text:
# Енді Кіог
Ендрю (Енді) Кіог (англ. Andy Keogh, * 16 травня 1986, Дублін) — ірландський футболіст, фланговий півзахисник клубу «Лідс Юнайтед».

## Клубна кар'єра
Вихованець футбольної школи клубу «Лідс Юнайтед». Дорослу футбольну кар'єру розпочав 2003 року в основній команді того ж клубу. Не провівши у цій команді жодної гри в чемпіонаті, був відданий в оренду, спочатку до «Сканторп Юнайтед», а 2005 року до клубу «Бері». Того ж 2005 року уклав повноцінний контракт з клубом «Сканторп Юнайтед».
З 2007 року — гравець «Вулвергемптон Вондерерз». Захищав кольори команди з Вулвергемптона до 2010 року, в якому був відданий в оренду до валійської команди «Кардіфф Сіті». За рік, у 2011, також на умовах оренди приєднався до «Бристоль Сіті».
У серпні 2011 року в послугах свого вихованця зацікавився «Лідс Юнайтед», який уклав з «Вулвергемптоном» договір оренди з правом подальшого викупу. Наразі Кіог встиг відіграти за команду з Лідса 14 матчів в національному чемпіонаті.

## Виступи за збірну
2007 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Ірландії. Наразі провів у формі головної команди країни 22 матчі, забивши 1 гол.

title: Енді Кіог

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Ендрю Кіог
| зображення = Andy Keogh Cardiff City.jpg
| зображення розмір = 150пкс
| підпис =
| повне-ім'я = Ендрю Деклан Кіог
| місце-народження = [[Дублін]]
| країна-народження = [[Ірландія]]
| дата-народження = 16.5.1986
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 183 см
| вага =
| поточний-клуб = {{Прапорець|ENG}} «[[Лідс Юнайтед]]»
| позиція = [[Півзахисник#Бічні (флангові) атакувальні півзахисники|фланговий півзахисник]]
| номер = 38
| юнацькі-роки = 2002–2004
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|ENG}} «[[Лідс Юнайтед]]»
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2003–2005 | {{Прапорець|ENG}} | «[[Лідс Юнайтед]]» | 0 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2004 |{{оренда}} {{Прапорець|ENG}} | «[[Сканторп Юнайтед]]» | 12 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2005 |{{оренда}} {{Прапорець|ENG}} | [[Бері (футбольний клуб)|«Бері»]] | 4 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2005–2007 | {{Прапорець|ENG}} | «[[Сканторп Юнайтед]]» | 86 |19}}
{{Футболіст рядок 0|2007– | {{Прапорець|ENG}} | «[[Вулвергемптон Вондерерз]]» | 118 |19}}
{{Футболіст рядок 1|2010–2011 |{{оренда}} {{Прапорець|WAL}} | «[[Кардіфф Сіті]]» | 16 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2011 |{{оренда}} {{Прапорець|ENG}} | «[[Бристоль Сіті]]» | 9 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2011–2012|{{оренда}} {{Прапорець|ENG}} | «[[Лідс Юнайтед]]» | 15 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2012–| {{Прапорець|ENG}} | «[[Мілволл (футбольний клуб)|Мілволл]]» | 28 |12}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2007– | {{Прапорець|IRL}} | [[збірна Ірландії з футболу|Ірландія]] | 24 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 6 жовтня 2012
| збірна-поновлення = 12 жовтня 2012
}}

'''Ендрю (Енді) Кіог''' ({{lang-en|Andy Keogh}}, * [[16 травня]] [[1986]], [[Дублін]]) — ірландський [[футболіст]], [[Півзахисник#Бічні (флангові) атакувальні півзахисники|фланговий півзахисник]] клубу «[[Лідс Юнайтед]]».

== Клубна кар'єра ==
Вихованець футбольної школи клубу «[[Лідс Юнайтед]]». Дорослу футбольну кар'єру розпочав 2003 року в основній команді того ж клубу. Не провівши у цій команді жодної гри в чемпіонаті, був відданий в оренду, спочатку до «[[Сканторп Юнайтед]]», а 2005 року до клубу [[Бері (футбольний клуб)|«Бері»]]. Того ж 2005 року уклав повноцінний контракт з клубом «Сканторп Юнайтед».

З 2007 року — гравець «[[Вулвергемптон Вондерерз]]». Захищав кольори команди з [[Вулвергемптон]]а до 2010 року, в якому був відданий в оренду до валійської команди «[[Кардіфф Сіті]]». За рік, у 2011, також на умовах оренди приєднався до «[[Бристоль Сіті]]».

У серпні 2011 року в послугах свого вихованця зацікавився «[[Лідс Юнайтед]]», який уклав з «Вулвергемптоном» договір оренди з правом подальшого викупу. Наразі Кіог встиг відіграти за команду з [[Лідс]]а 14 матчів в національному чемпіонаті.

== Виступи за збірну ==
2007 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Ірландії з футболу|національної збірної Ірландії]]. Наразі провів у формі головної команди країни 22 матчі, забивши 1 гол.

== Джерела ==
* [http://www.national-football-teams.com/v2/player.php?id=21404 Статистика виступів на сайті ''national-football-teams.com''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110922212742/http://www.national-football-teams.com/v2/player.php?id=21404 |date=22 вересня 2011 }} {{ref-en}}
* [http://www.soccerbase.com/players/player.sd?player_id=39039 Профіль гравця на SoccerBase.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120111192945/http://www.soccerbase.com/players/player.sd?player_id=39039 |date=11 січня 2012 }} {{ref-en}}

{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Кіог}}
[[Категорія:Ірландські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Ірландії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Лідс Юнайтед»]]
[[Категорія:Футболісти «Сканторп Юнайтед»]]
[[Категорія:Футболісти «Бері»]]
[[Категорія:Футболісти «Вулвергемптон Вондерерз»]]
[[Категорія:Футболісти «Кардіфф Сіті»]]
[[Категорія:Футболісти «Бристоль Сіті»]]
[[Категорія:Уродженці Дубліна]]
[[Категорія:Натуралізовані громадяни Австралії]]
[[Категорія:Ірландські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Англії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Таїланді]]
[[Категорія:Футболісти «Ратчабурі»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Ендрю Деклан Кіог

Народження: 16 травня 1986 (38 років)

Вага: 70 кг

Громадянство: Ірландія

Позиція: фланговий півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Лідс Юнайтед»

title: Юнацькі клуби

«Лідс Юнайтед»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Лідс Юнайтед» · 0 · (0)

→ «Сканторп Юнайтед» · 12 · (2)

→ «Бері» · 4 · (2)

«Сканторп Юнайтед» · 86 · (19)

«Вулвергемптон Вондерерз» · 118 · (19)

→ «Кардіфф Сіті» · 16 · (2)

→ «Бристоль Сіті» · 9 · (1)

→ «Лідс Юнайтед» · 15 · (2)

«Мілволл» · 28 · (12)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Ірландія · 24 · (2)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 6 жовтня 2012.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 12 жовтня 2012.


text:
# Pediococcus acidilactici
Pediococcus acidilactici — вид грампозитивних молочнокислих бактерій родини Lactobacillaceae.

## Опис
Вони, зазвичай, трапляються в парі або тетрадах і діляться вздовж двох площин симетрії, як і інші молочнокислі бактерії.

## Значення
Pediococcus acidilactici виробляє речовину педіоцин, яка пригнічує ріст патогенних мікроорганізмів Shigella spp., Salmonella spp., Clostridium difficile та Escherichia coli. Практичне використання P. acidlactici знаходиться на стадії досліджень. Його застосовують для лікування собак з порушеннями травлення, інфікованих Parvovirus та курей, інфікованих Eimeria.
Разом з іншими молочнокислими бактеріями використовується для виготовлення квашеної капусти, деяких сортів пива, вина. Використовують як консервант для збереження продуктів харчування.

wikiname: ukwiki

title: Pediococcus acidilactici

in_language: uk

wikitext:
{{italic title}}
{{Taxobox
| name = ''Pediococcus acidilactici''
| image =
| image_width = 240px
| image_caption =
| domain = [[Бактерії]] (Bacteria)
| divisio = [[Firmicutes]]
| classis = [[Bacilli]]
| ordo = [[Lactobacillales]]
| familia = [[Lactobacillaceae]]
| genus = [[Педіокок]] (''Pediococcus'')
| species = '''''P. acidlactici'''''
| binomial = ''Pediococcus acidilactici''
| binomial_authority = [[Lindner]] 1887
| wikispecies =
}}
'''''Pediococcus acidilactici''''' — вид грампозитивних [[Молочнокислі бактерії|молочнокислих]] [[бактерії|бактерій]] родини [[Lactobacillaceae]].

== Опис ==
Вони, зазвичай, трапляються в парі або тетрадах і діляться вздовж двох площин симетрії, як і інші молочнокислі бактерії.<ref>{{cite journal | last1 = Haakensen | first1 = M | last2 = Dobson | first2 = CM | last3 = Hill | first3 = JE | last4 = Ziola | first4 = B | title = Reclassification of Pediococcus dextrinicus (Coster and White 1964) back 1978 (Approved Lists 1980) as Lactobacillus dextrinicus comb. Nov., and emended description of the genus Lactobacillus | journal = International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology | volume = 59 | issue = Pt 3 | pages = 615–21 | year = 2009 | pmid = 19244449 | doi = 10.1099/ijs.0.65779-0}}</ref>

== Значення ==
''Pediococcus acidilactici'' виробляє речовину [[педіоцин]], яка пригнічує ріст патогенних мікроорганізмів ''[[Shigella]]'' spp., ''[[Salmonella]]'' spp., ''[[Clostridium difficile]]'' та ''[[Escherichia coli]]''. Практичне використання ''P. acidlactici'' знаходиться на стадії досліджень. Його застосовують для лікування собак з порушеннями травлення, інфікованих ''[[Parvovirus]]'' та курей, інфікованих ''[[Eimeria]]''.

