text:
# Еухеріос Ліонський
Святий Євхерій (Еухеріос), архієпископ Ліонський, (бл. 380 — бл. 449) — високорідний і високопоставлений церковник християнської церкві Галлії. Пам'ятний своїми листами, які пропагують крайнє самозречення.

## Біографія
За поширеною практикою в V столітті, після смерті своєї дружини Галли (нар. бл. 390 р.), він разом зі своїми синами Вераном і Салонієм на деякий час відійшов до монастиря Лерін, заснованого святим Гоноратом на меншому з два острови біля Антибів . Там він прожив суворо просте навчання і присвятив себе освіті своїх синів. Незабаром після цього він відійшов далі, на сусідній острів Лерона (нині Сент-Маргеріт), де присвятив свій час вивченню та умертвенню плоті . З думкою про те, що він може приєднатися до відшельників у пустелях Сходу, він порадився з Іоанном Кассіаном, знаменитим відлюдником, який прибув зі Сходу до Марселя ; Другий набір своїх Collationes (Числа 11–17) Кассіан присвятив Євхерію та Гонорату. Ці конференції описують повсякденне життя відлюдників єгипетської Фіваїди та обговорюють важливі теми благодаті, свободи волі та Святого Письма. Саме в цей час (близько 428 р.) Євхерій написав свій епістолярний твір De laude Eremi («На славу пустелі»), адресований єпископу Іларію Арльському .
Наслідуючи аскетичний спосіб життя єгипетських відлюдників, Євхерій підтримував зв'язок з людьми, відомими своєю вченістю і благочестям: Іоанном Кассіаном, Іларієм Арльським, святим Гоноратом, пізніше єпископом Арля, Клавдіаном Мамертом, Агроцієм (який присвятив йому книгу), Сідоній Аполлінарій і його родич Валеріан, до яких він написав свою Epistola paraenetica ad Valerianum cognatum, de contemptu mundi («Послання заклику до свого родича Валеріана, Про презирство світу»), вираз відчаю за сьогодення і майбутнє світ в останній муці поділяли багато освічених людей пізньої античності з надією на майбутній світ: Еразм так високо оцінив його латинський стиль, що відредагував і опублікував його в Базелі (1520).
Його Liber formularum spiritalis intelligentiae, адресована його сину Веранію, є захистом законності читання алегоричного сенсу Святого Письма, враховуючи метафори в псалмах і такі фрази, як «рука Божа». Термін анагога (ἀναγωγὴ) використовується для застосування Святого Письма до майбутнього небесного Єрусалиму, і є інші приклади того, що стане класичною середньовічною герменевтикою .
Невдовзі слава про Євхерія настільки поширилася в південно-східній Галлії, що його обрали єпископом Ліону. Ймовірно, це було в 434 році; певно, принаймні, що він був присутній на першому Оранському соборі (441 р.) як митрополит Ліонський, і що він зберіг цю гідність до своєї смерті. Його наступником у єпископстві став його син Вераній, а інший його син, Салоній, став єпископом Женеви .
Серед інших листів Євхерія є його Institutiones ad Salonium, адресований другому синові. Євхерію приписують багато проповідей та інших писань.

title: Еухеріос Ліонський

wikitext:
{{Святий|name=Saint Eucherius of Lyon|birth_date=c. 380|death_date=c. 449|день пам'яті=16 November|у лику=[[Roman Catholic Church|Roman Catholicism]]
[[Eastern Orthodox Church|Eastern Orthodoxy]]
[[Anglican Communion]]|зображення=File:Statue de Saint Eucherius de Lyon (cropped).JPG|birth_place=|death_place=|канонізована=|канонізований=|атрибути=}}

'''Святий Євхерій (Еухеріос)''', [[Архієпархія Ліона|архієпископ Ліонський]], (бл. 380 — бл. 449) — високорідний і високопоставлений церковник християнської церкві [[Галлія|Галлії]]. Пам'ятний своїми листами, які пропагують крайнє самозречення.

== Біографія ==

За поширеною практикою в V столітті, після смерті своєї дружини Галли (нар. бл. 390 р.), він разом зі своїми синами Вераном і Салонієм на деякий час відійшов до монастиря [[Леринське абатство|Лерін]], заснованого святим Гоноратом на меншому з два острови біля [[Антіб|Антибів]] .<ref>{{Cite web |url=https://referenceworks.brillonline.com/entries/brill-encyclopedia-of-early-christianity-online/eucherius-of-lyon-SIM_00001136 |title=Waarden, Joop van, "Eucherius of Lyon", ''Brill Encyclopedia of Early Christianity Online'', (General Editor David G. Hunter, Paul J.J. van Geest, Bert Jan Lietaert Peerbolte) |accessdate=14 червня 2022 |archive-date=30 серпня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210830000341/https://referenceworks.brillonline.com/entries/brill-encyclopedia-of-early-christianity-online/eucherius-of-lyon-SIM_00001136 }}</ref> Там він прожив суворо просте навчання і присвятив себе освіті своїх синів. Незабаром після цього він відійшов далі, на сусідній острів Лерона (нині Сент-Маргеріт), де присвятив свій час вивченню та умертвенню плоті . З думкою про те, що він може приєднатися до [[Анахорети|відшельників]] у пустелях Сходу, він порадився з [[Іван Касіян|Іоанном Кассіаном]], знаменитим відлюдником, який прибув зі Сходу до [[Марсель|Марселя]] ; Другий набір своїх ''Collationes'' (Числа 11–17) Кассіан присвятив Євхерію та Гонорату. Ці ''конференції'' описують повсякденне життя відлюдників [[Фіваїда|єгипетської Фіваїди]] та обговорюють важливі теми благодаті, свободи волі та Святого Письма. Саме в цей час (близько 428 р.) Євхерій написав свій епістолярний твір ''De laude Eremi'' («На славу пустелі»), адресований єпископу Іларію Арльському .<ref name="clugnet">[http://www.newadvent.org/cathen/05595a.htm Clugnet, Léon. «St. Eucherius.» The Catholic Encyclopedia] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211026085325/https://www.newadvent.org/cathen/05595a.htm |date=26 жовтня 2021 }} Vol. 5. New York: Robert Appleton Company, 1909. 20 October 2017</ref>

Наслідуючи [[Аскетизм|аскетичний спосіб життя]] єгипетських відлюдників, Євхерій підтримував зв'язок з людьми, відомими своєю вченістю і благочестям: [[Іван Касіян|Іоанном Кассіаном]], Іларієм Арльським, святим Гоноратом, пізніше єпископом Арля, Клавдіаном Мамертом, Агроцієм (який присвятив йому книгу), [[Сідоній Аполлінарій]] і його родич Валеріан, до яких він написав свою ''Epistola paraenetica ad Valerianum cognatum, de contemptu mundi'' («Послання заклику до свого родича Валеріана, Про презирство світу»), вираз відчаю за сьогодення і майбутнє світ в останній муці поділяли багато освічених людей [[Пізня античність|пізньої античності]] з надією на майбутній світ: [[Еразм Ротердамський|Еразм]] так високо оцінив його латинський стиль, що відредагував і опублікував його в Базелі (1520).

Його ''Liber formularum spiritalis intelligentiae'', адресована його сину Веранію, є захистом законності читання [[Алегорія|алегоричного]] сенсу Святого Письма, враховуючи метафори в [[Книга псалмів|псалмах]] і такі фрази, як «рука Божа». Термін ''анагога'' (ἀναγωγὴ) використовується для застосування Святого Письма до майбутнього небесного Єрусалиму, і є інші приклади того, що стане класичною середньовічною [[Герменевтика|герменевтикою]] .

Невдовзі слава про Євхерія настільки поширилася в південно-східній Галлії, що його обрали єпископом Ліону.<ref>[https://catholicsaints.info/book-of-saints-eucherius-16-november/ Monks of Ramsgate. «Eucherius». ''Book of Saints''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211118151144/https://catholicsaints.info/book-of-saints-eucherius-16-november/ |date=18 листопада 2021 }} 1921. CatholicSaints.Info. 17 January 2013{{PD-notice}}</ref> Ймовірно, це було в 434 році; певно, принаймні, що він був присутній на першому Оранському соборі (441 р.) як митрополит Ліонський, і що він зберіг цю гідність до своєї смерті.<ref name="clugnet"/> Його наступником у єпископстві став його син Вераній, а інший його син, Салоній, став єпископом [[Женева|Женеви]] .

Серед інших листів Євхерія є його ''Institutiones ad Salonium'', адресований другому синові. Євхерію приписують багато проповідей та інших писань.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Джерела ==

* Сальватор Прікоко, 1965. ''Eucherii De Laude eremi'' (Університет Катанії) Це видання встановлює найкращий, найновіший латинський текст.
* [[Григорій Турський|Єпископ Турський Григорій]], Historia Francorum (Історія франків) (Лондон, Англія: Penguin Books, Ltd., 1974).
* Форд Моммаертс-Браун, «Спекуляція», http://archiver.rootsweb.ancestry.com/th/read/GEN-ANCIENT/2004-03/1079586413 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150213233149/http://archiver.rootsweb.ancestry.com/th/read/GEN-ANCIENT/2004-03/1079586413 |date=13 лютого 2015 }} .
* [[Сідоній Аполлінарій]], «Листи Сидонія» (Оксфорд: Кларендон, 1915) (оригінал), стор. clx–clxxxiii; Список кореспондентів, примітки, V.ix.1.
* К. Поллманн, «Поезія і страждання: метричні перефрази Євхерія Ліонського Passio Acaunensium Martyrum», у Willemien Otten and Karla Pollmann (reds), ''Poetry and Exegesis in Premodern Latin Christianity: The Encounter between Classical and Christian Strategies of Interpretation'' (Leiden) та Бостон: Brill, 2007) (Додатки до Vigiliae Christianae, 87).

== Посилання ==
* Генрі Вейс, [https://web.archive.org/web/20050219074842/http://www.ccel.org/ccel/wace/biodict.Eucherius_1.html Юхерій], ''Словник християнської біографії та літератури''
* [https://archive.today/20130414150300/http://www.ccel.org/php/disp.php?authorID=schaff&bookID=encyc04&page=199 Едгар Хеннеке в ''«Новій енциклопедії релігійного знання Шаффа-Герцога'' :] Еухерій»
* [http://www.ccel.org/ccel/eucherius/contempt.toc.html ''Засуджені світу'' (''De Contemptu mundi'')] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220223044613/https://www.ccel.org/ccel/eucherius/contempt.toc.html |date=23 лютого 2022 }} (англійською мовою, переклад Генрі Вогана, 1654)
* [https://web.archive.org/web/20050907232138/http://www.thelatinlibrary.com/euc.laude.html ''De laude eremi''] (латиною) у Латинській бібліотеці
{{Бібліоінформація}}
{{сирий переклад}}

[[Категорія:Християнські святі V століття]]
[[Категорія:Померли 449]]
[[Категорія:Народились 380]]
[[Категорія:Отці Церкви]]

title: Еухеріос Ліонський

Народився: c. 380 · Ліон, діоцез Галія, преторіанська префектура Галліяd, Римська імперія

Помер: c. 449 · Ліон, Західна Римська імперія

У лику: Roman Catholicism · Eastern Orthodoxy · Anglican Communion

День пам'яті: 16 November


text:
# ARA San Martín (1898)
«Сан-Мартін» (ісп. ARA San Martín) — броненосний крейсер типу «Джузеппе Гарібальді» Військово-морських сил Аргентини кінця XIX — першої третини XX століття.

## Історія створення
Наприкінці XIX століття Італія розпочала розробку броненосних крейсерів типу типу «Джузеппе Гарібальді» для протидії флоту імовірного супротивника — Франції.
У рамках цієї програми у 1895 році на верфі «Cantiere navale fratelli Orlando» був закладений крейсер, який знову отримав назву «Варезе» (італ. Варезе)
У цей час стосунки між Аргентиною ти Чилі загострились через територіальні суперечки через Патагонію. Флот Аргентини значно поступався флоту Чилі, і щоб компенсувати це відставання, було вирішено закупити декілька крейсерів в Італії. Одним з таких кораблів став «Варезе». Він був перейменований на «Сан-Мартін», на честь національного героя Аргентини, борця за незалежність Хосе де Сан-Мартіна.
Корабель був спущений на воду 25 травня 1896 року, будівництво було завершене 25 квітня 1898 року. Корабель прибув до Аргентини 6 листопада того ж року і тоді ж був включений до складу флоту.

## Особливості конструкції
Для бронювання крейсера використовувалась броня Гарві. У силовій установці використовувались застарілі вогнетурбні циліндричні котли, оскільки аргентинські машинні команди не мали досвіду експлуатації нових типів котлів.
На випробуваннях корабель розвинув швидкість 19,8 — 20,1 вузлів при потужності силової установки 13 200 — 13 880 к.с.
Артилерія головного калібру складалась з чотирьох спарених 203-мм гармат «203/40», універсальна 152-мм артилерія розміщувалась в казематах, а 120-мм в щитових установках на верхній палубі.

