text:
# Егір (супутник)
Егір (лат. Aegir; давньоскан. Ægir) — п'ятдесят п'ятий за віддаленістю від планети супутник Сатурна. Відкритий американськими астрономами Скоттом Шеппардом, Девідом Джуїттом, Дженом Кліною і Браяном Марсденом 4 травня 2005 року за зображеннями, отриманими в період з 12 грудня 2004 року до 11 березня 2005 року.
У скандинавській міфології Егір — бог спокійного моря, син Форньйота, брат Логі та Карі.
Інші позначення Сатурн XXXVI, S/2004 S 10.
Егір має діаметр близько 6 км, обертається на відстані 19,618 млн. км від планети у напрямку, протилежному до напрямку добового обертання Сатурна. Період обертання 1025,908 днів. Ексцентриситет орбіти 0,237, нахил — 167° до екліптики (148° до екватора Сатурна).

## Корисні посилання
- Супутники Сатурна. Дані Інституту астрономії.(англ.)
- Циркуляр МАС №8523: Оголошення про відкриття нових супутників Сатурна[недоступне посилання з квітня 2019](англ.)
- Циркуляр МАС №8826: Назви нових супутників Сатурна і Юпітера [Архівовано 10 січня 2020 у Wayback Machine.](англ.)
- Електронний циркуляр ЦМП MPEC 2005-J13: Дванадцять нових супутників Сатурна [Архівовано 29 травня 2012 у Archive.is](англ.)

title: Егір (супутник)

wikitext:
{{Супутник
 | назва             = Егір
 | назва2            = Aegir
 | дата              = [[12 грудня]] [[2004]] року
 | відкривач         = Скотт Шеппард, Девід Джуїтт, Джен Кліна<ref>http://planetarynames.wr.usgs.gov/append7.html</ref>
 | планета           = [[Сатурн (планета)|Сатурн]]
 | номер             = XXXVI
 | орбітальні дані   = <ref name=ifa>http://www.dtm.ciw.edu/users/sheppard/satellites/satsatdata.html</ref>
 | велика піввісь    = 20 735 000
 | перицентр         = 15 510 000
 | апоцентр          = 25 960 000
 | ref-apsis         = <ref>Перицентр <math>q</math> і апоцентр <math>Q</math> обчислені за формулами <math>q=a\cdot(1-e)</math>, <math>Q=a\cdot(1+e)</math>, де <math>a</math> — довжина великої півосі орбіти, <math>e</math> — [[ексцентриситет]] орбіти; значення округлені до тисяч [[кілометр]]ів.</ref>
 | ексцентриситет    = 0,252
 | нахил до планети  = 140
 | нахил до екліптики= 167
 | орбітальний період= −1116,5
 | ref-period        = <ref>Негативний [[період обертання]] означає, що супутник рухається в напрямку, протилежному до напрямку добового обертання [[Сатурн (планета)|Сатурна]].</ref>
 | ref-incl          = <ref name=en-wiki>Відповідна стаття в англійській Вікіпедії</ref>
 | діаметр           = 6
 | ref-diameter      = <ref name="en-wiki"/><ref name=ifa />
 | позначення        = S/2004 S 10, Сатурн XXXVI
 |}}
{{Otheruses|Егір}}
'''Егір''' ({{lang-la|Aegir}}; {{Lang-non|Ægir}}) — п'ятдесят п'ятий за віддаленістю від планети<ref>За довжиною великої півосі орбіти [http://www.dtm.ciw.edu/users/sheppard/satellites/satsatdata.html] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110515215254/http://www.dtm.ciw.edu/users/sheppard/satellites/satsatdata.html |date=15 травня 2011 }}.</ref> [[супутник]] [[Сатурн (планета)|Сатурна]]. Відкритий американськими астрономами [[Шеппард Скотт|Скоттом Шеппардом]], [[Джуїтт Девід|Девідом Джуїттом]], [[Кліна Джен|Дженом Кліною]] і [[Марсден Браян|Браяном Марсденом]] [[4 травня]] [[2005]] року за зображеннями, отриманими в період з [[12 грудня]] [[2004]] року до [[11 березня]] [[2005]] року.

У [[Скандинавська міфологія|скандинавській міфології]] [[Егір (міфологія)|Егір]] — бог спокійного моря, син [[Форньйот (міфологія)|Форньйота]], брат [[Логі (міфологія)|Логі]] та [[Карі (міфологія)|Карі]].

Інші позначення '''Сатурн XXXVI''', '''S/2004 S 10'''.

Егір має діаметр близько 6 км, обертається на відстані 19,618 млн. км від планети у напрямку, протилежному до напрямку добового обертання Сатурна. Період обертання 1025,908 днів. Ексцентриситет орбіти 0,237, нахил — 167° до [[Екліптика|екліптики]] (148° до екватора Сатурна)<ref name=en-wiki />.
== Посилання ==
{{Reflist}}
== Корисні посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20110515215254/http://www.dtm.ciw.edu/users/sheppard/satellites/satsatdata.html Супутники Сатурна. Дані Інституту астрономії.]{{Ref-en}}
* [http://cfa-www.harvard.edu/iauc/08500/08523.html Циркуляр МАС №8523: ''Оголошення про відкриття нових супутників Сатурна'']{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}{{Ref-en}}
* [http://cfa-www.harvard.edu/iauc/08800/08826.html Циркуляр МАС №8826: ''Назви нових супутників Сатурна і Юпітера''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200110043649/https://minorplanetcenter.net//iau/iauc/08800/08826.html |date=10 січня 2020 }}{{Ref-en}}
* [http://cfa-www.harvard.edu/mpec/K05/K05J13.html Електронний циркуляр ЦМП MPEC 2005-J13: ''Дванадцять нових супутників Сатурна''] {{Webarchive|url=https://archive.today/20120529013014/http://cfa-www.harvard.edu/mpec/K05/K05J13.html |date=29 травня 2012 }}{{Ref-en}}

{{Супутники Сатурна}}

{{Astro-stub}}

title: Дані про відкриття

Дата відкриття: 12 грудня 2004 року

Відкривач(і): Скотт Шеппард, Девід Джуїтт, Джен Кліна

Планета: Сатурн

Номер: XXXVI

title: Орбітальні характеристики

Нахил орбіти: 167° до площини екліптики · (140° до площини екватора планети)

title: Фізичні характеристики

Видима зоряна величина: {{{видима зоряна величина}}}

Діаметр: 6 км

Атмосфера: відсутня

title: Інші позначення

Інші позначення:
S/2004 S 10, Сатурн XXXVI
Егір у Вікісховищі


text:
# Залізниця острова Мен
Залізниця острова Мен (IMR — Isle of Man Railway) — вузькоколійна залізниця на острові Мен, що сполучає Дуглас, Каслтаун і Порт-Ірин, а також один з трьох аеропортів острови (Ronaldsway Airport).
Протяжність лінії 24,6 км. Ширина колії — 914 мм.
На залізниці острова Мен досі використовуються виключно паровози, що надає їй характер історичної залізниці.

## Історія залізниці
Лінія Дугласа в Порт-Ерін – єдина ділянка, що залишилася із 74-х кілометрової дорожньої системи острову, якою колись володіла Isle of Man Railway Company, заснована в 1870 році.
Перша залізнична лінія була прокладена із Дугласа в Піл і відкрита 1 липня 1873 року.
Ділянка, яка до цих пір знаходиться в експлуатації (Південна лінія), була запущена другою, і перші паровози пішли по ній 1 серпня 1874 року. Спочатку лінію планували закінчити у Каслтауні, але після того, як у Порт-Еріні почалося будівництво доків для великотоннажних суден, залізницю було вирішено продовжити. Від ідеї доків для океанських суден незабаром відмовилися – так як вже перший з побудованих доків незабаром був зруйнований морем – але залізницю до Порт-Еріна побудували.
Третя лінія – із Сент-Джонса у Рамсі – була збудована в 1879 році іншою компанією – Менська північна залізниця (Manx Northern Railway). Isle of Man Railway отримала контроль над цією лінією в 1904 році.
У 1966 році припинилося залізничне сполучення по всіх напрямах. Регулярне сполучення намагалися відновити, але безуспішно. У 1968 році було остаточно припинено рух по лініях в Піл і Рамсі. У 1974 році залізничні колії на цих напрямах були розібрані.
По південній гілці кілька років поїзди ходили лише від Порт-Еріна до Каслтауна, але пізніше було відновлено рух по всій довжині лінії.
У 1978 році залізниця була націоналізована і в даний час належить уряду Острова Мен.

## Опис лінії
Від станції в Дугласі дорога протягом кількох кілометрів йде в гору. Найвищу точку над рівнем моря поїзд досягає незадовго перед станцією Сантон. Після чого дорога йде вниз до Балласалли. На ділянці від Сантона до Балласалли з вікон вагонів відкриваються види на Ірландське море.
Після Балласалли потяг рухається порівняно плоскою місцевістю.
Станція Роналдсуей Халт (між Балласаллою і Каслтауном) знаходиться в пішохідній доступності від аеропорту Острова Мен.
На ділянці від Каслтауна до Порт-Еріна добре видно Брада-хед і вежу Мілнера.
В основному залізниця оточена полями сільськогосподарського або тваринницького призначення. Лише на кількох ділянках поїзд проходить через села в безпосередній близькості від житлових будинків.
Поїздка від Дугласа до Порт-Еріна займає 57 хвилин. Каслтаун знаходиться приблизно на півдорозі: в 20 хвилинах від Порт-Еріна і приблизно 35 хвилинах від Дугласа.

## Станції
Зараз регулярним сполученням на залізниці острова Мен охоплені 11 станцій:
Дуглас (кінцева станція) — Порт Содерик — Сантон (зупинка на вимогу) — Балласалла — Роналдсуей Халт (зупинка на вимогу, найближча станція до аеропорту острова Мен) — Каслтаун — Баллабег — Колбі — Левел (зупинка на вимогу) — Порт-Сент-Мері — Порт-Ірін (кінцева станція).
На південній гілці є дві станції, що використовувалися в минулому, але нині не функціонують: Лоу Нед і Баллакостейн (Райфл Рендж).
На станціях у Дугласі і Порт-Іріні працюють буфети.

## Рухомий склад та локомотиви
Локомотиви, що використовуються (або використовували) на залізниці Острова Мен, були зроблені за спеціальним замовленням компанією Beyer, Peacock and Company в Манчестері в період з 1873 по 1926 рік. Кілька локомотивів дісталися залізниці після поглинання Менської північної залізниці і залізниці Фоксдэйл в 1905 році.
В даний час на залізниці острова Мен в експлуатації знаходяться сім паровозів: №4 «Лох», №8 «Фенелла», №10 «Ейч Джі Вуд», №11 «Мейтланд», №12 «Хатчінсон», №13 «Кіссак» та №15 «Каледонія» (нещодавно цьому паровозу повернули його оригінальний номер 4, що використовувався при експлуатації цього локомотива на нині закритій північній лінії залізниці острова Мена).
На дорозі одночасно використовується близько десятка вагонів, але ще значне число вагонів в хорошому стані знаходяться в депо.
Всі локомотиви мають осьову формулу 1-2-0. Єдине виключення – №15 «Каледонія», тип якого 0-3-0.

## Галерея
- Посадка у вагони у Дугласі
- Новорічний паровоз у 2010 році

wikiname: ukwiki

title: Залізниця острова Мен

in_language: uk

wikitext:
{{Unibox}}
[[Файл:Trainisleofman13.jpg|міні|250x250пкс|Локомотив №13 "Кіссак" залізниці острова Мен]]
'''Залізниця острова Мен''' (''IMR — Isle of Man Railway'') — вузькоколійна залізниця на [[Острів Мен|острові Мен]], що сполучає [[Дуглас]], Каслтаун і Порт-Ірин, а також один з трьох аеропортів острови (Ronaldsway Airport).

Протяжність лінії 24,6 [[Кілометр|км]]. [[Ширина колії]] — 914 [[Міліметр|мм]].

На залізниці острова Мен досі використовуються виключно [[Паровоз|паровози]], що надає їй характер [[Історична залізниця|історичної залізниці]].

== Історія залізниці ==
Лінія Дугласа в Порт-Ерін – єдина ділянка, що залишилася із 74-х кілометрової дорожньої системи острову, якою колись володіла ''Isle of Man Railway Company'', заснована в 1870 році.

Перша залізнична лінія була прокладена із Дугласа в Піл і відкрита 1 липня 1873 року.

Ділянка, яка до цих пір знаходиться в експлуатації (Південна лінія), була запущена другою, і перші паровози пішли по ній 1 серпня 1874 року. Спочатку лінію планували закінчити у Каслтауні, але після того, як у Порт-Еріні почалося будівництво доків для великотоннажних суден, залізницю було вирішено продовжити. Від ідеї доків для океанських суден незабаром відмовилися – так як вже перший з побудованих доків незабаром був зруйнований морем – але залізницю до Порт-Еріна побудували.

Третя лінія – із Сент-Джонса у Рамсі – була збудована в 1879 році іншою компанією – Менська північна залізниця (''Manx Northern Railway''). ''Isle of Man Railway'' отримала контроль над цією лінією в 1904 році.

У 1966 році припинилося залізничне сполучення по всіх напрямах. Регулярне сполучення намагалися відновити, але безуспішно. У 1968 році було остаточно припинено рух по лініях в Піл і Рамсі. У 1974 році залізничні колії на цих напрямах були розібрані.

По південній гілці кілька років поїзди ходили лише від Порт-Еріна до Каслтауна, але пізніше було відновлено рух по всій довжині лінії.

