text:
# Пауль Йоганн Ансельм фон Феєрбах
Пауль Йоганн Анзельм фон Феєрбах (нім. Paul Johann Anselm Ritter von Feuerbach, 14 листопада 1775, м. Гайнігхен поблизу м. Єни, Тюрингія — 29 травня 1833, м. Франкфурт-на-Майні) — знаний німецький правознавець-криміналіст, реформатор кримінального законодавства, спеціаліст з порівняльного кримінального права, доктор філософії (1795) та доктор права (1799). Вважається родоначальником німецької науки (догматики) кримінального права, одним із засновників класичної школи (напряму) в науці кримінального права. Батько філософа Людвіга Феєрбаха.

## Біографія
Був старшим сином Христини Краузе і Йоганна Ансельма Феєрбаха (в майбутньому відомого адвоката), які не перебували в шлюбі.
Закінчив Єнський університет 1779 року, де вивчав філософію та юриспруденцію. З літнього семестру 1799 року викладав у цьому університеті: читав лекції з природного права та енциклопедії права, кримінального права і процесу, цивільного і римського права (пандектів). З 1802 року — професор кримінального права в Кільському університеті, а з 1804 року — в університеті м. Ландсгута (Баварія). Тут він читав вчення про тлумачення законів, історію римського права, інституції, пандекти, кримінальне право і кримінальний процес. Проте у вересні 1805 року йому довелося залишити Ландсгут через конфлікт із професором-юристом Геннером. Того ж року австрійські війська вторглися в Баварію і міністерство юстиції (де працював після залишення викладання в університеті Феєрбах) евакуювалося в Мюнхен. У Мюнхенському міністерстві юстиції Феєрбах пропрацював з 1805 р. до 1814 р., був міністром юстиції, займався кодифікаційними роботами.
Значною заслугою Феєрбаха стало прийняття 1806 року закону про скасування в Баварії катування як способу отримання доказів у кримінальному процесі.
1806 року Феєрбах був запрошений до роботи в очолюваній М. М. Сперанським Комісії укладення законів у Росії. Відгукнувшись, учений надіслав до Комісії свій проєкт КК для Баварії. Його досвід з розробки Баварського кримінального уложення було використано під час підготовки в Росії «Зводу законів кримінальних» 1833 р., Уложення про покарання кримінальні та виправні 1845 р.
У червні 1814 р. Феєрбах отримав призначення на посаду другого президента апеляційного суду в Бамберзі. Це ознаменувало новий період у його житті — він, як суддя, відправляв судочинство і міг на практиці застосовувати підготовлений ним кримінальний кодекс. У Бамберзі він працював до 1816 р.
Однак конфлікти на роботі підштовхнули Феєрбаха в березні 1817 року перевестися на посаду президента апеляційного суду в м. Ансбах.
1821 року Феєрбах з метою ближчого практичного ознайомлення з французьким кримінальним законодавством їздив до Франції.
В Ансбаху він прожив майже до кінця своїх днів. Лише за місяць до своєї смерті він переїхав у Франкфурт-на-Майні, місто свого дитинства, де й помер 29 травня 1833 року, на 58-му році життя.

## Феєрбах і Кримінальне уложення (Кримінальний кодекс) королівства Баварії 1813 р
На початку XIX ст. в Баварії проводяться роботи з підготовки проєкту нового кримінального уложення. 1802 р. був оприлюднений проєкт цього закону, розроблений відомим криміналістом Клейншродом. А. Феєрбах відгукується на публікацію проєкту своїм тритомником «Критика Клейншродівського проєкту Кримінального уложення для Королівства Баварії», де вказує на численні недоліки редакції Уложення авторства Г. Клейншрода. У зв'язку з цим уряд Баварії спочатку запрошує Феєрбаха до роботи в кодифікаційній комісії, а 1805 р. його призначають міністром юстиції, доручивши подальшу роботу над проєктом КК.
Феєрбахівський проєкт Кримінального уложення був готовий до грудня 1807 р. , однак через політичну нестабільність (це саме був час наполеонівських воєн) його розгляд відклали. 16 травня 1813 року Кримінальний кодекс Баварії (нім. Strafgesetzbuch für das Königreich Bayern von 1813, скорочено BayStGB von 1813) був опублікований за підписом короля Максиміліана Йосифа, а 1 жовтня 1813 р. — набрав законної чинності.
Кодекс включав матеріальне і процесуальне кримінальне право. Значною мірою він спирався на французьке кримінальне законодавство (КК Франції 1791 та 1810 років), зокрема відтворюючи триступеневу французьку модель поділу кримінальних правопорушень на злочини (Verbrechen), проступки (Vergehen) і поліцейські порушення (Polizeiubertretungen) (ст. 2 Кодексу). Його вирізняли повнота і ясність викладу Загальної та Особливої частин. Основним недоліком Кодексу стала його надмірна теоретизованість: положення про вину й співучасть виявилися занадто заплутаними й доктринальними. В Особливій частині намагання звузити суддівський розсуд призвело до казуїстичності викладу.
Кодекс містив 459 статей, згрупованих у три книги, що поділялися на розділи. Одним з перших в історії європейського кримінального законодавства КК Баварії 1813 р. мав у своїй структурі Загальну частину (Книга Перша «Загальні положення про закон щодо злочинів і поступків» складалася з п'яти розділів).
Злочинами, згідно з цим кодексом, вважалися «всі умисні порушення закону, які через свої властивості і міру зловмисності перебувають під загрозою покарання».
Покараннями, які застосовувалися до осіб, що вчинили кримінально карані діяння, згідно зі ст. 4 цього кодексу були:
- I) смертна кара (Todesstrafe);
- II) примусові роботи / каторга (Kettenstrafe);
- III) тюрма (Zuchthausstrafe);
- IV) виправно-трудовий дім (Strafarbeitshaus);
- V) ув'язнення у фортеці (Festungsstrafe);
- VI) ганебні покарання і поразка в правах (позбавлення чину) (Ehrenstrafen und Degradation);
- VII) тілесні покарання [шмагання/биття різками] (Coerpoerliche Zuchtigung);
- VIII) арешт (Festungarrest);
- IX) майновий штраф (Vermoegensstrafen).

В Особливій частині кодекс вражав своєю страшною жорстокістю (вислів М. С. Таганцева), через що невдовзі після прийняття кодекс зазнав багатьох змін, спрямованих на пом'якшення його суворості. А вже з 1822 року уряд приступив до розробки нового проєкту КК (до підготовки якого був залучений також і Феєрбах). Проте новий КК Баварії був прийнятий після смерті Феєрбаха у 1861 р.
Характерно, що баварський КК був споряджений офіційним коментарем із забороною публікації будь-яких інших коментарів «з метою забезпечення єдності тлумачення та застосування кримінального закону» (Ф. М. Рєшотніков).
Баварський КК 1813 р., як і інші праці Феєрбаха, мав величезний вплив на розвиток кримінального законодавства в Німеччині та інших державах. Зокрема, в Ольденбурзі він був сприйнятий фактично дослівно.

## Російські переклади праць Феєрбаха
Уже з початку XIX ст. з часу видання Підручника чинного в Німеччині кримінального права (1801) Феєрбах здобуває визнання й світову відомість. Багато його праць перекладені ще за життя автора. У Росії Феєрбах став відомий широкому загалу завдяки перекладу його Підручника чинного в Німеччині кримінального права, опрацьованого П. Д. Лодієм (ч. 1. — Спб., 1810), Цебриковим та П. Полонським у трьох частинах (Спб., 1810—1827). Переклад Підручника широко використовувався в системі університетської юридичної освіти в Російській імперії. Курс А. Феєрбаха зіграв вирішальну роль щодо російської науки. Саме цією працею було дано поштовх до розвитку науково-догматичної обробки рос. кримінального права. Російською мовою було перекладено також працю Феєрбаха «Філософсько-юридичне дослідження державної зради і злочину проти Величності з коротким нарисом історії законодавства про сей злочин» (Спб.,1812).

## Основні праці Феєрбаха
- «Критика природних прав» (1796),
- «Анти-Гоббс» (1798),
- «Перегляд основних принципів і основних понять позитивного кримінального права» (ч. 1—2, 1799—1800),
- «Підручник загального чинного в Німеччині кримінального права» (1801),
- «Критика Клейншродівського проєкту Кримінального уложення для Королівства Баварії» (1804, див.: Kritik des Kleinschrodischen Entwurfs zu einem peinlichen Gesetzbuch für die kurpfalzbayerischen Staaten, von P. Joh. Anselm Feuerbach. Drei Teile. Gießen 1804);
- «Незвичайні кримінальні справи» (т. 1—2, 1808—11),
- «Кримінальне уложення для Королівства Баварія» (1813, див.: Strafgesetzbuch für das Königreich Bayern. München 1813; Code pénal du royaume de Bavière. Traduit de L'Allemand Par Ch. Vatel. — Paris, 1852. — XL + 392 p.),
- «Думки над судом присяжних» (1813),
- «Світове панування, могила людства» (1814),
- «Про німецьку свободу» (1814),
- «Думки про публічність і гласність у кримінальному судочинстві» (1821),
- «Документальний виклад знаменитих злочинів» (т. 1—2, 1828—29),
- «Каспар Хаузер. Приклад злочинів з душевного життя людей» (1832).

title: Пауль Йоганн Ансельм фон Феєрбах

wikitext:
{{Науковець
| ім'я = Пауль Йоганн Ансельм фон Феєрбах
| зображення = Anselm von Feuerbach.jpg
| розмір_зображення = 250px
| дата народження =
| місце народження = [[Гайніхен (Тюрингія)|Гайніхен]]
| дата смерті =
| місце смерті = [[Франкфурт-на-Майні]]
| резиденція =
| громадянство =
| галузь = [[Кримінальне право]]
| заклад =
| Alma Mater =
| відомий через =
| звання = [[Професор]]
| ступінь =
| учні =
| нагороди =
| примітки =
}}

{{помилки|дата=травень 2018}}
{{Othernames|Фейєрбах}}
'''Пауль Йоганн Анзельм фон Феєрбах''' ({{lang-de|Paul Johann Anselm Ritter von Feuerbach}}, [[14 листопада]] [[1775]], м. [[Гайніхен (Тюрингія)|Гайнігхен]] поблизу м. [[Єна|Єни]], [[Тюрингія]] — [[29 травня]] [[1833]], м. [[Франкфурт-на-Майні]]) — знаний німецький правознавець-криміналіст, реформатор кримінального законодавства, спеціаліст з [[Порівняльне кримінальне право|порівняльного кримінального права]], доктор філософії (1795) та доктор права (1799). Вважається родоначальником німецької науки ([[Догматика|догматики]]) кримінального права, одним із засновників [[Класична школа в кримінальному праві|класичної школи (напряму) в науці кримінального права]]. Батько філософа [[Людвіг Андреас Фейєрбах|Людвіга Феєрбаха]].

== Біографія ==

Був старшим сином Христини Краузе і Йоганна Ансельма Феєрбаха (в майбутньому відомого адвоката), які не перебували в шлюбі.

Закінчив [[Єнський університет]] 1779 року, де вивчав філософію та юриспруденцію. З літнього семестру 1799 року викладав у цьому університеті: читав лекції з природного права та енциклопедії права, кримінального права і процесу, цивільного і римського права (пандектів). З 1802 року — професор кримінального права в Кільському університеті, а з 1804 року — в університеті м. Ландсгута (Баварія). Тут він читав вчення про тлумачення законів, історію римського права, інституції, пандекти, кримінальне право і кримінальний процес. Проте у вересні 1805 року йому довелося залишити Ландсгут через конфлікт із професором-юристом Геннером. Того ж року австрійські війська вторглися в Баварію і міністерство юстиції (де працював після залишення викладання в університеті Феєрбах) евакуювалося в Мюнхен. У Мюнхенському міністерстві юстиції Феєрбах пропрацював з 1805 р. до 1814 р., був міністром юстиції, займався кодифікаційними роботами.

Значною заслугою Феєрбаха стало прийняття 1806 року закону про скасування в Баварії катування як способу отримання доказів у кримінальному процесі.

1806 року Феєрбах був запрошений до роботи в очолюваній М. М. Сперанським Комісії укладення законів у Росії. Відгукнувшись, учений надіслав до Комісії свій проєкт КК для Баварії. Його досвід з розробки Баварського кримінального уложення було використано під час підготовки в Росії «Зводу законів кримінальних» 1833 р., Уложення про покарання кримінальні та виправні 1845 р.

У червні 1814 р. Феєрбах отримав призначення на посаду другого президента апеляційного суду в Бамберзі. Це ознаменувало новий період у його житті — він, як суддя, відправляв судочинство і міг на практиці застосовувати підготовлений ним кримінальний кодекс. У [[Бамберг|Бамберзі]] він працював до 1816 р.

Однак конфлікти на роботі підштовхнули Феєрбаха в березні 1817 року перевестися на посаду президента апеляційного суду в м. [[Ансбах]].

1821 року Феєрбах з метою ближчого практичного ознайомлення з французьким кримінальним законодавством їздив до Франції.

В Ансбаху він прожив майже до кінця своїх днів. Лише за місяць до своєї смерті він переїхав у Франкфурт-на-Майні, місто свого дитинства, де й помер 29 травня 1833 року, на 58-му році життя.

