text:
# SiMan CMS
SiMan CMS (вимовляється «Сі́ман ЦМС») — відкрита система керування вмістом для публікації інформації в інтернеті та інтранеті. SiMan CMS написана на мові PHP використовуючи Smarty як шаблонізатор. Для збереження інформації використовується база даних MySQL або SQLite. Серед можливостей SiMan є сайт новин, RSS стрічка, версії сторінок для друку, пошук по сайті, локалізації, підтримка власних модулів.

## Історія
SiMan CMS розробляється з 15 квітня 2006 року.
Поточна гілка 1.6.х розробляється з 2010 року. Підтримка попередніх версій була припинена у квітні 2012 року.

## Характеристики SiMan CMS
- Система керуванням вмістом (CMS) SiMan використовує для збереження даних базу даних (MySQL або SQLite);
- Багаторівневий доступ зареєстрованих користувачів до сайту;
- Об'єднання адміністративної частини та фронтальної частини сайту задля забезпечення наочності адміністрування;
- Легка та зрозуміла структура розділів та категорій для зручного структурування вмісту;
- Легке створення та редагування матеріалів;
- Повне керування блоками, меню, модулями.
- Редагування матеріалів за допомогою WYSIWYG редактора (аналог текстових редакторів, наприклад Word);
- Використання програмних продуктів сторонніх розробників;
- Можливість кешування сторінок[3];
- Робота системи Linux, Windows, MacOS X та інших.

## Недоліки SiMan CMS
Серед недоліків SiMan CMS називають:
- відсутність бібліотеки модулів;
- слабкі можливості по керуванню медіа.

title: SiMan CMS

wikitext:
{{картка програми
| name                   = SiMan CMS
| developer              = [http://simancms.apserver.org.ua/ SiMan CMS Team]
| status                 = Активний
| latest release version = 1.6.25
| latest release date    = {{Release date|2024|08|31}}
| released               = {{Start date and age|2006|09|07}}
| size                   = 2.5 МБ (в архіві)
| programming language   = [[PHP]]
| operating system       = [[багатоплатформовість|декілька]]
| genre                  = [[Система керування вмістом]]
| українська             = так
| website                = http://ua.simancms.apserver.org.ua/
}}

'''SiMan CMS''' (вимовляється «Сі́ман ЦМС») — [[Відкрите програмне забезпечення|відкрита]] [[система керування вмістом]] для публікації інформації в [[Інтернет|інтернеті]] та [[Інтранет|інтранеті]]. SiMan CMS написана на мові [[PHP]] використовуючи [[Smarty]] як шаблонізатор. Для збереження інформації використовується база даних [[MySQL]] або [[SQLite]]. Серед можливостей SiMan є сайт новин, [[RSS]] стрічка, версії сторінок для друку, пошук по сайті, [[Локалізація програмного продукту|локалізації]], підтримка власних [[Модуль програмний|модулів]].

== Історія ==

SiMan CMS розробляється з 15 квітня 2006 року.

Поточна гілка 1.6.х розробляється з 2010 року<ref>{{Cite web|title = УкрЗахідІнформ - Розробники єдиної безкоштовної української CMS анонсують вихід нової версії|url = http://uzinform.com.ua/index.php?m=news&d=view&nid=2398|accessdate = 12 січня 2011|archive-date = 4 травня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20150504050502/http://uzinform.com.ua/index.php?m=news&d=view&nid=2398}}</ref>. Підтримка попередніх версій була припинена у квітні 2012 року<ref>{{Cite web |url=http://ua.simancms.org/news/2012/04/08/5.html |title=Архівована копія |accessdate=26 червня 2016 |archive-date=16 вересня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160916072232/http://ua.simancms.org/news/2012/04/08/5.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160916072232/http://ua.simancms.org/news/2012/04/08/5.html |date=2016-09-16 }}</ref>.

== Характеристики SiMan CMS ==

* Система керуванням вмістом ([[Система керування вмістом|CMS]]) SiMan використовує для збереження даних базу даних ([[MySQL]] або [[SQLite]]);
* Багаторівневий доступ зареєстрованих користувачів до сайту;
* Об'єднання адміністративної частини та фронтальної частини сайту задля забезпечення наочності адміністрування;
* Легка та зрозуміла структура розділів та категорій для зручного структурування вмісту;
* Легке створення та редагування матеріалів;
* Повне керування блоками, меню, модулями.
* Редагування матеріалів за допомогою [[WYSIWYG]] редактора (аналог текстових редакторів, наприклад Word);
* Використання програмних продуктів сторонніх розробників;
* Можливість кешування сторінок<ref>{{Cite web |url=http://www.cmsmatrix.org/matrix/cms-matrix/siman-cms3?showRatings=1 |title=Архівована копія |accessdate=16 травня 2017 |archive-date=24 червня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170624185825/http://www.cmsmatrix.org/matrix/cms-matrix/siman-cms3?showRatings=1 }}</ref>;
* Робота системи [[Linux]], [[Windows]], [[MacOS X]] та інших.

== Недоліки SiMan CMS ==
Серед недоліків SiMan CMS називають<ref>{{Cite web|title = ЗУНР.ІНФО - Вийшла нова версія найстарішої української безкоштовної системи керування сайтом|url = http://zunr.info/index.php?m=news&d=view&nid=14375|accessdate = |archive-date = 18 червня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20150618131527/http://zunr.info/index.php?m=news&d=view&nid=14375}}</ref>:
* відсутність бібліотеки модулів;
* слабкі можливості по керуванню медіа.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://ua.simancms.apserver.org.ua/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220314182307/http://ua.simancms.apserver.org.ua/ |date=14 березня 2022 }}
* [http://simancms.apserver.org.ua/ Офіційний міжнародний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220504163225/http://simancms.apserver.org.ua/ |date=4 травня 2022 }}
* [https://www.facebook.com/simancmsorg/ Сторінка на Facebook] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220325184637/https://www.facebook.com/simancmsorg/ |date=25 березня 2022 }}
* [https://twitter.com/simancms Сторінка у Twitter]

* [http://simancms.apserver.org.ua/download.html Завантажити останню версію SiMan CMS] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220504163232/http://simancms.apserver.org.ua/download.html |date=4 травня 2022 }}

{{^|1em}}
{{Вільні системи керування вмістом}}

[[Категорія:Вільні системи керування вмістом]]
[[Категорія:Вільне програмне забезпечення на PHP]]
[[Категорія:Українське програмне забезпечення]]
[[Категорія:Системи керування вмістом]]

title: SiMan CMS

Тип: Система керування вмістом

Розробник: SiMan CMS Team

Перший випуск: 7 вересня 2006

Операційна система: декілька

Мова програмування: PHP

Розмір: 2.5 МБ (в архіві)

Українська мова: так

Стан розробки: Активний


text:
# Верхуслава-Антонія Всеволодівна
Верхуслава-Антонія Всеволодівна (1180/1181 — після 1222) — дружина Галицького князя Ростислава Рюриковича.

## Життєпис
Походила з династії Рюриковичів, гілки Юрійовичів. Донька Всеволода III, великого князя Володимирського, та Марії Шварнівни. Народилася у 1180 або 1181 році. У 1188 році (менш імовірно, в 1189) у 8-річному віці була видана заміж за 16-річного князя Ростислава Рюриковича, сина Рюрика Ростиславича Овруцького. Цим батьки подружжя зміцнили свій політичний союз. Відповідно до Київського літопису, весілля відбулося 26 вересня в Білгороді
У січні 1194 року княгиня Верхуслава супроводжувала чоловіка до Смоленська. Дізнавшись про їх перебування там, Всеволод Юрійович запросив зятя й доньку до себе в Суздаль. Ростислав і Верхуславу провели тут усю зиму, після чого Всеволод обдарував їх «дар'мі багатьма і з честю великою … відпусти у своясі».
У Вишгороді взимку 1198 року у Верхуслави народилася дочка, названа на хрещенні Євфросинії і отримала також ім'я Ізмарагд (смарагд). Її виховав у Києві дід Рюрик, що став на той час великим князем Київським. Того ж року княгиня разом з чоловіком та іншими членами родини Рюрика Ростиславича брала участь у святі, влаштованому великим князем з нагоди завершення будівництва і освячення кам'яної стіни в київському Видубицькому Михайлівському монастирі.
У 1204 році після захоплення Києва Романом Мстиславичем Верхуславу разом з чоловіком відправлено до Галича як бранців. У 1205 році після загибелі Романа й відновлення влади Рюрика Ростиславича у Києві разом з чоловіком повернулася до Вишгорода. У 1210—1211 роках була галицькою княгинею разом з чоловіком Ростиславом.
У 1218 році після смерті чоловіка повернулася до Володимира-на-Клязьмі. Тут княгиня опинилася в центрі суспільного і церковного життя, зокрема вела листування з Симоном, єпископом Володимиро-Суздальським і печерським ченцем Полікарпом, намагалася впливати на поставлення на єпископські кафедри. Як повідомляв єпископ Симон, княгиня мала намір витратити «і до 1000 сребра» на те, щоб поставити Полікарпа єпископом на одну з вільних кафедр в Новгороді, Смоленську або Юр'єві. Проти цього виступив єпископ Симон.
Остання згадка про Верхуславу припадає на 1222 рік.

wikiname: ukwiki

title: Верхуслава-Антонія Всеволодівна

in_language: uk

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Верхуслава-Антонія Всеволодівна
| місце_проживання     =
| зображення           =
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = [[1180]]/[[1181]]
| місце_народження     =
| дата_смерті          = після [[1222]]
| місце_смерті         = [[Владимир]]
| причина_смерті       =
| громадянство         = [[Галицьке князівство]]
| національність       =
| конфесія     = православ'я
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                = княгиня
| посада               =
| термін               =
| попередник           =
| наступник            =
| чоловік              =[[Ростислав Рюрикович]]
| діти                 = 1 донька
| рід                  = [[Юрійовичі]]
| родичі               =
| батько               = [[Всеволод Юрійович Велике Гніздо|Всеволод III]]
| матір                = [[Марія Шварнівна]]
| нагороди             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
}}
'''Верхуслава-Антонія Всеволодівна''' ([[1180]]/[[1181]] — після [[1222]]) — дружина [[Галицьке князівство|Галицького князя]] [[Ростислав Рюрикович|Ростислава Рюриковича]].

== Життєпис ==
Походила з династії Рюриковичів, гілки [[Юрійовичі]]в. Донька [[Всеволод Юрійович Велике Гніздо|Всеволода III]], великого князя Володимирського, та [[Марія Шварнівна|Марії Шварнівни]]. Народилася у 1180 або 1181 році. У 1188 році (менш імовірно, в 1189) у 8-річному віці була видана заміж за 16-річного князя Ростислава Рюриковича, сина [[Рюрик Ростиславич|Рюрика Ростиславича Овруцького]]. Цим батьки подружжя зміцнили свій політичний союз. Відповідно до [[Київський літопис|Київського літопису]], весілля відбулося 26 вересня в [[Бєлгород|Білгороді]]

У січні 1194 року княгиня Верхуслава супроводжувала чоловіка до [[Смоленськ]]а. Дізнавшись про їх перебування там, Всеволод Юрійович запросив зятя й доньку до себе в [[Суздаль]]. Ростислав і Верхуславу провели тут усю зиму, після чого Всеволод обдарував їх «дар'мі багатьма і з честю великою … відпусти у своясі»<ref>Літопис руський за Іпатським списком. — К., 1989. </ref>.

У [[Вишгород]]і взимку 1198 року у Верхуслави народилася дочка, названа на хрещенні Євфросинії і отримала також ім'я Ізмарагд (смарагд). Її виховав у Києві дід Рюрик, що став на той час великим князем Київським. Того ж року княгиня разом з чоловіком та іншими членами родини Рюрика Ростиславича брала участь у святі, влаштованому великим князем з нагоди завершення будівництва і освячення кам'яної стіни в київському [[Видубицький монастир|Видубицькому Михайлівському монастирі]].

У 1204 році після захоплення Києва [[Роман Мстиславич|Романом Мстиславичем]] Верхуславу разом з чоловіком відправлено до [[Галич]]а як бранців. У 1205 році після загибелі Романа й відновлення влади Рюрика Ростиславича у Києві разом з чоловіком повернулася до Вишгорода. У 1210—1211 роках була галицькою княгинею разом з чоловіком Ростиславом.

У 1218 році після смерті чоловіка повернулася до [[Владимир|Володимира-на-Клязьмі]]. Тут княгиня опинилася в центрі суспільного і церковного життя, зокрема вела листування з Симоном, єпископом Володимиро-Суздальським і печерським ченцем Полікарпом, намагалася впливати на поставлення на єпископські кафедри. Як повідомляв єпископ Симон, княгиня мала намір витратити «і до 1000 сребра» на те, щоб поставити Полікарпа єпископом на одну з вільних кафедр в Новгороді, Смоленську або Юр'єві. Проти цього виступив єпископ Симон.

