі є дитячий садок, початкова школа, будинок культури, футбольне поле.

### Транспорт
Автомобільний пункт пропуску через державний кордон з Угорщиною — автошлях 67 (Cesty I. triedy).
Зупинний пункт Абовце залізничної лінії Plešivec — Lenartovce.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.    | 2014.   | 2024.   |
| --------------- | ----- | -------- | ------- | ------- |
| Кількість осіб: | 563   | 626      | 624     | 612     |
| Різниця:        |       | +11,19 % | -0,31 % | -1,92 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 637   | 612     |
| Різниця:        |       | -3,92 % |

## Галерея
- Вигляд з села на сусіднє Ленартовце
- Вулиця
- Початкова школа та дитячий садок
- A templom előtt álló feszület
- Меморіальна табличка
- Католицький костел
- Римо-католицький костел
- A 2010. július 3-i jégverés nyomai a faluban
- Вулиця
- Розп'яття
- Jégverte háztető

title: Абовці

wikitext:
{{Населений пункт Словаччини
|автошлях = 67, 571
|станція = з.п. Абовце
|староста = <!--<br/>{{lang-sk|}}-->
|висота = 159<ref name="base_info">{{cite web |url=http://datacube.statistics.sk/#!/view/sk/VBD_SK_WIN/om5001rr/v_om5001rr_00_00_00_sk |title=Základná charakteristika |language=sk |date=2015-04-17 |author=Statistical Office of the Slovak Republic |accessdate=2021-11-21}}</ref>
|код= 47<ref name="base_info"/>
}}
'''Абовце''' ({{lang-sk|Abovce}}, {{lang-hu|Abafalva}}) — [[село]], [[Громади Словаччини|громада]] в [[Рімавська Собота (округ)|окрузі Рімавска Собота]], [[Банськобистрицький край]], [[Словаччина]]. Кадастрова площа громади — 8,2 км². Населення — 625 осіб (за оцінкою на [[31 грудня]] [[2017]]).
<!--
Знаходиться за  км від адмінцентра округу міста [[{{subst:#property:p131}}]].-->

== Історія ==
Перша згадка [[1339]] року як ''vlastníctvo Abovcov'' (''володіння Абовцов''), але поселення було і раніше. 1828 року в селі налічувалось 66 будинків і 420 жителів.

У 1938—1945 рр. село належало Угорщині.

== Географія ==
Розташоване в південній частині [[Рімавска котловина|Рімавскої котловини]].

== Інфраструктура ==
В селі є дитячий садок, початкова школа, будинок культури, футбольне поле.

=== Транспорт ===
Автомобільний пункт пропуску через [[Словацько-угорський кордон|державний кордон з Угорщиною]] — автошлях 67 (Cesty I. triedy).<!--[[]] — [[]].-->

Зупинний пункт ''Абовце'' залізничної лінії ''Plešivec — Lenartovce''.

== Населення ==
{{SK|pop}}

== Пам'ятки ==

== Галерея ==
<gallery>
Abafalva.JPG|Вигляд з села на сусіднє [[Ленартовце]]
Abafalva01.JPG|Вулиця
Abafalva02.JPG|Початкова школа та дитячий садок
Abafalva05.JPG|A templom előtt álló feszület
Abafalva06.JPG|Меморіальна табличка <!-- чого? -->
Abafalva07.JPG|Католицький костел
Abafalva03.JPG|Римо-католицький костел
Abafalva08.JPG|A 2010. július 3-i jégverés nyomai a faluban
Abafalva09.JPG|Вулиця
Abafalva10.JPG|Розп'яття
Abafalva11.JPG|Jégverte háztető
</gallery>
<!--
Abafalva05.JPG|Церква перед розп'яттям
Abafalva08.JPG|Полювання від 3 липня 2010 року в селі
Abafalva11.JPG|Айсберг на даху-->

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Офіційний сайт||громади}}
{{obce}}
{{Округ Рімавска Собота}}
{{Slovakia-geo-stub}}
[[Категорія:Села Словаччини]]

title: обец

Країна: Словаччина

Край: Банськобистрицький

Окрес: Рімавска Собота → SPARQL ←

Перша згадка: 1339 (vlastníctvo Abovcov)

Ленартовці: Bánréved

Географічна зона: Рімавска котловинаd (котловина, геоморфологічна підодиниця)

· густота: 74,63 осіб/км²

Назва мешканців: словац. Abovčan і словац. Abovčanka

Автомоб. ном.: RS

Поштовий індекс: 980 44 (pošta Lenartovce)

Станція: з.п. Абовце

title: Карта

Карта: Абовці (Банськобистрицький край)

Карта: - Vlastivedný slovník obcí na Slovensku. — Т. 1 A–J (1) - Heraldický register Slovenskej republiky (організація)d

Карта: Абовці у Вікісховищі


text:
# Зайцева Емма Іванівна
Зайцева Емма Іванівна (2 червня 1970, м. Рівне) — українська театральна художниця,викладач. Заслужена діячка мистецтв України ( з 2009). Член Національної спілки театральних діячів України, член  Асоціації сценографів України.

## Життєпис
Емма Зайцева народилась 2 червня 1970 року місті Рівне у родині будівельників. З раннього віку любила малювати та створювала костюми для ляльок.
У 1985 році закінчила Рівненську дитячу художню школу іди до Ашгабаду і поступати на навчання на відділення "Театральна декорація" Туркменського державного художнього училища імені Шота Руставелі, курс — Д.Чариєва (нині Туркменська державна спеціалізована художня школа при Державній академії мистецтв Туркменістану).
1989 року після занінчення училища приходить до Рівненського обласного українського музично-драматичного театру (художник-постановник).
У 1996 році стає членом Національної спілки театральних діячів України;
У 1998 році стає член Асоціації сценографів України.
З 1998 року працює головним художником Закарпатського академічного обласного українського музично-драматичного театру ім. братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв (Ужгород), але запрошується до оформлення спектаклів у Київ, Мукачево, Маріуполь.
У 2000 році закінчує Рівненський державний гуманітарний університет (культуролог, викладач теорії та історії культури);
Від 2019 року — викладачка кафедри мистецьких дисциплін Академії культури і мистецтв (Ужгород).
Авторка сценографії до 80 вистав та концертів в театрах Ашхабад, Рівне, Київ, Дніпро, Мукачево, Ужгород.
Живе і працює у м. Ужгород.

## Творчість
Оформила понад 70 вистав, серед них:
 Рівненський обласний академічний український музично-драматичний театр
- 1997 — «Зачарована рукавичка» І.та Я. Злотопольских (реж.  — нар. арт. Укоаїни О. Мосейчук)
- 1997 — «Сосиски консерви та Небо в алмазах» М. Супонін (реж. В. Юрцев),
- 1997  — «Як наші діди парубкували» Володимира Канівця за С. Васильченко,
- 1997 — «Кайдашева сім'я» Івана Нечуй-Левицького (реж.  —  Ю. Мельничук)

 Мукачівський драматичний театр
- 2005 — казка «ХУТРЯНА ХАТИНКА» — В.Грабовського,
- 2006 — «ЛІСІСТРАТА» — Л.Філатого (реж.  — зас.арт. України  Є. Тищук)

 Донецький академічний обласний драматичний театр  (Маріуполь-Ужгород)
- 2022 — «КРИК НАЦІЇ» — Л.Колосович, О. Біла (реж. — зас. арт. України Л.Колосович); «МАРІУПОЛЬСЬКА ДРАМА» — О.Гаврош ;