== Кримінально-правові погляди Феєрбаха ==

=== Погляди на кримінальний закон ===

=== Погляд на злочин ===

=== Погляди на покарання ===

== Феєрбах і Кримінальне уложення (Кримінальний кодекс) королівства Баварії 1813 р ==
На початку XIX ст. в Баварії проводяться роботи з підготовки проєкту нового кримінального уложення. 1802 р. був оприлюднений проєкт цього закону, розроблений відомим криміналістом Клейншродом<ref>Див.: Kieinschrod, G. Ä. Entwurf eines peinlichen Gesetzbuchs für die kurpfalzbayerischen Staaten. — München 1802</ref>. А. Феєрбах відгукується на публікацію проєкту своїм тритомником «Критика Клейншродівського проєкту Кримінального уложення для Королівства Баварії»<ref>Див.: Kritik des Kleinschrodischen Entwurfs zu einem peinlichen Gesetzbuch für die kurpfalzbayerischen Staaten, von P. Joh. Anselm Feuerbach. Drei Teile. Gießen 1804.</ref>, де вказує на численні недоліки редакції Уложення авторства Г. Клейншрода. У зв'язку з цим уряд Баварії спочатку запрошує Феєрбаха до роботи в кодифікаційній комісії, а 1805 р. його призначають міністром юстиції, доручивши подальшу роботу над проєктом КК.

Феєрбахівський проєкт Кримінального уложення був готовий до грудня 1807 р. , однак через політичну нестабільність (це саме був час [[Наполеонівські війни|наполеонівських воєн]]) його розгляд відклали. 16 травня 1813 року Кримінальний кодекс Баварії (нім. Strafgesetzbuch für das Königreich Bayern von 1813, скорочено BayStGB von 1813) був опублікований за підписом короля Максиміліана Йосифа, а 1 жовтня 1813 р. — набрав законної чинності.

Кодекс включав матеріальне і процесуальне кримінальне право. Значною мірою він спирався на французьке кримінальне законодавство (КК Франції 1791 та 1810 років), зокрема відтворюючи триступеневу французьку модель поділу кримінальних правопорушень на злочини (Verbrechen), проступки (Vergehen) і поліцейські порушення (Polizeiubertretungen) (ст. 2 Кодексу). Його вирізняли повнота і ясність викладу Загальної та Особливої частин. Основним недоліком Кодексу стала його надмірна теоретизованість: положення про вину й [[Співучасть у злочині|співучасть]] виявилися занадто заплутаними й доктринальними. В Особливій частині намагання звузити суддівський розсуд призвело до казуїстичності викладу<ref>див.: Есаков Г. А., Крылова Н. Е., Серебренникова А. В. Уголовное право зарубежных стран: Учебное пособие. — М.: Проспект, 2009. — 336с. — с. 44</ref>.

Кодекс містив 459 статей, згрупованих у три книги, що поділялися на розділи. Одним з перших в історії європейського кримінального законодавства КК Баварії 1813 р. мав у своїй структурі Загальну частину (Книга Перша «Загальні положення про закон щодо злочинів і поступків» складалася з п'яти розділів).

Злочинами, згідно з цим кодексом, вважалися «всі умисні порушення закону, які через свої властивості і міру зловмисності перебувають під загрозою покарання»<ref>Цитую за: Игнаташвили Тамара. Преступление как юридическая категория и ее отражение в творчестве Ф. Достоевского, Л. Толстого и А. Чехова. Диссертация на соискание академической степени доктора филологии (Ph. D). — Тбилиси: Тбилисский государственный университет им. Ив. Джавахишвили, 2010. — С. 8.</ref>.

Покараннями, які застосовувалися до осіб, що вчинили кримінально карані діяння, згідно зі ст. 4 цього кодексу були:
* I) [[смертна кара]] (Todesstrafe);
* II) примусові роботи / каторга (Kettenstrafe);
* III) тюрма (Zuchthausstrafe);
* IV) виправно-трудовий дім (Strafarbeitshaus);
* V) ув'язнення у фортеці (Festungsstrafe);
* VI) ганебні покарання і поразка в правах (позбавлення чину) (Ehrenstrafen und Degradation);
* VII) тілесні покарання [шмагання/биття різками] (Coerpoerliche Zuchtigung);
* VIII) арешт (Festungarrest);
* IX) майновий штраф (Vermoegensstrafen).
В Особливій частині кодекс вражав своєю страшною жорстокістю (вислів [[Таганцев Микола Степанович|М. С. Таганцева]]), через що невдовзі після прийняття кодекс зазнав багатьох змін, спрямованих на пом'якшення його суворості. А вже з 1822 року уряд приступив до розробки нового проєкту КК (до підготовки якого був залучений також і Феєрбах). Проте новий КК Баварії був прийнятий після смерті Феєрбаха у 1861 р.

Характерно, що баварський КК був споряджений офіційним коментарем із забороною публікації будь-яких інших коментарів «з метою забезпечення єдності тлумачення та застосування кримінального закону» (Ф. М. Рєшотніков).

Баварський КК 1813 р., як і інші праці Феєрбаха, мав величезний вплив на розвиток кримінального законодавства в Німеччині та інших державах. Зокрема, в Ольденбурзі він був сприйнятий фактично дослівно.

== Російські переклади праць Феєрбаха ==
Уже з початку XIX ст. з часу видання Підручника чинного в Німеччині кримінального права (1801) Феєрбах здобуває визнання й світову відомість. Багато його праць перекладені ще за життя автора. У Росії Феєрбах став відомий широкому загалу завдяки перекладу його Підручника чинного в Німеччині кримінального права, опрацьованого П. Д. Лодієм (ч. 1. — Спб., 1810), Цебриковим та П. Полонським у трьох частинах (Спб., 1810—1827). Переклад Підручника широко використовувався в системі університетської юридичної освіти в Російській імперії. Курс А. Феєрбаха зіграв вирішальну роль щодо російської науки. Саме цією працею було дано поштовх до розвитку науково-догматичної обробки рос. кримінального права<ref>Фельдштейн Г. С. Главнейшие течения в истории науки уголовного права в России, с. 291—292</ref>. Російською мовою було перекладено також працю Феєрбаха «Філософсько-юридичне дослідження державної зради і злочину проти Величності з коротким нарисом історії законодавства про сей злочин» (Спб.,1812).

== Основні праці Феєрбаха ==
* «Критика природних прав» (1796),
* «Анти-Гоббс» (1798),
* «Перегляд основних принципів і основних понять позитивного кримінального права» (ч. 1—2, 1799—1800),
* «Підручник загального чинного в Німеччині кримінального права» (1801),
* «Критика Клейншродівського проєкту Кримінального уложення для Королівства Баварії» (1804, див.: Kritik des Kleinschrodischen Entwurfs zu einem peinlichen Gesetzbuch für die kurpfalzbayerischen Staaten, von P. Joh. Anselm Feuerbach. Drei Teile. Gießen 1804);
* «Незвичайні кримінальні справи» (т. 1—2, 1808—11),
* «Кримінальне уложення для Королівства [[Баварія]]<nowiki/>» (1813, див.: Strafgesetzbuch für das Königreich Bayern. München 1813; Code pénal du royaume de Bavière. Traduit de L'Allemand Par Ch. Vatel. — Paris, 1852. — XL + 392 p.),
* «Думки над судом присяжних» (1813),
* «Світове панування, могила людства» (1814),
* «Про німецьку свободу» (1814),
* «Думки про публічність і гласність у кримінальному судочинстві» (1821),
* «Документальний виклад знаменитих злочинів» (т. 1—2, 1828—29),
* «Каспар Хаузер. Приклад злочинів з душевного життя людей» (1832).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
{{refbegin|2}}
* Глазер Ю. Ансельм Фейербах (Историко-юридическая биография) // Юридический вестник. 1869. Кн. II. С. 29-44.
* [https://web.archive.org/web/20150104142648/http://ucheg.ru/docs/4/3746/conv_1/file1.pdf Пионтковский А. А. Уголовно-правовые воззрения Канта, А. Фейербаха и Фихте // Ученые труды Всесоюзного института юридических наук НКЮ СССР. — Выпуск 1. — М.: Юридическое издательство НКЮ СССР, 1940. — 192 с.]
* Ошерович Б. К вопросу об уголовно-правовых воззрениях Ансельма Фейербаха // Ученые записки. Ученые записки ВИЮН. — М.: Юрид. изд-во НКЮ СССР, 1941, Вып. 2. — С. 260—287.
* Решетников Ф. М. «Классическая» школа и антрополого-социологическое направление. М., 1985.
* Дусаев Р. Н., Зимон Х. Уголовно-правовые воззрения Пауля Иогана Ансельма Фейербаха (1775—1833 гг.) // Вестник Ленинградского университета. — Л.: Изд-во Ленингр. ун-та, 1985, № 27. — С. 90-95
* Фельдштейн Г. С. Главнейшие течения в истории науки уголовного права в России/ Под ред. и с предислов. В. А. Томсинова. — М.: Издательство «Зерцало», 2003. — С. 286—293.
* Козочкин И. Д. Фейербах Пауль Иоганн Ансельм фон //Антология мировой правовой мысли В 5 т. — Т. 3. Европа. Америка: XVII—XX вв. — М.: Мысль, 1999.
* Российская юридическая энциклопедия / Гл. ред. А. Я. Сухарев. — М. : ИНФРА-М, 1999. — 1110 с.
* Пауль Йоганн Анзельм фон Фейєрбах — творець науки порівняльного правознавства // Порівняльне правознавство. Науково-практичний фаховий журнал (Додаток до журналу «Право України»). — 2012. — № 1 — 2. — С. 280—281.
* Feuerbach, Ludwig. Änselm Ritter v. Feuerbachs Leben und Wirken. Veröffentlicht von seinem Sohn Ludwig Feuerbach. 2 Bände. Leipzig 1852.
* Grünhut Max. Anselm v. Feuerbach und das Problem der strafrechtlichen Zurechnung. — Hamburg; W. Gente Verlag, 1922. — 283 (296) p.
* Radbruch Gustav. Paul Johann Anselm Feuerbach. Ein Juristenleben. — Wien, 1934 (Gottingen, 1969).
* Kipper Е. Paul Johann Anselm Feuerbach. Sein Leben als Denker, Gesetzgeber und Richter. — Koln, 1989.
* Cattaneo Mario A. Anselm Feuerbach: filosofo e giurista liberale.[Monografia] — Milano: Edizioni di Comunita, 1970. — 584 p.
* Gröschner, Rolf, und Gerhard Haney: Die Bedeutung P.J.A. Feuerbachs (1775—1833) für die Gegenwart, Tagung der Internationalen Vereinigung für Rechtsphilosophie (IVR) in Jena, 15. und 16. März 2002. Wiesbaden 2003.
* Müller, Helga: Der Begriff der Generalprävention im 19. Jahrhundert. Von P.J.A. Feuerbach bis Franz v. Liszt. Frankfurt a. M., Bern, New York 1984.
* Neh, Siegfried W.: Die posthumen Auflagen von Feuerbachs Lehrbuch. Zu der Konzeption C.J.A. Mittermaiers und seinem Wissenschaftsverständnis. Berlin 1991.
* Festschrift 200 Jahre Appellationsgericht / Oberlandesgericht Bamberg. — München: Verlag C. H. Beck, 2009.
* Code pénal du royaume de Bavière. Traduit de L'Allemand Par Ch. Vatel. — Paris, 1852. — XL + 392 p.
{{refend}}

== Посилання ==
*[https://ru.wikisource.org/wiki/ЭСБЕ/Фейербах,_Павел-Иоанн-Ансельм ЭСБЕ/Фейербах, Павел-Иоанн-Ансельм = Біографія Ансельма Феєрбаха в «Енциклопедичному словнику Брокгауза і Ефрона» (рос.)]
* [http://www.gutenberg.org/files/35561/35561-h/35561-h.htm#ar111 Стаття про Ансельма фон Феєрбаха в 11-му вид. Британської енциклопедії] {{ref-en}}
* [http://leksika.com.ua/12610524/legal/feyyerbah Фейєрбах П. Й. А. фон] // {{Юридична енциклопедія|6|262}}
* [http://eyu.sci-lib.com Біографія Ансельма Феєрбаха в «Энциклопедии юриста» (М.,2005)]
* [http://nauka.nlu.edu.ua/wp-content/uploads/2017/07/34_Timoshenko.pdf Тимошенко В. І. Фейєрбах, Пауль Йоханн Анзельм фон // Вісник Асоціації кримінального права України, 2017, № 1(8). — C. 315 — 318.]
* [https://bigenc.ru/law/text/4707930 Фейербах (Feuerbach) Ансельм (Пауль Иоганн Ансельм фон) // Большая российская энциклопедия - электронная версия]
* [http://www.nbpublish.com/library_get_pdf.php?id=18084 Кресин А. В. Формирование теоретико-методологических основ сравнительного правоведения в работах Пауля Иоганна Анзельмана фон Фейербаха // Журнал зарубежного законодательства и сравнительного правоведения № 1. — 2012. — C. 69 - 83.]

