text:
# Святі Гори (національний природний парк)
Націона́льний приро́дний парк «Святі́ Го́ри» — національний природний парк, розташований в північній частині Донецької області, в Бахмутському і Краматорському районах. Створений 13 лютого 1997 року Указом Президента України № 135/97.

## Розташування
Парк в основному протягнувся уздовж лівого берега річки Сіверський Донець із великими виступами на правому березі. У 2008 році крейдяні гори на території національного природного парку «Святі гори» потрапили в Top-100 всеукраїнського конкурсу «Сім природних чудес України». Загальна площа парку — 40 589 га, із них у власності парку перебуває 11 878 га.
Зазнав великої руйнації під час війни на сході України, особливо в ході російського вторгнення в Україну, коли більша частина парку перебувала в районі ведення бойових дій. Додаткова, з цього питання, інформація міститься у статті про екологічні наслідки війни на сході України

## Історія створення
Вперше пропозиція створити національний парк у Святих горах була опублікована В.Талієвим у 1913 році у Бюлетенях Харківського товариства любителів природи. Вже за рік, пропозиція була також згадана у його книжці «Охороняйте природу» як приклад природної території, що потребує заповідання на Харківщині.

## Природне значення
У парку знаходяться крейдяні гори, на яких збереглися рідкісні рослини, наприклад, сосна крейдяна збереглася з дольодовикового періоду.
Флора: загальна кількість видів рослин, що зростають на території парку — 943, з них 48 занесені в Червону книгу України. Охороняється рослинність долини річки Сіверський Донець: реліктові бори сосни крейдяної, реліктові та ендемічні рослинні угрупування на відшаровуваннях крейди, байрачні ліси, степи, лугова і болотяна рослинність заплав. Флора налічує 20 ендемічних видів..
Фауна: на території парку живуть 256 видів тварин, з них 50 занесені в Червону книгу України. Фауна налічує 43 види ссавців, 194 — птахів, 10 — плазунів, 9 — земноводних, 40 — риб.

## Історичне значення
На території парку знаходиться 129 об'єктів археології (від палеоліту до середньовіччя), 73 пам'ятники історії. У 1980 році на нинішній території парку був заснований державний історико-культурний заповідник. Основу комплексу пам'ятників заповідника складає — Свято-Успенська Святогірська Лавра (заснована в XIII — XVI століттях, статус лаври отримала в 2005 році), розташована на скелястому правом березі Сіверського Дінця. До комплексу історичних пам'ятників також відноситься монументальна скульптура Артема роботи І. Кавалерідзе. Поруч із пам'ятником розташований Меморіал німецько-радянської війни.
На території парку побудовані шосейні дороги й залізниці, розташований ряд населених пунктів (у тому числі — місто Святогірськ). З півдня до території парку примикає місто Слов'янськ.

## Території, що входять до складу НПП
Нерідко, оголошенню національного парку або заповідника передує створення одного або кількох об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. В результаті, великий НПП фактично поглинає раніше створені ПЗФ. Проте їхній статус зазвичай зберігають.
До складу Національного природного парку «Святі Гори» входять такі природні території:
- ботанічна пам'ятка природи загальнодержавного значення «Маяцька дача»
- лісовий заповідник місцевого значення «Урочище Сосна»
- лісовий заповідник місцевого значення «Заплава-1»
- пам'ятка природи «Дуб»
- Дендропарк Маяцького лісництва
- орнітологічний заказник місцевого значення «Болото Мартиненкове»
- загальнозоологічний заказдник місцевого значення «Чорний Жеребець»
- ботанічний заповідник місцевого значення «Конвалія»
- ландшафтний заповідник місцевого значення «Підпісочне»
- ландшафтний заповідник місцевого значення «Чернецьке»
- гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення «Озеро Чернецьке»
- ландшафтний заказник місцевого значення «Соснові насадження»
- пам'ятка природи «Тополя»

## Виноски
1. ↑  Джерело: 7 Чудес України [Архівовано 9 березня 2008 у Wayback Machine.]
2. ↑  Через бойові дії на Донбасі зруйновано 5 заповідників
3. ↑  Російські окупанти майже повністю знищили національний парк "Святі гори". 19.01.2023, 22:13
4. ↑  Талиев В. Охраняйте природу! Бюллетени Харьковскаго общества любителей природы. № 4, 1913
5. ↑  Талиев В. Охраняйте природу! Харьков, 1914. — 16 с.
6. ↑  Джерело Національний природний парк «Святі Гори»

## Біблографія
- Геологические памятники Украины: справочник-путеводитель / Коротенко Н. Е., Щирица А. С., Каневский А. Я. и др. — Киев: Наук.думка, 1985. — 156 с.
- Брызгалин Г. А., Захаров С. С. Что такое национальные парки и для чего они учреждаются? — Харьков, 1919. — 95 с.
- Донбас заповідний: Наук.-інформац. довідник-атлас. — 2003. — 159 с.
- Заповедная природа Донбасса: Путеводитель / Сост. А. З. Дидова. — 2 изд., доп. — Донецк: Донбасс, 1987—168 с.
- Котов М. «Святі гори» на Артемівщині, як забуток природи // Вісник природознавства, 1927. — № 3-4. — С.190-196.
- Котов М. Новые заповедники на Украине // Природа, 1937. — № 8. — 105—108.
- Котов М. Святі Гори. Фенологічні спостереження // Щорічна метеорологічна характеристика України, 1923. — Ч.8. — К. — С.23-24.
- Котов М. І. Святі Гори Артемівської округи // Матеріали до охорони природи на Україні. Вип. 1. — Харків, 1928. — С. 115—126.
- Лавренко Е. М., Гептнер В. Г., Кириков С. В., Формозов А. Н. Перспективный план географической сети заповедников СССР (проєкт). // Бюллетень «Охрана природы и заповедное дело в СССР», 1958. — Вып. 3. — С. 3-87.
- Лавренко Є. Охорона природи на Україні // Вісник природознавства, 1927. — № 3-4. — С. 165.
- Постанова Президії Донецького Обласного Виконавчого Комітету «Про збереження та охорону пам'яток історії та природи» від 15.04.1938 р. — Науковий архів Маріупольського краєзнавчого музею. — № 5674–Д.
- Святые горы Харьковской губ., как «памятник природы» / Прив.-доц. В. И. Талиев; Харьк. о-во любителей природы. — Харьков: Типо-лит. М. Сергеева и К. Гальченка, 1914. — 20 с. — (Серия изданий «Охраняйте природу»; № 6).
- Шалит М. Заповідники та пам'ятки природи України. — Харків, 1932. — 76 с.

wikitext:
{{Заповідна зона
  | назва               = Національний природний парк «Святі Гори»
  | категорія_мсоп      = II
  | зображення          = Svjatogorsk,_Lavra_3.jpg
  | зображення_підпис   = [[Свято-Успенська Святогірська Лавра]]
  | ширина_зображення   = 288px
  | мапа                =
  | підпис              =
  | ширина_мапи         =
  | локатор_x           =
  | локатор_y           =
  | розташування        = {{UKR}}, [[Донецька область]]
  | найближче_місто     = [[Святогірськ]]
  | lat_degrees         = 49
  | lat_minutes         = 00
  | lat_seconds         = 09
  | lat_direction       = N
  | long_degrees        = 37
  | long_minutes        = 44
  | long_seconds        = 31
  | long_direction      = E
  | площа               = 40,589 га
  | заснований          = [[13 лютого]] [[1997]] року
  | число_відвідувачів  =
  | рік_відвідувачів    =
  | керуюча_організація =
  | ССЮ_назва           =
  | ССЮ_країна          =
  | ССЮ_тип             =
  | ССЮ_критерії        =
  | ССЮ_ідентфікатор    =
  | ССЮ_регіон          =
  | ССЮ_рік             =
  | ССЮ_сессія          =
  | WHS_Extension       = <!--тимчасово не імплементовано-->
  | ССЮ_загроза         =
  | ССЮ_посилання       =
  |Карта розташування   = Україна Донецька область
}}

{{Otheruses|Святі Гори (значення)}}
[[Файл:Святые горы 03.jpg|міні|Долина Сіверского Дінця у тумані]]
[[Файл:Святые горы 02.jpg|міні|Сіверский Донець восени]]
'''Націона́льний приро́дний парк «Святі́ Го́ри»''' — національний природний парк, розташований в північній частині [[Донецька область|Донецької області]], в [[Бахмутський район|Бахмутському]] і [[Краматорський район|Краматорському]] районах. Створений [[13 лютого]] [[1997]] року Указом [[Президент України|Президента України]] № 135/97.

== Розташування ==
Парк в основному протягнувся уздовж лівого берега річки [[Сіверський Донець]] із великими виступами на правому березі. У [[2008]] році крейдяні гори на території національного природного парку «Святі гори» потрапили в Top-100 всеукраїнського конкурсу «[[Сім природних чудес України]]»<ref>Джерело: [http://7chudes.in.ua/selection6_17.htm 7 Чудес України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080309012717/http://7chudes.in.ua/selection6_17.htm |date=9 березня 2008 }}</ref>. Загальна площа парку — 40 589 [[га]], із них у власності парку перебуває 11 878 га.

Зазнав великої руйнації під час [[Війна на сході України|війни на сході України]]<ref>[http://espreso.tv/news/2014/11/06/cherez_boyovi_diyi_na_donbasi_zruynovano_5_zapovidnykiv Через бойові дії на Донбасі зруйновано 5 заповідників]</ref>, особливо в ході [[Російське вторгнення в Україну (2022)|російського вторгнення в Україну]], коли більша частина парку перебувала в районі ведення бойових дій<ref>[https://socportal.info/ua/news/rossiiskie-okkupanty-pochti-polnostiu-unichtozhili-natcionalnyi-park-svyati-gori-v-donetckoi-oblasti/ Російські окупанти майже повністю знищили національний парк "Святі гори". 19.01.2023, 22:13]</ref>. Додаткова, з цього питання, інформація міститься у статті про [[екологічні наслідки війни на сході України]]

== Історія створення ==
Вперше пропозиція створити національний парк у Святих горах була опублікована В.Талієвим у 1913 році у Бюлетенях Харківського товариства любителів природи<ref>Талиев В. Охраняйте природу! Бюллетени Харьковскаго общества любителей природы. № 4, 1913</ref>. Вже за рік, пропозиція була також згадана у його книжці «[[Охороняйте природу, 1914 (книжка)|Охороняйте природу]]» як приклад природної території, що потребує заповідання на Харківщині<ref>Талиев В. Охраняйте природу! Харьков, 1914. — 16 с.</ref>.

== Природне значення ==
[[Файл:Ніжний ранковий світло.jpg|thumb|Ранок у «Святих горах»]]
У парку знаходяться крейдяні гори, на яких збереглися рідкісні рослини, наприклад, [[сосна крейдова|сосна крейдяна]] збереглася з дольодовикового періоду.

'''Флора:''' загальна кількість видів рослин, що зростають на території парку — 943, з них 48 занесені в [[Червона книга України|Червону книгу України]]. Охороняється рослинність долини річки [[Сіверський Донець]]: [[релікт]]ові [[бір|бори]] [[сона крейдова|сосни крейдяної]], реліктові та [[ендемік|ендемічні]] рослинні угрупування на відшаровуваннях крейди, [[байрачні ліси]], степи, лугова і болотяна рослинність [[заплава|заплав]]. Флора налічує 20 ендемічних видів..

'''Фауна:''' на території парку живуть 256 видів тварин, з них 50 занесені в Червону книгу України. Фауна налічує 43 види ссавців, 194 — птахів, 10 — плазунів, 9 — земноводних, 40 — риб.
[[Файл:Stamp_2010_Svjati_hory.jpg|міні|«[[Знаки поштової оплати України 2010|Святі Гори]]», [[поштова марка]] України (2010)]]

== Історичне значення ==
На території парку знаходиться 129 об'єктів археології (від [[палеоліт]]у до [[середньовіччя]]), 73 пам'ятники історії. У [[1980]] році на нинішній території парку був заснований державний історико-культурний заповідник. Основу комплексу пам'ятників заповідника складає — [[Свято-Успенська Святогірська Лавра]] (заснована в [[XIII століття|XIII]] — [[XVI століття]]х, статус лаври отримала в [[2005]] році), розташована на скелястому правом березі Сіверського Дінця. До комплексу історичних пам'ятників також відноситься монументальна скульптура [[Сергєєв Федір Андрійович|Артема]] роботи [[Кавалерідзе Іван Петрович|І. Кавалерідзе]]. Поруч із пам'ятником розташований Меморіал [[німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]].

На території парку побудовані шосейні дороги й залізниці, розташований ряд населених пунктів (у тому числі — місто [[Святогірськ]]). З півдня до території парку примикає місто [[Слов'янськ]].

== Території, що входять до складу НПП ==

Нерідко, оголошенню національного парку або заповідника передує створення одного або кількох об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. В результаті, великий НПП фактично поглинає раніше створені ПЗФ. Проте їхній статус зазвичай зберігають.