У 1978 році залізниця була націоналізована і в даний час належить уряду Острова Мен.

== Опис лінії ==
[[Файл:Isleofmanrailwaysview2.jpg|ліворуч|міні|250x250пкс|Вид з вагонів на ділянці від Сантона до Балласалли]]
Від станції в Дугласі дорога протягом кількох кілометрів йде в гору. Найвищу точку над рівнем моря поїзд досягає незадовго перед станцією Сантон. Після чого дорога йде вниз до Балласалли. На ділянці від Сантона до Балласалли з вікон вагонів відкриваються види на Ірландське море.

Після Балласалли потяг рухається порівняно плоскою місцевістю.

Станція Роналдсуей Халт (між Балласаллою і Каслтауном) знаходиться в пішохідній доступності від аеропорту Острова Мен.

На ділянці від Каслтауна до Порт-Еріна добре видно Брада-хед і вежу Мілнера.

В основному залізниця оточена полями сільськогосподарського або тваринницького призначення. Лише на кількох ділянках поїзд проходить через села в безпосередній близькості від житлових будинків.

Поїздка від Дугласа до Порт-Еріна займає 57 хвилин. Каслтаун знаходиться приблизно на півдорозі: в 20 хвилинах від Порт-Еріна і приблизно 35 хвилинах від Дугласа.

== Станції ==
[[Файл:Douglasstation.jpg|міні|250x250пкс|Залізничний вокзал в Дугласі, острів Мен]]
Зараз регулярним сполученням на залізниці острова Мен охоплені 11 станцій:

Дуглас (кінцева станція) — Порт Содерик — Сантон (зупинка на вимогу) — Балласалла — Роналдсуей Халт (зупинка на вимогу, найближча станція до аеропорту острова Мен) — Каслтаун — Баллабег — Колбі — Левел (зупинка на вимогу) — Порт-Сент-Мері — Порт-Ірін (кінцева станція).

На південній гілці є дві станції, що використовувалися в минулому, але нині не функціонують: Лоу Нед і Баллакостейн (Райфл Рендж).

На станціях у Дугласі і Порт-Іріні працюють буфети.

== Рухомий склад та локомотиви ==
Локомотиви, що використовуються (або використовували) на залізниці Острова Мен, були зроблені за спеціальним замовленням компанією Beyer, Peacock and Company в [[Манчестер|Манчестері]] в період з 1873 по 1926 рік. Кілька локомотивів дісталися залізниці після поглинання Менської північної залізниці і залізниці Фоксдэйл в 1905 році.

В даний час на залізниці острова Мен в експлуатації знаходяться сім паровозів: №4 «Лох», №8 «Фенелла», №10 «Ейч Джі Вуд», №11 «Мейтланд», №12 «Хатчінсон», №13 «Кіссак» та №15 «Каледонія» (нещодавно цьому паровозу повернули його оригінальний номер 4, що використовувався при експлуатації цього локомотива на нині закритій північній лінії залізниці острова Мена).

На дорозі одночасно використовується близько десятка вагонів, але ще значне число вагонів в хорошому стані знаходяться в депо.

Всі локомотиви мають [[Осьова формула локомотива|осьову формулу]] [[1-2-0]]. Єдине виключення – №15 «Каледонія», тип якого [[0-3-0]].

== Галерея ==
<gallery>
Douglas station - geograph.org.uk - 855744.jpg|Посадка у вагони у Дугласі
Santas halt santon.jpg|Новорічний паровоз у 2010 році

</gallery>

== Див. також ==
* [[Електричний трамвай острова Мен]]

== Посилання ==
* [http://www.iombusandrail.info/ Isle Of Man Transport & Isle Of Man Railways Site] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121017173843/http://www.iombusandrail.info/ |date=17 жовтня 2012 }}
* [http://www.iomguide.com/steamrailway.php Isle Of Man Guide - Steam Railway] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180501023334/http://www.iomguide.com/steamrailway.php |date=1 травня 2018 }}

{{ci}}
{{ac}}

[[Категорія:Залізничний транспорт острова Мен]]

Країна: Острів Мен

Адміністративна одиниця: Острів Мен

Власник: Department of Infrastructured

Розташування штаб-квартири: Дуглас

Дата офіційного відкриття: 1 липня 1873

Ширина колії: 914 mm gauged

Довжина або відстань: 26 км

Маршрутна карта: Template:Isle of Man Railway RDTd


text:
# Крячок китайський
Крячок китайський (Thalasseus bernsteini) — вид сивкоподібних птахів підродини крячкових (Sterninae) родини мартинових (Laridae).

## Поширення
Вид поширений в Східній Азії. Гніздування зареєстроване лише в трьох місцях на східному узбережжі Китаю, островах Мацзу (Китайська Республіка) і в одному місці в провінції Південна Чолла (Південна Корея). Поза сезоном розмноження вид був зареєстрований в Індонезії, Сараваку, Малайзії, Китаї, Таїланді та на Філіппінах. Кількість дорослих особин, що розмножуються, коливається щороку, від 12 у 2012 році до щонайменше 43 у 2014 році.

title: Крячок китайський

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Крячок китайський
| image =
| image_width = 260px
| image_caption =
| image2 =
| image2_width = 260px
| image2_caption =
| status = CR
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{IUCN|assessors=BirdLife International|assessor-link=BirdLife International |year=2018 |id= 22694585 |title= Thalasseus bernsteini|downloaded= 28 березня 2023}} </ref>
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Сивкоподібні]] (Charadriiformes)
| familia = [[Мартинові]] (Laridae)
| subfamilia = [[Крячкові]] (Sterninae)
| genus = [[Рябодзьобий крячок]] (''Thalasseus'')
| species = '''Крячок китайський'''
| binomial = ''Thalasseus bernsteini''
| binomial_authority = ([[Герман Шлегель|Schlegel]], 1863)
| synonyms = ''Sterna bernsteini'' <small>Schlegel, 1863</small>
 | range_map_caption   =
| wikispecies = Thalasseus bernsteini
}}

'''Крячок китайський'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Thalasseus bernsteini'') — вид [[Сивкоподібні|сивкоподібних]] [[птахи|птахів]] підродини [[Крячкові|крячкових]] (Sterninae) родини [[Мартинові|мартинових]] (Laridae).

== Поширення ==
Вид поширений в [[Східна Азія|Східній Азії]]. Гніздування зареєстроване лише в трьох місцях на східному узбережжі [[Китай|Китаю]], островах [[Мацзу (острови)|Мацзу]] ([[Китайська Республіка]]) і в одному місці в провінції [[Південна Чолла]] ([[Південна Корея]]). Поза сезоном розмноження вид був зареєстрований в [[Індонезія|Індонезії]], [[Саравак]]у, [[Малайзія|Малайзії]], Китаї, [[Таїланд]]і та на [[Філіппіни|Філіппінах]]. Кількість дорослих особин, що розмножуються, коливається щороку, від 12 у 2012 році до щонайменше 43 у 2014 році.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.birdlife.org/datazone/species/index.html?action=SpcHTMDetails.asp&sid=3264&m=0 BirdLife Species Factsheet.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090102233026/http://www.birdlife.org/datazone/species/index.html?action=SpcHTMDetails.asp&sid=3264&m=0 |date=2009-01-02 }}
* [https://web.archive.org/web/20040529020017/http://www.matzu-nsa.gov.tw/english/discover06.asp Matsu Islands information]
* [https://web.archive.org/web/20060129122339/http://orientalbirdclub.org/publications/bullfeats/chincres.html Oriental Bird Club — rediscovery of Chinese Crested Tern (with photo)]
* [https://web.archive.org/web/20040115104946/http://www.gio.gov.tw/info/ecology/English/animals_e/SeaAnimals_e/SeaAnimals11_e.htm Taiwan Fauna (with photo)]
* {{ARKive|3=Chinese crested tern ''(Sterna bernsteini)''}}

{{Taxonbar|from=Q430191}}
{{птахи-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Крячкові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1863]]
[[Категорія:Птахи Китаю]]
[[Категорія:Птахи Південної Кореї]]

title: ?Крячок китайський

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Сивкоподібні (Charadriiformes)

Родина: Мартинові (Laridae)

Підродина: Крячкові (Sterninae)

Рід: Рябодзьобий крячок (Thalasseus)

Вид: Крячок китайський

Вікісховище: Thalasseus bernsteini

Віківиди: Thalasseus bernsteini


text:
# Техас (округ, Міссурі)
Шаблон:StateAbbr_ 37°19′ пн. ш. 91°58′ зх. д. / 37.32° пн. ш. 91.96° зх. д.
Округ Техас (англ. Texas County) — округ (графство) у штаті Міссурі, США. Ідентифікатор округу 29215.

## Історія
Округ утворений 1845 року.

## Демографія
За даними перепису
2000 року
загальне населення округу становило 23003 осіб, зокрема міського населення було 155, а сільського — 22848.
Серед мешканців округу чоловіків було 11118, а жінок — 11885. В окрузі було 9378 домогосподарств, 6647 родин, які мешкали в 10764 будинках.
Середній розмір родини становив 2,89.
Віковий розподіл населення поданий у таблиці:
| Стать    | До 15 років | 15-21 | 22-29 | 30-39 | 40-49 | 50-65 | 65-85 | Понад 85 |
| -------- | ----------- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | -------- |
| Чоловіки | 2341        | 1113  | 762   | 1390  | 1689  | 2059  | 1606  | 158      |
| Жінки    | 2255        | 1049  | 897   | 1532  | 1685  | 2125  | 1984  | 358      |

## Суміжні округи
- Пуласкі — північ
- Фелпс — північ
- Дент — північний схід
- Шеннон — схід
- Гавелл — південь
- Дуглас — південний захід
- Райт — захід
- Лаклід — північний захід

title: Техас (округ, Міссурі)

wikitext:
{{Інші значення|Техас (значення)}}
{{Округ США
 | county           = Округ  Техас
 | english_county   = Texas County
 | state            = Міссурі
 | english_state    = Missouri
 | seal        =
 | map         = Map of  Missouri  highlighting Texas County.png
 | map size    = 250
 | founded     =
 | seat             = [[Г'юстон (Міссурі)| Г'юстон ]]
 | largest city     = [[Лікінг (Міссурі)| Лікінг]]
 | area_total_sq_mi = 1179
 | area_land_sq_mi  = 1177
 | area_water_sq_mi = 2
 | area percentage  = 0.17 %
 | census yr   = 2020
 | pop         = 24487
 | density_km2 = 8.02
 | web   =
 | ID    = 29215
 | US_ID = 05000US29215
}}
'''Округ Техас''' ({{lang-en|Texas County}}) — округ (графство) у штаті [[Міссурі (штат)|Міссурі]], [[США]]. Ідентифікатор округу 29215.

== Історія ==
Округ утворений [[1845]] року.
== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1850 = 2812
| 1860 = 6067
| 1870 = 9618
| 1880 = 12206
| 1890 = 19406
| 1900 = 22192
| 1910 = 21458
| 1920 = 20548
| 1930 = 18580
| 1940 = 19813
| 1950 = 18992
| 1960 = 17758
| 1970 = 18320
| 1980 = 21070
| 1990 = 21476
| 2000 = 23003
| 2010 = 26008
| 2020 = 24487
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
| footnote = U.S. Decennial Census<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=U.S. Decennial Census|publisher=United States Census Bureau|accessdate=22 листопада 2014}}</ref>
1790-1960<ref>{{cite web|url=http://mapserver.lib.virginia.edu/|title=Historical Census Browser|publisher=University of Virginia Library|accessdate=22 листопада 2014|archive-date=2012-08-11|archive-url=https://web.archive.org/web/20120811110448/http://mapserver.lib.virginia.edu/}}</ref> 1900-1990<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/population/cencounts/mo190090.txt|title=Population of Counties by Decennial Census: 1900 to 1990|publisher=United States Census Bureau|accessdate=22 листопада 2014}}</ref>
1990-2000<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/population/www/cen2000/briefs/phc-t4/tables/tab02.pdf|title=Census 2000 PHC-T-4. Ranking Tables for Counties: 1990 and 2000|publisher=United States Census Bureau|accessdate=22 листопада 2014}}</ref> 2010-2015<ref name="QF"/>
}}
За даними перепису
2000 року<ref name="GR2">{{cite web|url=http://factfinder.census.gov|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=2008-01-31|title=American FactFinder|archiveurl=https://www.webcitation.org/65jESGrbU?url=http://factfinder2.census.gov/legacy/aff_sunset.html|archivedate=2012-02-26|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080521160844/http://factfinder.census.gov./ |date=2008-05-21 }}</ref>
загальне населення округу становило 23003 осіб, зокрема міського населення було 155, а сільського — 22848.
Серед мешканців округу чоловіків було 11118, а жінок — 11885. В окрузі було 9378 домогосподарств, 6647 родин, які мешкали в 10764 будинках.
Середній розмір родини становив 2,89.