{{бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Фейєрбах, Пауль}}
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Німецькі філософи]]
[[Категорія:Німецькі правники]]
[[Категорія:Криміналісти]]
[[Категорія:Викладачі Єнського університету]]

title: нім. Paul Johann Anselm von Feuerbach

Народився: 14 листопада 1775[…] · Гайніхен

Помер: 29 травня 1833[…] (57 років) · Франкфурт-на-Майні

Поховання: Франкфуртський головний цвинтарd

Країна: Велике герцогство Саксен-Веймар-Айзенаське

Діяльність: правник, філософ, викладач університету, суддя, юридичний навчальний заклад, письменник

Alma mater: Єнський університет

Галузь: Кримінальне право

Заклад: Кільський університет · Єнський університет · Мюнхенський університет Людвіга-Максиміліана

Посада: суддя

Вчене звання: Професор

Науковий ступінь: докторський ступінь

Членство: Academy of Science for Public Utilityd · Баварська академія наук

Батько: Johann Anselm Feuerbachd

Діти: Людвіг Андреас Фейєрбах · Joseph Anselm Feuerbachd · Karl Wilhelm Feuerbachd · Friedrich Feuerbachd

Нагороди: орден «За заслуги» Баварської корони · орден Вюртемберзької корони · Орден Білого соколу


text:
# Ятійо (Ібаракі)
36°10′53″ пн. ш. 139°53′29″ сх. д. / 36.18139° пн. ш. 139.89139° сх. д.
Ятійо́ (яп. 八千代町, やちよまち, МФА: [jat͡ɕijo mat͡ɕi̥]) — містечко в Японії, в повіті Юкі префектури Ібаракі. Станом на 1 жовтня 2007 площа містечка становила 59,10 км². Станом на 1 серпня 2008 населення містечка становило 23 363 осіб.

wikiname: ukwiki

title: Ятійо (Ібаракі)

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses2|Ятійо}}
{{Місто Японії|
 |Назва                 = Ятійо
 |lat_dir = N |lat_deg =  36|lat_min = 10|lat_sec = 53
 |lon_dir = E |lon_deg = 139|lon_min = 53|lon_sec = 29
 |Країна                = Японія
 |Острів                = Хонсю
 |Регіон                = [[регіон Канто|Канто]]
 |Префектура            = [[Префектура Ібаракі|Ібаракі]]
 |Площа                 = {{Японія-Площа-Ібаракі|八千代町}}
 |Дата обрахунку        = {{Японія-Площа-Ібаракі|date}}
 |Населення             = {{Японія-Населення-Ібаракі|八千代町}}
 |Дата перепису         = {{Японія-Населення-Ібаракі|date}}
 |ISO                   = 08521-9
}}
[[Файл:Yachiyo in Ibaraki Prefecture Ja.svg|міні]]
'''Ятійо́''' ({{lang-ja|八千代町, やちよまち}}, {{МФА2|jat͡ɕijo mat͡ɕi̥}}) — [[містечка Японії|містечко]] в [[Японія|Японії]], в повіті [[Повіт Юкі|Юкі]] префектури [[префектура Ібаракі|Ібаракі]]. Станом на {{Японія-Площа-Ібаракі|date}} площа містечка становила {{СЧТ|{{Японія-Площа-Ібаракі|八千代町}}}} км². Станом на {{Японія-Населення-Ібаракі|date}} населення містечка становило {{СЧТ|{{Японія-Населення-Ібаракі|八千代町}}}} осіб.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела та література ==
{{ВСЯТК-Ібаракі}}
{{Енциклопедія Ніппоніка-2}}

== Посилання ==
{{Commonscat|Yachiyo, Ibaraki}}
* {{Ref-ja}} [https://web.archive.org/web/20081005015934/http://www.town.yachiyo.ibaraki.jp/ Офіційна сторінка містечка Ятійо]

{{Японія Ібаракі}}

[[Категорія:Містечка префектури Ібаракі]]

Країна: Японія

Острів: Хонсю

Регіон: Канто

Префектура: Ібаракі

Густота: 395.3 осіб / км²


text:
# Кальвадос (департамент)
Кальвадо́с (фр. Calvados) — департамент на півночі Франції, один з департаментів регіону Нижня Нормандія. Порядковий номер 14.
Адміністративний центр — Кан. Населення 648 тис. чоловік (31-е місце серед департаментів, дані 1999 р.).

## Географія
Площа території 5548 км². На сході Кальвадос граничить з департаментом Приморська Сена по річці Сена. Департамент включає 4 округи, 49 кантонів і 705 комун.

## Історія
Кальвадос — один з перших 83 департаментів, створених в березні 1790 р. Займає частину території колишньої провінції Нормандія. У червні 1944 р. в регіоні відбулася битва за Нормандію після висадки союзних військ у Франції.

title: Кальвадос (департамент)

wikitext:
{{Otheruses|Кальвадос (значення)}}
{{Департамент Франції
 | Департамент = Кальвадос
 | Департамент Фр = Calvados
 | Герб = Blason département fr Calvados.svg
 | Номер = 14
 | Регіон = [[Нормандія]]
 | Префектура = [[Кан (Кальвадос)|Кан]]
 | Супрефектури = [[Байо]]
[[Лізьє]]
[[Вір (Кальвадос)|Вір]]
 | Населення = {{France metadata Wikidata|population_total}}
 | Рік перепису = {{France metadata Wikidata|population_as_of}}{{France metadata Wikidata|population_footnotes2}}
 | Щільність населення = 117
 | Площа = 5548
 | Кількість округів = 4
 | Кількість кантонів = 25
 | Кількість комун = [[Список муніципалітетів департаменту Кальвадос|528]]
 | Президент = Анна д'Орнано
({{lang-fr|Anne d'Ornano}})
 | Сайт = http://www.calvados.pref.gouv.fr/
}}
'''Кальвадо́с''' ({{lang-fr|Calvados}}) — департамент на півночі [[Франція|Франції]], один з департаментів регіону [[Нижня Нормандія]]. Порядковий номер 14.

Адміністративний центр — [[Кан (Кальвадос)|Кан]]. Населення 648 тис. чоловік (31-е місце серед департаментів, дані [[1999]] р.).

== Географія ==
Площа території 5548 км². На сході Кальвадос граничить з департаментом [[Приморська Сена]] по річці [[Сена]]. Департамент включає 4 округи, 49 кантонів і 705 комун.

== Історія ==
Кальвадос — один з перших 83 департаментів, створених в березні [[1790]] р. Займає частину території колишньої провінції [[Нормандія]]. У червні [[1944]] р. в регіоні відбулася [[Нормандська операція|битва за Нормандію]] після [[Операція «Нептун»|висадки союзних військ у Франції]].
== Посилання ==
{{Commons|Calvados}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Департаменти Франції}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Департаменти Франції]]
[[Категорія:Кальвадос]]
[[Категорія:Нижня Нормандія]]
[[Категорія:Засновані у Франції 1790]]

title: Департамент

Департамент: · Герб департаменту

Регіон: Нормандія

Префектура: Кан

Супрефектури: Байо · Лізьє · Вір

Густота · населення: 117 осіб/км²

Президент · генеральної ради: Анна д'Орнано · (фр. Anne d'Ornano)

title: Розташування

Розташування: Департамент Кальвадос на карті Франції

Розташування: Офіційний сайт · http://www.calvados.pref.gouv.fr/


text:
# Деревенко Володимир Миколайович
Володимир Миколайович Деревенко (15 (27) липня 1879 , Бєлцький повіт, Бессарабська губернія  — не раніше 1936 і не пізніше 1939 , Дніпро ) — російський і радянський хірург, доктор медицини, професор, почесний лейб-хірург. Був лікарем спадкоємця російського престолу Цесаревича Олексія.
Добровільно як лікар Загону особливого призначення пішов на заслання царської сім'ї в Тобольськ та Єкатеринбург. Після вбивства царської сім'ї працював у лазаретах Російської та Червоної армій. У 1930 був заарештований «за монархічні погляди». Після відбування покарання працював у медсануправлінні Дніпробуду.

## Біографія

### Навчання
Володимир Миколайович Деревенко народився в сім'ї особистого дворянина «з обер-офіцерських дітей» Миколи Дмитровича Деревенка та кишинівської міщанки Варвари Іванівни Бадимо, дочки однодвірця с. Кішкарени Ясського повіту (зар. Кішкерень у Синжерейському районі Молдови) . Закінчивши 1-у Кишинівську гімназію в 1899 р. вступив на перший курс Імператорської військово-медичної академії. Блискуче закінчив навчання, отримавши диплом лікаря з відзнакою у 1904 році. За успіхи в навчанні ім'я В. М. Деревенка було занесено на мармурову дошку Академії та було удостоєно премії І. Ф. Буша, що присуджувалась щорічно найкращому випускнику.

### Участь у Російсько-японській війні
Рішенням конференції академії В. М. Деревенко був залишений при академії на 3 роки для приготування до професорського звання, але через Російсько-японську війну, що тривала у травні 1904 року, був призваний на дійсну військову службу і отримав призначення молодшим лікарем Керченської фортечної артилерії, одночасно обійнявши посаду завідувача очного та венерологічного відділень Керченського лазарету. Восени 1904 року вибув на театр бойових дій у складі Подільського 55-го піхотного полку. Брав участь у бойових діях, надаючи допомогу пораненим на передовому перев'язному пункті під час важких боїв під Сандепу та Мукденом, під час яких 55-й Подільський полк виявився практично повністю знищений ворогом.

### На науковій роботі
Із 29 березня 1905 року виконував обов'язки помічника 1-го хірургічного відділення Військово-медичної академії, а у травні 1905 року він був призначений ординатором при хірургічній госпітальній клініці академії, якою керував професор С. П. Федоров, що, безсумнівно, можна розглядати як визнання високих професійних якостей В. М. Деревенка.
1908 року В. М. Деревенко захистив дисертацію доктора медицини «До питання про оперативне лікування невралгії трійчастого нерва». Опонентами претендента стали професори С. П. Федоров та С. М. Деліцин, а також приват-доцент М. М. Жуковський. У 1911 був обраний приват-доцентом по кафедрі клінічної хірургії Військово-медичної академії.

### Лейб-лікар
У жовтні 1912 року стався такий інцидент, що вплинув на кар'єру і все подальше життя В. М. Деревенка. Царська сім'я проводила час в імператорському мисливському маєтку Спала у Східній Польщі. Хворий на гемофілію цесаревич Олексій Миколайович, гуляючи в лісі, зазнав травми, що спричинила масивну порожнинну кровотечу, унаслідок чого почався небезпечний запальний процес. Лейб-медик Є. С. Боткін, який супроводжував царську родину, терміново викликав почесного лейб-хірурга професора С. П. Федорова. Однак стан спадкоємця престолу залишався критичним, спільні зусилля лікарів не давали результату. Неможливо оцінити роль останнього в лікуванні хворого в описуваному випадку, але поступово стан хворої дитини покращився. Із цього часу доктор Деревенко увійшов в імператорську фамілію як почесний лейб-хірург, а по суті як особистий лікар Олексія Миколайовича. Крім обслуговування царської родини доктор, Деревенко також став лікарем Імператорського Конвою. Його син Коля, практично ровесник спадкоємця, став його товаришем за іграми.
Перша світова війна
Під час Першої світової війни В. М. Деревенко був одним із організаторів і брав безпосередню участь у повсякденній роботі лазаретів, відкритих за участю царської родини — лазарету в будівлі Палацового шпиталю в Царському Селі та лазарету Великого палацу.
Після Лютневої революції
Після Лютневої революції сім'я зреченого монарха була взята під домашній арешт в Олександрівському палаці Царського Села. Тимчасовий уряд надав право вибору оточенню царської сім'ї залишитися з в'язнями чи залишити їх. Обидва лейб-медики — В. М. Деревенко та Є. С. Боткін — віддали перевагу залишитися з царською сім'єю, незважаючи на ті ускладнення, які міг означати такий вибір. При надсиланні на заслання розпорядженням О. Ф. Керенського було розподілено обов'язки лікарів: доктор Є. С. Боткін був призначений перебувати при царській сім'ї, а професор В. М. Деревенко — лікарем конвою та охорони царської родини, так званого «загону особливого призначення».
1 липня 1917 року В. М. Деревенко був обраний професором медичного факультету новоствореного Тимчасовим урядом Пермського університету. Ймовірно, тому, виїхавши з Царського Села разом із усіма засланцями, Деревенко з дружиною та сином опинився в кінцевому пункті заслання — Тобольську — лише 24 серпня, тоді як решта прибула туди 4 серпня 1917 року. Імовірно, ця затримка була пов'язана з тим, що новообраний професор зупинився по дорозі до Пермі для залагодження формальностей, пов'язаних із обранням на професорську посаду.
У Тобольську сім'ю В. М. Деревенка, як й основну частину почту зреченого монарха, поселили в будинку риботорговця Корнілова, окремо від царської родини. Обом лікарям дозволялося залишати будинок для надання медичної допомоги місцевим жителям, і вони могли вільно пересуватися містом; був дозволений і прийом хворих на дому, записатися на прийом до лікарів міг будь-хто; їхнє листування не піддавалася цензурі, не було особистих оглядів. Це дозволяло В. М. Деревенку вести активну операційну діяльність.
Після приходу до влади більшовиків
Становище засланців та його почту змінилося після приходу більшовиків до влади. 22 квітня 1918 року до Тобольська прибув більшовицький комісар Яковлєв (М'ячин), який оголосив лікарів заарештованими, але внаслідок плутанини під арешт був поміщений лише лікар Є. С. Боткін.
Наприкінці квітня — травні 1918 року царська сім'я та особи, що їх супроводжували, були двома групами перевезені в Єкатеринбург. Професор В. М. Деревенко слідував у супроводі цесаревича Олексія Миколайовича у другій групі та прибув до Єкатеринбурга 23 травня 1918 року.
Єкатеринбурзький період життя В. М. Деревенка є найбільш загадковим та суперечливим в оцінках сучасників. Це, а також те, що він, на відміну від доктора Є. С. Боткіна, що залишився живим при розправі з царською сім'єю та її наближеними, зробило його об'єктом критики монархістів. Однак можливу причину визволення В. М. Деревенка навела у своїх спогадах княгиня Єлена Петрівна: після прибуття до Єкатеринбурга лікар був запрошений для лікування дружини голови Уралоблради О. Г. Бєлобородова. Хворій стало краще як подяка у відповідь було визволення лікаря і дозвіл залишити Єкатеринбург або вільно проживати в ньому. Таким чином, маючи нагоду залишити місто, доктор Деревенко залишився при ув'язнених у «будинок особливого призначення». Перебуваючи у місті і не маючи інших засобів для існування, В. М. Деревенко займався приватною практикою та мав значну клієнтуру.
Останні дні життя царської родини
23 травня 1918 року спадкоємець, приймаючи ванну, зазнав травми коліна і страждав від болю в колінному суглобі. Є. С. Боткін звернувся з проханням допустити до хворого лікаря-хірурга, що було дозволено. В. М. Деревенко відвідував хворого царевича щодня 24, 25 та 26 травня 1918 року. Більш менш регулярні лікарські відвідування тривали весь червень, при цьому він доставляв до будинку свіжі продукти від черниць Ново-Тихвінського монастиря і проводив лікування із застосуванням наркотичних засобів, французького пластиру, фізичних методів коменданта та охоронців будинку Іпатьєва. Відомо, що 6, 13 та 19 червня 1918 року у візиті В. М. Деревенку було відмовлено через розмови напередодні з царицею німецькою мовою.
За деякими свідченнями, у середині червня 1918 року із Деревенком зв'язалися кілька офіцерів, які заявляли наміри визволити царську сім'ю, і отримали від нього приблизний план будинку Іпатьєва, проте більшого сприяння офіцерам доктор Деревенко не надав, оскільки вважав, що за ним встановлено зовнішнє спостереження. Микола II писав 25 червня 1918 року у листі «офіцеру» (провокатор більшовиків): «Наш хірург Д., який приходить до нас щодня о 5 годині вечора, щоб оглянути Бебі, живе в місті, не забудьте про нього. Нам не вдається переговорити з ним наодинці». Остання згадка про візит В. М. Деревенка зустрічається у щоденнику Олександри Федорівни 2 липня 1918 року. М. К. Дітеріхс у книзі «Вбивство царської сім'ї та членів будинку Романових на Уралі» писав, що доктор Деревенко був із візитами в будинку Іпатьєва і пізніше, однак інших підтверджень цьому немає. Можна припустити, що і після 2 липня 1918 року він приходив у встановлений час, але в будинок охороною не допускався.