До складу Національного природного парку «Святі Гори» входять такі природні території<ref>Джерело [http://www.info.dn.ua/nature/sprava/st.shtml Національний природний парк «Святі Гори»]</ref>:
* ботанічна пам'ятка природи загальнодержавного значення «[[Маяцька дача]]»
* лісовий заповідник місцевого значення «[[Урочище Сосна]]»
* лісовий заповідник місцевого значення «[[Заплава-1]]»
* пам'ятка природи [[Святогорський дуб|«Дуб»]]
* [[Дендропарк Маяцького лісництва]]
* орнітологічний заказник місцевого значення «[[Болото Мартиненкове]]»
* загальнозоологічний заказдник місцевого значення «[[Чорний Жеребець]]»
* ботанічний заповідник місцевого значення «[[Конвалія (заказник)|Конвалія]]»
* ландшафтний заповідник місцевого значення «[[Підпісочне]]»
* ландшафтний заповідник місцевого значення «[[Чернецьке (заказник)|Чернецьке]]»
* гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення «[[Чернецьке (озеро)|Озеро Чернецьке]]»
* ландшафтний [[заказник]] місцевого значення «[[Соснові насадження (заказник)|Соснові насадження]]»
* пам'ятка природи [[Тополя (пам'ятка природи)|«Тополя»]]

== Панорама ==
{{wide image|Святі Гори - національний природний парк. Панорама.jpg|973px|Велика панорама національного парку "Святі гори"}}

== Виноски ==
{{reflist}}

== Біблографія ==
* Геологические памятники Украины: справочник-путеводитель / Коротенко Н. Е., Щирица А. С., Каневский А. Я. и др. — Киев: Наук.думка, 1985. — 156 с.
* Брызгалин Г. А., Захаров С. С. Что такое национальные парки и для чего они учреждаются? — Харьков, 1919. — 95 с.
* Донбас заповідний: Наук.-інформац. довідник-атлас. — 2003. — 159 с.
* Заповедная природа Донбасса: Путеводитель / Сост. А. З. Дидова. — 2 изд., доп. — Донецк: Донбасс, 1987—168 с.
* Котов М. «Святі гори» на Артемівщині, як забуток природи // Вісник природознавства, 1927. — № 3-4. — С.190-196.
* Котов М. Новые заповедники на Украине // Природа, 1937. — № 8. — 105—108.
* Котов М. Святі Гори. Фенологічні спостереження // Щорічна метеорологічна характеристика України, 1923. — Ч.8. — К. — С.23-24.
* Котов М. І. Святі Гори Артемівської округи // Матеріали до охорони природи на Україні. Вип. 1. — Харків, 1928. — С. 115—126.
* Лавренко Е. М., Гептнер В. Г., Кириков С. В., Формозов А. Н. Перспективный план географической сети заповедников СССР (проєкт). // Бюллетень «Охрана природы и заповедное дело в СССР», 1958. — Вып. 3. — С. 3-87.
* Лавренко Є. Охорона природи на Україні // Вісник природознавства, 1927. — № 3-4. — С. 165.
* Постанова Президії Донецького Обласного Виконавчого Комітету «Про збереження та охорону пам'яток історії та природи» від 15.04.1938 р. — Науковий архів Маріупольського краєзнавчого музею. — № 5674–Д.
* Святые горы Харьковской губ., как «памятник природы» / Прив.-доц. В. И. Талиев; Харьк. о-во любителей природы. — Харьков: Типо-лит. М. Сергеева и К. Гальченка, 1914. — 20 с. — (Серия изданий «Охраняйте природу»; № 6).
* Шалит М. Заповідники та пам'ятки природи України. — Харків, 1932. — 76 с.

== Посилання ==
* {{Commonscat-inline|National Landscape Park «Svyati Gory»}}
* [http://npp-svyatygory.com.ua/basic.html Офіційний сайт Національного природного парку «Святі Гори»]
* [https://web.archive.org/web/20090522105551/http://7chudes.in.ua/info/304.htm Крейдяні гори на сайті 7 Чудес України]
* [http://h.ua/story/347954/ НА СХОДІ УКРАЇНИ З серії «Новий злет природно-заповідної справи на Україні»]
* [http://pzf.menr.gov.ua/святі-гори-нпп.html ПЗФ України]
* [http://pryroda.in.ua/step/parki-i-zapovidniki/svyati-gori/ Степи України]
* [https://web.archive.org/web/20140713135105/http://reserves.in.ua/npp/sviati_gory Заповідна Україна]
* [https://www.youtube.com/watch?v=TRZ2QCvbNIw National Park «Sviati Gory» («Holy Mountains»)]
* [https://www.youtube.com/watch?v=k6NKjSoY9LE Зима в National Park «Sviati Gory» («Holy Mountains») ]
* [[Історичний музей Святогірського історико-архітектурного заповідника#Дивись також|Історичний музей Святогірського історико-архітектурного заповідника]]

{{Природоохоронні території загальнодержавного значення в Україні}}
{{Природоохоронні території загальнодержавного значення Донецької області}}
{{Природно-заповідний фонд Краматорського району}}
{{Природно-заповідний фонд Бахмутського району}}
{{нк}}
{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Установи зі званням Національний в Україні]]
[[Категорія:Національні парки України]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1997]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, що постраждали під час АТО]]
[[Категорія:Території природно-заповідного фонду, що входять у Смарагдову мережу]]
[[Категорія:Природоохоронні території, що постраждали або були окуповані в ході російського вторгнення в Україну (2022)]]

Розташування: Україна, Донецька область

Найближче місто: Святогірськ

Засновано: 13 лютого 1997 року


text:
# Великі Кошарища
Великі Кошарища (раніше — Кошарища) — село в Україні, у Глибочицькій сільській територіальній громаді Житомирського району Житомирської області. Чисельність населення становить 510 осіб (2001). У 1923—54 роках — адміністративний центр колишньої Кошарищенської сільської ради.

## Населення
У другій половині 19 століття налічувалося 300 мешканців.
Наприкінці 19 століття кількість населення становила 323 особи, з них чоловіків — 151 та 172 жінки, дворів — 70.
Відповідно до результатів перепису населення СРСР, кількість населення, станом на 12 січня 1989 року, становила 590 осіб. Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до перепису населення України, кількість мешканців села становила 510 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| російська  | 391       | 76.67%   |
| українська | 199       | 23.33%   |
| Усього     | 510       | 100%     |

## Історія
Згадується в люстрації Київського воєводства 1754 року, належало до Коростишева, сплачувало 1 злотих і 17 грошів до замку та 6 злотих і 8 грошів до скарбу.
У середині 19 століття — сільце Радомисльського повіту Київської губернії, на лівій стороні Тетерева, на прикордонні з Волинською губернією. У 1820 році населене розкольниками-безпопівцями, яких налічувалося 255 осіб; мали свій дім молитви. Православних — 44 особи обох статей. Входило до однієї з коростишівських парафій. Належало до коростишівського ключа.
Наприкінці 19 століття — власницьке сільце Коростишівської волості Радомисльського повіту Київської губернії. Відстань до повітового центру, м. Радомисль — 35 верст, до волосного центру, м. Коростишів, де розміщувалися також найближчі телеграфна, поштові казенна та земська станції — 10 верст, до найближчої залізничної станції Житомир — 18 верст, до найближчої пароплавної станції у Києві — 100 верст. Основним заняттям мешканців було рільництво. Село належало С. О. Хорашавіну. Був дім молитви старообрядців.
У 1923 році увійшло до складу новоствореної Кошарищенської сільської ради, яка, 7 березня 1923 року, включена до складу новоутвореного Коростишівського району Малинської округи, адміністративний центр ради. 11 серпня 1954 року, відповідно до указу Президії Верховної ради Української РСР «Про укрупнення сільських рад по Житомирській області», Кошарищенську сільську раду ліквідовано, село передане до складу Кмитівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області. 11 січня 1960 року село підпорядковане Стрижівської сільської ради Коростишівського району. 28 червня 1997 року, відповідно до рішення Житомирської обласної ради «Про внесення змін в адміністративно-територіальний устрій окремих районів», село підпорядковане відновленій Кмитівській сільській раді Коростишівського району.
27 березня 2017 року село увійшло до складу Глибочицької сільської територіальної громади Житомирського району Житомирської області.

## Відомі люди
- Луференко Іван Йосипович (1919 —1943) — Герой Радянського Союзу[10]

wikiname: ukwiki

title: Великі Кошарища

in_language: uk

wikitext:
{{Село
 | назва           = Великі Кошарища
 | область         = [[Житомирська область]]
 | район           = [[Житомирський район]]
 | громада         = [[Глибочицька сільська громада]]
 | рада            =
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       =
 | населення       = 510 (2001)
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 1,137
 | ref-площа       =
 | щільність       = 448,55
 | поштовий індекс = 12527<ref>{{cite news |title=Поштові індекси та відділення поштового зв’язку України |url=http://services.ukrposhta.com/postindex_new/default.aspx |accessdate=19 травня 2020 |archive-date=18 листопада 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191118055506/http://services.ukrposhta.com/postindex_new/default.aspx }}</ref>
 | телефонний код  =
 | координати      =  {{coord|50|17|11|N|28|53|56|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 50 || lat_min = 17 || lat_sec = 11
   | lon_deg = 28 || lon_min = 53 || lon_sec = 56
 | висота          = 207
 | ref-висота      =
 | водойма         = р. [[Тетерів]]
 | адреса          = вул. Михайла Грушевського, 2, с. Глибочиця, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12403
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}

'''Великі Кошарища''' (раніше — ''Кошарища'') — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Глибочицька сільська громада|Глибочицькій сільській територіальній громаді]] [[Житомирський район|Житомирського району]] [[Житомирська область|Житомирської області]]. Чисельність населення становить 510 осіб (2001). У 1923—54 роках — [[адміністративний центр]] колишньої [[Кошарищенська сільська рада|Кошарищенської]] сільської ради.

== Населення ==
У другій половині 19 століття налічувалося 300 мешканців<ref name="SgKP I"/>.

Наприкінці 19 століття кількість населення становила 323 особи, з них чоловіків — 151 та 172 жінки, дворів — 70<ref name="Список"/>.

Відповідно до результатів [[перепис населення СРСР (1989)|перепису населення СРСР]], кількість населення, станом на 12 січня 1989 року, становила 590 осіб. Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до [[Перепис населення України (2001)|перепису населення України]], кількість мешканців села становила 510 осіб<ref>{{cite web |title=Населення Житомирської області |url=http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-perm/zytomyrska.htm |website=pop-stat.mashke.org |accessdate=20 червня 2023 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210904204102/http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-perm/zytomyrska.htm |archivedate=4 вересня 2021 року}}</ref>.
=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Російська мова|російська]]
|391
|76.67%
|-
|[[Українська мова|українська]]
|199
|23.33%
|- class="sortbottom"
!Усього
|510
|100%
|}

== Історія ==
Згадується в [[Королівська люстрація|люстрації]] [[Київське воєводство|Київського воєводства]] 1754 року, належало до [[Коростишів|Коростишева]], сплачувало 1 [[злотий|злотих]] і 17 [[грош]]ів до замку та 6 злотих і 8 грошів до скарбу<ref>{{cite book |author1=Жеменецький К. |title=Тариф подимного податку Київського воєводства 1754 року |publisher=Біла Церква: Олександр Пшонківський, 2015 |page=156 |url=http://history.org.ua/LiberUA/978-617-604-057-6/978-617-604-057-6.pdf |accessdate=21 червня 2023 |language=}}</ref>.

У середині 19 століття — сільце [[Радомисльський повіт|Радомисльського повіту]] [[Київська губернія|Київської губернії]], на лівій стороні [[Тетерів|Тетерева]], на прикордонні з [[Волинська губернія|Волинською губернією]]. У 1820 році населене [[Старообрядництво|розкольниками-безпопівцями]], яких налічувалося 255 осіб; мали свій дім молитви. Православних — 44 особи обох статей. Входило до однієї з коростишівських парафій. Належало до коростишівського ключа<ref name="Похилевич">{{cite web |title=Сказания о населенных местностях Киевской губернии или Статистические, исторические и церковные заметки о всех деревнях, селах, местечках и городах, в пределах губернии находящихся |url=http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0002381 |website=[[Україніка (електронна бібліотека)|Україніка]] |author1=[[Похилевич Лаврентій Іванович|Л. Похилевич]] |publisher=Київ: Типографія Печерської Лаври, 1864 |accessdate=19 червня 2023 |page=141 |archive-date=20 грудня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201220141451/http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0002381 |language=російська дореф. }}</ref><ref name="SgKP I">{{SgKP|VI|482|Koszaryszcza}}</ref>.