Віковий розподіл населення поданий у таблиці:

{| class = "wikitable"
! Стать
! До 15 років
! 15-21
!22-29
! 30-39
! 40-49
!50-65
!65-85
!Понад 85
|-
|Чоловіки
|2341
|1113
|762
|1390
|1689
|2059
|1606
|158
|-
| Жінки
|2255
|1049
|897
|1532
|1685
|2125
|1984
|358
|}

== Суміжні округи ==
* [[Пуласкі (округ, Міссурі)|Пуласкі]] — північ
* [[Фелпс (округ, Міссурі)|Фелпс]] — північ
* [[Дент (округ, Міссурі)|Дент]] — північний схід
* [[Шеннон (округ, Міссурі)|Шеннон]] — схід
* [[Гавелл (округ, Міссурі)|Гавелл]] — південь
* [[Дуглас (округ, Міссурі)|Дуглас]] — південний захід
* [[Райт (округ, Міссурі)|Райт]] — захід
* [[Лаклід (округ, Міссурі)|Лаклід]] — північний захід

== Див. також ==
* [[Список округів штату Міссурі]]

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name="QF">{{cite web|title=State & County QuickFacts|url=http://quickfacts.census.gov/qfd/states/29/29215.html|publisher=United States Census Bureau|accessdate=14 вересня 2013|archive-date=2011-07-16|archive-url=https://web.archive.org/web/20110716082816/http://quickfacts.census.gov/qfd/states/29/29215.html}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110716082816/http://quickfacts.census.gov/qfd/states/29/29215.html |date=2011-07-16 }}{{ref-en}} Наведено за англійською вікіпедією.</ref>
}}

{{Техас (округ, Міссурі)}}
{{Штат Міссурі}}

{{US-geo-stub}}

{{Портали|США|Географія}}

Центр: Г'юстон

Найбільше місто: Лікінг


text:
# Ядерне горіння кисню
Я́дерне горі́ння ки́сню — набір реакцій ядерного синтезу за участю ядер 16O, що відбуваються в надрах зір, важчих за Сонце. Горінню кисню передує ядерне горіння неону, а за ним слідує ядерне горіння кремнію. Коли ядерне горіння неону закінчується, ядро зорі стискається і нагрівається, доки не досягне температури займання для горіння кисню. Реакції горіння кисню подібні до реакцій горіння вуглецю, однак через вищий кулонівський бар'єр кисню вони мусять відбуватися при вищих температурах і густинах.

## Реакції
Ядерне горіння кисню запалюється за температур (1,5–2,6)×109 K та густин (2,6–6,7)×10 12 кг/м3. Основні реакції наведені нижче, а вказані коефіцієнти розгалуження відповідають високим температурам, коли дейтронний канал відкритий:
| {\displaystyle \mathrm {_{8}^{16}O} } | + | {\displaystyle \mathrm {_{8}^{16}O} } | → | {\displaystyle \mathrm {_{14}^{28}Si} } + α + 9.593 МеВ (34 %) |
|                                       |   |                                       | → | {\displaystyle \mathrm {_{15}^{31}P} } + p + 7.676 МеВ (56 %)  |
|                                       |   |                                       | → | {\displaystyle \mathrm {_{16}^{31}S} } + n + 1.459 МеВ (5 %)   |
|                                       |   |                                       | → | {\displaystyle \mathrm {_{14}^{30}Si} } + 2 p + 0.381 МеВ      |
|                                       |   |                                       | → | {\displaystyle \mathrm {_{15}^{30}P} } + d − 2.409 МеВ (5 %)   |
|                                       |   |                                       | → | {\displaystyle \mathrm {_{16}^{32}S} } + γ + 16.539 МеВ        |
|                                       |   |                                       | → | {\displaystyle \mathrm {_{12}^{24}S} } + 2 α − 0.393 МеВ       |
Загалом, основними продуктами ядерного горіння кисню є 28Si, 32,33,34S, 35,37Cl, 36,38Ar, 39,41K і 40,42Ca. З них на 28Si і 32S припадає близько 90 %. Кисень у ядрі зорі вичерпується за 0,01–5 років після початку його ядерного горіння (залежно від маси зорі та інших параметрів) — дуже швидко за астрономічними мірками. Процес горіння кремнію, що слідує далі, утворює залізо й нікель, які вже є найбільш міцно зв'язаними ядрами, нездатними реагувати далі з виділенням енергії для підтримки тиску в зорі.
Ядерне горіння кисню починається в ядрі зорі, а після вичерпання кисню в ядрі переходить в оболонку навколо ядра. В ядрі після цього може запалюватись ядерне горіння кремнію. Тим часом область ядерного горіння кисню рухається далі від ядра, а ще далі від центру зорі знаходяться неонова, вуглецева, гелієва та воднева оболонки зорі з відповідними реакціями ядерного горіння на границях цих оболонок.
Ядерне горіння кисню є останньою реакцією зоряного нуклеосинтезу, яка не відбувається через альфа-процес.

title: Ядерне горіння кисню

wikitext:
'''Я́дерне горі́ння ки́сню''' — набір реакцій [[Ядерний синтез|ядерного синтезу]] за участю ядер {{нуклід|O|16|посилання=так}}, що відбуваються в надрах зір, важчих за [[Сонце]]. Горінню кисню передує [[ядерне горіння неону]], а за ним слідує [[ядерне горіння кремнію]]. Коли ядерне горіння неону закінчується, ядро зорі стискається і нагрівається, доки не досягне температури займання для горіння кисню. Реакції горіння кисню подібні до реакцій [[Ядерне горіння вуглецю|горіння вуглецю]], однак через вищий [[кулонівський бар'єр]] кисню вони мусять відбуватися при вищих температурах і густинах.

== Реакції ==
Ядерне горіння кисню запалюється за температур (1,5–2,6)×109 K<ref name=":1">El Eid, M. F., B. S. Meyer, and L.‐S. The. «Evolution of Massive Stars Up to the End of Central Oxygen Burning.» ApJ The Astrophysical Journal 611.1 (2004): 452–65. Arxiv.org. 21 July 2004. Web. 8 Apr. 2016.</ref> та густин (2,6–6,7)×10 12 кг/м3<ref name=":6">Hirschi. «Evolution and nucleosynthesis of Very Massive Stars». arXiv:1409.7053v1 [astro-ph.SR] 24 Sep 2014.</ref>. Основні реакції наведені нижче<ref name=":0">Woosley, Heger, and Weaver. «The evolution of massive stars». Reviews of Modern Physics, Volume 74, October 2002.</ref><ref>Clayton, Donald. Principles of Stellar Evolution and Nucleosynthesis, (1983).</ref>, а вказані [[Коефіцієнт галуження (фізика)|коефіцієнти розгалуження]] відповідають високим температурам, коли [[Дейтерій|дейтронний]] канал відкритий<ref name=":0" /><ref name=":2">Caughlan and Fowler. «Thermonuclear reaction rates». Atomic Data and Nuclear Data Tables, 40, 283—334 (1988).</ref><ref name=":7">Kasen, Woosley, and Heger. «Pair Instability Supernovae: Light Curves, Spectra, and Shock Breakout». The Astrophysical Journal 734:102, 2011 June 20.</ref><ref name=":5">Carroll, Bradley W., and Dale A. Ostlie. «An Introduction to Modern Astrophysics». San Francisco, Pearson Addison-Wesley, 2007.</ref><ref name=":3">S. E. Woosley and Alexander Heger. «The Remarkable Deaths of 9–10 Solar Mass Stars». arXiv:1505.06712v1. May 2015.</ref><ref name=":4">Longair, Malcolm. «High Energy Astrophysics», 3rd edition, (2011).</ref>:
: {| border="0"
|- style="height:2em;"
|<math>\mathrm{_8^{16}O}</math> ||+ ||<math>\mathrm{_8^{16}O}</math> ||→ ||<math>\mathrm{_{14}^{28}Si}</math> + [[Альфа-частинка|α]] + 9.593 [[електрон-вольт|МеВ]] (34 %)
|- style="height:2em;"
| || || ||→ ||<math>\mathrm{_{15}^{31}P}</math> + [[протон|p]] + 7.676 МеВ (56 %)
|- style="height:2em;"
| || || ||→ ||<math>\mathrm{_{16}^{31}S}</math> + [[нейтрон|n]] + 1.459 МеВ (5 %)
|- style="height:2em;"
| || || ||→ ||<math>\mathrm{_{14}^{30}Si}</math> + 2 [[протон|p]] + 0.381 МеВ
|- style="height:2em;"
| || || ||→ ||<math>\mathrm{_{15}^{30}P}</math> + [[дейтерій|d]] − 2.409 МеВ (5 %)
|- style="height:2em;"
| || || ||→ ||<math>\mathrm{_{16}^{32}S}</math> + [[гамма-промені|γ]] + 16.539 МеВ
|- style="height:2em;"
| || || ||→ ||<math>\mathrm{_{12}^{24}S}</math> + 2 [[Альфа-частинка|α]] − 0.393 МеВ
|}

Загалом, основними продуктами ядерного горіння кисню є<ref name=":02">Woosley, Heger, and Weaver. «The evolution of massive stars». Reviews of Modern Physics, Volume 74, October 2002.</ref> 28Si, 32,33,34S, 35,37Cl, 36,38Ar, 39,41K і 40,42Ca. З них на 28Si і 32S припадає близько 90 %<ref name=":02" />. Кисень у ядрі зорі вичерпується за 0,01–5 років після початку його ядерного горіння (залежно від маси зорі та інших параметрів)<ref name=":12">El Eid, M. F., B. S. Meyer, and L.‐S. The. «Evolution of Massive Stars Up to the End of Central Oxygen Burning.» ApJ The Astrophysical Journal 611.1 (2004): 452–65. Arxiv.org. 21 July 2004. Web. 8 Apr. 2016.</ref><ref name=":02" /> — дуже швидко за астрономічними мірками<ref>{{cite web|url=http://abyss.uoregon.edu/~js/ast122/lectures/lec18.html|title=Astronomy 122: Birth and Death of Stars|author=Schneider & Arny|date=Feb 19|type=Lecture 18|archive-url=https://web.archive.org/web/20200214212338/http://abyss.uoregon.edu/~js/ast122/lectures/lec18.html|archive-date=2020-02-14|accessdate=2016-02-13|quote=Stars greater than 25 solar masses undergo a more violent end to their lives. Carbon core burning lasts for 600 years for a star of this size. Neon burning for 1 year, oxygen burning about 6 months (i.e. very fast on astronomical timescales)}}{{ref-en}}</ref>. [[Ядерне горіння кремнію|Процес горіння кремнію]], що слідує далі, утворює залізо й нікель, які вже є найбільш міцно зв'язаними ядрами, нездатними реагувати далі з виділенням енергії для підтримки тиску в зорі.

Ядерне горіння кисню починається в ядрі зорі, а після вичерпання кисню в ядрі переходить в оболонку навколо ядра. В ядрі після цього може запалюватись [[ядерне горіння кремнію]]. Тим часом область ядерного горіння кисню рухається далі від ядра, а ще далі від центру зорі знаходяться неонова, вуглецева, гелієва та воднева оболонки зорі з відповідними реакціями ядерного горіння на границях цих оболонок.

Ядерне горіння кисню є останньою реакцією зоряного нуклеосинтезу, яка не відбувається через [[альфа-процес]].

== Див. також ==
* [[Зоряний нуклеосинтез]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [http://www.astrophysicsspectator.com/topics/stars/FusionCarbonOxygen.html Fusion of Carbon and Oxygen] / The Astrophysics spectator, 2005
* Arnett, W. D. [http://adsabs.harvard.edu/full/1974ApJ...194..373A  Advanced evolution of massive stars. VI — Oxygen burning] / Astrophysical Journal, vol. 194, Dec. 1, 1974, pt. 1, p. 373—383.{{ref-en}}

{{Зорі}}
{{Ядерні реакції}}

[[Категорія:Нуклеосинтез]]


text:
# Сергіївка (Березнегуватська селищна громада)
Се́ргіївка — село в Україні, у Березнегуватській селищній громаді Баштанського району Миколаївської області. Населення становить 698 осіб.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Відсоток |
| --------------- | -------- |
| українська      | 95,42%   |
| російська       | 3,30%    |
| вірменська      | 0,57%    |
| інші/не вказали | 0,71%    |

wikitext:
{{Село
 | назва           = Сергіївка
 | область         = [[Миколаївська область]]
 | район           = [[Баштанський район]]
 | громада         = [[Березнегуватська селищна громада]]
 | засновано       = 1903
 | населення       = 698
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 0,785
 | ref-площа       =
 | щільність       = 889,17
 | поштовий індекс = 56224
 | телефонний код  = 5168
 | координати      =  {{coord|47|28|7|N|32|56|35|E|scale:100000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 47 || lat_min = 28 || lat_sec = 7
   | lon_deg = 32 || lon_min = 56 || lon_sec = 35
 | висота          = 31
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | адреса          = 56200,
Миколаївська область, Баштанський район, смт Березнегувате, пл. Соборно-Миколаївська, 10
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 | код КАТОТТГ= UA48020030310088187
 }}{{Otheruses|тип=НП|Сергіївка}}

'''Се́ргіївка''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Березнегуватська селищна громада|Березнегуватській селищній громаді]] [[Баштанський район|Баштанського району]] [[Миколаївська область|Миколаївської області]]. Населення становить 698 осіб.
== Населення ==
=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="standard"
|-
! Мова
! Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 95,42%
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 3,30%
|-
| [[вірменська мова|вірменська]]
| align="right"| 0,57%
|-
| інші/не вказали
| align="right"| 0,71%
|}

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/nikolaevskaja/23688 Погода в селі Сергіївка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160606232540/http://weather.in.ua/ua/nikolaevskaja/23688 |date=6 червня 2016 }}

{{Mykolaiv-geo-stub}}

{{Березнегуватська селищна громада}}
{{Баштанський район}}
{{Березнегуватський район}}
{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Села Баштанського району]]

title: село Сергіївка

Країна: Україна

Область: Миколаївська область

Район: Баштанський район

Тер. громада: Березнегуватська селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 889,17 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Сергіївка


text:
# Сафаргалін Асхат Газизулінович
Асхат Газизулінович Сафарга́лін (тат. Әсгать Газизулла улы Сәфәргалин; нар. 8 серпня 1922, Старе Курмашево — 28 серпня 1975, Харків) — український радянський живописець; член Спілки художників СРСР з 1958 року і Спілки художників України. Лауреат обласної комсомольської премії імені О. Зубарєва. Заслужений діяч мистецтв УРСР з 1971 року.