Остання згадка про Верхуславу припадає на 1222 рік.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Послання Симона Полікарпа з Київського Печерського патерика (Бібліотека літератури Київської Русі. Т. 4. С. 358—360
* Літопис руський за Іпатським списком. — К., 1989.
{{Перші леді України}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Галицькі княгині]]
[[Категорія:Юрійовичі]]

title: Верхуслава-Антонія Всеволодівна

Померла: після 1222 · Владимир

Громадянство: Галицьке князівство

Титул: княгиня

Конфесія: православ'я

Рід: Юрійовичі

Батько: Всеволод III

Мати: Марія Шварнівна

У шлюбі з: Ростислав Рюрикович

Діти: 1 донька


text:
# U-571 (фільм)
«U-571» — американська воєнна драма 2000 року режисера Джонатана Мостова, знята кінокомпанією Universal Pictures.

## Сюжет
Друга світова війна. Після вдалої атаки британського есмінця, німецький підводний човен «U-571» потрапляє під серію глибинних бомб, убита вся команда механіків. Командир посилає сигнал про допомогу, але радіоповідомлення перехоплює розвідка союзників. Американці розробляють план таємного захоплення шифрувальної машини «Енігма». Саме завдяки їй німецькому підводному флотові вдається зберегти в таємниці свої переміщення по світовому океані.
Екіпаж американського підводного човна «S-33» отримує секретний наказ від командування. Човен маскують під німецький і він під виглядом підводного човна допомоги підходить до «U-571». Американські моряки раптово захоплюють німецький човен і переправляють на свій човен трофеї, але приходить на допомогу інший німецький підводний човен і випускає торпеду, підірвавши американський підводний човен. Дев'ять американців залишаються на борту «U-571». Командування приймає лейтенант Тайлер. Американці, наспіх розібравшись з керуванням, торпедують підводний човен, який знищив «S-33», відновлюють ходову частину трофейного човна і пливуть до Англії.
З'являється німецький есмінець. Раптовим пострілом з гармати американці розбивають його радіорубку, «U-571» занурюється і пропливає під есмінцем, але той кидається в погоню, його глибинні бомби ледь не топлять підводний човен. Американцям вдається змусити підводний човен піднятися на поверхню, але знову зануритися він уже не може. Вони випускають останню торпеду і топлять есмінець. Човен «U-571» теж тоне, американців на шлюпці помічає літак союзників.

## У ролях
| Актор             | Роль                            |
| ----------------- | ------------------------------- |
| Меттью Мак-Конегі | лейтенант Ендрю Тайлер          |
| Джон Бон Джові    | лейтенант Піт Емметт            |
| Білл Пекстон      | лейтенант-командир Майк Долгрен |
| Гарві Кейтель     | старшина Генрі Клаф             |
| Томас Кречманн    | капітан Гюнтер Васснер          |
| Девід Кіт         | майор Меттью Кунен              |
| Джейк Вебер       | лейтенант Гірш                  |
| Джек Носворті     | матрос Білл Венц                |

## Нагороди та номінації
- 2000 — номінація на премію «Оскар» за найкращий звук
- 2001 — премія «Оскар» — Найкращий звуковий монтаж (Джон Джонсон)
- 2001 — премія ВМІ Film Music Award (Річард Марвін)
- 2001 — номінація на премію асоціації звукооператорів США «Золота бобіна» — кращий монтаж діалогів, кращий монтаж звукових ефектів.

title: U-571 (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = U-571
| оригінальна назва =
| зображення        = U-571 (фільм).jpg
| зображення розмір = 250px
| жанр              = [[Воєнний фільм|воєнна]] [[Драма (жанр)|драма]]
| режисер           = {{нп|Джонатан Мостов||en|Jonathan Mostow}}
| продюсер          = [[Діно Де Лаурентіс]]
[[Марта Де Лаурентіс]]
[[Гал Ліберман]]
| сценарист         = [[Джонатан Мостов]]
[[Сем Монтгомері]]
[[Девід Еєр]]
| на основі         =
| актори            = [[Меттью Макконехі]]
[[Білл Пекстон]]
| композитор        = [[Річард Марвін]]
| музика            =
| оператор          = [[Олівер Вуд (оператор)|Олівер Вуд]]
| художник          =
| костюмер          =
| монтаж            = [[Вейн Ворман]]
| оповідач          =
| кінокомпанія      = [[Dino De Laurentiis Company]]
[[Canal+ Image]]
| дистриб'ютор      = [[Universal Pictures]]
[[BAC Films]]
[[Entertainment Film Distributors]]
| тривалість        = 116 хв.
| мова              = [[Англійська мова|англійська]]
[[Німецька мова|німецька]]
| країна            = {{USA}}
{{FRA}}
| рік               = 2000
| кошторис          = $62.000.000
| касові збори      = $127.000.000
| imdb_id           = 0141926
}}

'''«U-571»''' — [[Кінематограф США|американська]] [[Воєнний фільм|воєнна]] [[Драма (жанр)|драма]] [[2000 у кіно|2000 року]] [[Режисер|режисера]] [[Джонатан Мостов|Джонатана Мостова]], знята кінокомпанією ''[[Universal Pictures]]''.

== Сюжет ==
[[Друга світова війна]]. Після вдалої атаки британського есмінця, німецький підводний човен «''U-571''» потрапляє під серію глибинних бомб, убита вся команда механіків. Командир посилає сигнал про допомогу, але радіоповідомлення перехоплює розвідка союзників. Американці розробляють план таємного захоплення шифрувальної машини «[[Енігма (автомат)|Енігма]]<nowiki/>». Саме завдяки їй німецькому підводному флотові вдається зберегти в таємниці свої переміщення по світовому океані.

Екіпаж американського підводного човна «''S-33''» отримує секретний наказ від командування. Човен маскують під німецький і він під виглядом підводного човна допомоги підходить до «U-571». Американські моряки раптово захоплюють німецький човен і переправляють на свій човен трофеї, але приходить на допомогу інший німецький підводний човен і випускає торпеду, підірвавши американський підводний човен. Дев'ять американців залишаються на борту «''U-571''». Командування приймає лейтенант Тайлер. Американці, наспіх розібравшись з керуванням, торпедують підводний човен, який знищив «''S-33''», відновлюють ходову частину трофейного човна і пливуть до Англії.

З'являється німецький есмінець. Раптовим пострілом з гармати американці розбивають його радіорубку, «''U-571''» занурюється і пропливає під есмінцем, але той кидається в погоню, його глибинні бомби ледь не топлять підводний човен. Американцям вдається змусити підводний човен піднятися на поверхню, але знову зануритися він уже не може. Вони випускають останню торпеду і топлять есмінець. Човен «''U-571''» теж тоне, американців на шлюпці помічає літак союзників.

== У ролях ==
{{ВРоляхВерх}}
{{ВРолях|[[Меттью Мак-Конегі]]|лейтенант|Ендрю Тайлер}}
{{ВРолях|[[Джон Бон Джові]]|лейтенант|Піт Емметт}}
{{ВРолях|[[Білл Пекстон]]|лейтенант-командир|Майк Долгрен}}
{{ВРолях|[[Гарві Кейтель]]|старшина|Генрі Клаф}}
{{ВРолях|[[Томас Кречманн]]|капітан|Гюнтер Васснер}}
{{ВРолях|[[Девід Кіт]]|майор|Меттью Кунен}}
{{ВРолях|[[Джейк Вебер]]|лейтенант|Гірш}}
{{ВРолях|[[Джек Носворті]]|матрос|Білл Венц}}
{{ВРоляхНиз}}

== Нагороди та номінації ==
* 2000 — номінація на [[Оскар (кінопремія)|премію «Оскар»]] за [[Премія «Оскар» за найкращий звук|найкращий звук]]
* 2001 — [[Оскар (кінопремія)|премія «Оскар»]] — [[Премія «Оскар» за найкращий звуковий монтаж|Найкращий звуковий монтаж]] (Джон Джонсон)
* 2001 — премія ВМІ Film Music Award (Річард Марвін)
* 2001 — номінація на премію асоціації звукооператорів США «Золота бобіна» — кращий монтаж діалогів, кращий монтаж звукових ефектів.

== Посилання ==
* «<nowiki/>[[imdbtitle:0141926|U-571]]<nowiki/>» на сайті [[Internet Movie Database|IMDb]]

{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
{{Фільми Девіда Еєра}}

[[Категорія:Фільми Франції 2000]]
[[Категорія:Фільми США 2000]]
[[Категорія:Фільми-драми США]]
[[Категорія:Фільми-драми Франції]]
[[Категорія:Воєнні фільми США]]
[[Категорія:Воєнні фільми Франції]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми німецькою мовою]]
[[Категорія:Антифашистські фільми]]
[[Категорія:Фільми про підводні човни]]

title: англ. U-571

Жанр: воєнна драма

Режисер: Джонатан Мостов

Продюсер: Діно Де Лаурентіс · Марта Де Лаурентіс · Гал Ліберман

Сценарист: Джонатан Мостов · Сем Монтгомері · Девід Еєр

У головних · ролях: Меттью Макконехі · Білл Пекстон

Оператор: Олівер Вуд

Композитор: Річард Марвін

Монтаж: Вейн Ворман

Кінокомпанія: Dino De Laurentiis Company · Canal+ Image

Дистриб'ютор: Universal Pictures · BAC Films · Entertainment Film Distributors

Мова: англійська · німецька

Країна: США · Франція


text:
# Еллерсінггейзен
Еллерсінггейзен (нід. Ellersinghuizen) — селище в нідерландській провінції Гронінген. Входить до муніципалітету Вестерволде.
Його площа становить 1,17км², а населення станом на 2021 рік складало 80 осіб.
Перша згадка про населений пункт датується 1515 роком.

title: Еллерсінггейзен

wikitext:
{{НП
|статус = селище
|зображення = Zij- en voorgevel Coll. BOUS, album 3 blz. 77 - Ellersinghuizen - 20484775 - RCE.jpg
|площа = 1,17
|населення = 80
|рік перепису = 2021
}}
'''Еллерсінггейзен''' ({{lang-nl|Ellersinghuizen}}) — селище в [[Нідерланди|нідерландській]] провінції [[Гронінген (провінція)|Гронінген]]. Входить до [[Муніципалітет (Нідерланди)|муніципалітету]] [[Вестерволде (муніципалітет)|Вестерволде]].

Його площа становить 1,17км², а населення станом на 2021 рік складало 80 осіб.

Перша згадка про населений пункт датується 1515 роком.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.westerwolde.nl Офіційний сайт муніципалітету Вестерволде] {{ref-nl}}

{{Муніципалітет Вестерволде}}
{{Authority control}}
{{Netherlands-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти провінції Гронінген]]
[[Категорія:Вестерволде (муніципалітет)]]

title: Країна

Країна: Нідерланди

Адмінодиниця: Вестерволде

Часовий пояс: UTC+1 (Вестерволде)

OSM: ↑7857979 ·R (Вестерволде)


text:
# Посохов Олег Олексійович
Оле́г Олексі́йович Посохов (* 1978) — старший солдат Збройних сил України, учасник війни на сході України.
З 8 липня 2014 року по 13 березня 2015 року виконував завдання в зоні АТО у Донецькій області. Брав участь в боях за Піски та міжнародний аеропорт Донецька.

## Нагороди
Указом Президента України від 14 листопада 2014 року за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни нагороджений орденом «За мужність» III ступеня.
Указом Президента України № 23/2017 від 3 лютого 2017 року «за особисту мужність, виявлену у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, самовіддане виконання військового обов'язку» нагороджений орденом «За мужність» II ступеня.

title: Посохов Олег Олексійович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Посохов Олег Олексійович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні = Олег
| дата народження     = 13.07.1978
| місце народження    = Харків
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fЗСУ}}
| рід військ          =
| роки служби         =
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Старший солдат}}
| формування          =
| командування        =
| битви               = [[Війна на сході України]]
* [[Бої за Піски]]
* [[Бої за Донецький аеропорт]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Посохов}}
'''Оле́г Олексі́йович Посохов''' (* 1978) — старший солдат Збройних сил України, учасник [[війна на сході України|війни на сході України]].

З 8 липня 2014 року по 13 березня 2015 року виконував завдання в зоні АТО у Донецькій області. Брав участь в боях за Піски та міжнародний аеропорт Донецька.

== Нагороди ==
Указом Президента України від 14 листопада 2014 року за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]] нагороджений орденом «За мужність» III ступеня.