## Історія служби
Після вступу у стрій крейсер «Сан-Мартін» брав участь у навчаннях флоту у 1902 році, де виконував роль флагмана першого морського дивізіону. Він доставив у Сантьяго комісію, яка вела мирні переговори з Чилі стосовно територіальних суперечок.
Крейсер залишався флагманом до 1911 року. У 1919 році брав участь у придушенні повстання робітників під час «Трагічного тижня».
З 1920 року крейсер став навчальним кораблем, згодом кораблем берегової охорони.
У 1926 році він був модернізований, його вугільні котли були замінені на нафтові. Планувалось також модернізувати артилерію, залишивши лише 203- і 120-мм гармати, але ці плани не були реалізовані.
8 грудня 1935 року корабель був виключений зі списків флоту і розібраний у 1947 році.

wikiname: ukwiki

title: ARA San Martín (1898)

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses2|ARA San Martín}}
{{Військовий корабель
| Назва                    = Броненосний крейсер «Сан-Мартін»
| Оригінал назви           = ARA San Martín
| Ілюстрація               = Colorized_San_Martin.jpg
| Підпис                   = Крейсер «Сан-Мартін»
| Тип/клас судна           = [[Броненосний крейсер]] [[Броненосні крейсери типу «Джузеппе Гарібальді»|типу «Джузеппе Гарібальді»]]
| Попередній клас          =
| Наступний клас           =
| Підклас                  =
| Прапор                   = [[Файл:Naval jack of Argentina.svg|border|35px]] [[Аргентина]]
| Порт приписки            =
| На честь                 = [[Хосе де Сан-Мартін]]
| Організація              = Військово-морські сили Аргентини
| Виготовлювач             = [[Cantiere navale fratelli Orlando]], [[Ліворно]]
| Вартість                 =
| Замовлено                =
| Закладено                = [[1895]] рік
| Спущено                  = [[25 травня]] [[1896]] року
| Експлуатація з           = [[25 квітня]] [[1898]] року
| Служба                   =
| Переданий                =
| Прийнятий                =
| Скасовано                =
| Перейменований           =
| Перекваліфікований       =
| Виведений                = [[18 грудня]] [[1935]] року
| Загибель                 =
| Статус                   = проданий на злам у 1947 році
| Нагороди                 =
| Бойовий досвід           =
| Прізвисько               =
| Девіз                    =
| Емблема                  =
| Водотоннажність          = 6 840 т
| Довжина                  = 110 [[м]]
| Ширина                   = 18,2 [[м]]
| Висота                   =
| Осадка                   = 7,1 [[м]]
| Бронювання               = пояс - 80-152 мм
барбети - 150 мм
бойова рубка - 152 мм
башти - 152 мм
| Двигуни                  = 24 парові котли
2 парові машини
| Гвинти                   =
| Потужність               = 13 000 [[к.с.]]
| Швидкість                = 20 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]]
| Дальність плавання       = 6 000 [[Морська миля|м миль]] при 10 вузлах
| Автономність плавання    =
| Екіпаж                   = 448
| Артилерія                = 4 x 203-мм гармати «254/40»
10 x 152-мм гармат «QF 6 in/40»
6 x 120-мм гармат «QF 4.7-inch Mk I – IV»
10 x 57-мм гармат «QF 6»
 8 [[Кулемет Максима|кулемети Максима]]
| Торпедно-мінне озброєння = 4 x 457-мм [[Торпедний апарат|торпедних апарати]]
| Ракетне озброєння        =
| Зенітне озброєння        =
| Авіація                  =
}}

'''«Сан-Мартін»''' ({{lang-es|ARA San Martín}}) — [[броненосний крейсер]] [[Броненосні крейсери типу «Джузеппе Гарібальді»|типу «Джузеппе Гарібальді»]] [[Військово-морські сили Аргентини|Військово-морських сил Аргентини]] кінця XIX — першої третини XX століття.

== Історія створення ==
Наприкінці XIX століття Італія розпочала розробку броненосних крейсерів типу [[Броненосні крейсери типу «Джузеппе Гарібальді»|типу «Джузеппе Гарібальді»]] для протидії флоту імовірного супротивника — Франції.
У рамках цієї програми у 1895 році на верфі «Cantiere navale fratelli Orlando» був закладений крейсер, який знову отримав назву ''«Варезе»'' ({{lang-it|Варезе}})

У цей час стосунки між Аргентиною ти Чилі загострились через територіальні суперечки через Патагонію. Флот Аргентини значно поступався флоту Чилі, і щоб компенсувати це відставання, було вирішено закупити декілька крейсерів в Італії. Одним з таких кораблів став «Варезе». Він був перейменований на «Сан-Мартін», на честь національного героя Аргентини, борця за незалежність [[Хосе де Сан-Мартін]]а.

Корабель був спущений на воду 25 травня 1896 року, будівництво було завершене 25 квітня 1898 року. Корабель прибув до Аргентини 6 листопада того ж року і тоді ж був включений до складу флоту.

== Особливості конструкції ==
Для бронювання крейсера використовувалась [[броня Гарві]]. У силовій установці використовувались застарілі вогнетурбні циліндричні котли, оскільки аргентинські машинні команди не мали досвіду експлуатації нових типів котлів.

На випробуваннях корабель розвинув швидкість 19,8 — 20,1 вузлів при потужності силової установки 13 200 — 13 880 к.с.

Артилерія головного калібру складалась з чотирьох спарених 203-мм гармат «203/40», універсальна 152-мм артилерія розміщувалась в казематах, а 120-мм в щитових установках на верхній палубі.

== Історія служби ==
Після вступу у стрій крейсер «Сан-Мартін» брав участь у навчаннях флоту у 1902 році, де виконував роль флагмана першого морського дивізіону. Він доставив у [[Сантьяго]] комісію, яка вела мирні переговори з Чилі стосовно територіальних суперечок.

Крейсер залишався флагманом до 1911 року. У 1919 році брав участь у придушенні повстання робітників під час «[[Трагічний тиждень (Аргентина)|Трагічного тижня]]».

З 1920 року крейсер став навчальним кораблем, згодом кораблем берегової охорони.
У 1926 році він був модернізований, його вугільні котли були замінені на нафтові. Планувалось також модернізувати артилерію, залишивши лише 203- і 120-мм гармати, але ці плани не були реалізовані.

8 грудня 1935 року корабель був виключений зі списків флоту і розібраний у 1947 році.

== Джерела ==
* Conway's All the World's Fighting Ships, 1860—1905. — London: Conway Maritime Press, 1979. — ISBN 0 85177 133 5 {{ref-en}}
* Энциклопедия крейсеров 1860—1910 / Ю. Ю. Ненахов. — М.: АСТ, Мн.: Харвест, 2006. — 464 с. — (Библиотека военной истории) ISBN 985-13-4080-4 {{ref-ru}}

== Посилання ==
{{Commons category-inline|ARA San Martín (ship, 1896)}}
* [https://web.archive.org/web/20080504004458/http://www.histarmar.com.ar/InfHistorica/AntiguaFlotadeMar/EspTec13CrAcSanMartin.htm Історія крейсера «Сан-Мартін»] {{ref-es}}

{{Крейсери Аргентини}}

[[Категорія:Крейсери типу «Джузеппе Гарібальді»]]
[[Категорія:Кораблі 1896]]
[[Категорія:Кораблі, побудовані в Ліворно]]
[[Категорія:Крейсери Аргентини]]
{{DEFAULTSORT:San Martín}}

title: Служба

Тип/клас: Броненосний крейсер типу «Джузеппе Гарібальді»

Держава прапора: Аргентина

Належність: Військово-морські сили Аргентини

На честь: Хосе де Сан-Мартін

Корабельня: Cantiere navale fratelli Orlando, Ліворно

Спущено на воду: 25 травня 1896 року

Введено в експлуатацію: 25 квітня 1898 року

Виведений зі складу флоту: 18 грудня 1935 року

Статус: проданий на злам у 1947 році

title: Параметри

Бронювання: пояс - 80-152 мм · барбети - 150 мм · бойова рубка - 152 мм · башти - 152 мм

title: Технічні дані

Рухова установка: 24 парові котли · 2 парові машини

Швидкість: 20 вузлів

Дальність плавання: 6 000 м миль при 10 вузлах

title: Озброєння

Артилерія: 4 x 203-мм гармати «254/40» · 10 x 152-мм гармат «QF 6 in/40» · 6 x 120-мм гармат «QF 4.7-inch Mk I – IV» · 10 x 57-мм гармат «QF 6» · 8 кулемети Максима

Торпедно-мінне озброєння: 4 x 457-мм торпедних апарати


text:
# Пер Евінд Свінгувуд
Пер Евінд Свінгувуд (швед. Pehr Evind Svinhufvud, 15 грудня 1861, Сяаксмякі, Фінляндія — 29 лютого 1944, Луумякі, Фінляндія) — фінський політичний діяч, президент Фінляндії в 1931 — 1937. Двічі обіймав посаду прем'єр-міністра Фінляндії.

## Життєпис
Президент Фінляндії, регент Королівства Фінляндія, двічі прем'єр-міністр Фінляндії.
Народився в сім'ї морського офіцера Густава Пера Свінгувуда аф Кувальстада і Ольги фон Беккер. Батько загинув біля берегів Греції, коли синові було два роки.
Дитинство провів у родині діда, а після його самогубства в 1866 разом з матір'ю і сестрою переїхав в Гельсінкі.
У 1882 здобув ступінь магістра мистецтв, а в 1886 — магістра права в Гельсингфорському університеті. У 1889 одружився з Альмою Тиморі, у шлюбі з якою у них народилося 6 дітей.
Почав свою кар'єру як адвокат в окружних судах, потім служив помічником судді в Апеляційному суді в Обу. З 1892 працював в сенатському комітеті із законодавством, займаючись питаннями оподаткування.
У 1902 повернувся на роботу в Апеляційний суд помічником судді, де опинився в центрі судових розглядів, пов'язаних з протестами місцевого населення проти русифікації Фінляндії.
Через свою непримиренну позицію був звільнений з посади генерал-губернатором Ніколаєм Бобриковим і вирушив до Гельсінгфорса займатися адвокатською практикою.
Відіграв ключову роль у зародженні фінського парламентаризму.
З 1907 по 1914 — депутат парламенту і його перший голова (до 1912).
У 1914, будучи головою повітового суду, відмовився визнавати повноваження присланого з Московії прокурорського чиновника, за що був засланий царським урядом в сибірське селище Тимськ (Наримський край Томської губернії), а в 1915 переведений в Коливань. Після повернення із заслання в 1917 році був зустрінутий як національний герой.
З листопада 1917 по травень 1918 — голова Сенату Фінляндії (згодом посада називалася Прем'єр-міністр).
31 грудня 1917 в Петрограді Ленін вручив Свінгувуду акт про визнання незалежності Фінляндії.
Під час громадянської війни у Фінляндії звертався з проханням до Німеччини і Швеції про надання військової допомоги. Після закінчення війни помилував 36 тисяч її учасників, які воювали на боці «червоних».
У травні-грудні 1918 — виконувач обов'язків глави держави (регент). Після невдалої спроби введення монархічної форми правління на деякий час пішов з великої політики.
У 1925 висунутий кандидатом у президенти Фінляндії, але на виборах зазнав невдачі.
З 1930 по 1931 — прем'єр-міністр Фінляндії, а з 1931 по 1937 — президент Фінляндії.
На цій посаді проводив як антикомуністичну, так і антинаціоналістичну політику.
З одного боку, ініціював арешт всіх комуністів-членів парламенту, а з іншого — придушив заколот у Мянтсяля, піднятий Рухом Лапуа.
На президентських виборах 1937 зазнав поразки (попри підтримку Патріотичного народного руху, що походив від Руху Лапуа).
Під час Зимової війни намагався зустрітися з Гітлером і Муссоліні, але був прийнятий лише Папою Пієм XII. Користувався великою довірою у жителів Фінляндії, отримавши від них прізвисько «Укко-Пекка» («Старий Пекка»).
У переддень совєцько-фінської війни (1941—1944) мав великі надії на повернення Карелії і зміни меж на користь Фінляндії.
| «Карелію повернути і рюсся геть з Півночі!» Пер Евінд Свінгувуд |
| --------------------------------------------------------------- |

Похований в Луумякі.

## Цікаві факти
Найбільший пасажирський потяг, що вироблявся у Фінляндії в період 1937—1957 (P1 / Hr1, тип 2-3-1 / Pasific, вага 155 т.), Носив прізвисько Пера Евінда Свінгувуда «Укко-Пекка» (фін. Ukko-Pekka). Всього було побудовано 22 локомотиви цієї серії. Два з них встановлені як пам'ятники в Кар'я і Отанмякі.

title: Пер Евінд Свінгувуд

wikitext:
{{Картка:Лідер
| ім'я              = Пер Евінд Свінгувуд
| оригінал імені    =
| жінка             =
| зображення        = Pehr_Evind_Svinhufvud.png
| розмір            =
| опис зображення   =
| герб              =
| підпис_герба      =

| посада            = 3-й [[Президент Фінляндії]]
| монарх            =
| президент         =
| віце-президент    =
| прем'єр-міністр   =
| попередник        = [[Лаурі Крістіан Реландер|Лаурі Реландер]]
| наступник         = [[Кюесті Калліо]]
| перехідний_період =
| початок_терміну   = [[2 березня]] [[1931]]
| кінець_терміну    = [[1 березня]] [[1937]]

| посада2           = 1-й [[Регент|регент]] [[Королівство Фінляндія|Королівства Фінляндія]]
| монарх2           = [[Фрідріх Карл Гессен-Кассельський|Фредерік Каарле]]
| президент2        =
| прем'єр-міністр2  =
| початок_терміну2  = [[9 жовтня]]
| кінець_терміну2   = [[12 грудня]] [[1918]]
| попередник2       = посада скасована
| наступник2        = [[Карл Густав Маннергейм]]

| посада3           = 1-й [[Прем'єр-міністр Фінляндії]]
| монарх3           = [[Фрідріх Карл Гессен-Кассельський|Фредерік Каарле]]
| президент3        =
| прем'єр-міністр3  =
| початок_терміну3  = [[27 жовтня]] [[1917]]
| кінець_терміну3   = [[27 травня]] [[1918]]
| попередник3       =
| наступник3        = [[Юхо Кусті Паасіківі|Юго Кусті Паасіківі]]

| посада4           = 18-й [[Прем'єр-міністр Фінляндії]]
| монарх4           = [[Фрідріх Карл Гессен-Кассельський|Фредерік Каарле]]
| президент4        =
| прем'єр-міністр4  =
| початок_терміну4  = [[4 липня]] [[1930]]
| кінець_терміну4   = [[18 лютого]] [[1931]]
| попередник4       = [[Кюесті Калліо]]
| наступник4        = [[Юхо Суніла|Юго Суніла]]

| дата_народження   =
| місце_народження  =
| дата_смерті       =
| місце_смерті      =
| похований         =
| громадянство      = {{FIN}}
| підданство        =
| національність    = [[Фіни|фін]]
| освіта            =
| alma mater        = [[Гельсингфорський університет]]
| виборчий_округ    =
| відомий_як        =
| династія          =
| рід               =
| мати              = Ольга фон Беккер
| батько            = Пер Густав Свінгувуд
| дружина           =
| діти              =
| родичі            =
| брати             =
| професія          =
| звання            =
| релігія           = [[лютеранство]]
| автограф          = SvinhufvudSignature.png
| нагороди          = {{Орден Білої троянди}},
 {{Орден Лева Фінляндії}},
 {{Орден Білого Орла}},
{{Орден Серафимів}}
| премії            =
| почесні звання    =
| партія            = Младофінська партія
| сайт              =
}}
'''Пер Евінд Свінгувуд''' ({{lang-sv|Pehr Evind Svinhufvud}}, [[15 грудня]] [[1861]], [[Сяаксмякі]], [[Фінляндія]] — [[29 лютого]] [[1944]], Луумякі, [[Фінляндія]]) — фінський [[політичний діяч]], [[президент Фінляндії]] в [[1931]] — [[1937]]. Двічі обіймав посаду [[Прем'єр-міністр Фінляндії|прем'єр-міністра Фінляндії]].