## Біографія
Народився 8 серпня 1922 року в селі Старому Курмашевому (тепер Актаниський район, Татарстан, Росія). З 1938 по 1941 рік і з 1945 по 1947 рік навчався у Казанському художньому училищі. Брав участь у німецько-радянській війні. З 1947 по 1953 рік навчався у Харківському художному інституті (викладачі О. Кокель, П. Котов, М. Рибальченко, Л. Чернов).
Брав участь в українських республіканських, всесоюзних і зарубіжних художніх виставках з 1953 року. У 1954 і в 1977 роках в Харкові відбулися його персональні виставки.
Помер в Харкові 28 серпня 1975 року.

## Творчість
Працював в галузі станкового живопису. Твори:
- «Канікули» (1954);
- «Лист» (1957);
- «Свинарки» (1960);
- «Студентська весна» (1961);
- «Урожай» (1962);
- «Медсестра» (1965);
- «Травневий дощ» (1967);
- «Трудовий семестр» (1968);
- «Запрягайте, хлопці, коней!» (1969);
- «Весняні води» (1970);
- «Зимові мережива» (1971);
- «Батьки і діти» (1974);
- «Земля цвіте» (1974).

Твори художника представлені в Національному художньому музеї України, в Харківському, Львівському, Донецькому, Севастопольському, Запорізькому та інших художніх і краєзнавчих музеях, в галерейних і приватних колекціях в Україні, Німеччині, Японії, Канаді, Італії та інших країнах.

title: Сафаргалін Асхат Газизулінович

wikitext:
{{Художник
|ім'я             = Асхат Газизулінович Сафаргалін
|оригінал імені   = {{lang-tt|Әсгать Сәфәргалин}}
|зображення       =Сафаргалін А. Г.jpg
|ширина           = 300пкс
|дата народження  = 8.8.1922
|місце народження = [[Старе Курмашево]]
|дата смерті      = 26.8.1975
|місце смерті     = [[Харків]]
|національність   = [[татари]]н
|громадянство     = {{URS}}
|жанр             = [[станковий живопис]]
|навчання         = * [[Казанське художнє училище]]
* [[Харківський художній інститут]]
|звання           = {{Заслужений діяч мистецтв УРСР}}
}}
'''Асхат Газизулінович Сафарга́лін''' ({{lang-tt|Әсгать Газизулла улы Сәфәргалин}}; {{н}} [[8 серпня]] [[1922]], [[Старе Курмашево]] — [[28 серпня]] [[1975]], [[Харків]]) — [[УРСР|український радянський]] [[живописець]]; член [[Спілка художників СРСР|Спілки художників СРСР]] з [[1958]] року і [[Спілка художників України|Спілки художників України]]<ref name="ОС">[http://oknasocrealisma.com/authors/safargalin-asxat-gazizulinovich/ Окна соцреализма]{{ref-ru}}</ref>. Лауреат обласної комсомольської премії імені О. Зубарєва. [[Заслужений діяч мистецтв УРСР]] з [[1971]] року.

== Біографія ==
Народився [[8 серпня]] [[1922]] року в селі [[Старе Курмашево|Старому Курмашевому]] (тепер [[Актаниський район]], [[Татарстан]], [[Росія]]). З [[1938]] по [[1941]] рік і з [[1945]] по [[1947]] рік навчався у [[Казанське художнє училище|Казанському художньому училищі]]<ref name="ОС"/>. Брав участь у [[німецько-радянська війна|німецько-радянській війні]]. З [[1947]] по [[1953]] рік навчався у [[Харківський художній інститут|Харківському художному інституті]] ([[викладач]]і [[Кокель Олексій Опанасович|О. Кокель]], [[Котов Петро Іванович|П. Котов]], [[Рибальченко Михайло Андрійович|М. Рибальченко]], [[Чернов Леонід Іванович|Л. Чернов]]).

Брав участь в українських республіканських, всесоюзних і зарубіжних художніх [[виставка]]х з [[1953]] року. У [[1954]] і в [[1977]] роках в [[Харків|Харкові]] відбулися його персональні виставки<ref name="ОС"/>.

Помер в Харкові [[28 серпня]] [[1975]] року.

== Творчість ==
Працював в галузі [[станковий живопис|станкового живопису]]. Твори:
{{стовпці|3}}
* «Канікули» (1954);
* «Лист» (1957);
* «Свинарки» (1960);
* «Студентська весна» (1961);
* «Урожай» (1962);
* «Медсестра» (1965);
* «Травневий дощ» (1967);
* «Трудовий семестр» (1968);
* «Запрягайте, хлопці, коней!» (1969);
* «Весняні води» (1970);
* «Зимові мережива» (1971);
* «Батьки і діти» (1974);
* «Земля цвіте» (1974).
</div>
Твори художника представлені в [[Національний художній музей України|Національному художньому музеї України]], в [[Харківський художній музей|Харківському]], [[Львівська національна галерея мистецтв імені Бориса Возницького|Львівському]], [[Донецький краєзнавчий музей|Донецькому]], [[Севастопольський художній музей імені Крошицького|Севастопольському]], [[Запорізький обласний художній музей|Запорізькому]] та інших художніх і краєзнавчих музеях, в галерейних і приватних колекціях в [[Україна|Україні]], [[Німеччина|Німеччині]], [[Японія|Японії]], [[Канада|Канаді]], [[Італія|Італії]] та інших країнах<ref name="ОС"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''[[Чернова Мар'яна Володимирівна|Чернова М.]]'' Щедрість серця художника. «Мистецтво», 1967, № 3;
* {{СХ|203—204}}
* {{УРЕ}}
* Асхат Сафаргалін. Альбом. Київ, 1980;
* {{МУ-92|516}}

[[Категорія:Уродженці Актаниського району]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з СРСР]]
[[Категорія:Випускники Казанського художнього училища]]
[[Категорія:Випускники Харківського художнього інституту]]
[[Категорія:Українські художники]]
[[Категорія:Радянські художники]]
[[Категорія:Художники XX століття]]
[[Категорія:Художники Харкова]]
[[Категорія:Члени Спілки художників СРСР]]
[[Категорія:Члени Національної спілки художників України]]
[[Категорія:Померли в Харкові]]

title: тат. Әсгать Сәфәргалин

Народження: 8 серпня 1922 · Старе Курмашево

Смерть: 26 серпня 1975 (53 роки)

Національність: татарин

Країна: СРСР

Жанр: станковий живопис

Навчання: - Казанське художнє училище - Харківський художній інститут

Діяльність: художник

Член: Національна спілка художників України

Звання: Заслужений діяч мистецтв УРСР

Нагороди: орден Вітчизняної війни II ступеня · медаль «За бойові заслуги» · медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «20 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «50 років Збройних Сил СРСР» · Почесна грамота Президії Верховної Ради УРСР · заслужений діяч мистецтв УРСР

тат. Әсгать Сәфәргалин: Сафаргалін Асхат Газизулінович у Вікісховищі


text:
# Калураз
Калураз (перс. كلورز) — село в Ірані, у дегестані Південний Ростамабад, у Центральному бахші, шагрестані Рудбар остану Ґілян. За даними перепису 2006 року, його населення становило 86 осіб, що проживали у складі 24 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 15,31 °C, середня максимальна – 30,14 °C, а середня мінімальна – -0,86 °C. Середня річна кількість опадів – 745 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 10,71            | 11,24            | 14,02            | 19,97            | 23,70            | 28,26            | 29,86            | 30,14            | 26,26            | 22,20            | 16,74            | 12,37            |                  |
| Середня температура, °C                       | 4,93             | 5,46             | 8,25             | 14,18            | 17,91            | 22,47            | 25,35            | 25,64            | 21,74            | 17,68            | 12,23            | 7,86             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −0,86            | −0,32            | 2,44             | 8,39             | 12,12            | 16,69            | 20,84            | 21,13            | 17,23            | 13,17            | 7,71             | 3,35             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 75               | 63               | 74               | 57               | 37               | 22               | 19               | 32               | 63               | 96               | 93               | 114              |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.24             | 2.58             | 2.42             | 2.45             | 2.30             | 2.35             | 2.40             | 2.20             | 2.06             | 1.91             | 2.00             | 2.15             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 7202             | 9478             | 11522            | 15966            | 20069            | 22247            | 22304            | 19269            | 16237            | 11504            | 8951             | 6940             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Калураз

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Калураз
  |native_name            = كلورز
  |image_skyline          = Frauenfigurine aus Iran, Kaluraz, 800-600 v.C. (2).jpg
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 36 | latm = 53 | lats = 53.16 | latNS = N
  |longd = 49 | longm = 27 | longs = 59.04 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|36.8981|49.4664|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Ґілян]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Рудбар (шагрестан)|Рудбар]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Центральний (бахш, шагрестан Рудбар)|Центральний]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Південний Ростамабад]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 86
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
{{commonscat}}
'''Калураз''' ({{lang-fa|كلورز}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Південний Ростамабад]], у [[Центральний (бахш, шагрестан Рудбар)|Центральному]] бахші, шагрестані [[Рудбар (шагрестан)|Рудбар]] остану [[Ґілян]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 86 осіб, що проживали у складі 24 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/01.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 15,31 °C, середня максимальна – 30,14 °C, а середня мінімальна – -0,86 °C. Середня річна кількість опадів – 745 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=25 березня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=4.93           | Січ_сер_опади=75
| Лют_сер=5.46           | Лют_сер_опади=63
| Бер_сер=8.25           | Бер_сер_опади=74
| Кві_сер=14.18           | Кві_сер_опади=57
| Тра_сер=17.91           | Тра_сер_опади=37
| Чер_сер=22.47           | Чер_сер_опади=22
| Лип_сер=25.35           | Лип_сер_опади=19
| Сер_сер=25.64           | Сер_сер_опади=32
| Вер_сер=21.74           | Вер_сер_опади=63
| Жов_сер=17.68           | Жов_сер_опади=96
| Лис_сер=12.23           | Лис_сер_опади=93
| Гру_сер=7.86           | Гру_сер_опади=114

| Січ_сер_мін= -0.86       | Січ_сер_макс= 10.71
| Лют_сер_мін= -0.32       | Лют_сер_макс= 11.24
| Бер_сер_мін= 2.44       | Бер_сер_макс= 14.02
| Кві_сер_мін= 8.39       | Кві_сер_макс= 19.97
| Тра_сер_мін= 12.12       | Тра_сер_макс= 23.70
| Чер_сер_мін= 16.69       | Чер_сер_макс= 28.26
| Лип_сер_мін= 20.84       | Лип_сер_макс= 29.86
| Сер_сер_мін= 21.13       | Сер_сер_макс= 30.14
| Вер_сер_мін= 17.23       | Вер_сер_макс= 26.26
| Жов_сер_мін= 13.17       | Жов_сер_макс= 22.20
| Лис_сер_мін= 7.71       | Лис_сер_макс= 16.74
| Гру_сер_мін= 3.35       | Гру_сер_макс= 12.37

|Січ_вітер = 2.24	|Січ_рад = 7202
|Лют_вітер = 2.58	|Лют_рад = 9478
|Бер_вітер = 2.42	|Бер_рад = 11522
|Кві_вітер = 2.45	|Кві_рад = 15966
|Тра_вітер = 2.30	|Тра_рад = 20069
|Чер_вітер = 2.35	|Чер_рад = 22247
|Лип_вітер = 2.40	|Лип_рад = 22304
|Сер_вітер = 2.20	|Сер_рад = 19269
|Вер_вітер = 2.06	|Вер_рад = 16237
|Жов_вітер = 1.91	|Жов_рад = 11504
|Лис_вітер = 2.00	|Лис_рад = 8951
|Гру_вітер = 2.15	|Гру_рад = 6940
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Остан Ґілян}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Рудбар]]

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}

title: Координати36°53′53″ пн. ш. 49°27′59″ сх. д. / 36.8981° пн. ш. 49.4664° сх. д.: 36°53′53.16″ пн. ш. 49°27′59.04″ сх. д. / 36.8981000° пн. ш. 49.4664000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Ґілян

Шагрестан: Рудбар

Бахш: Центральний

Дегестан: Південний Ростамабад

Населення (2006)

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Eurycea chamberlaini
Eurycea chamberlaini — вид земноводних з роду Струмкова саламандра родини Безлегеневі саламандри.

## Розповсюдження
Мешкає у прісних джерелах, струмках, болотах на південному сході США у штатах Північна Кароліна, Південна Кароліна, Алабама, Джорджія та Флорида.

title: Eurycea chamberlaini

wikitext:
{{italic title}}
{{Картка:Таксономія
|name = ''Eurycea chamberlaini''
| status =
| status_system =
| image =
| image_width =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Земноводні]] (Amphibia)
| subclassis = [[Безпанцирні земноводні]] (Lissamphibia)
| superordo = [[Батрахії]] (Batrachia)
| ordo = [[Хвостаті]] (Caudata)
| subordo = [[Salamandroidea]]
| familia =[[Безлегеневі саламандри]] (Plethodontidae)
| genus = [[Струмкова саламандра]] (''Eurycea '')
| species = '''''E. chamberlaini'''''
| binomial = ''Eurycea chamberlaini''
| binomial_authority = Harrison & Guttman, 2003
}}
'''''Eurycea chamberlaini''''' — вид [[земноводні|земноводних]] з роду [[Струмкова саламандра]] родини [[Безлегеневі саламандри]].