 Закарпатський академічний обласний український музично-драматичний театр імені братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв
- 1999 — оперета «ТАНГО ДЛЯ ТЕБЕ» — Є.та А. — Ю.Шерегії;
- 2000 — «ЗАКАРПАТСЬКИЙ ВЕРТЕП-БЕТЛЕГЕМ» — А.Філіппов, «БАНКРУТ» — М.Старицьким (реж. — А.Філіппов);
- 2001 — оперета «ВСЕ ПОЧИНАЕТЬСЯ З ЛЮБОВІ»– Г.Голубенко, Л.Сущенко, В.Хаїт (реж. О.Зайцев), «ЛЮБИЙ СПОКУСНИК» — В.Тарасов;
- 2002 — «ЧОРНИЙ ДИПЛОМАТ»– В.Селезньов, «ШАМПАНСЬКОГО І КАРЕТУ»– О.Галін (реж. — А.Філіппов);
- 2003 — «СІМЕЙНИЙ УІК-ЕНД» — Ж.Пуаре (реж. — А.Філіппов);
- 2004 — оперета «О'КЕЙ, МОЙШО» — C.Кузик, «НАРЕЧЕНІ….» — В. Губарєв;
- 2005 — «ЧОГО ХОЧЕ ЖІНКА?» — Г.Квітка-Основ'яненко, «КРАПЛИНА НІЖНОСТІ»– А.Ніколаї(реж. — А.Філіппов), «АУДІЄНЦІЯ» — В.Гавел;
- 2006 —"ПОТРІБЕН БРЕХУН"– Д.Псафас(реж. — А.Філіппов);
- 2007 — Наталка Полтавка — І.Котляревський (реж. — А.Філіппов);
- 2009 —СУДНИЙ ЧАС" — І.Козак(реж. — А.Філіппов);
- 2010 —"ОБЕРЕЖНО ЖІНКИ" — А.Курейчик, «ДОРОГА ДО РАЮ» — Д.Кешеля(реж. Анатолій Філіппов), «ВЕЛИКЕ ЖАБЕНЯ»– Л.Устинов (реж. О. Саркісьянц);
- 2011 — «НАЗАР СТОДОЛЯ» — Т.Шевченко, «АМЕРИКАНСЬКА РУЛЕТКА» — О.Мардань (реж. — А.Філіппов);
- 2012 —"ЩО ЗАЛИШАЄМО ЛЮДЯМ ?…" — І.Чендей, С.Гержик, «ПОГРАБУВАННЯ ОПІВНОЧІ»– М.Митрович, «СВАТАННЯ НА ГОНЧАРІВЦІ» — І.Квитка — Основ'яненко(реж. — А.Філіппов);
- 2013 — оперета «ЗДРАСТУЙТЕ, Я ВАША ТІТОНЬКА»– Б.Томас (реж.  —Анатолій Філіппов), «ТРАМВАЙ ЖАДАННЯ» — Т.Вільямс, «МАЛЮК І КАРЛСОН» — за А.Лінгред;
- 2014 — казка «ЦВІТ ПАПОРОТІ» — Ю.Чорі (реж. Анатолій Філіппов);
- 2015 — «ТУРЕЦЬКА ШАЛЬ» — А.Горін, Е.Яворський, «А В ПАРІЖІ ГАРНЕ ЛІТО…» — О.Гаврош(реж. Анатолій Філіппов);
- 2016 — «Орфей і Еврідіка» Жана Кокто(реж. О. Саркісьянц)
- 2017 — «Шаріка» оперета Ярослава Барнича(реж. Анатолій Філіппов),"Задуши мене в обіймах" А. Несина (реж. О. Саркісьянц), «Вільні метелики», «Крок від любові» за Михайлом Старицьким
- 2018 — «Вуйцьо з крилами» Олександра Гавроша, «День народження кота Леопольда» Аркадія Хайта, «Країна До-Ре-Мі» Хави Валаамова, «Дві Снігуроньки один Новий рік» М. Гончарова
- 2019 — «Жменяки» А. Філіппов за романом Михайла Томчанія; реж. Анатолій Філіппов
- 2020 — «Думи мої….» за Т.Шевченком (реж. — А. Філіппов);
- 2021 — «До ЗУСТРІЧІ З ТОБОЮ» («Танго для тебе») — Юрія Шерегія Євген Шерегій реж. Анатолій Філіппов;
- 2023 — «ОДИН» — за поєзією П.Скунця (реж.  — зас.арт. України В.Шершун); «СОЛОДКА ПОМСТА» («Декоратор») — Д.Черчилля (реж.  — В.Семенцов);
- 2024 — Наталка Полтавка — І.Котляревський (реж. — А.Філіппов); ВІСІМ ЛЮБЛЯЧИХ ЖІНОК  — Р.Тома. (реж.  — В.Семенцов);
- 2025 — Кайдашева сім'я — І. Нечуй-Левицький (реж. — С.Садаклієв); "ЕМІГРАНТИ"— Славомир Мрожек (реж.  — зас.арт. України  М. Фіщенко) []

## Виставки
Персональні
- 2005 — «Від ескізу до вистави» (Ужгород, Мукачево)
- 2006 — «Театральний макет» (Мукачево)
- 2012 — «Театральний костюм» (Одеса)
- 2018 — «Ескізи життя» (Ужгород)[1]
- 2019 — «Ескізи життя» (Львів)[2] «Ескізи життя» (Одеса)
- 2020 — «Театр художника» (Ужгород)
- 2025 — «Народження образу» (Ужгород) []

Групові
- 1982 — «60-річчю заснування СРСР» (Рівне)
- 1986–1989 — «Молоді художники театру і кіно» (Ашхабад)
- 2005 — «Культура України в межі третього тисячоліття» (Київ)
- 2009, 2016 — «Міжнародний день театру» (Ужгород)
- 2021 — «Костюм-образ часу» (Ужгород)
- 2022 — «Форум під час війни / Forum during the war UAScenography» (Київ) []
- 2024 —"Парубок моторний: Еней очима сучасників" (Острог)
- 2025 — «Дзеркало сцени» (Ужгород) []; «Енеїда: енциклопедія українства» (Рівне)

Твори художниці зберігаються приватних збірках Туркменістану, Німеччині, Рівне, Ужгород, а також в Музей книги та друкарства Острог, Закарпатський обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького(Ужгород)

## Нагороди та відзнаки
- 1999 — Лауреатка Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв— за оформлення вистави «Танго для тебе» — бр. Шерегії.
- 2000 — Лауреатка Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв — за оформлення вистави «Банкрут» — за М. Старицьким.
- 2003 — нагрудний знак Закарпатської ОДА «За розвиток регіону».
- 2005 — Лауреатка VI Міжнародного фестивалю етнічних театрів України та Єврорегіону «Етно-Діа-Сфера» у номінації: «Найкраща сценографія» — за виставу «Чого хоче жінка?» — Г.Квітка-Основяненко
- 2009 — Заслужений діяч мистецтв України[3]
- 2009 — лауреатка Премії імені Федора Нірода — за сценографію до вистав 2008—2009 років.
- 2009 — лауреатка Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв — за оформлення вистави «Судний час» — І. Козака
- 2016 — Лауреатка Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв— за оформлення вистави «В Парижі гарне літо» — О.Гавроша.
- 2016 — Орден «Святої Великомучениці Варвари» Української Православної церкви Київського Патріархату.
- 2020 — Відзнака-хрест та Благословенна грамота Предстоятеля Православної церкви України[4]
- 2023 — Лауреатка Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв— за оформлення вистави «Один» — за поезією П.Скунця.