Указом Президента України № 23/2017 від 3 лютого 2017 року «за особисту мужність, виявлену у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, самовіддане виконання військового обов'язку» нагороджений орденом «За мужність» II ступеня<ref>{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/232017-21162 |title=УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 23/2017 |accessdate=6 березня 2017 |archive-date=14 лютого 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170214184722/http://www.president.gov.ua/documents/232017-21162 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{УПУ|873/2014|14 листопада 2014|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/8732014-18002}}
{{ukr-mil-bio-stub}}
{{Учасники РУВ|загинув=так}}

title: Загальна інформація

Народження: 13 липня 1978 (46 років) · Харків

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Війни / битви: Війна на сході України - Бої за Піски - Бої за Донецький аеропорт


text:
# Гартленд (футбольний клуб)
«Гартленд» (англ. Heartland FC) — нігерійський футбольний клуб з міста Оверрі. Виступає в Прем'єр-лізі  Нігерії. Заснований 1976 року. Домашні матчі проводить на стадіоні «Дан Аньям», що вміщає 10 000 глядачів.

## Історія
Заснований 1976 року шляхом злиття під назвою «Спартанс», незабаром перейменований в «Івуаньянву Нейшнл». 2006 року клуб отримав свою сучасну назву «Гартленд».
«Гартленд» добився свого  найбільшого успіху 1988 року, здобувши «золотий дубль» та вийшовши у фінал Ліги чемпіонів КАФ 1988, де вдома йому вдалося перемогти 1-0, проте на полеі «ЕС Сетіфа» алжирці виявилися сильнішими, перемігши 4-0.

## Досягнення

### Місцеві
- Чемпіон Нігерії (5): 1987, 1988, 1989, 1990, 1993
- Володар Кубка Нігерії (3): 1988, 2011, 2012
- Володар Суперкубка Нігерії (2): 2011, 2012

### Міжнародні
- Фіналіст Ліги чемпіонів КАФ (2): 1988, 2009

## Відомі гравці
- Нванкво Кану
- Едді Лорд Домбрає
- Лакі Ідахор
- Айзек Окоронкво
- Вінсент Еньєама
- Уче Окечукву
- Уче Калу
- Уче Ікечукву
- Мічел Бабатунде

title: Гартленд (футбольний клуб)

wikitext:
{{Футбольний клуб
|назва        = «Гартленд»
|емблема         = Heartland_logo.gif
|повна назва = ''Heartland Football Club''
|прізвисько        = Спартанці, мільйонери
|місто = [[Оверрі]]
|країна = {{NGR}}
|рік заснування  = [[4 серпня]] [[1976]]
|рік розформування   =
|стадіон         = «[[Дан Аньям (стадіон)|Дан Аньям]]»
|вміщує     = 10 000
|президент        = {{Прапорець|NGR}} Ібе Окечукву
|головний тренер          = {{Прапорець|NGR}} Калечі Еметоле
|капітан         =
|ліга    = [[Чемпіонат Нігерії з футболу|Прем'єр-ліга]]
|сезон           = 2021
|місце           = 13
|pattern_b1 = _whiteshoulders|body1 = FF0000|pattern_la1 = _whitelines
|leftarm1 = FF0000|pattern_ra1 = _whitelines|rightarm1 = FF0000
|pattern_sh1 =|shorts1 = FF0000|pattern_so1 =|socks1 = FF0000
|pattern_b2 = _redleftsideshoulder|body2 =|pattern_la2 =|leftarm2 =
|pattern_ra2 =|rightarm2 =|pattern_sh2 =|shorts2 =|pattern_so2 =|socks2 =
}}

«'''Гартленд'''» ({{lang-en|Heartland FC}}) — [[Нігерія|нігерійський]] [[футбольний клуб]] з міста [[Оверрі]]. Виступає в [[Чемпіонат Нігерії з футболу|Прем'єр-лізі  Нігерії]]. Заснований [[1976]] року. Домашні матчі проводить на стадіоні «[[Дан Аньям (стадіон)|Дан Аньям]]», що вміщає 10 000 глядачів.

== Історія ==
Заснований [[1976]] року шляхом злиття під назвою ''«Спартанс»'', незабаром перейменований в ''«Івуаньянву Нейшнл»''. [[2006]] року клуб отримав свою сучасну назву «Гартленд».

«Гартленд» добився свого  найбільшого успіху [[1988]] року, здобувши [[Дубль (футбол)|«золотий дубль»]] та вийшовши у фінал [[Ліга чемпіонів КАФ|Ліги чемпіонів КАФ 1988]], де вдома йому вдалося перемогти 1-0, проте на полеі «[[ЕС Сетіф]]а» алжирці виявилися сильнішими, перемігши 4-0.

== Досягнення ==

=== Місцеві ===
* [[Чемпіонат Нігерії з футболу|Чемпіон Нігерії]] (5): 1987, 1988, 1989, 1990, 1993
* Володар [[Кубок Нігерії з футболу|Кубка Нігерії]] (3): 1988, 2011, 2012
* Володар [[Суперкубок Нігерії з футболу|Суперкубка Нігерії]] (2): 2011, 2012

=== Міжнародні ===
* Фіналіст [[Ліга чемпіонів КАФ|Ліги чемпіонів КАФ]] (2): 1988, [[Ліга чемпіонів КАФ 2009|2009]]

== Відомі гравці ==
* {{Прапорець|NGR}} [[Нванкво Кану]]
* {{Прапорець|NGR}} [[Едді Лорд Домбрає]]
* {{Прапорець|NGR}} [[Лакі Ідахор]]
* {{Прапорець|NGR}} [[Айзек Окоронкво]]
* {{Прапорець|NGR}} [[Вінсент Еньєама]]
* {{Прапорець|NGR}} [[Уче Окечукву]]
* {{Прапорець|NGR}} [[Уче Калу]]
* {{Прапорець|NGR}} [[Уче Ікечукву]]
* {{Прапорець|NGR}} [[Мічел Бабатунде]]

== Посилання ==
* [http://heartland-fc.com/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160303230242/http://www.heartland-fc.com/ |date=3 березня 2016 }} {{ref-en}}

{{FC-stub}}

[[Категорія:Футбольні клуби, засновані 1976]]
[[Категорія:Футбольні клуби Нігерії]]
[[Категорія:Оверрі]]
[[Категорія:Засновані в Нігерії 1976]]

title: «Гартленд»

Повна назва: Heartland Football Club

Прізвисько: Спартанці, мільйонери

Засновано: 4 серпня 1976

Населений пункт: Оверрі, Нігерія

Стадіон: «Дан Аньям»

Президент: Ібе Окечукву

Головний тренер: Калечі Еметоле

Ліга: Прем'єр-ліга

Домашня: Виїзна


text:
# Чуднівська районна рада
Чу́днівська райо́нна ра́да — орган місцевого самоврядування Чуднівського району Житомирської області. Розміщується в місті Чуднів, адміністративному центрі району.

## VII скликання

### Склад ради
Загальний склад ради: 34 депутати.
Виборчий бар'єр на чергових місцевих виборах 2015 року подолали місцеві організації семи політичних партій. Дев'ять депутатських місць отримала БПП «Солідарність» — 8, Всеукраїнська Чорнобильська Народна Партія «За добробут та соціальний захист народу» — 7, Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» — 6 мандатів, Радикальна партія Олега Ляшка — 4, УКРОП, «Опозиційний блок» та Аграрна партія України — по 3 депутати.
За інформацією офіційної сторінки ради, станом на червень 2020 року діють п'ять депутатських фракції (Всеукраїнської Чорнобильської Народної Партії «За добробут та соціальний захист народу», ВО «Батьківщина», «БПП «Солідарність», Аграрної партії України, Радикальної партії Олега Ляшка) та п'ять постійних депутатських комісій:
- з питань регламенту, депутатської етики, місцевого самоврядування, законності, правопорядку і прав людини;
- з гуманітарних питань та соціального захисту населення;
- з питань соціально-економічного розвитку, інвестиційної діяльності, середнього і малого бізнесу, діяльності житлово-комунального господарства;
- з питань агропромислового розвитку, регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища;
- з питань бюджету та комунальної власності.

### Керівництво
13 листопада 2015 року, на засіданні першої сесії Чуднівської районної ради VII скликання, головою ради обрали представника «Опозиційного блоку» Павла Домашенка. Заступником став депутат від Радикальної партії Олега Ляшка Сергій Костяков.

## Колишні голови ради
- Копчик Валерій Миколайович — 2006—2015 роки

title: Чуднівська районна рада

wikitext:
{{Райрада
| назва                = Чуднівська районна рада
| країна               = {{UKR}}
| регіон               = [[Житомирська область]]
| центр                = м. [[Чуднів]]
| код ЄДРПОУ           = 13577209
| КОАТУУ               =
| утворена             = 1923
| облікова картка      =
| адреса               = вул. Героїв Майдану, 104, м. Чуднів, Чуднівський р-н, Житомирська обл., 13201<ref>{{cite web |title=Поштові індекси та відділення поштового зв’язку України |url=http://services.ukrposhta.com/postindex_new/default.aspx |website=Укрпошта |accessdate=10 червня 2020 |archive-date=18 листопада 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191118055506/http://services.ukrposhta.com/postindex_new/default.aspx }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191118055506/http://services.ukrposhta.com/postindex_new/default.aspx |date=2019-11-18 }}</ref>
| код                  = 4139
| телефонний_номер     = 22008, 21019
| вебсторінка          = [http://www.chudnivrada.gov.ua/ Чуднівська районна рада]
| голова               = Домашенко Павло Павлович
| загальний склад ради = 34 депутати
}}

'''Чу́днівська райо́нна ра́да''' — [[органи місцевого самоврядування|орган місцевого самоврядування]] [[Чуднівський район|Чуднівського району]] [[Житомирська область|Житомирської області]]. Розміщується в [[місто|місті]] [[Чуднів]], [[адміністративний центр|адміністративному центрі]] району.

== VII скликання ==

=== Склад ради ===
Загальний склад ради: 34 [[депутат]]и.

Виборчий бар'єр на чергових [[Місцеві вибори в Україні 2015|місцевих виборах 2015 року]] подолали місцеві організації семи політичних партій. Дев'ять депутатських місць отримала [[Європейська Солідарність|БПП «Солідарність»]] — 8, Всеукраїнська Чорнобильська Народна Партія «За добробут та соціальний захист народу» — 7, [[Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина»]] — 6 мандатів, [[Радикальна партія Олега Ляшка]] — 4, [[УКРОП (політична партія)|УКРОП]], [[Опозиційний блок (партія)|«Опозиційний блок»]] та [[Аграрна партія України]] — по 3 депутати<ref>{{cite web |title=Обрані на відповідних виборах депутати місцевої ради |url=https://www.cvk.gov.ua/pls/vm2015/pvm057pid112=21pid102=12110pf7691=12110pt001f01=100rej=0pt00_t001f01=100.html |website=Центральна виборча комісія |accessdate=10 червня 2020 |archive-date=10 червня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200610110706/https://www.cvk.gov.ua/pls/vm2015/pvm057pid112=21pid102=12110pf7691=12110pt001f01=100rej=0pt00_t001f01=100.html }}</ref>.

За інформацією офіційної сторінки ради, станом на червень 2020 року діють п'ять депутатських фракції (Всеукраїнської Чорнобильської Народної Партії «За добробут та соціальний захист народу», ВО «Батьківщина», «БПП «Солідарність», Аграрної партії України, Радикальної партії Олега Ляшка) та п'ять постійних депутатських комісій:
* з питань регламенту, депутатської етики, місцевого самоврядування, законності, правопорядку і прав людини;
* з гуманітарних питань та соціального захисту населення;
* з питань соціально-економічного розвитку, інвестиційної діяльності, середнього і малого бізнесу, діяльності житлово-комунального господарства;
* з питань агропромислового розвитку, регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища;
* з питань бюджету та комунальної власності.

=== Керівництво ===
13 листопада 2015 року, на засіданні першої сесії Чуднівської районної ради VII скликання, головою ради обрали представника «Опозиційного блоку» Павла Домашенка. Заступником став депутат від Радикальної партії Олега Ляшка Сергій Костяков<ref>{{cite news |title=У Чуднові новим головою районної ради став «опоблоківець» |url=http://zhitomir.today/news/government/u_chudnovi_novim_golovoyu_rayonnoyi_radi_stav_opoblokivets-id10856.html |accessdate=10 червня 2020 |archive-date=10 червня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200610111258/http://zhitomir.today/news/government/u_chudnovi_novim_golovoyu_rayonnoyi_radi_stav_opoblokivets-id10856.html }}</ref>.