== Розповсюдження ==
Мешкає у прісних джерелах, струмках, болотах на південному сході [[Сполучені Штати Америки|США]] у штатах [[Північна Кароліна]], [[Південна Кароліна]], [[Алабама]], [[Джорджія]] та [[Флорида]].

== Джерела ==
* Hammerson, G. 2004.  [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/59262/all ''Eurycea chamberlaini''].   [http://www.iucnredlist.org 2006 IUCN Red List of Threatened Species. ] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6IuYnscCO?url=http://www.iucnredlist.org/ |date=16 серпня 2013 }}  Downloaded on 23 July 2007.

{{плазуни-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Eurycea]]
[[Категорія:Ендемічна фауна США]]
[[Категорія:Тварини, описані 2003]]

title: ?Eurycea chamberlaini

Клас: Земноводні (Amphibia)

Підклас: Безпанцирні земноводні (Lissamphibia)

Надряд: Батрахії (Batrachia)

Ряд: Хвостаті (Caudata)

Підряд: Salamandroidea

Родина: Безлегеневі саламандри (Plethodontidae)

Рід: Струмкова саламандра (Eurycea )

Вид: E. chamberlaini


text:
# Фентезі (журнал, 1946)
Фентезі (англ. Fantasy) — британський науково-фантастичний журнал, редагований Волтером Ґіллінґсом, який випустив три номери з 1946 по 1947 рік. Ґіллінґс почав збирати матеріали для журналу в 1943 році, але видавець, Temple Bar, відкладав його запуск, поки успіх Нових світів, ще одного британського науково-фантастичного журналу, не переконав їх у наявності життєздатного ринку. Ґіллінґс отримав історії від Еріка Френка Рассела, Джона Рассела Фірна та Артура Кларка, чия «Технічна помилка» була першою історією Кларка, надрукованою у Великій Британії. Ґіллінґс опублікував ще два оповідання Кларка, обидва під псевдонімами, але після третього випуску Temple Bar припинив публікацію Фентезі через нормування паперу, спричинене Другою світовою війною. Ґіллінґс зміг використати деякі історії, які він придбав для Фентезі у 1950 році, коли став редактором Наукового фентезі.

## Історія видання та зміст
Незадовго до початку Другої світової війни у Великій Британії виходило два науково-фантастичні журнали: Тайлс оф вондер (Tales of Wonder,), який вийшов у 1937 році, і Фентезі (Fantasy), який опублікував свій перший номер наступного року. Фентезі був змушений закритися в 1939 році, коли наближалася війна: редактор Т. Стенгоуп Спрігг пішов на службу в Королівські ВПС, і видавцеві, George Newnes Ltd, було зрозуміло, що скоро буде запроваджено нормування паперу. Тайлс оф вондер, яку публікувало The World's Work, редагував Волтер Ґіллінґс, який був активним фанатом наукової фантастики з початку 1930-х років. Ґіллінґс зміг підтримувати Тайлс оф вондер до 1942 року, незважаючи на брак паперу; навіть після того, як його призвали, він міг деякий час редагувати його зі свого армійського табору, але номер весни 1942 року був останнім.
До 1943 року Ґіллінґс планував випустити новий журнал, який мав видати Temple Bar. Він почав збирати матеріал для нього, вимагаючи оригінальних історій, зосереджених на тому, «як технологічний прогрес може вплинути на окремих людей, а не на ціле населення», за словами історика наукової науки Майка Ешлі. Нормування паперу все ще викликало занепокоєння, і Temple Bar не були переконані, що існує достатній ринок для наукової фантастики, тому вони постійно відкладали запуск. Початкове прохання Ґіллінґса про подання не принесло результатів, але до 1946 року він зібрав достатньо матеріалу для дев'яти номерів. Це включало кілька оповідань Артура Кларка, хоча він повернув деякі з них Кларку, оскільки затримки публікації подовжились, запропонувавши Кларку спробувати їх на американському ринку. Два оповідання, «Лазівка» та «Рятувальний загін», з'явилися в Аналог: наукова фантастика та факти у квітневому та травневому випусках 1946 року; це були перші професійні продажі художньої літератури Кларка.
У 1946 році Temple Bar нарешті зробив рішучий крок, переконаний успіхом Нових світів, іншого британського науково-фантастичного журналу, який вийшов того літа. Перший випуск, у форматі дайджесту, був датований груднем 1946 року. Назва була Фентезі, хоча не було жодного зв'язку з довоєнним пульп-журналом Newnes під такою назвою; він мав підзаголовок «Журнал наукової фантастики». Головною статтею був «Останній конфлікт» Джона Рассела Фірна, а також випуск включав перевидання «Світів Якщо», оповідання Стенлі Вайнбаума та «Технічну помилку» Кларка — його перший продаж на британському ринку. «Технічна помилка» виявилася найпопулярнішою новиною в номері. Ще два оповідання Кларка з'явилися в наступних двох випусках, обидва під псевдонімами: «Викинутий на волю» як Чарльз Вілліс, і «Внутрішні вогні» як «Е. Ґ. О'Браєн». Ерік Френк Рассел з'явився у другому випуску з головною історією «Реліквія» про повернення робота на Землю; Ешлі описує його як незабутній і коментує, що кілька інших авторів журналу, в тому числі Леслі В. Гілд, П.E. Клеайтор, E.Р. Джеймс і Норман С. Паллант, написали «компетентні історії для того часу». Історик наукової науки Дональд Так також зазначає «Пастку часу» Стентона Кобленца з останнього випуску як визначну. Ешлі припускає, що покращення якості оповідань у порівнянні з британською науковою фантастикою до війни сталося частково тому, що Астоундінґ сайнс фікшн (Astounding Science Fiction), який був провідним науковим журналом того часу, був доступний у Великій Британії у вигляді британського репринтного видання. У тому, що британські письменники почали моделювати свої історії на основі того, що вони прочитали в Астоундінґу, на думку Ешлі, «нічого поганого».
Ґіллінґс включив перевидання, а також нові оповідання та колонку листів, а також деякі науково-популярні статті, які він написав сам під псевдонімами. Тираж усіх трьох номерів становив 6000 примірників, і кожен випуск був розпроданий, але обмеження паперу все ще діяло, і Темпл Бар вирішив закрити журнал і зосередитися на більш прибуткових видах. Ґіллінґс побачив напис на стіні ще до того, як з'явився другий номер, і в березні 1947 року випустив перший випуск Фентезі рев'ю, високоякісного фан-журналу. І Фентезі рев'ю, і інвентар, який Ґіллінґс придбав для Фентезі, зрештою були використані, коли Наукове фентезі, журнал-супутник Нових світів, був запущений у 1950 році. Фентезі рев'ю було включено як розділ новин у Науковому фентезі, і Ґіллінґс включив одне з оповідань Кларка, «Стріла часу», до першого випуску разом із «Чорною суботою» Джона Рассела Ферна, яку Ґіллінґс купив у 1947 році, і «Монстр» Крістофера Юда (справжнє ім'я Джона Крістофера). «Монстр» був першим продажем Юда, коли Ґіллінґс купив його в нього в 1946 році, але, як і у випадку з Кларком, його перший продаж не був його першим оповіданням, надрукованим: натомість «Різдвяна ялинка» Юда з'явилася в Астоундінґ сайнс фікшн у лютому 1949 року.

## Бібліографічні відомості
Редактором усіх трьох випусків був Волтер Ґіллінґс. Кожен випуск мав розмір дайджесту, зшитий у сідло, мав 96 сторінок за ціною 1/- . Журнал видавав Temple Bar. Був один том із трьох випусків; вони були датовані груднем 1946 р., квітнем 1947 р. та серпнем 1947 р.

title: Фентезі (журнал, 1946)

wikitext:
'''Фентезі''' ''([[Англійська мова|англ]]. Fantasy)'' — британський [[Наукова фантастика|науково-фантастичний]] журнал, редагований [[Волтер Ґіллінґс|Волтером Ґіллінґсом]], який випустив три номери з 1946 по 1947 рік. Ґіллінґс почав збирати матеріали для журналу в 1943 році, але видавець, ''Temple Bar'', відкладав його запуск, поки успіх ''[[Нові світи (журнал)|Нових світів]]'', ще одного британського науково-фантастичного журналу, не переконав їх у наявності життєздатного ринку. Ґіллінґс отримав історії від [[Ерік Френк Расселл|Еріка Френка Рассела]], [[Джон Рассел Фірна|Джона Рассела Фірна]] та [[Артур Кларк|Артура Кларка]], чия ''«Технічна помилка»'' була першою історією Кларка, надрукованою у Великій Британії. Ґіллінґс опублікував ще два оповідання Кларка, обидва під псевдонімами, але після третього випуску ''Temple Bar'' припинив публікацію ''Фентезі'' через нормування паперу, спричинене Другою світовою війною. Ґіллінґс зміг використати деякі історії, які він придбав для ''Фентезі'' у 1950 році, коли став редактором ''[[Наукове фентезі (журнал)|Наукового фентезі]].''

== Історія видання та зміст ==
Незадовго до початку Другої світової війни у Великій Британії виходило два науково-фантастичні журнали: ''[[Тайлс оф вондер]] (Tales of Wonder,)'', який вийшов у 1937 році, і ''[[Фентезі (журнал, 1938)|Фентезі]] (Fantasy)'', який опублікував свій перший номер наступного року.<ref name=":0">Ashley (1985a), p. 254—256.</ref><ref name=":1">Ashley (1985d), p. 652—654.</ref> ''Фентезі'' був змушений закритися в 1939 році, коли наближалася війна: редактор Т. Стенгоуп Спрігг пішов на службу в [[Повітряні сили Великої Британії|Королівські ВПС]], і видавцеві, ''George Newnes Ltd'', було зрозуміло, що скоро буде запроваджено нормування паперу.<ref name=":0"/> ''Тайлс оф вондер'', яку публікувало ''The World's Work'', редагував Волтер Ґіллінґс, який був активним фанатом наукової фантастики з початку 1930-х років.<ref>Harbottle & Holland (1992), pp. 14–15.</ref><ref name=":1"/> Ґіллінґс зміг підтримувати ''Тайлс оф вондер'' до 1942 року, незважаючи на брак паперу; навіть після того, як його призвали, він міг деякий час редагувати його зі свого армійського табору, але номер весни 1942 року був останнім.<ref name=":1"/>

До 1943 року Ґіллінґс планував випустити новий журнал, який мав видати ''Temple Bar''.<ref name=":3">Ashley (2000), p. 203.</ref> Він почав збирати матеріал для нього, вимагаючи оригінальних історій, зосереджених на тому, ''«як технологічний прогрес може вплинути на окремих людей, а не на ціле населення»'', за словами історика наукової науки Майка Ешлі.<ref name=":2">Ashley (1985b), pp. 256—257.</ref> Нормування паперу все ще викликало занепокоєння, і ''Temple Bar'' не були переконані, що існує достатній ринок для наукової фантастики,<ref name=":3" /><ref name=":2" /> тому вони постійно відкладали запуск. Початкове прохання Ґіллінґса про подання не принесло результатів, але до 1946 року він зібрав достатньо матеріалу для дев'яти номерів. Це включало кілька оповідань [[Артур Кларк|Артура Кларка]], хоча він повернув деякі з них Кларку, оскільки затримки публікації подовжились, запропонувавши Кларку спробувати їх на американському ринку. Два оповідання, ''«Лазівка»'' та ''«<nowiki/>[[Рятувальний загін (оповідання)|Рятувальний загін]]<nowiki/>»'', з'явилися в ''[[Аналог: наукова фантастика та факти]]'' у квітневому та травневому випусках 1946 року; це були перші професійні продажі художньої літератури Кларка.<ref name=":3" />

У 1946 році ''Temple Bar'' нарешті зробив рішучий крок, переконаний успіхом ''[[Нові світи (журнал)|Нових світів]]'', іншого британського науково-фантастичного журналу, який вийшов того літа. Перший випуск, у форматі дайджесту, був датований груднем 1946 року<ref name=":3" />. Назва була ''Фентезі'', хоча не було жодного зв'язку з довоєнним пульп-журналом ''Newnes'' під такою назвою;<ref name=":3" /> він мав підзаголовок ''«Журнал наукової фантастики»''.<ref>{{Cite web|last=Stableford|first=Brian|last2=Nicholls|first2=Peter|last3=Ashley|first3=Mike|date=9 квітня 2015|title=SFE: Fantasy [magazines]|url=https://sf-encyclopedia.com/entry/fantasy_magazines|url-status=live|archiveurl=https://web.archive.org/web/20211219120913/https://sf-encyclopedia.com/entry/fantasy_magazines|archivedate=19 December 2021|accessdate=18 грудня 2021|website=Science Fiction Encyclopedia}}</ref> Головною статтею був ''«Останній конфлікт»'' [[Джон Рассел Фірна|Джона Рассела Фірна]], а також випуск включав перевидання ''«Світів Якщо»'', оповідання [[Стенлі Вайнбаум]]а та ''«Технічну помилку»'' Кларка — його перший продаж на британському ринку.<ref name=":3" /><ref>Harbottle & Holland (1992), p. 23.</ref><ref name=":4">Tuck (1982), p. 561.</ref> ''«Технічна помилка»'' виявилася найпопулярнішою новиною в номері. Ще два оповідання Кларка з'явилися в наступних двох випусках, обидва під псевдонімами: ''«Викинутий на волю»'' як ''Чарльз Вілліс'', і ''«Внутрішні вогні»'' як «Е. Ґ. О'Браєн».<ref name=":3"/><ref name=":2"/> [[Ерік Френк Расселл|Ерік Френк Рассел]] з'явився у другому випуску з головною історією ''«Реліквія»'' про повернення робота на Землю; Ешлі описує його як незабутній і коментує, що кілька інших авторів журналу, в тому числі Леслі В. Гілд, П.E. Клеайтор, E.Р. Джеймс і Норман С. Паллант, написали ''«компетентні історії для того часу»''.<ref name=":2" /> Історик наукової науки [[Дональд Так]] також зазначає ''«Пастку часу»'' [[Стентон Кобленц|Стентона Кобленца]] з останнього випуску як визначну.<ref name=":4"/> Ешлі припускає, що покращення якості оповідань у порівнянні з британською науковою фантастикою до війни сталося частково тому, що ''Астоундінґ сайнс фікшн (Astounding Science Fiction)'', який був провідним науковим журналом того часу, був доступний у Великій Британії у вигляді британського репринтного видання. У тому, що британські письменники почали моделювати свої історії на основі того, що вони прочитали в ''Астоундінґу,'' на думку Ешлі, ''«нічого поганого»''.<ref name=":3" />