Разом з іншими молочнокислими бактеріями використовується для виготовлення квашеної капусти, деяких сортів пива, вина. Використовують як [[консервант]] для збереження продуктів харчування.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://bacdive.dsmz.de/index.php?search=6381&submit=Search Type strain of ''Pediococcus acidilactici'' at Bac''Dive'' — the Bacterial Diversity Metadatabase] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181005071747/https://bacdive.dsmz.de/index.php?search=6381&submit=Search |date=5 жовтня 2018 }}

{{бактерії-доробити}}

[[Категорія:Bacilli]]
[[Категорія:Бактерії, описані 1887]]

title: ?Pediococcus acidilactici

Домен: Бактерії (Bacteria)

Відділ: Firmicutes

Клас: Bacilli

Ряд: Lactobacillales

Родина: Lactobacillaceae

Рід: Педіокок (Pediococcus)

Вид: P. acidlactici


text:
# Лозуватка (Голованівський район)
Лозува́тка —  село в Україні, у Новоархангельській селищній громаді Голованівського району Кіровоградської області. Населення становить 0 осіб.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 24 особи, з яких 12 чоловіків та 12 жінок.
За переписом населення України 2001 року в селі ніхто не мешкав.

title: Лозуватка (Голованівський район)

wikitext:
{{Otheruses|Лозуватка}}
{{Село
| назва           = Лозуватка
| область         = [[Кіровоградська область]]
| район           = [[Голованівський район]]
| громада         = [[Новоархангельська селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 3523655103
| розташування    = Novoarhangelskyi.jpg
| mapx            = 115
| mapy            = 82
| засновано       =
| населення       =
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 26100
| телефонний код  = 5255
| координати      = {{coord|48|33|44|N|30|48|55|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48|
| lat_min         = 33|
| lat_sec         = 44
| lon_deg         = 30|
| lon_min         = 48|
| lon_sec         = 55
| висота          = 150
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 26100, Кіровоградська обл., Голованівський р-н, смт.Новоархангельськ, вул. Слави, 44
| сільський голова = Лясковський Микола Дмитрович
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=30.01.2010&rf7571=17120 Облікова картка]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Лозува́тка''' —  [[село]] в Україні, у [[Новоархангельська селищна громада|Новоархангельській селищній громаді]] [[Голованівський район|Голованівського району]] [[Кіровоградська область|Кіровоградської області]]. Населення становить 0 осіб.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 24 особи, з яких 12 чоловіків та 12 жінок.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі ніхто не мешкав.<ref name="населення 2001"/>

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{БД Держстату України|тип=1989|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{БД Держстату України|тип=2001 с|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/kirovogradskaja/13793 Погода в селі Лозуватка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111220193348/http://weather.in.ua/ua/kirovogradskaja/13793 |date=20 грудня 2011 }}

{{Новоархангельська селищна громада}}

[[Категорія:Села Кіровоградської області]]
[[Категорія:Знелюднілі населені пункти України]]

{{Ukraine-geo-stub}}

title: село Лозуватка

Країна: Україна

Область: Кіровоградська область

Район: Голованівський район

Тер. громада: Новоархангельська селищна громада

Облікова картка: Облікова картка

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

Сільський голова: Лясковський Микола Дмитрович

title: Карта

Карта: Лозуватка


text:
# Список римських доріг

## Римські дороги в Італії
- Емілієва дорога
- Аврелієва дорога
- Дорога Ардеатіна
- Аквілієва дорога
- Аппієва дорога
- Аннієва дорога
- Валерієва дорога
- Віа Галліка
- Віа Геміна
- Доміціанова дорога
- Дорога Емілія Скавра
- Віа Казіліна
- Кассієва дорога
- Клодієва дорога
- Нова Клодієва дорога
- Віа Коллатіна
- Віа Лабікана
- Віа Лаурентіна
- Латинська дорога
- Нова Клавдієва дорога
- Номентанська дорога
- Мінуцієва дорога
- Остійська дорога
- Віа Пренесте
- Попілієва дорога
- Постумієва дорога
- Віа Портуенсіс
- Соляна дорога
- Траянова дорога
- Тибуртинська дорога
- Северова дорога
- Фламінієва дорога
- Фульвієва дорога
- Цецилієва дорога

## Римські дороги в Галлії
- Агріппова дорога
- Аквітанська дорога
- Доміцієва дорога
- Дорога Юлія Августа
- Via Corsica
- Via Celtica

## Римські дороги на Піренейському півострові
- Августова дорога
- Дорога Астурика-Бурдигалам
- Лузитанська дорога
- Via Delapidata
- Віа Нова

## Римські дороги в Британії
- Віа Девана
- Akeman Street
- Ermine Street
- Fosse Way
- Peddars Way
- Watling Street

## Римські дороги в на Балканському півострові
- Егнатієва дорога
- Віа Іструм
- Віа Мілітаріс
- Понтійська дорога
- Флавієва дорога

## Римські трансальпійські дороги
- Децієва дорога
- Віа Мала
- Bone en Bez

## Римські дороги в Германії
- Юлієва дорога
- Дорога Клавдія Августа
- Via Ausonia
- Via Belgica
- Via Raetia

## Римські дороги на Близькому Сході
- Адріанова дорога
- Дорога Діоклетіана
- Нова Траянова дорога
- Via Maris

title: Список римських доріг

wikitext:
[[Файл:Roman Empire 125.svg|thumb|400px|thumb|Римські дороги близько 125 р.н.е.]]
[[Файл:Italy topographic map-ancient Roman roads.svg|thumb|right|300px|Римські дороги в Італії]]
[[Файл:France map Lambert-93 topographic-ancient Roman roads.svg|thumb|300px|Римські в Галлії]]
[[Файл:Roman Roads in Britannia fr.svg|thumb|300px|Римські дороги в Британії]]
[[Файл:Iberian Peninsula in 125-en.svg|thumb|300px|Римські дороги на Піренейському півострові]]
[[Файл:Balkans 6th century.svg|thumb|right|300px|Римські дороги в на Балканському півострові]]
[[Файл: Ancient Levant routes.png | thumb |300px|Римські дороги на Близькому Сході]]

== Римські дороги в Італії ==
* [[Емілієва дорога]]
* [[Аврелієва дорога]]
* [[Дорога Ардеатіна]]
* [[Аквілієва дорога]]
* [[Аппієва дорога]]
* [[Аннієва дорога]]
* [[Via Valeria|Валерієва дорога]]
* [[Віа Галліка]]
* [[Віа Геміна]]
* [[Доміціанова дорога]]
* [[Дорога Емілія Скавра]]
* [[Віа Казіліна]]
* [[Кассієва дорога]]
* [[Клодієва дорога]]
* [[Нова Клодієва дорога]]
* [[Віа Коллатіна]]
* [[Віа Лабікана]]
* [[Віа Лаурентіна]]
* [[Латинська дорога]]
* [[Нова Клавдієва дорога]]
* [[Номентанська дорога]]
* [[Мінуцієва дорога]]
* [[Остійська дорога]]
* [[Віа Пренесте]]
* [[Попілієва дорога]]
* [[Постумієва дорога]]
* [[Віа Портуенсіс]]
* [[Соляна дорога (Рим)|Соляна дорога]]
* [[Траянова дорога]]
* [[Тибуртинська дорога]]
* [[Северова дорога]]
* [[Фламінієва дорога]]
* [[Фульвієва дорога]]
* [[Цецилієва дорога]]

== Римські дороги в Галлії ==
* [[Агріппова дорога]]
* [[Аквітанська дорога]]
* [[Доміцієва дорога]]
* [[Дорога Юлія Августа]]
* [[Via Corsica]]
* [[Via Celtica]]

== Римські дороги на Піренейському півострові ==
* [[Августова дорога]]
* [[Дорога Астурика-Бурдигалам]]
* [[Лузитанська дорога]]
* [[Via Delapidata]]
* [[Віа Нова]]

== Римські дороги в Британії ==
* [[Віа Девана]]
* [[Akeman Street]]
* [[Ermine Street]]
* [[Fosse Way]]
* [[Peddars Way]]
* [[Watling Street]]

== Римські дороги в на Балканському півострові ==
* [[Егнатієва дорога]]
* [[Віа Іструм]]
* [[Віа Мілітаріс]]
* [[Понтійська дорога]]
* [[Флавієва дорога]]

== Римські трансальпійські дороги ==
* [[Децієва дорога]]
* [[Віа Мала]]
* [[Bone en Bez]]

== Римські дороги в Германії ==
* [[Юлієва дорога]]
* [[Дорога Клавдія Августа]]
* [[Via Ausonia]]
* [[Via Belgica]]
* [[Via Raetia]]

== Римські дороги на Близькому Сході ==
* [[Адріанова дорога]]
* [[Дорога Діоклетіана]]
* [[Нова Траянова дорога]]
* [[Via Maris]]

{{Римські дороги}}

[[Категорія:Давньоримські дороги]]


text:
# Aegon Championships 2014
Aegon Championships 2014 — тенісний турнір, що проходив на трав'яних кортах  у Лондоні, Велика Британія з 9 червня. Належав до категорії ATP World Tour 250, був турніром серії Queen's Club Championships 2014 року.

## Фінальна частина

### Одиночний розряд
Григор Димитров —  Фелісіано Лопес 6–7(8–10), 7–6(7–1), 7–6(8–6)

### Парний розряд
Александер Пея /  Бруно Соарес —  Джеймі Маррей /  Джон Пірс (тенісист) 4–6, 7–6(7–4), [10–4]

title: Aegon Championships 2014

wikitext:
{{TennisEventInfo|2014|Aegon Championships|
| дата      = 9 червня
| за ліком  = 112-й
| сітка     = 56S/24D
| категорія = ATP World Tour 250
| покриття  = Трава
| призові   = €809,600
| місце     = Лондон, Велика Британія
| арена     =
| champs = {{flagicon|BUL}} [[Григор Димитров]]
| champd = {{flagicon|AUT}} [[Александер Пея]] / {{flagicon|BRA}} [[Бруно Соарес]]
| назва_серії = Queen's Club Championships
| before_year = 2013
| after_year  = 2015
}}

'''Aegon Championships 2014''' — [[теніс]]ний турнір, що проходив на [[Трав'яний корт|трав'яних кортах]]  у Лондоні, Велика Британія з 9 червня. Належав до категорії [[ATP World Tour 250]], був турніром серії [[Queen's Club Championships]] 2014 року.

== Фінальна частина ==

=== Одиночний розряд ===
{{main|Aegon Championships 2014, одиночний розряд}}
{{flagicon|BUL}} [[Григор Димитров]] — {{flagicon|ESP}} [[Фелісіано Лопес]] 6–7(8–10), 7–6(7–1), 7–6(8–6)

=== Парний розряд ===
{{main|Aegon Championships 2014, парний розряд}}
{{flagicon|AUT}} [[Александер Пея]] / {{flagicon|BRA}} [[Бруно Соарес]] — {{flagicon|GBR}} [[Джеймі Маррей]] / {{flagicon|AUS}} [[Джон Пірс (тенісист)]] 4–6, 7–6(7–4), [10–4]

== Посилання ==
* [https://www.lta.org.uk/fan-zone/international/hsbc-championships/ Офіційна сторінка]
* [https://www.atptour.com/en/tournaments/london/311/overview Турнір на сайті ATP]

{{Турніри Queen's Club Championships}}
{{Тур ATP 2014}}

[[Категорія:Світовий Тур ATP 2014]]
[[Категорія:Queen's Club Championships|2014]]
[[Категорія:2014 у британському спорті]]
[[Категорія:Червень 2014]]

title: Aegon Championships 2014

Дата: 9 червня

Категорія: ATP World Tour 250

Покриття: Трава

Місце: Лондон, Велика Британія


text:
# Enyalius bilineatus
Enyalius bilineatus — вид ігуаноподібних ящірок родини Leiosauridae. Ендемік Бразилії.