Наприкінці 19 століття — власницьке сільце [[Коростишівська волость|Коростишівської волості]] Радомисльського повіту Київської губернії. Відстань до повітового центру, м. [[Радомишль|Радомисль]] — 35 [[верста|верст]], до волосного центру, м. [[Коростишів]], де розміщувалися також найближчі телеграфна, поштові казенна та земська станції — 10 верст, до найближчої залізничної станції [[Житомир (станція)|Житомир]] — 18 верст, до найближчої пароплавної станції у Києві — 100 верст. Основним заняттям мешканців було [[рільництво]]. Село належало С. О. Хорашавіну. Був дім молитви старообрядців<ref name="Список">{{cite web |title=Список населенных мест Киевской губернии |url=http://history.org.ua/LiberUA/SpNasMestKG_1900/SpNasMestKG_1900.pdf |website=[[Інститут історії України НАН України]] |publisher=Видання Київського губернського статистичного комітету. Київ: типографія Іванової, 1900 |accessdate=20 червня 2023 |page=1116-1117 |language=російська дореф. |archive-date=28 серпня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170828190247/http://history.org.ua/LiberUA/SpNasMestKG_1900/SpNasMestKG_1900.pdf }}</ref>.

У 1923 році увійшло до складу новоствореної [[Кошарищенська сільська рада|Кошарищенської]] сільської ради, яка, 7 березня 1923 року, включена до складу новоутвореного [[Коростишівський район|Коростишівського району]] [[Малинська округа|Малинської]] округи, [[адміністративний центр]] ради. 11 серпня 1954 року, відповідно до указу [[Президія Верховної ради Української РСР|Президії Верховної ради Української РСР]] «Про укрупнення сільських рад по Житомирській області», Кошарищенську сільську раду ліквідовано, село передане до складу [[Кмитівська сільська рада|Кмитівської]] сільської ради Коростишівського району Житомирської області. 11 січня 1960 року село підпорядковане [[Стрижівська сільська рада (Коростишівський район)|Стрижівської]] сільської ради Коростишівського району. 28 червня 1997 року, відповідно до рішення [[Житомирська обласна рада|Житомирської обласної ради]] «Про внесення змін в адміністративно-територіальний устрій окремих районів», село підпорядковане відновленій Кмитівській сільській раді Коростишівського району<ref name="Довідник">{{cite web |title=Адміністративно-територіальний устрій Житомирщини 1795-2006 роки. |url=http://resource.history.org.ua/item/0014239 |website=[[Інститут історії України НАН України]] |author1=Упоряд. Р.А. Кондратюк, Д.Я. Самолюк, Б.Ш. Табачник. Довідник: офіційне видання |publisher=Житомир: «Волинь», 2007 |accessdate=20 червня 2023 |page=221, 550, 602 |language=українська |archive-date=8 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211008124156/http://resource.history.org.ua/item/0014239 }}</ref>.

27 березня 2017 року село увійшло до складу Глибочицької сільської територіальної громади Житомирського району Житомирської області<ref>{{cite news |title=Кмитівська сільська рада Житомирська область, Коростишівський район |url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=10944 |accessdate=19 травня 2020}}</ref>.

== Відомі люди ==
* Луференко Іван Йосипович (1919 —1943) — [[Герой Радянського Союзу]]<ref>{{ЕСУ|том=18|сторінки=|автор=Слідзюк П. С.|стаття=Луференко Іван Йосипович|id=59369|ref=}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/zhitomirskaja/2969 Погода в селі Великі Кошарища] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305084313/http://weather.in.ua/ua/zhitomirskaja/2969 |date=5 березня 2016 }}

{{Бібліоінформація}}

{{Глибочицька сільська громада}}

[[Категорія:Села Житомирської області]]

title: село Великі Кошарища

Країна: Україна

Область: Житомирська область

Район: Житомирський район

Тер. громада: Глибочицька сільська громада

title: Основні дані

Густота населення: 448,55 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Тетерів

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Великі Кошарища

title: Мапа

Мапа: Великі Кошарища у Вікісховищі


text:
# Стара Рязань
54°23′50″ пн. ш. 40°25′40″ сх. д. / 54.397114° пн. ш. 40.427714° сх. д.
Стара Рязань (рос. Старая Рязань) — одне з найбільших давньоруських міст XII—XIII століть, столиця Великого Рязанського князівства. Площа одних тільки укріплень Старої Рязані в другій половині XII століття, не рахуючи міських посадів досягає понад 60 га, з передмістями — 75 га. До початку XIII століття у місті проживало близько 8 тис. осіб. Біля підніжжя міських валів розташовується сучасне село Стара Рязань.
Місто було знищено взимку 1237 року під час монгольської навали Бату-хана, а всі його будівлі, включаючи кам'яні храми, спалено. Рязань на цьому місці більше ніколи не відновлювалася. В XIV столітті місто передало столичні і кафедральні функції розташованому за 50 км вище за течією Оки Переяславу-Рязанському, який в 1778 році отримав нове ім'я на честь древньої Рязані.
Городище Стара Рязань охороняється державою як археологічний заповідник та історико-ландшафтний пам'ятник федерального значення. Структурно входить до складу комплексу Рязанського державного історико-архітектурного музею-заповідника. Щорічно на міських укріпленнях проводяться археологічні місії і наукові табори.
У підніжжя оборонних валів городища знаходиться село Стара Рязань, на іншому березі Оки — місто Спаськ-Рязанський, нижче і вище за течією Оки — залишки мережі укріплених сторожових форпостів.

title: Стара Рязань

wikitext:
{{unibox}}
{{Otheruses|Рязань (значення)}}
'''Стара Рязань''' ({{lang-ru|Старая Рязань}}) — одне з найбільших давньоруських міст XII—XIII століть, столиця [[Велике князівство Рязанське|Великого Рязанського князівства]]. Площа одних тільки укріплень Старої Рязані в другій половині XII століття, не рахуючи міських посадів досягає понад 60 га, з передмістями — 75 га. До початку XIII століття у місті проживало близько 8 тис. осіб<ref>''[[Даркевич, Владислав Петрович|Даркевич В. П.]]'' [http://groh.ru/map/rjasan/rjasan.html Древняя Рязань] // [[Природа (журнал)|Природа]], 1993, № 6, стр. 30-47</ref>. Біля підніжжя міських валів розташовується сучасне село [[Стара Рязань (село)|Стара Рязань]].

Місто було знищено взимку 1237 року під час [[Монгольська навала на Русь|монгольської навали]] [[Бату-хан]]а, а всі його будівлі, включаючи кам'яні храми, спалено. Рязань на цьому місці більше ніколи не відновлювалася<ref> Базилевич К. В. История СССР от древнейших времен до конца XVII века: курс лекций, прочитанных в Высшей партийной школе при ЦК ВКП(б). — ЦК ВКП(б), 1950. — С. 165.</ref>. В XIV столітті місто передало столичні і кафедральні функції розташованому за 50 км вище за течією [[Ока (притока Волги)|Оки]] [[Рязань|Переяславу-Рязанському]], який в 1778 році отримав нове ім'я на честь древньої Рязані.

Городище Стара Рязань охороняється державою як археологічний заповідник та історико-ландшафтний пам'ятник федерального значення. Структурно входить до складу комплексу [[Рязанський державний історико-архітектурний музей-заповідник|Рязанського державного історико-архітектурного музею-заповідника]]. Щорічно на міських укріпленнях проводяться археологічні місії і наукові табори.

У підніжжя оборонних валів городища знаходиться село Стара Рязань, на іншому березі Оки — місто [[Спаськ-Рязанський]], нижче і вище за течією Оки — залишки мережі укріплених сторожових форпостів.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Даркевич В. П. Путешествие в древнюю Рязань: Записки археолога. — Рязань: «Новое время», 1993. — 255 с. — ISBN 5-85432-008-8.
* Рязань Старая / И. Ю. Стрикалов // Большая российская энциклопедия : [в 35 т.] / гл. ред. Ю. С. Осипов. — М. : Большая российская энциклопедия, 2004—2017.

== Посилання ==
* [http://bse.sci-lib.com/article098591.html Рязань Старая]
* [http://www.raskopki.info Археологическая миссия на Старой Рязани]

{{ac}}

[[Категорія:Руські городища Росії]]
[[Категорія:Рязанське князівство]]
[[Категорія:Археологія Рязанської області]]
[[Категорія:Об'єкти культурної спадщини Росії федерального значення]]

Країна: Росія

Є столицею або адмінцентром для: Велике князівство Рязанське

Адміністративна одиниця: Spassky Districtd

Статус спадщини: об'єкт культурної спадщини РФ федерального значенняd


text:
# Авангард (Карлівка)
«Авангард» — український радянський футбольний клуб із Карлівки Полтавської області. Більше двох десятків років, із кінця 1950-х до кінця 1970-х, команда представляла Карлівку в розіграшах Кубка та Чемпіонату Полтавської області. Стала срібним призером Чемпіонату в 1959 році, пропустивши вперед хорольський «Колгоспник».

## Досягнення
Чемпіонат Полтавської області
- Срібний призер (1): 1959

title: Авангард (Карлівка)

wikitext:
{{футбольний клуб
| назва клубу     = «Авангард» (Карлівка)
| емблема         =
| повна назва     =
| коротка назва   =
| прізвисько      =
| рік заснування  = бл. 1959
| рік розформування = після 1979
| місто           = [[Карлівка]]
| країна          = {{USR}}
| стадіон         =
| вміщує          =
| власник         =
| президент       =
| почесний президент =
| головний тренер =
| ліга            = ''не виступає''
| сезон           =
| місце           =
| візерунок_лр1   =
| візерунок1      = _unknown
| візерунок_пр1   =
| лівий_рукав1    =
| футболка1       =
| правий_рукав1   =
| гетри1          =
| труси1          =
| візерунок_лр2   =
| візерунок2      = _unknown
| візерунок_пр2   =
| лівий_рукав2    =
| футболка2       =
| правий_рукав2   =
| гетри2          =
| труси2          =
}}
{{Otheruses|Авангард}}

'''«Авангард»''' — український радянський футбольний клуб із [[Карлівка|Карлівки]] [[Полтавська область|Полтавської області]]. Більше двох десятків років, із кінця 1950-х до кінця 1970-х, команда представляла Карлівку в розіграшах [[Кубок Полтавської області з футболу|Кубка]] та [[Чемпіонат Полтавської області з футболу|Чемпіонату Полтавської області]]. Стала срібним призером Чемпіонату в 1959 році<ref>{{cite web|url= https://ua.tribuna.com/tribuna/blogs/madlibrarian/1509631.html|назва= Карлівка і футбол|автор= |дата= 17.12.2017|вебсайт= Tribuna.com|видавець= |дата-доступу= 10 травня 2022|archive-date= 12 вересня 2020|archive-url= https://web.archive.org/web/20200912114921/https://ua.tribuna.com/tribuna/blogs/madlibrarian/1509631.html}}</ref>, пропустивши вперед хорольський [[Колгоспник (Хорол)|«Колгоспник»]].

== Досягнення ==

'''[[Чемпіонат Полтавської області з футболу|Чемпіонат Полтавської області]]'''
* Срібний призер (1): 1959

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [https://footballfacts.ru/club/55682-avangardkarlovka «Авангард» (Карлівка) на сайті FootballFacts] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220510170344/https://footballfacts.ru/club/55682-avangardkarlovka |date=10 травня 2022 }}

[[Категорія:Футбольні клуби Карлівки]]
[[Категорія:Неіснуючі футбольні клуби України]]

title: «Авангард» (Карлівка)

Розформовано: після 1979

Населений пункт: Карлівка, СРСР

Ліга: не виступає

Домашня: Виїзна


text:
# Дивовижна подорож сеньйора Нік-Нака
Дивовижна подорож сеньйора Нік-Нака на планету Марс, у якій згадуються дивовижні пригоди цієї людини та розкриваються інституції, звичаї та проблеми невідомого світу — аргентинський роман «духовної фантазії» (згідно з тому ж автору), написаний Едуардо Ладіслао Холмбергом і опублікований у дванадцяти щотижневих частинах між листопадом 1875 і лютим 1876, а потім опублікований у формі книги в березні 1876 року.