## Книги, монографії, дослідження
- 2022  - «ВЗАЄМОДІЯ РЕЖИСЕРА ТА ХУДОЖНИКА У СТВОРЕННІ ХУДОЖНЬОГО ОБРАЗУ ТЕАТРАЛЬНОЇ ВИСТАВИ». Збірник матеріалів конференції. Луцьк. 2022. С. 77-79.
- 2021  - «Театрально-декораційне мистецтво Закарпатського академічного обласного українського музично-драматичного театру імені братів Ю.-А.та Є. Шерегіїв 1946—2021 роки.» — ISBN 978-617-7796-15-1
- 2020  - Себастьяно Серліо — філософ перспективної сцени театру Відродження. Збірник матеріалів конференції. Ужгород.2020. С.32-40.

## Родина
- Чоловік — театральний діяч, заслужений працівник культури України, доктор філософії з культурології Зайцев Олег Дмитрович
- Донька - Зайцева-Олос Анастасія Олегівна (1991 р.н.).
- Донька - Зайцева Амалія Олегівна (2007 р.н.) кандидат у майстри спорту з кіокушин БуДо карате.

title: Зайцева Емма Іванівна

wikitext:
{{Особа
| ім'я = Емма Іванівна Зайцева
| місце_проживання     = [[Ужгород]]
| інші_імена           =
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           = Zaitseva.jpg
| розмір_зображення    = 200х300
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 2.6.1970
| місце_народження     = [[Рівне]], [[Українська РСР]], [[СРСР]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| причина_смерті       =
| громадянство         = {{UKR}}
| національність       = українка
| Alma_mater           =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       = [[сценографія]]
| Жанр                 = [[сценографія]]
| титул                =
| посада               = головний художник [[Закарпатський обласний державний український музично-драматичний театр|Закарпатського академічного обласного українського музично-драматичного театру ім. братів Ю. А. та Є. Шерегіїв]]
| військове звання     =
| платня               =
| термін               =
| попередник           =
| наступник            =
| партія               =
| головував_(-ла)      =
| конфесія             =
| чоловік              = [[Зайцев Олег Дмитрович|Олег Зайцев]]
| діти                 =
| підпис               =
| нагороди             = {{Заслужений діяч мистецтв України}}
 [[Премія імені Федора Нірода]] <br/> [[Премія імені братів Євгена та Юрія Августина Шерегіїв]]
}}

'''Зайцева Емма Іванівна''' ([[2 червня]] [[1970]], м. [[Рівне]]) — українська театральна [[художник|художниця]],викладач. [[Заслужена діячка мистецтв України|Заслужена діячка мистецтв України ( з 2009)]]. Член [[Національна спілка театральних діячів України|Національної спілки театральних діячів України]], член  Асоціації сценографів України.

== Життєпис ==
Емма Зайцева народилась [[2 червня]] 1970 року місті [[Рівне]] у родині будівельників. З раннього віку любила малювати та створювала костюми для ляльок.

У 1985 році закінчила Рівненську дитячу художню школу іди до [[Ашгабат|Ашгабаду]] і поступати на навчання на відділення "Театральна декорація" Туркменського державного художнього училища імені Шота [[Руставелі]], курс — Д.Чариєва (нині Туркменська державна спеціалізована художня школа при Державній академії мистецтв Туркменістану).

1989 року після занінчення училища приходить до [[Рівненський обласний академічний український музично-драматичний театр|Рівненського обласного українського музично-драматичного театру]] (художник-постановник).

У 1996 році стає членом [[Національна спілка театральних діячів України|Національної спілки театральних діячів України]];

У 1998 році стає член Асоціації сценографів України.

З 1998 року працює головним художником [[Закарпатський академічний обласний український музично-драматичний театр імені братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв|Закарпатського академічного обласного українського музично-драматичного театру ім. братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв]] (Ужгород), але запрошується до оформлення спектаклів у Київ, Мукачево, Маріуполь.

У 2000 році закінчує [[Рівненський державний гуманітарний університет]] (культуролог, викладач теорії та історії культури);

Від 2019 року — викладачка кафедри мистецьких дисциплін Академії культури і мистецтв (Ужгород).

Авторка сценографії до 80 вистав та концертів в театрах [[Ашхабад]], [[Рівне]], [[Київ]], [[Дніпро]], [[Мукачево]], [[Ужгород]].
Живе і працює у м. Ужгород.

== Творчість ==
Оформила понад 70 [[вистава|вистав]], серед них:

