text:
# Lost Message
Lost Message — український альтернативний нью-метал гурт з міста Суми. Був заснований в 2011 році. Від початку існування стилістика гурту постійно змінювалася починаючи від репкору, альтернативного металу до року з елементами панк-року.
На початку 2019 року гурт підписав контракт з лейблом Moon Records.

## Історія гурту
Дебютний альбом «По Вкусу» вийшов у світ в 2013 році, а вже через рік — EP під назвою «0542». У 2017 — EP під назвою «Экипаж» і два сингли: «Крыши» і «На Системе» на перший з яких було відзнято відеокліп.
У 2019 році «Lost Message» розпочинає роботу над платівкою «Зупини Мить», першу частину якої було видано у квітні на лейблі «Moon Records»..
На весні 2019 гурт презентує відеороботу на пісню «RockStar».
Гурт «Lost Message» став учасником чисельних музичних фестивалів, та ділив сцену з такими відомими виконавцями як «Space Of Variations», «DeTach», «АННА», «Артем Пивоваров» та інші.
У 2019 році «Lost Message» підписав контракт з відомим міжнародним музичним лейблом «MOON Records Ukraine».

## Склад
- Андрій Шевченко (вокал, тексти)
- Дмитро Родін (гітара, вокал)
- Максим Ісаєв (гітара)
- Іван Мірошниченко (барабани)

## Дискографія

### ЕР
- «Экипаж»

### Сингли
- «Крыши»
- «На Системе»
- «Зло»

## Участь у фестивалях
Гурт брав участь у таких музичних фестивалях:
- 2017 р. —Smila Rock Fest (м. Сміла, Черкаська обл.)
- 2018 р. — Схід Рок, Sumy Rock Fest (м. Суми), Купальська Спека (м. Липовець, Вінницька обл.), День вуличної музики (м. Суми)
- 2019 р. — Схід Рок, Sumy Rock Fest (м. Суми), Sumy Energy Fest (м. Суми), LuMena (м. Мена, Чернігівська обл.)

## Відеокліпи
«Зло»
«RockStar [Архівовано 18 травня 2019 у Wayback Machine.]»

title: Lost Message

wikitext:
{{Музичний колектив|Фотографія=|Жанр=[[нью-метал]], [[альтернативний рок]], [[реп-кор]]|Країна={{UKR}}|Місто=[[Суми]]|Мова={{українська}}|Роки=[[2011]]—донині|Сайт={{url|lostmessage.com.ua}}|Склад=Андрій Шевченко
Дмитро Родін
Максим Ісаєв
 Олександр Тульський
 Іван Мірошниченко|Опис_фотографії=Гурт у 2019 році|Лейбл=[[Moon Records]]}}

'''Lost Message''' — [[український]] [[Альтернативний рок|альтернативний]] нью-метал гурт з міста [[Суми]]. Був заснований в 2011 році. Від початку існування стилістика гурту постійно змінювалася починаючи від [[репкор]]у, [[Альтернативний метал|альтернативного металу]] до року з елементами [[панк-рок]]у.

На початку 2019 року гурт підписав контракт з лейблом [[Moon Records]]<ref>{{Cite web|title=Артисты|url=http://moon.ua/artisti/?id=2502|website=moon.ua|accessdate=2020-05-14|archive-date=15 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200215155416/http://moon.ua/artisti/?id=2502}}</ref>.

== Історія гурту ==
Дебютний альбом «По Вкусу» вийшов у світ в 2013 році, а вже через рік — EP під назвою «0542». У 2017 — EP під назвою «Экипаж» і два сингли: «Крыши» і «На Системе» на перший з яких було відзнято відеокліп.

У 2019 році «Lost Message» розпочинає роботу над платівкою «Зупини Мить», першу частину якої було видано у квітні на лейблі «Moon Records».<ref>{{Cite web|title=Український Рок Гурт LOST MESSAGE|url=https://skyrock.site/group/lost-message/|website=SkyRock|accessdate=2020-05-14|language=ru-RU|archive-date=1 жовтня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201001015056/https://skyrock.site/group/lost-message/}}</ref>.

На весні 2019 гурт презентує відеороботу на пісню «RockStar».

Гурт «Lost Message» став учасником чисельних музичних фестивалів, та ділив сцену з такими відомими виконавцями як [[Space of Variations|«Space Of Variations»]], [[DETACH|«DeTach»]], [[АННА (гурт)|«АННА»]], [[Пивоваров Артем Володимирович|«Артем Пивоваров»]] та інші.

У 2019 році «Lost Message» підписав контракт з відомим міжнародним музичним лейблом «MOON Records Ukraine».