## Поширення і екологія
Enyalius bilineatus мешкають на південному сході Бразилії, в штатах Мінас-Жерайс, Сан-Паулу, Еспіриту-Санту, Ріо-де-Жанейро і Гояс. Вони живуть в атлантичних лісах і саванах серрадо. Ведуть деревний спосіб життя, зустрічаються на деревах і кущах на висоті понад 2 м над землею. Живляться комахами та їх личинками.

title: Enyalius bilineatus

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Enyalius bilineatus''
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=203140|title=Enyalius bilineatus|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.2|accessdate=17 січня 2024}}</ref>
| image =Enyalius bilineatus no Parque Estadual de Caparao por Lucas Rosado (08).jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Ігуаноподібні]] (Iguania)
| familia = [[Leiosauridae]]
| genus = ''[[Enyalius]]''
| species = '''''E. bilineatus'''''
| binomial = ''Enyalius bilineatus''
| binomial_authority =([[Андре-Марі-Констан Дюмеріль|A.M.C. Duméril]] & [[Габріель Біброн|Bibron]], 1837)
| synonyms =''Enyalus bilineatus''<br/>''Hypsibatus bilineatus''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Enyalius bilineatus
| commonscat = Enyalius bilineatus
| commons = Enyalius bilineatus
}}
'''''Enyalius bilineatus''''' — вид [[Ігуаноподібні|ігуаноподібних]] [[ящірки|ящірок]] родини [[Leiosauridae]]<ref>{{NRDB species|genus=Enyalius|species=bilineatus}}</ref>. [[Ендемік]] [[Бразилія|Бразилії]].

== Поширення і екологія ==
''Enyalius bilineatus'' мешкають на південному сході Бразилії, в штатах [[Мінас-Жерайс]], [[Сан-Паулу (штат)|Сан-Паулу]], [[Еспіриту-Санту]], [[Ріо-де-Жанейро (штат)|Ріо-де-Жанейро]] і [[Гояс]]. Вони живуть в [[Атлантичний ліс|атлантичних лісах]] і саванах [[серрадо]]. Ведуть деревний спосіб життя, зустрічаються на деревах і кущах на висоті понад 2 м над землею. Живляться комахами та їх личинками.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q5313814}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Leiosauridae]]
[[Категорія:Тварини, описані 1837]]
[[Категорія:Ендемічні плазуни Бразилії]]

title: ?Enyalius bilineatus

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Ігуаноподібні (Iguania)

Родина: Leiosauridae

Рід: Enyalius

Вид: E. bilineatus

Вікісховище: Enyalius bilineatus

Віківиди: Enyalius bilineatus


text:
# Пособешть
Пособешть, Пособешті (рум. Posobești) — село у повіті Бузеу в Румунії. Входить до складу комуни Одейле.
Село розташоване на відстані 109 км на північ від Бухареста, 33 км на північний захід від Бузеу, 117 км на захід від Галаца, 78 км на південний схід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 50 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Пособешть

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Пособешть
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Posobești''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Бузеу
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Одейле (комуна)|Одейле]]
 | код_SIRUTA          = 48094
 | широта              = 45.3744
 | довгота             = 26.5341
 | висота              = 419
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 50
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 127402
}}
'''Пособешть''', Пособешті ({{lang-ro|Posobești}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Бузеу (повіт)|Бузеу]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Одейле (комуна)|Одейле]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 109 км на північ від [[Бухарест]]а, 33 км на північний захід від [[Бузеу (місто)|Бузеу]], 117 км на захід від [[Галац|Галаца]], 78 км на південний схід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:50}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Бузеу]]

title: Пособешть · Posobești

Країна: Румунія

Повіт: Бузеу

Комуна: Одейле

Телефонний код: +40 238 (Romtelecom, TR) · +40 338 (інші оператори)


text:
# 6667 Саннаймура
6667 Саннаймура (6667 Sannaimura) — астероїд головного поясу, відкритий 14 березня 1994 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,544.
Названо на честь села Саннай (яп. さんないむら(三内村) саннаймура), що знаходиться у префектурі Акіта (Японія).

title: 6667 Саннаймура

wikitext:
{{Планета
| назва = 6667 Саннаймура
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Йошіо Кушіда]],
[[Осаму Мурамацу]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Яцуґатаке-Кобутізава]]
| дата відкриття = [[14 березня]] [[1994]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1994 EK2'''
1936 FR1
1976 GF2
1980 LW
1983 CK3
1983 FN
1983 GG
1992 UY1
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|6667|2014.05.13|2013.11.14}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,533126902429 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,180095467698 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,356611185063 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,074902350665
| орбітальний період = 1321,387909616 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,272440815736 °/д
| середня аномалія = 217,2998547098°
| нахил орбіти = 5,620958645462°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 171,6927371014°
| арг_перицентру = 357,3663049330°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 13,1
| спектр_тип =
}}
'''6667 Саннаймура''' (6667 Sannaimura) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[14 березня]] [[1994]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,544.

Названо на честь села Саннай ({{lang-ja|さんないむら(三内村)}} ''саннаймура''), що знаходиться у префектурі [[Акіта (префектура)|Акіта]] ([[Японія]]).

== Примітки ==
{{Примітки}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (6601-6700)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|6667}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|6666 Фро|(6668) 1994 GY8}}
{{Сонячна система}}

{{DEFAULTSORT:Саннаймура}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1994]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 6667 Саннаймура

Відкривач: Йошіо Кушіда, · Осаму Мурамацу

Місце відкриття: Обсерваторія Яцуґатаке-Кобутізава

Дата відкриття: 14 березня 1994

title: Позначення

Названа на честь: Sannaid

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Нікулінське сільське поселення (Сладковський район)
Ніку́лінське сільське поселення (рос. Никулинское сельское поселение) — муніципальне утворення у складі Сладковського району Тюменської області, Росія.
Адміністративний центр — село Нікуліно.

## Історія
3 листопада 1923 року були утворені Катайська сільська рада та Нікулінська сільська рада. 14 червня 1954 року ліквідовано Катайську сільраду.
2004 року Нікулінська сільська рада перетворена в Нікулінське сільське поселення.

## Населення
Населення — 562 особи (2020; 585 у 2018, 680 у 2010, 809 у 2002).

## Склад
До складу поселення входять такі населені пункти:
| Населений пункт     | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| ------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Катайськ, присілок  | 210                    | 169                    |
| Нікуліно, село      | 569                    | 493                    |
| Щербаково, присілок | 30                     | 18                     |

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
| назва               = Нікулінське сільське поселення
| розташування        =
| країна              = {{RUS}}
| регіон = [[Тюменська область]]
| район = [[Сладковський район]]
| центр = село [[нікуліно (Сладковський район)|Нікуліно]]
| голова =
| дата утворення =
| депутатський корпус =
| площа = 228,42
| населення = 562 особи ([[2020]])
| щільність = 2,46
| населені пункти = 3 сільських нп
}}

{{Otheruses|Нікулінське сільське поселення}}

'''Ніку́лінське сільське поселення''' ({{lang-ru|Никулинское сельское поселение}}) — [[сільське поселення Росії|муніципальне утворення]] у складі [[сладковський район|Сладковського району]] [[тюменська область|Тюменської області]], [[Росія]].

Адміністративний центр — село [[нікуліно (Сладковський район)|Нікуліно]].

== Історія ==
[[3 листопада]] [[1923]] року були утворені '''Катайська сільська рада''' та '''Нікулінська сільська рада'''. [[14 червня]] [[1954]] року ліквідовано Катайську сільраду.

[[2004]] року Нікулінська сільська рада перетворена в Нікулінське сільське поселення.

== Населення ==
Населення — 562 особи ([[2020]]{{RUS-population|2020}}; 585 у [[2018]]{{RUS-population|2018}}, 680 у [[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/tjumenskaja.htm Дані перепису населення Росії 2010 року]</ref>, 809 у [[2002]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/tjumenskaja.htm Дані перепису населення Росії 2002 року]</ref>).

== Склад ==
До складу поселення входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[катайськ (присілок)|Катайськ]], присілок
| align="right"| 210
| align="right"| 169
|-----
| [[нікуліно (Сладковський район)|Нікуліно]], село
| align="right"| 569
| align="right"| 493
|-----
| [[щербаково (Сладковський район)|Щербаково]], присілок
| align="right"| 30
| align="right"| 18
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{сладковський район}}

[[Категорія:Поселення Сладковського району]]

title: Нікулінське сільське поселення

Країна: Росія

Регіон: Тюменська область

Район: Сладковський район

Центр: село Нікуліно

title: Основні дані

Густота населення: 2,46 осіб/км²

Населені пункти: 3 сільських нп


text:
# 398
Римська імперія розділена на дві частини. У Східній Римській імперії править Аркадій. У Західній — Гонорій. У Китаї правління династії Цзінь. В Індії правління імперії Гуптів. У Японії триває період Ямато. У Персії править династія Сассанідів.
На території лісостепової України Черняхівська культура. У Північному Причорномор'ї готи й сармати. Історики VI століття згадують плем'я антів, що мешкало на території сучасної України приблизно з IV сторіччя. З'явилися гуни, підкорили остготів та аланів й приєднали їх до себе.

## Події
- В Африці відбувся бунт Гільдона. Бунтівники відрізали Рим від поставок зерна. Стиліхон, фактичний правитель Заходу при малолітньому Гонорії, придушив бунт.
- Імператор Гонорій одружився з донькою Стиліхона Марією.
- Імперський едикт зобов'язав усіх плантаторів віддати третину земель варварам, що оселилися в межах імперії.

## Померли
- Гільдон

title: 398

wikitext:
{{Значення|398 (значення)}}
{{Навігація для року|398}}
{{Рік в інших календарях}}

[[Римська імперія]] розділена на дві частини. У [[Східна Римська імперія|Східній Римській імперії]] править [[Аркадій (візантійський імператор)|Аркадій]]. У [[Західна Римська імперія|Західній]] — [[Гонорій (римський імператор)|Гонорій]]. У Китаї правління [[Династія Цзінь (265-420)|династії Цзінь]]. В Індії правління [[імперія Гуптів|імперії Гуптів]]. У Японії триває [[період Ямато]]. У Персії править [[імперія Сассанідів|династія Сассанідів]].

На території лісостепової України [[Черняхівська культура]]. У [[Північне Причорномор'я|Північному Причорномор'ї]] [[готи]] й [[сармати]]. Історики VI століття згадують плем'я [[анти|антів]], що мешкало на території сучасної України приблизно з IV сторіччя. З'явилися [[гуни]], підкорили [[остготи|остготів]] та [[алани|аланів]] й приєднали їх до себе.

== Події ==
* В Африці відбувся бунт [[Гільдон]]а. Бунтівники відрізали Рим від поставок зерна. [[Стиліхон]], фактичний правитель Заходу при малолітньому Гонорії, придушив бунт.
* Імператор Гонорій одружився з донькою Стиліхона Марією.
* Імперський едикт зобов'язав усіх плантаторів віддати третину земель варварам, що оселилися в межах імперії.