''' [[Рівненський обласний академічний український музично-драматичний театр]] '''
* 1997 — «Зачарована рукавичка» І.та Я. Злотопольских (реж.  — нар. арт. Укоаїни О. Мосейчук)
* 1997 — «Сосиски консерви та Небо в алмазах» М. Супонін (реж. В. Юрцев),
* 1997  — «Як наші діди парубкували» [[Канівець Володимир Васильович|Володимира Канівця]] за С. Васильченко,
* 1997 — «[[Кайдашева сім'я]]» [[Нечуй-Левицький Іван Семенович|Івана Нечуй-Левицького]] (реж.  —  Ю. Мельничук)
''' [[Мукачівський драматичний театр]] '''
* 2005 — казка «ХУТРЯНА ХАТИНКА» — В.Грабовського,
* 2006 — «ЛІСІСТРАТА» — Л.Філатого (реж.  — зас.арт. України  Є. Тищук)
''' [[Донецький академічний обласний драматичний театр]] ''' (Маріуполь-Ужгород)
* 2022 — «КРИК НАЦІЇ» — Л.Колосович, О. Біла (реж. — зас. арт. України Л.Колосович); «МАРІУПОЛЬСЬКА ДРАМА» — О.Гаврош [https://mediacenter.uzhnu.edu.ua/news/mariupolska-drama-vystava-svidchennia-pro-voiennyj-zlochyn-proty-ukraintsiv/2022-10-10-52951];
''' [[Закарпатський академічний обласний український музично-драматичний театр імені братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв]] '''
* 1999 — [[оперета]] «ТАНГО ДЛЯ ТЕБЕ» — Є.та А. — Ю.Шерегії;
* 2000 — «ЗАКАРПАТСЬКИЙ ВЕРТЕП-БЕТЛЕГЕМ» — А.Філіппов, «БАНКРУТ» — [[Старицький Михайло Петрович|М.Старицьким]] (реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]);
* 2001 — оперета «ВСЕ ПОЧИНАЕТЬСЯ З ЛЮБОВІ»– Г.Голубенко, Л.Сущенко, В.Хаїт (реж. [[Зайцев Олег Дмитрович|О.Зайцев]]), «ЛЮБИЙ СПОКУСНИК» — В.Тарасов;
* 2002 — «ЧОРНИЙ ДИПЛОМАТ»– В.Селезньов, «ШАМПАНСЬКОГО І КАРЕТУ»– О.Галін (реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]);
* 2003 — «СІМЕЙНИЙ УІК-ЕНД» — Ж.Пуаре (реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]);
* 2004 — [[оперета]] «О'КЕЙ, МОЙШО» — C.Кузик, «НАРЕЧЕНІ….» — В. Губарєв;
* 2005 — «ЧОГО ХОЧЕ ЖІНКА?» — Г.Квітка-Основ'яненко, «КРАПЛИНА НІЖНОСТІ»– А.Ніколаї(реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]), «АУДІЄНЦІЯ» — В.Гавел;
* 2006 —"ПОТРІБЕН БРЕХУН"– Д.Псафас(реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]);
* 2007 — [[Наталка Полтавка]] — [[Котляревський Іван Петрович|І.Котляревський]] (реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]);
* 2009 —СУДНИЙ ЧАС" — І.Козак(реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]);
* 2010 —"ОБЕРЕЖНО ЖІНКИ" — А.Курейчик, «ДОРОГА ДО РАЮ» — Д.Кешеля(реж. Анатолій Філіппов), «ВЕЛИКЕ ЖАБЕНЯ»– Л.Устинов (реж. О. Саркісьянц);
* 2011 — [[Назар Стодоля (п'єса)|«НАЗАР СТОДОЛЯ»]] — Т.Шевченко, «АМЕРИКАНСЬКА РУЛЕТКА» — О.Мардань (реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]);
* 2012 —"ЩО ЗАЛИШАЄМО ЛЮДЯМ ?…" — І.Чендей, С.Гержик, «ПОГРАБУВАННЯ ОПІВНОЧІ»– М.Митрович, «СВАТАННЯ НА ГОНЧАРІВЦІ» — І.Квитка — Основ'яненко(реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]);
* 2013 — [[оперета]] «ЗДРАСТУЙТЕ, Я ВАША ТІТОНЬКА»– Б.Томас (реж.  —Анатолій Філіппов), «ТРАМВАЙ ЖАДАННЯ» — Т.Вільямс, «МАЛЮК І КАРЛСОН» — за А.Лінгред;
* 2014 — казка «ЦВІТ ПАПОРОТІ» — Ю.Чорі (реж. Анатолій Філіппов);
* 2015 — «ТУРЕЦЬКА ШАЛЬ» — А.Горін, Е.Яворський, «А В ПАРІЖІ ГАРНЕ ЛІТО…» — [[Гаврош Олександр Дюлович|О.Гаврош]](реж. Анатолій Філіппов);
* 2016 — «Орфей і Еврідіка» [[Жан Кокто|Жана Кокто]](реж. О. Саркісьянц)
* 2017 — «Шаріка» оперета [[Барнич Ярослав Васильович|Ярослава Барнича]](реж. Анатолій Філіппов),"Задуши мене в обіймах" А. Несина (реж. О. Саркісьянц), «Вільні метелики», «Крок від любові» за [[Старицький Михайло Петрович|Михайлом Старицьким]]
* 2018 — «Вуйцьо з крилами» [[Гаврош Олександр Дюлович|Олександра Гавроша]], «День народження кота Леопольда» [[Хайт Аркадій Йосипович|Аркадія Хайта]], «Країна До-Ре-Мі» Хави Валаамова, «Дві Снігуроньки один Новий рік» М. Гончарова
* 2019 — «Жменяки» А. Філіппов за романом [[Томчаній Михайло Іванович|Михайла Томчанія]]; реж. [[Філіппов Анатолій Юхимович|Анатолій Філіппов]]
* 2020 — «Думи мої….» за Т.Шевченком (реж. — А. Філіппов);
* 2021 — «До ЗУСТРІЧІ З ТОБОЮ» («Танго для тебе») — [[Шерегій Юрій|Юрія Шерегія]] [[Шерегій Євген|Євген Шерегій]] реж. [[Філіппов Анатолій Юхимович|Анатолій Філіппов]];
* 2023 — «ОДИН» — за поєзією П.Скунця (реж.  — зас.арт. України В.Шершун); «СОЛОДКА ПОМСТА» («Декоратор») — Д.Черчилля (реж.  — В.Семенцов);
* 2024 — [[Наталка Полтавка]] — [[Котляревський Іван Петрович|І.Котляревський]] (реж. — [[Філіппов Анатолій Юхимович|А.Філіппов]]); [[8 жінок|ВІСІМ ЛЮБЛЯЧИХ ЖІНОК]]  — Р.Тома. (реж.  — В.Семенцов);
* 2025 — [[Кайдашева сім'я]] — [[Нечуй-Левицький Іван Семенович|І. Нечуй-Левицький]] (реж. — С.Садаклієв); "ЕМІГРАНТИ"— [[Славомир Мрожек]] (реж.  — зас.арт. України  М. Фіщенко) [[https://kultura-zak.gov.ua/?anounces=%D0%BF%D1%80%D0%B5%D0%BC%D1%94%D1%80%D0%B0-%D0%B2%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%B0%D0%B2%D0%B8-%D0%B5%D0%BC%D1%96%D0%B3%D1%80%D0%B0%D0%BD%D1%82%D0%B8-%D0%B2-%D0%B7%D0%B0%D0%BA%D0%B0%D1%80%D0%BF]]

== Виставки ==
; Персональні
* [[2005]] — «'''Від ескізу до вистави'''» ([[Ужгород]], [[Мукачево]])
* [[2006]] — «'''Театральний макет'''» ([[Мукачево]])
* [[2012]] — «'''Театральний костюм'''» ([[Одеса]])
* [[2018]] — «'''Ескізи життя'''» ([[Ужгород]])<ref>{{Cite web |url=https://rada-uzhgorod.gov.ua/u-sovynomu-gnizdi-unikalna-vystavka/ |title=Персональна виставка Ужгород  |accessdate=7 червня 2018 |archive-date=12 червня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180612150032/https://rada-uzhgorod.gov.ua/u-sovynomu-gnizdi-unikalna-vystavka/ }}</ref>
* [[2019]] — «'''Ескізи життя'''» ([[Львів]])<ref>[[https://www.scenography-gallery.com/post/exhibition-sketches-life-of-emma-zaytseva]]</ref> «'''Ескізи життя'''» ([[Одеса]])
* [[2020]] — «'''Театр художника'''» ([[Ужгород]])
* [[2025]] — «'''Народження образу'''» ([[Ужгород]]) [[https://www.rionews.com.ua/mixed/doz/now/n25156101847]]

; Групові
* [[1982]] — «60-річчю заснування СРСР» ([[Рівне]])
* [[1986]]–[[1989]] — «Молоді художники театру і кіно» ([[Ашхабад]])
* [[2005]] — «Культура України в межі третього тисячоліття» ([[Київ]])
* [[2009]], [[2016]] — «Міжнародний день театру» ([[Ужгород]])
* [[2021]] — «Костюм-образ часу» ([[Ужгород]])
* [[2022]] — «Форум під час війни / Forum during the war UAScenography» ([[Київ]]) [[https://www.uascenography.com/novyny/vystavka-uascenography-2022.html]]
* [[2024]] —"Парубок моторний: Еней очима сучасників" ([[Острог]])
* [[2025]] — «Дзеркало сцени» ([[Ужгород]]) [[https://varosh.com.ua/noviny/teatralnyj-muzej-zapraczyuye-u-zakarpatskomu-oblasnomu-muzdrametari/]]; «Енеїда: енциклопедія українства» ([[Рівне]])

Твори художниці зберігаються приватних збірках Туркменістану, Німеччині, Рівне, Ужгород, а також в Музей книги та друкарства [[Луцька надбрамна вежа|Острог]], [[Закарпатський обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького]](Ужгород)