Ґіллінґс включив перевидання, а також нові оповідання та колонку листів, а також деякі науково-популярні статті, які він написав сам під псевдонімами. Тираж усіх трьох номерів становив 6000 примірників, і кожен випуск був розпроданий, але обмеження паперу все ще діяло, і Темпл Бар вирішив закрити журнал і зосередитися на більш прибуткових видах.<ref name=":2"/> Ґіллінґс побачив напис на стіні ще до того, як з'явився другий номер, і в березні 1947 року випустив перший випуск ''Фентезі рев'ю'', високоякісного фан-журналу.<ref name=":5">Hansen (2016), p. 79.</ref> І ''Фентезі рев'ю'', і інвентар, який Ґіллінґс придбав для ''Фентезі'', зрештою були використані, коли ''[[Наукове фентезі (журнал)|Наукове фентезі]]'', журнал-супутник ''Нових світів'', був запущений у 1950 році.<ref name=":5"/><ref name=":6" /> ''Фентезі рев'ю'' було включено як розділ новин у ''Науковому фентезі'', і Ґіллінґс включив одне з оповідань Кларка, «''Стріла часу»'', до першого випуску разом із ''«Чорною суботою»'' Джона Рассела Ферна, яку Ґіллінґс купив у 1947 році, і ''«Монстр»'' Крістофера Юда (справжнє ім'я [[Джон Крістофер|Джона Крістофера]]).<ref name=":5"/><ref name=":6">Ashley (1985c), p. 505.</ref><ref>Harbottle (2001), p. 9.</ref> ''«Монстр»'' був першим продажем Юда, коли Ґіллінґс купив його в нього в 1946 році, але, як і у випадку з Кларком, його перший продаж не був його першим оповіданням, надрукованим: натомість ''«Різдвяна ялинка»'' Юда з'явилася в ''Астоундінґ сайнс фікшн'' у лютому 1949 року.<ref>Ashley (2000), pp. 191—192.</ref>

== Бібліографічні відомості ==
Редактором усіх трьох випусків був Волтер Ґіллінґс. Кожен випуск мав розмір дайджесту, зшитий у сідло, мав 96 сторінок за ціною 1/- . Журнал видавав ''Temple Bar''. Був один том із трьох випусків; вони були датовані груднем 1946 р., квітнем 1947 р. та серпнем 1947 р.<ref name=":2"/>

== Посилання ==
{{примітки}}

== Список літератури ==

* {{Cite book
|title=Science Fiction, Fantasy, and Weird Fiction Magazines
|url=https://archive.org/details/sciencefictionfa0000tymn
|last=Ashley
|first=Mike
|year=1985a
|editor-last=Tymn
|editor-first=Marshall B.
|editor2-last=Ashley
|editor2-first=Mike
|publisher=Greenwood Press
|location=Westport, Connecticut
|pages=[https://archive.org/details/sciencefictionfa0000tymn/page/n287 254]–256
|chapter=''Fantasy'' (1938–1939)
|isbn=0-313-21221-X
|ref=none
}}
* {{Cite book
|title=Science Fiction, Fantasy, and Weird Fiction Magazines
|url=https://archive.org/details/sciencefictionfa0000tymn
|last=Ashley
|first=Mike
|year=1985b
|editor-last=Tymn
|editor-first=Marshall B.
|editor2-last=Ashley
|editor2-first=Mike
|publisher=Greenwood Press
|location=Westport, Connecticut
|pages=[https://archive.org/details/sciencefictionfa0000tymn/page/n289 256]–257
|chapter=''Fantasy'' (1946-1947)
|isbn=0-313-21221-X
|ref=none
}}
* {{Cite book
|url=https://archive.org/details/sciencefictionfa00tymn
|title=Science Fiction, Fantasy, and Weird Fiction Magazines
|last=Ashley
|first=Mike
|year=1985c
|editor-last=Tymn
|editor-first=Marshall B.
|editor2-last=Ashley
|editor2-first=Mike
|publisher=Greenwood Press
|location=Westport, Connecticut
|pages=505-511
|chapter=''Science Fantasy (1950-1966)''
|isbn=978-0-313-21221-5
|ref=none
}}
* {{Cite book
|url=https://archive.org/details/sciencefictionfa00tymn
|title=Science Fiction, Fantasy, and Weird Fiction Magazines
|last=Ashley
|first=Mike
|year=1985d
|editor-last=Tymn
|editor-first=Marshall B.
|editor2-last=Ashley
|editor2-first=Mike
|publisher=Greenwood Press
|location=Westport, Connecticut
|pages=[https://archive.org/details/sciencefictionfa00tymn/page/n672 652]–654
|chapter=''Tales of Wonder''
|isbn=978-0-313-21221-5
|ref=none
}}
* {{Cite book
|title=The Time Machines:The Story of the Science-Fiction Pulp Magazines from the beginning to 1950
|last=Ashley
|first=Mike
|year=2000
|publisher=Liverpool University Press
|location=Liverpool
|isbn=978-0-85323-865-2
|ref=none
}}
* {{Cite book
|title=Then: Science Fiction Fandom in the UK: 1930-1980
|last=Hansen
|first=Rob
|year=2016
|publisher=Ansible Editions
|location=Reading, UK
|isbn=978-1-326-75326-9
|ref=none
}}
* {{Cite book
|title=The Best of John Russell Fearn Volume 2: Outcasts of Eternity And Other Stories
|last=Harbottle
|first=Phil
|year=2001
|publisher=Cosmos Books
|location=Gillette, New Jersey
|pages=6-11
|chapter=Introduction
|isbn=1-58715-326-2
|ref=none
}}
* {{Cite book
|title=Vultures of the Void: A History of British Science Fiction Publishing, 1946–1956
|last=Harbottle
|first=Phil
|last2=Holland
|first2=Stephen
|year=1992
|publisher=Borgo Press
|location=San Bernardino, California
|isbn=978-0-89370-415-5
|ref=none
}}
* {{Cite book
|title=The Encyclopedia of Science Fiction and Fantasy Through 1968 Volume 3: Miscellaneous
|last=Tuck
|first=Donald H.
|year=1982
|publisher=Advent: Publishers, Inc.
|location=Chicago
|isbn=0-911682-26-0
|ref=none
}}
{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Журнали фантастики Великої Британії]]
[[Категорія:Наукова фантастика Великої Британії]]


text:
# Скандинавські гори
Скандина́вські го́ри (норв. Den skandinaviske fjellkjede, швед. Skanderna, фін. Skandit) — гірський масив, що перетинає Скандинавський півострів, завдовжки близько 1700 км, завширшки — до 320 км. Західні схили гір круто уриваються в Північне і Норвезьке моря, формуючи норвезькі фіорди, які зникають в напрямку на північний схід до кордону з Фінляндією. На півночі гори є кордоном між Норвегією, Швецією і Фінляндією, але тут вони невисокі.
Висота гір порівняно невелика. Найвища точка — гора Ґалгепіґґен (норв. Galdhøpiggen) — має висоту 2469 м і розташована в південній частині Норвегії. Найвища точка на території Швеції — гора Кебнекайсе (швед. Kebnekaise), 2111 м. Рельєф згладжений діяльністю давніх льодовиків. Сучасні льодовики Скандинавських гір є найпотужнішими в материковій Європі.
Поєднання північного розташування й вологості від Північної Атлантики спричинило утворення крижаних полів і льодовиків, що разом з крутими схилами гір створюють захопливі й драматичні краєвиди.

## Льодовики
Рельєф Скандинавських гір значною мірою згладжений діяльністю стародавніх льодовиків. У сучасному рельєфотворенні провідну роль відіграє водна ерозія, а у верхньому (нівальному) поясі гір — також діяльність снігу і льоду. Характерні найбільші у материковій Європі сучасні льодовики переважно скандинавського (щитоподібного) типу. Загалом у Скандинавських горах понад 2400 льодовиків загальною площею 3050 км².
Основні райони заледеніння: Юстедальсбре, Ютунгеймен, Свартісен (Норвегія), Сарек і Кебнекайсе (Швеція).

## Геологічна будова
Скандинавська гірська система сполучена з горами Шотландії, Ірландії і горами східної частини Північної Америки. Геологи вважають, що всі вони сформували єдине пасмо до розриву давнього суперконтиненту Пангея. Ці гори — залишки каледонської складчастості. Багато геологів уважають, що це найбільший гірський масив у геологічній історії.

## Річки та озера
У Скандинавських горах розташовано безліч озер, більшість із яких має льодовикове походження. Річок також дуже багато. Річки, що беруть початок на західних схилах гір, повноводні, але короткі, часто мають пороги і водоспади. Річки, що беруть початок на східних схилах гір, набагато довші. Завдяки своїй повноводності і великим перепадам висот річки мають значний гідроенергетичний потенціал. Загальний запас гідроенергергії річок Скандинавського півострова становить 230 млрд кВт⋅год на рік. Майже половина цього потенціалу вже використовується гідроелектростанціями Швеції й Норвегії.
Найбільші річки Норвегії — Гломма (611 км), Тана (360 км) і Альта (200 км), Швеції — Турнеельвен (510 км), Умеельвен (467 км), Онгерманельвен (460 км), Каліксельвен (450 км), Лулеельвен (450 км), Індальсельвен (420 км), Шеллефтеельвен (410 км), Онгерманельвен (460 км), Далельвен (240 км).

## Фауна і флора
Схили гір покриті тайговими лісами й чагарниками, а також гірською тундрою і луками; трапляються також торф'яники. Хвойні ліси, одне з головних багатств Скандинавських гір, піднімаються до висоти 900 м на півдні і до 400—500 м на півночі.
Серед тварин поширені олень, лось, вівцебик та інші.

## Корисні копалини
Наявні родовища руд заліза, міді, титану, піриту. Скандинавські гори мають також великі запаси будівельного каменю (граніту різних кольорів, мармуру і сланцю)
Ліси Скандинавських гір використовують у господарських потребах скандинавських країн, передусім Швеції.

## Туризм

### Заповідні території
У Скандинавських горах створено багато національних парків, зокрема:
- у Швеції:
  - Абіску,
  - Сарек,
  - Стуре-Шефаллет
- у Норвегії:
  - Бергеф'єлль;

Окрім того, є численні заповідники.