== Склад ==

* Андрій Шевченко (вокал, тексти)
* Дмитро Родін (гітара, вокал)
* Максим Ісаєв (гітара)
* Іван Мірошниченко (барабани)

== Дискографія ==

=== ЕР ===

* «Экипаж»

=== Сингли ===

* «Крыши»
* «На Системе»
* «Зло»

== Участь у фестивалях ==
Гурт брав участь у таких музичних фестивалях:

* 2017 р. —Smila Rock Fest (м. Сміла, Черкаська обл.)
* 2018 р. — [[СХІД-РОК|Схід Рок]], Sumy Rock Fest (м. Суми), Купальська Спека (м. Липовець, Вінницька обл.), День вуличної музики (м. Суми)
* 2019 р. — [[СХІД-РОК|Схід Рок]], Sumy Rock Fest (м. Суми), Sumy Energy Fest (м. Суми), LuMena (м. Мена, Чернігівська обл.)

== Відеокліпи ==
«[https://www.youtube.com/watch?v=yXXcHiQ-hdQ Зло]»

«[https://www.youtube.com/watch?v=0QchLwOC6fU RockStar] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190518132141/https://www.youtube.com/watch?v=0QchLwOC6fU&list=PLqBq_FeuAF3teXlwCDCadzYcyC7nhBaHH |date=18 травня 2019 }}»

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [https://www.youtube.com/user/lostmessagerock/featured Lost Message в Youtube]
* [http://moon.ua/artisti/?id=2502 Lost Message | Moon Records] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200215155416/http://moon.ua/artisti/?id=2502 |date=15 лютого 2020 }}
* [https://cukr.city/city-news/2020/lost-message-album/ Журнал «ЦУКР» про альбом «Зупини Мить»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200803122747/https://cukr.city/city-news/2020/lost-message-album/ |date=3 серпня 2020 }}
* [https://slukh.media/new-music/best-ukr-music-april-2020/ Музичний інтернет-портал «Слух» про альбом «Зупини Мить»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200527035554/https://slukh.media/new-music/best-ukr-music-april-2020/ |date=27 травня 2020 }}
* [http://sumypost.com/sumynews/kultura/sumskyj-rok-gurt-lost-message-prezentuye-novyj-albom/ Інтернет-журнал «The Sumy Post» про альбом «Зупини Мить»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201203194516/https://sumypost.com/sumynews/kultura/sumskyj-rok-gurt-lost-message-prezentuye-novyj-albom/ |date=3 грудня 2020 }}
* [http://sts.sumy.ua/culture/sumski-muzykanty-vypustyly-novyj-albom-i-gotuyutsya-do-vseukrayinskogo-turu.html Телеканал «СТС» про новий альбом гурту] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200526134517/http://sts.sumy.ua/culture/sumski-muzykanty-vypustyly-novyj-albom-i-gotuyutsya-do-vseukrayinskogo-turu.html |date=26 травня 2020 }}

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Українські рок-гурти]]
[[Категорія:Музичні колективи, що з'явились 2011]]
[[Категорія:Музичні гурти Сум]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2011]]

title: Основна інформація

Жанр: нью-метал, альтернативний рок, реп-кор

Роки: 2011—донині

Місто: Суми

Мова: українська

Лейбл: Moon Records

Склад: Андрій Шевченко · Дмитро Родін · Максим Ісаєв · Олександр Тульський · Іван Мірошниченко


text:
# Полковник міліції
 Полковник міліції –  спеціальне звання старшого начальницького складу міліції України в 1991 - 2015 роках. Також використовувалося чи використовується в державах де правоохоронним еквівалентом  поліції є міліція. Здебільшого це країни колишнього СРСР та «Соціалістичного табору».
В Україні з 2015 року звання було замінене на «полковник поліції».

## Використання
- СРСР – 1943-1991
- Україна – 1991-2015
- Росія – 1991-2011
- Білорусь – з 1991
- Таджикистан – з 1991
- Узбекистан – 1991-2019

## Історія звання

### СРСР
В 1943 році відбувається чергова реформа в органах НКВС. 9 лютого 1943 року, Указом Президії Верховної Ради СРСР «Про звання начальницького складу органів НКВС і міліції» замість попередніх спеціальних звань в міліції були введені нові, які у молодшого, середнього та старшого начальницьких складів стали збігатися з військовими званнями. Звання старшого майора міліції зникає, натомість з’являються нові звання підполковника та полковника міліції.  Для вищого начальницького складу були введені особливі спеціальні звання комісарів міліції 1, 2 та 3 рангів. Звання полковник міліції належало до старшого складу та було вище від звання підполковник міліції, та нижче від комісара міліції 3-го рангу.
В такому вигляді звання проіснувало до розпаду СРСР у 1991 році, після цього увійшовши до ієрархії тих країнах які здобувши незалежність залишили міліційну систему правоохоронних органів.