== Нагороди та відзнаки ==
* [[1999]] — Лауреатка [[Премія імені братів Євгена та Юрій - Августина Шерегій|Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв]]— за оформлення вистави '''«Танго для тебе»''' — бр. Шерегії.
* [[2000]] — Лауреатка [[Премія імені братів Євгена та Юрій - Августина Шерегій|Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв]] — за оформлення вистави '''«Банкрут»''' — за М. Старицьким.
* [[2003]] — нагрудний знак Закарпатської ОДА «За розвиток регіону».
* [[2005]] — Лауреатка VI Міжнародного фестивалю етнічних театрів України та Єврорегіону «Етно-Діа-Сфера» у номінації: «Найкраща сценографія» — за виставу '''«Чого хоче жінка?»''' — [[Квітка-Основ'яненко Григорій Федорович|Г.Квітка-Основяненко]]
* [[2009]] — [[Заслужений діяч мистецтв України]]<ref>{{Cite web |url=https://www.president.gov.ua/documents/10202009-9805/ |title=Указ Президента України № 1020/2009 від 8 грудня 2009 року «Про нагородження праціваників культури і мистецтв Закарпатської області» |accessdate=2 липня 2020 |archive-date=2 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200702125013/https://www.president.gov.ua/documents/10202009-9805/ }}</ref>
* [[2009]] — лауреатка [[Премія імені Федора Нірода|Премії імені Федора Нірода]] — за сценографію до вистав 2008—2009 років.
* [[2009]] — лауреатка [[Премія імені братів Євгена та Юрій - Августина Шерегій|Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв]] — за оформлення вистави '''«Судний час»''' — І. Козака
* [[2016]] — Лауреатка [[Премія імені братів Євгена та Юрій - Августина Шерегій|Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв]]— за оформлення вистави '''«В Парижі гарне літо»''' — О.Гавроша.
* [[2016]] — Орден «Святої Великомучениці Варвари» [[Українська православна церква Київського патріархату|Української Православної церкви Київського Патріархату]].
* [[2020]] — Відзнака-хрест та Благословенна грамота Предстоятеля [[Православна церква України|Православної церкви України]]<ref>{{Cite web |url=http://www.cerkva.uz.ua/2020/06/blog-post_44.html |title=Закарпатська театральна художниця отримала церковну відзнаку Православної Церкви України |accessdate=30 червня 2020 |archive-date=30 червня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200630125317/http://www.cerkva.uz.ua/2020/06/blog-post_44.html }}</ref>
* [[2023]] — Лауреатка [[Премія імені братів Євгена та Юрій - Августина Шерегій|Премії імені братів Євгена та Юрій — Августина Шерегіїв]]— за оформлення вистави '''«Один»''' — за поезією П.Скунця[https://carpathia.gov.ua/news/na-zakarpatti-vidznachyly-laureativ-oblasnoi-premii-v-haluzi-literatury-i-mystetstva].

== Книги, монографії, дослідження ==
* [[2022]]  - «ВЗАЄМОДІЯ РЕЖИСЕРА ТА ХУДОЖНИКА У СТВОРЕННІ ХУДОЖНЬОГО ОБРАЗУ ТЕАТРАЛЬНОЇ ВИСТАВИ». Збірник матеріалів конференції. Луцьк. 2022. С. 77-79.
* [[2021]]  - «[[Театрально-декораційне мистецтво]] Закарпатського академічного обласного українського музично-драматичного театру імені братів Ю.-А.та Є. Шерегіїв 1946—2021 роки.» — ISBN 978-617-7796-15-1
* [[2020]]  - [[Себастьяно Серліо]] — філософ перспективної сцени театру Відродження. Збірник матеріалів конференції. Ужгород.2020. С.32-40.

==Родина ==
* Чоловік — театральний діяч, [[заслужений працівник культури України]], доктор філософії з культурології [[Зайцев Олег Дмитрович]]
* Донька - Зайцева-Олос Анастасія Олегівна (1991 р.н.).
* Донька - Зайцева Амалія Олегівна (2007 р.н.) [[кандидат у майстри спорту]] з [[Кіокушинкай|кіокушин]] БуДо [[Карате|карате]].

== Література ==
* [[Висіцька Таміла Федорівна|Висицька Т.]] Емма Зайцева //Женские фигуры в истории Закарпатья". Ужгород: Вид-во В. Падяка, 2003. Кн.1, С. 122—123.
* [[Енциклопедія сучасної України]]. Т.10. // Київ.- 2010.  С.130,131.
* Емма Зайцева: Каталог / О. Д. Зайцев // Шарк. Ужгород. — 2005. 32с.
* [[Зайцев Олег Дмитрович|Зайцев О.]] Закарпатський обласний державний український музично-драматичний театр. Буклет // Шарк. Ужгород. 2010.С. 8,12,20,28-30.
* [[Зайцев Олег Дмитрович|Зайцев О.]]  Емма Зайцева //Майстри Закарпатської сценографії XX сторіччя. Ужгород: Шарк 1997. С.23-44.
* Жилинский. И. История театрального искусства Ровенщины. Ровно.: Издатель А. Зень. 2009. С. 410, 542—543.
* Кобаль В. В. Любов глядача — найвище визнання: Золоті сторінки історії та сьогодення театру Срібної Землі. Ужгород: Карпати.2010. С. 39, 45, 47, 76-79,82, 172, 194—196, 234, 246, 248.
* Художник театру Емма Зайцева /О. Д. Зайцев, Л. А. Попова. Ужгород: Аутор-Шарк. 2017. 144с.: іл.
* {{ЕСУ|том=10|автор=[[Зайцев Олег Дмитрович|Зайцев О.]]|стаття=Зайцева Емма Іванівна|id=14563}};
* Габорець В.  Емма Іванівна Зайцева //КАЛЕНДАР КРАЄЗНАВЧИХ ПАМ'ЯТНИХ ДАТ ЗАКАРПАТТЯ НА 2020 РІК. Ужгород:TIMPANI. 2019. С.95-99.[https://www.biblioteka.uz.ua/content/files/2020/Kalendar2020.pdf];
* Неволов В. Енергія театрального живопису Емми Зайцевої /Творчі мандри через роки… Київ: Знання України, 2023. С. 96.
* {{ЕСУ|том=10|автор=[[Зайцев Олег Дмитрович|Зайцев О.Д.]]|стаття=Зайцева Емма Іванівна|id=14563}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{facebook|emma.zaitseva.5}}
* [[Закарпатський обласний державний український музично-драматичний театр]]
* [http://who-is-who.com.ua/bookmaket/zakautent/31/367.html Закарпатський обласний державний український музично-драматичний театр]
* [http://www.cerkva.uz.ua/2016/03/70.html Нагородження Орден святої Варвари] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160410065230/http://www.cerkva.uz.ua/2016/03/70.html |date=10 квітня 2016 }}
{{Портал|Театр}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|Театр}}
[[Категорія:Уродженці Рівного]]
[[Категорія:Українські художники театру]]
[[Категорія:Українські художники по костюмах]]
[[Категорія:Художники за театром України]]
[[Категорія:Художники театру]]
[[Категорія:Члени НСТДУ]]
[[Категорія:Випускники Рівненського державного гуманітарного університету]]
[[Категорія:Персоналії:Ужгород]]

title: Емма Іванівна Зайцева

Народилася: 2 червня 1970 (55 років) · Рівне, Українська РСР, СРСР

Громадянство: Україна

Національність: українка

Місце проживання: Ужгород

Діяльність: сценографія

Жанр: сценографія

Посада: головний художник Закарпатського академічного обласного українського музично-драматичного театру ім. братів Ю. А. та Є. Шерегіїв

У шлюбі з: Олег Зайцев

Нагороди: Премія імені Федора Нірода · Премія імені братів Євгена та Юрія Августина Шерегіїв


text:
# Леебіку
Ле́ебіку (ест. Leebiku küla) — село в Естонії, у волості Тирва повіту Валґамаа.