== Народились ==
{{main|:Категорія:Народились 398|l1=Народилися 398 року}}

== Померли ==
{{main|:Категорія:Померли 398|l1=Померли 398 року}}
* [[Гільдон]]

== Див. також ==
* [[Список керівників держав 398 року]]
[[Категорія:390-ті]]

title: Рік:

Століття: II · III — IV — V · VI

Тисячоліття: 1-ше до н. е. — 1-ше — 2-ге

title: 398 в інших календарях

Григоріанський: 398 · CCCXCVIII

Китайський: 丁酉年 (вогняний півень) · 3095 або 2888 · — до — · 戊戌年 (земляний собака) · 3096 або 2889

Тайванський: 1514 до РК · 民前1514年

Юліанський: 398 · CCCXCVIII


text:
# Апетлон
Апетлон (нім. Apetlon) — ярмаркова громада округу Нойзідль-ам-Зее у землі Бургенланд, Австрія.
Апетлон лежить на висоті  120 м над рівнем моря і займає площу 82,03 км². Громада налічує 1790 мешканців.
Густота населення 22/км².
|                                  |
| Апетлон на мапі округу та землі. |

 Адреса управління громади: Kirchengasse 68, 7143 Apetlon.

## Демографія
Історична динаміка населення міста за даними сайту Statistik Austria

## Виноски
1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018 — Статистичне управління Австрії.
2. ↑  www.gemeinde-apetlon.at. Архів оригіналу за 12 серпня 2013. Процитовано 14 жовтня 2013.
3. ↑  Gemeindedaten von Apetlon. Архів оригіналу за 29 вересня 2007. Процитовано 14 жовтня 2013.

| Австрія | Це незавершена стаття з географії Австрії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Апетлон

wikitext:
{{НП
 |країна                  = [[Австрія]]
 |статус                  =
 |українська назва        = Апетлон
 |оригінальна назва       = Apetlon
 |підпорядкування         =
 |герб                    =  AUT Apetlon COA korr.jpg
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |зображення              = <!-- Example.jpg -->
|lat_deg            =  47 | lat_min = 44 | lat_sec = 42
|lon_deg            =  16 | lon_min = 49 | lon_sec = 52
 |position                = <!-- right, left, top або bottom (положення підпису маркера на мапі) -->
 |вид регіону             = Земля
 |регіон                  = Бургенланд
 |регіон у таблиці        =
 |вид району              = Округ
 |район                   = [[Нойзідль-ам-Зе (округ)|Нойзідль-ам-Зе]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =
 |община                  =
 |община в таблиці        =
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            =
 |DST                     = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
 |телефонний код          =  02175
 |поштовий індекс         = 7143
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = <!--назва або скороч., наприклад, для НП Росії-ЗКАТУ, України-КОАТУУ -->
 |цифровий ідентифікатор  = 10702
 |сайт                    =  [http://www.gemeinde-apetlon.at/ www.gemeinde-apetlon.at]
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 4            =
 |add1                    =
 |add2                    =
 |add3                    =
}}

'''Апетлон''' ({{lang-de|Apetlon}}) — [[Адміністративний поділ Австрії|ярмаркова громада]] округу [[Нойзідль-ам-Зее (округ)|Нойзідль-ам-Зее]] у землі [[Бургенланд]], Австрія<ref name="website">{{Cite web |url=http://www.gemeinde-apetlon.at/ |title=www.gemeinde-apetlon.at |accessdate=14 жовтня 2013 |archive-date=12 серпня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130812063452/http://gemeinde-apetlon.at/ }}</ref>.
Апетлон лежить на висоті  120 м над рівнем моря і займає площу 82,03 км². Громада налічує {{Метадані населення AT-1|10702}} мешканців.
Густота населення {{#expr:({{Метадані населення AT-1|10702}}/82.03) round 0}}/км².

{|style border =1
|[[file:Apetlon im Bezirk ND.png|300px]]
|-
|Апетлон на мапі округу та землі.
|}

 Адреса управління громади: Kirchengasse 68, 7143 Apetlon.

== Демографія ==
Історична динаміка населення міста за даними сайту Statistik Austria<ref>{{Cite web |url=http://www.statistik.at/blickgem/gemDetail.do?gemnr=10702 |title=Gemeindedaten von Apetlon |accessdate=14 жовтня 2013 |archive-date=29 вересня 2007 |archive-url=https://web.archive.org/web/20070929152703/http://www.statistik.at/blickgem/gemDetail.do?gemnr=10702 }}</ref>
{{Демографія/AUT/Apetlon}}

== Література ==

* ''Marktgemeinde Apetlon. Festschrift, herausgegeben anläßlich der Erhebung zur Marktgemeinde''. Apetlon 1991
* Peter Gräftner: ''Lautlehre der Ortsmundarten von Apetlon, Gols und Weiden im burgenländischen Seewinkel: vom Leben und Sterben der alten Formen''. Dissertation, Universität Wien 1966
* Alexandra Köninger: ''Die naturnahen Pflanzengesellschaften im Gemeindegebiet von Apetlon-Burgenland''. Diplomarbeit, Universität für Bodenkultur Wien 1996

== Виноски ==
{{reflist}}
{{commonscat}}
{{austria-geo-stub}}
{{Громади округу Нойзідль-ам-Зее}}
[[Категорія:Громади Бургенланду]]
[[Категорія:Громади Австрії]]
[[Категорія:Округ Нойзідль-ам-Зее]]

title: сусідні нас. пункти

Країна: Австрія

Земля: Бургенланд

Округ: Нойзідль-ам-Зе

Межує з: | Подерсдорф-ам-Зее ? |

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Автомобільний код: ND


text:
# Каракемпір
Каракемпі́р (каз. Қаракемпір) — село у складі Бурлінського району Західноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Успенського сільського округу.
У радянські часи село називалось Каракемер.
Населення — 4 особи (2021; 2 у 2009, 122 у 1999, 230 у 1989).

title: Каракемпір

wikitext:
{{Населений пункт Казахстану
| тип                    = село
| назва                  = Каракемпір
| місцева назва          = {{Lang-kk|Қаракемпір}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             =
| зображення_розмір      = <!--300px -->
| зображення_підпис      =
| область                = [[Західноказахстанська область|Західноказахстанська]]
| район                  = [[бурлінський район|Бурлінський]]
| округ                  = [[успенський сільський округ (Бурлінський район)|Успенський]]
| адміністрація          =
| засноване              =
| перша згадка           =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 4 особи ([[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}})
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
|lat=
|long=
|lat_dir=N | lat_deg= 51 | lat_min= 18
           | lat_sec= 24
|lon_dir=E | lon_deg= 53 | lon_min= 34
           | lon_sec= 56
| карта розташування1    = Казахстан Західно-Казахстанська область
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| голова                 =
| ремарки                =
}}

'''Каракемпі́р''' ({{Lang-kk|Қаракемпір}}) — [[село]] у складі [[бурлінський район|Бурлінського району]] [[Західноказахстанська область|Західноказахстанської області]] [[Казахстан]]у. Входить до складу [[успенський сільський округ (Бурлінський район)|Успенського сільського округу]].

У радянські часи село називалось '''Каракемер'''<ref>[https://web.archive.org/web/20160304215202/http://loadmap.net/ru/m5721 Карта 100k--m39-036] - картографічний форум loadmap.net {{ref-ru}}</ref>.

Населення — 4 особи ([[2021]]; 2 у [[2009]], 122 у [[1999]], 230 у [[1989]]).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|M-39-36}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=51.307331&lon=53.582811&z=14&m=b&show=/27537380/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=51.307331&lon=53.582811&z=14&m=b&show=/27537380/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{Бурлінський район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Бурлінського району]]
[[Категорія:Села Західноказахстанської області]]

title: Основні дані

Країна: Казахстан

Область: Західноказахстанська

Район: Бурлінський

Округ: Успенський

Основні дані:
Карта
· Каракемпір · Каракемпір


text:
# Рене Поль Фонк
Рене́ Поль Фонк (фр. René Paul Fonck; 27 березня 1894 — 18 червня 1953) — французький пілот-винищувач Першої світової війни, був асом № 1 Антанти і другим асом всієї війни (після Манфреда фон Ріхтгофена).

## Дитинство та Молодість
Народився 27 березня 1894 в селі Сольсі-сюр-Мерт департаменту Вогези. Попри те, що з дитинства цікавився авіацією, при призові на військову службу в 1914 році вибрав спеціальність військового інженера.
Згодом Фонк передумав і вступив на льотні курси, після закінчення яких у травні 1915 майже два роки літав на двомоторному «Caudron». На кордоні він займався розвідкою та подекуди бомбардуванням. 2 липня можна рахувати за день у якому відбувся перший повітряний бій Фонка. Він вистрелив декілька разів з гвинтівки по німецькому двомісному літаку але безрезультатно. Рік по тому «кордони» оснастили кулеметами. Перша вирішальна перемога Фонка була здобута 6 серпня 1916, коли він зі своїм спостерігачем завдав ушкодження «Фоккеру» і змусив його приземлитися (він притиснув його до землі, змусивши приземлитися на французькій території). Екіпаж був узятий в полон, а Фонка нагородили «Військовою медаллю».

## Ескадрилья «Лелек»
15 квітня 1917 Фонк отримав довгоочікуване призначення в винищувальну «Ескадрилью лелек» (фр. Escadrille les Cigognes), де служили найкращі пілоти Франції. Пересівши на більш маневрений «СПАД S. VII», він стрімкими темпами збільшував свій бойовий рахунок, поступово наздоганяючи Нюнжессера і Гінемера. Щасливо переживши «кривавий квітень» (за один місяць було знищено більше 300 британських літаків), в травні 1917 року Фонк здобув перші три перемоги на новій машині. У травні отримав статус аса (статус аса присвоювався якщо пілот збивав 5 і більше літаків). До кінця року він підняв свій особовий рахунок до 19 перемог і отримав звання офіцера. Саме у винищувальній групі «Лелек» Фонк почав відточувати свою тактику, яка принесла йому, зрештою, величезний успіх. Розуміючи, що раптовість є найважливішим фактором, він ретельно вивчав швидкості і відповідні кути атаки. У той же час він практикувався в влучній стрільбі, особливо у стрільбі з попередженням. У результаті він став таким снайпером, що досягав перемоги лише з жменею патронів. З іншого боку, його гаслом була обережність. Його філософією стало нанесення максимального збитку при найменшому ризику, і тут він повторював Джеймса Мак Кадді і Манфреда фон Ріхтгофена. Маючи щодня перед собою енергійні приклади Гінемера, Нюнжессера і інших, багато хто пілоти групи «Лелек» знаходили підхід Фонка занадто науковим, а тому командування особливо скрупульозно перевіряло всі заявлені ним перемоги. Йому запропонували командувати ескадрильєю, куди він міг би перевести прихильників його методу, але він відмовився і від цього. Ще один фактор сприяв непопулярності Фонка — скромність не була рисою його характеру, і він міг бути вкрай самовпевненим, приводячи в доказ своєї правоти розлогі цитати. Фонк завжди йшов по зростаючій. За 1918 рік він записав на свій рахунок 56 збитих супротивників, причому двічі він збивав по шість літаків за день. До липня Фонк перевершив легендарного капітана Жоржа Гінемера, який з 54 перемогами залишався французьким асом № 1 протягом довгого періоду після своєї смерті.