### Лижний спорт
У горах Скандинавії природний сніговий покрив зберігається з листопада до квітня, тому лижні курорти цих країв дуже популярні серед європейських туристів. Найвідоміші лижні курорти:
- У Швеції — Оре, Селен, Ідре.
- У Норвегії — Хемседал, Трюсіл, Квітфьоль, Хафьоль, Єйлу.
- У Фінляндії — Хімос, Тахко, Вуокатті, Колі, Леві, Рука, Юлляс.

title: Скандинавські гори

wikitext:
{{Гірська система
<!-- *** Назва *** -->
| назва                       = Скандинавські гори
| місцева_назва               =
| інша_назва                  =
| інша_назва1                 =
<!-- *** Зораження *** -->
| зображення                  = E6, Kviturfjellet & Veikdalsisen, 2011 June.jpg
| зображення_розмір           = 260
| зображення_підпис           =
<!-- *** Країни, регіони *** -->
| країна                      = [[Норвегія]]
| країна1                     = [[Швеція]]
| країна2                     = [[Фінляндія]]
<!-- *** Орогріфія *** -->
| одиниця                     =
| одиниця1                    =
| межа                        =
| межа1                       =
| геологія                    =
| геологія1                   =
| період                      =
| період1                     =
| гороутворення               =
| гороутворення1              =
<!-- *** Географія *** -->
| площа                       =
| довжина                     = 1700<ref name=ne1>{{cite encyclopedia | first=Maurits | last=Lindström | title=fjällkedjan | encyclopedia=[[Nationalencyklopedin]] | url=http://www.ne.se/fjällkedjan | language=Swedish | accessdate=18 July 2010}}</ref>
| довжина_орієнтація          = у північно-східному керунку
| ширина                      = 320<ref name=ne1 />
| ширина_орієнтація           =
| найвища_назва               = [[Ґалгепіґґен|Галгепігген]]<ref name=ne2>{{cite web|url=https://snl.no/Galdhøpiggen|title=Galdhøpiggen|author= Велика норвезька енциклопедія |authorlink=Велика норвезька енциклопедія|language=Norwegian|accessdate=2015-10-24}}</ref><ref>{{cite encyclopedia | title=Galdhøpiggen | encyclopedia=[[Nationalencyklopedin]] | url=http://www.ne.se/galdhöpiggen | language=Swedish | accessdate=18 July 2010}}</ref>

| найвища_розташування        = {{coord|61|38|11|N|08|18|45|E}}
| найвища_країна              = [[Норвегія]]
| найвища_штат                =
| найвища_регіон              = поблизу містечка [[Лом (Норвегія)|Лом]], [[Оппланн]]
| найвища_область             =
| найвища_висота              = 2469
| найвища_шир_г               =
| найвища_шир_х               =
| найвища_шир_с               =
| найвища_шир_NS              =
| найвища_дов_г               =
| найвища_дов_х               =
| найвища_дов_с               =
| найвища_дов_WE              =
| найнижча_назва              =
| найнижча_розташування       =
| найнижча_країна             =
| найнижча_штат               =
| найнижча_регіон             =
| найнижча_область            =
| найнижча_висота             =
| найнижча_шир_г              =
| найнижча_шир_х              =
| найнижча_шир_с              =
| найнижча_шир_NS             =
| найнижча_дов_г              =
| найнижча_дов_х              =
| найнижча_дов_с              =
| найнижча_дов_WE             =
| woods                       =
<!-- *** Додаткові поля *** -->
| додаткове_поле              =
| додаткове_значення          =
| додаткове_поле1             =
| додаткове_значення1         =
<!-- *** Мапа *** -->
| мапа                        = Scandinavia-mountains.png
| мапа_розмір                 = 250px
| мапа_підпис                 = Скандинавські гори
| мапа_першою                 =
}}
'''Скандина́вські го́ри''' ({{lang-no|Den skandinaviske fjellkjede}}, {{lang-sv|Skanderna}}, {{lang-fi|Skandit}}) — гірський масив, що перетинає [[Скандинавський півострів]], завдовжки близько 1700 км, завширшки — до 320 км. Західні схили гір круто уриваються в [[Північне море|Північне]] і [[Норвезьке море|Норвезьке моря]], формуючи норвезькі [[фіорд]]и, які зникають в напрямку на північний схід до кордону з [[Фінляндія|Фінляндією]]. На півночі гори є кордоном між [[Норвегія|Норвегією]], [[Швеція|Швецією]] і [[Фінляндія|Фінляндією]], але тут вони невисокі.

Висота гір порівняно невелика. Найвища точка — гора [[Гальгепігген|Ґалгепіґґен]] ({{lang-no|Galdhøpiggen}}) — має висоту 2469 м і розташована в південній частині Норвегії. Найвища точка на території Швеції — гора [[Кебнекайсе]] ({{lang-sv|Kebnekaise}}), 2111 м. [[Рельєф]] згладжений діяльністю давніх [[льодовик]]ів. Сучасні льодовики Скандинавських гір є найпотужнішими в материковій [[Європа|Європі]].

Поєднання північного розташування й вологості від [[Північна Атлантика|Північної Атлантики]] спричинило утворення крижаних полів і [[льодовик]]ів, що разом з крутими схилами гір створюють захопливі й драматичні краєвиди.

== Льодовики ==
Рельєф Скандинавських гір значною мірою згладжений діяльністю стародавніх льодовиків. У сучасному [[рельєф]]отворенні провідну роль відіграє водна [[ерозія]], а у верхньому ([[Нівальний клімат|нівальному]]) поясі гір — також діяльність снігу і льоду. Характерні найбільші у материковій Європі сучасні льодовики переважно скандинавського (щитоподібного) типу. Загалом у Скандинавських горах понад 2400 льодовиків загальною площею 3050 км².

Основні райони заледеніння: [[Юстедальсбре]], [[Ютунгеймен]], [[Свартісен]] (Норвегія), [[Сарек]] і [[Кебнекайсе]] (Швеція).

== Геологічна будова ==
Скандинавська гірська система сполучена з горами [[Шотландія|Шотландії]], [[Ірландія|Ірландії]] і горами східної частини [[Північна Америка|Північної Америки]]. Геологи вважають, що всі вони сформували єдине пасмо до розриву давнього [[суперконтинент]]у [[Пангея]]. Ці гори — залишки [[Каледонська складчастість|каледонської складчастості]]. Багато [[Геологія|геологів]] уважають, що це найбільший [[гірський масив]] у геологічній історії.

== Річки та озера ==
У Скандинавських горах розташовано безліч [[озеро|озер]], більшість із яких має льодовикове походження. [[Річка|Річок]] також дуже багато. Річки, що беруть початок на західних схилах гір, повноводні, але короткі, часто мають [[Річковий поріг|пороги]] і [[водоспад]]и. Річки, що беруть початок на східних схилах гір, набагато довші. Завдяки своїй повноводності і великим перепадам висот річки мають значний гідроенергетичний потенціал. Загальний запас гідроенергергії річок Скандинавського півострова становить 230 млрд [[Кіловат-година|кВт⋅год]] на рік. Майже половина цього потенціалу вже використовується [[гідроелектростанція]]ми Швеції й Норвегії.

Найбільші річки Норвегії — [[Гломма]] (611 км), Тана (360 км) і Альта (200 км), Швеції — [[Турнеельвен]] (510 км), [[Умеельвен]] (467 км), [[Онгерманельвен]] (460 км), [[Каліксельвен]] (450 км), [[Лулеельвен]] (450 км), [[Індальсельвен]] (420 км), Шеллефтеельвен (410 км), [[Онгерманельвен]] (460 км), [[Далельвен]] (240 км).

== Фауна і флора ==
Схили гір покриті [[Тайга|тайговими]] лісами й [[чагарник]]ами, а також гірською тундрою і луками; трапляються також [[Торф'яні родовища|торф'яники]]. [[Хвойний ліс|Хвойні ліси]], одне з головних багатств Скандинавських гір, піднімаються до висоти 900 м на півдні і до 400—500 м на півночі.

Серед тварин поширені [[олень]], [[лось]], [[вівцебик]] та інші.

== Корисні копалини ==
Наявні родовища руд [[залізо|заліза]], [[мідь|міді]], [[Титан (хімічний елемент)|титану]], [[пірит]]у. Скандинавські гори мають також великі запаси будівельного каменю ([[граніт]]у різних кольорів, [[мармур]]у і [[Сланці|сланцю]])

Ліси Скандинавських гір використовують у господарських потребах скандинавських країн, передусім Швеції<ref>''А. В. Кий.'' З досвіду лісозаготівель Швеції // Науковий вісник НЛТУ України: Збірник науково-технічних праць. — Львів: НЛТУ України. — 2006. — Вип. 16.7.</ref>.

== Туризм ==

=== Заповідні території ===
У Скандинавських горах створено багато національних парків, зокрема:

* у Швеції:
** [[Абіску]],
** [[Сарек (національний парк)|Сарек]],
** [[Стуре-Шефаллет]]
* у Норвегії:
** [[Бергеф'єлл|Бергеф'єлль]];

Окрім того, є численні заповідники.

=== Лижний спорт ===
У горах Скандинавії природний сніговий покрив зберігається з листопада до квітня, тому лижні курорти цих країв дуже популярні серед європейських туристів. Найвідоміші лижні курорти:

* У Швеції — [[Оре (Швеція, місто)|Оре]], [[Селен (Швеція)|Селен]], [[Ідре]].
* У Норвегії — [[Хемседал]], [[Трюсіл]], [[Квітфьоль]], [[Хафьоль]], [[Єйлу]].
* У Фінляндії — [[Хімос]], [[Тахко]], [[Вуокатті]], [[Колі]], [[Леві (курорт)|Леві]], [[Рука (Фінляндія)|Рука]], [[Юлляс]].

== Див. також ==
* [[Список гір Швеції]]

== Примітки ==
{{reflist|1}}

== Література ==
* ''Скандинавські гори'' // [[УСЕ|УСЕ: Універсальний словник-енциклопедія]]
* {{БСЭ|102775|Скандинавські гори}}
* ''Скандинавские горы'' // Словарь современных географических названий. — Екатеринбург: У-Фактория. Под общей редакцией акад. В. М. Котлякова, 2006.
* ''Скандинавские горы'' // География. Современная иллюстрированная энциклопедия. — {{М.}}: Росмэн. Под редакцией проф. А. П. Горкина, 2006.
* «Зарубежная Европа. Общий обзор. Северная Европа» (серия «Страны и народы» в 20 томах). — Москва: «Мысль», 1981. — Стр. 91, 144—145 {{ref-ru}}
* Большой атлас мира, издание четвёртое, The Reader's Digest World Atlas, 2007, ISBN 978-5-89355-169-3, стр. 152—153, 154—155 {{ref-ru}}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53409/20696.html Скандинавські гори]}}

{{Портал|Географія}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Скандинавія]]
[[Категорія:Гори Європи]]
[[Категорія:Гори Норвегії]]
[[Категорія:Гори Швеції]]
[[Категорія:Гори Фінляндії]]
[[Категорія:Гірські системи за абеткою]]

Країна: Норвегія, Швеція, Фінляндія

Довжина: 1700 км, у північно-східному керунку

Найвища точка: Галгепігген

- розташування: 61°38′11″ пн. ш. 08°18′45″ сх. д. / 61.63639° пн. ш. 8.31250° сх. д., поблизу містечка Лом, Оппланн, Норвегія


text:
# Гейз (округ, Небраска)
Шаблон:StateAbbr_ 40°32′ пн. ш. 101°04′ зх. д. / 40.53° пн. ш. 101.06° зх. д.
Округ Гейз (англ. Hayes County) — округ (графство) у штаті Небраска, США. Ідентифікатор округу 31085.

## Історія
Округ утворений 1877 року.

## Демографія
За даними перепису
2000 року
загальне населення округу становило 1068 осіб, усе сільське.
Серед мешканців округу чоловіків було 535, а жінок — 533. В окрузі було 430 домогосподарств, 312 родин, які мешкали в 526 будинках.
Середній розмір родини становив 3,02.
Віковий розподіл населення поданий у таблиці:
| Стать    | До 15 років | 15-21 | 22-29 | 30-39 | 40-49 | 50-65 | 65-85 | Понад 85 |
| -------- | ----------- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | -------- |
| Чоловіки | 110         | 52    | 28    | 52    | 101   | 96    | 94    | 2        |
| Жінки    | 118         | 45    | 22    | 56    | 87    | 89    | 100   | 16       |

## Суміжні округи
- Лінкольн — північ
- Фронтьєр — схід
- Гічкок — південь
- Данді — південний захід
- Чейс — захід
- Перкінс — північний захід

## Виноски
1. ↑  US Decennial Census. US Census Bureau. Архів оригіналу за 12 травня 2015. Процитовано 8 грудня 2014.
2. ↑  Historical Census Browser. University of Virginia Library. Архів оригіналу за 11 серпня 2012. Процитовано 8 грудня 2014.
3. ↑  Population of Counties by Decennial Census: 1900 to 1990. US Census Bureau. Архів оригіналу за 27 квітня 2015. Процитовано 8 грудня 2014.
4. ↑  Census 2000 PHC-T-4. Ranking Tables for Counties: 1990 and 2000 (PDF). US Census Bureau. Архів оригіналу (PDF) за 18 грудня 2014. Процитовано 8 грудня 2014.
5. ↑  State & County QuickFacts. Бюро перепису населення США. Архів оригіналу за 7 червня 2011. Процитовано 20 вересня 2013.(англ.) Наведено за англійською вікіпедією.
6. ↑  American FactFinder. Бюро перепису населення США. Архів оригіналу за 21 травня 2008. Процитовано 31 січня 2008.

| США | Це незавершена стаття з географії США. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Гейз (округ, Небраска)

wikitext:
{{Otheruses|Гейз}}
{{Округ США
 | county           = Округ  Гейз
 | english_county   = Hayes County
 | state            = Небраска
 | english_state    = Nebraska
 | seal        =
 | map         = Map of  Nebraska  highlighting Hayes County.png
 | map size    = 250
 | founded     =
 | seat             =
 | largest city     = Гейс-Сентер
 | area_total_sq_mi = 713
 | area_land_sq_mi  = 713
 | area_water_sq_mi = 0
 | area percentage  = 0.00 %
 | census yr   = 2020
 | pop         = 856
 | density_km2 = 0.463
 | web   =
 | ID    = 31085
 | US_ID = 05000US31085
}}
'''Округ Гейз''' ({{lang-en|Hayes County}}) — округ (графство) у штаті [[Небраска]], [[Сполучені Штати Америки|США]]. Ідентифікатор округу 31085.