### Україна
Однією з країн, що в 1991 році залишили міліційну систему правоохоронних органів стала Україна. Серед спеціальних звань української міліції, збереглося і звання полковника міліції.
2 липня 2015 року згідно зі ст. 80 розділу VII («Загальні засади проходження служби в поліції») Закону України «Про Національну поліцію», були встановлені спеціальні звання поліції. Нові звання дещо відрізняються від попередніх спеціальних звань міліції. Звання полковник поліції належить до середнього класу. Згідно з розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» при переатестації працівники міліції, що мали спеціальне звання полковник міліції, отримують спеціальне звання полковник поліції.

## Знаки розрізнення
В 1943 році згідно з наказом №126 від 18 лютого відповідно Указу Президії Верховної Ради від 9 лютого 1943 року «О введенні нових знаків розрізнення для особового складу органів і військ НКВС» вводяться нові однострої, та нові знаки розрізнення. Замість петлиць вводяться погони на яких стали розміщуватися знаки розрізнення. Також відбувається уніфікація спеціальних звань з військовими (за виключенням вищого складу). Полковники міліції аналогічно до армійських мали на срібних погонах з двома бірюзовими поздовжніми просвітами, по три золотисті металеві п'ятипроменеві зірочки.
В 1969 році в МВС СРСР вводяться нові однострої темно-сірого кольору («маренго») замість синіх. Погони також стають сірими з червоними кантами та просвітами.
Після отримання в 1991 році Україною незалежності, перший час використовуюся однострій радянської міліції.
Постановою Верховної Ради України від 22 квітня 1993 р. № 3135-XII «Про спеціальні звання, формений одяг та знаки розрізнення в органах внутрішніх справ України» встановлені спеціальні звання для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ.
Згідно з наказом МВС України №535 від 24 травня 2002 року «Про затвердження Правил носіння форменого одягу та знаків розрізнення особами начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовцями спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України» були переглянуті знаки розрізнення та однострої .
Полковник міліції СРСР
| 1943 | 1947 | 1958-1961 | 1958-1961 | 1958-1961 |
| ---- | ---- | --------- | --------- | --------- |
|      |      |           |           |           |

## Носії
| Молодше звання: Підполковник міліції | ГУРСМ НКВС/МВС СРСР 1943-1991 Полковник міліції | Старше звання Комісар міліції 3-го рангу (1943-1973) |
| Молодше звання: Підполковник міліції | ГУРСМ НКВС/МВС СРСР 1943-1991 Полковник міліції | Старше звання Генерал-майор міліції (1973-1991)      |

wikiname: ukwiki

title: Полковник міліції

in_language: uk

wikitext:
{| style="border:1px solid #8888aa; background-color:#f7f8ff; padding:5px; font-size:95%; margin: 0px 12px 12px 0px; float:right; width:250px"
|+
|-----
| bgcolor="#efefef" colspan=2 align="center"|[[Файл: Геральдичний знак - емблема МВС України.svg|left|50px]] '''Полковник''' ''' [[Міліція| міліції]]'''
 '''МВС України'''
|-----
| align="center" colspan=2 style="border-bottom:2px solid gray;font-size: smaller" |
{|align="center"
| [[Файл:Rank insignia of militsiya of Ukraine 13.svg|100px]]
|}
|-----
| bgcolor="#efefef" | Погони || bgcolor="#dfefff" | Полковник міліції
|-----
| bgcolor="#efefef" | Існування|| bgcolor="#dfefff" | [[1991]]  - [[2015]]
 (в Україні)
|-----
| bgcolor="#efefef" | Категорія звань|| bgcolor="#dfefff" |Старший офіцерський склад
|-----
| bgcolor="#efefef" | [[Міліція]]
МВС України|| bgcolor="#dfefff" | '' Полковник міліції ''
|-----
|}

''' Полковник міліції''' –  спеціальне звання старшого начальницького складу [[Міліція|міліції]] України в [[1991]] - [[2015]] роках. Також використовувалося чи використовується в державах де правоохоронним еквівалентом  [[поліція|поліції]] є [[Міліція|міліція]]. Здебільшого це країни колишнього [[СРСР]] та [[Соціалістична країна|«Соціалістичного табору»]].

В Україні з [[2015]] року звання було замінене на «полковник поліції».