== Життєпис ==
[[Президент Фінляндії]], [[регент]] [[Королівство Фінляндія|Королівства Фінляндія]], двічі [[прем'єр-міністр Фінляндії]].

Народився в сім'ї морського офіцера Густава Пера Свінгувуда аф Кувальстада і Ольги фон Беккер. Батько загинув біля берегів [[Греція|Греції]], коли синові було два роки.

Дитинство провів у родині діда, а після його самогубства в [[1866]] разом з матір'ю і сестрою переїхав в [[Гельсінкі]].

У [[1882]] здобув ступінь [[Магістр мистецтв|магістра мистецтв]], а в [[1886]] — [[Магістр права|магістра права]] в [[Гельсингфорський університет|Гельсингфорському університеті]]. У [[1889]] одружився з Альмою Тиморі, у шлюбі з якою у них народилося 6 дітей.

Почав свою кар'єру як [[адвокат]] в окружних судах, потім служив помічником судді в [[Апеляційний суд|Апеляційному суді]] в [[Турку|Обу]]. З [[1892]] працював в сенатському комітеті із [[законодавство]]м, займаючись питаннями оподаткування.

У [[1902]] повернувся на роботу в [[Апеляційний суд]] помічником судді, де опинився в центрі судових розглядів, пов'язаних з протестами місцевого населення проти [[Русифікація Фінляндії|русифікації Фінляндії]].

Через свою непримиренну позицію був звільнений з посади [[генерал-губернатор]]ом [[Бобриков Микола Іванович|Ніколаєм Бобриковим]] і вирушив до [[Гельсінгфорс]]а займатися [[Адвокат|адвокатською практикою]].

Відіграв ключову роль у зародженні [[Едускунта|фінського парламентаризму]].

З [[1907]] по [[1914]] — [[депутат]] [[Едускунта|парламенту]] і його перший голова (до [[1912]]).

У [[1914]], будучи головою повітового суду, відмовився визнавати повноваження присланого з [[Московія|Московії]] [[Прокуратура|прокурорського]] [[чиновник]]а, за що був засланий царським урядом в сибірське селище Тимськ ([[Наримський округ|Наримський край]] [[Томська губернія|Томської губернії]]), а в [[1915]] переведений в [[Коливань (Новосибірська область)|Коливань]]. Після повернення із заслання в [[1917]] році був зустрінутий як [[національний герой]].

З листопада [[1917]] по травень [[1918]] — голова Сенату Фінляндії (згодом посада називалася [[Прем'єр-міністр Фінляндії|Прем'єр-міністр]]).

[[31 грудня]] [[1917]] в Петрограді [[Ленін Володимир Ілліч|Ленін]] вручив Свінгувуду акт про визнання [[Незалежність|незалежності]] [[Фінляндія|Фінляндії]].

Під час [[Громадянська війна у Фінляндії|громадянської війни у Фінляндії]] звертався з проханням до [[Німеччина|Німеччини]] і [[Швеція|Швеції]] про надання військової допомоги. Після закінчення війни помилував 36 тисяч її учасників, які воювали на боці «червоних».

У травні-грудні [[1918]] — виконувач обов'язків [[Глава держави|глави держави]] ([[регент]]). Після невдалої спроби введення [[Монархія|монархічної форми правління]] на деякий час пішов з великої політики.

У [[1925]] висунутий кандидатом у [[Президент Фінляндії|президенти Фінляндії]], але на виборах зазнав невдачі.

З [[1930]] по [[1931]] — [[прем'єр-міністр Фінляндії]], а з [[1931]] по [[1937]] — [[президент Фінляндії]].

На цій посаді проводив як [[Антикомунізм|антикомуністичну]], так і [[Антинаціоналізм|антинаціоналістичну]] політику.

З одного боку, ініціював арешт всіх [[Комуністична партія Фінляндії|комуністів]]-членів [[Едускунта|парламенту]], а з іншого — придушив [[заколот у Мянтсяля]], піднятий [[Рух Лапуа|Рухом Лапуа]].

На президентських виборах [[1937]] зазнав поразки (попри підтримку [[Патріотичний народний рух|Патріотичного народного руху]], що походив від [[Рух Лапуа|Руху Лапуа]]).

Під час [[Зимова війна|Зимової війни]] намагався зустрітися з [[Гітлер]]ом і [[Муссоліні]], але був прийнятий лише [[Пій XII|Папою Пієм XII]]. Користувався великою довірою у жителів [[Фінляндія|Фінляндії]], отримавши від них прізвисько «Укко-Пекка» («Старий Пекка»).

У переддень [[Радянсько-фінська війна (1941—1944)|совєцько-фінської війни (1941—1944)]] мав великі надії на повернення [[Карелія|Карелії]] і зміни меж на користь [[Фінляндія|Фінляндії]].

{| class="wikitable"
!«''Карелію повернути і [[Московити|рюсся]] геть з Півночі!»''
'''Пер Евінд Свінгувуд'''
|}

Похований в Луумякі.

== Цікаві факти ==
Найбільший пасажирський потяг, що вироблявся у [[Фінляндія|Фінляндії]] в період [[1937]]—[[1957]] (P1 / Hr1, тип 2-3-1 / Pasific, вага 155 т.), Носив прізвисько Пера Евінда Свінгувуда «Укко-Пекка» (фін. Ukko-Pekka)<ref>Kustaa Vilkuna, Etunimet, (Густав Вилкуна. Имена. стр. 9—10)</ref>. Всього було побудовано 22 локомотиви цієї серії. Два з них встановлені як пам'ятники в Кар'я і Отанмякі.

== Література ==
* Сто видатних фінів. Калейдоскоп біографій = 100 suomalaista pienoiselämäkertaa venäjäksi / Ред. Тимо Вігавайнен (Timo Vihavainen); пер. з фін. І. М. Соломеща. — Гельсінкі: Товариство фінської літератури (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura), 2004. — 814 с. — ISBN 951-746-522-X. — Електронна версія.
* Kustaa Vilkuna. = Etunimet. — Otava, 2007. — 288 p. — ISBN 951-118-892-5.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.jnsm.com.ua/cgi-bin/m/tm.pl?Month=12&Day=06&a=P Незалежність Фінляндії]

{{Президенти Фінляндії}}
{{Прем'єр-міністри Фінляндії}}
{{Русифікація}}
{{бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Свінгувуд Пер Евінд}}
[[Категорія:Феномани]]
[[Категорія:Люди на марках]]
[[Категорія:Випускники Гельсінського університету]]
[[Категорія:Кандидати в президенти Фінляндії]]
[[Категорія:Кавалери Великого хреста ордена Хреста Свободи]]

title: 3-й Президент Фінляндії

3-й Президент Фінляндії: 2 березня 1931 — 1 березня 1937

Попередник: Лаурі Реландер

Наступник: Кюесті Калліо

title: 1-й регент Королівства Фінляндія

1-й регент Королівства Фінляндія: 9 жовтня — 12 грудня 1918

Монарх: Фредерік Каарле

Попередник: посада скасована

Наступник: Карл Густав Маннергейм

title: 1-й Прем'єр-міністр Фінляндії

1-й Прем'єр-міністр Фінляндії: 27 жовтня 1917 — 27 травня 1918

Монарх: Фредерік Каарле

Наступник: Юго Кусті Паасіківі

title: 18-й Прем'єр-міністр Фінляндії

18-й Прем'єр-міністр Фінляндії:
4 липня 1930 — 18 лютого 1931
Медіафайли у Вікісховищі

Монарх: Фредерік Каарле

Попередник: Кюесті Калліо

Наступник: Юго Суніла

Народився: 15 грудня 1861[…] · Сяяксмякі, Велике князівство Фінляндське, Російська імперія або Rapolad, Валкеакоскі, Або-Б'єніборзька губернія, Велике князівство Фінляндське, Російська імперія

Помер: 29 лютого 1944[…] (82 роки) · Kotkaniemid, Луумякі, Виборзька губернія

Похований: Луумякі

Відомий як: політик, суддя

Громадянство: Фінляндія

Національність: фін

Alma mater: Гельсингфорський університет

Політична партія: Младофінська партія

Батько: Пер Густав Свінгувуд

Мати: Ольга фон Беккер

У шлюбі з: Еллен Свінгувуд

Діти: Yngve Svinhufvudd, Veikko Svinhufvudd і Eino Svinhufvudd

Релігія: лютеранство


text:
# Альфред Броневський
Альфред Кароль Броневський гербу Тарнава (пол. Alfred Karol Broniewski, 4 жовтня 1869, Доброгостів — 5 жовтня 1941) — архітектор.

## Біографія
Народився 4 жовтня 1869 року в селі Доброгостів. Закінчив середню школу у Львові. Навчався на будівельному факультеті Львівської політехніки протягом 1889—1893 років. Серед викладачів із фаху був зокрема Юліан Захаревич. 1894 року отримав стипендію, завдяки якій продовжив навчання в Парижі в П. Блонделя. Перебував на державній службі у львівській Дирекції державних лісів, пізніше працював у Тернополі, від 1899 знову у Львові в технічній службі Галицького намісництва. Від 1912 року директор архітектурного департаменту. За часів II Речі Посполитої очолював архітектурний відділ Міністерства публічних робіт. 1931 року вийшов на пенсію.
Член Краківського технічного товариства. Від 1895 року член Політехнічного товариства у Львові. У 1900, 1907, 1925—1927, 1929—1930 роках входив до його правління. Був у складі комітету, який у друкованому органі товариства (журнал «Czasopismo Techniczne») кілька разів на рік видавав номери, присвячені архітектурі. 1908 року став одним із засновників «Кола архітекторів польських у Львові». Тоді ж обраний до правління Кола. 1912 року обраний першим заступником президента Кола. Пізніше обирався його президентом.
Був членом журі конкурсів проєктів прибуткового дому Бромільських у Львові на проспекті Шевченка (1909), будівлі Акціонерного кооперативного банку у Львові (1909), міського касина у Львові (1910), будинку земельного товариства в Перемишлі (1912), нового костелу святої Анни у Львові (1912), ощадної каси в Сяноку (1912), Готелю «Брістоль» у Кракові (1912), Гірничої академії у Кракові (1913), костелу Матері Божої Остробрамської у Львові (1930).
Помер 5 жовтня 1941 року. Похований на полі № 1а Личаківського цвинтаря у Львові.
Роботи
- Перебудова палацу графа Станіслава Грохольського в селі Колодно.
- Костел у селі Велике Колодно.
- Костел у селі Сарники Нижні.
- Костел у селі Пнів.
- Перебудова палацу графа Баворовського в Острові.
- Повітовий шпиталь у Тернополі.
- Дім Староства по вулиці Баштовій, 22 у Кракові. Споруджено у 1898–1900 роках під керівництвом Юзефа Саре.[18]
- Проєкт реставрації костелу в Богородчанах від 1923 року. Передбачав, зокрема, заміну шоломів веж на більш пишні. Реалізований у спрощеному вигляді.[19]

Нереалізовані проєкти
- Проєкт будинку дирекції залізниць у Львові.
- Проєкт промислового музею в Кракові.
- Проєкт Польського дому в Цешині.
- Проєкт ратуші у Стрию.

title: Альфред Броневський

wikitext:
{{othernames|Броневський}}
{{Архітектор
|зображення                = Alfred Broniewski.jpg
|розмір                    =
|підпис                    =
|ім'я                      = Альфред Кароль Броневський
|справжнє ім'я             =
|громадянство              =
|дата народження           = 4.10.1869
|місце народження          = [[Доброгостів]]
|дата смерті               = 5.10.1941
|місце смерті              =
|працював у містах         = [[Львів]]
|стиль                     =
|найважливіші споруди      =
|містобудівні проєкти      =
|реставрація пам'яток      =
|нереалізовані проєкти     =
|наукові праці             =
|нагороди                  =
|Commons                   = Alfred Broniewski
}}
[[Файл:Velyke Kolodno (06).jpg|міні|267пкс|Костел у селі [[Велике Колодно]]]]
'''Альфред Кароль Броневський''' гербу Тарнава ({{lang-pl|Alfred Karol Broniewski}}, [[4 жовтня]] [[1869]], [[Доброгостів]] — [[5 жовтня]] [[1941]]) — архітектор.

== Біографія ==
Народився [[4 жовтня]] [[1869]] року<ref name="Личаківський цвинтар">{{Cite web |url=https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Tomb_of_Broniewski_family_(01).jpg |title=Табличка з гробівця Броневських на Личаківському цвинтарі |accessdate=22 серпня 2015 |archive-date=30 серпня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210830215824/https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Tomb_of_Broniewski_family_(01).jpg }}</ref> в селі [[Доброгостів]]. Закінчив середню школу у Львові. Навчався на будівельному факультеті [[Львівська політехніка|Львівської політехніки]] протягом [[1889]]—[[1893]] років. Серед викладачів із фаху був зокрема [[Юліан Захаревич]]. [[1894]] року отримав стипендію, завдяки якій продовжив навчання в Парижі в П. Блонделя. Перебував на державній службі у львівській Дирекції державних лісів, пізніше працював у Тернополі, від [[1899]] знову у Львові в технічній службі [[Галицьке намісництво|Галицького намісництва]]. Від [[1912]] року директор архітектурного департаменту. За часів II Речі Посполитої очолював архітектурний відділ Міністерства публічних робіт. [[1931]] року вийшов на пенсію.