## Зміст
Книга починається з розповіді про скандал, викликаний у Буенос-Айресі заявами сеньйора Нік-Нака про його подорож на Марс. Поки люди обговорюють правдивість історії, газети розповідають про ув'язнення персонажа в хоспісі Сан-Буенавентура та повідомляють про майбутню публікацію книги, яка міститиме історію, розказану Нік-Наком.
Потім пан Нік-Нак починає розмову про метафізичні проблеми, які його мучили, і бажання здійснити духовну подорож. Потім він консультується зі спіритуалістом, на ім'я Зеле (нім. «душа»), з яким він відкриває спосіб відокремлення душі від земного тіла, який полягає в повному позбавленні їжі майже до смерті. Після восьми днів, коли Нік-Нак нічого не їв і не пив, сім'я Нік-Нака розбита серцем, поки лікар намагається лікувати його, а його душа відділяється від тіла, піднімаючись у космос. Звідти він спостерігає, як Доктор (так званого в решті історії) також піддається страху, і його душа піднімається разом з ним.
Нік-Нак подорожує крізь вихор духів разом із Зеле на планету Марс, де зустрічає духа Доктора. На цьому місці книга описує вигадану географію Марса, паралельну географії Землі. Нік-Нак відправляється разом із Зеле на засніжену гору під назвою Невадо-де-Фаматіна, де Зеле виявляє себе генієм гори, що належить Марсу. Всередині гори Нік-Нак і Доктор перетворюються як мешканці Марса, щоб пізніше спуститися й виявити флору й фауну, схожу на земну. Їх веде дух з Марса у вигляді чорного кота до міста Теософополіс («Місто Бога і Мудрого»), розділене на Теополіс і Софополіс. Мешканці Марса (так звані «мартіаліти») мають власну світну ауру і не потребують штучного освітлення. У той час як теополіти мовчазні й важкі, софополіти блискучі й повні життя. Нік-Нак і Доктор йдуть за процесією, в той час, як останній загіпнотизований світлою точкою в небі.
Процесія веде старого чоловіка, який збирався померти, до храму, де герої спостерігають подробиці про християнську релігію Марса та те, як тіло старого починає крутитися та випаровується під час смерті. Виходячи з храму, вони бачать, як марціаліт робить безглузді розрахунки. Там їм розповідають історію про те, як теополітяни прийшли в Софополь, а потім викрали жінок міста, які більше не з'являлися. Військовий божевільний, якого називають «бойовим божевільним», відтоді вигадав спосіб помститися теополітанцям.
Нік-Нак і Доктор поселяються в будинку софополіта, і Доктор зачарований красою однієї зі своїх дочок, а також крапкою, що світиться на небі. Під час зустрічі з жінкою світна точка опускається, як дух, і коли вона збирається злитися з їхніми душами, знову з'являється Зеле, який її забирає. Поки Доктор залишається в будинку, Нік-Нак і софополіт відправляються відвідати Академію, де відбуваються різного роду дискусії та виявляється прониклий теополіт, якого божевільний, що з'явився раніше, затримав у колбі, і обговорюється його доля. Після виходу з Академії Нік-Наку допомагає дух у вигляді чорного кота вгадати назву країни, яка є Ауреліана (паралельна назві Аргентина).
Повернувшись додому, Доктор робить молодому софополіту сватання, і, готуючись до весілля, вони отримують коробку зі «згущеним сонячним промінням», спійманим астрономом. Виявляється, це той дух, який зачарував Доктора і за допомогою союзу якого він збирався досягти комплементарності з молодим софополітом. Однак вони отримують листа з проханням злити цей дух із духом захопленого Теополіта, щоб позбавити його духовного страждання. Лист виявляється підступом, виявленим Зелем, і весілля відбувається завдяки духовному союзу між Доктором і молодою жінкою.
Пізніше Зеле і Нік-Нак летять до столиці країни, яка є сатирою Буенос-Айреса. Там вони викликають переполох своїм ширяючим світінням у повітрі та викликають великі протистояння між мешканцями. Нік-Нак отримує листа від Доктора, який повідомляє йому, що його переслідують теополітанці. Потім Нік-Нак і Зеле вирушають у подорож навколо планети Марс, про яку оповідач майже з гумором не згадує. Повернувшись до Теософополя, вони знаходять місто у вогні та виявляють, що молода жінка була викрадена теополітанцями, між двома народами сталася війна. Посеред багаття Нік-Нак шукає своїх друзів. Божевільний у колбі підриває себе, щоб використати своє випарене тіло, щоб підпалити Теополіс і помститися. Первосвященник Теополіса, вважаючи себе загрозливим, використовує свою надприродну здатність, щоб випарувати тіла Доктора, молодої жінки Нік-Нак та їхнього софопольського господаря. Потім дух Нік-Нака повертається на Землю. Історія закінчується словами фіктивного редактора, який, хоча він і не може визнати автентичності історії, також не вірить, що це справедливо, що за це сеньйор Нік-Нак був ув'язнений у хоспісі.

## Рецензії
Критики того моменту оцінили винахідливість, розважальний характер і наукову строгість твору, вихваляючи Голмберга як молоду надію національної літератури. З іншого боку, дехто критикував розпорошеність стилю, поверховість персонажів і слабкість кінцівки. Скориставшись суперечливим кліматом, створеним твором Dos partidos en lucha, опублікованим незадовго до цього, роман мав швидкий вплив на пресу та громадськість, що призвело до рішення опублікувати його у формі книги до того, як були закінчені частини серій.

## Аналіз
У цьому творі можна знайти гібридизацію типових дискурсів того часу, таких як публіцистика, політичне ораторство, класичний поетичний регістр, науковий дискурс тощо. Пабло Краш Соломонофф у попередньому дослідженні твору стверджує, що багатьма ускладненнями сюжету книга завдячує написанню роману, і визнає одну з найпоширеніших характеристик фантастичної історії, яка полягає в наявності оповідача, який є зовнішнім щодо фактів і, як правило, недовірливий у ситуації, яка служить рамкою для самої фантастичної історії від першої особи.
У цьому романі можна знайти деякі типові елементи наукової фантастики того часу, такі як фантастична подорож, сатирична утопія та неортодоксальні науки. Соціальну сатиру можна знайти в паралелях між мешканцями Марса та аргентинськими громадянами ХІХ століття. У цій роботі Холмберг прокоментував місцеві та міжнародні питання, а також перебільшив і екстраполював аспекти аргентинського суспільства в «marcialitas». Робота торкається таких тем, як національна політична ситуація, дебати про релігію, релігійне лицемірство та академічні питання. Паралель до міста Кордова, резиденції ордену єзуїтів в Аргентині та Національної академії наук, можна знайти в Теософополісі. Завдяки паралелізму між столицею Авреліана та Буенос-Айресом Холмберг ніби посилає повідомлення про важливість національної єдності в нестабільній політичній ситуації цього моменту. Тема міжнародних дебатів, порушених у роботі, — це можливість життя на інших планетах, дискусія, яка досягла своєї кульмінації, коли в 1877 році Скіапареллі спостерігав передбачувані канали на Марсі.

title: Дивовижна подорож сеньйора Нік-Нака

wikitext:
{{infobox book}}
'''''Дивовижна подорож сеньйора Нік-Нака на планету Марс, у якій згадуються дивовижні пригоди цієї людини та розкриваються інституції, звичаї та проблеми невідомого світу''''' — [[Аргентина|аргентинський]] роман «духовної фантазії» (згідно з тому ж автору), написаний [[Едуардо Холмберг|Едуардо Ладіслао Холмбергом]] і опублікований у дванадцяти щотижневих частинах між листопадом [[1875]] і лютим [[1876]], а потім опублікований у формі книги в березні 1876 року.<ref name="colihue">{{Cite book
|title=Viaje maravilloso del señor Nic-Nac al planeta Marte
|last=Holmberg
|first=Eduardo
|year=2007
|publisher=Colihue
|location=Buenos Aires
|language=español
|isbn=950-563-907-4
|accessdate=16 de octubre de 2016
}}</ref>

== Зміст ==
Книга починається з розповіді про скандал, викликаний у [[Буенос-Айрес]]і заявами сеньйора Нік-Нака про його подорож на [[Марс (планета)|Марс]]. Поки люди обговорюють правдивість історії, газети розповідають про ув'язнення персонажа в хоспісі Сан-Буенавентура та повідомляють про майбутню публікацію книги, яка міститиме історію, розказану Нік-Наком.

Потім пан Нік-Нак починає розмову про метафізичні проблеми, які його мучили, і бажання здійснити духовну подорож. Потім він консультується зі спіритуалістом, на ім'я Зеле ([[Німецька мова|нім]]. «''душа''»), з яким він відкриває спосіб відокремлення душі від земного тіла, який полягає в повному позбавленні їжі майже до смерті. Після восьми днів, коли Нік-Нак нічого не їв і не пив, сім'я Нік-Нака розбита серцем, поки лікар намагається лікувати його, а його душа відділяється від тіла, піднімаючись у космос. Звідти він спостерігає, як ''Доктор'' (так званого в решті історії) також піддається страху, і його душа піднімається разом з ним.

Нік-Нак подорожує крізь вихор духів разом із Зеле на планету Марс, де зустрічає духа Доктора. На цьому місці книга описує вигадану географію Марса, паралельну географії Землі. Нік-Нак відправляється разом із Зеле на засніжену гору під назвою Невадо-де-Фаматіна, де Зеле виявляє себе генієм гори, що належить Марсу. Всередині гори Нік-Нак і Доктор перетворюються як мешканці Марса, щоб пізніше спуститися й виявити флору й фауну, схожу на земну. Їх веде дух з Марса у вигляді чорного кота до міста ''Теософополіс'' (''«Місто Бога і Мудрого»''), розділене на ''Теополіс'' і ''Софополіс''. Мешканці Марса (так звані «мартіаліти») мають власну світну ауру і не потребують штучного освітлення. У той час як ''теополіти'' мовчазні й важкі, ''софополіти блискучі'' й повні життя. Нік-Нак і Доктор йдуть за процесією, в той час, як останній загіпнотизований світлою точкою в небі.

Процесія веде старого чоловіка, який збирався померти, до храму, де герої спостерігають подробиці про християнську релігію Марса та те, як тіло старого починає крутитися та випаровується під час смерті. Виходячи з храму, вони бачать, як марціаліт робить безглузді розрахунки. Там їм розповідають історію про те, як теополітяни прийшли в Софополь, а потім викрали жінок міста, які більше не з'являлися. Військовий божевільний, якого називають «бойовим божевільним», відтоді вигадав спосіб помститися теополітанцям.

Нік-Нак і Доктор поселяються в будинку софополіта, і Доктор зачарований красою однієї зі своїх дочок, а також крапкою, що світиться на небі. Під час зустрічі з жінкою світна точка опускається, як дух, і коли вона збирається злитися з їхніми душами, знову з'являється Зеле, який її забирає. Поки Доктор залишається в будинку, Нік-Нак і софополіт відправляються відвідати Академію, де відбуваються різного роду дискусії та виявляється прониклий теополіт, якого божевільний, що з'явився раніше, затримав у колбі, і обговорюється його доля. Після виходу з Академії Нік-Наку допомагає дух у вигляді чорного кота вгадати назву країни, яка є ''Ауреліана'' (паралельна назві [[Аргентина]]).

Повернувшись додому, Доктор робить молодому софополіту сватання, і, готуючись до весілля, вони отримують коробку зі «згущеним сонячним промінням», спійманим астрономом. Виявляється, це той дух, який зачарував Доктора і за допомогою союзу якого він збирався досягти комплементарності з молодим софополітом. Однак вони отримують листа з проханням злити цей дух із духом захопленого Теополіта, щоб позбавити його духовного страждання. Лист виявляється підступом, виявленим Зелем, і весілля відбувається завдяки духовному союзу між Доктором і молодою жінкою.

Пізніше Зеле і Нік-Нак летять до столиці країни, яка є сатирою Буенос-Айреса. Там вони викликають переполох своїм ширяючим світінням у повітрі та викликають великі протистояння між мешканцями. Нік-Нак отримує листа від Доктора, який повідомляє йому, що його переслідують теополітанці. Потім Нік-Нак і Зеле вирушають у подорож навколо планети Марс, про яку оповідач майже з гумором не згадує. Повернувшись до Теософополя, вони знаходять місто у вогні та виявляють, що молода жінка була викрадена теополітанцями, між двома народами сталася війна. Посеред багаття Нік-Нак шукає своїх друзів. Божевільний у колбі підриває себе, щоб використати своє випарене тіло, щоб підпалити Теополіс і помститися. Первосвященник Теополіса, вважаючи себе загрозливим, використовує свою надприродну здатність, щоб випарувати тіла Доктора, молодої жінки Нік-Нак та їхнього софопольського господаря. Потім дух Нік-Нака повертається на Землю. Історія закінчується словами фіктивного редактора, який, хоча він і не може визнати автентичності історії, також не вірить, що це справедливо, що за це сеньйор Нік-Нак був ув'язнений у хоспісі.<ref name="colihue"/>

== Рецензії ==
Критики того моменту оцінили винахідливість, розважальний характер і наукову строгість твору, вихваляючи Голмберга як молоду надію національної літератури. З іншого боку, дехто критикував розпорошеність стилю, поверховість персонажів і слабкість кінцівки. Скориставшись суперечливим кліматом, створеним твором ''Dos partidos en lucha'', опублікованим незадовго до цього, роман мав швидкий вплив на пресу та громадськість, що призвело до рішення опублікувати його у формі книги до того, як були закінчені частини серій.<ref name="colihue"/>

== Аналіз ==
У цьому творі можна знайти гібридизацію типових дискурсів того часу, таких як публіцистика, політичне ораторство, класичний поетичний регістр, науковий дискурс тощо. Пабло Краш Соломонофф у попередньому дослідженні твору стверджує, що багатьма ускладненнями сюжету книга завдячує написанню роману, і визнає одну з найпоширеніших характеристик фантастичної історії, яка полягає в наявності оповідача, який є зовнішнім щодо фактів і, як правило, недовірливий у ситуації, яка служить рамкою для самої фантастичної історії від першої особи.<ref name="colihue"/>