== Використання ==
*[[СРСР]] – 1943-1991
*[[Україна]] – 1991-2015
*[[Росія]] – 1991-2011
*[[Білорусь]] – з 1991
*[[Таджикистан]] – з 1991
*[[Узбекистан]] – 1991-2019

== Історія звання ==
===СРСР===
В [[1943]] році відбувається чергова реформа в органах [[НКВС]]. [[9 лютого]] [[1943]] року, Указом [[Президія Верховної Ради СРСР|Президії Верховної Ради СРСР]] «Про звання начальницького складу органів НКВС і міліції» замість попередніх спеціальних звань в міліції були введені нові, які у молодшого, середнього та старшого начальницьких складів стали збігатися з військовими званнями. Звання старшого майора міліції зникає, натомість з’являються нові звання підполковника та полковника міліції.  Для вищого начальницького складу були введені особливі спеціальні звання комісарів міліції 1, 2 та 3 рангів. Звання полковник міліції належало до старшого складу та було вище від звання підполковник міліції, та нижче від комісара міліції 3-го рангу.

В такому вигляді звання проіснувало до розпаду [[СРСР]] у [[1991]] році, після цього увійшовши до ієрархії тих країнах які здобувши незалежність залишили міліційну систему правоохоронних органів.

=== Україна ===
Однією з країн, що в [[1991]] році залишили міліційну систему правоохоронних органів стала Україна. Серед спеціальних звань української міліції, збереглося і звання полковника міліції<ref> https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/565-12 Текст Закону України «Про Міліцію» на сайті Верховної ради України </ref><ref> https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/3135-12 Текст Постанови Верховної ради України «Про спеціальні звання, формений одяг та знаки розрізнення в органах внутрішніх справ України» на сайті Верховної ради України </ref>.

[[2 липня]] [[2015]] року згідно зі ст. 80 розділу VII («Загальні засади проходження служби в поліції») [[Закон України «Про Національну поліцію» |Закону України «Про Національну поліцію»]], були встановлені спеціальні звання поліції. Нові звання дещо відрізняються від попередніх спеціальних звань міліції. Звання полковник поліції належить до середнього класу. Згідно з розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» при переатестації працівники міліції, що мали спеціальне звання полковник міліції, отримують спеціальне звання полковник поліції<ref> http://www.golos.com.ua/article/257729  Текст Закону України «Про Національну поліцію» на сайті Голос України </ref>.

== Знаки розрізнення  ==
В [[1943]] році згідно з наказом №126 від [[18 лютого]] відповідно Указу [[Президія Верховної Ради СРСР|Президії Верховної Ради]] від [[9 лютого]] [[1943]] року «О введенні нових знаків розрізнення для особового складу органів і військ НКВС» вводяться нові однострої, та нові знаки розрізнення. Замість петлиць вводяться погони на яких стали розміщуватися знаки розрізнення. Також відбувається уніфікація спеціальних звань з військовими (за виключенням вищого складу). Полковники міліції аналогічно до армійських мали на срібних погонах з двома бірюзовими поздовжніми просвітами, по три золотисті металеві п'ятипроменеві зірочки.

В [[1969]] році в [[МВС СРСР]] вводяться нові однострої темно-сірого кольору («маренго») замість синіх. Погони також стають сірими з червоними кантами та просвітами.

Після отримання в [[1991]] році Україною незалежності, перший час використовуюся однострій радянської міліції.

Постановою Верховної Ради України від [[22 квітня]] [[1993]] р. № 3135-XII «Про спеціальні звання, формений одяг та знаки розрізнення в органах внутрішніх справ України» встановлені спеціальні звання для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ<ref name="овс">{{cite web |url=http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/3135-xii |назва=Постанова Верховної Ради України від 22 квітня 1993 р. № 3135-XII «Про спеціальні звання, формений одяг та знаки розрізнення в органах внутрішніх справ України» |автор= |дата= |вебсайт=zakon4.rada.gov.ua|видавець=[[Верховна рада України]] |дата-доступу=22 січня 2017}}</ref>.

Згідно з наказом [[МВС України]] №535 від [[24 травня]] [[2002]] року «Про затвердження Правил носіння форменого одягу та знаків розрізнення особами начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовцями спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України» були переглянуті знаки розрізнення та однострої <ref> https://studfile.net/preview/5536008/page:12/#42  Наказ МВС України №535 від 24 травня 202 року «Про затвердження Правил носіння форменого одягу та знаків розрізнення особами начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовцями спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України» </ref>.