## Особливості тактики та озброєння літака
5 лютого Рене Фонк дав гідну відповідь всім, хто звинувачував його в тому, що він вважає за найкраще безпечні польоти над французькою територією. Виявивши групу з 8 німецьких літаків, він проник на 15 миль за німецьку лінію фронту, а потім розвернувся, з великою швидкістю зайшов на мету з напрямку, звідки противники найменше могли його чекати, і збив їх ведучого.
Влучність його стрільби була воістину надприродною, а тому замість звичайного кулемета він вважав за найкраще встановити на своєму «Спад» 37-мм гармату системи «Гочкіс» (взагалі у нього було дві машини: одна з двома кулеметами, а інша гарматна). Одним з найкращих результатів Фонка вважається бій 26 вересня, коли він знищив 6 ворожих літаків протягом одного повітряного бою, витративши на них всього 11 снарядів.

## Післявоєнний період
У 1926 році прославлений ас вступив у боротьбу за приз Раймонда Ортейгі в 25 000 $ за трансатлантичний переліт з Європи до Америки, зупинивши свій вибір на тримоторному літаку І. І. Сікорського «S-35». Він став командиром інтернаціонального екіпажу з 4-х чоловік. 20 вересня вже на злеті трапилася грандіозна аварія, літак спалахнув, і Фонк з помічником ледве встигли вискочити, двоє інших членів екіпажу (радист і механік), загинули, а сам Фонк отримав серйозні поранення. Ця катастрофа істотно відбилася на престижі як конструктора, так і льотчика. Фонк прагнув стати командиром і другого літака цієї серії, особисто займаючись придбанням нових моторів для нього, але першим перелетіти Атлантику йому так і не вдалося. Фірма І. І. Сікорського розорилася, а Фонк відмовився від перельоту через Атлантику. До Другої світової війни він контактував з Германом Герінгом, що кинуло тінь на його репутацію. Помер Рене Фонк 18 червня 1953 у віці 59 років.

title: Рене Поль Фонк

wikitext:
{{Військовик
| ім'я                       =
| оригінал імені             =
| портрет                    =
| розмір                     =
| підпис                     =
| ім'я при народженні        =
| дата народження            = <!--Дата народження у форматі ДД.ММ.РРРР (без шаблонів; наприклад: 12.5.1945 або, що те ж саме - 12.05.1945)-->
| місце народження           =
| дата смерті                = <!--аналогічно даті народження-->
| місце смерті               =
| місце поховання            =
| координати місця поховання =
| прізвисько                 =
| приналежність              =
| країна                     =
| вид збройних сил           =
| рід військ                 =
| освіта                     =
| роки служби                =
| звання                     =
| формування                 =
| командування               =
| битви                      =
| нагороди                   = <!--
  {{ряд|вирівняти=по центру|{{ШаблонНагороди}}|{{ШаблонНагороди}}}}
  {{ряд|вирівняти=по центру|{{ШаблонНагороди}}|{{ШаблонНагороди}}}}
-->
| відносини                  =
| титул                      =
| по відставці               =
| інше                       =
| автограф                   =
}}
'''Рене́ Поль Фонк''' ({{lang-fr|René Paul Fonck}}; [[27 березня]] [[1894]] — [[18 червня]] [[1953]]) — французький пілот-винищувач [[Перша світова війна|Першої світової війни]], був асом № 1 [[Антанта|Антанти]] і другим асом всієї війни (після [[Манфред фон Ріхтгофен|Манфреда фон Ріхтгофена]]).

== Дитинство та Молодість ==

Народився [[1894 у авіації|27 березня 1894]] в селі [[Сольсі-сюр-Мерт]] департаменту [[Вогези (департамент)|Вогези]]. Попри те, що з дитинства цікавився авіацією, при призові на військову службу в 1914 році вибрав спеціальність військового інженера.

Згодом Фонк передумав і вступив на льотні курси, після закінчення яких у травні 1915 майже два роки літав на двомоторному «Caudron». На кордоні він займався розвідкою та подекуди бомбардуванням. 2 липня можна рахувати за день у якому відбувся перший [[повітряний бій]] Фонка. Він вистрелив декілька разів з гвинтівки по німецькому двомісному літаку але безрезультатно. Рік по тому «кордони» оснастили кулеметами. Перша вирішальна перемога Фонка була здобута 6 серпня 1916, коли він зі своїм спостерігачем завдав ушкодження «Фоккеру» і змусив його приземлитися (він притиснув його до землі, змусивши приземлитися на французькій території). [[Екіпаж]] був узятий в полон, а Фонка нагородили «Військовою медаллю».

== Ескадрилья «Лелек» ==

15 квітня 1917 Фонк отримав довгоочікуване призначення в винищувальну «Ескадрилью лелек» ({{lang-fr|Escadrille les Cigognes}}), де служили найкращі пілоти Франції. Пересівши на більш маневрений «СПАД S. VII», він стрімкими темпами збільшував свій бойовий рахунок, поступово наздоганяючи Нюнжессера і Гінемера. Щасливо переживши «кривавий квітень» (за один місяць було знищено більше 300 британських літаків), в травні 1917 року Фонк здобув перші три перемоги на новій машині. У травні отримав статус аса (статус аса присвоювався якщо пілот збивав 5 і більше літаків). До кінця року він підняв свій особовий рахунок до 19 перемог і отримав звання офіцера. Саме у винищувальній групі «Лелек» Фонк почав відточувати свою тактику, яка принесла йому, зрештою, величезний успіх. Розуміючи, що раптовість є найважливішим фактором, він ретельно вивчав швидкості і відповідні кути атаки. У той же час він практикувався в влучній стрільбі, особливо у стрільбі з попередженням. У результаті він став таким снайпером, що досягав перемоги лише з жменею патронів. З іншого боку, його гаслом була обережність. Його філософією стало нанесення максимального збитку при найменшому ризику, і тут він повторював Джеймса Мак Кадді і Манфреда фон Ріхтгофена. Маючи щодня перед собою енергійні приклади Гінемера, Нюнжессера і інших, багато хто пілоти групи «Лелек» знаходили підхід Фонка занадто науковим, а тому командування особливо скрупульозно перевіряло всі заявлені ним перемоги. Йому запропонували командувати ескадрильєю, куди він міг би перевести прихильників його методу, але він відмовився і від цього. Ще один фактор сприяв непопулярності Фонка — скромність не була рисою його характеру, і він міг бути вкрай самовпевненим, приводячи в доказ своєї правоти розлогі цитати. Фонк завжди йшов по зростаючій. За 1918 рік він записав на свій рахунок 56 збитих супротивників, причому двічі він збивав по шість літаків за день. До липня Фонк перевершив легендарного капітана Жоржа Гінемера, який з 54 перемогами залишався французьким асом № 1 протягом довгого періоду після своєї смерті.

== Особливості тактики та озброєння літака ==

5 лютого Рене Фонк дав гідну відповідь всім, хто звинувачував його в тому, що він вважає за найкраще безпечні польоти над французькою територією. Виявивши групу з 8 німецьких літаків, він проник на 15 миль за німецьку лінію фронту, а потім розвернувся, з великою швидкістю зайшов на мету з напрямку, звідки противники найменше могли його чекати, і збив їх ведучого.
Влучність його стрільби була воістину надприродною, а тому замість звичайного кулемета він вважав за найкраще встановити на своєму «Спад» 37-мм гармату системи «Гочкіс» (взагалі у нього було дві машини: одна з двома кулеметами, а інша гарматна). Одним з найкращих результатів Фонка вважається бій 26 вересня, коли він знищив 6 ворожих літаків протягом одного повітряного бою, витративши на них всього 11 снарядів.

== Післявоєнний період ==
У 1926 році прославлений ас вступив у боротьбу за приз Раймонда Ортейгі в 25 000 $ за трансатлантичний переліт з Європи до Америки, зупинивши свій вибір на тримоторному літаку І. І. Сікорського «S-35». Він став командиром інтернаціонального екіпажу з 4-х чоловік. 20 вересня вже на злеті трапилася грандіозна аварія, літак спалахнув, і Фонк з помічником ледве встигли вискочити, двоє інших членів екіпажу (радист і механік), загинули, а сам Фонк отримав серйозні поранення. Ця катастрофа істотно відбилася на престижі як конструктора, так і льотчика. Фонк прагнув стати командиром і другого літака цієї серії, особисто займаючись придбанням нових моторів для нього, але першим перелетіти Атлантику йому так і не вдалося. Фірма І. І. Сікорського розорилася, а Фонк відмовився від перельоту через Атлантику. До [[Друга світова війна|Другої світової війни]] він контактував з [[Герман Герінг|Германом Герінгом]], що кинуло тінь на його репутацію. Помер Рене Фонк 18 червня 1953 у віці 59 років.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела та література ==
* [http://www.airwar.ru/history/aces/ace1ww/pilot/fonck.html Рене Фонк — короткі відомості (рос.)]
* [http://historyworlds.ru/gallery/vojjny-narodov/pervaja-mirovaja-vojjna/asy/1469-foto-4.html Фото пов'язані з Рене Фонком (рос.)]
* [http://alexww1.livejournal.com/8759.html Літаки Рене Фонка (рос.)]
* [http://hilvvs.com/avio/page_main_23.html Рене Фонк розгорнута інформація (рос.)]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}

== Посилання ==
{{ci}}
{{Вікіфікувати|дата=Липень 2011}}
{{Mil-bio-stub}}
{{France-bio-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Фонк Рене Поль}}
[[Категорія:Французькі льотчики-аси Першої світової війни]]
[[Категорія:Уродженці Вогезів]]

title: фр. René Fonck

Народження: 27 березня 1894[…] · Сольсі-сюр-Мерт, Франція

Смерть: 18 червня 1953[…] (59 років) · Париж, Франція · інсульт

Поховання: Сольсі-сюр-Мерт

Країна: Франція

Партія: Democratic Republican Allianced

Член: Національна радаd і Légion d'honneur D.P.L.V.d

Звання: капітан, полковник (Франція)d і полковник

Війни / битви: Перша світова війна і Друга світова війна

Нагороди: Воєнний Хрест (Велика Британія) · Медаль за відважну поведінку · Воїнська медаль (Велика Британія) · Військова Медаль · Воєнний хрест 1914–1918 · Воєнний хрест · великий офіцер ордена Почесного легіону · командор ордена Почесного легіону · Кавалер ордена Почесного легіону


text:
# Скрита гавань
Скри́та га́вань (рос. Скрытая гавань) — невелика затока в Беринговому морі, є північно-західною частиною затоки Корфа. Своїми водами гавань омиває північно-східні береги Камчатки, Росія.
Зі сходу гавань відокремлена від затоки Корфа піщаною косою — сполучається лише вузькою протокою на північному сході. В південно-західній частині знаходиться дельта річки Ав'єваям, що впадає двома великими рукавами та кількома дрібними протоками.
Довжина гавані 15 км, ширина гирла 400 м, глибина сягає до 2 м. Припливи неправильні, напівдобові, величиною до 2 м.
На північному березі гавані розташоване село Тилічикі — адміністративний центр Олюторського району Камчатського краю Росії, на піщаній косі — село Корф того ж району. Між цими поселеннями працює пором, а взимку, коли поверхня гавані замерзає, ведеться автомобільне сполучення по льоду.
В гавані ведеться промислове рибальство (лососеві).
| Росія | Це незавершена стаття з географії Росії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Скрита гавань

wikitext:
{{Без джерел|дата=травень 2025}}
{{Затока|карта розташування=Росія Камчатський край}}

'''Скри́та га́вань''' ({{lang-ru|Скрытая гавань}}) — невелика [[затока]] в [[берингове море|Беринговому морі]], є [[північ]]но-[[захід]]ною частиною [[корфа затока|затоки Корфа]]. Своїми [[вода]]ми гавань омиває [[північ]]но-[[схід]]ні [[берег]]и [[камчатка (півострів)|Камчатки]], [[Росія]].