У цьому романі можна знайти деякі типові елементи наукової фантастики того часу, такі як фантастична подорож, сатирична утопія та неортодоксальні науки. Соціальну сатиру можна знайти в паралелях між мешканцями Марса та аргентинськими громадянами ХІХ століття. У цій роботі Холмберг прокоментував місцеві та міжнародні питання, а також перебільшив і екстраполював аспекти аргентинського суспільства в «marcialitas». Робота торкається таких тем, як національна політична ситуація, дебати про релігію, релігійне лицемірство та академічні питання. Паралель до [[Кордова (місто, Аргентина)|міста Кордова]], резиденції ордену єзуїтів в Аргентині та [[Національна академія наук Аргентини|Національної академії наук,]] можна знайти в ''Теософополісі''. Завдяки паралелізму між ''столицею Авреліана'' та Буенос-Айресом Холмберг ніби посилає повідомлення про важливість національної єдності в нестабільній політичній ситуації цього моменту. Тема міжнародних дебатів, порушених у роботі, — це можливість життя на інших планетах, дискусія, яка досягла своєї кульмінації, коли в [[1877|1877 році]] [[Джованні Скіапареллі|Скіапареллі спостерігав передбачувані канали на Марсі]].<ref>{{Cite journal|last=Haywood Ferreira|first=Rachel|year=2012|title=El viaje a marte en la imaginación argentina ayer y hoy: Viaje maravilloso del Señor Nic-Nac al planeta Marte de Holmberg y Viaje a Marte de Zaramella|url=http://lib.dr.iastate.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1000&context=language_pubs|journal=Revista Iberoamericana|location=Pittsburgh|publisher=University of Pittsburgh|volume=LXXVIII|issue=238-239|pages=25-38|issn=|access-date=16 de octubre de 2016}}</ref>

== Див. також ==
* [[Науковий роман]]
* ''[[Горацій Калібанг або автомати]]''
* ''[[Перші люди на Місяці]]''
* ''[[Принцеса Марса]]''
* ''[[Незвичайні подорожі]]''

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
{{Вікіджерела|Viaje maravilloso del Señor Nic-Nac}}
[[Категорія:Науково-фантастичні романи]]
[[Категорія:Романи 1875]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Фантастичні твори Аргентини]]

title: «Дивовижна подорож сеньйора Нік-Нака»

Автор: Eduardo Ladislao Holmbergd


text:
# Бабії
Бабії́ — село в Україні, у Львівському районі Львівської області. Населення становить 230 осіб. Орган місцевого самоврядування — Добросинсько-Магерівська сільська рада.

## Історія
Село Бабії до 1989 року входило до складу села Окопи. В 1989 році з присілків села Окопи: Макари, Смалюхи, Лапчаки, Климки утворено нове село, яке названо Бабії.

## Видатні уродженці
- Волинець Дмитро Петрович (14.02.1972 - 2024) - старший солдат ЗСУ, загинув поблизу с. Синьківка, Куп'янського району, Харківської області. Поховали захисника 27.09.2024 в с. Лавриків.

title: Бабії

wikitext:
{{Село
| назва           = Бабії
| область         = [[Львівська область]]
| район           = [[Львівський район]]
| громада         = [[Добросинсько-Магерівська сільська громада]]
| код КОАТУУ      = 4622784802
| засновано       = 1989
| населення       = 230
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,49
| ref-площа       =
| щільність       = 469,39
| поштовий індекс = 80335<ref>{{Cite web |url=http://www.uaidx.com/13/280/index |title=Довідник поштових індексів України. Львівська область. Жовківський район |accessdate=2016-02-09 |archive-date=2016-10-03 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161003171007/http://www.uaidx.com/13/280/index }}</ref>
| телефонний код  = 3252
| висота          =
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 80335, Львівська обл., Жовківський р-н, с.Лавриків
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Бабії́''' — [[село]] в Україні, у [[Львівський район|Львівському районі]] [[Львівська область|Львівської області]]. Населення становить 230 осіб. Орган місцевого самоврядування — Добросинсько-Магерівська сільська рада.

== Історія ==
Село Бабії до 1989 року входило до складу села [[Окопи (Жовківський район)|Окопи]]. В 1989 році з присілків села Окопи: Макари, Смалюхи, Лапчаки, Климки утворено нове село, яке названо Бабії.
== Видатні уродженці ==
* Волинець Дмитро Петрович (14.02.1972 - 2024) - старший солдат ЗСУ, загинув поблизу с. Синьківка, Куп'янського району, Харківської області. Поховали захисника 27.09.2024 в с. Лавриків.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Добросинсько-Магерівська сільська громада}}
{{Львівський район}}

[[Категорія:Села Львівської області]]

title: село Бабії

Область: Львівська область

Район: Львівський район

title: Основні дані

Густота населення: 469,39 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Бабії


text:
# Rollton
«Rollton» — російський торговий бренд та міжнародна торгова марка продуктів харчування, які в Україні до кінця 2022 року виготовляла компанія зі 100% іноземними інвестиціями ТОВ «Маревен Фуд Європа». Продукція, що виготовлялася на заводі у м. Біла Церква Київської області продавалася у більше, ніж 25 країнах Європи, Близького Сходу та Північної Африки.

## Історія
Історія української компанії «Маревен Фуд Європа» розпочалась у 2007 році, а у 2010 році, у Білій Церкві почалося будівництво заводу з виробництва локшини, спецій і картопляного пюре. Інвестиції в будівництво цього заводу склали близько 35 млн доларів.
2011 року на заводі, оснащеному сучасним обладнанням, розпочалось виробництво вермішелі, локшини, картопляного пюре швидкого приготування та різноманітних універсальних приправ.
У 2018 році Rollton провів акцію «Прямуй за виделкою!» Головним призом став гастрономічний тур до Європи. Також цього року Rollton отримав нагороду «Вибір року-2017» серед литовських споживачів.
У 2020 році компанія «Маревен Фуд Європа» запустила перший сайт з онлайн-медитаціями українською із зірками шоу-бізнесу, щоб допомогти впоратися зі стресом під час антиковідного карантину. Одночасно у колаборації з helsi.me в рамках ініціативи #ПідтримуюЛікарів компанія провела акцію допомоги українським медикам, які потребують не лише психологічної, а й фізичної підтримки.
У 2021 році бренд відзначив 10-річчя присутності в Україні. З цієї нагоди компанія-виробник подарував споживачам 4 автомобілі.
У 2022 році на офіційній презентації виробник Rollton оголосив про намір реалізувати інвестиційну програму протягом найближчих 2–3 років. Компанія планувала інвестувати $70 млн. у будівництво заводу у Білій Церкві.
У 2022 році в'єтнамський інвестор Jelmond Ltd викупив «Маревен Фуд Європа» у в'єтнамо-японського холдингу «Маревен Фуд Холдингз Лімітед». Для України та країн Європи виробництво бренду Rollton припинилось.

## Діяльність Компанії
Чисельність персоналу, включаючи високотехнологічне виробництво, — понад 450 осіб.
Продукція «Маревен Фуд Європа» реалізується на українському ринку через усі канали продажу, що покривають усю територію України, крім того продукція ТМ «Rollton» популярна в багатьох країнах світу: Литва, Латвія, Естонія, Молдова, Румунія, Угорщина, Ізраїль, Німеччина, Греція, Болгарія, Азербайджан, ОАЕ, Буркіна-Фасо, Чехія, Туреччина, Ліван, Ірак, Ємен та інші.
Загалом на експорт компанія[яка?] відправляє до 40% продукції.

## Продукція
- Вермішель швидкого приготування;
- Локшину швидкого приготування;
- Паста швидкого приготування (Instant pasta)
- Картопляне пюре швидкого приготування;
- Супи швидкого приготування
- Приправи універсальні;
- Приправи універсальні гранульовані;
- Макаронні вироби з твердих сортів пшениці;
- Локшина яєчна.

## Сертифікати
Продукція компанії «Маревен Фуд Європа» володіє міжнародними сертифікатами якості IFS Food v6 Halal, ISO 9001:2008 та ISO 22000:2005.
IFS (International Featured Standard) — це єдиний стандарт для всіх постачальників продуктів харчування. Сертифікація стандартах за стандартами IFS надає підприємствам можливість поставляти власну продукцію на європейський ринок.
Halal Certificate — це єдиний документ, що дає можливість експортувати продукти харчування в країни арабо-мусульманського світу.
ISO 9001 — це міжнародні стандарти, що описують вимоги до системи менеджменту якості організацій і підприємств.
ISO 22000 — системи менеджменту безпеки харчових продуктів. Вимоги до всіх організацій у ланцюгу виробництва і споживання харчових продуктів.

## Нагороди
За даними Національного бізнес-рейтингу ТОВ «Маревен Фуд Європа» нагороджено «Золотом» та визнано «Експортером року – 2013» за сумою 4-х показників зовнішньоекономічної діяльності:
- Обсяг експорту/імпорту
- Динаміка зростання в порівнянні з минулими роками
- Диверсифікація (кількість товарних позицій)
- Кількість країн-контрагентів

title: Rollton

wikitext:
[[Файл:LBP mushrooms.jpg|альт=|міні|359x359пкс|<center> [[Rollton]] </center>]]
'''«Rollton»''' — російський торговий бренд та міжнародна<ref name=":0">{{Cite web |url=https://mareven.com/about |title=Архівована копія |accessdate=2021-04-21 |archive-date=2021-04-21 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210421125416/https://mareven.com/about }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210421125416/https://mareven.com/about |date=2021-04-21 }}</ref><ref>https://www.tadviser.ru/index.php/Компания:Маревен_Фуд_Сэнтрал_(Mareven_Food_Central)</ref> [[Знак для товарів і послуг|торгова марка]] продуктів харчування, які в Україні до кінця 2022 року виготовляла компанія зі 100% іноземними інвестиціями ТОВ «Маревен Фуд Європа». Продукція, що виготовлялася на заводі у м. Біла Церква Київської області продавалася у більше, ніж 25 країнах Європи, Близького Сходу та Північної Африки.

== Історія ==

Історія української компанії «Маревен Фуд Європа»<ref>ІСТОРІЯ КОМПАНІЇ</ref> розпочалась у 2007 році, а у 2010 році, у [[Біла Церква|Білій Церкві]] почалося будівництво заводу з виробництва локшини, спецій і картопляного пюре. Інвестиції в будівництво цього заводу склали близько 35 млн доларів.<ref>{{cite web|url=http://allretail.ua/topics/28435/|website=allretail.ua|title=Mareven Food пришел в Украину|date=31.10.2011}}</ref>

2011 року на заводі, оснащеному сучасним обладнанням, розпочалось виробництво вермішелі, локшини, картопляного пюре швидкого приготування та різноманітних універсальних приправ.

У 2018 році Rollton провів акцію «Прямуй за виделкою!» Головним призом став гастрономічний тур до Європи. Також цього року Rollton отримав нагороду «Вибір року-2017» серед литовських споживачів.<ref>{{cite web|url=https://tsn.ua/ukrayina/mizhnarodniy-brend-rollton-otrimuye-nayvischu-vidznaku-u-yevropeyskih-krayinah-1146945.html|website=tsn.ua|title=Міжнародний бренд "Роллтон" отримує найвищу відзнаку в європейських країнах|date=14.05.2018}}</ref>

У 2020 році компанія «Маревен Фуд Європа» запустила перший сайт з онлайн-медитаціями українською із зірками шоу-бізнесу, щоб допомогти впоратися зі стресом під час антиковідного карантину. Одночасно у колаборації з helsi.me в рамках ініціативи #ПідтримуюЛікарів компанія провела акцію допомоги українським медикам, які потребують не лише психологічної, а й фізичної підтримки.<ref>{{cite web|url=https://rivne1.tv/news/ukrainski-zirki-zapisali-meditatsii-dlya-vsikh-khto-stresue|website=rivne1.tv|title=Українські зірки записали медитації для всіх, хто стресує |date=22.05.2020}}</ref>

У 2021 році бренд відзначив 10-річчя присутності в Україні. З цієї нагоди компанія-виробник подарував споживачам 4 автомобілі.<ref>{{cite web|url=https://focus.ua/uk/ukraine/481376-10-rokiv-zaradi-smaku-rollton-rozigruye-novenki-avtivki|website=focus.ua|title=10 років ЗАРАДИ СМАКУ: «Rollton» розігрує новенькі автівки|date=29.04.2021}}</ref>

У 2022 році на офіційній презентації виробник Rollton оголосив про намір реалізувати інвестиційну програму протягом найближчих 2–3 років. Компанія планувала інвестувати $70 млн. у будівництво заводу у Білій Церкві.<ref>{{cite web|url=https://business.24tv.ua/vidomiy-virobnik-lokshini-shvidkogo-prigotuvannya-novini-biloyi-tserkvi_n1866050|website=business.24tv.ua|title=Відомий виробник локшини швидкого приготування інвестує 100 мільйонів доларів у завод під Києвом|date=12.02.2022}}</ref>

У 2022 році в'єтнамський інвестор Jelmond Ltd викупив «Маревен Фуд Європа» у в'єтнамо-японського холдингу «Маревен Фуд Холдингз Лімітед». Для України та країн Європи виробництво бренду Rollton припинилось<ref>{{Cite web |url=https://tsn.ua/groshi/v-ukrayini-pripinitsya-virobnictvo-brendu-rollton-kompaniyu-virobnika-pridbav-noviy-investor-2164732.html |title=В Україні припиниться виробництво бренду Rollton: компанію-виробника придбав новий інвестор |date=2022-09-27 |website=ТСН.ua |language=uk |access-date=2025-05-26}}</ref>.