;Полковник міліції СРСР:
{| class="wikitable"
|+
! 1943 !! 1947
!colspan="3"| 1958-1961
|-
! [[Файл:1943mil-p06.png|70x170пкс]]
| [[Файл:Мвд1947ст3.png|170x170пкс]]
| [[Файл:Мвд1958ст3руб.png|163x163пкс]]
| [[Файл:Мвд1965стс3.png|160x160px]]
|}

== У кінематографі ==

== Носії ==

{| class="wikipedia sortable" border="1"
|-
| width="30%" align="center" rowspan="2" style="background:#cfcfcf"|Молодше звання:
'''[[Підполковник міліції]]'''
| width="35%" align="center"  rowspan="2" style="background:#bfbfbf"|'''[[Файл:Emblema NKVD.svg|30px]]
[[Міліція|ГУРСМ]] [[Народний комісаріат внутрішніх справ|НКВС]]/[[МВС СРСР]]'''
1943-1991
'''Полковник міліції'''
| width="30%" align="center" style="background:#afafaf"|Старше звання
'''[[Комісар міліції 3-го рангу]] '''
 (1943-1973)
|-
| width="30%" align="center" style="background:#afafaf"| Старше звання
'''[[Генерал-майор міліції]] '''
 (1973-1991)
|}{{-}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://shieldandsword.mozohin.ru/ranks/militia3643.htm Звания и знаки различия милиции в мае 1936 — феврале 1943 г.]
* [http://www.rkka.ru/handbook/personal/chekist.xls Список присвоения спецзваний ГУГБ и РКМ 1935-1943 гг.]

[[Категорія:Звання міліції]]

Погони: Полковник міліції

Категорія звань: Старший офіцерський склад

Міліція · МВС України: Полковник міліції


text:
# Sagatus
Sagatus punctifrons — рід цикадок із ряду клопів, який зустрічається в Голарктиці.

## Опис
Цикадки розміром 4—6 мм. Рід є стройним та циліндричним, з закругленою спереду головою. 1 жовтувато-зелений вид на івах.

title: Sagatus

wikitext:
{{italic title}}{{Taxobox
|name = ''Sagatus punctifrons''
|image =
|image_caption =
|regnum = [[Тварини]] (Animalia)
|phylum = [[Членистоногі]] (Arthropoda)
|classis = [[Комахи]] (Insecta)
|subclassis = [[Відкритощелепні]] (Ectognatha)
|infraclassis = [[Крилаті комахи]] (Pterygota)
|superordo = [[Новокрилі]] (Neoptera)
|ordo = [[Напівтвердокрилі]] (Hemiptera)
|subordo = [[Auchenorrhyncha]]
|infraordo = [[Clypeorrhyncha]]
|supefamilia = [[Membracoidea]]
|familia = [[Цикадки]]
|subfamilia = [[Deltocephalinae]]
|genus = '''''Sagatus'''''
|genus_authority = [[Ribaut]], 1948
|species '''''S. punctifrons'''''
|binomial = ''Sagatus punctifrons''
|binomial_authority = ([[Fallén]], 1826)
}}
'''''Sagatus punctifrons''''' — рід цикадок із ряду [[напівтвердокрилі|клопів]], який зустрічається в [[Голарктика|Голарктиці]].

== Опис ==
Цикадки розміром 4—6 мм. Рід є стройним та циліндричним, з закругленою спереду головою. 1 [[жовтий колір|жовтувато]]-[[зелений колір|зелений]] вид на івах<ref name="ondv2">Визначник комах Далекого сходу СРСР. Т.2. Рівнокрилі та Клопи. Л., «Наука». 1988. — 972 с. (Ануфрієв Г. А., Ємельянов А. Ф. Підрід Cicadinea (Auchenorrhyncha) — цикадові: с.12-495).</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.biolib.cz/en/taxon/id103325/ |title=BioLib — Sagatus punctifrons |accessdate=12 травня 2012 |archive-date=5 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160305093344/http://www.biolib.cz/en/taxon/id103325/ }}</ref>.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{insect-stub}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Цикадки]]
[[Категорія:Тварини, описані 1826]]
[[Категорія:Роди цикадок]]

title: ?Sagatus punctifrons

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Членистоногі (Arthropoda)

Клас: Комахи (Insecta)

Підклас: Відкритощелепні (Ectognatha)

Інфраклас: Крилаті комахи (Pterygota)

Надряд: Новокрилі (Neoptera)

Ряд: Напівтвердокрилі (Hemiptera)

Підряд: Auchenorrhyncha

Інфраряд: Clypeorrhyncha

Родина: Цикадки

Підродина: Deltocephalinae

Рід: Sagatus · Ribaut, 1948


text:
# Quercus toumeyi
Quercus toumeyi — вид рослин з родини букових (Fagaceae); поширений на півдні США й у північній Мексиці. Видовим епітетом вшановано американського лісничого, ботаніка, дослідника, письменника й педагога Джеймса Вільяма Тумі (англ. James William Toumey).