Член [[Краківське технічне товариство|Краківського технічного товариства]]. Від [[1895]] року член [[Політехнічне товариство у Львові|Політехнічного товариства у Львові]].<ref>Towarzystwo Politechniczne we Lwowie 1877—1902. Pamiętnik jubileuszowy / pod red. E. Grzębskiego. — Lwów, 1902. — S. 86.</ref> У [[1900]]<ref>Towarzystwo Politechniczne… — S. 80.</ref>, [[1907]], [[1925]]—[[1927]]<ref>Księga pamiątkowa, wydana przez komisję, wybraną z łona Polskiego Towarzystwa Politechnicznego we Lwowie [1877—1927] / Pod. red. dr. Maksymiljana Matakiewicza. — Lwów: Nakładem Polskiego Towarzystwa Politechnicznego we Lwowie, 1927. — S. 73, 74, 78.</ref>, [[1929]]—[[1930]] роках входив до його правління.<ref>Sprawozdanie Wydziału Głównego Polskiego Towarzystwa Politechnicznego za rok 1929 // [[Czasopismo Techniczne]]. — № 5. — 1930. — S. 90.</ref> Був у складі комітету, який у друкованому органі товариства (журнал «[[Czasopismo Techniczne]]») кілька разів на рік видавав номери, присвячені архітектурі.<ref>Sprawy bieżące // Czasopismo Techniczne. — № 18. — 1912. — S. 240.</ref> [[1908]] року став одним із засновників «Кола архітекторів польських у Львові». Тоді ж обраний до правління Кола.<ref>Ruch budowlany i rozmaitości // Przegląd Techniczny. — 1908. — № 30. — S. 376.</ref> [[1912]] року обраний першим заступником президента Кола.<ref>Kronika // [[Architekt]]. — 1912. — № 3—4. — S. 34; Kronika // Architekt. — 1912. — № 5. — S. 55.</ref> Пізніше обирався його президентом.

Був членом журі конкурсів проєктів прибуткового дому Бромільських у Львові на [[Проспект Шевченка (Львів)|проспекті Шевченка]] ([[1909]])<ref>Konkurs na dom Bromilskich // Czasopismo Techniczne. — 1909. — № 20. — S. 247; Konkurs na dom czyszowy we Lwowie // Architekt. — 1909. — № 7. — S. 133—134.</ref>, будівлі Акціонерного кооперативного банку у Львові ([[1909]])<ref>Konkurs na dom Galicyjskiego Banku Związkowego // Czasopismo Techniczne. — 1909. — № 21.</ref>, міського касина у Львові ([[1910]])<ref>Konkurs na gmach Kasyna miejskiego we Lwowie // Czasopismo Techniczne. — 1910. — № 7. — S. 93.</ref>, будинку земельного товариства в [[Перемишль|Перемишлі]] ([[1912]])<ref>Ocena i rozstrzygnięcie sądu konkursowego na dom Towarzystwa Zaliczkowo-rolnego w Przemyślu // Czasopismo Techniczne. — 1910. — № 20. — S. 295—298.</ref>, нового [[Костел святої Анни (Львів)|костелу святої Анни]] у Львові ([[1912]])<ref>Wyciąg z protokołu sądu konkursowego // Czasopismo Techniczne. — 1912. — № 18. — S. 237.</ref>, ощадної каси в [[Сянок]]у ([[1912]])<ref>Konkurs na szkice gmachu Kasy Oszczędności w Sanoku // Architekt. — 1912. — № 5. — S. 58; Konkursy // Przegląd Techniczny. — 1912. — № 20. — S. 274.</ref>, Готелю «Брістоль» у Кракові ([[1912]])<ref>Palace-Hotel-Bristol w Krakowie // Architekt. — 1912. — № 5. — S. 59.</ref>, Гірничої академії у Кракові ([[1913]])<ref>Protokół sądu konkursowego nad projektami gmachu Akademii Górniczej w Krakowie // Architekt. — 1913. — № 11. — S. 153.</ref>, [[Костел Матері Божої Остробрамської (Львів)|костелу Матері Божої Остробрамської]] у Львові ([[1930]]).<ref>''Betlej A.'' Kościół wotywny p. w. Matki Boskiej Ostrobramskiej na Łyczakowie // Kościoły i klasztory Lwowa z wieków XIX i XX. — Kraków: Antykwa, 2004. — Т. 12. — S. 263. — (Materiały do dziejów sztuki sakralnej na ziemiach wschodnich dawnej Rzeczypospolitej; Cz. 1). — ISBN 83-89273-17-9.</ref>

Помер [[5 жовтня]] [[1941]] року. Похований на [[Личаківський цвинтар|полі № 1а Личаківського цвинтаря]] у Львові.<ref name="Личаківський цвинтар"/>

;Роботи
* Перебудова палацу графа Станіслава Грохольського в селі [[Колодно]].
* Костел у селі [[Велике Колодно]].
* Костел у селі Сарники Нижні.
* Костел у селі [[Пнів]].
* Перебудова палацу графа Баворовського в [[Острів (Тернопільський район)|Острові]].
* Повітовий шпиталь у [[Тернопіль|Тернополі]].
* Дім Староства по вулиці Баштовій, 22 у Кракові. Споруджено у [[1898]]–[[1900]] роках під керівництвом [[Юзеф Саре|Юзефа Саре]].<ref>''Purchla J.'' Jak powstał nowoczesny Kraków. — Wyd. drugie, przejrzane i uzupełnione. — Kraków: Wydawnictwo literackie, 1990. — S. 129. — ISBN 83-08-02087-9.</ref>
* Проєкт реставрації костелу в [[Богородчани|Богородчанах]] від [[1923]] року. Передбачав, зокрема, заміну шоломів веж на більш пишні. Реалізований у спрощеному вигляді.<ref>''[[Єжи Ковальчик|Kowalczyk J.]]'' Świątynie i klasztory późnobarokowe w archidiecezji lwowskiej // Rocznik Historii Sztuki. — T. XXVIII. — Warszawa: Neriton, 2003. — S. 289. — ISSN 0080-3472.</ref>

;Нереалізовані проєкти
* Проєкт будинку дирекції залізниць у Львові.
* Проєкт промислового музею в [[Краків|Кракові]].
* Проєкт Польського дому в [[Цешин]]і.
* Проєкт ратуші у [[Стрий|Стрию]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Inż. Alfred Tarnawa Broniewski // Album inżynierów i techników w Polsce. — Lwów, 1932. — T. I, cz. III. — S. 8.
* Księga pamiątkowa Towarzystwa «Bratniej Pomocy» Słuchaczów Politechniki we Lwowie. — Lwów : nakładem Towarzystwa «Bratniej Pomocy» Słuchaczów Politechniki, 1897. — S. 202.

{{Бібліоінформація}}
{{Портали|мистецтво|Львів}}
{{DEFAULTSORT:Броневський Альфред}}

[[Категорія:Українські архітектори]]
[[Категорія:Польські архітектори]]
[[Категорія:Випускники Львівської політехніки]]
[[Категорія:Члени Політехнічного товариства у Львові]]
[[Категорія:Уродженці Доброгостева]]
[[Категорія:Поховані на Личаківському цвинтарі]]
[[Категорія:Архітектори XIX століття]]

title: Альфред Кароль Броневський

Народження: 4 жовтня 1869Доброгостів

Смерть: 5 жовтня 1941 (72 роки)Львів, Українська РСР, СРСР

Поховання: Личаківський цвинтар

Країна · (підданство): Польська Республіка

Навчання: Національний університет «Львівська політехніка»

Діяльність: архітектор

Праця в містах: Львів


text:
# Дума про козака Голоту (фільм)
«Дума про козака Голоту» — радянський героїко-пригодницький художній фільм 1937 року, знятий на кіностудії «Союздитфільм» за мотивами повісті Аркадія Гайдара «Р. В.С.».

## Сюжет
Громадянська війна, 1920 рік. Всі чоловіки Ольховки пішли на фронт, залишивши людей похилого віку, жінок і дітей. Невелике село стає приманкою для білобандитів, якими командує Козолуп. У село з міста приїжджає до діда-лірника підліток Жиган, який відразу ж знаходить собі приятеля — Сашка, сина бійця Червоної Армії. Одного разу Сашко випадково дізнається, що бандити готують розправу над червоним комісаром, який повинен з'явитися в селі. Хлопчики вирішують попередити його і займають пости на сільських дорогах. В результаті сільський хлопчисько Сашко, син червоноармійця, разом з Жиганом рятують комісара, який потрапив в засідку білих.

## У ролях
- Костянтин Нассонов —  комісар
- Наум Соколов —  дідусь
- Ніна Русинова —  мати
- Олександр Гречаний —  Головень
- Никон Старостін —  отаман Козолуп
- Микола Горлов —  отаман Левко
- Фаїна Раневська —  сільська попадя
- Костянтин Тиртов —  Сашко
- Леонід Шехтман —  Васька Жиган
- Віктор Селезньов —  Суслик
- Олександр Жутаєв — Василь
- Ю. Марцінчук — польський офіцер
- Катерина Мельникова — бабка Онуфріха
- Дмитро Орловський — селянин

## Знімальна група
- Сценарист і режисер-постановник: Ігор Савченко
- Оператор-постановник: Юлій Фогельман
- Художник-постановник: Людмила Блатова
- Композитори: Сергій Потоцький і Дмитро Покрасс
- Текст пісні: Василь Лебедєв-Кумач

title: Дума про козака Голоту (фільм)

wikitext:
{{Фільм
|вид =
|українська назва =Дума про козака Голоту
|оригінальна назва ={{lang-ru|Дума про казака Голоту}}
|зображення =Дума про козака Голоту.jpg
|жанр       =драма
|режисер    =[[Савченко Ігор Андрійович|Ігор Савченко]]
|сценарист  =[[Савченко Ігор Андрійович|Ігор Савченко]]
|Продюсер   =
|Актори     =[[Нассонов Костянтин Аркадійович|Костянтин Нассонов]]
[[Соколов Наум Адольдович|Наум Соколов]]
|оператор   =[[Фогельман Юлій Мойсейович|Юлій Фогельман]]
|композитор =[[Потоцький Сергій Іванович|Сергій Потоцький]]
[[Покрасс Дмитро Якович|Дмитро Покрасс]]
|художник   =Людмила Блатова
|кінокомпанія =«[[Кіностудія імені Максима Горького|Союздитфільм]]»
|країна     = {{USSR}}
|тривалість = 83 хв.
|рік        = 1937
| ідентифікатор =0128953
}}
'''«Дума про козака Голоту»''' — радянський героїко-пригодницький художній фільм 1937 року, знятий на кіностудії «[[Кіностудія імені Максима Горького|Союздитфільм]]» за мотивами повісті [[Гайдар Аркадій Петрович|Аркадія Гайдара]] «Р. В.С.».

== Сюжет ==
Громадянська війна, 1920 рік. Всі чоловіки Ольховки пішли на фронт, залишивши людей похилого віку, жінок і дітей. Невелике село стає приманкою для білобандитів, якими командує Козолуп. У село з міста приїжджає до діда-лірника підліток Жиган, який відразу ж знаходить собі приятеля — Сашка, сина бійця Червоної Армії. Одного разу Сашко випадково дізнається, що бандити готують розправу над червоним комісаром, який повинен з'явитися в селі. Хлопчики вирішують попередити його і займають пости на сільських дорогах. В результаті сільський хлопчисько Сашко, син червоноармійця, разом з Жиганом рятують комісара, який потрапив в засідку білих.

== У ролях ==
{{div col}}
* [[Нассонов Костянтин Аркадійович|Костянтин Нассонов]] — '' комісар ''
* [[Соколов Наум Адольдович|Наум Соколов]] — '' дідусь ''
* [[Русинова Ніна Павлівна|Ніна Русинова]] — '' мати ''
* [[Гречаний Олександр Васильович|Олександр Гречаний]] — '' Головень ''
* [[Никон Старостін]] — '' отаман Козолуп ''
* [[Горлов Микола Матвійович|Микола Горлов]] — '' отаман Левко ''
* [[Раневська Фаїна Георгіївна|Фаїна Раневська]] — '' сільська попадя ''
* [[Тиртов Костянтин Андрійович|Костянтин Тиртов]] — '' Сашко ''
* [[Шехтман Леонід Борисович|Леонід Шехтман]] — '' Васька Жиган ''
* [[Селезньов Віктор Андрійович|Віктор Селезньов]] — '' Суслик ''
* [[Олександр Жутаєв]] — ''Василь
* Ю. Марцінчук — ''польський офіцер
* [[Катерина Мельникова]] — ''бабка Онуфріха
* [[Дмитро Орловський]] — ''селянин
{{div col end}}

== Знімальна група ==
* Сценарист і режисер-постановник: [[Савченко Ігор Андрійович|Ігор Савченко]]
* Оператор-постановник: [[Фогельман Юлій Мойсейович|Юлій Фогельман]]
* Художник-постановник: Людмила Блатова
* Композитори: [[Потоцький Сергій Іванович|Сергій Потоцький]] і [[Покрасс Дмитро Якович|Дмитро Покрасс]]
* Текст пісні: [[Лебедєв-Кумач Василь Іванович|Василь Лебедєв-Кумач]]

== Посилання ==
* {{imdb|id=0128953|name=''Дума про козака Голоту''}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1937]]
[[Категорія:Фільми Ігоря Савченка]]
[[Категорія:Пригодницькі фільми СРСР]]
[[Категорія:Фільми про козаків]]
[[Категорія:Фільми про Громадянську війну в Росії]]
[[Категорія:Екранізації творів Аркадія Гайдара]]

title: рос. Дума про казака Голоту

Жанр: драма

Режисер: Ігор Савченко

Сценарист: Ігор Савченко

На основі: Р. В. Р.d

У головних · ролях: Костянтин Нассонов · Наум Соколов

Оператор: Юлій Фогельман

Композитор: Сергій Потоцький · Дмитро Покрасс

Художник: Людмила Блатова

Кінокомпанія: «Союздитфільм»

Мова: російська

Країна: СРСР


text:
# Карл Ріхтер (тенісист)
Карл Ріхтер (англ. Karl Richter; нар. 21 липня 1960) — колишній американський тенісист.
Найвищу одиночну позицію світового рейтингу — 285 місце досяг 30 липня 1984, парну — 116 місце — 28 липня 1986 року.
Найвищим досягненням на турнірах Великого шолома було 3 коло в парному розряді.