## Населення
Чисельність населення на 31 грудня 2011 року становила 99 осіб.

## Історія
До 21 жовтня 2017 року село входило до складу волості Пидрала.

## Персоналії
- Яан Унт — офіцер Естонської армії під час війни за незалежність, командир Піхотного батальйона Купер'янова. Навчався у місцевій школі.

title: Леебіку

wikitext:
{{Населений пункт Естонії
 |статус                  = [[село]]
 |назва                   = Леебіку
 |оригінальна назва       = Leebiku küla
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
 |зображення_розмір       =
 |зображення_підпис       =
  |lat_dir = N|lat_deg = 58|lat_min =  4|lat_sec = 54
  |lon_dir = E|lon_deg = 25|lon_min =  58|lon_sec = 36
  |CoordAddon             =
  |CoordScale             =
 |розмір карти країни     =
 |розмір карти регіону    =
 |розмір карти району     =
 |position                =
 |повіт                   = [[Валґамаа]]
 |волость                 = [[Тирва (волость)|Тирва]]
 |підпорядкування         =
 |вид общини              =
 |община                  =
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              = 99
  |рік перепису           = (31.12.2011)<ref name="lp1">{{Rahvastik2011}}</ref>
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            = +2
 |DST                     = +1
 |телефонний код          =
 |поштовий індекс         = 68711
 |поштові індекси         =
 |автомобільний код       =
 |цифровий ідентифікатор  = 4173
 |категорія в Commons     =
 |назва для Commons       =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   =
 |add2                    =
 |add3n                   =
 |add3                    =
}}
'''Ле́ебіку''' ({{lang-et|Leebiku küla}}) — [[село]] в [[Естонія|Естонії]], у волості [[Тирва (волость)|Тирва]] повіту [[Валґамаа]].

== Населення ==
Чисельність населення на [[31 грудня]] [[2011]] року становила 99 осіб<ref name="lp1" />.

== Історія ==
До [[21 жовтня]] [[2017]] року село входило до складу волості [[Пидрала (волость)|Пидрала]].
== Персоналії ==
* [[Яан Унт]] — офіцер Естонської армії під час війни за незалежність, командир [[Піхотний батальйон Купер'янова|Піхотного батальйона Купер'янова]]. Навчався у місцевій школі.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Rahvastik2011}}

== Посилання ==
* [http://torva.kovtp.ee/ Офіційний сайт волості Тирва] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180203021349/http://torva.kovtp.ee/ |date=3 лютого 2018 }} {{ref-et}}
* [http://www.podrala.ee/ Офіційний сайт волості Пидрала] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200320042815/http://www.podrala.ee/ |date=20 березня 2020 }} {{ref-et}}

{{Портали|Географія|Естонія}}

{{Estonia-geo-stub}}
{{Волость Тирва}}

[[Категорія:Волость Тирва]]
[[Категорія:Села Валґамаа]]
[[Категорія:Волость Пидрала]]

Країна: Естонія

Повіт: Валґамаа

Волость: Тирва

Часовий пояс: UTC+2, влітку UTC+3


text:
# Суханов Максим Олександрович
Максим Олександрович Суханов (рос. Макси́м Алекса́ндрович Суха́нов; 10 листопада 1963, Москва, Російська РФСР) — радянський та російський актор театру і кіно.
У 1985 році закінчив Театральний інститут імені Бориса Щукіна.

## Вибіркова фільмографія
- Тиха застава (1985)
- Одинокий автобус під дощем (1986)
- Честь маю (1987)
- Ліміта (1994)
- Діти Арбата (2004)
- 20 сигарет (2007)
- Залюднений острів (2009)
- Стомлені Сонцем 2: Передстояння (2010)
- Вікінг (2011)
- Мішень (2011)
- Роль (2013)
- Топі (2021)

## Громадська позиція
У червні 2012 року разом з низкою інших російських діячів культури підписав відкритий лист на захист панк-групи Pussy Riot.
У 2014-2015 роках висловлювався проти війни на сході України, оцінюючи її як «ситуацію жахливого абсурду». Підтримав «Марш миру» проти війни з Україною, що проходив в Москві у вересні 2014 року.
Відмовився від звань народного і заслуженого артиста Російської Федерації, назвавши це «подачкою з боку влади».
У 2018 взяв участь у проекті «Нової газети» на підтримку ув'язненого у Росії українського режисера Олега Сенцова

### Ставлення доСталіна
Вважає, що Сталіна потрібно записати в найбільші злочинці і заборонити встановлення пам'ятників на його честь.

title: Суханов Максим Олександрович

wikitext:
{{Актор
|чоловік=1
|bgcolour             =
|ім'я                 = Максим Олександрович Суханов
|оригінал імені       = {{lang-ru|Максим Александрович Суханов}}
|зображення           = Максим Суханов 2017.jpg
|розмір               = 220px
|підпис               =
|ім'я_при_народженні  =
|дата_народження      = 10.11.1963
|місце_народження     = [[Москва]], [[РРФСР]]
|дата_смерті          = <!-- дд.мм.рррр -->
|місце_смерті         =
|інші_імена           =
|громадянство         =
|національність       =
|рід_діяльності       = [[актор]]
|роки_діяльності      =
|дружина              =
|чоловік              =
|діти                 =
|батьки               =
|imdb_id              =
|сторінка_в_інтернеті =
|провідні_ролі        =
|нагороди             =

}}
'''Максим Олександрович Суханов''' ({{lang-ru|Макси́м Алекса́ндрович Суха́нов}}; {{ДН|10|11|1963}}, [[Москва]], [[Російська РФСР]]) — [[СРСР|радянський]] та [[Росія|російський]] [[актор]] театру і кіно.

У 1985 році закінчив [[Театральний інститут імені Бориса Щукіна]].

== Вибіркова фільмографія ==
* [[Тиха застава (фільм, 1985)|Тиха застава]] (1985)
* [[Одинокий автобус під дощем]] (1986)
* [[Честь маю]] (1987)
* [[Ліміта]] (1994)
* [[Діти Арбата (телесеріал)|Діти Арбата]] (2004)
* [[20 сигарет]] (2007)
* [[Залюднений острів]] (2009)
* [[Стомлені Сонцем 2: Передстояння]] (2010)
* [[Вікінг (фільм, 2016)|Вікінг]] (2011)
* [[Мішень (фільм, 2011)|Мішень]] (2011)
* Роль (2013)
* [[Топі (серіал)|Топі]] (2021)

== Громадська позиція ==
У червні 2012 року разом з низкою інших російських діячів культури підписав відкритий лист на захист панк-групи [[Pussy Riot]].

У 2014-2015 роках висловлювався проти [[Війна на сході України|війни на сході України]], оцінюючи її як «ситуацію жахливого абсурду». Підтримав «<nowiki/>[[Марш миру (Росія, 2014)|Марш миру]]<nowiki/>» проти війни з Україною, що проходив в Москві у вересні 2014 року.

Відмовився від звань народного і заслуженого артиста Російської Федерації, назвавши це «подачкою з боку влади».