## Опис
Це листопадне або напіввічнозелене дерево, хоча зазвичай чагарник, 2–3 м заввишки. Кора тонка, шорстка, луската, тріщиниста, темно-сіра. Молоді гілочки волохаті, гладкі, червоно-коричневі; старші гілочки шорсткі, сірі до чорнуваті. Листки еліптичні або довгасто-еліптичні, іноді овальні, шкірясті, 1.2–3 × 0.6–1.5 см; основа округла або віддалено серцеподібна, рідко клиноподібна; верхівка гостра або тупа; край плоский, переважно цілий, або з іноді 2–4 парами зубів до верхівки; верх блискучий, без волосся або іноді з розсіяними зірчастими волосками, переважно біля основи середньої жилки; низ тьмяний, волосатий; ніжка волохатий, червонуватий, завдовжки 1–4 мм. Чоловічі сережки завдовжки 2 см; жіночі — 0.5–0.7 см, 1–3-квіткові. Жолуді однорічні, поодинокі або в парі, майже сидячі або на ніжці 2 мм; горіх світло-коричневий, вузько-яйцюватий або еліптичний, 8–15 × 6–8 мм; чашечка чашоподібна, глибиною 6 мм × шириною 8–9 мм, укриває ≈ 1/3 горіха, луски трохи бородавчасті, запушені.
Період цвітіння: квітень — червень. Період плодоношення: серпень — жовтень.

## Поширення й екологія
Поширений на півдні США (Аризона, Нью-Мексико) й півночі Мексиці (Чихуахуа, Сонора).
Населяє в дубових рідколіссях, сосново-дубових лісах і чапаралях, на кам'янистих схилах; росте на висотах 1500–2400 м.

## Використання
Незначне використання корінними жителями Мексики на дрова та їжу.

title: Quercus toumeyi

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Quercus toumeyi''
| image =
| image_width = 268px
| status = DD
| status_system = iucn3.1
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Рослини]] (Plantae)
| subdivisio1 = [[Судинні рослини|Судинні]] (Tracheophyta)
| subdivisio2 = [[Покритонасінні]] (Angiosperms)
| subdivisio3 = [[Евдикоти]] (Eudicots)
| subdivisio4 = [[Розиди]] (Rosids)
| ordo = [[Букоцвіті]] (Fagales)
| familia = [[Букові]] (Fagaceae)
| genus = [[Дуб]] (''Quercus'')
| species = '''''Q. toumeyi'''''
| binomial = ''Quercus toumeyi''
| binomial_authority = Sarg., 1895<ref>{{cite web |url=http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/kew-175525 |назва=The Plant List |дата-доступу=27.10.2020 |archive-date=30 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201030105527/http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/kew-175525 }} {{ref-en}}</ref>
| range_map = Quercus toumeyi range map 1.png
| range_map_caption =
| wikispecies = Quercus toumeyi
| synonyms =
}}
'''''Quercus toumeyi''''' — вид рослин з родини [[Букові|букових]] (Fagaceae); поширений на півдні США й у північній Мексиці. Видовим епітетом вшановано американського лісничого, ботаніка, дослідника, письменника й педагога Джеймса Вільяма Тумі ({{lang-en|James William Toumey}}).

== Опис ==
Це листопадне або напіввічнозелене [[дерево]], хоча зазвичай [[чагарник]], 2–3 м заввишки. [[Кора рослин|Кора]] тонка, шорстка, луската, тріщиниста, темно-сіра. Молоді гілочки волохаті, гладкі, червоно-коричневі; старші гілочки шорсткі, сірі до чорнуваті. [[Листок|Листки]] еліптичні або довгасто-еліптичні, іноді овальні, шкірясті, 1.2–3 × 0.6–1.5 см; основа округла або віддалено серцеподібна, рідко клиноподібна; верхівка гостра або тупа; край плоский, переважно цілий, або з іноді 2–4 парами зубів до верхівки; верх блискучий, без волосся або іноді з розсіяними зірчастими волосками, переважно біля основи середньої жилки; низ тьмяний, волосатий; ніжка волохатий, червонуватий, завдовжки 1–4 мм. Чоловічі [[сережка (ботаніка)|сережки]] завдовжки 2 см; жіночі — 0.5–0.7 см, 1–3-квіткові. [[Жолудь|Жолуді]] однорічні, поодинокі або в парі, майже сидячі або на ніжці 2 мм; горіх світло-коричневий, вузько-яйцюватий або еліптичний, 8–15 × 6–8 мм; чашечка чашоподібна, глибиною 6 мм × шириною 8–9 мм, укриває ≈ 1/3 горіха, луски трохи бородавчасті, запушені<ref name="iucn"/><ref name="oaks">{{cite web |url=http://oaks.of.the.world.free.fr/quercus_toumeyi.htm |назва=Oaks of the World |дата-доступу=27.10.2020 |archive-date=30 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201030081545/http://oaks.of.the.world.free.fr/quercus_toumeyi.htm }} {{ref-en}}</ref><ref name="efloras">{{cite web |url=http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=233501091 |назва=Flora of North America |дата-доступу=27.10.2020 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304094531/http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=233501091 }} {{ref-en}}</ref>.