## Фінали Гран-прі за кар'єру

### Парний розряд: 1 (0–1)
| Результат | Рік  | Турнір                | Покриття | Партнер   | Суперники                 | Рахунок  |
| --------- | ---- | --------------------- | -------- | --------- | ------------------------- | -------- |
| Поразка   | 1986 | Окленд, Нова Зеландія | Тверде   | Рік Рудін | Бродерік Дайк Веллі Месур | 3–6, 4–6 |

title: Карл Ріхтер (тенісист)

wikitext:
{{Тенісист
|ім'я_гравця         = Карл Ріхтер
 Karl Richter
|фото                =
|громадянство        =
|місце_проживання    =
|дата_народження     = 21 липня 1960
|місце_народження    = [[Оберн (Каліфорнія)]]
|дата_смерті         =
|місце_смерті        =
|зріст               =
|вага                =
|початок_кар'єри     =
|завершення_кар'єри  =
|робоча_рука         =
|тренер              =
|призові_гроші       = $25,679
|одиночні_результати             = 1–5
|одиночних_титулів               = 0
|найвища_одиночна_позиція        = Ранг 285 (30 липня 1984)
|поточна_одиночна_позиція        =
|результати_Australian_Open      =
|результати_Roland_Garros        =
|результати_Wimbledon            =
|результати_US_Open              =
|результати_на_World_Tour_Finals =
|результати_Олімпіади            =
|парні_результати                  = 18–32
|парних_титулів                    = 0
|найвища_парна_позиція             = Ранг 116 (28 липня 1986)
|результати_парні_Australian_Open  = 2р ([[Відкритий чемпіонат Австралії з тенісу 1987, чоловіки, парний розряд|1987]])
|результати_парні_Roland_Garros    = 1р ([[Відкритий чемпіонат Франції з тенісу 1986, чоловіки, парний розряд|1986]])
|результати_парні_Wimbledon        = 3р ([[Вімблдонський турнір 1986, чоловіки, парний розряд|1986]])
|результати_парні_US_Open          = 2р ([[Відкритий чемпіонат США з тенісу 1981, чоловіки, парний розряд|1981]], [[Відкритий чемпіонат США з тенісу 1986, чоловіки, парний розряд|1986]])
|результати_парні_Олімпіади        =
|результати_мікст_Australian_Open  =
|результати_мікст_Roland_Garros    =
|результати_мікст_Wimbledon        =
|результати_мікст_US_Open          =
|результати_мікст_Олімпіади        =
|останнє_оновлення   =
|медалі              =
}}

'''Карл Ріхтер''' ({{lang-en|Karl Richter}}; нар. 21 липня 1960) — колишній американський тенісист.
Найвищу одиночну позицію світового рейтингу — 285 місце досяг 30 липня 1984, парну — 116 місце — 28 липня 1986 року.
Найвищим досягненням на турнірах Великого шолома було 3 коло в парному розряді.

== Фінали Гран-прі за кар'єру ==
=== Парний розряд: 1 (0–1) ===
{|class="sortable wikitable"
!style="width:40px"|Результат
!width=50|Рік
!width=200|Турнір
!width=50|Покриття
!width=150|Партнер
!width=150|Суперники
!width=100|Рахунок
|-
|bgcolor=#ffa07a|Поразка
|1986
|[[ATP Auckland Open|Окленд]], Нова Зеландія
|Тверде
|{{flagicon|USA}} [[Рік Рудін]]
|{{flagicon|AUS}} [[Бродерік Дайк]]
{{flagicon|AUS}} [[Веллі Месур]]
|3–6, 4–6
|}

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* {{ATP}}
* {{ITF profile}}

{{Чемпіони 1-го дивізіону NCAA в парному розряді}}

{{DEFAULTSORT:Ріхтер Карл}}
[[Категорія:Народились 1960]]
[[Категорія:Тенісисти США]]

title: Карл Ріхтер · Karl Richter

Громадянство: США

Місце народження: Оберн (Каліфорнія)

title: Одиночний розряд

title: Парний розряд

title: Мейджори


text:
# Челсі Джайлс
Челсі Джайлс (англ. Chelsie Giles, нар. 25 січня 1997) — британська дзюдоїстка, бронзова призерка Олімппійських ігор 2020 року, чемпіонка Європи.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада  | Дисципліна | Місце |
| ---------- | ---------- | ----- |
| Токіо 2020 | до 52 кг   | 3     |

title: Челсі Джайлс

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Челсі Джайлс
| оригінал імені = {{lang-en|Chelsie Giles}}
| зображення =
| розмір зображення = 255 пкс
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[британці|британка]]
| місце_проживання =
| зріст =
| вага =
| вебсторінка  =
| країна = {{GBR}}
| вид_спорту = [[дзюдо]]
| дисципліна = до 52 кг
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalSport|[[Дзюдо]]}}
{{MedalCountry|{{GBR}}}}
{{MedalOlympic}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 2020|Токіо 2020]]|[[Дзюдо на літніх Олімпійських іграх 2020 — до 52 кг (жінки)|до 52 кг]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з дзюдо|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з дзюдо 2022|Ташкент 2022]]|[[Чемпіонат світу з дзюдо 2022 — до 52 кг (жінки)|до 52 кг]]}}
{{MedalCompetition|[[Європейські ігри]]}}
{{MedalBronze|[[Європейські ігри 2019|Мінськ 2019]]|до 52 кг}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з дзюдо|Чемпіонат Європи]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з дзюдо 2022|Софія 2022]]|до 52 кг}}
| show-medals         = yes
}}
'''Челсі Джайлс''' ({{lang-en|Chelsie Giles}}, {{н|ж}} [[25 січня]] [[1997]]) — [[Велика Британія|британська]] [[дзюдо]]їстка, бронзова призерка [[Літні Олімпійські ігри 2020|Олімппійських ігор 2020]] року, чемпіонка Європи.

== Виступи на Олімпіадах ==
{|class = "wikitable"
!Олімпіада!! Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2020|Токіо 2020]] || [[Дзюдо на літніх Олімпійських іграх 2020 — до 52 кг (жінки)|до 52 кг]] || {{бронза3}}
|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* [https://www.judoinside.com/judoka/81821/Chelsie_Giles/judo-results Челсі Джайлс] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210509064419/https://www.judoinside.com/judoka/81821/Chelsie_Giles/judo-results |date=9 травня 2021 }} на сайті Judoinside.com{{ref-en}}

{{бібліоінформація}}
{{Judo-bio-stub}}

{{DEFAULTSORT:Джайлс, Челсі}}
[[Категорія:Британські дзюдоїсти]]
[[Категорія:Британські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 2020]]
[[Категорія:Дзюдоїсти на літніх Олімпійських іграх 2020]]
[[Категорія:Чемпіони Європи з дзюдо]]
[[Категорія:Випускники Вулвергемптонського університету]]

title: Загальна інформація

Національність: британка

Громадянство: Велика Британія

Народження: 25 січня 1997 (28 років) · Ковентрі, Західний Мідленд, Західний Мідленд, Англія, Велика Британія

Alma mater: Вулвергемптонський університет і Walsall Colleged

title: Спорт

Країна: Велика Британія

Вид спорту: дзюдо

Дисципліна: до 52 кг

title: Олімпійські ігри

Бронза: Токіо 2020 · до 52 кг

title: Чемпіонат світу

Срібло: Ташкент 2022 · до 52 кг

title: Європейські ігри

Бронза: Мінськ 2019 · до 52 кг

title: Чемпіонат Європи

Золото: Софія 2022 · до 52 кг


text:
# Грепиняк Микола Іванович
Микола Іванович Грепиня́к (19 березня 1933, Брустурів — 14 серпня 2020) — український майстер художнього різьблення по дереву, екслібрист, краєзнавець, мистецтвознавець і педагог; член Спілки радянських художників України з 1962 року та Спілки майстрів народного мистецтва України з 1991 року. Батько різьбяра Василя Грепиняка.

## Біографія
Народився 19 березня 1933 року в селі Брусторові (нині Брустури Косівського району Івано-Франківської області, Україна) у багатодітній гуцульській сім'ї. Навчався різьблення у батька, мосяжництва — у Івана Дручківа; також був учнем Євгена Сагайдачного. Середню освіту здобув лише 1968 року у Косівській заочній школі.
Упродовж 1959—1975 років працював у Косівських художньо-виробничих майстернях, згодом на Виробничо-художньому об'єднанні «Гуцульщина». 1970 року нагороджений медаллю «За доблесну працю». У 1975—1977 роках викладав мистецтво оброблення дерева у середній школі Брусторова, та у 1990—1998 роках — у середній школі села Вижнього Березова. Мешкав у Вижньому Березові. Помер 14 серпня 2020 року.

## Творчість
Працював у галузі декоративного мистецтва (різьблення по дереву, інкрустація). Виготовляв темататичні тарелі, плакетки, скриньки, скульптуру, рахви, набори для письма, жіночі прикраси (намисто, браслети, брошки, брошки-зав'язки «смерічки»), сувеніри, вази, перечниці, курильні прилади, прикрашаючи вироби традиційними гуцульськими орнаментами; створював панно, культові дерев'яні скульптури із зображенням Ісуса Христа, Божої Матері, хрести, семисвічники. Серед робіт:
- портрети Івана Франка (1956, 1981, 1990), Марка Черемшини (1959), Тараса Шевченка (1961, 1964, 1986, 2002), Василя Стефаника (1969, 1970), Лесі Українки (1986);
- скриньки «Юні танцюристи» (1957, Національний музей народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського), «Партизанський рейд у Карпатах» (1958, Національний музей народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського), «Гуцульська любов» (1958), «На високій полонині» (1960), «Вівчар» (1965), «Ой Іванку, серце моє» (1965);
- декоративні тарелі «Доярки» (1956, Національний музей народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського), «Великий Каменяр» (1956), «Дитинство Марка Черемшини» (1958, Снятинський літературно-меморіальний музей Марка Черемшини), «Тарас Шевченко над Дніпром» (1961), «Гуцульський танок» (1964), «Гуцулка вишиває» (1966), «Гуцул-мисливець» (1968), «Троїсті музики» (1971), «Сопілкар» (1978), «Гуцульський танок» (1983), «Тризуб» (1999);
- панно-триптих «Марко Черемшина — співець гуцульської бідноти» (1960, Снятинський літературно-меморіальний музей Марка Черемшини), панно «Перебендя» (1964).

Створював екслібриси, які експонувалися в Україні, Росії, Польщі. Всього, з 1972 року, брав участь у понад 50 виставках екслібрису.
Брав участь у регіональних мистецьких виставках з 1956 року, всеукраїнських — з 1957 року, всесоюзних та зарубіжних — з 1958 року, зокрема в Болгарії у 1958 році, Всесвітніх виставках у Брюсселі у 1958 році і Монреалі у 1967 році; Австрії у 1959 році. Персональні виставки відбулися у Коломийському національному музеї народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського у 1965, 1973, 1983, 1993, 2003 роках, Івано-Франківському музеї мистецтв Прикарпаття у 1973, 1983 роках, музеї у Брустурах у 1974, 1983 роках, Косівському музеї Гуцульщини у 1983, 1993 роках та у Чернівцях.
Крім згаданих музеїв, роботи майстра зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва в Києві, музеях Львова, Івано-Франківська, Косова, Сум, Чернівців, Москви, Палермо, Музеї Тараса Шевченка в Торонто. У Національному музеї народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського в Коломиї зберігаються понад 80 творів майстра.

## Публікації
Автор низки статей з питань народного мистецтва Гуцульщини, зокрема:
- «Хто вони, космацькі різьбярі?» // «Літературна Україна», 1967, 4 липня;
- «Жироване металом» // «Народна творчість та етнографія», 1968, № 3;
- «Музика візерунків» // «Літературна Україна», 1969, 7 січня;
- «Мосяжна бартка» // «Літературна Україна», 1971, 24 серпня;
- «Народні мистецькі промисли у Березовах» // «Гуцульський край», 1994, 6 серпня;
- «Приватні різьбярські школи-майстерні» // «Гуцульський край», 1999, 3 липня.

Також на тему народного мистецтва Гуцульщини публікував статті в газетах «Ленінська правда» (Косів) і «Комсомольський прапор» (Івано-Франківськ).

title: Грепиняк Микола Іванович

wikitext:
{{особа|зображення =Grepinyak Mikola Ivanovich 1.jpg}}
'''Микола Іванович Грепиня́к''' ([[19 березня]] [[1933]], [[Брустурів]] — [[14 серпня]] [[2020]]) — український майстер художнього [[різьблення по дереву]], [[екслібрис]]т, [[краєзнавець]], [[мистецтвознавець]] і [[педагог]]; член [[Національна спілка художників України|Спілки радянських художників України]] з 1962 року та [[Національна спілка майстрів народного мистецтва України|Спілки майстрів народного мистецтва України]] з 1991 року. [[Батько]] різьбяра [[Грепиняк Василь Миколайович|Василя Грепиняка]].