У 2018 взяв участь у проекті «[[Новая газета|Нової газети]]» на підтримку ув'язненого у Росії українського режисера [[Сенцов Олег Геннадійович|Олега Сенцова]]<ref>[https://www.novayagazeta.ru/articles/2018/06/04/76711-rezhissery-i-aktery-chitayut-sentsova-video-v-podderzhku Режиссеры и актеры читают Сенцова. Видео в поддержку] // ''Новая газета'', 04.06.2018</ref>

=== Ставлення до [[Сталін Йосип Віссаріонович|Сталіна]] ===
Вважає, що Сталіна потрібно записати в найбільші злочинці і заборонити встановлення пам'ятників на його честь.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* [http://www.online812.ru/2012/06/27/002/ Кто из деятелей культуры подписал открытое письмо в поддержку Pussy Riot.] Online812 (27 червня 2012).
* [http://www.mk.ru/culture/2015/05/12/maksim-sukhanov-na-scene-mogu-stat-zapakhom.html Максим Суханов: «На сцене могу стать запахом». Актер — о том, как остаться собой в меняющемся мире]. Московский комсомолец (12 травня 2015).
* [https://web.archive.org/web/20180723182508/http://russkylondon.com/post/1154 «МАРШ МИРА» – В МОСКВЕ И ЛОНДОНЕ. В Международный день мира в Москве и Лондоне состоятся акции за мир между Россией и Украиной.] Русский Лондон (20 вересня 2014).
* [http://argumenti.ru/cinema/2017/05/533593 Максим Суханов рассказал об идее объединения духовности нации.] Аргументы недели (6 травня 2017).
* [http://sobesednik.ru/politika/20170108-vozvrashchenie-generalissimusa-stalin-snova-s-nami Возвращение генералиссимуса. Сталин снова с нами?].
* [https://sobesednik.ru/kultura-i-tv/20171117-maksim-suhanov-ya-dolzhen-byl-polyubit-stalina Максим Суханов: Я должен был полюбить Сталина.]

{{Приз за найкращу чоловічу роль на Талліннському кінофестивалі «Темні ночі»}}
{{actor-stub}}
[[Категорія:Радянські кіноактори]]
[[Категорія:Російські кіноактори]]
[[Категорія:Ресторатори]]
[[Категорія:Актори, які зіграли роль Йосипа Сталіна]]
[[Категорія:Діячі російської культури, що підтримали Україну]]

title: рос. Максим Александрович Суханов

Народився: 10 листопада 1963 (61 рік) · Москва, РРФСР

Громадянство: СРСР · Росія

Діяльність: актор

Alma mater: Театральний інститут імені Бориса Щукіна (1985)

У шлюбі з: Михайлова Дар'я Дмитрівнаd

рос. Максим Александрович Суханов: Нагороди та премії

рос. Максим Александрович Суханов: Максим Олександрович Суханов у Вікісховищі


text:
# Террі Конрой
Джеральд Ентоні Френсіс Конрой (англ. Gerald Anthony Francis Conroy), відомий як Террі Конрой (англ. Terry Conroy, нар. 2 жовтня 1946, Дублін) — ірландський футболіст, що грав на позиції нападника, зокрема за англійський «Сток Сіті», а також за національну збірну Ірландії.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 1965 року виступами за команду «Гленторан», в якій провів два сезони. 1967 року виборов у її складі титул чемпіона Північної Ірландії.
Того 1967 року перебрався до англійського «Сток Сіті», за який відіграв дванадцять сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі цтєї команди, був основним гравцем її атакувальної ланки. 1972 року допоміг команді здобути титул володаря Кубка англійської ліги. 1967 і 1968 року також брав участь у розіграшах футбольної першості США, в яких «Сток Сіті» брав участь під назвою «Клівленд Стокерс».
Протягом 1979–1980 років грав у чемпіонаті Гонконгу у складі «Булови», після чого повернувся до Англії, де протягом сезону захищав кольори команди «Кру Александра».
Завершував ігрову кар'єру на батьківщині, де протягом 1982–1983 років провів по одному сезону у «Вотерфорді» та «Лімерик Юнайтед».

## Виступи за збірну
1969 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Ірландії.
Загалом протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 9 років, провів у її формі 27 матчів, забивши 2 голи.

## Титули і досягнення
- Володар Кубка Футбольної ліги (1):

«Сток Сіті»: 1971-1972
- Володар Кубка Ірландії (1):

«Лімерик Юнайтед»: 1981-1982
- Чемпіон Північної Ірландії (1):

«Гленторан»: 1966-1967
- Володар Кубка Північної Ірландії (1):

«Гленторан»: 1965-1966

title: Террі Конрой

wikitext:
{{однофамільці|Конрой}}
{{Футболіст
| ім'я = Террі Конрой
| повне-ім'я = Джеральд Ентоні Френсіс Конрой
| зображення =
| підпис =
| місце-народження = [[Дублін]]
| країна-народження = [[Ірландія]]
| дата-народження = 2.10.1946
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1965–1967 | {{Прапорець|NIR}} | «[[Гленторан]]» | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|1967–1979 | {{Прапорець|ENG}} | «[[Сток Сіті]]» | 271 |49}}
{{Футболіст рядок 1|1967 |{{оренда}} {{Прапорець|USA}} | «[[Клівленд Стокерс]]» | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|1968 |{{оренда}} {{Прапорець|USA}} | «[[Клівленд Стокерс]]» | ? |?}}
{{Футболіст рядок 1|1979–1980 | {{Прапорець|HKG|1980}} | [[Булова (футбольний клуб)|«Булова»]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|1980–1981 | {{Прапорець|ENG}} | «[[Кру Александра]]» | 37 |5}}
{{Футболіст рядок 1|1981–1982 | {{Прапорець|IRL}} | [[Вотерфорд (футбольний клуб)|«Вотерфорд»]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|1982–1983 | {{Прапорець|IRL}} | [[Лімерик (футбольний клуб)|«Лімерик Юнайтед»]] | ? |?}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|1969–1977 | {{Прапорець|IRL}} | [[збірна Ірландії з футболу|Ірландія]] | 27 |2}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Джеральд Ентоні Френсіс Конрой''' ({{lang-en|Gerald Anthony Francis Conroy}}), відомий як '''Террі Конрой''' ({{lang-en|Terry Conroy}}, {{нар}} [[2 жовтня]] [[1946]], [[Дублін]]) — ірландський [[футболіст]], що грав на позиції [[Нападник (футбол)|нападник]]а, зокрема за англійський «[[Сток Сіті]]», а також за [[збірна Ірландії з футболу|національну збірну Ірландії]].

== Клубна кар'єра ==
У дорослому футболі дебютував 1965 року виступами за команду «[[Гленторан]]», в якій провів два сезони. 1967 року виборов у її складі титул [[Прем'єршип (Північна Ірландія)|чемпіона Північної Ірландії]].

Того 1967 року перебрався до англійського «[[Сток Сіті]]», за який відіграв дванадцять сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі цтєї команди, був основним гравцем її атакувальної ланки. 1972 року допоміг команді здобути титул володаря [[Кубок англійської ліги|Кубка англійської ліги]]. 1967 і 1968 року також брав участь у розіграшах футбольної першості США, в яких «Сток Сіті» брав участь під назвою «[[Клівленд Стокерс]]».

Протягом 1979–1980 років грав у чемпіонаті Гонконгу у складі [[Булова (футбольний клуб)|«Булови»]], після чого повернувся до Англії, де протягом сезону захищав кольори команди «[[Кру Александра]]».

Завершував ігрову кар'єру на батьківщині, де протягом 1982–1983 років провів по одному сезону у [[Вотерфорд (футбольний клуб)|«Вотерфорді»]] та [[Лімерик (футбольний клуб)|«Лімерик Юнайтед»]].

== Виступи за збірну ==
1969 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Ірландії з футболу|національної збірної Ірландії]].

Загалом протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 9 років, провів у її формі 27 матчів, забивши 2 голи.