Період цвітіння: квітень — червень. Період плодоношення: серпень — жовтень<ref name="oaks"/>.

== Поширення й екологія ==
Поширений на півдні [[США]] (Аризона, Нью-Мексико) й півночі [[Мексика|Мексиці]] (Чихуахуа, Сонора)<ref name="iucn">{{cite web |url=https://www.iucnredlist.org/species/34683/2854238 |назва=''Quercus toumeyi'' |автор=Beckman E. & Jerome D. |дата=2017 |видавець=The IUCN |дата-доступу=25.10.2020 |archive-date=30 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201030012017/https://www.iucnredlist.org/species/34683/2854238 }} {{ref-en}}</ref>.

Населяє в дубових рідколіссях, сосново-дубових лісах і чапаралях, на кам'янистих схилах; росте на висотах 1500–2400 м<ref name="iucn"/><ref name="efloras"/>.

== Використання ==
Незначне використання корінними жителями Мексики на дрова та їжу<ref name="iucn"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Квіткові-доробити}}

{{Портали|Ботаніка|Біологія}}

[[Категорія:Дуб|toumeyi]]
[[Категорія:Флора США]]
[[Категорія:Флора Мексики]]
[[Категорія:Рослини, описані 1895]]

title: ?Quercus toumeyi

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Рослини (Plantae)

Судинні (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)

Порядок: Букоцвіті (Fagales)

Родина: Букові (Fagaceae)

Рід: Дуб (Quercus)

Вид: Q. toumeyi

Вікісховище: Quercus toumeyi

Віківиди: Quercus toumeyi


text:
# Ру (кулінарія)
Ру (фр. roux) — термічно оброблена суміш пшеничного борошна і жиру (як правило розтопленого вершкового масла). Використовується як загусник для соусів, супів і тушкованих страв. Є одним з основних компонентів для трьох з п'яти «материнських соусів» французької кухні, названих так Жоржом Оґюстом Ескоф'є, а саме: бешамель, велюте і еспаньйол.

## Ру в різних кухнях
Для приготування ру частіше всього використовують вершкове масло, рідше смалець (лярд) або рослинні жири і олії. Традиційно суміш включає однакові за вагою частини масла і борошна. В італійській кухні ру майже завжди готується з рівних частин вершкового масла і борошна. Кухня каджунів (французьких переселенців, яких британці вислали з канадської провінції Акаді до штату Луїзіана, США) передбачає замість масла використання олії. Ця суміш темно-коричневого кольору має кращі смакові якості, але як загусник є слабшою. Східно-європейська кухня використовує для приготування ру смалець (лярд) або олія замість вершкового масла (що називається: zapraska — словацькою, jíška — чеською, zasmażka — польською, rántás — угорською).

## Типи ру
- Біла ру (фр. roux blanc) — основними інгредієнтами є вершкове масло і пшеничне борошно, яке обсмажується на сковороді в олії або в духовці без зміни кольору.
- Золотиста ру (фр. roux blond) — готується як біла ру, але обсмажується довше — до золотистого кольору.
- Червона ру (фр. roux brun) — готується як біла ру, але обсмажується довше — до коричневого кольору, також до неї інколи додають м'ясний сік від смаження.

## Пропорції використання ру в соусах
Ру використовується для приготування соусів у наступних пропорціях:
- легкі соуси: 100 грамів ру на літр соусу
- соуси середньої густини: 130–150 г на літр
- густі соуси: 150–200 г на літр.

title: Ру (кулінарія)

wikitext:
{{otheruses|Ру (значення)}}
{{страва}}
[[Файл: Thickening.jpg|thumb|Соус на основі ру]]

'''Ру''' ({{lang-fr|roux}}) — термічно оброблена суміш пшеничного [[борошно|борошна]] і жиру (як правило розтопленого [[масло вершкове|вершкового масла]]). Використовується як загусник для [[соус]]ів, [[суп]]ів і [[Тушкування|тушкованих]] страв. Є одним з основних компонентів для трьох з п'яти «материнських соусів» [[французька кухня|французької кухні]], названих так [[Жорж Оґюст Ескоф'є|Жоржом Оґюстом Ескоф'є]], а саме: [[бешамель]], [[соус велюте|велюте]] і [[еспаньйол (соус)|еспаньйол]].