== Діяльність Компанії ==

Чисельність персоналу, включаючи високотехнологічне виробництво, — понад 450 осіб.

Продукція «Маревен Фуд Європа» реалізується на українському ринку через усі канали продажу, що покривають усю територію України, крім того продукція ТМ «Rollton» популярна в багатьох країнах світу: [[Литва]], [[Латвія]], [[Естонія]], [[Молдова]], [[Румунія]], [[Угорщина]], [[Ізраїль]], [[Німеччина]], [[Греція]], [[Болгарія]], [[Азербайджан]], [[Об'єднані Арабські Емірати|ОАЕ]], [[Буркіна-Фасо]], [[Чехія]], [[Туреччина]], [[Ліван]], [[Ірак]], [[Ємен]] та інші.

Загалом на експорт компанія{{яка}} відправляє до 40% продукції.

== Продукція ==

* Вермішель швидкого приготування;
* [[Локшина швидкого приготування|Локшину швидкого приготування]];
* Паста швидкого приготування (Instant pasta)
* Картопляне пюре швидкого приготування;
* Супи швидкого приготування
* Приправи універсальні;
* Приправи універсальні гранульовані;
* [[Макаронні вироби]] з твердих сортів пшениці;
* Локшина яєчна.

== Сертифікати ==

Продукція компанії «Маревен Фуд Європа» володіє міжнародними сертифікатами якості IFS Food v6 Halal, ISO 9001:2008 та ISO 22000:2005.

IFS (International Featured Standard) — це єдиний стандарт для всіх постачальників продуктів харчування. Сертифікація стандартах за стандартами IFS надає підприємствам можливість поставляти власну продукцію на європейський ринок.

Halal Certificate — це єдиний документ, що дає можливість експортувати продукти харчування в країни арабо-мусульманського світу.

ISO 9001 — це міжнародні стандарти, що описують вимоги до системи менеджменту якості організацій і підприємств.

[[ISO 22000]] — системи менеджменту безпеки харчових продуктів. Вимоги до всіх організацій у ланцюгу виробництва і споживання харчових продуктів.

== Нагороди ==

За даними Національного бізнес-рейтингу ТОВ «Маревен Фуд Європа» нагороджено «Золотом» та визнано «Експортером року – 2013» за сумою 4-х показників зовнішньоекономічної діяльності:

* Обсяг експорту/імпорту
* Динаміка зростання в порівнянні з минулими роками
* Диверсифікація (кількість товарних позицій)
* Кількість країн-контрагентів

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Сушені продукти]]
[[Категорія:Макаронні вироби]]


text:
# Лансфордит
Лансфордит (рос. лансфордит; англ. lansfordite; нім. Lansfordit m) — мінерал, п'ятиводний карбонат магнію острівної будови. Хімічна формула: Mg[CO3]·5H2O. Містить (%): MgO — 23,11; CO2 — 25,24; H2O — 51,65. Сингонія моноклінна. Вид призматичний. Утворює сталактити, а також дрібні короткопризматичні кристали. Спайність чітка. Густина 1,73. Тв. 3,0. Безбарвний до білого. Блиск (на свіжому зламі) скляний. Зустрічається у вигляді сталактитів у вугільних шахтах США. Названий за назвою родовища Лансфорд, штат Пенсільванія, США (F.A. Genth, 1888).

title: Лансфордит

wikitext:
{{Мінерал}}
'''Лансфордит''' ({{lang-ru|лансфордит}}; {{lang-en|lansfordite}}; {{lang-de|Lansfordit m}}) — [[мінерал]], п'ятиводний карбонат магнію острівної будови. [[Хімічна формула]]: Mg[CO3]·5H2O. Містить (%): [[Оксид магнію|MgO]] — 23,11; CO2 — 25,24; H2O — 51,65. [[Сингонія]] моноклінна. Вид призматичний. Утворює [[сталактити]], а також дрібні короткопризматичні [[кристал]]и. [[Спайність]] чітка. [[Густина]] 1,73. Тв. 3,0. Безбарвний до білого. [[Блиск]] (на свіжому зламі) скляний. Зустрічається у вигляді сталактитів у вугільних [[шахта]]х [[Сполучені Штати Америки|США]]. Названий за назвою родовища [[Лансфорд]], штат [[Пенсільванія]], [[Сполучені Штати Америки|США]] (F.A. Genth, [[1888]]).

== Див. також ==
* [[Список мінералів]]

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=

}}

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}
* {{книга |автор = [[Лазаренко Євген Костянтинович|Лазаренко Є. К.]], Винар О. М. |частина = Лансфордит |посилання частина = |заголовок =Мінералогічний словник |посилання = |том= |відповідальний = |місце = {{К.}} |видавництво = Наукова думка |рік = 1975 |сторінок = 774 |сторінки = |серія = |тираж = |isbn= |ref = Лазаренко Є. К. }}
* {{книга |автор = |частина = Лансфордит |посилання частина = |заголовок =Мінералого-петрографічний словник |посилання = |том= 1. Мінералогічний словник |відповідальний = Укл. : [[Білецький Володимир Стефанович|Білецький В. С.]], [[Суярко Василь Григорович|Суярко В. Г.]], Іщенко Л. В. |місце = {{Х.}} |видавництво = НТУ «ХПІ» |рік = 2018 |сторінок = 444 |сторінки = |тираж = |isbn= 978-617-7565-14-6 |ref = Білецький В. С. }}

== Посилання ==

{{Портали|Геологія|Мінералогія}}

[[Категорія:Карбонати (мінерали)]]
[[Категорія:Мінерали магнію]]

title: Загальні відомості

Статус IMA: чинний (успадкований, G)

Абревіатура: Lfd

title: Ідентифікація

Сингонія: моноклінна сингонія

title: Інші характеристики

Першовидкривач: Frank James Keeleyd

Названо на честь: Лансфорд


text:
# Еггезін
Еггезін (нім. Eggesin) — місто у Німеччині, розташоване у землі Мекленбург-Передня Померанія. Входить до складу району Передня Померанія-Грайфсвальд. Складова частина об'єднання громад Ам-Штеттінер-Гафф.
Площа — 88,01 км2. Населення становить 4711 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Еггезін

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Еггезін
| місцева_назва       = Eggesin
| тип_НП              = місто
| зображення          = Eggesin Rosengarten und Rathaus.JPG
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU Eggesin COA.svg
| прапор              = DEU Eggesin flag.svg
| карта               = Eggesin_in_VG.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Еггезін на карті району
| земля               = [[Мекленбург-Передня Померанія]]
| округ               =
| район               = [[Передня Померанія-Грайфсвальд]]
| об'єднання громад = [[Ам-Штеттінер-Гафф (об'єднання громад)|Ам-Штеттінер-Гафф]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 8
| площа               = 88.01
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-MV||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-MV||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-MV|13075031}}
| latd=53 | latm=41| lats=
| longd=14| longm=05| longs=
| розміщення_підпису = left
| поштовий_код        = 17367
| телефонний_код      = 039779
| стат_код            = 13 0 75 031
| авто_номер          = VG
| вебсайт             = [http://www.eggesin.de/ www.eggesin.de]
}}
'''Еггезін''' ({{lang-de|Eggesin}}) — місто у [[Німеччина|Німеччині]], розташоване у [[Землі Німеччини|землі]] [[Мекленбург-Передня Померанія]]. Входить до складу району [[Передня Померанія-Грайфсвальд]]. Складова частина [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Ам-Штеттінер-Гафф (об'єднання громад)|Ам-Штеттінер-Гафф]].

Площа — 88,01 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-MV|13075031}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-MV||дата}}).

== Галерея ==
{{center|<gallery>Файл:Adolf-Bytzeck-Strasse.JPG|
Файл:Eggesin Fachwerkkirche.JPG|
Файл:Siedlung Karl-Marx-Strasse.jpg|
Файл:Eggesin aus der Luft 1997.jpg|
Файл:Eggesin Rathaus und Martin-Luther-Kirche.JPG|
Файл:Evangelische Kirche in Hoppenwalde.jpg|
</gallery>}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commonscat-inline|Eggesin}}
* [http://www.eggesin.de/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071223024439/http://www.eggesin.de/ |date=23 грудня 2007 }} {{ref-de}}

{{Район Передня Померанія-Грайфсвальд}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4645503-6}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Міста Мекленбургу-Передньої Померанії]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1216]]

title: — місто —

— місто —: Вид Еггезін

· Прапор: · Герб

title: Координати: 53°41′ пн. ш. 14°05′ сх. д. / 53.683° пн. ш. 14.083° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Мекленбург-Передня Померанія

Район: Передня Померанія-Грайфсвальд

Об'єднання громад: Ам-Штеттінер-Гафф

Населення (31 грудня 2020)

Еггезін на карті району

ЕггезінРозташування на карті Німеччини

Висота над р.м.: 8 м

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# HD72942
HD72942 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A2, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  7,5.
Вона  розташована на відстані близько 458,7 світлових років від Сонця.

title: HD72942

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD72942}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD72942}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA| 8|36|17,44}}
| схилення= {{DEC|+20|20|29,4}}
| вид_вел =  7,47<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A2]]
| V =  7,490±0,012<ref name=HIPcat>ESA,  1997, '''The Hipparcos Catalogue''', ESA SP-1200</ref>
| B =  7,638±0,010<ref name=HIPcat/>
| u-b =  0,13
| b-v =  0,142±0,015<ref name=HIPcat/>
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y =  0,06
| m1 =  0,20
| c1 =  1,05
| hb =  2,86<ref name=CPcat/>
}}
{{Фотометрія Гіппаркос
| hmax =  7,500<ref name=HIPcat/>
| hmin =  7,550<ref name=HIPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =   -35,76± 1,18<ref name=HIPcat/>
| схилення =  -12,96± 0,81<ref name=HIPcat/>
| паралакс =   7,11
| п_похибка =   1,13<ref name=HIPcat/>
| відстань_ср =    458,73
| відстань_пс =    140,65
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 72942,
[[Hipparcos Catalogue|HIP]] 42201,
[[Боннський огляд|BD+20 2125]]
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD72942
}}
{{Starbox end}}

'''HD72942''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A2]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  7,5.<ref name=CPcat />
Вона <!-- знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]]  й --> розташована на відстані близько 458,7 [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].<ref name=HIPcat/>

<!-- ==Пекулярний хімічний склад== -->

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (8h-10h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу A2]]
[[Категорія:HD72000-72999|9]]

{{astro-stub}}

title: HD72942

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Дані фотометрії Гіппаркос

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: -35,76± 1,18 мас/рік · за схиленням: -12,96± 0,81 мас/рік

Відстань: 458,73 світлових років · 140,65 парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD72942


text:
# Анґус Ґрем (стронґмен)
Анґус Ґрем (англ. Karel Angus Graham, нар. о-в Льюїс, Шотландія — Габост, Шотландія) — шотландський стронґмен, який народився близько 1812 року на острові Льюїс, Шотландія і помер в місті Хабост в порту Несс в 1896 році.
Протягом життя Анґус зробив собі ім'я людини з непересічною фізичною силою. Його часто називали найсильнішою людиною Шотландії і навіть найсильнішим у всій Великій Британії. Його неймовірні подвиги і сила приводом для дивовижних історій, одна з яких це те як Ґрем зрушив величезний валун, який і нині можна побачити на болотах Барвас в місті Льюїс. Ангус зрушив з місця валун вагою близько 1 тонни у віці 40 років. Нещодавно цей камінь хтось пофарбував у білий колір з метою що кожен пам'ятав дивовижні подвиги Анґуса. На цьому камені є меморіальна дошка, яку урочисто представив Кеннет Джон Маккей.
Репутація Анґуа Ґрема беззаперечна, однак іноді його плутають з іншим велетом — Ангусом МакАскіллом (одна з найсильніших людей, які будь-коли жили на острові Бернау).

title: Анґус Ґрем (стронґмен)

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я                = Анґус Ґрем
| повне_ім'я          = Angus Graham
| зображення          =
| розмір_зображення   =
| підпис              =
| прізвисько          =
| національність      = [[Шотландець]]
| місце_проживання    =
| дата_народження     = 1812
| місце_народження    = {{Прапорець|SCO}} о-в [[Льюїс]], [[Шотландія]]
| дата_смерті         = 1896
| місце_смерті        = [[Габост]], [[Шотландія]]
| зріст               =
| вага                =
| батько              =
| мати                =
| дружина             =
| чоловік             =
| діти                =
| вебсторінка         =
| країна              = [[Шотландія]]
| вид_спорту          = [[Стронґмен]]
| дисципліна          =
| спортивне_звання    =
| студентська_команда =
| клуб                =
| команда             =
| нац._збірна         =
| статус_професіонала =
| тренери             =
| завершення_виступів =
| тренує              =
| світові             =
| регіональні         =
| національні         =
| олімпійські         =
| паралімпійські      =
| найвищий_рейтинг    =
| поточний_рейтинг    =
| особисті_рекорди    =
| медалі              =
| show-medals         = yes
}}
[[Файл:Angus Graham Memorial Plaque.jpg|thumb|right|250px|Меморіальна дошка на честь стронґмена Ангуса Грема]]

'''Анґус Ґрем''' ({{lang-en|Karel Angus Graham}}, {{н}} о-в [[Льюїс]], [[Шотландія]] — [[Габост]], [[Шотландія]]) — [[Шотландці|шотландський]] [[стронґмен]], який народився близько [[1812]] року на острові [[Льюїс]], [[Шотландія]] і помер в місті Хабост в порту Несс в [[1896]] році.