Зі сходу [[гавань]] відокремлена від [[корфа затока|затоки Корфа]] піщаною [[коса (географія)|косою]] — сполучається лише вузькою [[протока|протокою]] на північному сході. В [[південь|південно]]-[[захід]]ній частині знаходиться [[річкова дельта|дельта річки]] [[Ав'єваям]], що впадає двома великими [[рукав річки|рукавами]] та кількома дрібними протоками.

Довжина гавані 15 км, ширина гирла 400 м, глибина сягає до 2 м. Припливи неправильні, напівдобові, величиною до 2 м.

На [[північ]]ному березі гавані розташоване село [[Тилічикі]] — адміністративний центр [[олюторський район|Олюторського району]] [[камчатський край|Камчатського краю]] [[росія|Росії]], на піщаній [[коса (географія)|косі]] — село [[корф (село)|Корф]] того ж району. Між цими поселеннями працює [[пором]], а [[зима|взимку]], коли поверхня гавані замерзає, ведеться автомобільне сполучення по льоду.

В гавані ведеться промислове [[рибальство]] ([[лососеві]]).

{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Затоки Берингового моря]]

title: Скрита гавань

Прибережні країни: Росія

Регіон: Камчатська область

title: ідентифікатори і посилання

ідентифікатори і посилання: Скрита гаваньСкрита гавань (Камчатський край)


text:
# Великокозарська сільська рада
Великокозарська сільська рада (раніше — Козарська сільська рада) — колишня адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Романівському (Миропільському, Дзержинському) районі Волинської округи, Вінницької і Житомирської областей УРСР та України з адміністративним центром у с. Велика Козара.

## Населені пункти
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
- с. Велика Козара
- с. Омильне

## Населення
Кількість населення ради, станом на 1923 рік, становила 1 121 особу, кількість дворів — 239.
Відповідно до результатів перепису населення 1989 року, кількість населення ради, станом на 12 січня 1989 року, становила 468 осіб.
Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до перепису населення України, кількість мешканців сільської ради становила 429 осіб.

## Склад ради
Рада складалася з 15 депутатів та голови.

## Історія
Створена у 1923 році, як Козарська сільська рада, в складі с. Козари та колонії Омильне Романівської волості Полонського повіту Волинської губернії. 7 березня 1923 року увійшла до складу новоствореного Миропільського (згодом — Романівський, Дзержинський) району.
Станом на 1 вересня 1946 року сільрада входила до складу Дзержинського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Велика Козара та Омильне.
5 березня 1959 року до складу ради включено с. Пилипо-Кошара ліквідованої Пилипо-Кошарської сільської ради Дзержинського району, котре, 17 січня 1977 року, передане до складу Малокозарської сільської ради Дзержинського району.
Станом на 1 січня 1972 року сільська рада входила до складу Дзержинського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Велика Козара, Омильне та Пилипо-Кошара.
Виключена з облікових даних 17 липня 2020 року. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», територію та населені пункти ради було включено до складу Романівської селищної територіальної громади Житомирського району Житомирської області.

title: Великокозарська сільська рада

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Великокозарська сільська рада
   | будівля             =
   | країна              = {{USSR}}—{{USSR}}
{{UKR}}
   | область             = [[Волинська округа]]
[[Вінницька область]]
[[Житомирська область]]
   | район               = [[Романівський район]]
   | центр               = с. [[Велика Козара]]
   | голова              = Верніцька Оксана Андріївна
   | кількість членів    = 15
   | утворена            = 1923 року
   | ліквідована         = 17 липня 2020 року
   | код КОАТУУ          = 1821480800
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=42178 Великокозарська сільська рада]
   | площа               = 15,82
   | населення           = 429
   | щільність           = 27,12
   | населені пункти     = 2
   | поштовий індекс     =
   | телефонний код      =
   | адреса              = вул. Врублівська, 3, с. Велика Козара, Романівський р-н, Житомирська обл., 13032
   | телефонний номер    =
   | факс                =
   | електронна скринька =
   | вебсторінка         =
  }}

'''Великокозарська сільська рада''' (раніше — ''Козарська сільська рада'') — колишня [[адміністративно-територіальна одиниця]] та [[органи місцевого самоврядування|орган місцевого самоврядування]] у [[Романівський район|Романівському (Миропільському, Дзержинському)]] районі [[Волинська округа|Волинської]] округи, [[Вінницька область|Вінницької]] і [[Житомирська область|Житомирської]] областей [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]] та [[Україна|України]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Велика Козара]].

== Населені пункти ==
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
* с. [[Велика Козара]]
* с. [[Омильне]]

== Населення ==
Кількість населення ради, станом на 1923 рік, становила 1 121 особу, кількість дворів — 239<ref name="Матеріали">{{cite web |title=Матеріали з адміністративно-територіального поділу Волинської губернії 1923 року |url=http://history.org.ua/LiberUA/MatAdmTerVolGub_1923/MatAdmTerVolGub_1923.pdf |website=history.org.ua|publisher=Житомир |accessdate=25 серпня 2021 |page=155 |language=російська |date=1923 |archive-date=5 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211005191752/http://history.org.ua/LiberUA/MatAdmTerVolGub_1923/MatAdmTerVolGub_1923.pdf }}</ref>.

Відповідно до результатів [[перепис населення СРСР (1989)|перепису населення]] 1989 року, кількість населення ради, станом на 12 січня 1989 року, становила 468 осіб.

Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до [[Перепис населення України (2001)|перепису населення]] України, кількість мешканців сільської ради становила 429 осіб<ref>{{cite web |title=Населення Житомирської області |url=http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-perm/zytomyrska.htm |website=pop-stat.mashke.org|accessdate=3 травня 2021 |archive-date=4 вересня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210904204102/http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-perm/zytomyrska.htm }}</ref>.

== Склад ради ==
Рада складалася з 15 депутатів та голови.

== Історія ==
Створена у 1923 році, як ''Козарська сільська рада'', в складі с. [[Велика Козара|Козари]] та колонії Омильне [[Романівська волость (Полонський повіт)|Романівської волості]] [[Полонський повіт|Полонського повіту]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]]. 7 березня 1923 року увійшла до складу новоствореного Миропільського (згодом — ''Романівський'', ''Дзержинський'') району<ref name="Довідник">{{cite web |title=Адміністративно-територіальний устрій Житомирщини 1795-2006 роки |url=http://www.archive.zt.gov.ua/left%20menu/vudav%20diyal/admin-podil.pdf |accessdate=3 травня 2021 |page=57 |archive-date=12 липня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170712213529/http://www.archive.zt.gov.ua/left%20menu/vudav%20diyal/admin-podil.pdf }}</ref>.

Станом на 1 вересня 1946 року сільрада входила до складу Дзержинського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Велика Козара та Омильне<ref>{{cite web |title=Українська РСР. Адміністративно-територіальний поділ |url=https://archive.org/details/ukrajinska-rsr-administraryvno--terytorialnyj-podil_1947/page/n167/mode/2up |page=169|accessdate=3 травня 2021}}</ref>.

5 березня 1959 року до складу ради включено с. [[Пилипо-Кошара]] ліквідованої [[Пилипо-Кошарська сільська рада|Пилипо-Кошарської]] сільської ради Дзержинського району, котре, 17 січня 1977 року, передане до складу [[Малокозарська сільська рада|Малокозарської]] сільської ради Дзержинського району<ref name="Довідник"/>.

Станом на 1 січня 1972 року сільська рада входила до складу Дзержинського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Велика Козара, Омильне та Пилипо-Кошара<ref>{{cite web |title=Українська РСР. Адміністративно-територіальний поділ на 1 січня 1972 року |url=http://history.org.ua/LiberUA/URSRAdmTerPodil_1973/URSRAdmTerPodil_1973.pdf |website=history.org.ua|accessdate=25 серпня 2021 |page=134 |date=1973 |archive-date=20 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211020200818/http://history.org.ua/LiberUA/URSRAdmTerPodil_1973/URSRAdmTerPodil_1973.pdf }}</ref>.

Виключена з облікових даних 17 липня 2020 року<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=42178 Картка ради на сайті Верховної Ради України]</ref>. Відповідно до розпорядження [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», територію та населені пункти ради було включено до складу [[Романівська селищна громада|Романівської селищної територіальної громади]] [[Житомирський район|Житомирського району]] Житомирської області<ref>{{cite web |title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/711-2020-р#Text |website=zakon.rada.gov.ua|accessdate=3 травня 2021 |archive-date=9 січня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210109055623/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/711-2020-р#Text }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Держави і території, засновані 1923]]
[[Категорія:Засновані в Житомирській області 1923]]
[[Категорія:Зникли в Україні 2020]]

title: Основні дані

Країна: СРСР— СРСР · Україна

Область: Волинська округа · Вінницька область · Житомирська область

Район: Романівський район

Адм. центр: с. Велика Козара

Утворена: 1923 року

Ліквідована: 17 липня 2020 року

Облікова картка: Великокозарська сільська рада

title: Склад

Голова ради: Верніцька Оксана Андріївна

title: Територія та населення

Густота: 27,12 осіб/км²

title: Контактні дані


text:
# Ольга Гречану
Ольга Гречану (нар. 1890, Румунія — 1978) — письменниця, живописець, представниця румунського неомодернізму, була найяскравішою жінкою-художницею і вченим у період міжвоєнного культурного розквіту.

## Життя і робота
Ольга народилася в родині польсько-німецьких інтелектуалів Бухареста, 4/17 вересня в монастирі Немаештіш, поблизу Кампульгуссела, де батьки були у відпустці.
Вона відвідувала початкову та середню школи в приватних навчальних закладах у Бухаресті (Помпілійський інститут, Інститут Чешєвського, відповідно). Після закінчення університету вона вивчала хімію та образотворче мистецтво в Льєжі (Бельгія) протягом трьох років (1911—1914), після змушена була повернутися в країну, де в 1914 році вона одружилася зі своїм колегою з політехнічних досліджень, Ніколае Гречану. Ольга ініціює першу асоціацію жінок-художниць і скульпторів, а в 1915 організує їх першу виставку в румунському Атенеумі. Вона має групову виставку в Яссах, а також персональну виставку в Румунському Атенеумі в 1919 році.
У 1919—1922 роках повернулася до Бельгії і закінчила навчання в галузі хімії і образотвочого мистецтва. Вона планує займатися спеціалізацією для фрескових робіт в Парижі в академії Баудоін.
Вона мала персональні виставки в Парижі (1928), Нью-Йорку (1924), брала участь у світовій виставці в Нью-Йорку 1939 року.
До Другої світової війни вона розписала дві зали Палацу Святого Синоду, залу засідань Ратуші Зелених та Музейну залу Королівського палацу. Працює з фрескою і мозаїкою в Інституті архітектури (1938), у залі станції Могошоая (1939), з зовнішньою фрескою Інституту історії «Ніколае Йорга».
Після Другої світової війни вона розписувала церкви і робить настінні розписи, які нагадують зовнішню мозаїку церкви Антіма в Бухаресті (1949).
У 1974 році вона має велику ретроспективу в залах Даллеса. Це було за чотири роки до її смерті 16 листопада 1978 року, похована на кладовищі Беллу.
Після 1989 року проводяться дослідження, багато медитацій і подорожей, а журнал "Рост" з травня 2010 року присвячує два дослідження її життю та роботі, підписані Адіною Нану та Ліліаною Урсу (www.rostonline.ro).