== Біографія ==
Народився [[19 березня]] [[1933]] року в селі Брусторові (нині [[Брустури (Косівський район)|Брустури]] [[Косівський район|Косівського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]], [[Україна]]) у [[багатодітна сім'я|багатодітній]] [[гуцули|гуцульській]] сім'ї<ref name="НТЕ">[http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/20296/16-Gnatiuk.pdf?sequence=1 ''Михайло Гнатюк''. Різьбяр Микола Грепиняк і народне мистецтво Косівщини. / «Народна творчість та етнографія», № 2 за 2009 рік.]</ref>. Навчався різьблення у батька, [[мосяжництво|мосяжництва]] — у {{comment|Івана Дручківа|Дручків Іван Гаврилович}}; також був учнем [[Сагайдачний Євген Якович|Євгена Сагайдачного]]. [[Середня освіта|Середню освіту]] здобув лише 1968 року у Косівській заочній школі<ref name="НТЕ"/>.

Упродовж 1959—1975 років працював у Косівських художньо-виробничих майстернях, згодом на Виробничо-художньому об'єднанні «Гуцульщина». 1970 року нагороджений [[медаль «В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна»|медаллю «За доблесну працю»]]<ref name="МГП">[https://hutsul.museum/collection/explore/masters/15/557/ Грепиняк Микола Іванович / Національний музей народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського.]</ref>. У 1975—1977 роках викладав мистецтво оброблення дерева у середній школі Брусторова, та у 1990—1998 роках — у середній школі села [[Вижній Березів|Вижнього Березова]]. Мешкав у Вижньому Березові<ref>[https://shron1.chtyvo.org.ua/Spilka_khudozhnykiv_Ukrainy/Dovidnyk_chleniv_Spilky_khudozhnykiv_Ukrainy.pdf? Грепиняк Микола Іванович / Довідник членів Спілки художників України. Київ. 1998. С. 37.]</ref>. Помер [[14 серпня]] [[2020]] року<ref name="МГП"/>.

== Творчість ==
Працював у галузі декоративного мистецтва (різьблення по дереву, [[інкрустація]]). Виготовляв темататичні [[таріль|тарелі]], [[Плакета|плакетки]], [[скринька|скриньки]], [[скульптура|скульптуру]], [[рахва|рахви]], набори для письма, жіночі прикраси ([[намисто]], [[браслет]]и, [[брошка|брошки]], брошки-зав'язки «смерічки»), [[сувенір]]и, [[ваза|вази]], перечниці, курильні прилади, прикрашаючи вироби традиційними гуцульськими орнаментами; створював [[панно]], культові дерев'яні скульптури із зображенням [[Ісус Христос|Ісуса Христа]], [[Божа Матір|Божої Матері]], хрести, [[семисвічник]]и. Серед робіт:
* [[портрет]]и [[Франко Іван Якович|Івана Франка]] (1956, 1981, 1990), [[Марко Черемшина|Марка Черемшини]] (1959), [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]] (1961, 1964, 1986, 2002), [[Стефаник Василь Семенович|Василя Стефаника]] (1969, 1970), [[Леся Українка|Лесі Українки]] (1986);
* скриньки «Юні танцюристи» (1957, [[Національний музей народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського]]), «Партизанський рейд у Карпатах» (1958, Національний музей народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського), «Гуцульська любов» (1958), «На високій полонині» (1960), «Вівчар» (1965), «Ой Іванку, серце моє» (1965);
* декоративні тарелі «Доярки» (1956, Національний музей народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського), «Великий Каменяр» (1956), «Дитинство Марка Черемшини» (1958, [[Літературно-меморіальний музей Марка Черемшини|Снятинський літературно-меморіальний музей Марка Черемшини]]), «Тарас Шевченко над Дніпром» (1961), «Гуцульський танок» (1964), «Гуцулка вишиває» (1966), «Гуцул-мисливець» (1968), «Троїсті музики» (1971), «Сопілкар» (1978), «Гуцульський танок» (1983), «Тризуб» (1999);
* панно-[[триптих]] «Марко Черемшина — співець гуцульської бідноти» (1960, Снятинський літературно-меморіальний музей Марка Черемшини), панно «Перебендя» (1964).
Створював [[екслібрис]]и, які експонувалися в Україні, [[Росія|Росії]], [[Польща|Польщі]]. Всього, з 1972 року, брав участь у понад 50 виставках екслібрису<ref name="МГП"/>.

Брав участь у регіональних мистецьких [[виставка]]х з 1956 року, всеукраїнських — з 1957 року, всесоюзних та зарубіжних — з 1958 року, зокрема в [[Народна Республіка Болгарія|Болгарії]] у 1958 році, [[Всесвітня виставка|Всесвітніх виставках]] у [[Всесвітня виставка 1958|Брюсселі]] у 1958 році і [[Всесвітня виставка 1967|Монреалі]] у 1967 році; [[Австрія|Австрії]] у 1959 році. Персональні виставки відбулися у Коломийському національному музеї народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського у 1965, 1973, 1983, 1993, 2003 роках, [[Музей мистецтв Прикарпаття|Івано-Франківському музеї мистецтв Прикарпаття]] у 1973, 1983 роках, музеї у Брустурах у 1974, 1983 роках, [[Косівський музей Гуцульщини|Косівському музеї Гуцульщини]] у 1983, 1993 роках<ref name="МГП"/> та у [[Чернівці|Чернівцях]].

Крім згаданих музеїв, роботи майстра зберігаються в [[Національний музей українського народного декоративного мистецтва|Національному музеї українського народного декоративного мистецтва]] в [[Київ|Києві]], музеях [[Львів|Львова]], [[Івано-Франківськ]]а, [[Косів|Косова]], [[Суми|Сум]], [[Чернівці]]в, [[Москва|Москви]], [[Палермо]], [[Музей Шевченка в Торонто|Музеї Тараса Шевченка]] в [[Торонто]]. У Національному музеї народного мистецтва Гуцульщини та Покуття імені Йосафата Кобринського в [[Коломия|Коломиї]] зберігаються понад 80 творів майстра<ref name="МГП"/>.

== Публікації ==
Автор низки статей з питань народного мистецтва Гуцульщини, зокрема:
{{стовпці|2}}
* «Хто вони, космацькі різьбярі?» // «[[Літературна Україна]]», 1967, 4 липня;
* «Жироване металом» // «[[Народна творчість та етнографія]]», 1968, № 3;
* «Музика візерунків» // «Літературна Україна», 1969, 7 січня;
* «Мосяжна бартка» // «Літературна Україна», 1971, 24 серпня;
* «Народні мистецькі промисли у Березовах» // «[[Гуцульський край]]», 1994, 6 серпня;
* «Приватні різьбярські школи-майстерні» // «Гуцульський край», 1999, 3 липня.
</div>
Також на тему народного мистецтва Гуцульщини публікував статті в газетах «Ленінська правда» (Косів) і «Комсомольський прапор» (Івано-Франківськ).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Грепіняк Микола Іванович // {{УРХ|С=115}};
* Грепиняк Микола Іванович // {{СХ|65}};
* Грепиняк, Николай Иванович // Художники народов СССР. Биобиблиографический словарь в 6 томах / ответственный редактор Т. Н. Горина, главный составитель и библиограф [[Вольценбург Оскар Едуардович|О. Э. Вольценбург]] и другие — Москва: Издательство «Искусство», 1976. — Том 3 (Георгадзе—Елгин). С. 162. {{ref-ru}};
* {{ЕСУ|том=6|автор=[[Ханко Віталій Миколайович|В. М. Ханко]]|стаття=Грепиняк Микола Іванович|id=26974}}

{{нк}}
{{Портали|Біографії|Декоративно-ужиткове мистецтво|Екслібрис|Освіта|Івано-Франківщина}}

[[Категорія:Українські різьбярі]]
[[Категорія:Різьбярі по дереву]]
[[Категорія:Українські майстри екслібриса]]
[[Категорія:Українські краєзнавці]]
[[Категорія:Українські мистецтвознавці]]
[[Категорія:Мистецтвознавці СРСР]]
[[Категорія:Митці Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Радянські педагоги]]
[[Категорія:Педагоги Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Персоналії:Косівський район]]
[[Категорія:Члени Національної спілки художників України]]
[[Категорія:Члени Національної спілки майстрів народного мистецтва України]]

title: Грепиняк Микола Іванович

Народився: 19 березня 1933 · Брустурів, Косівський район, СРСР

Помер: 14 серпня 2020 (87 років)

Країна: Польська Республіка · СРСР · Україна

Діяльність: різьбяр по дереву, графік, краєзнавець, мистецтвознавець, педагог

Вчителі: Сагайдачний Євген Якович

Членство: Спілка радянських художників України і Спілка майстрів народного мистецтва України


text:
# Чемпіонат Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики
Чемпіонат Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики — один з шести континентальних чемпіонатів з легкої атлетики у світі, які проводяться Легкоатлетичною асоціацією Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну.

## Із історії проведення
Вперше чемпіонат був проведений 2007 року в Сальвадорі та планувався до проведення, як і інші континентальні чемпіонати, раз на два роки, але до другого чемпіонату довелось чекати цілих 8 років. Проте, навіть і після другої першості чемпіонати проводились нерегулярно.

## Сучасна програма

### Основний чемпіонат
Сучасна програма основного чемпіонату наближена до програми основного чемпіонату світу за деякими винятками.

### Окремі чемпіонати
Також просто неба проводяться окремі чемпіонати Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з визначених дисциплін легкої атлетики (як в роки проведення основних чемпіонатів, так і в інші роки):
- із 2004 — гірський біг;
- із 2005 — багатоборства;
- із 2005 — кросовий біг;
- із 2022 — напівмарафон.

## Основні чемпіонати
| Чемпіонат | Рік  | Місто         | Країна            | Дата         | Місце проведення       | Дисциплін | Країн | Спортсменів | Лідер медального заліку |
| --------- | ---- | ------------- | ----------------- | ------------ | ---------------------- | --------- | ----- | ----------- | ----------------------- |
| 1         | 2007 | Сан-Сальвадор | Сальвадор         | 13-15 липня  | Естадіо Хорхе Гонсалес | 42        | 26    | 275         | США                     |
| 2         | 2015 | Сан-Хосе      | Коста-Рика        | 7-9 серпня   | Національний стадіон   | 38        | 31    | 369         | США                     |
| 3         | 2018 | Торонто       | Канада            | 10-12 серпня | Варсіті                | 42        | 31    | 319         | США                     |
| 4         | 2022 | Фріпорт       | Багамські Острови | 19-21 серпня | Великі Багами          | 45        | 26    | 329         | США                     |
| 5         | 2025 | Фріпорт       | Багамські Острови | 15-17 серпня | Великі Багами          | 45        |       |             |                         |

## Медальний залік
За підсумками основних чемпіонатів 2007—2022 років.
| Місце                | Країна                          | Золото | Срібло | Бронза | Загалом |
| -------------------- | ------------------------------- | ------ | ------ | ------ | ------- |
| 1                    | США                             | 109    | 65     | 42     | 216     |
| 2                    | Ямайка                          | 18     | 28     | 19     | 65      |
| 3                    | Тринідад і Тобаго               | 6      | 9      | 11     | 26      |
| 4                    | Канада                          | 5      | 12     | 21     | 38      |
| 5                    | Куба                            | 5      | 6      | 8      | 19      |
| 6                    | Мексика                         | 4      | 16     | 7      | 27      |
| 7                    | Сальвадор                       | 4      | 2      | 2      | 8       |
| 8                    | Сент-Люсія                      | 3      | 0      | 2      | 5       |
| 9                    | Гватемала                       | 2      | 2      | 6      | 10      |
| 10                   | Домініка                        | 2      | 1      | 2      | 5       |
| 11                   | Британські Віргінські Острови   | 2      | 1      | 0      | 3       |
| 12                   | Багамські Острови               | 1      | 4      | 9      | 14      |
| 13                   | Домініканська Республіка        | 1      | 4      | 4      | 9       |
| 14                   | Пуерто-Рико                     | 1      | 3      | 7      | 11      |
| 15                   | Коста-Рика                      | 1      | 2      | 6      | 9       |
| 16                   | Сент-Кіттс і Невіс              | 1      | 1      | 2      | 4       |
| 17                   | Гондурас                        | 1      | 0      | 1      | 2       |
| 17                   | Гренада                         | 1      | 0      | 1      | 2       |
| 19                   | Барбадос                        | 0      | 3      | 7      | 10      |
| 20                   | Сент-Вінсент і Гренадини        | 0      | 2      | 1      | 3       |
| 21                   | Антигуа і Барбуда               | 0      | 1      | 1      | 2       |
| 22                   | Беліз                           | 0      | 1      | 0      | 1       |
| 22                   | Бермудські Острови              | 0      | 1      | 0      | 1       |
| 24                   | Гаїті                           | 0      | 0      | 1      | 1       |
| 24                   | Американські Віргінські Острови | 0      | 0      | 1      | 1       |
| 24                   | Нікарагуа                       | 0      | 0      | 1      | 1       |
| 24                   | Острови Теркс і Кайкос          | 0      | 0      | 1      | 1       |
| Загалом (27 збірних) | Загалом (27 збірних)            | 167    | 164    | 163    | 494     |

wikitext:
{{Картка:Повторюване легкоатлетичне змагання
| назва                  = Чемпіонат Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики
| оригінальна_назва      = NACAC Championships
| оригінальна_назва_мова = en
| зображення             = Логотип Легкоатлетичної асоціації Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну.png
| статус                 = активний
| тривалість             = 3 дні
| регулярність           = раз на два роки
| засновано              = 2007
| організатор_ім'я       = [[Легкоатлетична асоціація Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну]]
| вебсайт               = {{Url|https://nacacathletics.org|посилання}}
}}

'''Чемпіонат Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики''' — один з шести континентальних чемпіонатів з [[легка атлетика|легкої атлетики]] у світі, які проводяться [[Легкоатлетична асоціація Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну|Легкоатлетичною асоціацією Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну]].

== Із історії проведення ==

Вперше чемпіонат був проведений 2007 року в [[Сальвадор]]і та планувався до проведення, як і інші континентальні чемпіонати, раз на два роки, але до другого чемпіонату довелось чекати цілих 8 років. Проте, навіть і після другої першості чемпіонати проводились нерегулярно.