== Колишні голови ради ==
* Копчик Валерій Миколайович — 2006—2015 роки

== Див. також ==
* [[Чуднівський район]]
* [[Адміністративний устрій Чуднівського району]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.chudnivrada.gov.ua/ Чуднівська районна рада. Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191024192607/http://www.chudnivrada.gov.ua/ |date=24 жовтня 2019 }}
* [https://rada.info/rada/13577209/ Чуднівська районна рада, Чуднівський район, Житомирська область] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190702154422/https://rada.info/rada/13577209/ |date=2 липня 2019 }}
* [https://clarity-project.info/edr/13577209 Чуднівська районна рада] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200610110707/https://clarity-project.info/edr/13577209 |date=10 червня 2020 }}

== Посилання ==
* [https://opendatabot.ua/c/13577209 Чуднівська районна рада (13577209)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200610112213/https://opendatabot.ua/c/13577209 |date=10 червня 2020 }}
* [https://youcontrol.com.ua/catalog/company_details/13577209/ Чуднівська райрада] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200610111037/https://youcontrol.com.ua/catalog/company_details/13577209/ |date=10 червня 2020 }}

{{Zhytomyr-obl-stub}}

[[Категорія:Районні ради Житомирської області]]
[[Категорія:Чуднівський район]]

title: Основні дані

Центр: м. Чуднів

Країна: Україна

Область/АРК: Житомирська область

title: Контакти

Вебсторінка: Чуднівська районна рада

title: Районна влада

Голова ради: Домашенко Павло Павлович

Загальний склад ради: 34 депутати


text:
# Рутковське-Малі
Рутковське-Малі (пол. Rutkowskie Małe) — село в Польщі, у гміні Ясвіли Монецького повіту Підляського воєводства. Населення — 34 особи (2011). Місто розташоване приблизно за 10 км на північний схід від Моньків і за 43 км на північний захід від регіонального центру Білостока.
У 1975-1998 роках село належало до Білостоцького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 18      | 4                  | 12               | 2                    |
| Жінки    | 16      | 2                  | 9                | 5                    |
| Разом    | 34      | 6                  | 21               | 7                    |

title: Рутковське-Малі

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Рутковське-Малі
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Rutkowskie Małe}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Підляське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Монецький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Ясвіли (гміна){{!}}Ясвіли
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 34
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 85
|поштовий індекс        = 19-124 Jaświły
|автомобільний код      = BMN
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0031130
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Рутковське-Малі''' ({{lang-pl|Rutkowskie Małe}}) — село в Польщі, у [[Ясвіли (гміна)|гміні Ясвіли]] [[Монецький повіт|Монецького повіту]] [[Підляське воєводство|Підляського воєводства]]. Населення — {{formatnum:34}} {{МНОЖИНА:34|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}). Місто розташоване приблизно за 10 км на північний схід від Моньків і за 43 км на північний захід від регіонального центру Білостока.

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Білостоцьке воєводство (1975—1998)|Білостоцького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=18 |ЧолПре=4 |ЧолПрац=12 |ЧолПост=2
|Жін=16 |ЖінПре=2 |ЖінПрац=9 |ЖінПост=5
|Разом=34 |РазомПре=6 |РазомПрац=21 |РазомПост=7
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Ясвіли}}

{{Підляське-доробити}}

[[Категорія:Села Монецького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Підляське воєводство

Повіт: Монецький повіт

Гміна: Ясвіли

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Поштовий індекс: 19-124 Jaświły

Автомобільний код: BMN

OSM: ↑3087477 ·R (Ґміна Ясвіли)


text:
# Cap21
Громадянство, дія, участь за XXI століття — французька невелика політична партія екологістів.

## Історія
Була заснована в 1996 Корінн Лепаж як політичний дискусійний клуб, який в 2000 був перетворений в партію. Лепаж брала участь в президентських виборах 2002 року, де отримала 1,88% голосів. 2007 року партія підтримувала Франсуа Байру на президентських виборах і його Демократичний рух на наступних парламентських виборах, проте жоден з 20 кандидатів партії не був обраний.

title: Cap21

wikitext:
{{Політична партія}}
'''Громадянство, дія, участь за XXI століття''' — [[Франція|французька]] невелика [[політична партія]] [[Екологічна організація|екологістів]].

== Історія ==
Була заснована в [[1996]] [[Корінн Лепаж]] як політичний дискусійний клуб, який в [[2000]] був перетворений в партію. Лепаж брала участь в [[Президентські вибори у Франції 2002|президентських виборах 2002 року]], де отримала 1,88% голосів. 2007 року партія підтримувала [[Франсуа Байру]] на [[Президентські вибори у Франції 2007|президентських виборах]] і його [[Демократичний рух (Франція)|Демократичний рух]] на наступних [[Парламентські вибори у Франції (2007)|парламентських виборах]], проте жоден з 20 кандидатів партії не був обраний.

{{Політичні партії Франції}}
{{Party-stub}}
[[Категорія:Політичні партії Франції]]
[[Категорія:Зелені партії]]
[[Категорія:Засновані у Франції 1996]]

title: Cap21 ·

Країна: Франція

Голова партії: Corinne Lepaged

Штаб-квартира: Булонь-Біянкур

title: Cap21 ·

Ідеологія: виважений розвиток


text:
# Жмудський Володимир Володимирович
Володимир Володимирович Жмудський (нар. 23 січня 1947, Дубляни, Самбірський район, Львівська область, УРСР) — український радянський вотерполіст, олімпійський чемпіон 1972 року, призер чемпіонату світу, дворазовий чемпіон Європи.

## Біографія
Володимир Жмудський народився 23 січня 1947 року в селищі міського типу Дубляни.
Водним поло почав займатися у Львові, де виступав за місцевий клуб «Динамо». Потім перейшов у клуб «ЦСК ВМФ», у складі якого шість разів став чемпіоном СРСР. Закінчував кар'єру в московському «Динамо».
Вдалі виступи на клубному рівні дали можливість спортсмену пробитися в збірну СРСР. У 1966 році він вперше став чемпіоном Європи, а у 1970 році повторив це досягнення. У 1972 році здобув своє найбільше спортивне досягнення, ставши олімпійським чемпіоном на змаганнях у Мюнхені. Жмудський продовжував виступати за національну збірну, ставши срібним призером чемпіонату світу в 1973 році, та чемпіонату Європи в 1974 році.
Жмудський випускник Львівського державний університет фізичної культури. За видатні досягнення отримав медаль «За трудову відзнаку».
В 90-х його було засуджено за торгівлю медичними препаратами які містять наркотичні речовини.

title: Жмудський Володимир Володимирович

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я                = Володимир Жмудський
| повне_ім'я          = Володимир Володимирович Жмудський
| зображення          =
| розмір зображення   =
| прізвисько          =
| національність      = [[українці|українець]]
| громадянство        = {{URS}}
| місце_проживання    =
| дата_народження     =
| місце_народження    = [[Дубляни (смт)|Дубляни]], [[Самбірський район]], [[Львівська область]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]
| дата_смерті         =
| місце_смерті        =
| зріст               =
| вага                =
| батько              =
| мати                =
| дружина             =
| діти                =
| вебсторінка         =
| країна              = {{URS}}
| вид_спорту          = [[водне поло]]
| дисципліна          =
| спортивне_звання    =
| студентська_команда =
| клуб                =
| команда             =
| нац._збірна         =
| статус_професіонала =
| тренери             =
| завершення_виступів =
| тренує              =
| світові             =
| регіональні         =
| національні         =
| олімпійські         =
| паралімпійські      =
| найвищий_рейтинг    =
| поточний_рейтинг    =
| особисті_рекорди    =
| нагороди            =
| медалі              =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry|{{URS}}}}
{{MedalSport|[[Водне поло]]}}
{{MedalCompetition|[[Олімпійські ігри]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 1972|Мюнхен 1972]]|}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з водних видів спорту|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з водних видів спорту 1973|Белград 1973]]|}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з водних видів спорту|Чемпіонати Європи]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1966|Утрехт 1966]]|}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1970|Барселона 1970]]|}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1974|Відень 1974]]|}}
| show-medals = yes
}}
'''Володимир Володимирович Жмудський''' ({{н.}} [[23 січня]] [[1947]], [[Дубляни (смт)|Дубляни]], [[Самбірський район]], [[Львівська область]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]) — [[Україна|український]] [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] [[водне поло|вотерполіст]], [[олімпійський чемпіон]] [[Літні Олімпійські ігри 1972|1972]] року, призер чемпіонату світу, дворазовий чемпіон Європи.

== Біографія ==
Володимир Жмудський народився [[23 січня]] [[1947]] року в селищі міського типу [[Дубляни (смт)|Дубляни]].

Водним поло почав займатися у [[Львів|Львові]], де виступав за місцевий клуб «Динамо». Потім перейшов у клуб «ЦСК ВМФ», у складі якого шість разів став чемпіоном [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]. Закінчував кар'єру в московському «Динамо».

Вдалі виступи на клубному рівні дали можливість спортсмену пробитися в збірну [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]. У 1966 році він вперше став чемпіоном Європи, а у 1970 році повторив це досягнення. У 1972 році здобув своє найбільше спортивне досягнення, ставши олімпійським чемпіоном на змаганнях у [[Мюнхен]]і. Жмудський продовжував виступати за національну збірну, ставши срібним призером чемпіонату світу в 1973 році, та чемпіонату Європи в 1974 році.

Жмудський випускник [[Львівський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського|Львівського державний університет фізичної культури]]. За видатні досягнення отримав [[медаль «За трудову відзнаку»]].

В 90-х його було засуджено за торгівлю медичними препаратами які містять наркотичні речовини.

== Посилання ==
* {{SportsReference|zh/vladimir-zhmudsky-1|NAME=Володимир Жмудський}}

{{ОІ 1972, Водне поло, чоловіча збірна СРСР}}
{{Портали|Біографії|Спорт|Львівщина|Олімпійські ігри}}

[[Категорія:Уродженці Дублян]]
[[Категорія:Призери з водного поло чемпіонатів світу з водних видів спорту]]
[[Категорія:Чемпіони Європи з водного поло]]
[[Категорія:Радянські чемпіони Європи]]
[[Категорія:Радянські олімпійські ватерполісти та ватерполістки]]

title: Загальна інформація

Національність: українець

Громадянство: СРСР

Народження: 23 січня 1947 (78 років) · Дубляни, Самбірський район, Львівська область, УРСР

Вага: 81 кг

title: Спорт

Країна: СРСР

Вид спорту: водне поло

title: Олімпійські ігри

Золото: Мюнхен 1972

title: Чемпіонат світу

Срібло: Белград 1973

title: Чемпіонати Європи

Золото:
Утрехт 1966
Барселона 1970

Срібло: Відень 1974


text:
# Теплота плавлення
Теплота́ пла́влення (ентальпі́я пла́влення) — кількість теплоти, яку необхідно надати речовині в рівноважному ізобарно-ізотермічному процесі, щоб перевести її із твердого кристалічного стану в рідкий при температурі плавлення, або ж кількість теплоти, що виділяється при кристалізації речовини.
Теплота плавлення є окремим випадком теплоти фазового переходу І роду. Вона є завжди додатною, оскільки плавлення включає подолання сил міжмолекулярного притягання у твердому тілі
Залежно від обраної одиниці вимірювання речовини розрізняють:
- питома теплота плавлення — теплота, що необхідна для плавлення 1 грама або кілограма речовини (розмірність величини у Дж/г, Дж/кг, ккал/кг тощо)
- молярна теплота плавлення — теплота, що необхідна для плавлення 1 моля речовини (розмірність величини у Дж/моль)

## Питома теплота плавлення
Питома теплота плавлення - фізична величина, що характеризує певну речовину й дорівнює кількості теплоти, яку необхідно передати твердій кристалічній речовині масою 1 кг, щоб за температури плавлення повністю перетворити її на рідину.

Питома теплота плавлення λ тіла масою m визначається за формулою:
{\displaystyle \lambda ={\frac {Q}{m}}},
де Q — кількість теплоти, отримана речовиною при плавленні (або та, що виділилася при кристалізації), m — маса речовини, що плавиться (або кристалізується).
Теплота плавлення визначається за формулою:
{\displaystyle Q=\lambda \cdot m},
де λ — питома теплота плавлення, m — маса тіла.

### Питома теплота плавлення деяких речовин
| Речовина      | Питома теплота плавлення, кДж/кг |
| ------------- | -------------------------------- |
| Алюміній      | 390                              |
| Залізо        | 277                              |
| Золото        | 66,2                             |
| Лід           | 333,5                            |
| Мідь          | 213                              |
| Нафталін      | 150                              |
| Олово         | 60,7                             |
| Платина       | 101                              |
| Ртуть         | 12                               |
| Свинець       | 25                               |
| Срібло        | 105                              |
| Цинк          | 102                              |
| Чавун (білий) | 14                               |
| Чавун (сірий) | 100                              |

title: Теплота плавлення

wikitext:
{{unibox}}'''Теплота́ пла́влення (ентальпі́я пла́влення)''' — [[кількість теплоти]], яку необхідно надати речовині в [[рівноважний процес|рівноважному]] [[ізобарний процес|ізобарно]]-[[ізотермічний процес|ізотермічному процесі]], щоб перевести її із [[тверде тіло|твердого кристалічного стану]] в [[рідина|рідкий]] при [[температура плавлення|температурі плавлення]], або ж кількість теплоти, що виділяється при [[кристалізація|кристалізації]] речовини.