## Опубліковані роботи
- 1933 — з'являється робота "Бухарест та його околиці".

- 1935 — Публікує роботу "Настінний розпис: його закони та техніка", Інститут графічного мистецтва Тріумф, Бухарест. Книга також з'являється французькою мовою: La Composition mural: техніка Ses lois et s, Imprimeur-Editeur Жюльєн Лагер Делькур, Renaix, 1938.

- 1937 — Публікує роботу "Cula в Măldăreşti", Інститут графічного мистецтва Тріумф, Бухарест.

- 1939 — Публікує Національна специфіка живопису, Румунський буклет, Бухарест. Бере участь у міжнародній виставці в Нью-Йорку.

- 1943 — Публікує "Жінки-художниці минулого", Видавництво Зіарул, Крайова.

## Належність
- Товариство жінок-художниць
- Молоді художники

title: Ольга Гречану

wikitext:
{{особа}}
'''Ольга Гречану''' (нар. [[1890]], [[Румунія]] — [[1978]]) — письменниця, [[Живопис|живописець]], представниця румунського неомодернізму, була найяскравішою жінкою-художницею і вченим у період міжвоєнного культурного розквіту.<ref> [http://jurnalul.ro/special-jurnalul/olga-greceanu-minunea-uitata-638697.html Ольга Гречану, забуте чудо] </ref>

== Життя і робота ==
Ольга народилася в родині польсько-німецьких інтелектуалів [[Бухарест]]а, 4/17 вересня в монастирі Немаештіш, поблизу Кампульгуссела, де батьки були у відпустці.

Вона відвідувала початкову та середню школи в приватних навчальних закладах у Бухаресті (Помпілійський інститут, Інститут Чешєвського, відповідно). Після закінчення університету вона вивчала хімію та образотворче мистецтво в [[Льєж|Льєжі]] ([[Бельгія]]) протягом трьох років (1911—1914), після змушена була повернутися в країну, де в 1914 році вона одружилася зі своїм колегою з політехнічних досліджень, Ніколае Гречану. Ольга ініціює першу асоціацію жінок-художниць і скульпторів, а в 1915 організує їх першу виставку в румунському [[Атенеум]]і. Вона має групову виставку в [[Ясси|Яссах]], а також персональну виставку в Румунському Атенеумі в 1919 році.

У 1919—1922 роках повернулася до Бельгії і закінчила навчання в галузі хімії і образотвочого мистецтва. Вона планує займатися спеціалізацією для фрескових робіт в [[Париж]]і в академії Баудоін.

Вона мала персональні виставки в Парижі (1928), [[Нью-Йорк]]у (1924), брала участь у світовій виставці в Нью-Йорку 1939 року.

До Другої світової війни вона розписала дві зали Палацу Святого Синоду, залу засідань Ратуші Зелених та Музейну залу Королівського палацу<ref>{{Cite book|title=Enciclopedia Cugetarea|last=Lucian|first=Predescu|year=1940|publisher=|page=}}</ref>. Працює з фрескою і мозаїкою в Інституті архітектури (1938), у залі станції [[Могошоая]] (1939), з зовнішньою фрескою Інституту історії «Ніколае Йорга».<ref>{{Cite book|title=Dicționarul artiștilor români contemporani, Meridiane.|last=Octavian|first=Barbosa|year=1976|publisher=|page=}}</ref>

Після Другої світової війни вона розписувала церкви і робить настінні розписи, які нагадують зовнішню мозаїку церкви Антіма в Бухаресті (1949).

У 1974 році вона має велику ретроспективу в залах Даллеса. Це було за чотири роки до її смерті 16 листопада 1978 року, похована на кладовищі Беллу.

Після 1989 року проводяться дослідження, багато медитацій і подорожей, а журнал "''Рост''" з травня 2010 року присвячує два дослідження її життю та роботі, підписані Адіною Нану та Ліліаною Урсу (www.rostonline.ro).

== Опубліковані роботи ==

* 1933 — з'являється робота "''Бухарест та його околиці"''.

* 1935 — Публікує роботу "Настінний ''розпис: його закони та техніка"'', Інститут графічного мистецтва Тріумф, Бухарест. Книга також з'являється француз<nowiki/>ькою мовою: ''La Composition mural: техніка Ses lois et s'', Imprimeur-Editeur Жюльєн Лагер Делькур, Renaix, 1938.

* 1937 — Публікує роботу "''Cula в Măldăreşti"'', Інститут графічного мистецтва Тріумф, Бухарест.

* 1939 — Публікує ''Національна специфіка живопису'', Румунський буклет, Бухарест. Бере участь у міжнародній виставці в Нью-Йорку.

* 1943 — Публікує "Жінки-художниці минулого", Видавництво Зіарул, [[Крайова]].

== Належність ==
* Товариство жінок-художниць
* Молоді художники

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==

* Адіна Нану, [http://www.zf.ro/ziarul-de-duminica/olga-greceanu-1880-1978-2985590/ Ольга Гречану, Художник, православний письменник і проповідник, Рост, ном. 87, травень 2010 року.]
* [http://www.zf.ro/ziarul-de-duminica/olga-greceanu-1880-1978-2985590/ Ольга Гречану, (1880—1978)] , 19 березня 2003, Тудор Октавіан, ''недільна газета''
* [http://ziarullumina.ro/marturii/poveste-fara-sfarsit-cu-olga-greceanu Нескінченна історія з Ольгою Гречану] , 17 листопада 2011 року, Діак. Ciprian Bâra, ''газета Lumina''
* [http://ziarullumina.ro/reportaj/intalnire-de-suflet-cu-artista-olga-greceanu Зустріч душі співачки Ольги Гречану] , 28 липня 2010, Сорін Preda, ''Lumina газета''
* [http://www.ziarullumina.ro/reportaj/o-marturie-unei-vieti-dedicate-artei «Данина до життя мистецтва»,] 11 квітня 2013 року, Ралука Броднер, ''газета Lumina''
* [http://ziarullumina.ro/opinii/olga-greceanu-marturisire-vremuri-tulburi Ольга Гречану, сповідь у неспокійний час] , 14 липня 2011 року, Архим. Тімоті Айоні, ''газета Lumina''
* [http://ziarullumina.ro/opinii/olga-greceanu-slujba-culorilor-si-slovelor Ольга Гречану, на службі кольорів і слів] , 7 липня 2011 року, Архим. Тімоті Айоні, ''газета Lumina''
* [http://ziarullumina.ro/opinii/olga-greceanu-o-personalitate-fascinanta-epocii-sale Ольга Гречану, захоплююча особистість свого часу] , 30 червня 2011 року, Архим. Тімоті Айоні, ''газета Lumina''
* [http://www.ziarullumina.ro/memoria-bisericii/olga-greceanu-femeia-misionara-ortodoxiei-romanesti Ольга Гречану — місіонерка румунського православ'я] , 4 травня 2011 року, Адріан Ніколає Петку, ''газета Lumina''
* [http://www.crestinortodox.ro/reportaj/olga-greceanu-marturie-cuvant-chip-125010.html Ольга Гречану — Свідчення слова та обличчя] , ''CrestinOrtodox.ro''
* [http://www.observatorcultural.ro/Ne-mai-aduci-aminte-doamna-Olga-Greceanuâ%E2%82%AC%C5%9A*articleID_25259-articles_details.html Згадуючи пані Ольгу Гречану …], Корнеліу Лупеску, ''Культурна обсерваторія'' — номер 572, квітень 2011 року
* [https://web.archive.org/web/20190408184432/http://www.formula-as.ro/2008/827/spiritualitate-39/o-mare-si-uitata-doamna-a-culturii-romanesti-olga-greceanu-9899 Велика і забута леді румунської культури — Ольга Гречану — Духовність], Сорін Преда, ''Формула А'' — 2008, номер 827
* [http://jurnalul.ro/special-jurnalul/olga-greceanu-minunea-uitata-638697.html Ольга Гречану, забуте чудо] , 9 березня 2013, Кармен Ангел, ''Jurnalul National''

* [http://ziarullumina.ro/actualitate-religioasa/doua-bijuterii-de-arta-ale-olgai-greceanu Два художні прикраси Ольги Гречану] , 23 вересня 2010 року, Іоан Бушаґа, ''Луміна'' Зіарул
* [http://www.ziarullumina.ro/actualitate-religioasa/lansarea-dictionarului-zugravilor-de-subtire-monahi-si-mireni Запуск Словника тонких художників, монахів і лордів] , 13 березня 2013 р., Ралука Броднер, ''газета Lumina''
* [http://www.ziarullumina.ro/repere-si-idei/zugravii-de-subtire-ai-olgai-greceanu-ajunsi-bibliotecile-noastre Ольга Гречану «Слім художники» прибули в наші бібліотеки] , 6 квітня 2013, Олена Дульгеру, ''газета «Lumina»''
* [http://www.ziarullumina.ro/agenda-crestinului/prezentare-de-carte-pelerini-catre-hristos Презентація книги: Пелеріні Христу] , 12 червня 2008 р., ''Газета Lumina''
* [http://www.ziarullumina.ro/actualitate-religioasa/o-carte-care-asteptat-45-de-ani-lumina-tiparului Книга, що чекала 45 років друкованого світла — «Слово і чіп-свідчення»] , 14 червня 2011 року, Маріус Недельку, ''газета Lumina''

{{Бібліоінформація}}
{{ВП-портали|Мистецтво|Румунія|Біографії}}
{{DEFAULTSORT:Гречану Ольга}}
[[Категорія:Поховані на цвинтарі Беллу]]
[[Категорія:Румунські художниці]]

title: Ольга Гречану

Народилася: 1890 · Nămăești Monasteryd, Немеєшть, Валя-Маре-Правец, Арджеш, Румунія

Поховання: цвинтар Беллу

Діяльність: художниця

Знання мов: румунська

Напрямок: неовізантійська архітектура і Tinerimea artisticăd


text:
# Баран урія
Баран азійський, уріал (Ovis vignei, syn. Ovis orientalis vignei) — вид ссавців родини Бикові. Ovis orientalis vignei знаходиться в центрально-західній частині Азії. Іншою групою підвидів Ovis orientalis є муфлон (Ovis orientalis orientalis). Ці дві групи часто вважають окремими видами.