Протягом життя Анґус зробив собі ім'я людини з непересічною фізичною силою. Його часто називали найсильнішою людиною [[Шотландія|Шотландії]] і навіть найсильнішим у всій [[Велика Британія|Великій Британії]]. Його неймовірні подвиги і сила приводом для дивовижних історій, одна з яких це те як Ґрем зрушив величезний валун, який і нині можна побачити на болотах Барвас в місті Льюїс. Ангус зрушив з місця валун вагою близько 1 тонни у віці 40 років. Нещодавно цей камінь хтось пофарбував у білий колір з метою що кожен пам'ятав дивовижні подвиги Анґуса. На цьому камені є меморіальна дошка, яку урочисто представив Кеннет Джон Маккей.

Репутація Анґуа Ґрема беззаперечна, однак іноді його плутають з іншим велетом — Ангусом МакАскіллом (одна з найсильніших людей, які будь-коли жили на острові Бернау).

== Див. також ==
* [[Метання молота]]
* [[Стронґмен]]
* [[Аб Волдерс]]

{{Бібліоінформація}}
{{Ізольована стаття}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Ґрем Анґус}}
[[Категорія:Шотландські стронгмени]]

title: Загальна інформація

Національність: Шотландець

Громадянство: Шотландія

Народження: 1812 · о-в Льюїс, Шотландія

Смерть: 1896 · Габост, Шотландія

title: Спорт

Країна: Шотландія

Вид спорту: Стронґмен


text:
# Онуфриєво
Онуфриєво (пол. Onufryjewo, нім. Onufrigowen (1929-45:Rehfelde)) — село в Польщі, у гміні Руцяне-Нида Піського повіту Вармінсько-Мазурського воєводства.
Населення — 106 осіб (2011).

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 60      | 6                  | 48               | 6                    |
| Жінки    | 46      | 5                  | 30               | 11                   |
| Разом    | 106     | 11                 | 78               | 17                   |

title: Онуфриєво

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Онуфриєво
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Onufryjewo}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Вармінсько-Мазурське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Піський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Руцяне-Нида (гміна){{!}}Руцяне-Нида
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 106
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 87
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = NPI
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0767055
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Онуфриєво''' ({{lang-pl|Onufryjewo}}, {{lang-de|Onufrigowen (1929-45:Rehfelde)}}) — село в Польщі, у [[Руцяне-Нида (гміна)|гміні Руцяне-Нида]] [[Піський повіт|Піського повіту]] [[Вармінсько-Мазурське воєводство|Вармінсько-Мазурського воєводства]].
Населення — {{formatnum:106}} {{МНОЖИНА:106|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=60 |ЧолПре=6 |ЧолПрац=48 |ЧолПост=6
|Жін=46 |ЖінПре=5 |ЖінПрац=30 |ЖінПост=11
|Разом=106 |РазомПре=11 |РазомПрац=78 |РазомПост=17
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS, працездатний вік для чоловіків становить 18—64 років, для жінок — 18—59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Руцяне-Нида}}

[[Категорія:Села Піського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Вармінсько-Мазурське воєводство

Повіт: Піський повіт

Гміна: Руцяне-Нида

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: NPI

OSM: ↑2992115 ·R (Ґміна Руцяне-Нида)


text:
# Грунь (притока Грунь-Ташані)
Грунь (інші назви — Грунь-Черкес, Грунь-Черкаська) — річка в Україні, в межах Охтирського району Сумської області та Зіньківського району Полтавської області. Ліва притока Грунь-Ташані (басейн Дніпра).
- Опис

Довжина річки 59 км, площа басейну 995 км² (у межах Полтавщини — довжина 30 км, площа басейну 925 км²). Долина трапецієподібна, завширшки до 4 км, завглибшки до 50 м. Річище звивисте, завширшки пересічно 5 м, завглибшки до 1,5-2.0 м. Похил річки 0,81 м/км. Замерзає у грудні, а скресає в березні. Стік частково зарегульований ставками. Використовують для сільськогосподарських потреб.

## Розташування
Річка бере початок біля села Ясенове. Тече переважно на південний захід, у пригирловій частині повертає на захід і північ. Впадає до Грунь-Ташані на південний захід від села Дадакалівки[джерело?].
Основні притоки: Човнова , Бихів, Мужева Долина (ліві).
На берегах Груні (Грунь-Черкеса) розташовані села: Ясенове, Гнилиця, Грунь, Шенгаріївка, Дейкалівка, Троянівка, Проценки, Шилівка, Підозірка, Іщенківка .
- У долині річки розташовані Ступківський ландшафтний заказник[8] та гідрологічний заказник «Озеро „Журавлине“».

## Галерея
- Повноводна річка Грунь весною
- Повінь річки біля Іщенківського мосту, 2018 рік
- Вигляд з Іщенківського мосту на річку під час повені, квітень 2018 року
- Затоплена заплава річки весною 2018 року
- Один з рукавів річки Грунь взимку
- Річка Грунь в межах Підозірки
- Межень на річці Грунь
- Широке плесо річки біля Іщенківки
- Широке плесо між Дейкалівкою та Підозіркою
- Річка Грунь біля Дейкалівки

title: Грунь (притока Грунь-Ташані)

wikitext:
{{Річка
 | назва = Грунь
 | зображення =Річка Грунь в Підозірці.jpg
 | зображення_розмір =
 | підпис =
 | мапа =
 | витік =  с. [[Ясенове (Охтирський район)|Ясенове]]
 | гирло = с. [[Дадакалівка]] (впадає в [[Грунь-Ташань]])
 | притоки = [[Бихів (річка)|Бихів]], [[Мужева Долина]], Човнова (ліві).
 | довжина = 59 км
 | висота_витоку =
 | похил_річки   =
 | стік =
 | площа_басейну = 995 км²
 | країни_басейну = {{UKR}}
[[Сумська область]]
[[Полтавська область]]
 | прирічкові країни =
 | мапа_розмір =
 | мапа_підпис =
 }}{{Otheruses|Грунь}}

'''Грунь''' (інші назви — '''Грунь-Черкес'''<ref name="КР 1924">''«[http://shron.chtyvo.org.ua/Levchenko_SP/Kataloh_richok_Ukrainy.pdf Каталог річок України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161221091748/http://shron.chtyvo.org.ua/Levchenko_SP/Kataloh_richok_Ukrainy.pdf |date=21 грудня 2016 }}»'' — Видавництво АН УРСР, Київ, 1957. № 1924</ref><ref name="СГУ1">Грунь-Черкес // {{СГУ}} — С. 159.</ref>, '''Грунь-Черкаська'''<ref name="СГУ1"/>) — [[річка]] в [[Україна|Україні]], в межах [[Охтирський район|Охтирського району]] [[Сумська область|Сумської області]]<ref name="СГУ1"/> та [[Зіньківський район|Зіньківського району]] [[Полтавська область|Полтавської області]]<ref name="ГЕУ">{{ГЕУ}} — Т.1, с. 302.</ref>. Ліва [[притока]] [[Грунь-Ташань|Грунь-Ташані]]<ref name="СГУ1"/> (басейн [[Дніпро|Дніпра]]<ref>''«Каталог річок України»'' — Видавництво АН УРСР, Київ, 1957. № 1923</ref>).

* Опис

Довжина річки 59 км, площа басейну 995 км²<ref name="КР 1924"/> (у межах Полтавщини — довжина 30 км, площа басейну 925 км²<ref>''Грунь'' // {{Література
 |автор =За ред. [[Кудрицький Анатолій Вікторович|А. В. Кудрицького]]
 |частина =
 |заголовок =[[Полтавщина:Енциклопедичний довідник|Полтавщина : Енцикл. довід.]]
 |назва_оригіналу =
 |посилання =
 |видання =
 |місце =К.
 |видавництво =УЕ
 |рік =1992
 |том =
 |сторінки =1024
 |isbn =5-88500-033-6
 }} — с. 220</ref>). Долина трапецієподібна, завширшки до 4 км, завглибшки до 50 м. [[Річище]] звивисте, завширшки пересічно 5 м, завглибшки до 1,5-2.0 м<ref name="ГЕУ"/>. [[Похил річки]] 0,81 м/км<ref name="КР 1924"/>. Замерзає у грудні, а скресає в березні. Стік частково зарегульований ставками. Використовують для сільськогосподарських потреб<ref name="ГЕУ"/>.

== Розташування ==
Річка бере початок біля села [[Ясенове (Охтирський район)|Ясенове]]. Тече переважно на південний захід, у пригирловій частині повертає на захід і північ. Впадає до Грунь-Ташані на південний захід від села [[Дадакалівка|Дадакалівки]]{{джерело}}.

Основні притоки: [[Човнова (притока Груні)|Човнова]]<ref>''«Каталог річок України»'' — Видавництво АН УРСР, Київ, 1957. №1926</ref> , [[Бихів (річка)|Бихів]], [[Мужева Долина]]<ref>''«Каталог річок України»'' — Видавництво АН УРСР, Київ, 1957. №1927</ref> (ліві).

На берегах Груні (Грунь-Черкеса) розташовані села: [[Ясенове (Охтирський район)|Ясенове]], [[Гнилиця (Охтирський район)|Гнилиця]], [[Грунь (Охтирський район)|Грунь]]<ref name="СГУ1"/>, [[Шенгаріївка]], [[Дейкалівка (Зіньківський район)|Дейкалівка]], [[Троянівка (Зіньківський район)|Троянівка]], [[Проценки (Зіньківський район)|Проценки]], [[Шилівка (Зіньківський район)|Шилівка]], [[Підозірка]], [[Іщенківка]] .
* У долині річки розташовані [[Ступківський заказник|Ступківський ландшафтний заказник]]<ref>{{Cite web|title=Зінківська районна державна адміністрація - Публікації|url=http://www.adm-pl.gov.ua/zinkivsk/publication/print/3579.htm|website=archive.is|date=2012-12-22|accessdate=2021-04-22|archive-date=2012-12-22|archive-url=https://archive.today/20121222043455/http://www.adm-pl.gov.ua/zinkivsk/publication/print/3579.htm}}</ref> та [[Озеро «Журавлине» (заказник)|гідрологічний заказник «Озеро „Журавлине“»]].
[[Файл:Осінні горизонти річки Грунь.jpg|альт=Осінні горизонти річки Грунь|міні|304x304пкс|Осінні горизонти річки Грунь]]

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Повноводна річка Грунь під час весни.jpg|Повноводна річка Грунь весною
Файл:Повінь річки біля Іщенківського мосту, 2018 рік.jpg|Повінь річки біля Іщенківського мосту, 2018 рік
Файл:Повінь річки, квітень 2018 року.jpg|Вигляд з Іщенківського мосту на річку під час повені, квітень 2018 року
Файл:Затоплена заплава річки весною 2018 року.jpg|Затоплена заплава річки весною 2018 рок'''у'''
Файл:Один з рукавів річки Грунь взимку.jpg|Один з рукавів річки Грунь взимку
Файл:Річка Грунь в межах Підозірки.jpg|Річка Грунь в межах Підозірки
Файл:Межень на річці Грунь.jpg|Межень на річці Грунь
Файл:Широке плесо річки біля Іщенківки.jpg|Широке плесо річки біля Іщенківки
Файл:Широке плесо між Дейкалівкою та Підозіркою.jpg|Широке плесо між Дейкалівкою та Підозіркою
Файл:Річка Грунь біля Дейкалівки.jpg|Річка Грунь біля Дейкалівки
</gallery>

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
* ''Грунь'' // {{Література
 |автор =За ред. [[Кудрицький Анатолій Вікторович|А. В. Кудрицького]]
 |частина =
 |заголовок =[[Полтавщина:Енциклопедичний довідник|Полтавщина : Енцикл. довід.]]
 |назва_оригіналу =
 |посилання =
 |видання =
 |місце =К.
 |видавництво =УЕ
 |рік =1992
 |том =
 |сторінки =1024
 |isbn =5-88500-033-6
 }} — с. 220

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
[[Категорія:Малі річки України]]
[[Категорія:Річки Охтирського району]]
[[Категорія:Річки Полтавського району]]

title: 50°20′00″ пн. ш. 34°45′18″ сх. д. / 50.3333° пн. ш. 34.755° сх. д.

Витік: с. Ясенове

Гирло: с. Дадакалівка (впадає в Грунь-Ташань)

Басейн: басейн Дніпра

Країни: Україна · Сумська область · Полтавська область

Регіон: Сумська область · Полтавська область

Довжина: 59 км

Площа басейну: 995 км²

Притоки: Бихів, Мужева Долина, Човнова (ліві).


text:
# Уроки української (фільм)
«Уроки української» — український короткометражний фільм про життя шахтаря-аутсайдера на Сході України та нової сільської вчительки української мови. 14 грудня 2012 року, фільм був презентований в кінотеатрі «Київ». Стрічка входить до циклу короткометражних фільмів «Українська нова хвиля».