Теплота плавлення є окремим випадком [[теплота фазового переходу|теплоти фазового переходу]] [[Фазовий перехід першого роду|І роду]]. Вона є завжди додатною, оскільки плавлення включає подолання сил міжмолекулярного притягання у твердому тілі

Залежно від обраної одиниці вимірювання речовини розрізняють:
* ''питома теплота плавлення'' — теплота, що необхідна для плавлення 1 грама або кілограма речовини (розмірність величини у [[Джоуль|Дж]]/[[г]], [[Джоуль|Дж]]/[[кг]], [[Калорія|ккал]]/кг тощо)
* ''молярна теплота плавлення'' — теплота, що необхідна для плавлення 1 моля речовини (розмірність величини у Дж/[[моль]])

== Питома теплота плавлення ==
Питома теплота плавлення - фізична величина, що характеризує певну речовину й дорівнює кількості теплоти, яку необхідно передати твердій кристалічній речовині масою 1 кг, щоб за температури плавлення повністю перетворити її на рідину.

Питома теплота плавлення '''λ''' тіла масою '''m''' визначається за формулою:
: <math>\lambda=\frac{Q}{m}</math>,
де '''Q''' — [[кількість теплоти]], отримана речовиною при [[плавлення|плавленні]] (або та, що виділилася при [[кристалізація|кристалізації]]), '''m''' — маса речовини, що плавиться (або кристалізується).

Теплота плавлення визначається за формулою:
: <math> Q = \lambda\cdot m </math>,
де '''λ''' — питома теплота плавлення, '''m''' — маса тіла.

=== Питома теплота плавлення деяких речовин ===
{| class="wikitable sortable"
|-
! Речовина
! Питома теплота плавлення, кДж/кг
|-
| [[Алюміній]]
| 390
|-
| [[Залізо]]
| 277
|-
| [[Золото]]
| 66,2
|-
| [[Лід]]
| 333,5<ref>N. S. Osborne, Heat of fusion of ice. A revision, J. Res. Natl. Bur. Stand. 23 (1939) 643-
646.</ref>
|-
| [[Мідь]]
| 213
|-
| [[Нафталін]]
| 150
|-
| [[Олово]]
| 60,7
|-
| [[Платина]]
| 101
|-
| [[Ртуть]]
| 12
|-
| [[Свинець]]
| 25
|-
| [[Срібло]]
| 105
|-
| [[Цинк]]
| 102
|-
| [[Білий чавун|Чавун (білий)]]
| 14
|-
| [[Сірий чавун|Чавун (сірий)]]
| 100
|-
|}

== Див. також ==
* [[Питома величина]]
* [[Питома теплоємність]]
* [[Прихована теплота]]
* [[Плавлення]]
* [[Кристалізація]]
* [[Теплота фазового переходу]]
* [[Явище Померанчука]]

== Примітки ==
{{reflist}}
== Джерела ==
* Глосарій термінів з хімії // Й. пейда, О. Швайка. Ін-т фізико-органічної хімії та вуглехімії ім. Л. М. Литвиненка НАН України, Донецький національний університет — Донецьк: «Вебер», 2008. — 758 с. — ISBN 978-966-335-206-0.
*{{МГЕ}}

{{Physics-stub}}

[[Категорія:Термодинаміка]]
[[Категорія:Фізичні властивості]]
[[Категорія:Базові поняття фізики]]
[[Категорія:Ентальпія|*]]

Досліджується в: термодинаміка

Розмірність: {\displaystyle {\mathsf {L}}^{2}{\mathsf {M}}{\mathsf {T}}^{-2}} · Редагувати інформацію у Вікіданих

Символ величини (LaTeX): {\displaystyle H_{\mathrm {fus} }} · Редагувати інформацію у Вікіданих


text:
# Франскільони
Франскільони (фр. Les fransquillons; нід. Franskiljons; букв. «Французики») — асимільовані фламандці, франкомовна етнокультурна меншість у Королівстві Бельгія.

## Історія
У 1830 році відбулася Бельгійська революція, керівництво якою було у руках валлонів. Після завоювання незалежності Бельгії, почалася франкізація всього життя Бельгії. Державною мовою стала французька, фламандська мова була упосліджена у своєму розвитку, попри те що валлони становили лише 42,6% населення і їх частка поступово скорочувалася внаслідок їх більш низької народжуваності протягом усього періоду існування Бельгії. Валлонська буржуазія ставилася з презирством до фламандської культури.
Франскільонами називають асимільованих етнічних фламандців, котрі перейшли на колись престижну французьку мову, з рідної нідерландської мови. Переходили на французьку мову для того, щоб наблизитись до королівського двору, піднятися кар'єрними сходами або добитися світової популярності. Особливо це стосувалось групи фламандських письменників, які пишуть французькою мовою. Громада франскільонів займала ключові позиції в економіці, культурі та літературі Фландрії кінця XIX століття. Основними культурними центрами громади стали великі міста Фландрії — Гент, Кортрейк, Брюгге, Антверпен, та столиця країни — Брюссель. Якщо в перших чотирьох містах їх було не більше 5-10% населення, то франкізація Брюсселя прийняла незворотний характер навіть після того, як 8 листопада 1962 року було прийнято закон за яким в країні було проведено мовний кордон і введення нідерландської одномовності у Фландрії, яка завдала істотного удару по громаді.
Діти франскільонів зазвичай виховувалися у виключно франкомовному середовищі, і їх критична маса досягла певного рівня саме в столиці початку XX століття. Франскільонів не варто плутати із сучасним франкомовною меншістю Фландрії, яка не визнається фламандським урядом. Між франскільонами та цими франкофонами існує певний зв'язок, проте остання група чисельністю близько 150 тис. осіб — продукт відносно недавнього процесу урбанізації Брюсселю, стисненого з усіх боків фламандською територією.

## Відомі франскільони
- Еразм-Луї Сюрлет де Шокьє — регент королівства Бельгія 1830–1831 рр..
- Еміль Верхарн — письменник.
- Моріс Метерлінк — поет, драматург і філософ.
- Жорж Роденбах — письменник.
- Сюзанна Лілар — письменниця та драматург.
- Марі Ґеверс — письменниця.
- Мішель де Гельдерод — письменник і драматург.
- Фелікс Де Рой — журналіст.
- Люк Бейер — журналіст, політичний діяч.
- Шарль Де Костер — письменник.
- Франсуаза Малле-Жоріс — письменниця.
- Жак Брель — співак, поет, композитор, режисер, актор та автор-виконавець.
- Фернан Кнопфф — художник, графік, скульптор і мистецтвознавець.
- Джеймс Енсор — художник та графік.
- Жорж Екхоуд — письменник, поет, есеїст, драматург, художній критик та перекладач.
- Макс Ельскамп — поет-символіст.

title: Франскільони

wikitext:
'''Франскільони''' ({{lang-fr|Les fransquillons}}; {{lang-nl|Franskiljons}}; букв. «Французики») — [[Асиміляція|асимільовані]] [[фламандці]], франкомовна етнокультурна меншість у [[Бельгія|Королівстві Бельгія]].

== Історія ==
У 1830 році відбулася [[Бельгійська революція]], керівництво якою було у руках валлонів. Після завоювання незалежності Бельгії, почалася франкізація всього життя Бельгії. Державною мовою стала французька, фламандська мова була упосліджена у своєму розвитку, попри те що валлони становили лише 42,6% населення і їх частка поступово скорочувалася внаслідок їх більш низької народжуваності протягом усього періоду існування Бельгії<ref>Jacques Logie, 1830 : de la régionalisation à l'indépendance, Paris, Duculot, 1980</ref>. Валлонська буржуазія ставилася з презирством до фламандської культури.

Франскільонами називають [[Асиміляція|асимільованих]] етнічних [[фламандці]]в, котрі перейшли на колись престижну французьку мову, з рідної нідерландської мови. Переходили на французьку мову для того, щоб наблизитись до королівського двору, піднятися кар'єрними сходами або добитися світової популярності. Особливо це стосувалось групи фламандських письменників, які пишуть французькою мовою. Громада франскільонів займала ключові позиції в економіці, культурі та літературі Фландрії кінця XIX століття. Основними культурними центрами громади стали великі міста Фландрії — [[Гент]], [[Кортрейк]], [[Брюгге]], [[Антверпен]], та столиця країни — [[Брюссель]]. Якщо в перших чотирьох містах їх було не більше 5-10% населення, то [[франкізація Брюсселя]] прийняла незворотний характер навіть після того, як [[8 листопада]] [[1962]] року було прийнято закон за яким в країні було проведено мовний кордон і введення нідерландської одномовності у Фландрії, яка завдала істотного удару по громаді.

Діти франскільонів зазвичай виховувалися у виключно франкомовному середовищі, і їх критична маса досягла певного рівня саме в столиці початку XX століття. Франскільонів не варто плутати із сучасним франкомовною меншістю Фландрії, яка не визнається фламандським урядом. Між франскільонами та цими франкофонами існує певний зв'язок, проте остання група чисельністю близько 150 тис. осіб — продукт відносно недавнього процесу [[Урбанізація|урбанізації]] Брюсселю, стисненого з усіх боків фламандською територією.
[[Файл:Surletdechokier.jpg|міні|праворуч|200пкс|Еразм-Луї Сюрлет де Шок'є]]

== Відомі франскільони ==
* [[Еразм-Луї Сюрлет де Шокьє]] — регент королівства Бельгія 1830–1831 рр..
* [[Еміль Верхарн]] — письменник.
* [[Моріс Метерлінк]] — поет, драматург і філософ.
* [[Жорж Роденбах]] — письменник.
* [[Сюзанна Лілар]] — письменниця та драматург.
* Марі Ґеверс — письменниця.
* [[Мішель де Гельдерод]] — письменник і драматург.
* [[Фелікс Де Рой]] — журналіст.
* [[Люк Бейер]] — журналіст, політичний діяч.
* [[Шарль де Костер|Шарль Де Костер]] — письменник.
* [[Франсуаза Малле-Жоріс]] — письменниця.
* [[Жак Брель]] — [[співак]], [[поет]], [[композитор]], [[режисер]], актор та автор-виконавець.
* [[Фернан Кнопфф]] — художник, графік, скульптор і мистецтвознавець.
* [[Джеймс Енсор]] — художник та графік.
* [[Жорж Екхоуд]] — письменник, поет, есеїст, драматург, художній критик та перекладач.
* [[Макс Ельскамп]] — поет-[[Символізм|символіст]].

== Див. також ==
* [[Франкізація Брюсселя]]
== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.svoboda-news.com/arxiv/pdf/1922/Svoboda-1922-215.pdf Свобода. число 215, 1922 р. Національна боротьба в Бельгії]
[[Категорія:Франскільони| ]]
[[Категорія:Фландрія]]
[[Категорія:Французька мова в Бельгії]]
[[Категорія:Пейоративи]]


text:
# Неплюєве (станція)
Неплюєве — проміжна залізнична станція 5 класу Конотопської дирекції Південно-західної залізниці на лінії Конотоп—Хутір-Михайлівський.
Розташована в Ямпільському районі Сумської області між станціями Хутір-Михайлівський (10 км) та Янпіль (11 км).
На станції зупиняються приміські поїзди. Через обстріли прикордоння станом на 2025 рік є кінцевою для електропоїздів зі станцій Терещенська та Конотоп.

title: Неплюєве (станція)

wikitext:
{{Залізнична станція
|тип = станція
|Year = 1926
|Name = Неплюєве
|Line = [[Конотоп (станція)|Конотоп]] — [[Хутір-Михайлівський (станція)|Хутір-Михайлівський]]
|OldName =
|Railway = [[Південно-Західна залізниця]]
|Department = [[Конотопська дирекція залізничних перевезень|Конотопська дирекція]]
|Image =
|населений_пункт = село [[Неплюєве]]
|lat_dir = |lat_deg = 51 |lat_min = 58 |lat_sec =22
  |lon_dir = |lon_deg = 33 |lon_min = 50 |lon_sec = 39
  |region                 = UA
  |CoordScale             =
|Type = проміжна
|NumberOfPlatforms = 2
|NumberOfTracks = 4
|DistanceKiev = 326 (до ст. [[Київ-Пасажирський]])
|Distance =
|Center = [[Харків-Пасажирський|Харкова]]
|Distance2 =
|Center2 = [[Суми (станція)|Сум]]
|Code = 328628
|CodeExpress = 2201001
|Commons = <!--категорія у Вікісховищі-->
|services = {{+Станція}} {{+Каса}}
|services1 =
}}
{{Otheruses|Неплюєве}}
{{Конотоп — Хутір-Михайлівський}}

'''Неплюєве''' — проміжна [[залізнична станція]] 5 класу [[Конотопська дирекція залізничних перевезень|Конотопської дирекції]] [[Південно-Західна залізниця|Південно-західної залізниці]] на лінії [[Конотоп (станція)|Конотоп]]—[[Хутір-Михайлівський (станція)|Хутір-Михайлівський]].