== Сучасна програма ==

=== Основний чемпіонат ===

Сучасна програма основного чемпіонату наближена до програми [[чемпіонат світу з легкої атлетики|основного чемпіонату світу]] за деякими винятками.

=== Окремі чемпіонати ===

Також просто неба проводяться окремі чемпіонати Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з визначених дисциплін легкої атлетики (як в роки проведення основних чемпіонатів, так і в інші роки):
* із 2004 — гірський біг;
* із 2005 — багатоборства;
* із 2005 — кросовий біг;
* із 2022 — напівмарафон.

== Основні чемпіонати ==

{| class="wikitable sortable" style="text-align:left"
! style="background-color: #CCDDEE;" |Чемпіонат
! style="background-color: #CCDDEE;" |Рік
! style="background-color: #CCDDEE;" |Місто
! style="background-color: #CCDDEE;" |Країна
! style="background-color: #CCDDEE;" |Дата
! style="background-color: #CCDDEE;" |Місце проведення
! style="background-color: #CCDDEE;" |Дисциплін
! style="background-color: #CCDDEE;" |Країн
! style="background-color: #CCDDEE;" |Спортсменів
! style="background-color: #CCDDEE;" |Лідер медального заліку
|-
| align=center|1
| align=center|[[Чемпіонат Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики 2007|2007]]
| [[Сан-Сальвадор]]
| align=left|{{Прапорець|ESA}} [[Сальвадор]]
| 13-15 липня
| [[Естадіо Хорхе Гонсалес]]
| align=center|42
| align=center|26
| align=center|275
| align=center|{{USA}}
|-
| align=center|2
| align=center|[[Чемпіонат Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики 2015|2015]]
| [[Сан-Хосе (Коста-Рика)|Сан-Хосе]]
| align=left|{{CRI}}
| 7-9 серпня
| [[Національний стадіон Коста-Рики (2011)|Національний стадіон]]
| align=center|38
| align=center|31
| align=center|369
| align=center|{{USA}}
|-
| align=center|3
| align=center|[[Чемпіонат Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики 2018|2018]]
| [[Торонто]]
| align=left|{{CAN}}
| 10-12 серпня
| [[Варсіті (стадіон)|Варсіті]]
| align=center|42
| align=center|31
| align=center|319
| align=center|{{USA}}
|-
| align=center|4
| align=center|[[Чемпіонат Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики 2022|2022]]
| {{Не перекладено|Фріпорт (Багамські Острови)|Фріпорт||Freeport, Bahamas}}
| align=left|{{BAH}}
| 19-21 серпня
| {{Не перекладено|Великі Багами (спортивний комплекс)|Великі Багами||Grand Bahama Sports Complex}}
| align=center|45
| align=center|26
| align=center|329
| align=center|{{USA}}
|-
| align=center|5
| align=center|[[Чемпіонат Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики 2025|2025]]
| {{Не перекладено|Фріпорт (Багамські Острови)|Фріпорт||Freeport, Bahamas}}
| align=left|{{BAH}}
| 15-17 серпня
| {{Не перекладено|Великі Багами (спортивний комплекс)|Великі Багами||Grand Bahama Sports Complex}}
| align=center|45
| align=center|
| align=center|
| align=center|
|}

== Медальний залік ==

За підсумками основних чемпіонатів 2007—2022 років.

{{Medals table
 | caption        =
 | host           =
 | flag_template  = Країна з прапорцем
 | event          =
 | team           =
 | gold_USA = 109 | silver_USA = 65 | bronze_USA = 42
 | gold_JAM = 18 | silver_JAM = 28 | bronze_JAM = 19
 | gold_CAN = 5 | silver_CAN = 12 | bronze_CAN = 21
 | gold_MEX = 4 | silver_MEX = 16 | bronze_MEX = 7
 | gold_TRI = 6 | silver_TRI = 9 | bronze_TRI = 11
 | gold_CUB = 5 | silver_CUB = 6 | bronze_CUB = 8
 | gold_ESA = 4 | silver_ESA = 2 | bronze_ESA = 2
 | gold_DOM = 1 | silver_DOM = 4 | bronze_DOM = 4
 | gold_SKN = 1 | silver_SKN = 1 | bronze_SKN = 2
 | gold_LCA = 3 | silver_LCA = 0 | bronze_LCA = 2
 | gold_HON = 1 | silver_HON = 0 | bronze_HON = 1
 | gold_PUR = 1 | silver_PUR = 3 | bronze_PUR = 7
 | gold_GUA = 2 | silver_GUA = 2 | bronze_GUA = 6
 | gold_DMA = 2 | silver_DMA = 1 | bronze_DMA = 2
 | gold_VIN = 0 | silver_VIN = 2 | bronze_VIN = 1
 | gold_BLZ = 0 | silver_BLZ = 1 | bronze_BLZ = 0
 | gold_BAR = 0 | silver_BAR = 3 | bronze_BAR = 7
 | gold_CRC = 1 | silver_CRC = 2 | bronze_CRC = 6
 | gold_HAI = 0 | silver_HAI = 0 | bronze_HAI = 1
 | gold_NIC = 0 | silver_NIC = 0 | bronze_NIC = 1
 | gold_BAH = 1 | silver_BAH = 4 | bronze_BAH = 9
 | gold_ATG = 0 | silver_ATG = 1 | bronze_ATG = 1
 | gold_IVB = 2 | silver_IVB = 1 | bronze_IVB = 0
 | gold_TCA = 0 | silver_TCA = 0 | bronze_TCA = 1
 | gold_ISV = 0 | silver_ISV = 0 | bronze_ISV = 1
 | gold_GRN = 1 | silver_GRN = 0 | bronze_GRN = 1
 | gold_BER = 0 | silver_BER = 1 | bronze_BER = 0
}}

== Див. також ==

* [[Чемпіонат Азії з легкої атлетики]]
* [[Чемпіонат Африки з легкої атлетики]]
* [[Чемпіонат Океанії з легкої атлетики]]
* [[Чемпіонат Європи з легкої атлетики]]
* [[Чемпіонат Південної Америки з легкої атлетики]]

== Примітки ==

{{Reflist}}

== Джерела ==

* [https://nacacathletics.org/ Офіційний вебсайт] [[Легкоатлетична асоціація Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну|Легкоатлетичної асоціації Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну]] {{ref-en}}

{{Чемпіонати Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики}}

[[Категорія:Чемпіонати Північної і Центральної Америки та країн Карибського басейну з легкої атлетики]]
[[Категорія:Засновані 2007]]

title: Загальна інформація

Статус: активний

Тривалість: 3 дні

Регулярність: раз на два роки

Вебсайт: посилання


text:
# MSC Grandiosa (судно)
MSC Grandiosa — круїзне судно класу Meraviglia Plus, яке належить і управляється компанією MSC Cruises. Побудоване компанією Chantiers de l'Atlantique у Сен-Назері, Франція, це перше з трьох суден класу Meraviglia Plus, призначених для круїзних ліній. Почало роботу 10 листопада 2019 року.

## Історія
1 лютого 2016 року MSC Cruises оголосила, що вони перетворили свої опції на два нових кораблі в тверді замовлення, причому нові судна є частиною підкласу, який розвивається з оригінальної платформи класу Meraviglia круїзної лінії, що отримала назву «Meraviglia Plus». Кожне нове судно було спроектовано таким чином, щоб бути більшим, ніж їхні старші сестри Meraviglia класу, на 181 541 GT, з максимальною пасажиромісткістю 6334 пасажирів.
15 листопада 2017 року, в день церемонії огранки судна на верфі STX France, MSC Cruises оголосила, що ім'я першого судна класу Meraviglia Plus буде MSC Grandiosa. Її церемонія монети була проведена в липні 2018 року, а її виведення відбулося через шість місяців, 5 січня 2019 року. Вона успішно завершила свої ходові випробування у вересні 2019 року. MSC Grandiosa було передано компанії MSC Cruises на церемонії на верфі Chantiers de l'Atlantique 31 жовтня 2019 року. Після її доставки MSC Grandiosa вирушила у свій перший рейс із верфі до Гамбурга на прес-конференції та її хрещення, відвідавши Роттердам і Гавр.
9 листопада 2019 року судно було охрещено на церемонії її хрещеною матір’ю стала Софі Лорен, під час пришвартування в річці Ельба. Пізніше корабель повернувся до свого доку в порту Гамбурга перед тим, як наступного дня, 10 листопада 2019 року, вирушило у свій перший круїз. Його перший круїз відбув 10 листопада 2019 року з Гамбурга до Генуї через Саутгемптон, Барселону та Марсель, йому також завадив шторм, який змусив скасувати рейс Лісабон.

## Дизайн і технічні характеристики
MSC Grandiosa має розміри 181 541 GT  і вміщує 2421 пасажирську каюту із загальною місткістю 6334 пасажирів. На кораблі також працюють 1704 члени екіпажу.  Її довжина 331 метр, ширина 43, висота 65 і максимальною швидкістю 22,3 вузла (41,3 км/год; 25,7 миль/год). Це також перше круїзне судно MSC, оснащене системою селективного каталітичного відновлення, яка допомагає скоротити викиди оксиду азоту на судні на 80 відсотків, а також замкнутою системою очищення вихлопних газів, яка зменшує викиди сірки на 97 відсотків.

title: MSC Grandiosa (судно)

wikitext:
{|{{Infobox ship begin
| infobox caption = ''MSC Grandiosa''
| display title = ital
}}
{{Infobox ship image
| Ship image = MSC Grandiosa leaving Kiel XII.jpg
| Ship image size =
| Ship caption = ''MSC Grandiosa'' in [[Kiel]], 2022
}}
{{Infobox ship career
| Hide header =
| Ship country = [[Мальта]]
| Ship flag = {{shipboxflag| Мальта |civil}}
| Ship name = ''MSC Grandiosa''
| Ship owner = [[MSC Cruises]]
| Ship operator = MSC Cruises
| Ship registry = [[Valletta, Malta|Valletta]], {{flag|Malta|civil}}
| Ship ordered = 1 лютого 2016<ref name="order"/>
| Ship awarded =
| Ship builder = *[[Chantiers de l'Atlantique]]
*([[Saint-Nazaire|Saint-Nazaire, France]])
| Ship yard number = G34<ref name="G34">{{Cite news|last=Groizeleau|first=Vincent|date=5 травня 2020|title=Chantiers de l'Atlantique: delivery of MSC Virtuosa postponed by several months|work=Mer et Marine|url=https://www.meretmarine.com/fr/content/saint-nazaire-la-livraison-du-msc-virtuosa-repoussee-de-plusieurs-mois|access-date=11 червня 2020|archive-date=2020-06-12|archive-url=https://web.archive.org/web/20200612010404/https://www.meretmarine.com/fr/content/saint-nazaire-la-livraison-du-msc-virtuosa-repoussee-de-plusieurs-mois}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200612010404/https://www.meretmarine.com/fr/content/saint-nazaire-la-livraison-du-msc-virtuosa-repoussee-de-plusieurs-mois |date=2020-06-12 }}</ref>
| Ship laid down = July 2018<ref name="coin"/>
| Ship launched = 5 January 2019<ref name="coin"/>
| Ship sponsor = [[Sophia Loren]]<ref name="christening"/>
| Ship christened = 9 November 2019<ref name="christening"/>
| Ship status = In service
| Ship acquired = 31 October 2019<ref name="mscgrandiosadelivered"/>
| Ship in service = 2019–present
| Ship out of service =
| Ship identification = *[[Maritime call sign|Call sign]]: 9HA5063
*{{IMO Number|9803613}}
*{{MMSI Number|215325000}}
| Ship notes =
}}
{{Infobox ship characteristics
| Hide header =
| Header caption =
| Ship class = [[MSC Cruises#Meraviglia_Plus_class|''Meraviglia'' Plus-class]] [[cruise ship]]
| Ship tonnage = {{GT|181,541}}<ref name="mscgrandiosa">{{cite ship register|shipname=MSC Grandiosa|id=9803613|register=LR|accessdate=1 листопада 2019}}</ref>
| Ship displacement =
| Ship length = {{cvt|331.43|m}}<ref name="mscgrandiosadelivered">{{cite press release |title=Corporate Information & Media Room |url=http://www.mscpressarea.com/en_INT/press-releases/3104 |website=MSC Corporate Information & Media Room |publisher=MSC Crociere, S.A. |accessdate=1 листопада 2019 |language=en |date=31 жовтня 2019 |archive-date=2019-11-01 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191101055622/http://www.mscpressarea.com/en_INT/press-releases/3104 |url-status=dead }}</ref>
| Ship beam = {{cvt|43|m}}<ref name="mscgrandiosadelivered" />
| Ship height = {{cvt|65|m}}<ref name="mscgrandiosadelivered" />
| Ship draught =
| Ship power =
| Ship propulsion =
| Ship speed = {{cvt|22.3|kn}}<ref name="mscgrandiosadelivered" />
| Ship capacity = *4,842<ref name="mscgrandiosadelivered"/> (двомісне розміщення)
*6,334<ref name="mscgrandiosadelivered"/> (максимум)
| Ship crew = 1,704<ref name="mscgrandiosadelivered"/>
| Ship decks = 19
| Ship notes =
}}
|}

'''''MSC Grandiosa''''' — [[круїзне судно]] класу [[MSC Cruises|''Meraviglia'' Plus]], яке належить і управляється компанією [[MSC Cruises]]. Побудоване компанією Chantiers de l'Atlantique у [[Сен-Назер (Атлантична Луара)|Сен-Назері]], [[Франція]], це перше з трьох суден класу ''Meraviglia'' Plus, призначених для круїзних ліній<ref>{{Cite web|date=31 липня 2019|title=New Video Tour Highlights MSC Grandiosa|url=https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21319-new-video-tour-highlights-msc-grandiosa.html|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200819005128/https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21319-new-video-tour-highlights-msc-grandiosa.html|archivedate=2020-08-18|accessdate=13 вересня 2019|website=Cruise Industry News|language=en-gb}}</ref>. Почало роботу 10 листопада 2019 року<ref>{{Cite web|last=Peters|first=Gary|date=10 жовтня 2018|title=Sales open for MSC Grandiosa|url=https://www.cruisetradenews.com/sales-open-for-msc-grandiosa/|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200819005239/https://www.cruisetradenews.com/sales-open-for-msc-grandiosa/|archivedate=2020-08-19|accessdate=13 вересня 2019|website=Cruise Trade News|language=en-GB}}</ref>.