### У роки громадянської війни
У грудні 1918 року В. М. Деревенко з сім'єю переїхав до зайнятої білими Пермі, і приступив до роботи в хірургічній клініці Пермського університету. При підході до Пермі частин Червоної армії у липні 1919 року разом із частиною викладачів, співробітників і студентів Пермського університету був евакуйований до Томська, де активно оперував у Томському військовому госпіталі, продовжуючи роботу тут і після встановлення у краї радянської влади у грудні 1919 року.
Із січня до серпня 1920 року на посаді приват-доцента Томського університету на кафедрі факультетської хірургічної клініки читав студентам медичного факультету факультативний курс лекцій з урології. До початку навчальних занять 1920 року був повернутий до Пермі та очолив кафедру факультетської хірургічної клініки Пермського університету.

### У радянській країні
У 1923 році був обраний професором та завідувачем кафедри та клінікою загальної хірургії Катеринославського університету. У Дніпропетровську професор Деревенко інтенсивно працював над підсумковою роботою «Посібник із хірургії», що залишилася незавершеною.
Заарештовано 9 січня 1931 року за звинуваченням у спробі збройного повалення Радянської влади та участі в таємній контрреволюційній організації Союзу визволення Росії (організацію було засекречено) (за матеріалами кримінальної справи архіву колишнього КДБ УРСР, гриф «таємно» було знято). Повністю визнав свою провину перед Радянською владою, а також написав свою біографію, у якій згадав про свої «неприязні стосунки до особи Миколи 2 та його оточення». Був засуджений до 5 років обмеження волі за КК УРСР, але позбавленню волі не піддавався та був висланий до Луганська, де працював лікарем. Такі самі обмеження були накладені й на його сина Миколу, який перебував на виправних роботах у Харкові на одному з будівництв. Очевидно, Деревенко повернувся до Дніпропетровська після заслання.
У 2003 році, незадовго до смерті, у своєму єдиному інтерв'ю, син В. М. Деревенко Микола повідомив, що його батько помер навесні 1936 року в Дніпропетровську і був похований на Севастопольському цвинтарі, який не зберігся.

## Реабілітація
16 жовтня 2009 року Генеральна прокуратура Російської Федерації ухвалила рішення про реабілітацію 52 наближених до царської сім'ї, які зазнали репресій, у тому числі В. М. Деревенка.

## Родина
- Брат — Леонід Миколайович Деревенко (6 [18] серпня 1881 — 17 липня 1942), доктор медицини, молодший ординатор Царськосільського госпіталю (1913—1918), головлікар лазарету при Громаді сестер милосердя Червоного Хреста (1914—1918); із 1918 — лікар Кишинівської «заразної» лікарні (згодом Інфекційна лікарня імені Т. Чорбе); у 1930-ті мав приватну медичну практику в Кишиневі[9].
- Син — Микола Володимирович Деревенко (1906—2003), вихованець царськосільської імператорської гімназії. Друг Олексія Миколайовича. Емігрував[10]. Мешкав у США[11]і, згідно з фільмом НТВ 2016 року, помер у Бразилії[12].

title: Деревенко Володимир Миколайович

wikitext:
{{Науковець}}

'''Володимир Миколайович Деревенко''' {{Життєпис}} — [[Російська імперія|російський]] і [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] [[Хірургія|хірург]], [[Доктор філософії|доктор медицини]], [[професор]], почесний [[Лейб-медик|лейб-хірург]]. Був лікарем спадкоємця російського престолу [[Цесаревич]]а [[Олексій Миколайович|Олексія]].

Добровільно як лікар Загону особливого призначення пішов на заслання [[Микола II (російський імператор)|царської сім'ї]] в [[Тобольськ]] та [[Єкатеринбург]]. Після [[Розстріл сім'ї Романових|вбивства царської сім'ї]] працював у лазаретах [[Російська армія (1919)|Російської]] та [[Червона армія|Червоної армій]]. У 1930 був заарештований «за монархічні погляди». Після відбування покарання працював у медсануправлінні [[Дніпробуд]]у.

== Біографія ==

=== Навчання ===
Володимир Миколайович Деревенко{{Ref+|В некоторых источниках<ref>{{книга-ру |автор= [[Дітеріхс Михайло Костянтинович|Дітеріхс М. К.]]|заглавие= Убийство царской семьи и членов дома Романовых на Урале|ссылка= http://lell33.ucoz.ru/El_Books/Diterihs.Ubiystvo_tsarskoy_semyi.pdf|викитека= |издание= |место= М.|издательство= Вече|год= 2007|том= |страницы= |страниц= 512|серия= |isbn= 978-5-9533-1922-5|тираж=}}</ref><ref>{{книга-ру |автор= Соколов Н. А.|часть= |ссылка часть= |заглавие= Убийство царской семьи|ссылка= http://rus-sky.com/history/library/sokolov.htm|ответственный= |издание= |место= |издательство= |год= |страницы= |страниц= |серия= |isbn= |тираж= |ref= }}</ref> именуется '''Деревенько'''.}} народився в сім'ї [[Російське дворянство|особистого дворянина]] «з [[Обер-офіцерські діти|обер-офіцерських дітей]]» Миколи Дмитровича Деревенка та кишинівської міщанки Варвари Іванівни Бадимо, дочки однодвірця с. Кішкарени [[Бєльцький повіт|Ясського повіту]] (зар. [[Кішкерень (Молдова)|Кішкерень]] у [[Синжерейський район|Синжерейському районі]] [[Молдова|Молдови]])<ref>Брачные обыски с. Кишкарен Ясского уезда 1870—1874 г.г. // НАРМ. — Ф. 211. — Оп. 1. — Д. 544. — Л. 74.</ref> . Закінчивши 1-у [[Кишинів]]ську гімназію в 1899 р. вступив на перший курс [[Імператорська медико-хірургічна академія|Імператорської військово-медичної академії]]. Блискуче закінчив навчання, отримавши диплом лікаря з відзнакою у 1904 році. За успіхи в навчанні ім'я В. М. Деревенка було занесено на мармурову дошку Академії та було удостоєно премії [[Буш Іван Федорович|І. Ф. Буша]], що присуджувалась щорічно найкращому випускнику<ref name="ssmu">{{Стаття|author=Ронжин С. Г., Некрылов С. А.|title=Владимир Николаевич Деревенко – чести не уронивший|url=http://old.ssmu.ru/bull/10/03/28.pdf|автор видання=Сибирский государственный медицинский университет|видання=Бюллетень сибирской медицины|тип=|place=Томск|publisher=|date=2010|том=3|pages=|isbn=|issn=|doi=|bibcode=|arxiv=|pmid=|accessdate=2023-07-15|archivedate=2016-09-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160923235742/http://old.ssmu.ru/bull/10/03/28.pdf}}</ref>.

=== Участь у Російсько-японській війні ===
Рішенням конференції академії В. М. Деревенко був залишений при академії на 3 роки для приготування до професорського звання, але через Російсько-японську війну, що тривала у травні 1904 року, був призваний на дійсну військову службу і отримав призначення молодшим лікарем [[Керч]]енської фортечної артилерії, одночасно обійнявши посаду завідувача очного та венерологічного відділень Керченського лазарету. Восени 1904 року вибув на театр бойових дій у складі [[55-й піхотний Подільський полк|Подільського 55-го піхотного полку]]. Брав участь у бойових діях, надаючи допомогу пораненим на передовому перев'язному пункті під час важких боїв під [[Битва при Сандепу|Сандепу]] та [[Битва під Мукденом|Мукденом]], під час яких 55-й Подільський полк виявився практично повністю знищений ворогом<ref name="ssmu"/>.

=== На науковій роботі ===
Із 29 березня 1905 року виконував обов'язки помічника 1-го хірургічного відділення Військово-медичної академії, а у травні 1905 року він був призначений ординатором при хірургічній госпітальній клініці академії, якою керував професор [[Федоров Сергій Петрович|С. П. Федоров]], що, безсумнівно, можна розглядати як визнання високих професійних якостей В. М. Деревенка<ref name="ssmu"/>.

1908 року В. М. Деревенко захистив дисертацію доктора медицини «До питання про оперативне лікування невралгії трійчастого нерва». Опонентами претендента стали професори С. П. Федоров та С. М. Деліцин, а також приват-доцент М. М. Жуковський. У 1911 був обраний приват-доцентом по кафедрі клінічної хірургії Військово-медичної академії<ref name="ssmu"/>.

=== Лейб-лікар ===
У жовтні 1912 року стався такий інцидент, що вплинув на кар'єру і все подальше життя В. М. Деревенка. Царська сім'я проводила час в імператорському мисливському маєтку Спала у Східній Польщі. Хворий на [[Гемофілія|гемофілію]] [[цесаревич]] Олексій Миколайович, гуляючи в лісі, зазнав травми, що спричинила масивну порожнинну кровотечу, унаслідок чого почався небезпечний запальний процес. Лейб-медик [[Боткін Євгеній Сергійович|Є. С. Боткін]], який супроводжував царську родину, терміново викликав почесного лейб-хірурга професора С. П. Федорова. Однак стан спадкоємця престолу залишався критичним, спільні зусилля лікарів не давали результату. Неможливо оцінити роль останнього в лікуванні хворого в описуваному випадку, але поступово стан хворої дитини покращився. Із цього часу доктор Деревенко увійшов в імператорську фамілію як почесний лейб-хірург, а по суті як особистий лікар Олексія Миколайовича. Крім обслуговування царської родини доктор, Деревенко також став лікарем [[Власний Його Імператорської Величності Конвой|Імператорського Конвою]]. Його син Коля, практично ровесник спадкоємця, став його товаришем за іграми<ref name="ssmu"/>.

; Перша світова війна

Під час [[Перша світова війна|Першої світової війни]] В. М. Деревенко був одним із організаторів і брав безпосередню участь у повсякденній роботі лазаретів, відкритих за участю царської родини — лазарету в будівлі Палацового шпиталю в [[Пушкін (місто)|Царському Селі]] та лазарету Великого палацу<ref name="ssmu"/>.

; Після Лютневої революції

Після [[Лютнева революція|Лютневої революції]] сім'я [[Зречення Миколи II|зреченого монарха]] була взята під домашній арешт в [[Олександрівський палац|Олександрівському палаці]] Царського Села. [[Тимчасовий уряд Росії|Тимчасовий уряд]] надав право вибору оточенню царської сім'ї залишитися з в'язнями чи залишити їх. Обидва лейб-медики — В. М. Деревенко та Є. С. Боткін — віддали перевагу залишитися з царською сім'єю, незважаючи на ті ускладнення, які міг означати такий вибір. При надсиланні на заслання розпорядженням [[Керенський Олександр Федорович|О. Ф. Керенського]] було розподілено обов'язки лікарів: доктор Є. С. Боткін був призначений перебувати при царській сім'ї, а професор В. М. Деревенко — лікарем конвою та охорони царської родини, так званого «загону особливого призначення»<ref name="ssmu"/>.