Розташована в [[Ямпільський район (Сумська область)|Ямпільському районі]] [[Сумська область|Сумської області]] між станціями [[Хутір-Михайлівський (станція)|Хутір-Михайлівський]] (10 км) та [[Янпіль]] (11 км).

На станції зупиняються приміські поїзди. Через обстріли прикордоння станом на 2025 рік є кінцевою для електропоїздів зі станцій Терещенська та Конотоп.

== Посилання ==
* Железнодорожная энциклопедия Украины, [http://rw.org.ua/index.php?title=Станция_Неплюево Станция Неплюево]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-ru}}
* [https://tokatema.ru/ст-неплюево/ Ст. Неплюєве. ''Tokatema blog''] {{ref-ru}}

== Джерела ==
* {{ЖДС}}
* {{railwayz|1602}}
* {{АЗУ-2008}}

{{Роздільні пункти Конотопської дирекції ПЗЗ}}

{{Портали|Залізниця}}

[[Категорія:Залізничні станції Сумської області]]
[[Категорія:Транспорт Ямполя (смт)]]

title: Станція Неплюєве Конотоп — Хутір-Михайлівський · Південно-Західна залізниця · Конотопська дирекція · село Неплюєве

Тип: проміжна

Відстань до Києва, км: 326 (до ст. Київ-Пасажирський)

Послуги: Залізнична станція · Квиткова каса

title: Конотоп — Хутір-Михайлівський

Брянськ
337 · Хутір-Михайлівський
Т 1915
326 · Неплюєве
322 · Івотка
314 · Янпіль
Р65
300 · Макове
295 · Гукове
290 · Терещенська
Т 1907
283 · Пиротчине
276 · Брюловецький
270 · Реть
264 · Кролевець
Т 2502
257 · Лапшин
254 · Майорівка
| 0 | | 249 | · Алтинівка
М02E101
244 · Присеймів'я
238 · Мельня
235 · Річка Сейм
226 · Вирівка
пр-кт Миру

Перемога
Ворожба
р. Журавель
р. Студенка
р. Шостка
Глухів
Семенівка
р. Есмань
р. Реть
23 · Короп
р. Сейм
Бахмач – Ворожба

221 · Конотоп


text:
# Букайші
Бука́йші (латис. Bukaiši) — село у Латвії, Семигалія, Терветський край, Букайшівська волость. Адміністративний центр волості. Розташоване на півдні країни, на березі річки Тервете, на латисько-литовському кордоні.

## Назва
- Бука́йші (латис. Bukaiši, лит. Bukaišiai) — сучасна латиська назва.
- Фокенго́ф (нім. Fockenhof) — стара німецька назва, що походить від маєтку (латис. Bukaišu muiža).

## Географія
Букайші розташовані на півдні Латвії, в Семигалії, неподалік від латисько-литовського кордону. Село лежить на перехресті річки Тервете з автошляхами V1108 (Букайші-Лачі) і V1106 (Аугсткалне-Бене). Населення — 237 осіб (2020).

## Історія
Букайші вперше згадуються у історичних документах під 1605 роком як маєток Фокенгоф. Він входив до складу герцогства Курляндії та Семигалії, яким керували німецькі родини.
1649 року герцог Яків Кеттлер дарував цей маєток своїй дружині, бранденбурзькій принцесі Луїзі-Шарлотті.
У XVIII ст. маєток перейшов баронському роду Говенів. 1740 року тут народився Отто-Герман фон дер Говен, курляндський правник і дипломат, один із організаторів російської анексії Курляндії та Семигалії.
1901 року у селі постала місцева Латвійська спілка, філіал ризької організації, що об'єднувала латишів за національністю.
Після 1933 року маєтності Букайші належали латвійському льотчику-герою Гербертсу Цукурсу, який під час Другої світової війни взяв участь у Голокості.
22 серпня 1944 року в районі села Букайші відбувся танковий бій між німецькими і радянськими військами.
В часи радянської окупації село було центром Букайшської сільської ради Добельського району. В селі діяв колхоз імені Суворова.

## Населення
Згідно з даними Управління у справах громадянства і міграції населенн Букайшів станом на 16 січня 2020 року нараховувало 237 осіб.

## Персоналії

### Уродженці
- Отто-Герман фон дер Говен — курляндський правник і дипломат.

title: Букайші

wikitext:
{{НП
|зображення = Bukaiši (Fockenhof) manor - panoramio.jpg
|опис зображення = Колишній маєток Фокенгоф
}}

'''Бука́йші''' ({{lang-lv|Bukaiši}}) — село у [[Латвія|Латвії]], [[Семигалія]], [[Терветський край]], [[Букайшівська волость]]. Адміністративний центр волості. Розташоване на півдні країни, на березі річки [[Тервете]], на [[Латисько-литовський кордон|латисько-литовському кордоні]].

== Назва ==
* '''Бука́йші''' ({{lang-lv|Bukaiši}}, {{lang-lt|Bukaišiai}}) — сучасна латиська назва.
* '''Фокенго́ф''' ({{lang-de|Fockenhof}}) — стара німецька назва, що походить від маєтку ({{lang-lv|Bukaišu muiža}}).

== Географія ==
[[Файл:Bukaišu skola - panoramio.jpg|250px|міні|Букайшівська школа]]

Букайші розташовані на півдні Латвії, в Семигалії, неподалік від латисько-литовського кордону. Село лежить на перехресті річки Тервете з автошляхами V1108 (Букайші-[[Лачі]]) і V1106 ([[Аугсткалне (Терветський край)|Аугсткалне]]-[[Бене (село)|Бене]]). Населення — 237 осіб ([[2020]])<ref name="Bukaiši">[http://vietvardi.lgia.gov.lv/vv/to_www_obj.objekts?p_id=3479&p_back=0** Bukaiši] // Vietvārdu datubāze.</ref>.

== Історія ==
Букайші вперше згадуються у історичних документах під [[1605]] роком як маєток Фокенгоф. Він входив до складу [[герцогство Курляндії і Семигалії|герцогства Курляндії та Семигалії]], яким керували [[балтійські німці|німецькі]] родини.

[[1649]] року герцог [[Яків Кеттлер]] дарував цей маєток своїй дружині, бранденбурзькій принцесі [[Луїза-Шарлотта Бранденбурзька|Луїзі-Шарлотті]].

У XVIII ст. маєток перейшов баронському роду [[Говени|Говенів]]. [[1740]] року тут народився [[Отто-Герман фон дер Говен]], курляндський правник і дипломат, один із організаторів російської [[анексія Курляндії та Семигалії|анексії Курляндії та Семигалії.]]

[[1901]] року у селі постала місцева Латвійська спілка, філіал [[Ризька Латвійська спілка|ризької організації]], що об'єднувала [[латиші]]в за національністю.

Після [[1933]] року маєтності Букайші належали латвійському льотчику-герою [[Гербертс Цукурс|Гербертсу Цукурсу]], який під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] взяв участь у [[Голокост]]і.

[[22 серпня]] [[1944]] року в районі села Букайші відбувся танковий бій між німецькими і радянськими військами.

В часи радянської окупації село було центром Букайшської сільської ради Добельського району<ref>''Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978''. Рига, 1978.</ref>. В селі діяв колхоз імені Суворова.

== Населення ==
Згідно з даними Управління у справах громадянства і міграції населенн Букайшів станом на 16 січня 2020 року нараховувало 237 осіб<ref name="Bukaiši"/>.

== Персоналії ==

=== Уродженці ===
* [[Отто-Герман фон дер Говен]] — курляндський правник і дипломат.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Бібліографія ==
* Possart, F. ''Die russischen Ostsee-Provinzen Kurland, Livland und Esthland''. Stuttgart, 1843. V. 1, S. 230.
* ''Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год''. Рига: Лиесма, 1978.

== Посилання ==
{{ci}}
* [http://vietvardi.lgia.gov.lv/vv/to_www_obj.objekts?p_id=3479&p_back=0** Bukaiši] // Vietvārdu datubāze.
* [http://www.tervetesnovads.lv/bukaisu-vesture/ Bukaišu pagasta vēsture] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200921035504/http://www.tervetesnovads.lv/bukaisu-vesture/ |date=21 вересня 2020 }} (Історія Букайшівської волості)
* [https://shop.ciedras.lv/home/vesture/ Bukaišu muižas vēsture] (Історія маєтку Фокенгоф)
{{ac}}
[[Категорія:Села Латвії]]
[[Категорія:Маєтки Латвії]]
[[Категорія:Латисько-литовський кордон]]
[[Категорія:Семигалія]]

title: Країна

Країна: Латвія

Адмінодиниця: Bukaiši Parishd


text:
# Парізіна Малатеста
Парізі́на Малате́ста (італ. Parisina Malatesta; 1404 — 21 травня 1425) — італійська шляхтянка, маркіза-консорт феррарська (1418—1425). Представниця Малатестівського дому. Народилася в Чезені, Італія. Донька чезенського сеньйора Андреа Малатести і Лукреції Орделаффі. 1418 року одружилася із феррарським маркізом Нікколо III д'Есте, старшим за неї майже на 20 років. Народила доньку Джіневру. 1424 року вчинила перелюб зі своїм пасинком-однолітком Уго д'Есте. Ув'язнена разом із ним за наказом чоловіка. Страчена у Феррарі. Похована у феррарській Церкві святого Франциска. Її трагічна історія лягла в основу багатьох європейських творів літератури, музики та образотворчого мистецтва.

## Імена
- Ла́ура Малате́ста (італ. Laura Malatesta) — справжнє ім'я[1]
- Парізі́на Малате́ста (італ. Parisina Malatesta) — прижиттєве прізвисько[1].
- Федра Феррарська (італ. Fedra di Ferrara) — посмертне прізвисько за зразком давньогрецької Федри[1].

## Біографія

### Молодість
Парізіна Малатеста народилася у вересні-жовтні 1404 року в Чезені. Її батьком був Андреа, званий Малатеста; матір'ю — Лукреція Орделаффі, донька Франческо Орделаффі.
Хрещеним іменем дівчинки було Лаура. Але як зазначають судові документи, родичі та близькі друзі називали її за прізвиськом «Паріджіна» (італ. la Parigina, «Вишукана»), за красу, граціозність і смак. У пізніших авторів і поетів це прізвисько перетворилося на «Парізіна» (італ. Parisina).
За кілька тижнів після народження Парізіна втратила матір. 19 жовтня 1404 року її отруїли в Форлі свої ж родичі з дому Орделаффі за те, що вона разом із чоловіком намагалася вигнати з міста Орделаффі й передати його Малетестам.
20 вересня 1416 року помер батько Парізіни. Дівчину відправили в Ріміні, до її дядька Карло Малатести, де вона виросла під наглядом його дружини Елізабети Гонзаги.
У юності Парізіна вивчала латину і французьку, риторику, літературу та етикет. Дівчину привчили до тогочасної куртуазії: читання бретонських романів (особливо про Трістана), верхової їзди, полювання, соколиних ловів, співів, гри на арфи, ігор в карти, а також замовляння невеликих творів образотворчого і ювелірного мистецтва.

### Шлюб
У 1417—1418 роках відбулися переговори між Малатестами та Есте про шлюбний союз 13-річної Парізіни та 35-річного овдовілого феррарського маркіза Нікколо III д'Есте. Вони проходили за посередництва венеційської дипломатії, яка сподівалася на зміцнення політичного альянсу між Ріміні та Феррарою. Попередні вигідні шлюби між членами двох сімей також сприяли цьому союзу.
27 лютого 1418 року Малатести й Есте поспішно підписали шлюбні договори. У квітні того ж року вони відгуляли весілля Парізіни та Нікколо III у Равенні, при дворі полентських сеньйорів. Хоча Феррара була столицею володінь Есте, там були рецидиви чуми, тому публічних святкувань з нагоди шлюбу не проводили.
У Феррарі Парізіну чекав неприємний сюрприз: Нікколо III мав багато коханок і бастардів. Особливо вирізнялася його фаворитка Стелла де Толомей, матір його позашлюбних синів — Уго, Леонелло і Борсо. Вони сприймали Парізіну як потенційну загрозу, бо вона могла народити законноних нащадків маркіза і позбавити їх батькового спадку.
Згідно зі свідченнями документів, Парізіна енергійно і старанно займалася справами Естенського дому на посаді маркізи Феррарської. Її апартаменти розташовувалися у старовинному палаці маркіза, на першому поверсі вежі Рігобелло — просторому та зручному житлі з невеликою залою для читання і гри на арфі.
25 березня 1419 року Парізіна народила від Нікколо III близнючок Джіневру і Лючію, яким, однак, не судилося щасливе майбутнє. 24 травня 1421 року вона нарешті народила сина Альберто Карло, законного спадкоємця Феррари, який помер вже наступного літа від хвороби.