== Історія ==
1 лютого 2016 року MSC Cruises оголосила, що вони перетворили свої опції на два нових кораблі в тверді замовлення, причому нові судна є частиною підкласу, який розвивається з оригінальної платформи класу ''Meraviglia'' круїзної лінії, що отримала назву «''Meraviglia'' Plus»<ref name="order">{{Cite web|last=Stieghorst|first=Tom|date=1 лютого 2016|title=MSC confirms $1.7B order for Meraviglia Plus ships: Travel Weekly|url=https://www.travelweekly.com/Cruise-Travel/MSC-confirms-order-for-Meraviglia-Plus-ships|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191101043819/https://www.travelweekly.com/Cruise-Travel/MSC-confirms-order-for-Meraviglia-Plus-ships|archivedate=2019-11-01|accessdate=18 серпня 2020|website=Travel Weekly|language=en}}</ref>. Кожне нове судно було спроектовано таким чином, щоб бути більшим, ніж їхні старші сестри ''Meraviglia'' класу, на 181 541 [[Брутто-тоннаж|GT]], з максимальною пасажиромісткістю 6334 пасажирів<ref name="name">{{Cite web|last=Bond|first=Mary|date=15 листопада 2017|title=MSC Cruises reveals name of first Meraviglia-Plus ship, lays keel for Bellissima|url=https://www.seatrade-cruise.com/news/news-headlines/msc-cruises-reveals-name-of-first-meraviglia-plus-ship-lays-keel-for-bellissima/|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191101205141/https://www.seatrade-cruise.com/news/news-headlines/msc-cruises-reveals-name-of-first-meraviglia-plus-ship-lays-keel-for-bellissima/|archivedate=2019-11-01|accessdate=13 вересня 2019|website=[[Informa|Seatrade Cruise News]]}}</ref>.

15 листопада 2017 року, в день церемонії огранки судна на верфі STX France, MSC Cruises оголосила, що ім'я першого судна класу ''Meraviglia'' Plus буде ''MSC Grandiosa''<ref name="name" /><ref>{{Cite web|last=Kosciolek|first=Ashley|date=15 листопада 2017|title=MSC Cruises Cuts Steel for First Meraviglia Plus-class Ship, MSC Grandiosa; Coin Ceremony Held for MSC Bellissima|url=https://www.cruisecritic.com/news/news.cfm?ID=8214|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180720153226/https://www.cruisecritic.com/news/news.cfm?ID=8214|archivedate=2018-07-20|accessdate=13 вересня 2019|website=[[Cruise Critic]]|language=en-us}}</ref>. Її церемонія монети була проведена в липні 2018 року, а її виведення відбулося через шість місяців, 5 січня 2019 року<ref name="coin">{{Cite web|title=Coming in 2019: MSC Grandiosa, the first Meraviglia Plus Generation ship|url=https://www.msccruises.com/en-gl/MSC-Voyagers-Club/Newsletter/Grandiosa-Meraviglia-Plus.aspx|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200819010403/https://www.msccruises.com/en-gl/MSC-Voyagers-Club/Newsletter/Grandiosa-Meraviglia-Plus.aspx|archivedate=2020-08-19|accessdate=19 серпня 2020|website=[[MSC Cruises]]}}</ref><ref>{{Cite web|date=7 січня 2019|title=MSC Celebrates Float Out of Grandiosa|url=https://www.travelagentcentral.com/cruises/msc-celebrates-float-out-grandiosa|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20190107191356/https://www.travelagentcentral.com/cruises/msc-celebrates-float-out-grandiosa|archivedate=2019-01-07|accessdate=13 вересня 2019|website=[[MidOcean Partners|Travel Agent Central]]|language=en}}</ref>. Вона успішно завершила свої ходові випробування у вересні 2019 року<ref name="seatrials">{{Cite web|date=2 вересня 2019|title=MSC Grandiosa Completes Sea Trials|url=https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21452-msc-grandiosa-completes-sea-trials.html|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20190903190626/https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21452-msc-grandiosa-completes-sea-trials.html|archivedate=2019-09-03|accessdate=13 вересня 2019|website=Cruise Industry News|language=en-gb}}</ref>. ''MSC Grandiosa'' було передано компанії MSC Cruises на церемонії на верфі Chantiers de l'Atlantique 31 жовтня 2019 року<ref name="delivery">{{Cite web|date=31 жовтня 2019|title=MSC Grandiosa Delivered|url=https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21839-msc-grandiosa-delivered.html|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191210143343/https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21839-msc-grandiosa-delivered.html|archivedate=2019-12-10|accessdate=31 жовтня 2019|website=Cruise Industry News|language=en-gb}}</ref>. Після її доставки ''MSC Grandiosa'' вирушила у свій перший рейс із верфі до Гамбурга на прес-конференції та її хрещення<ref name="voyage0">{{Cite web|last=Baratti|first=Laurie|date=27 вересня 2019|title=MSC Cruises Reveals Details of the Grandest Launch for MSC Grandiosa|url=https://www.travelpulse.com/news/cruise/msc-cruises-reveals-details-of-the-grandest-launch-for-msc-grandiosa.html|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191101043822/https://www.travelpulse.com/news/cruise/msc-cruises-reveals-details-of-the-grandest-launch-for-msc-grandiosa.html|archivedate=2019-11-01|accessdate=31 жовтня 2019|website=[[Northstar Travel Group|TravelPulse]]}}</ref>, відвідавши [[Роттердам]]<ref>{{Cite web|date=4 листопада 2019|title=MSC Grandiosa Makes Maiden Call in Rotterdam|url=https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21851-msc-grandiosa-makes-maiden-call-in-rotterdam.html|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191105103130/https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21851-msc-grandiosa-makes-maiden-call-in-rotterdam.html|archivedate=2019-11-05|accessdate=18 серпня 2020|website=Cruise Industry News|language=en-gb}}</ref> і [[Гавр]]<ref>{{Cite web|date=2 листопада 2019|title=MSC Grandiosa Calls in Le Havre|url=https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21850-msc-grandiosa-calls-in-le-havre.html|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191102220733/https://www.cruiseindustrynews.com/cruise-news/21850-msc-grandiosa-calls-in-le-havre.html|archivedate=2019-11-02|accessdate=18 серпня 2020|website=Cruise Industry News|language=en-gb}}</ref>.

9 листопада 2019 року судно було охрещено на церемонії її хрещеною матір’ю стала [[Софі Лорен]], під час пришвартування в річці [[Ельба]]<ref name="christening">{{Cite press release|url-status=live|archive-date=https://web.archive.org/web/20200215052353/http://www.mscpressarea.com/en_INT/press-releases/3033|archivedate=2020-02-15}}</ref>. Пізніше корабель повернувся до свого доку в [[Порт Гамбурга|порту Гамбурга]] перед тим, як наступного дня, 10 листопада 2019 року, вирушило у свій перший круїз<ref name="christening" />. Його перший круїз відбув 10 листопада 2019 року з Гамбурга до [[Генуя|Генуї]] через [[Саутгемптон]], [[Барселона|Барселону]] та [[Марсель]], йому також завадив шторм, який змусив скасувати рейс [[Лісабон]]<ref name="maidenvoyage">{{Cite web|date=10 жовтня 2018|title=MSC Grandiosa's Maiden Voyage Now Open for Booking|url=https://www.travelagentcentral.com/cruises/msc-grandiosa-s-maiden-voyage-now-open-for-sale|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191101043818/https://www.travelagentcentral.com/cruises/msc-grandiosa-s-maiden-voyage-now-open-for-sale|archivedate=2019-11-01|accessdate=31 жовтня 2019|website=[[MidOcean Partners|Travel Agent Central]]|language=en}}</ref><ref>{{Cite web|last=Coulter|first=Adam|date=12 листопада 2019|title=MSC Grandiosa Inaugural Voyage Delayed Due to Bay of Biscay Storm, Two Ports Skipped|url=https://www.cruisecritic.com/news/4749/|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191115054710/https://www.cruisecritic.com/news/4749/|archivedate=2019-11-15|accessdate=15 листопада 2019|website=[[Cruise Critic]]|language=en-us}}</ref>.

== Дизайн і технічні характеристики ==
''MSC Grandiosa'' має розміри {{GT|181541}}  і вміщує 2421 пасажирську каюту із загальною місткістю 6334 пасажирів. На кораблі також працюють 1704 члени екіпажу.  Її довжина 331 метр, ширина 43, висота 65 і максимальною швидкістю 22,3 вузла (41,3 км/год; 25,7 миль/год). Це також перше круїзне судно MSC, оснащене системою селективного каталітичного відновлення, яка допомагає скоротити [[NOx|викиди оксиду азоту]] на судні на 80 відсотків, а також замкнутою системою очищення вихлопних газів, яка зменшує викиди сірки на 97 відсотків.

== Примітки ==
{{Reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Кораблі 2019]]
[[Категорія:Кораблі, збудовані у Франції]]
[[Категорія:Номер MMSI]]
[[Категорія:Номери ІМО]]

title: Мальта

Назва: MSC Grandiosa

Власник: MSC Cruises

Оператор: MSC Cruises

Порт реєстрації: Valletta

Замовлений: 1 лютого 2016

Будівник: - Chantiers de l'Atlantique - (Saint-Nazaire, France)

Закладений: July 2018

Спуск на воду: 5 January 2019

Профінансований: Sophia Loren

Охрещений: 9 November 2019

Отриманий: 31 October 2019

Ідентифікатор: - Call sign: 9HA5063 - Номер ІМО: 9803613 - Номер MMSI: 215325000

Статус: In service

title: Основні характеристики

Клас і тип: Meraviglia Plus-class cruise ship

Місткість: - 4,842 (двомісне розміщення) - 6,334 (максимум)


text:
# Toxicodryas
Toxicodryas — рід змій родини полозових (Colubridae). Представники цього роду мешкають в Африці на південь від Сахари.

## Види
Рід Toxicodryas нараховує 4 види:
- Toxicodryas adamanteus Greenbaum et al., 2021
- Toxicodryas blandingii (Hallowell, 1844)
- Toxicodryas pulverulenta (Fischer, 1856)
- Toxicodryas vexator Greenbaum et al., 2021

## Етимологія
Наукова назва роду Toxicodryas походить від сполучення слів дав.-гр. τοξικος — отрута і δρυας — дріада (лісова німфа).

title: Toxicodryas

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name =''Toxicodryas''
| image =Toxicodryas vexator, Banalia, Tshopo Province, DR Congo.jpg
| image_caption =''[[Toxicodryas vexator]]''
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| infraordo = [[Змії]] (Serpentes)
| familia = [[Полозові]] (Colubridae)
| subfamilia = [[Полозові (підродина)|Полозові]] (Colubrinae)
| genus = '''''Toxicodryas'''''
| genus_authority = [[Edward Hallowell (herpetologist)|Hallowell]], 1857<ref name="Hallowell">{{cytuj pismo |autor = E. Hallowell|tytuł = Notes of a collection of reptiles from the Gaboon country, West Africa, recently presented to the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, by Dr. Herny A. Ford|url = https://biodiversitylibrary.org/page/6330324|czasopismo = Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia| wolumin = 9| numer = |strony = 60|rok = 1857}}</ref>
| subdivision_ranks = Види
| subdivision =
(Див. текст)
| type species =''Dipsas blandingii'' {{small|Hallowell, 1844}}
| range_map =
| range_map_caption =
| synonyms =
| wikispecies = Toxicodryas
| commonscat = Toxicodryas
| commons = Toxicodryas
}}
'''''Toxicodryas''''' — рід [[Змії|змій]] родини [[Полозові|полозових]] (Colubridae). Представники цього роду мешкають в [[Субсахарська Африка|Африці на південь від Сахари]].

== Види ==
Рід ''Toxicodryas'' нараховує 4 види:<ref name=database>{{cite web|editor=P. Uetz & J. Hallermann|url=http://reptile-database.reptarium.cz/advanced_search?genus=Toxicodryas&exact%5B0%5D=genus&submit=Search|назва=Genus: ''Toxicodryas''|publisher=The Reptile Database|access-date=25 листопада 2023}}</ref>
* ''[[Toxicodryas adamanteus]]'' {{small|[[species:Eli Greenbaum|Greenbaum]] et al., 2021}}
* ''[[Toxicodryas blandingii]]'' {{small|([[Edward Hallowell (herpetologist)|Hallowell]], 1844)}}
* ''[[Toxicodryas pulverulenta]]'' {{small|([[Johann Gustav Fischer|Fischer]], 1856)}}
* ''[[Toxicodryas vexator]]'' {{small|Greenbaum et al., 2021}}

== Етимологія ==
Наукова назва роду ''Toxicodryas'' походить від сполучення слів {{lang-grc|τοξικος}} — отрута і {{lang-grc2|δρυας}} — дріада (лісова німфа)<ref>{{cytuj książkę| imię = E.C. | nazwisko = Jaeger| tytuł = Source-book of biological names and terms|url=https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=mdp.39015072139499;view=1up;seq=270|rok = 1944|wydawca = Charles C. Thomas|miejsce = Springfield| strony = 240}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Портали|Біологія}}
{{Taxonbar|from=Q2008086}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Полозові]]
[[Категорія:Роди плазунів]]

title: ?Toxicodryas

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Інфраряд: Змії (Serpentes)

Родина: Полозові (Colubridae)

Підродина: Полозові (Colubrinae)

Рід: Toxicodryas · Hallowell, 1857

Вікісховище: Toxicodryas

Віківиди: Toxicodryas