1 липня 1917 року В. М. Деревенко був обраний професором медичного факультету новоствореного Тимчасовим урядом [[Пермський державний університет|Пермського університету]]. Ймовірно, тому, виїхавши з Царського Села разом із усіма засланцями, Деревенко з дружиною та сином опинився в кінцевому пункті заслання — Тобольську — лише 24 серпня, тоді як решта прибула туди 4 серпня 1917 року. Імовірно, ця затримка була пов'язана з тим, що новообраний професор зупинився по дорозі до Пермі для залагодження формальностей, пов'язаних із обранням на професорську посаду<ref name="ssmu"/>.

У Тобольську сім'ю В. М. Деревенка, як й основну частину почту зреченого монарха, поселили в будинку риботорговця Корнілова, окремо від царської родини. Обом лікарям дозволялося залишати будинок для надання медичної допомоги місцевим жителям, і вони могли вільно пересуватися містом; був дозволений і прийом хворих на дому, записатися на прийом до лікарів міг будь-хто; їхнє листування не піддавалася цензурі, не було особистих оглядів. Це дозволяло В. М. Деревенку вести активну операційну діяльність<ref name="ssmu"/>.

; Після приходу до влади більшовиків

Становище засланців та його почту змінилося після [[Жовтневий переворот|приходу більшовиків до влади]]. 22 квітня 1918 року до Тобольська прибув більшовицький комісар [[М'ячин Костянтин Олексійович|Яковлєв (М'ячин)]], який оголосив лікарів заарештованими, але внаслідок плутанини під арешт був поміщений лише лікар Є. С. Боткін<ref name="ssmu"/>.

Наприкінці квітня — травні 1918 року царська сім'я та особи, що їх супроводжували, були двома групами [[Переміщення Миколи II, що зрікся, з Тобольська до Єкатеринбурга|перевезені в Єкатеринбург]]. Професор В. М. Деревенко слідував у супроводі цесаревича Олексія Миколайовича у другій групі та прибув до Єкатеринбурга 23 травня 1918 року<ref name="ssmu"/>.

Єкатеринбурзький період життя В. М. Деревенка є найбільш загадковим та суперечливим в оцінках сучасників. Це, а також те, що він, на відміну від доктора Є. С. Боткіна, що залишився живим при [[Розстріл сім'ї Романових|розправі з царською сім'єю та її наближеними]], зробило його об'єктом критики монархістів. Однак можливу причину визволення В. М. Деревенка навела у своїх спогадах княгиня [[Єлена Карагеоргійович|Єлена Петрівна]]: після прибуття до Єкатеринбурга лікар був запрошений для лікування дружини голови [[Уралоблрада|Уралоблради]] [[Бєлобородов Олександр Георгійович|О. Г. Бєлобородова]]. Хворій стало краще як подяка у відповідь було визволення лікаря і дозвіл залишити Єкатеринбург або вільно проживати в ньому. Таким чином, маючи нагоду залишити місто, доктор Деревенко залишився при ув'язнених у «будинок особливого призначення». Перебуваючи у місті і не маючи інших засобів для існування, В. М. Деревенко займався приватною практикою та мав значну клієнтуру<ref name="ssmu"/>.

; Останні дні життя царської родини

23 травня 1918 року спадкоємець, приймаючи ванну, зазнав травми коліна і страждав від болю в колінному суглобі. Є. С. Боткін звернувся з проханням допустити до хворого лікаря-хірурга, що було дозволено. В. М. Деревенко відвідував хворого царевича щодня 24, 25 та 26 травня 1918 року. Більш менш регулярні лікарські відвідування тривали весь червень, при цьому він доставляв до будинку свіжі продукти від черниць Ново-Тихвінського монастиря і проводив лікування із застосуванням наркотичних засобів, французького пластиру, фізичних методів коменданта та охоронців будинку Іпатьєва. Відомо, що 6, 13 та 19 червня 1918 року у візиті В. М. Деревенку було відмовлено через розмови напередодні з царицею німецькою мовою<ref name="ssmu"/>.

За деякими свідченнями, у середині червня 1918 року із Деревенком зв'язалися кілька офіцерів, які заявляли наміри визволити царську сім'ю, і отримали від нього приблизний план будинку Іпатьєва, проте більшого сприяння офіцерам доктор Деревенко не надав, оскільки вважав, що за ним встановлено зовнішнє спостереження<ref name="gladyshev">{{Cite web|url=https://operkor.wordpress.com/2012/06/26/лейб-хирург-деревенко-царский-врач-на/|title=Лейб-хирург Деревенко. Царский врач на Днепрогэсе. Многие годы о нём знали лишь немногие.|last=Гладышев В. Ф.|date=|website=|publisher=|accessdate=2013-06-29|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HqgDPw2g?url=https://operkor.wordpress.com/2012/06/26/лейб-хирург-деревенко-царский-врач-на/|archivedate=2013-07-04}}</ref>. Микола II писав 25 червня 1918 року у листі «офіцеру» (провокатор більшовиків)'': «Наш хірург Д., який приходить до нас щодня о 5 годині вечора, щоб оглянути Бебі, живе в місті, не забудьте про нього. Нам не вдається переговорити з ним наодинці»''. Остання згадка про візит В. М. Деревенка зустрічається у щоденнику Олександри Федорівни 2 липня 1918 року. [[Дітеріхс Михайло Костянтинович|М. К. Дітеріхс]] у книзі «Вбивство царської сім'ї та членів будинку Романових на Уралі» писав, що доктор Деревенко був із візитами в будинку Іпатьєва і пізніше, однак інших підтверджень цьому немає. Можна припустити, що і після 2 липня 1918 року він приходив у встановлений час, але в будинок охороною не допускався<ref name="ssmu"/>.

=== У роки громадянської війни ===
У грудні 1918 року В. М. Деревенко з сім'єю переїхав до зайнятої білими Пермі, і приступив до роботи в хірургічній клініці Пермського університету. При підході до Пермі частин Червоної армії у липні 1919 року разом із частиною викладачів, співробітників і студентів Пермського університету був евакуйований до Томська, де активно оперував у Томському військовому госпіталі, продовжуючи роботу тут і після встановлення у краї радянської влади у грудні 1919 року<ref name="ssmu"/>.

Із січня до серпня 1920 року на посаді приват-доцента [[Томський державний університет|Томського університету]] на кафедрі факультетської хірургічної клініки читав студентам медичного факультету факультативний курс лекцій з урології. До початку навчальних занять 1920 року був повернутий до Пермі та очолив кафедру факультетської хірургічної клініки [[Пермський державний університет|Пермського університету]]<ref name="ssmu"/>.

=== У радянській країні ===
У 1923 році був обраний професором та завідувачем кафедри та клінікою загальної хірургії [[Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара|Катеринославського університету]]. У Дніпропетровську професор Деревенко інтенсивно працював над підсумковою роботою «Посібник із хірургії», що залишилася незавершеною<ref name="ssmu"/>.

Заарештовано 9 січня 1931 року за звинуваченням у спробі збройного повалення Радянської влади та участі в таємній контрреволюційній організації Союзу визволення Росії (організацію було засекречено) (за матеріалами кримінальної справи архіву колишнього КДБ УРСР, гриф «таємно» було знято). Повністю визнав свою провину перед Радянською владою, а також написав свою біографію, у якій згадав про свої «неприязні стосунки до особи Миколи 2 та його оточення». Був засуджений до 5 років обмеження волі за КК УРСР, але позбавленню волі не піддавався та був висланий до Луганська, де працював лікарем. Такі самі обмеження були накладені й на його сина Миколу, який перебував на виправних роботах у Харкові на одному з будівництв. Очевидно, Деревенко повернувся до Дніпропетровська після заслання.

У 2003 році, незадовго до смерті, у своєму єдиному інтерв'ю, син В. М. Деревенко Микола повідомив, що його батько помер навесні 1936 року в Дніпропетровську і був похований на Севастопольському цвинтарі, який не зберігся.

== Реабілітація ==
16 жовтня 2009 року [[Прокуратура Російської Федерації|Генеральна прокуратура Російської Федерації]] ухвалила рішення про реабілітацію 52 наближених до царської сім'ї, які зазнали репресій, у тому числі В. М. Деревенка<ref>{{Cite web|url=http://www.imperialhouse.ru/rus/extra/vin1/1431.html|title=Генеральная прокуратура РФ удовлетворила заявление Главы Российского Императорского Дома о реабилитации репрессированных верных служителей Царской Семьи и других Членов Дома Романовых|last=|date=2009-10-30|website=|publisher=Официальный сайт Российского Императорского Дома|accessdate=2013-05-09|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140103152905/http://www.imperialhouse.ru/rus/extra/vin1/1431.html|archivedate=2014-01-03|deadurl=no}}</ref>.

== Родина ==
* Брат — Леонід Миколайович Деревенко ({{OldStyleDate2|18|серпня|1881|6||}} — 17 липня 1942), доктор медицини, молодший ординатор Царськосільського госпіталю (1913—1918), головлікар лазарету при Громаді сестер милосердя Червоного Хреста (1914—1918); із 1918 — лікар Кишинівської «заразної» лікарні (згодом Інфекційна лікарня імені Т. Чорбе); у 1930-ті мав приватну медичну практику в Кишиневі<ref>Figuri Contemporane din Basarabia. A-D. — Chișinău, «ARPID», 1939. — C.47</ref>.
* Син — Микола Володимирович Деревенко (1906—2003), вихованець [[Царськосільська гімназія|царськосільської імператорської гімназії]]. Друг Олексія Миколайовича. Емігрував<ref name="primechaniya_90">{{Cite web|url=http://feb-web.ru/feb/rosarc/ra8/RA8-371-.htm?cmd=0&hash=90|title=Примечания. 90 // ''Н. А. Соколов''. Предварительное следствие 1919—1922 гг.: [Сб. материалов] / Сост. Л. А. Лыкова. — М.: Студия ТРИТЭ; Рос. Архив, 1998. — (Российский Архив; [Т.] VIII)|last=|authorlink1=|date=|accessdate=2013-06-19|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HUmhzeoy?url=http://feb-web.ru/feb/rosarc/ra8/RA8-371-.htm?cmd=0|archivedate=2013-06-19|deadurl=no}}</ref>. Мешкав у США<ref name="lifepages">''Шевцова З. И., Гапонов В. В.'' [http://tksu.ru/kasoprs/Lists/IV/Attachments/36/Шевцова%20З.И.%20Выступление.pdf Страницы жизни лейб-медика семьи Николая II Владимира Николаевича Деревенко] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180508152958/http://tksu.ru/kasoprs/Lists/IV/Attachments/36/Шевцова%20З.И.%20Выступление.pdf |date=2018-05-08 }} // У истоков российской государственности (Роль женщин в истории династии Романовых): исследования и материалы. — Калуга: КГУ им. К. Э. Циолковского, 2012. — № 5. — С. 159—169.</ref>і, згідно з фільмом НТВ 2016 року, помер у Бразилії<ref>{{Cite web|url=http://www.ntv.ru/peredacha/rus_sensations/m19400/o399651/|title=НТВ. Казнь Российской империи. 2 июля 2016 года|accessdate=2016-07-02|archivedate=2016-07-06|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160706094419/http://www.ntv.ru/peredacha/rus_sensations/m19400/o399651|deadurl=no}}</ref>.

== Коментарі ==
{{Reflist|group="~"}}

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Література ==
* {{Книга
|автор = Чернова О. В.
|заголовок = Верные. О тех, кто не предал Царственных мучеников
|посилання =
|відповідальний =
|видання =
|місце = М.
|видавництво = Русский хронограф
|рік = 2010
|том =
|сторінки =
|сторінок = 576
|серія =
|ISBN = 5-85134-123-8
|тираж = 6000
}}
* ''Шевцова З. И., Гапонов В. В.'' [https://web.archive.org/web/20180508152958/http://tksu.ru/kasoprs/Lists/IV/Attachments/36/Шевцова%20З.И.%20Выступление.pdf Страницы жизни лейб-медика семьи Николая II Владимира Николаевича Деревенко] // "''У истоков российской государственности (Роль женщин в истории династии Романовых): исследования и материалы. — Калуга, КГУ им. К. Э. Циолковского, 2012, № 5, с. 159—169.''
* {{Cite web|url=https://operkor.wordpress.com/2012/06/26/лейб-хирург-деревенко-царский-врач-на/|title=Лейб-хирург Деревенко. Царский врач на Днепрогэсе. Многие годы о нём знали лишь немногие.|last=Гладышев В. Ф.|date=|website=|publisher=|accessdate=2013-06-29|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HqgDPw2g?url=https://operkor.wordpress.com/2012/06/26/лейб-хирург-деревенко-царский-врач-на/|archivedate=2013-07-04}}

== Посилання ==
* {{Cite web|url=http://www.fnperm.ru/деревенко-владимир-николаевич.aspx|publisher=Забытые имена Пермской губернии|title=Деревенко Владимир Николаевич}}
* {{Cite web|url=http://www.genproc.gov.ru/smi/news/archive/news-60525/|title=Генеральная прокуратура Российской Федерации реабилитировала приближенных императорской семье Романовых|date=2009-10-31|publisher=Генеральная прокуратура Российской Федерации|accessdate=2013-06-29|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HqgEYllH?url=http://www.genproc.gov.ru/smi/news/archive/news-60525/|archivedate=2013-07-04}}
* ''Ошуркова Р. А.'' Деревенко Владимир Николаевич // [http://www.psu.ru/files/docs/ob-universitete/smi/knigi-ob-universitete/prof_psu.pdf Профессора Пермского государственного университета: (1916—2001)] / Гл. ред.: В.&nbsp;В.&nbsp;Маланин. Пермь: Изд-во Перм. ун-та, 2001. 279 с. С. 61-62.
* {{Стаття|title=Тайна доктора Деревенко|url=http://media-office.ru/?go=470534&pass=01e322f369656b17d8f4e73e9c54b7a1|видання=Пермские новости|тип=газета|date=2009|місяць=11|число=20}}
* [http://kfinkelshteyn.narod.ru/Tzarskoye_Selo/Uch_zav/Nik_Gimn/NGU_Derevenko.htm Деревенко Николай Владимирович, друг наследника Алексея].