## Поширення
Мешкає від північно-східного Ірану та західного Казахстану до Белуджистану (Пакистан) і Ладакхського регіону північної Індії. Його місцем існування є трав'янисті схили нижче межі лісу. Урії рідко переходять на скелясті ділянки гір.

## Поведінка
Харчуються в основному травою, але в змозі з'їсти листя дерев і чагарників, якщо це необхідно. Шлюбний сезон починається у вересні. Ягнята народжуються після вагітності довжиною п'ять місяців.

## Фізичні данні
Роги самців можуть бути до 100 см у довжину. Висота в плечах дорослих самців становить від 80 до 90 см. Примітною особливістю є червонувато-коричневе довге хутро, яке зникає взимку, самців вирізняє чорний гребінь, що тягнеться від шиї до грудей і великі роги.

title: Баран урія

wikitext:
{{taxobox
| name = Баран азійський
| status = VU
| status_system = iucn3.1
| image = Ovis ammon vignei arkal Pretoria 3.jpg
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Ссавці]] (Mammalia)
| infraclassis = [[Плацентарні]] (Eutheria)
| superordo = [[Китопарнокопитні]] (Cetartiodactyla)
| ordo = [[Оленеподібні]] (Cerviformes)
| subordo = [[Жуйні]] (Ruminantia)
| familia =  [[Бикові]] (Bovidae)
| subfamilia = [[Козлові]] (Caprinae)
| genus = [[Баран (рід)|Баран]] (''Ovis'')
| species = Баран азійський
| binomial = ''Ovis vignei''
| binomial_authority = Blyth, 1841
| range_map = Urial-map.png
}}
'''Баран азійський''', '''уріал'''<ref>{{книга|автор=Решетило, О.|заголовок=Зоогеографія : навч. посіб.|місце=Львів|видавництво=ЛНУ імені Івана Франка|рік=2013|сторінки=140|посилання=}}</ref> (''Ovis vignei'', syn. ''Ovis orientalis vignei'') — [[вид (біологія)|вид]] ссавців родини [[Бикові]]. ''Ovis orientalis vignei'' знаходиться в центрально-західній частині Азії. Іншою групою підвидів ''Ovis orientalis'' є [[муфлон]] (''Ovis orientalis orientalis''). Ці дві групи часто вважають окремими видами.

== Поширення ==
Мешкає від північно-східного [[Іран]]у та західного [[Казахстан]]у до Белуджистану ([[Пакистан]]) і Ладакхського регіону північної [[Індія|Індії]]. Його місцем існування є трав'янисті схили нижче межі лісу. Урії рідко переходять на скелясті ділянки гір.

== Поведінка ==
Харчуються в основному травою, але в змозі з'їсти листя дерев і чагарників, якщо це необхідно. Шлюбний сезон починається у вересні. Ягнята народжуються після [[вагітність|вагітності]] довжиною п'ять місяців.

== Фізичні данні ==
Роги самців можуть бути до 100 см у довжину. Висота в плечах дорослих самців становить від 80 до 90 см. Примітною особливістю є червонувато-коричневе довге хутро, яке зникає взимку, самців вирізняє чорний гребінь, що тягнеться від шиї до грудей і великі роги.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://www.iucnredlist.org/species/54940655/54940728 Michel S. & Ghoddousi A. 2020. ''Ovis vignei''. The IUCN] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210116212132/https://www.iucnredlist.org/species/54940655/54940728 |date=16 січня 2021 }}
* Grubb, Peter (2005). Order Perissodactyla. Pp. 708-710 in: Wilson, Don E., and DeeAnn, M. (2005). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference. 3d edition. Johns Hopkins University Press, Baltimore

{{mammal-stub}}
{{Taxonbar|from=Q839513}}

[[Категорія:Тварини, описані 1841]]
[[Категорія:Ссавці Азії]]
[[Категорія:Бикові]]

title: ?Баран азійський

Клас: Ссавці (Mammalia)

Інфраклас: Плацентарні (Eutheria)

Надряд: Китопарнокопитні (Cetartiodactyla)

Ряд: Оленеподібні (Cerviformes)

Підряд: Жуйні (Ruminantia)

Родина: Бикові (Bovidae)

Підродина: Козлові (Caprinae)

Рід: Баран (Ovis)

Вид: Баран азійський

Вікісховище: Ovis vignei


text:
# Кизилжар (Цілиноградський район)
Кизилжа́р (каз. Қызылжар) — село у складі Цілиноградського району Акмолинської області Казахстану. Входить до складу сільського округу Кабанбай-батира.
Населення — 807 осіб (2021; 521 у 2009, 293 у 1999, 283 у 1989).
Національний склад станом на 1989 рік:
- казахи — 100 %.

У радянські часи село називалось також Октябр.

title: Кизилжар (Цілиноградський район)

wikitext:
{{Населений пункт Казахстану
| тип                    = село
| назва                  = Кизилжар
| місцева назва          = {{Lang-kk|Қызылжар}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             =
| зображення_розмір      = <!--300px -->
| зображення_підпис      =
| область                = [[акмолинська область|Акмолинська]]
| район                  = [[цілиноградський район|Цілиноградський]]
| округ                  = [[сільський округ Кабанбай-батира|Кабанбай-батира]]
| адміністрація          =
| засноване              =
| перша згадка           =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 807 осіб ([[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}})
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
|lat=
|long48
|lat_dir=N | lat_deg= 50 | lat_min= 53
           | lat_sec= 59
|lon_dir=E | lon_deg= 71 | lon_min= 21
           | lon_sec= 51
| карта розташування1    = Казахстан Акмолинська область
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| голова                 =
| ремарки                =
}}

{{Otheruses|Кизилжар}}

'''Кизилжа́р''' ({{Lang-kk|Қызылжар}}) — [[село]] у складі [[цілиноградський район|Цілиноградського району]] [[акмолинська область|Акмолинської області]] [[Казахстан]]у. Входить до складу [[сільський округ Кабанбай-батира|сільського округу Кабанбай-батира]].

Населення — 807 осіб ([[2021]]; 521 у [[2009]], 293 у [[1999]], 283 у [[1989]]<ref>[https://books.google.com.ua/books?id=qTHtAAAAMAAJ&hl=uk&pg=PA407#v=onepage&q&f=false Итоги Всесоюзной переписи населения 1989 года по Казахской ССР. Том 3] {{ref-ru}}</ref>).

Національний склад станом на 1989 рік:
* [[казахи]] — 100 %.

У радянські часи село називалось також '''Октябр'''.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|M-42-47}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=50.898811&lon=71.365128&z=13&m=b&show=/17256811/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=50.898811&lon=71.365128&z=13&m=b&show=/17256811/ru/ |date=25 Серпня 2011 }}

{{цілиноградський район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Цілиноградського району]]
[[Категорія:Села Акмолинської області]]

title: Основні дані

Область: Акмолинська

Район: Цілиноградський

Округ: Кабанбай-батира

Основні дані:
Карта
· Кизилжар · Кизилжар


text:
# Кудашівка (річка)
Кудашівка — річка в Україні, у Тиврівському районі Вінницької області, права притока Південного Бугу (басейн Чорного моря).

## Опис
Довжина річки приблизно 11,5 км.

## Розташування
Бере початок на північній стороні від Гришівців. Тече переважно на північний схід через Шершні і на південно-східній околиці Сутиски впадає у річку Південний Буг.
Річку переимнає автомобільна дорога Т 0242.

title: Кудашівка (річка)

wikitext:
{{Otheruses|Кудашівка}}
{{Річка
| назва             = Кудашівка
| оригінальна_назва =
| зображення        =
| зображення_розмір =
| підпис            =
| довжина           = ~11,5 км
| висота_витоку     =
| висота_гирла      =
| похил_річки       =
| стік              =
| площа_басейну     =
| витік             = на північній стороні від [[Гришівці|Гришівців]]
| витік_коорд       = {{coord|48|58|32|N|28|20|46|E|scale:6000}}
| гирло             = [[Південний Буг|Південного Бугу]]
| гирло_коорд       = {{coord|49|01|52|N|28|25|11|E|scale:6000}}
| басейн            = [[Чорне море|Чорного моря]]
| країни_басейну    = {{UKR}}
| прирічкові_країни =
| притоки           =
| мапа              =
| мапа_розмір       =
| мапа_підпис       =
}}
'''Кудашівка''' — [[річка]] в [[Україна|Україні]], у [[Тиврівський район|Тиврівському районі]] [[Вінницька область|Вінницької області]], права притока [[Південний Буг|Південного Бугу]] (басейн [[Чорне море|Чорного моря]]).

== Опис ==
Довжина річки приблизно 11,5 <ref>{{Cite web|url=http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-35-117.jpg|title=Мапа Шаргорода|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=6 вересня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170906164231/http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-35-117.jpg}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-35-105.jpg|title=Мапа Вінниці|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=6 вересня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170906164227/http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-35-105.jpg}}</ref>км.

== Розташування ==
Бере початок на північній стороні від [[Гришівці]]в. Тече переважно на північний схід через [[Шершні (Тиврівський район)|Шершні]]<ref>{{Cite web|url=http://elib.shpl.ru/ru/nodes/22801-vyp-3-gubernii-malorossiyskie-i-yugo-zapadnye-harkovskaya-poltavskaya-chernigovskaya-kievskaya-volynskaya-podolskaya-1885#page/260/mode/inspect/zoom/6|title=Тиврівська волость // Шершні // №561|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=18 квітня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180418092834/http://elib.shpl.ru/ru/nodes/22801-vyp-3-gubernii-malorossiyskie-i-yugo-zapadnye-harkovskaya-poltavskaya-chernigovskaya-kievskaya-volynskaya-podolskaya-1885#page/260/mode/inspect/zoom/6}}</ref> і на південно-східній околиці [[Сутиски (смт)|Сутиски]] впадає у річку Південний Буг.

Річку переимнає автомобільна дорога {{Автошлях Т|0242}}.

== Джерела ==
{{reflist}}
== Посилання ==
{{Портал|Географія}}
* {{SgKP|IV|844|Kudaszówka}}
* [https://archive.org/details/2018_20210503 Гавриков Ю.С. Реєстр річок Вінницької області.(Довідковий посібник, 2-ге видання, доповнене) – Вінниця: Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг, 2018  - 28 с.]
* [https://shron1.chtyvo.org.ua/Zheliezniak_Iryna/Slovnyk_hidronimiv_Ukrainy.pdf? Словник гідронімів України] — К.: Наукова думка, 1979. — С. 299

{{Південний Буг}}
{{River-stub}}
[[Категорія:Малі річки України]]
[[Категорія:Річки Вінницької області]]
[[Категорія:Річки Тиврівського району]]
[[Категорія:Статті про річки Вінницької області без зображення в картці]]
[[Категорія:Притоки Південного Бугу]]

title: Кудашівка

Витік: на північній стороні від Гришівців

Гирло: Південного Бугу

Басейн: Чорного моря

Країни: Україна