### Перелюб і страта
Парізіна мала складні стосунки зі своїм однолітком Уго д'Есте, первістком маркіза. На початку їхнього знайомства хлопець ненавидів мачуху, цю ненависть підігрівала його матір Стелла. Але згодом, завдяки доброті Парізіни та особистому втручанню маркіза-батька, він був змушений змінити ставлення.
У травні 1424 року, щоб покласти край цій абсурдній злобі, Парізіна змусила Уго супроводжувати його до Равенни на відпочинок полентських сеньйорів, де вони провели місяць. Між двома молодими людьми, обома на порозі двадцяти років, розквітла необачна пристрасть, яка привела їх до шибениці.
Коханці зустрічалися протягом року як у Феррарі, так і на заміських маєтках, але служниця Парізіни донесла на них маркізу Нікколо ІІІ. Аби перевірити правдивість доносу, маркіз разом зі свідком провів слідчий експеримент: він розмістився в приміщені над кімнатою Парізіни та побачив коханців через дірку в підлозі.
У ніч з 20 на 21 травня 1425 року Нікколо ІІІ заарештував дружину і сина. Їх помістили в окремі камери у підвалі вежі Маркезана Феррарського замку. Каяття Уго і звернення Парізани до Ферраської урядової ради, до сеньйора Угуччоне Контрарі та Альберто даль Сале, його міністрів і друзів, результату не дали.
У ніч 21 травня 1425 року двоє закоханих були обезголовлені за наказом Нікколо ІІІ, разом зі своїм звідником Альдобрандіно Рангоні. Їх поспішно поховали на світанку 22 числа в саду феррарської Церкви святого Франциска, біля дзвіниці.

## Родина
Чоловік — Нікколо III д'Есте (1383—1441), маркіз феррарський, моденський і реджоський (1393—1441).
Діти:
- Джіневра д'Есте (1419—1440) ∞ Сигізмундо Пандольфо Малатеста, сеньйор рімінський.

Коханець: Уго д'Есте (1405—1425)

## В культурі
- «Покарання — не помста» (ісп. El castigo sin venganza, 1631), трагедія Лопе де Веги .
- «Парізіна» (1816), поема Байрона.
- «Парізіна» (1833), опера Доніцетті.
- «Парізіна» (1835), трагедія Антоніо Сомми.
- «Парізіна» (1913), трагедія П'єтро Масканьї

### Образотворче мистцтво
- Вирок Уго і Парізіні
Доменікіні, 1836
- Сон Парізіни
Браун, 1842
- Парізіна
Бейкер, 1842
- Парізіна
Бертіні, 1854
- Сон Парізіни
Гастальді, до 1889
- Парізіна й Уго
буклет ХІХ ст.
- Парізіна й Уго
буклет ХІХ ст.
- Декорації опери «Парізіна»
- Костюми вистави «Парізіна»
- В'язниця Парізіни
Бальоні, 1926

### Монографії
- Petrucci, Giuseppe. Ugo d'Este e Parisina Malatesta. Ferrara: Taddei-Soati, 1903.
- Lazzari, Alfonso. Ugo e Parisina nella realtà storica. Firenze, Rassegna Nazionale, 1915.
- Dean, T. Land and Power in Late Medieval Ferrara: The Rule of the Este 1350—1450. Cambridge University Press, 1988.

### Довідники
- Iotti, Roberta. Malatesta, Laura detta Parisina  // Dizionario biografico degli italiani, vol. 68, 2007.

title: Парізіна Малатеста

wikitext:
{{Державний діяч
| титул = Маркіза-консорт Феррарська
| періодпочаток = {{дата|1418| | |1}}
| періодкінець = {{дата|1425|5|21|1}}

| династія = [[Малатести]]
| батько = Адреа Малатеста
| мати = Лукреція Орделаффі
| чоловік = [[Нікколо III д'Есте]]
| діти = [[Джіневра д'Есте|Джіневра]]

| місце народження = [[Чезаре]], Італія
| місце смерті = [[Феррара]], Італія
| місце поховання = [[Церква святого Франциска (Феррара)|Церква святого Франциска]]
}}

'''Парізі́на Малате́ста''' ({{lang-it|Parisina Malatesta}}; {{ДН|||1404}} — {{ДС|21|5|1425}}) — італійська шляхтянка, [[маркіза-консорт феррарська]] (1418—1425). Представниця [[Малатести|Малатестівського дому]]. Народилася в [[Чезена|Чезені]], Італія. Донька чезенського сеньйора [[Адреа Малатеста|Андреа Малатести]] і [[Лукреція Орделаффі|Лукреції Орделаффі]]. 1418 року одружилася із феррарським маркізом [[Нікколо III д'Есте]], старшим за неї майже на 20 років. Народила доньку [[Джіневра д'Есте|Джіневру]]. 1424 року вчинила [[перелюб]] зі своїм пасинком-однолітком [[Уго д'Есте]]. Ув'язнена разом із ним за наказом чоловіка. Страчена у [[Феррара|Феррарі]]. Похована у феррарській [[Церква Святого Франциска (Феррара)|Церкві святого Франциска]]. Її трагічна історія лягла в основу багатьох європейських творів літератури, музики та образотворчого мистецтва.

== Імена ==
* '''Ла́ура Малате́ста''' ({{lang-it|Laura Malatesta}}) — справжнє ім'я<ref name="DBI">Iotti, Roberta. Malatesta, Laura detta Parisina // ''Dizionario biografico degli italiani'', vol. 68, 2007.</ref>
* '''Парізі́на Малате́ста''' ({{lang-it|Parisina Malatesta}}) — прижиттєве прізвисько<ref name="DBI"/>.
* '''Федра Феррарська''' ({{lang-it|Fedra di Ferrara}}) — посмертне прізвисько за зразком давньогрецької [[Федра|Федри]]<ref name="DBI"/>.

== Біографія ==

=== Молодість ===
Парізіна Малатеста народилася у вересні-жовтні 1404 року в [[Чезена|Чезені]]<ref name="DBI"/>. Її батьком був Андреа, званий [[Малатести|Малатеста]]; матір'ю — Лукреція Орделаффі, донька Франческо Орделаффі<ref name="DBI"/>.

Хрещеним іменем дівчинки було Лаура<ref name="DBI"/>. Але як зазначають судові документи, родичі та близькі друзі називали її за прізвиськом «Паріджіна» ({{lang-it|la Parigina}}, «Вишукана»), за красу, граціозність і смак. У пізніших авторів і поетів це прізвисько перетворилося на «Парізіна» ({{lang-it|Parisina}})<ref name="DBI"/>.

За кілька тижнів після народження Парізіна втратила матір. 19 жовтня 1404 року її отруїли в [[Форлі]] свої ж родичі з дому Орделаффі за те, що вона разом із чоловіком намагалася вигнати з міста Орделаффі й передати його Малетестам<ref name="DBI"/>.

20 вересня 1416 року помер батько Парізіни. Дівчину відправили в [[Ріміні]], до її дядька [[Карло Малатеста|Карло Малатести]], де вона виросла під наглядом його дружини [[Елізабета Гонгаза|Елізабети Гонзаги]]<ref name="DBI"/>.

У юності Парізіна вивчала [[латина|латину]] і [[французька мова|французьку]], [[риторика|риторику]], літературу та етикет. Дівчину привчили до тогочасної куртуазії: читання бретонських романів (особливо про [[Трістан]]а), [[верхова їзда|верхової їзди]], [[полювання]], [[сокольництво|соколиних ловів]], співів, гри на [[арфа|арфи]], ігор в карти, а також замовляння невеликих творів образотворчого і ювелірного мистецтва<ref name="DBI"/>.

=== Шлюб ===
[[Файл:Amadio da Milano, Niccolo III d'Este, 1383-1441, Marquess of Ferrara 1393 (obverse), probably 1437-1441, NGA 44369.jpg|250px|міні|Феррарський маркіз Нікколо ІІІ, чоловік Парізіни (1437)]]

У 1417—1418 роках відбулися переговори між Малатестами та [[Естенський дім|Есте]] про шлюбний [[Дитячі шлюби|союз 13-річної Парізіни]] та 35-річного овдовілого феррарського маркіза [[Нікколо III д'Есте]]. Вони проходили за посередництва [[Венеційська республіка|венеційської]] дипломатії, яка сподівалася на зміцнення політичного альянсу між Ріміні та [[Феррара|Феррарою]]<ref name="DBI"/>. Попередні вигідні шлюби між членами двох сімей також сприяли цьому союзу<ref name="DBI"/>.

27 лютого 1418 року Малатести й Есте поспішно підписали шлюбні договори<ref name="DBI"/>. У квітні того ж року вони відгуляли весілля Парізіни та Нікколо III у [[Равенна|Равенні]], при дворі полентських сеньйорів<ref name="DBI"/>. Хоча Феррара була столицею володінь Есте, там були рецидиви [[чума|чуми]], тому публічних святкувань з нагоди шлюбу не проводили<ref name="DBI"/>.

У Феррарі Парізіну чекав неприємний сюрприз: Нікколо III мав багато коханок і бастардів. Особливо вирізнялася його [[фаворит]]ка [[Стелла де Толомей]], матір його позашлюбних синів — [[Уго д'Есте|Уго]], [[Леонелло д'Есте|Леонелло]] і [[Борсо д'Есте|Борсо]]. Вони сприймали Парізіну як потенційну загрозу, бо вона могла народити законноних нащадків маркіза і позбавити їх батькового спадку<ref name="DBI"/>.

Згідно зі свідченнями документів, Парізіна енергійно і старанно займалася справами Естенського дому на посаді маркізи Феррарської<ref name="DBI"/>. Її апартаменти розташовувалися у старовинному палаці маркіза, на першому поверсі вежі Рігобелло — просторому та зручному житлі з невеликою залою для читання і гри на арфі<ref name="DBI"/>.

25 березня 1419 року Парізіна народила від Нікколо III [[Близнюки|близнючок]] [[Джіневра д'Есте|Джіневру]] і [[Лючія д'Есте|Лючію]], яким, однак, не судилося щасливе майбутнє<ref name="DBI"/>. 24 травня 1421 року вона нарешті народила сина [[Альберто Карло д'Есте|Альберто Карло]], законного спадкоємця Феррари, який помер вже наступного літа від хвороби<ref name="DBI"/>.

=== Перелюб і страта ===
[[Файл:Domenichini Condanna di Ugo e Parisina.jpg|250px|міні|Засудження Уго і Парізіни (Доменікіні, 1836).]]

Парізіна мала складні стосунки зі своїм однолітком [[Уго д'Есте]], первістком маркіза. На початку їхнього знайомства хлопець ненавидів мачуху, цю ненависть підігрівала його матір Стелла. Але згодом, завдяки доброті Парізіни та особистому втручанню маркіза-батька, він був змушений змінити ставлення<ref name="DBI"/>.

У травні 1424 року, щоб покласти край цій абсурдній злобі, Парізіна змусила Уго супроводжувати його до Равенни на відпочинок полентських сеньйорів, де вони провели місяць. Між двома молодими людьми, обома на порозі двадцяти років, розквітла необачна пристрасть, яка привела їх до шибениці<ref name="DBI"/>.

Коханці зустрічалися протягом року як у Феррарі, так і на заміських маєтках, але служниця Парізіни донесла на них маркізу Нікколо ІІІ<ref name="DBI"/>. Аби перевірити правдивість доносу, маркіз разом зі свідком провів [[слідчий експеримент]]: він розмістився в приміщені над кімнатою Парізіни та побачив коханців через дірку в підлозі<ref name="DBI"/>.

У ніч з 20 на 21 травня 1425 року Нікколо ІІІ заарештував дружину і сина. Їх помістили в окремі камери у підвалі вежі Маркезана Феррарського замку. Каяття Уго і звернення Парізани до Ферраської урядової ради, до сеньйора Угуччоне Контрарі та Альберто даль Сале, його міністрів і друзів, результату не дали<ref name="DBI"/>.

У ніч 21 травня 1425 року двоє закоханих були обезголовлені за наказом Нікколо ІІІ<ref name="DBI"/><ref>Dean 1988, p. 27.</ref>, разом зі своїм звідником Альдобрандіно Рангоні. Їх поспішно поховали на світанку 22 числа в саду феррарської [[Церква Святого Франциска (Феррара)|Церкви святого Франциска]], біля дзвіниці<ref name="DBI"/>.