[[Категорія:Репресовані в СРСР]]
[[Категорія:Науковці Пермського університету]]
[[Категорія:Хірурги СРСР]]
[[Категорія:Хірурги Російської імперії]]
[[Категорія:Померли у Дніпрі]]
[[Категорія:Уродженці Бессарабії]]
[[Категорія:Народились 1879]]
[[Категорія:Народились 27 липня]]
[[Категорія:Доктори медицини Російської імперії]]
[[Категорія:Випускники Імператорської медико-хірургічної академії]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]

title: Деревенко Володимир Миколайович

Народився: 15 (27) липня 1879 · Бєлцький повіт, Бессарабська губернія, Російська імперія

Помер: не раніше 1936 і не пізніше 1939 · Дніпропетровськ, Українська СРР, СРСР

Країна: Російська імперія · СРСР

Діяльність: хірург

Alma mater: Імператорська медико-хірургічна академіяd

Галузь: хірургія

Заклад: Пермський державний університет

Науковий ступінь: доктор медицини (1908)


text:
# Казунь-Новий
Казунь-Новий (пол. Kazuń Nowy) — село в Польщі, у гміні Чоснув Новодворського повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 803 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Варшавського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 416     | 70                 | 307              | 39                   |
| Жінки    | 387     | 65                 | 235              | 87                   |
| Разом    | 803     | 135                | 542              | 126                  |

title: Казунь-Новий

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Казунь-Новий
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Kazuń Nowy}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = KAZUŃ NOWY 02.jpg
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Новодворський повіт (Мазовецьке воєводство)|Новодворський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Чоснув (гміна){{!}}Чоснув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 803
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 22
|поштовий індекс        = 05-152
|автомобільний код      = WND
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0001382
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Казунь-Новий''' ({{lang-pl|Kazuń Nowy}}) — село в Польщі, у [[Чоснув (гміна)|гміні Чоснув]] [[Новодворський повіт (Мазовецьке воєводство)|Новодворського повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:803}} {{МНОЖИНА:803|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Варшавське воєводство|Варшавського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=416 |ЧолПре=70 |ЧолПрац=307 |ЧолПост=39
|Жін=387 |ЖінПре=65 |ЖінПрац=235 |ЖінПост=87
|Разом=803 |РазомПре=135 |РазомПрац=542 |РазомПост=126
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Kazuń Nowy}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Чоснув}}

[[Категорія:Села Новодворського повіту (Мазовецьке воєводство)]]
[[Категорія:Казунь-Новий]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Новодворський повіт

Гміна: Чоснув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: WND

OSM: ↑336326 ·R (Ґміна Чоснув)


text:
# Средська
Сре́дська (болг. Средска) — село в Кирджалійській області Болгарії. Входить до складу общини Черноочене.

## Населення
За даними перепису населення 2011 року у селі проживали 18 осіб, усі — турки.
Розподіл населення за віком у 2011 році:
Динаміка населення:

title: Средська

wikitext:
{{НП Болгарії
 | назва                 = Средська
 | статус                = село
 | місцева_назва         = {{lang-bg|Средска}}
 | герб                  =
 | прапор                =
 | зображення            =
 | зображення_підпис     =
 | область               = [[Кирджалійська область]]
 | община                = [[Черноочене (община)|Черноочене]]
 | община_кмет           =
 | община_кмет_партія    =
 | кметство              = [[Женда]]
 | кмет                  =
 | кмет_партія           =
 | код_ЕКАТТЕ            = 68566
 | широта                = 41.783
 | довгота               = 25.2
 | висота                = 628
 | населення             = 18
 | населення_рік         = 2011
 | населення_джерело     =
 | площа                 =
 | поштові_індекси       = 6693
 | телефонний_код        =
 | вебсторінка           =
 | фізична_о             = 21
 | фізична_о_джерело     = <ref name="відстані">Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref>
 | фізична_с             = 184
 | фізична_с_джерело     = <ref name="відстані"/>
}}'''Сре́дська''' ({{lang-bg|Средска}}) — село в [[Кирджалійська область|Кирджалійській області]] [[Болгарія|Болгарії]]. Входить до складу общини [[Черноочене (община)|Черноочене]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Болгарії (2011)|перепису населення 2011 року]] у селі проживали {{formatnum:18}} осіб, усі — [[Турки в Болгарії|турки]]<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и самоопределение по етническа принадлежност към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Fdhrysbu?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|archivedate=05.04.2013|deadurl=no}}</ref>.

Розподіл населення за віком у 2011 році<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и възраст към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Irx9OSLX?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|archivedate=14.08.2013|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/розподіл за віком
| макс=5
| всього=18
| 0-4=0
| 5-9=0
| 10-14=1
| 15-19=0
| 20-24=0
| 25-29=0
| 30-34=1
| 35-39=2
| 40-44=0
| 45-49=0
| 50-54=0
| 55-59=0
| 60-64=1
| 65-69=5
| 70-74=2
| 75-79=2
| 80-84=4
| 85+=0
}}

Динаміка населення<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=4487&ezik=bul|title=Национален статистически институт. Справка за населението на с. Средска, общ. Черноочене, обл. Кърджали|language=болгарською|accessdate=2012-01-23|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IsLREfRW?url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=4487|archivedate=2013-08-14|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/Населення Болгарії
|Ширина зображення  = 440
|Максимум шкали     = 250
|Крок більшої шкали = 50
|Крок меншої шкали  = 10
|1934 = 128
|1946 = 154
|1956 = 211
|1965 = 190
|1975 = 94
|1985 = 63
|1992 = 38
|2001 = 26
|2011 = 18
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Кирджалійська область|Черноочене}}
{{Bulgaria-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Болгарія}}

[[Категорія:Села Кирджалійської області]]

title: Средська · болг. Средска

Країна: Болгарія

Область: Кирджалійська область

Община: Черноочене

Кметство: Женда

title: Відстань

Відстань:
До обласного центру
До Софії

title: Розташування

Розташування: СредськаСредська (Болгарія)


text:
# Resident Evil Re:Verse
Resident Evil Re:Verse — відеогра, шутер від третьої особи з елементами survival horror, розроблений компанією Capcom спільно з Neobards Entertainment. Гра була випущена 28 жовтня 2022 для Windows, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One, Xbox Series та Stadia.

## Ігролад
Гра являє собою багатокористувацький шутер від третьої особи, у основі якого стоять персонажі серії Resident Evil. Гравці (можлива участь від двох до шести гравців) змагаються в п'ятихвилинних матчах, використовуючи зброю та предмети, які розташовані по всій мапі. Перемагає гравець, який набрав найбільшу кількість очок (RP) наприкінці матчу. Кожен персонаж має особливий набір навичок й зброї.

## Розробка та випуск
Resident Evil Re:Verse була анонсована 22 січня 2021 року на виставці Resident Evil Showcase на честь 25-річчя серії. Було продемонстровано 50-секундний трейлер і позначено дату виходу проєкту — 7 травня 2021 року. У квітні того ж року, розробники повідомили про перенесення релізу на літо 2021, а пізніше було повідомлено про перенесення на 2022 рік через проблеми під час бета-тестування гри. У січні 2021 року, було проведено закрите бета-тестування, під час якого один з учасників злив у мережу двогодинний геймплей. У березні 2021 року на сайті розробників з'явилася інформації про відкрите бета-тестування гри у квітні. 7 травня 2021 року PEGI видали грі рейтинг 18. 13 червня 2022 року після довгого затишшя, розробники запланували реліз на 28 жовтня 2022 року. 24 жовтня гра вийшла в ранній доступ і отримала від гравців змішані відгуки. Повноцінний реліз і вихід гри з раннього доступу відбувся 28 жовтня 2022 року на Windows, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One, Xbox Series та Stadia.

## Сприйняття
| Агрегатор  | Оцінка                                  |
| ---------- | --------------------------------------- |
| Metacritic | (PS4) 50/100 (PS5) 45/100 (XONE) 20/100 |

| Видання | Оцінка |
| ------- | ------ |
| IGN     | 5/10   |

Згідно з агрегатором рецензій OpenCritic Resident Evil Re:Verse отримала негативні відгуки від критиків.
Вілл Борджер з IGN оцінив гру в 5 балів з 10, зазначивши що гра може принести задоволення в коротких партіях, але кожен матч «змушував його здригатися» через проблеми з балансом. Також він поскаржився на відсутність різноманітності та методи монетизації, які роблять поліпшення доступнішими тим, хто «готовий витрачати гроші».

title: Resident Evil Re:Verse

wikitext:
{{Відеогра
|title        = Resident Evil Re:Verse
|image        =
|developer    = {{Прапорець|JAP}} [[Capcom]]
 {{Прапорець|CHN}} {{не перекладено|Neobards Entertainment|Neobards Entertainment|ru|Neobards Entertainment}}
|publisher    = {{Прапорець|JAP}} [[Capcom]]
|distributor  =
|translator   =
|producer     = Беккі Лієн
 Раян Чен
|designer     = Хао-Чунг Су
 Сінь-Цзю Гомель
 Ліюань-Тао Цай
|director     =
|writer       =
|artist       =
|composer     = Джефф Бродбент
|programmer   = Елвін Чен
 Гері Юхеррі Цайджон
 Хсі Пінг Усеан
|announced    =
|released     = 28 жовтня 2022
|genre        = [[Шутер від третьої особи]]
 [[Survival horror]]
|platforms    = {{vgpl| Windows | PlayStation 4 | PlayStation 5 | Xbox One | Xbox Series | Stadia }}
|resolution   =
|engine       = [[RE Engine]]
|mode        = [[Багатокористувацька гра]]
|ratings      =
|media        =
|series       = [[Resident Evil (серія ігор)|Resident Evil]]
|preceded by  = [[Resident Evil Village]]
|followed by  = [[Resident Evil 4 (відеогра, 2023)|Resident Evil 4]]
|license      =
|ukrainian    =
|site         = https://www.residentevil.com/reverse/us/
}}
'''Resident Evil Re:Verse''' — відеогра, [[шутер від третьої особи]] з елементами [[survival horror]], розроблений компанією [[Capcom]] спільно з {{не перекладено|Neobards Entertainment|Neobards Entertainment|ru|Neobards Entertainment}}. Гра була випущена 28 жовтня 2022 для [[Windows]], [[PlayStation 4]], [[PlayStation 5]], [[Xbox One]], [[Xbox Series]] та [[Stadia]].

== Ігролад ==
Гра являє собою [[Багатокористувацька гра|багатокористувацький]] [[шутер від третьої особи]], у основі якого стоять персонажі серії ''[[Resident Evil (серія ігор)|Resident Evil]]''. Гравці (можлива участь від двох до шести гравців) змагаються в п'ятихвилинних матчах, використовуючи зброю та предмети, які розташовані по всій мапі. Перемагає гравець, який набрав найбільшу кількість очок (RP) наприкінці матчу. Кожен персонаж має особливий набір навичок й зброї.