== Історія ==
Округ утворений [[1877]] року.
== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1880 = 119
| 1890 = 3953
| 1900 = 2708
| 1910 = 3011
| 1920 = 3327
| 1930 = 3603
| 1940 = 2958
| 1950 = 2404
| 1960 = 1919
| 1970 = 1530
| 1980 = 1356
| 1990 = 1222
| 2000 = 1068
| 2010 = 967
| 2020 = 856
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
| footnote = US Decennial Census<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=US Decennial Census|publisher=US Census Bureau|accessdate=8 грудня 2014|archive-date=12 травня 2015|archive-url=https://www.webcitation.org/6YSasqtfX?url=http://www.census.gov/prod/www/decennial.html}}</ref>
1790-1960<ref>{{cite web|url=http://mapserver.lib.virginia.edu|title=Historical Census Browser|publisher=University of Virginia Library|accessdate=8 грудня 2014|archive-date=11 серпня 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20120811110448/http://mapserver.lib.virginia.edu/}}</ref> 1900-1990<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/population/cencounts/ne190090.txt|title=Population of Counties by Decennial Census: 1900 to 1990|publisher=US Census Bureau|accessdate=8 грудня 2014|archive-date=27 квітня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150427231122/http://www.census.gov/population/cencounts/ne190090.txt}}</ref>
1990-2000<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/population/www/cen2000/briefs/phc-t4/tables/tab02.pdf|title=Census 2000 PHC-T-4. Ranking Tables for Counties: 1990 and 2000|publisher=US Census Bureau|accessdate=8 грудня 2014|archive-date=18 грудня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141218203824/http://www.census.gov/population/www/cen2000/briefs/phc-t4/tables/tab02.pdf}}</ref> 2010-2013<ref name=QF/>
}}
За даними перепису
2000 року<ref name="GR2">{{cite web|url=http://factfinder.census.gov|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=2008-01-31|title=American FactFinder|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080521160844/http://factfinder.census.gov./|archivedate=2008-05-21|deadurl=yes}}</ref>
загальне населення округу становило 1068 осіб, усе сільське.
Серед мешканців округу чоловіків було 535, а жінок — 533. В окрузі було 430 домогосподарств, 312 родин, які мешкали в 526 будинках.
Середній розмір родини становив 3,02.

Віковий розподіл населення поданий у таблиці:

{| class = "wikitable"
! Стать
! До 15 років
! 15-21
!22-29
! 30-39
! 40-49
!50-65
!65-85
!Понад 85
|-
|Чоловіки
|110
|52
|28
|52
|101
|96
|94
|2
|-
| Жінки
|118
|45
|22
|56
|87
|89
|100
|16
|}

== Суміжні округи ==
* [[Лінкольн (округ, Небраска)|Лінкольн]] — північ
* [[Фронтьєр (округ, Небраска)|Фронтьєр]] — схід
* [[Гічкок (округ, Небраска)|Гічкок]] — південь
* [[Данді (округ, Небраска)|Данді]] — південний захід
* [[Чейс (округ, Небраска)|Чейс]] — захід
* [[Перкінс (округ, Небраска)|Перкінс]] — північний захід

== Див. також ==
* [[Список округів штату Небраска]]

== Виноски ==
{{reflist|refs=<ref name=QF>{{cite web|title=State & County QuickFacts|url=http://quickfacts.census.gov/qfd/states/31/31085.html|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=20 вересня 2013|url-status=dead|archiveurl=https://web.archive.org/web/20110607150245/http://quickfacts.census.gov/qfd/states/31/31085.html|archivedate=June 7, 2011}}{{ref-en}} Наведено за англійською вікіпедією.</ref>
}}

{{Гейз (округ, Небраска)}}
{{Штат Небраска}}

{{US-geo-stub}}

{{Портали|США|Географія}}

Центр: Гейс-Сентер

Найбільше місто: Гейс-Сентер


text:
# Вальдеавельяно
Вальдеавельяно (ісп. Valdeavellano) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-Ла-Манча, у провінції Гвадалахара. Населення — 107 осіб (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 70 км на північний схід від Мадрида, 17 км на схід від Гвадалахари.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

title: Вальдеавельяно

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Вальдеавельяно
 | місцева_назва       = ''Valdeavellano''
 | прапор              =
 | герб                = Escudo de Valdeavellano.svg
 | автономна_спільнота = [[Кастилія-Ла-Манча]]
 | провінція           = [[Гвадалахара (провінція)|Гвадалахара]]
 | комарка             =
 | широта              = 40.666
 | довгота             = -2.968
 | висота              = 964
 | населення           = 107
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 35,0
 | густота             = 3,06
 | поштові_індекси     = 19142
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 19299
 | мер                 = Франсіско Кампос Кальво
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 =
}}
'''Вальдеавельяно''' ({{lang-es|Valdeavellano}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кастилія-Ла-Манча]], у провінції [[Гвадалахара (провінція)|Гвадалахара]]. Населення — {{formatnum:107}} осіб (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 70 км на північний схід від [[Мадрид]]а, 17 км на схід від [[Гвадалахара (Іспанія)|Гвадалахари]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Valdeavellano}}

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Гвадалахара}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Гвадалахара]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Кастилія-Ла-Манча

Провінція: Гвадалахара

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Франсіско Кампос Кальво (з 2007)


text:
# Якби мені, мамо, намисто…
«Якби мені, мамо, намисто…» — вірш Тараса Шевченка, написаний ним 1848 року на Косаралі.

## Написання
Збереглося два чистові автографи вірша: у «Малій книжці»; у «Більшій книжці». Автографи не датовано.
Вірш датується за місцем автографа в «Малій книжці» серед творів 1848 року та часом зимівлі Аральської описової експедиції в 1848—1849 роках на Косаралі, орієнтовно: кінець вересня — грудень 1848-го, Косарал.
Найраніший відомий текст — чистовий автограф у «Малій книжці», до якої Шевченко переписав вірш під № 52 у дев'ятому зшитку за 1848 рік, орієнтовно наприкінці 1849-го чи на початку 1850 року (до арешту 23 квітня), з невідомого первісного автографа. У 1858 році, не раніше 18 березня і не пізніше 22 листопада, Шевченко переніс з «Малої книжки» до «Більшої книжки» твір із значними виправленнями. Переписавши спочатку без змін рядки 4 та 6, Шевченко відразу їх виправив. У рядку 5 він закреслив описку.
Найімовірніше, з «Малої книжки» вірш було переписано до рукописного списку невідомої особи з окремими виправленнями Шевченка кінця 1850-х років, що належав Л. М. Жемчужникову і не зберігся. Деякі відміни цього списку подав О. Я. Кониський. У поезії «Якби мені, мамо, намисто…» він зафіксував два варіанти: рядок 6 збігається з текстом «Малої книжки», рядок 10 («Зароблю там на кісники») розходиться з обома Шевченковими автографами.

## Публікації
Вірш вперше надруковано в журналі «Основа» (1861, № 7, стор. 2) за «Більшою книжкою», рядки 4 і 6 — за нижнім шаром. У публікації припущено неточність в рядках 9 та 10 («пійду» замість «піду»).
Вперше вірш введено до збірки творів у виданні: «Кобзарь Тараса Шевченка / Коштом Д. Е. Кожанчикова» (СПб., 1867, стор. 485), де вірш подано за «Більшою книжкою», і того ж року у виданні: «Поезії Тараса Шевченка» (Львів, 1867, том 1, стор. 226—227), де твір передруковано з «Основи».
Відомі списки вірша походять від першодруку в «Основі» (1861, № 7, стор. 2): у збірці «Сочинения Т. Г. Шевченка» 1862 року, в рукописних «Кобзарях» — 1865-го, переписаному Д. Демченком, 1863—1867 років, 1866-го, другої половини XIX століття тощо.

## Сюжет
Вірш генетично пов'язаний з групою народних пісень, побудованих у формі монологу дівчини, що нарікає на свою долю. Деякі спільні мотиви він має з піснею «Як я була молода…».

## Музика
Вірш на музику поклали М. Лисенко, В. Заремба, Я. Ярославенко.

title: Якби мені, мамо, намисто…

wikitext:
{{Літературний твір
 |Назва                 =Якби мені, мамо, намисто…
 |Назва мовою оригіналу =
 |Зображення            =Якби мені, мамо, намисто.png
 |Розмір                =
 |Опис до зображення    = Автограф вірша «Якби мені, мамо, намисто…»
 |Жанр                  = [[вірш]]
 |Автор                 = [[Шевченко Тарас Григорович|Тарас Шевченко]]
 |Мова оригіналу        =
 |Написаний             = 1848
 |Публікація            = 1861
 |Окреме видання        =
 |Переклад              = <!-- тільки на українську мову ! -->
 }}
'''«Якби мені, мамо, намисто…»''' — вірш [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]], написаний ним 1848 року на [[Косарал (острів)|Косаралі]].

== Написання ==
Збереглося два чистові [[Авторський рукопис|автографи]] вірша: у «[[Поезія 1847–1850 років (Оренбурзька або Мала книжка)|Малій книжці]]»<ref>[[Інститут літератури імені Тараса Шевченка НАН України|ІЛ]], ф. 1, № 71, с. 353—354</ref>; у «[[Поезія 1847–1850 років (Більша книжка)|Більшій книжці]]»<ref>ІЛ, ф. 1, № 67, с. 157</ref>. Автографи не датовано<ref name="litopys">[http://litopys.org.ua/shevchenko/shev268.htm «Якби мені, мамо, намисто…»] [Тарас Шевченко. Зібрання творів: У 6 т. — К., 2003. — Т. 2: Поезія 1847—1861. — С. 153; 649—650.] ''litopys.org.ua'' Процитовано 24 жовтня 2023</ref>.

Вірш датується за місцем автографа в «Малій книжці» серед творів 1848 року та часом зимівлі [[Аральська описова експедиція|Аральської описової експедиції]] в 1848—1849 роках на [[Косарал (острів)|Косаралі]], орієнтовно: кінець вересня — грудень 1848-го, Косарал<ref name="litopys"/>.

Найраніший відомий текст — чистовий автограф у «Малій книжці», до якої Шевченко переписав вірш під № 52 у дев'ятому зшитку за 1848 рік, орієнтовно наприкінці 1849-го чи на початку 1850 року (до арешту 23 квітня), з невідомого первісного автографа. У 1858 році, не раніше 18 березня і не пізніше 22 листопада, Шевченко переніс з «Малої книжки» до «Більшої книжки» твір із значними виправленнями. Переписавши спочатку без змін рядки 4 та 6, Шевченко відразу їх виправив. У рядку 5 він закреслив описку<ref name="litopys"/>.

Найімовірніше, з «Малої книжки» вірш було переписано до рукописного списку невідомої особи з окремими виправленнями Шевченка кінця 1850-х років, що належав [[Жемчужников Лев Михайлович|Л. М. Жемчужникову]] і не зберігся. Деякі відміни цього списку подав [[Кониський Олександр Якович|О. Я. Кониський]]. У поезії «Якби мені, мамо, намисто…» він зафіксував два варіанти: рядок 6 збігається з текстом «Малої книжки», рядок 10 («Зароблю там на кісники») розходиться з обома Шевченковими автографами<ref>див.: Кониський О. Варіанти на декотрі Шевченкові твори // [[Записки Наукового товариства імені Шевченка|ЗНТШ]]. — 1901. — Кн. 1. — С. 18</ref><ref name="litopys"/>.

== Публікації ==
Вірш вперше надруковано в журналі «[[Основа (журнал)|Основа]]» (1861, № 7, стор. 2) за «Більшою книжкою», рядки 4 і 6 — за нижнім шаром. У публікації припущено неточність в рядках 9 та 10 («пійду» замість «піду»)<ref name="litopys"/>.

Вперше вірш введено до збірки творів у виданні: «Кобзарь Тараса Шевченка / Коштом Д. Е. Кожанчикова» ([[Санкт-Петербург|СПб.]], 1867, стор. 485), де вірш подано за «Більшою книжкою», і того ж року у виданні: «Поезії Тараса Шевченка» (Львів, 1867, том 1, стор. 226—227), де твір передруковано з «Основи»<ref name="litopys"/>.

Відомі списки вірша походять від першодруку в «Основі» (1861, № 7, стор. 2): у збірці «Сочинения Т. Г. Шевченка» 1862 року<ref>[[Центральний державний архів-музей літератури і мистецтва України|ЦДАМЛМУ]], ф. 506, оп. I, № 4, с. 464—465</ref>, в рукописних «Кобзарях» — 1865-го, переписаному Д. Демченком<ref>ІЛ, ф. 1, № 81, арк. 42 звор.</ref>, 1863—1867 років<ref>ІЛ, ф. 1, № 811, арк. 57 звор. — 58, криптонім власника: А. Ч.</ref>, 1866-го<ref>ІЛ, ф. 1, № 842, арк. 45 — 45 звор.</ref>, другої половини XIX століття<ref>[[Інститут рукопису Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського|ІР НБУВ]], І. 7450, арк. 11</ref> тощо<ref name="litopys"/>.

== Сюжет ==
Вірш генетично пов'язаний з групою народних пісень, побудованих у формі монологу дівчини, що нарікає на свою долю. Деякі спільні мотиви він має з піснею «Як я була молода…»<ref name="litopys"/>.

== Музика ==
Вірш на музику поклали [[Лисенко Микола Віталійович|М. Лисенко]], [[Заремба Владислав Іванович|В. Заремба]], [[Ярославенко Ярослав Дмитрович|Я. Ярославенко]]<ref>[http://izbornyk.org.ua/shevchenko/slovn48.htm «Якби мені, мамо, намисто…»] [Шевченківський словник. У двох томах. — К., 1978. — Т. 2. — С. 394—408.] ''izbornyk.org.ua'' Процитовано 24 жовтня 2023</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://litopys.org.ua/shevchenko/shev268.htm Вірш «Якби мені, мамо, намисто…»] на сайті ''litopys.org.ua''
* [http://izbornyk.org.ua/shevchenko/slovn48.htm Вірш «Якби мені, мамо, намисто…»] у [[Шевченківський словник|Шевченківському словнику]], ''izbornyk.org.ua''
{{Тарас Шевченко}}
[[Категорія:Вірші Тараса Шевченка]]
[[Категорія:Твори 1840-х]]

title: Якби мені, мамо, намисто…

Жанр: вірш

Автор: Тарас Шевченко