## Інформація про фільм
Зйомки фільму тривали близько 3 тижнів у місті Торецьк навесні. Стрічка була профінансована бюджетними коштами.
Разів десять сам спускався у шахту. В одну з таких поїздок потягнув трьох своїх головних персонажів не просто у забій, а у лаву– місце, де безпосередньо рубають вугілля, - розказує режисер Руслан Батицький про зйомки короткометражного фільму «Уроки української».

Я довгий час займався підбором натури. Обдзвонював знайомих, щоб порадили якісь містечка на Донеччині. Місяців шість витратили на підготовчий період. Декілька разів на місяць приїжджав до Торецька. Роззнайомився з багатьма місцевими жителями. У Торецьку живе близько 35 000 людей. Серед них ми знайшли маму нашого головного героя. Знімали її будинок.

Зйомки були на трьох шахтах. На шахті "Південній", якій вже десь під 140 років, відзняли двір. Там навіть деякі будинки залишилися ще від самого її започаткування. На шахті "Дзержинськ" - чималий вміст метану, вона більш вибухонебезпечна. Тому там неможна нормально зняти всередині. Робили тільки загальні плани її інфраструктури, ствольного двору. А от в середині шахти знімали на "Торецькій". Спускалися в коридор та в забій. Для проби залазили навіть під "лаву" – місце, де безпосередньо рубається вугілля. У шахті є основний коридор і від нього вгору пробурюється діра під кутом. Її діаметр всього 80 сантиметрів - щоб людина могла лежачи пролізти. Вгору вони - на 200-300 метрів, місцями взагалі вертикальний. Один неправильний рух і можна зірватися. І по цій лаві шахтарі повзають щодня, рубають вугілля.

### Синопсис
Це історія з життя шахтаря, жителя типового індустріального селища, зобов’язаного своїм існуванням Шахті. Він один з багатьох жителів, які загрузли у своїх звичках і традиціях, підкоряючись лідерам і принижуючи аутсайдерів. Герою не пощастило — він виявився аутсайдером. І весь цей звичний уклад життя змінюється одного разу вранці, коли в населений пункт приїжджає молода вчителька української мови. Між нею та цим місцевим молодиком, якого усі кличуть Стволовим, спалахують романтичні почуття.

### У ролях
Головні ролі зіграли:
- Віктор Марвін
- Ганна Сергєєва
- Євген Сосновський
- Дмитро Ярошенко
- Ольга Бородіна
- Володимир Хижняк
- Олексій Міткалов

### Виробництво
- Режисер: Руслан Батицький
- Сценарій: Ольга Войтенко, Руслан Батицький
- Оператор: Віктор Черкасов
- Монтаж: Віктор Бичковський
- Музика: Ігор Лебедкін, Ґреґ Гайнс
- Продюсер: В’ячеслав Волинщиков
- Компанія-виробник: В’ячеслав Волинщиков (за підтримки Державного агентства з питань кіно)
- Міжнародні права: Державне агентство України з питань кіно

## Нагороди та відзнаки
- 25 жовтня 2013 року в рамках національного конкурсу 43 кінофестивалю «Молодість» відбуВСЯ показ фільму «Уроки української»[4].
- 21 травня 2013 року в українському національному павільйоні в Каннах відбулася друга презентація українських фільмів, зокрема і «Уроки української»[5].

title: Уроки української (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Уроки української
| російська назва   = Уроки украинского
| плакат            =
| жанр              = соціальна [[драма (жанр)|драма]]
| режисер           = [[Батицький Руслан|Руслан Батицький]]
| оператор          = [[Віктор Черкасов]]
| сценарист         = Ольга Войтенко, Руслан Батицький
| Продюсер          = [[В’ячеслав Волинщиков]]
| актори            = Віктор Марвін
Анна Сергеєва
Євген Сосновський
Дмитро Ярошенко
Ольга Бородіна
Володимир Хижняк
Олексій Міткалов
| кінокомпанія      = В’ячеслав Волинщиков за підтримки Державного агентства з питань кіно
| країна            = [[Україна]]
| бюджет            =
| касові збори      =
| тривалість        = 30 хвилин
| рік               = 2013
| мова = [[українська]], [[суржик]], [[російська]]
| рейтинг =
| ідентифікатор     = 2693552
| офіційний сайт    =
}}
'''«Уроки української»''' — український короткометражний фільм про життя шахтаря-аутсайдера на [[Схід України|Сході України]] та нової сільської вчительки української мови. [[14 грудня]] 2012 року, фільм був презентований в кінотеатрі «Київ». Стрічка входить до циклу короткометражних фільмів «Українська нова хвиля»<ref>[http://www.dovzhenkocentre.org/event/49/ УКРАЇНСЬКА НОВА ХВИЛЯ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150923220115/http://www.dovzhenkocentre.org/event/49/ |date=23 вересня 2015 }} // www.dovzhenkocentre.org</ref><ref>[http://dergkino.gov.ua/ua/news/show/431/23_travnya_ukrayinska_nova_hvilya_startuie_v_natsionalnomu_prokati.html 23 травня «УКРАЇНСЬКА НОВА ХВИЛЯ» стартує в національному прокаті] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141217005041/http://dergkino.gov.ua/ua/news/show/431/23_travnya_ukrayinska_nova_hvilya_startuie_v_natsionalnomu_prokati.html |date=17 грудня 2014 }} // dergkino.gov.ua</ref><ref>[http://platfor.ma/movie/50ed99d7e2b00/ Українська нова хвиля: короткометражні фільми українських режисерів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141217004332/http://platfor.ma/movie/50ed99d7e2b00/ |date=17 грудня 2014 }} // platfor.ma - [[24 січня]] 2013</ref>.

== Інформація про фільм ==
Зйомки фільму тривали близько 3 тижнів у місті [[Торецьк]] навесні. Стрічка була профінансована бюджетними коштами.

{{початок цитати}}Разів десять сам спускався у шахту. В одну з таких поїздок потягнув трьох своїх головних персонажів не просто у забій, а у лаву– місце, де безпосередньо рубають вугілля, - розказує режисер Руслан Батицький про зйомки короткометражного фільму «Уроки української».

Я довгий час займався підбором натури. Обдзвонював знайомих, щоб порадили якісь містечка на Донеччині. Місяців шість витратили на підготовчий період. Декілька разів на місяць приїжджав до Торецька. Роззнайомився з багатьма місцевими жителями. У Торецьку живе близько 35 000 людей. Серед них ми знайшли маму нашого головного героя. Знімали її будинок.

Зйомки були на трьох шахтах. На шахті "Південній", якій вже десь під 140 років, відзняли двір. Там навіть деякі будинки залишилися ще від самого її започаткування. На шахті "Дзержинськ" - чималий вміст метану, вона більш вибухонебезпечна. Тому там неможна нормально зняти всередині. Робили тільки загальні плани її інфраструктури, ствольного двору. А от в середині шахти знімали на "Торецькій". Спускалися в коридор та в забій. Для проби залазили навіть під "лаву" – місце, де безпосередньо рубається вугілля. У шахті є основний коридор і від нього вгору пробурюється діра під кутом. Її діаметр всього 80 сантиметрів - щоб людина могла лежачи пролізти. Вгору вони - на 200-300 метрів, місцями взагалі вертикальний. Один неправильний рух і можна зірватися. І по цій лаві шахтарі повзають щодня, рубають вугілля.{{кінець цитати}}

=== Синопсис ===
Це історія з життя шахтаря, жителя типового індустріального селища, зобов’язаного своїм існуванням Шахті. Він один з багатьох жителів, які загрузли у своїх звичках і традиціях, підкоряючись лідерам і принижуючи аутсайдерів. Герою не пощастило — він виявився аутсайдером. І весь цей звичний уклад життя змінюється одного разу вранці, коли в населений пункт приїжджає молода вчителька української мови. Між нею та цим місцевим молодиком, якого усі кличуть Стволовим, спалахують романтичні почуття.

=== У ролях ===
Головні ролі зіграли:
* [[Віктор Марвін]]
* [[Ганна Сергєєва]]
* [[Євген Сосновський]]
* [[Дмитро Ярошенко]]
* Ольга Бородіна
* Володимир Хижняк
* Олексій Міткалов

=== Виробництво ===
* Режисер: [[Руслан Батицький]]
* Сценарій: Ольга Войтенко, Руслан Батицький
* Оператор: Віктор Черкасов
* Монтаж: Віктор Бичковський
* Музика: Ігор Лебедкін, Ґреґ Гайнс
* Продюсер: В’ячеслав Волинщиков
* Компанія-виробник: В’ячеслав Волинщиков (за підтримки Державного агентства з питань кіно)
* Міжнародні права: Державне агентство України з питань кіно

== Нагороди та відзнаки ==
* [[25 жовтня]] 2013 року в рамках національного конкурсу 43 кінофестивалю «Молодість» відбуВСЯ показ фільму «Уроки української»<ref>[http://molodist.com/program_catalogue2013/257 «Уроки української»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141217004740/http://molodist.com/program_catalogue2013/257 |date=17 грудня 2014 }} // molodist.com</ref>.
* [[21 травня]] 2013 року в українському національному павільйоні в Каннах відбулася друга презентація українських фільмів, зокрема і «Уроки української»<ref>[http://dt.ua/CULTURE/ukrayina-na-berlinale-predstavit-vidrestavrovanu-kinoklasiku-i-novi-filmi.html Україна на Берлінале представить відреставровану кінокласику і нові фільми] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141217020621/http://dt.ua/CULTURE/ukrayina-na-berlinale-predstavit-vidrestavrovanu-kinoklasiku-i-novi-filmi.html |date=17 грудня 2014 }} // dt.ua - [[4 лютого]] 2013</ref>.

== Див. також ==
* [[Очерет (фільм)|Очерет]]
* [[Гроза (фільм)|Гроза]]

== Джерела ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://vimeo.com/55590762 Офіційний трейлер стрічки у мережі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160312203243/https://vimeo.com/55590762 |date=12 березня 2016 }} [[Vimeo]]
* [https://web.archive.org/web/20140308162609/http://www.medialiteracy.org.ua/index.php/mapa-mediaosvity/39-rebuild/65-anons-filmu-uroky-ukrainskoi Анонс фільму «Уроки української»] // medialiteracy.org.ua Євген Цимбаленко/[[18 жовтня]] 2013
* [http://zik.ua/ua/news/2013/05/23/410198 Каннський фестиваль побачив українські фільми, зокрема – «Уроки українською»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141217002332/http://zik.ua/ua/news/2013/05/23/410198 |date=17 грудня 2014 }} // zik.ua - [[23 травня]] 2013
* [http://gazeta.ua/articles/culture/_z-aktorami-lazili-u-zaboyi-shahti-zavshirshki-80-sm-rezhiser-pro-film-uroki-ukrayinskoyi/472390 "З акторами лазили у забої шахти завширшки 80 см" - режисер про фільм "Уроки української"] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140308164426/http://gazeta.ua/articles/culture/_z-aktorami-lazili-u-zaboyi-shahti-zavshirshki-80-sm-rezhiser-pro-film-uroki-ukrayinskoyi/472390 |date=8 березня 2014 }} // [[Газета по-українськи]] - Вікторія ХОМЕНКО/[[13 грудня]] 2012
* [http://www.screenplay.com.ua/screenplays/?id=128 Сценарій короткометражного ігрового фільму "Уроки української"] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140731103449/http://screenplay.com.ua/screenplays/?id=128 |date=31 липня 2014 }} // www.screenplay.com.ua - 18.09.2011
* [http://www.telekritika.ua/kontekst/2013-11-08/87410 Український фільм: молодість критичного реалізму?] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141217003809/http://www.telekritika.ua/kontekst/2013-11-08/87410 |date=17 грудня 2014 }} // [[Телекритика]] - Оксана Волошенюк , Олександра Киричук/08.11.2013
* [http://bezkino.com/news_ukr/381-zakonchena-rabota-nad-filmom-uroki-ukrainskogo-6-foto.html Закончена работа над фильмом «Уроки украинского» (6 фото)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160419124458/http://bezkino.com/news_ukr/381-zakonchena-rabota-nad-filmom-uroki-ukrainskogo-6-foto.html |date=19 квітня 2016 }} //bezkino.com - [[3 грудня]] 2012{{ref-ru}}

{{Сучасний кінематограф України}}

[[Категорія:Фільми українською мовою]]
[[Категорія:Фільми України 2013]]
[[Категорія:Короткометражні фільми України]]

title: Уроки української ·

Жанр: соціальна драма

Режисер: Руслан Батицький

Продюсер: В’ячеслав Волинщиков

Сценарист: Ольга Войтенко, Руслан Батицький

У головних · ролях: Віктор Марвін · Анна Сергеєва · Євген Сосновський · Дмитро Ярошенко · Ольга Бородіна · Володимир Хижняк · Олексій Міткалов

Оператор: Віктор Черкасов

Тривалість: 30 хвилин

Мова: українська, суржик, російська