== Розробка та випуск ==
''Resident Evil Re:Verse'' була анонсована 22 січня 2021 року на виставці Resident Evil Showcase на честь 25-річчя серії. Було продемонстровано 50-секундний трейлер і позначено дату виходу проєкту — 7 травня 2021 року<ref>{{Cite web|url=https://www.ign.com/articles/resident-evil-8-village-multiplayer-re-verse|title=Resident Evil Village RE:Verse Multiplayer Announced|last=Kim|first=Matt|date=2021-01-21|website=IGN|language=en|access-date=2024-04-16}}</ref>. У квітні того ж року, розробники повідомили про перенесення релізу на літо 2021<ref>{{Cite news|url=https://www.pcgamer.com/resident-evil-reverse-has-been-delayed/|title=Resident Evil Re:Verse has been delayed|last=published|first=Shaun Prescott|date=2021-04-27|language=en|work=PC Gamer|access-date=2024-04-16}}</ref>, а пізніше було повідомлено про перенесення на 2022 рік через проблеми під час бета-тестування гри<ref>{{Cite news|url=https://www.pcgamer.com/resident-evil-spin-off-reverse-has-been-delayed-yet-again-and-capcom-wont-commit-to-anything-beyond-2022/|title=Resident Evil spin-off Re:Verse has been delayed yet again, and Capcom won't commit to anything beyond '2022'|last=published|first=Andy Kelly|date=2021-07-15|language=en|work=PC Gamer|access-date=2024-04-16}}</ref>. У січні 2021 року, було проведено закрите бета-тестування, під час якого один з учасників злив у мережу двогодинний геймплей<ref>{{Cite web|url=https://www.windowscentral.com/resident-evil-reverse-multiplayer-resident-evil-village|title=Resident Evil Re:Verse multiplayer game leaked, included with Resident Evil Village|last=published|first=Samuel Tolbert|date=2021-01-21|website=Windows Central|language=en|access-date=2024-04-16}}</ref>. У березні 2021 року на сайті розробників з'явилася інформації про відкрите бета-тестування гри у квітні<ref>{{Cite web|url=https://www.residentevil.com/reverse/us/topic/obt/|title=Open Beta Test - Resident Evil Re:Verse {{!}} CAPCOM|website=www.residentevil.com|language=en-US|access-date=2024-04-16}}</ref>. 7 травня 2021 року [[PEGI]] видали грі рейтинг 18<ref>{{Cite web|url=https://pegi.info/search-pegi?q=Resident+Evil+Re:Verse&op=Search&age%5B%5D=&descriptor%5B%5D=&publisher=&platform%5B%5D=&release_year%5B%5D=&page=1&form_build_id=form-bVmGZPyo9rbn5kFt1dw3-R9XURGokLgs3ruQxxCmOUE&form_id=pegi_search_form|title=Search {{!}} Pegi Public Site|website=pegi.info|access-date=2024-04-16}}</ref>. 13 червня 2022 року після довгого затишшя, розробники запланували реліз на 28 жовтня 2022 року<ref>{{Cite news|url=https://www.eurogamer.net/resident-evil-reverse-has-a-new-october-release-date|title=Resident Evil Re:Verse has a new October release date|date=2022-06-13|language=en|work=Eurogamer.net|access-date=2024-04-16}}</ref>. 24 жовтня гра вийшла в ранній доступ і отримала від гравців змішані відгуки<ref>{{Cite news|url=https://www.pcgamer.com/resident-evil-reverse-is-about-to-have-an-early-access-beta-ahead-of-its-oct-28-launch/|title=Resident Evil Re:Verse is about to have an early access beta ahead of its Oct 28 launch|last=updated|first=Jody Macgregor last|date=2022-10-23|language=en|work=PC Gamer|access-date=2024-04-16}}</ref>. Повноцінний реліз і вихід гри з раннього доступу відбувся 28 жовтня 2022 року на Windows, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One, Xbox Series та Stadia.

== Сприйняття ==
{{Video game reviews
| MC = (PS4) 50/100<ref>https://www.metacritic.com/game/resident-evil-reverse/critic-reviews/?platform=playstation-4</ref>
 (PS5) 45/100<ref>https://www.metacritic.com/game/resident-evil-reverse/critic-reviews/?platform=playstation-5</ref>
 (XONE) 20/100<ref>https://www.metacritic.com/game/resident-evil-reverse/critic-reviews/?platform=xbox-one</ref>
| IGN = 5/10<ref>{{Cite web|url=https://www.ign.com/articles/resident-evil-reverse-review|назва=Resident Evil Re:Verse Review|видавець=[[IGN]]|ім'я1=Will|прізвище1=Borger|дата=3 листопада 2022|url-архіву=https://web.archive.org/web/20231211090847/https://www.ign.com/articles/resident-evil-reverse-review|дата-архіву=2023-12-11|мертвий-url=dead|дата-доступу=16 квітня 2024}} {{ref-en}}</ref>
}}

Згідно з агрегатором рецензій [[OpenCritic]] ''Resident Evil Re:Verse'' отримала негативні відгуки від критиків<ref>{{Cite web|url=https://opencritic.com/game/13934/resident-evil-re-verse|title=Resident Evil Re:Verse Reviews|website=OpenCritic|language=en|access-date=2024-04-16}}</ref>.

Вілл Борджер з ''[[IGN]]'' оцінив гру в 5 балів з 10, зазначивши що гра може принести задоволення в коротких партіях, але кожен матч «змушував його здригатися» через проблеми з балансом. Також він поскаржився на відсутність різноманітності та методи монетизації, які роблять поліпшення доступнішими тим, хто «готовий витрачати гроші»<ref>{{Cite web|url=https://www.ign.com/articles/resident-evil-reverse-review|title=Resident Evil Re:Verse Review|last=Borger|first=Will|date=2022-11-03|website=IGN|language=en|access-date=2024-04-16}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Resident Evil}}

[[Категорія:Кооперативні відеоігри]]
[[Категорія:Багатокористувацькі онлайн ігри]]
[[Категорія:Відеоігри, розроблені в Японії]]
[[Категорія:Відеоігри, розроблені в Китаї]]
[[Категорія:Спінофи Resident Evil|Re:Verse]]
[[Категорія:Відеоігри 2022]]

title: Resident Evil Re:Verse

Розробник: Capcom · Neobards Entertainment

Видавець: Capcom

Дистриб'ютор: PlayStation Store, Microsoft Store і Steam

Жанр(и): Шутер від третьої особи · Survival horror

Платформа: Microsoft Windows · PlayStation 4 · PlayStation 5 · Xbox One · Xbox Series X/S · Google Stadia

Ліцензія: пропрієтарна ліцензія

Дата випуску: 28 жовтня 2022

Режим гри: Багатокористувацька гра

Мова: англійська, іспанська і японська

title: Творці

Продюсер: Беккі Лієн · Раян Чен

Ігродизайнер(и): Хао-Чунг Су · Сінь-Цзю Гомель · Ліюань-Тао Цай

Програміст(и): Елвін Чен · Гері Юхеррі Цайджон · Хсі Пінг Усеан

Композитор(и): Джефф Бродбент

title: Технічні деталі

Рушій: RE Engine

Носій: цифрова дистрибуція

title: Resident Evil

Попередня гра: Resident Evil Village

Наступна гра: Resident Evil 4


text:
# The Mandrake Project
The Mandrake Project — сьомий студійний альбом вокаліста Iron Maiden Брюса Дікінсона, випущений 1 березня 2024 року. Написання пісень для альбому було розділено між Роєм Зі та Дікінсоном. Це перший сольний альбом Дікінсона майже за два десятиліття з моменту випуску Tyranny of Souls 2005 року, що позначає найдовший проміжок між двома студійними альбомами в його сольній кар'єрі. За словами Брюса чимало пісень з альбому було написано приблизно 20 років тому. Основна тема альбому — паралельні всесвіти та сплетіння науки та магії.

## Сингли
Першим синглом, який промотував The Mandrake Project, став «Afterglow of Ragnarok». Дікінсон представив музику з альбому, аби розповісти про концепцію альбому.
«Rain on the Graves» — другий сингл з альбому, вийшов 25 січня лейблом BMG Records. Обидва сингли супроводжувались музичними відео. Пісня включає гітарний риф, клавішні частини та розповідне вокальне виконання. На написання пісні Брюса надихнули відвідини могили поета-романтика Вільяма Вордсворта в Озерному краї.
Також було заявлено плани поступово випустити окремі розповідні відео для кожної пісні альбому.

## Список пісень
| Трек-лист альбому The Mandrake Project | Трек-лист альбому The Mandrake Project | Трек-лист альбому The Mandrake Project | Трек-лист альбому The Mandrake Project |
| #                                      | Назва                                  | Автор                                  | Тривалість                             |
| -------------------------------------- | -------------------------------------- | -------------------------------------- | -------------------------------------- |
| 1.                                     | «Afterglow of Ragnarok»                | Брюс Дікінсон, Roy Z                   | 5:45                                   |
| 2.                                     | «Many Doors to Hell»                   | Dickinson, Z                           | 4:48                                   |
| 3.                                     | «Rain on the Graves»                   | Dickinson                              | 5:05                                   |
| 4.                                     | «Resurrection Men»                     | Dickinson, Z                           | 6:24                                   |
| 5.                                     | «Fingers in the Wounds»                | Dickinson, Z                           | 3:39                                   |
| 6.                                     | «Eternity Has Failed»                  | Dickinson                              | 6:59                                   |
| 7.                                     | «Mistress of Mercy»                    | Dickinson                              | 5:08                                   |
| 8.                                     | «Face in the Mirror»                   | Dickinson                              | 4:08                                   |
| 9.                                     | «Shadow of the Gods»                   | Dickinson, Z                           | 7:02                                   |
| 10.                                    | «Sonata (Immortal Beloved)»            | Dickinson, Z                           | 9:51                                   |
| 58:44                                  |                                        |                                        |                                        |

## Учасники
Музиканти
- Брюс Дікінсон — головний вокал (усі треки), акустична гітара (треки 4, 8), ударні бонґо (4), додаткові клавішні (6, 7), перкусія (6)
- Рой Зі — бас, гітара
- Дейв Морено — ударні
- Mistheria — клавішні
- Кріс Деклерк — соло-гітара (трек 3)
- Гас Джі — соло-гітара (трек 6)
- Серхіо Куадрос — дерев'яні духові (доріжка 6)

Техніки
- Roy Z — продакшн, зведення, інженерія
- Брендан Даффі — мастеринг, зведення, інженерія
- Роджер Рамірез — зведення (доріжка 1), інженерія (1)
- Addasi Addasi — інженерія
- Алонсо Еррера — інженерія
- Крістіан Каммінгс — інженерія
- Дейв Морено — інженерія
- Ідріс Наді — інженерія
- Майкл Харріс — інженерія
- Френк Гібсон — інженерія (доріжка 1)
- Денис Карібо — інженерія (доріжка 7)
- Брюс Бухалтер — допомога у зведенні (доріжка 1)

## Комікс
Альбом є концептуальним і розповідає суцільну історію для кращого занурення в яку рекомендовано мати однойменний комікс.
The Mandrake Project — це не просто альбом, а темна, доросла історія влади, насильства та боротьби за ідентичність, яка розгортається на тлі наукових і окультних геніїв. Серія коміксів, створена Брюсом Дікінсоном, написана Тоні Лі та чудово проілюстрована Стезом Джонсоном для Z2 Comics, виходить у вигляді 12 квартальних випусків, які буде зібрано в три щорічні графічні романи.

## Чарти
| Чарт (2024)                                        | Найвища позиція |
| -------------------------------------------------- | --------------- |
| Australian Albums (ARIA)                           | 59              |
| Австрія Austrian Albums (Ö3 Austria)               | 1               |
| Бельгія Belgian Albums (Ultratop Flanders)         | 4               |
| Бельгія Belgian Albums (Ultratop Wallonia)         | 8               |
| Хорватія Croatian Foreign Albums (IFPI)            | 28              |
| Чехія Czech Albums (ČNS IFPI)                      | 87              |
| Нідерланди Dutch Albums (MegaCharts)               | 6               |
| Фінляндія Finnish Albums (Suomen virallinen lista) | 2               |
| Франція French Albums (SNEP)                       | 10              |
| Німеччина German Albums (Offizielle Top 100)       | 1               |
| Угорщина Hungarian Albums (MAHASZ)                 | 19              |
| Ірландія Irish Albums (IRMA)                       | 78              |
| Italian Albums (FIMI)                              | 14              |
| Португалія Portuguese Albums (AFP)                 | 5               |
| Шотландія Scottish Albums (OCC)                    | 2               |
| Іспанія Spanish Albums (PROMUSICAE)                | 7               |
| Swedish Albums (Sverigetopplistan)                 | 1               |
| Швейцарія Swiss Albums (Schweizer Hitparade)       | 2               |
| Велика Британія UK Albums (OCC)                    | 3               |
| Велика Британія UK Independent Albums (OCC)        | 1               |
| Велика Британія UK Rock & Metal Albums (OCC)       | 1               |
| США Billboard 200                                  | 176             |
| США Independent Albums (Billboard)                 | 30              |
| США Top Hard Rock Albums (Billboard)               | 9               |

title: The Mandrake Project

wikitext:
{{Музичний альбом
| Назва      = The Mandrake Project
| Тип        = студійний
| Виконавець = [[Брюс Дікінсон]]
| Обкладинка = The Mandrake Project.jpg
| Випущено   = 1 березня 2024 року
| Жанр       = [[геві-метал]]
| Тривалість = 58:49
| Лейбл      = [[BMG Records|BMG]]
| Продюсер   = [[Roy Z]]
| Рік        = 2024
| Мова       = [[англійська]]
| Попередній = [[Tyranny of Souls]] ([[2005]] рік)
| Інше = {{Singles
 | Name          = The Mandrake Project
 | Type          = студійний
 | single 1      = Afterglow of Ragnarok
 | single 1 date = 30 листопада 2023
 | single 2      = Rain on the Graves
 | single 2 date = 25 січня 2024
}}
}}

'''''The Mandrake Project''''' — сьомий студійний альбом вокаліста [[Iron Maiden]] [[Брюс Дікінсон|Брюса Дікінсона]], випущений 1 березня 2024 року. Написання пісень для альбому було розділено між Роєм Зі та Дікінсоном.<ref>{{Cite web|url=https://blabbermouth.net/news/bruce-dickinson-explains-how-the-mandrake-project-grew-into-much-more-than-just-an-album|title=Bruce Dickinson Explains How 'The Mandrake Project' Grew Into Much More Than Just An Album|date=2023-12-02|website=[[Blabbermouth.net]]|language=en|accessdate=2024-01-26}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://metalinjection.net/upcoming-releases/bruce-dickinson-the-mandrake-project-is-much-more-than-music|title=Bruce Dickinson: "The Mandrake Project Is Much More Than Music"|last=Barrios|first=Joel|date=2023-10-10|website=Metal Injection|language=en-US|accessdate=2024-01-26}}</ref> Це перший сольний альбом Дікінсона майже за два десятиліття з моменту ''випуску [[Tyranny of Souls]]'' 2005 року, що позначає найдовший проміжок між двома студійними альбомами в його сольній кар'єрі. За словами Брюса чимало пісень з альбому було написано приблизно 20 років тому. Основна тема альбому — паралельні всесвіти та сплетіння науки та магії.