== Родина ==
{{main|Малатести}}Чоловік — {{Есте|Нікколо ІІІ}}

Діти:
* {{Есте|Джіневра}}
Коханець: {{Есте|Уго}}

== Генеалогія ==
{{Wikidata/Ancestors}}

== В культурі ==
* «Покарання — не помста» ({{lang-es|El castigo sin venganza}}, 1631), трагедія [[Лопе де Вега|Лопе де Веги]] [https://www.cervantesvirtual.com/obra/el-castigo-sin-venganza-tragedia-2/].
* «Парізіна» (1816), поема [[Байрон]]а.
* «Парізіна» (1833), опера [[Доніцетті]].
* «Парізіна» (1835), трагедія Антоніо Сомми.
* «Парізіна» (1913), трагедія [[П'єтро Масканьї]]

=== Образотворче мистцтво ===
<gallery heights="200" widths="200">
Domenichini Condanna di Ugo e Parisina.jpg|Вирок Уго і Парізіні
[[Доменікіні]], 1836
Ford Madox Brown - Parisina's Sleep - Study for Prince Azo and Parisina - Google Art Project.jpg|Сон Парізіни
Браун, 1842
Thomas Jones Barker--Parisina--1842--private collection.jpg|Парізіна
Бейкер, 1842
Giuseppe Bertini Parisina.jpg|Парізіна
[[Бертіні]], 1854
Gastaldi-Parisina.jpg|Сон Парізіни
Гастальді, до 1889
Parisina 1.act.jpg|Парізіна й Уго
буклет ХІХ ст.
Parisina act 2.jpg|Парізіна й Уго
буклет ХІХ ст.
Bagnara-Parisina.jpg|Декорації опери «Парізіна»
Gaetano Donizetti - Parisina - costumes of a performance in the Teatro Nuovo, Naples, 1841-1860.jpg|Костюми вистави «Парізіна»
Enzo Baglioni. Prigione di Parisina.jpeg|В'язниця Парізіни
Бальоні, 1926
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Бібліографія ==

=== Монографії ===
* Petrucci, Giuseppe. ''Ugo d'Este e Parisina Malatesta''. Ferrara: Taddei-Soati, 1903.
* Lazzari, Alfonso. ''Ugo e Parisina nella realtà storica''. Firenze, Rassegna Nazionale, 1915.
* Dean, T. ''Land and Power in Late Medieval Ferrara: The Rule of the Este 1350—1450''. Cambridge University Press, 1988.

=== Довідники ===
* Iotti, Roberta. Malatesta, Laura detta Parisina [https://www.treccani.it/enciclopedia/laura-detta-parisina-malatesta_(Dizionario-Biografico)] // ''[[Dizionario biografico degli italiani]]'', vol. 68, 2007.

== Посилання ==
{{ci}}
{{ac}}

[[Категорія:Малатести]]
[[Категорія:Страчені жінки]]
[[Категорія:Жінки Італії]]

title: 1418 — 21 травня 1425

Народження: 1404 · Чезаре, Італія

Смерть: 21 травня 1425 · Феррара, Італія

Причина смерті: обезголовлення

Поховання: Церква святого Франциска

Рід: Малатести

Батько: Адреа Малатеста

Мати: Лукреція Орделаффі

Шлюб: Нікколо III д'Есте

Діти: Джіневра

1418 — 21 травня 1425: Медіафайли у Вікісховищі


text:
# Охоронець (фільм, 1979)
«Охоронець» — радянський художній фільм 1979 року, режисера Алі Хамраєва, знятий за його ж сценарієм на кіностудії «Таджикфільм».

## Сюжет
Дія фільму відбувається в Середній Азії під час Громадянської війни. Загін червоноармійців бере в полон Султан-Назара, великого ідеолога руху басмачів. Горець-мисливець Мірзо повинен доставити його в Душанбе; при цьому горця переслідує банда Фоттабека, який хоче забрати у Султан-Назара тамгу — знак верховної влади.

## У ролях
- Олександр Кайдановський — горець Мірзо
- Анатолій Солоніцин — басмач Султан-Назар
- Шавкат Абдусаламов — бандит Фоттабек
- Гульча Ташбаєва — Айбаш
- Анвара Алімова — Зарангіс
- Микола Гринько — червоний командир
- АРаджаб Адашев — Уташ Ахмад-додхо

## Знімальна група
- Сценарист і режисер-постановник — Алі Хамраєв
- Оператори-постановники — Леонід Калашников, Юрій Клименко, В'ячеслав Сьомін
- Композитор — Едуард Артем'єв
- Художник-постановник — Шавкат Абдусаламов

title: Охоронець (фільм, 1979)

wikitext:
{{Фільм
|українська назва  = Охоронець
|оригінальна назва =
|зображення = Охоронець 1979.jpg
|жанр       = пригодницький фільм
|режисер    = [[Алі Хамраєв]]
|сценарист  = [[Алі Хамраєв]]
|Продюсер   =
|Актори     =[[Кайдановський Олександр Леонідович|Олександр Кайдановський]]
[[Солоніцин Анатолій Олексійович|Анатолій Солоніцин]]
[[Шавкат Абдусаламов]]
|оператори   =Леонід Калашников
[[Клименко Юрій Вікторович|Юрій Клименко]]
[[В'ячеслав Сьомін]]
|композитор =[[Артем'єв Едуард Миколайович|Едуард Артем'єв]]
|художник   =[[Шавкат Абдусаламов]]
|кінокомпанія =«[[Таджикфільм]]»
|країна     = {{USSR}}
|тривалість = 91 [[хвилина|хв.]]
|рік        = 1979
| ідентифікатор =0171819
}}
'''«Охоронець»''' — радянський художній фільм 1979 року, режисера [[Алі Хамраєв]]а, знятий за його ж сценарієм на кіностудії «[[Таджикфільм]]».

== Сюжет ==
Дія фільму відбувається в Середній Азії під час Громадянської війни. Загін червоноармійців бере в полон Султан-Назара, великого ідеолога руху басмачів. Горець-мисливець Мірзо повинен доставити його в Душанбе; при цьому горця переслідує банда Фоттабека, який хоче забрати у Султан-Назара тамгу — знак верховної влади.

== У ролях ==
* [[Кайдановський Олександр Леонідович|Олександр Кайдановський]] — ''горець Мірзо
* [[Солоніцин Анатолій Олексійович|Анатолій Солоніцин]] — ''басмач Султан-Назар
* [[Шавкат Абдусаламов]] — ''бандит Фоттабек
* [[Гульча Ташбаєва]] — ''Айбаш
* [[Анвара Алімова]] — ''Зарангіс
* [[Гринько Микола Григорович | Микола Гринько]] — ''червоний командир
* [[АРаджаб Адашев]] — ''Уташ Ахмад-додхо

== Знімальна група ==
* Сценарист і режисер-постановник — [[Алі Хамраєв]]
* Оператори-постановники — Леонід Калашников, [[Клименко Юрій Вікторович|Юрій Клименко]], [[В'ячеслав Сьомін]]
* Композитор — [[Артем'єв Едуард Миколайович|Едуард Артем'єв]]
* Художник-постановник — [[Шавкат Абдусаламов]]

== Посилання ==
* {{imdb|id=0171819|name=''Охоронець''}}
{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1979]]
[[Категорія:Фільми студії «Таджикфільм»]]
[[Категорія:Пригодницькі фільми СРСР]]
[[Категорія:Фільми Алі Хамраєва]]

title: Охоронець ·

Жанр: пригодницький фільм

Режисер: Алі Хамраєв

Сценарист: Алі Хамраєв

У головних · ролях: Олександр Кайдановський · Анатолій Солоніцин · Шавкат Абдусаламов

Оператори: Леонід Калашников · Юрій Клименко · В'ячеслав Сьомін

Композитор: Едуард Артем'єв

Художник: Шавкат Абдусаламов

Кінокомпанія: «Таджикфільм»

Мова: російська


text:
# Парадокс Трістрама Шенді
Парадокс Трістрама Шенді — міркування, запропоноване філософом Б. Расселом у книзі «Містицизм та логіка» («Mysticism and Logic») у зв'язку з поняттям рівнопотужності множин, яке демонструє порушення інтуїтивного принципу «частина менша ніж ціле» для нескінченних множин.

## Формулювання
У романі Л. Стерна «Життя і думки Трістрама Шенді, джентльмена» герой виявляє, що йому знадобився цілий рік, щоб викласти події першого дня свого життя, і ще один рік знадобився, щоб описати другий день. У зв'язку з цим герой нарікає, що матеріал його біографії буде накопичуватися швидше, ніж він зможе його обробити, і він ніколи не зможе її завершити. «Тепер я стверджую, — заперечує на це Рассел, — що якби він жив вічно і його робота не стала б йому за тягар, навіть якщо б його життя продовжувало бути настільки ж багатим на події, як спочатку, то жодна з частин його біографії не залишилася б ненаписаною».
Дійсно, події {\displaystyle n}-о дня Шенді міг би описати протягом {\displaystyle n}-о року і, таким чином, в його автобіографії кожний день виявився б відображеним. Інакше кажучи, якби життя тривало нескінченно, то воно налічувало б стільки ж років, скільки й днів.

## Аналогія
Ряд натуральних чисел можна поставити у взаємно однозначну відповідність з рядами квадратів натуральних чисел, степенів двійки, факторіалів, тощо.:
1 2 3 4 5…
1 4 9 16 25…
2 4 8 16 32…
1 2 6 24 120…
Можна навести приклади рядів натуральних чисел з дедалі швидшим зростанням, представників яких, як би рідко вони не були розташовані в натуральному ряді, буде стільки ж, скільки й натуральних чисел.

## Висновки
Дане міркування демонструє порушення принципу «частина менша ніж ціле», яке є характерним для нескінченних множин та навіть може бути використаним для того щоб відрізнити їх від скінченних. Критерій нескінченності множини, запропонований Дедекіндом, формулюється таким чином: «множина є нескінченною, тоді і лише тоді, коли вона рівнопотужна деякій своїй частині». Можна довести, що критерій Дедекінда в аксіоматичній теорії множин є еквівалентним визначенню нескінченної множини як множини, що містить зліченну підмножину елементів.

title: Парадокс Трістрама Шенді

wikitext:
'''Парадокс Трістрама Шенді''' — міркування, запропоноване філософом [[Бертран Рассел|Б. Расселом]] у книзі «Містицизм та логіка» («Mysticism and Logic») у зв'язку з поняттям [[Рівнопотужність|рівнопотужності]] множин, яке демонструє порушення інтуїтивного принципу «частина менша ніж ціле» для нескінченних множин.

== Формулювання ==
У романі [[Лоренс Стерн|Л. Стерна]] «[[Трістрам Шенді|Життя і думки Трістрама Шенді, джентльмена]]» герой виявляє, що йому знадобився цілий рік, щоб викласти події першого дня свого життя, і ще один рік знадобився, щоб описати другий день. У зв'язку з цим герой нарікає, що матеріал його біографії буде накопичуватися швидше, ніж він зможе його обробити, і він ніколи не зможе її завершити. «Тепер я стверджую, — заперечує на це Рассел, — що якби він жив вічно і його робота не стала б йому за тягар, навіть якщо б його життя продовжувало бути настільки ж багатим на події, як спочатку, то жодна з частин його біографії не залишилася б ненаписаною».

Дійсно, події <math>n</math>-о дня Шенді міг би описати протягом <math>n</math>-о року і, таким чином, в його автобіографії кожний день виявився б відображеним. Інакше кажучи, якби життя тривало нескінченно, то воно налічувало б стільки ж років, скільки й днів.

== Аналогія ==
Ряд натуральних чисел можна поставити у взаємно однозначну відповідність з рядами квадратів натуральних чисел, [[Степінь|степенів]] двійки, [[факторіал]]ів, тощо.:

1 2 3 4 5…

1 4 9 16 25…

2 4 8 16 32…

1 2 6 24 120…

Можна навести приклади рядів натуральних чисел з дедалі швидшим зростанням, представників яких, як би рідко вони не були розташовані в натуральному ряді, буде стільки ж, скільки й натуральних чисел.

== Висновки ==
Дане міркування демонструє порушення принципу «частина менша ніж ціле», яке є характерним для нескінченних множин та навіть може бути використаним для того щоб відрізнити їх від скінченних. Критерій нескінченності множини, запропонований Дедекіндом, формулюється таким чином: ''«множина є нескінченною, тоді і лише тоді, коли вона рівнопотужна деякій своїй частині».'' Можна довести, що критерій Дедекінда в [[теорія множин|аксіоматичній теорії множин]] є еквівалентним визначенню нескінченної множини як множини, що містить [[Зліченна множина|зліченну]] підмножину елементів.
== Див. також ==
* [[Парадокс Галілея]]

== Посилання ==
* [http://www.krugosvet.ru/enc/nauka_i_tehnika/matematika/MNOZHESTV_TEORIYA.html Энциклопедия Кругосвет: Теория множеств]{{ref-ru}}.
* ''Хазарзар Р.'' [http://zenoon.narod.ru/aporia.htm Апорії Зенона].
* ''Russell B.'' Mysticism and Logic. — London: Longmans Green, 1918. — P. 74 — 96.

{{Парадокс}}
[[Категорія:Парадокси]]