==Титули і досягнення==
* [[Файл:Carling.png|20пкс]] Володар [[Кубок Футбольної ліги|Кубка Футбольної ліги]] '''(1)''':
:«[[Сток Сіті]]»: [[Кубок Футбольної ліги 1971—1972|1971-1972]]
* Володар [[Кубок Ірландії з футболу|Кубка Ірландії]] '''(1)''':
:[[Лімерик (футбольний клуб)|«Лімерик Юнайтед»]]: [[Кубок Ірландії з футболу 1981—1982|1981-1982]]
* [[Прем'єршип (Північна Ірландія)|Чемпіон Північної Ірландії]] '''(1)''':
:«[[Гленторан]]»: [[Чемпіонат Північної Ірландії з футболу 1966—1967|1966-1967]]
* Володар [[Кубок Північної Ірландії з футболу|Кубка Північної Ірландії]] '''(1)''':
:«[[Гленторан]]»: [[Кубок Північної Ірландії з футболу 1965-1966|1965-1966]]

== Посилання ==
*{{Transfermarkt}}
*{{NFT player}}
*{{Wfb}}
*{{EU-Football}}

{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Конрой}}
[[Категорія:Ірландські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Ірландії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Гленторана»]]
[[Категорія:Футболісти «Сток Сіті»]]
[[Категорія:Футболісти «Клівленд Стокерс»]]
[[Категорія:Футболісти «Булови»]]
[[Категорія:Футболісти «Кру Александра»]]
[[Категорія:Футболісти «Вотерфорд Юнайтед»]]
[[Категорія:Футболісти «Лімерика»]]
[[Категорія:Ірландські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Англії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у США]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Гонконгу]]
[[Категорія:Уродженці Дубліна]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Джеральд Ентоні Френсіс Конрой

Народження: 2 жовтня 1946 (78 років)

Громадянство: Ірландія

Позиція: нападник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Гленторан» · ? · (?)

«Сток Сіті» · 271 · (49)

→ «Клівленд Стокерс» · ? · (?)

→ «Клівленд Стокерс» · ? · (?)

«Булова» · ? · (?)

«Кру Александра» · 37 · (5)

«Вотерфорд» · ? · (?)

«Лімерик Юнайтед» · ? · (?)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Ірландія · 27 · (2)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# IC 231
IC 231 — галактика типу S0 (спіральна галактика) у сузір'ї Кит.
Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції індексного каталогу.

title: IC 231

wikitext:
{{Галактика IC
| IC = 231
| Назва = IC 231
| Тип = [[галактика]]
| Сузір'я = Кит
| Позначення = PGC 9514, UGC 1978, MCG 0-7-25, ZWG 388.26, NPM1G +00.0095
| Пряме_сходження = 02 год 29 [[Мінута|мін.]] 56,3 сек
| Схилення = +01° 10′ 46″
| Код = S0
| Хаббл-тип = [[спіральна галактика]]
| Епоха = [[J2000.0]]
| Видима_зоряна_величина = 13,7
| Видимі_розміри = 1,00' × 0,8'
| Яскравість_поверхні = 13,3
| Фотографічна_зоряна_величина = 14,7
| Кутове_положення = 160
| bot = true
| dreyer = true
}}

'''IC 231''' — [[галактика]] типу S0 ([[спіральна галактика]]) у сузір'ї [[Кит (сузір'я)|Кит]].

Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції [[Індексний каталог|індексного каталогу]].

== Посилання ==

* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+231 IC 231] в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-en}}
* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc_fr.cgi?IC+231 IC 231] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070312230000/http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc_fr.cgi?IC+231 |date=12 березня 2007 }} в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-fr}}
* [http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+231 Перевірена інформація про IC 231]{{ref-en}}
* [http://simbad.u-strasbg.fr/sim-id.pl?Ident=IC+231 IC 231 в базі SIMBAD]{{ref-en}}{{Недоступне посилання|date=жовтня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [https://web.archive.org/web/20160306050604/http://vizier.u-strasbg.fr/viz-bin/VizieR-S?IC+231 IC 231 в базі Vizier]{{ref-en}}
* [http://nedwww.ipac.caltech.edu/cgi-bin/nph-objsearch?objname=IC+231 IC 231 в базі NASA Extragalactic  Database]{{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20070202212605/http://www.ngcic.org/steinicke/ Бази даних про об'єкти NGC/IC]{{ref-en}}

{{Навігатор NGC|IC 226|IC 227|IC 229|IC 230|IC 231|IC 232|IC 233|IC 234|IC 235|}}

{{Бот|}}<!-- заберіть шаблон {{бот|}}, якщо вносите серйозні зміни в статтю -->

{{Портали|Астрономія}}

[[Категорія:Об'єкти IC|IC 231]]
[[Категорія:Кит (сузір'я)|IC 231]]
[[Категорія:Галактики|IC 231]]

title: Розташування (епоха J2000.0)

Сузір'я: Кит

Пряме піднесення: 02 год 29 мін. 56,3 сек

title: Характеристики

Габбл-тип: спіральна галактика

Тип: галактика

title: Позначення


text:
# Асистент
Асисте́нт (від лат. assistens — присутній, помічник) — у широкому розумінні — помічник спеціаліста.
У СРСР та пострадянських країнах асистент — викладацька посада у вищих навчальних закладах.
У закладах вищої освіти асистент — помічник професора (доцента) при читанні лекцій, проведенні лабораторних і практичних занять зі студентами. Одна з основних посад науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти третього і четвертого рівнів акредитації.
У США посаді асистента відповідає посада англ. Teaching Assistant.

## Інші значення
У середній школі — помічник екзаменатора; при хірургічних операціях і догляді за хворими — помічник лікаря; у військових частинах — помічник прапороносця.
У медицині, помічник лікаря який виконує медичну маніпуляцію. Помічником може бути як лікар так і медична сестра, в особливих випадках пересічні люди без медичної освіти. Наприклад, під час операції, помічником хірурга може бути інший лікар-хірург або операційна медична сестра.

title: Асистент

wikitext:
[[Файл:US_Navy_061026-N-5271J-014_Jennifer_Tonder_(right),_a_teacher's_aide_for_a_3rd-4th_grade_multi-age_class,_discusses_the_various_books_available_from_the_Reading_Is_Fundamental_(RIF)_grant_given_to_Sasebo_Elementary_School_with.jpg|right|thumb|300px|Асистент вчителя допомагає дитині в читанні.]]

'''Асисте́нт''' (від {{lang-la|assistens}} — присутній, помічник) — у широкому розумінні — помічник спеціаліста.

У [[СРСР]] та пострадянських країнах асистент — викладацька посада у вищих навчальних закладах.

У [[заклад вищої освіти|закладах вищої освіти]] асистент — помічник [[професор]]а ([[доцент]]а) при читанні [[лекція|лекцій]], проведенні лабораторних і практичних занять зі [[студент]]ами. Одна з основних посад науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти третього і четвертого рівнів акредитації.

У США посаді асистента відповідає посада {{lang-en|Teaching Assistant}}.

== Інші значення ==
У [[середня школа|середній школі]] — помічник екзаменатора; при хірургічних операціях і догляді за хворими — помічник лікаря; у військових частинах — помічник прапороносця.

У [[медицина|медицині]], помічник [[лікар]]я який виконує медичну маніпуляцію. Помічником може бути як лікар так і [[медична сестра]], в особливих випадках пересічні люди без медичної освіти. Наприклад, під час операції, помічником [[хірург]]а може бути інший лікар-хірург або операційна медична сестра.

== Література ==
* {{УРЕ}}
* Пункт 2 статті 48 Закону України «Про вищу освіту»
{{Структура закладу вищої освіти}}

[[Категорія:Вища освіта]]
[[Категорія:Педагогічні професії]]