== Сингли ==
Першим синглом, який промотував ''The Mandrake Project,'' став «Afterglow of Ragnarok». Дікінсон представив музику з альбому, аби розповісти про концепцію альбому.<ref>{{Cite web|url=https://www.ironmaiden.com/news/article/new-single-afterglow-of-ragnarok-out-dec-1st-european-tour-announced|title=Afterglow of Ragnarok – the first single|date=2024-01-26|website=ironmaiden.com|accessdate=2024-01-26|archive-date=2023-11-14|archive-url=https://web.archive.org/web/20231114140223/https://www.ironmaiden.com/news/article/new-single-afterglow-of-ragnarok-out-dec-1st-european-tour-announced|url-status=dead}}</ref>

«Rain on the Graves» — другий сингл з альбому, вийшов 25 січня лейблом BMG Records. Обидва сингли супроводжувались музичними відео. Пісня включає гітарний риф, клавішні частини та розповідне вокальне виконання. На написання пісні Брюса надихнули відвідини могили поета-романтика [[Вільям Вордсворт|Вільяма Вордсворта]] в [[Озерний край (Велика Британія)|Озерному краї]].<ref>{{Cite web|url=https://www.ironmaiden.com/news/article/bruce-s-new-track-rain-on-the-graves-is-out-now|title=Rain on the Graves – the first single|date=2024-01-26|website=ironmaiden.com|accessdate=2024-01-26|url-status=dead}}</ref>

Також було заявлено плани поступово випустити окремі розповідні відео для кожної пісні альбому.

== Список пісень ==
{{track listing
|headline=Трек-лист альбому ''The Mandrake Project''
|total_length=58:44
|title1=Afterglow of Ragnarok
|writer1=[[Брюс Дікінсон]], [[Roy Z]]
|length1=5:45
|title2=Many Doors to Hell
|writer2=Dickinson, Z
|length2=4:48
|title3=Rain on the Graves
|writer3=Dickinson
|length3=5:05
|title4=Resurrection Men
|writer4=Dickinson, Z
|length4=6:24
|title5=Fingers in the Wounds
|writer5=Dickinson, Z
|length5=3:39
|title6=Eternity Has Failed
|writer6=Dickinson
|length6=6:59
|title7=Mistress of Mercy
|writer7=Dickinson
|length7=5:08
|title8=Face in the Mirror
|writer8=Dickinson
|length8=4:08
|title9=Shadow of the Gods
|writer9=Dickinson, Z
|length9=7:02
|title10=Sonata (Immortal Beloved)
|writer10=Dickinson, Z
|length10=9:51}}

== Учасники ==
'''Музиканти'''

* [[Брюс Дікінсон]] — головний вокал (усі треки), акустична гітара (треки 4, 8), [[Бонґо (музичний інструмент)|ударні бонґо]] (4), додаткові клавішні (6, 7), перкусія (6)
* Рой Зі — бас, гітара
* Дейв Морено — ударні
* Mistheria — клавішні
* Кріс Деклерк — соло-гітара (трек 3)
* Гас Джі — соло-гітара (трек 6)
* Серхіо Куадрос — [[Дерев'яні духові музичні інструменти|дерев'яні духові]] (доріжка 6)

'''Техніки'''

* Roy Z — [[Музичний продюсер|продакшн]], зведення, [[Звукорежисер|інженерія]]
* Брендан Даффі — мастеринг, зведення, інженерія
* Роджер Рамірез — зведення (доріжка 1), інженерія (1)
* Addasi Addasi — інженерія
* Алонсо Еррера — інженерія
* Крістіан Каммінгс — інженерія
* Дейв Морено — інженерія
* Ідріс Наді — інженерія
* Майкл Харріс — інженерія
* Френк Гібсон — інженерія (доріжка 1)
* Денис Карібо — інженерія (доріжка 7)
* Брюс Бухалтер — допомога у зведенні (доріжка 1)

== Комікс ==

Альбом є концептуальним і розповідає суцільну історію для кращого занурення в яку рекомендовано мати однойменний комікс.

''The Mandrake Project — це не просто альбом, а темна, доросла історія влади, насильства та боротьби за ідентичність, яка розгортається на тлі наукових і окультних геніїв. Серія коміксів, створена Брюсом Дікінсоном, написана Тоні Лі та чудово проілюстрована Стезом Джонсоном для Z2 Comics, виходить у вигляді 12 квартальних випусків, які буде зібрано в три щорічні графічні романи.[https://www.themandrakeproject.com/comic/]''

== Чарти ==
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="text-align:center"
|+ Позиції в чартах альбому ''The Mandrake Project''
! scope="col"| Чарт (2024)
! scope="col"| Найвища <br/>позиція
|-
! scope="row"| Australian Albums ([[ARIA Charts|ARIA]])<ref>{{cite magazine|title=The ARIA Report: Week Commencing 11 березня 2024|magazine=The ARIA Report|publisher=[[Australian Recording Industry Association]]|issue=1775|page=6|date=11 березня 2024}}</ref>
| 59
|-
{{album chart|Austria|1|M|url=https://oe3.orf.at/charts/stories/oe3austriatop40longplay/|title=Album Чарт 10/2024|work=oe3.orf.at|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=13 березня 2024}}
|-
{{album chart|Flanders|4|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=10 березня 2024}}
|-
{{album chart|Wallonia|8|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=10 березня 2024}}
|-
{{album chart|Croatia|28|date=2024 11|rowheader=true|refname="cr"|accessdate=19 березня 2024}}
|-
{{album chart|Czech|87|date=2024 10|rowheader=true|refname="cz"|accessdate=11 березня 2024}}
|-
{{album chart|Netherlands|6|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=9 березня 2024}}
|-
{{album chart|Finland|2|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=9 березня 2024}}
|-
{{album chart|France|10|M|url=http://snepmusique.com/les-tops/le-top-de-la-semaine/top-albums/?semaine=10?&annee=2024&categorie=Top%20Albums|title=Top Albums (Week 10, 2024)|publisher=Syndicat National de l'Édition Phonographique|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=11 березня 2024}}
|-
{{album chart|Germany4|1|id=531103|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=8 березня 2024}}
|-
{{album chart|Hungary|19|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|year=2024|week=10|rowheader=true|accessdate=14 березня 2024}}
|-
{{album chart|Ireland|78|M|url=http://www.irma.ie/index.cfm?page=irish-charts&chart=Albums|title=Irish Albums Chart: 8 березня 2024|publisher=[[Irish Recorded Music Association]]|rowheader=true|accessdate=9 березня 2024}}
|-
! scope="row"| Italian Albums ([[Federazione Industria Musicale Italiana|FIMI]])<ref>{{cite web|url=https://www.fimi.it/top-of-the-music/classifiche.kl#/charts/1/2024/10|title=Album – Classifica settimanale WK 10 (dal 01.03.2024 al 07.03.2024)|publisher=[[Federazione Industria Musicale Italiana]]|language=it|accessdate=9 березня 2024}}</ref>
| 14
|-
{{album chart|Portugal|5|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=13 березня 2024}}
|-
{{album chart|Scotland|2|date=20240308|rowheader=true|accessdate=9 березня 2024}}
|-
{{album chart|Spain|7|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=12 березня 2024}}
|-
! scope="row"| Swedish Albums ([[Sverigetopplistan]])<ref>{{cite web|url=https://www.sverigetopplistan.se/chart/54?dspy=2024&dspp=10|title=Veckolista Album, vecka 10|publisher=[[Sverigetopplistan]]|accessdate=9 березня 2024}}</ref>
| 1
|-
{{album chart|Switzerland|2|artist=Bruce Dickinson|album=The Mandrake Project|rowheader=true|accessdate=10 березня 2024}}
|-
{{album chart|UK2|3|date=20240308|rowheader=true|accessdate=8 березня 2024}}
|-
{{album chart|UKIndependent|1|date=20240308|rowheader=true|accessdate=9 березня 2024}}
|-
{{album chart|UKRock|1|date=20240308|rowheader=true|accessdate=9 березня 2024}}
|-
{{album chart|Billboard200|176|artist=Bruce Dickinson|rowheader=true|accessdate=12 березня 2024}}
|-
{{album chart|BillboardIndependent|30|artist=Bruce Dickinson|rowheader=true|accessdate=12 березня 2024}}
|-
{{album chart|BillboardHardRock|9|artist=Bruce Dickinson|rowheader=true|accessdate=12 березня 2024}}
|}

== Посилання ==
{{примітки|2}}

{{DEFAULTSORT:M}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Альбоми Брюса Дікінсона]]

title: Студійний альбом

Виконавець: Брюс Дікінсон

Дата випуску: 1 березня 2024 року

Жанр: геві-метал

Мова: англійська

Лейбл: BMG

Продюсер: Roy Z

title: Хронологія Брюс Дікінсон

| Попередній | Tyranny of Souls (2005 рік) |: Наступний

title: Сингли з The Mandrake Project

Сингли з The Mandrake Project: 1. «Afterglow of Ragnarok» · Випущений: 30 листопада 2023 2. «Rain on the Graves» · Випущений: 25 січня 2024

Попередній: Tyranny of Souls (2005 рік)


text:
# 3-й повітряний корпус (Третій Рейх)
3-й повітряний корпус (нім. III. Fliegerkorps) — авіаційний корпус Люфтваффе за часів Другої світової війни.

## Історія
3-й повітряний корпус сформований у листопаді 1939 року на основі 3-ї авіаційної дивізії. Існував нетривалий термін і незабаром увійшов до складу 4-го повітряного флоту, як командування особливого призначення Люфтваффе (нім. General der Luftwaffe zur besonderen Verwendung).

title: 3-й повітряний корпус (Третій Рейх)

wikitext:
{{Otheruses2|3-й корпус}}
{{Infobox Military Unit
|unit_name               = <big>'''3-й повітряний корпус'''</big><br/>III. Fliegerkorps
|image                   = Kommandierender General eines Fliegerkorps.svg
|caption                 = Прапор [[командир]]а повітряного корпусу [[Люфтваффе]]
|dates                   = листопад — грудень [[1939]]
|country                 = {{GERnazi}}
|allegiance              = {{fВермахт}}
|branch                  = {{FЛюфтваффе}}
|type                    =
|role                    = [[військова авіація]]
|size                    = [[авіаційний корпус]]
|command_structure       = Див. [[#Командування|Командування]]
|garrison                = [[Мюнстер]]
|nickname                =
|battle_honours          =
|march                   =
|motto                   =
|mascot                  =
|battles                 = '''[[Друга світова війна]]'''
|notable_commanders      =
|anniversaries           =
|identification_symbol   =
}}
'''3-й повітряний корпус''' ({{lang-de|III. Fliegerkorps}}) — [[авіаційний корпус]] [[Люфтваффе]] за часів [[Друга світова війна|Другої світової війни]].

== Історія ==
3-й повітряний корпус сформований у листопаді [[1939]] року на основі [[3-тя авіаційна дивізія (Третій Рейх)|3-ї авіаційної дивізії]]. Існував нетривалий термін і незабаром увійшов до складу [[4-й повітряний флот (Третій Рейх)|4-го повітряного флоту]], як командування особливого призначення Люфтваффе ({{lang-de|General der Luftwaffe zur besonderen Verwendung}}).

== Див. також ==
* [[Стратегічна повітряна оборона Рейху]]
* [[Почесний Кубок Люфтваффе]]
* [[Стратегічні бомбардування під час Другої світової війни]]
* [[Організація Люфтваффе (1933–45)|Організація Люфтваффе (1933–1945)]]
* [[Список асів Люфтваффе Другої світової війни]]

== Посилання ==
* {{cite web |url=http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Fliegerkorps/Fliegerkorps3.htm |title=III. Fliegerkorps |publisher=на lexikon-der-wehrmacht.de |accessdate=4 квітня 2018 |archive-date=3 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160303202340/http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Fliegerkorps/Fliegerkorps3.htm }} {{ref-de}}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* Georg Tessin: Verbände und Truppen der deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939—1945 Band 14: Die Landstreitkräfte (Namensverbände) 496 S., gebunden — Die Luftstreitkräfte: Fliegende Verbände. Flakeinsatz im Reich 1943—1945
* Ulf Balke: Der Luftkrieg in Europa. Die operativen Einsätze des Kampfgeschwaders 2 im Zweiten Weltkrieg 1. Band, Bechtermünz Verlag

{{Портали|Нацистська Німеччина|Друга світова війна|Авіація|Війна}}

{{Люфтваффе за часів Другої світової війни}}

[[Категорія:Авіаційні корпуси Третього Рейху]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 1939]]
[[Категорія:Засновані в Німеччині 1939]]
[[Категорія:Військові формування, розформовані 1939]]

title: 3-й повітряний корпус · III. Fliegerkorps

На службі: листопад — грудень 1939

Країна: Третій Рейх

Належність: Вермахт

Вид: Люфтваффе

Роль: військова авіація

Чисельність: авіаційний корпус

У складі: Див. Командування

Гарнізон/Штаб: Мюнстер

Війни/битви: Друга світова війна