== Ру в різних кухнях ==
Для приготування ру частіше всього використовують вершкове масло, рідше [[смалець]] (лярд) або [[рослинні жири і олії]]. Традиційно суміш включає однакові за вагою частини масла і борошна.<ref>Berolzheimer, Ruth. The American Woman's Cook Book. New York: Garden City Publishing. — 1942. — P. 307{{ref-en}}</ref> В [[Італійська кухня|італійській кухні]] ру майже завжди готується з рівних частин вершкового масла і борошна. Кухня каджунів (французьких переселенців, яких британці вислали з [[Канада|канадської]] провінції [[Акаді]] до штату [[Луїзіана]], [[США]]) передбачає замість масла використання [[олія|олії]]. Ця суміш темно-коричневого кольору має кращі смакові якості, але як загусник є слабшою. Східно-європейська кухня використовує для приготування ру [[смалець]] (лярд) або олія замість вершкового масла (що називається: zapraska — [[словацька мова|словацькою]], [[:cs:Jíška|jíška]] — [[чеська мова|чеською]], [[:pl:Zasmażka|zasmażka]] — [[польська мова|польською]], [[:hu:Rántás|rántás]] — [[угорська мова|угорською]]).

== Типи ру ==
* ''Біла ру'' ({{lang-fr | roux blanc}}) — основними [[інгредієнт]]ами є вершкове масло і пшеничне [[борошно]], яке обсмажується на [[Сковорода (посуд)|сковороді]] в олії або в [[Духова шафа|духовці]] без зміни кольору.
* ''Золотиста ру'' ({{lang-fr | roux blond}}) — готується як біла ру, але обсмажується довше — до золотистого кольору.
* ''Червона ру'' ({{lang-fr | roux brun}}) — готується як біла ру, але обсмажується довше — до коричневого кольору, також до неї інколи додають м'ясний сік від смаження.

== Пропорції використання ру в соусах ==
Ру використовується для приготування соусів у наступних пропорціях:<ref>Madame Evelyn Saint-Ange, Paul Aratow, Madeleine Kamman, «La Bonne Cuisine de Madame E. Saint-Ange: The Original Companion for French Home Cooking», Ten Speed Press, 2005{{ref-en}}</ref>
* легкі соуси: 100 грамів ру на літр соусу
* соуси середньої густини: 130–150 г на літр
* густі соуси: 150–200 г на літр.

== Див. також ==
* [[Франсуа П’єр де Ла Варенн]]
* [[Жорж Оґюст Ескоф'є]]
* [[Марі-Антуан Карем]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://budetvkusno.com.ua/sous-beshamel.htm Соус бешамель]{{ref-ru}}
* [http://strmama.ru/stati/kulinarija/kak-pravilno-prigotovit-zhyulen.html Как правильно приготовить жюльен?]{{ref-ru}}

{{Французька кухня}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Французькі соуси]]
[[Категорія:Кулінарія]]
[[Категорія:Підливи]]
[[Категорія:Французька кухня]]

title: Ру

Походження: Франція


text:
# Fiat 500X
Fiat 500X (укр. Фіат 500 ікс) — компактний кросовер італійської компанії Fiat.

## Опис
Світова прем'єра серійного автомобіля відбулася на автосалоні в Парижі 2014 року. Стилістично 500X нагадує Fiat 500L. В модельному ряді автомобіль замінить модель Sedici.
Кросовер Fiat 500X побудований на платформі GM Fiat Small Wide 4x4, як і позашляховик Jeep Renegade. Автомобіль пропонується як з переднім, так і з повним приводом, в двох версіях виконання off-road і city. Збірку моделі в місті Мельфі (Італія) налагодять вже 2014 року. Планований щорічний обсяг випуску становить 130 000 штук.
На момент старту продажів в Європі кросовер можна буде замовити з 140-сильним бензиновим двигуном 1.4 Turbo MultiAir II (передній привід, 6-ступінчаста МКПП або «робот» на шість передач з двома зчепленнями), 120-сильним дизелем 1.6 MultiJet II (теж монопривод і «механіка») і з 140-сильним дизелем 2.0 MultiJet II (9-ступенева АКПП і повний привід). Пізніше додадуться 110-сильний бензиновий двигун 1.6 E-Torq (ручна коробка c п'ятьма передачами і передній привід), 170-сильний варіант 1.4 Turbo MultiAir II і 184-сильний агрегат 2.4 Tigershark (обидва останні - з дев'ятиступеневим «автоматом» і повним приводом), дизель 1.3 MultiJet II (95 к.с., п'ятиступінчаста «механіка», передній привід) і варіант з вже згаданим 140-сильним 2.0 MultiJet II, але з шестиступінчастою «механікою» і повним приводом.
Багажний відсік в похідному положенні вмістить 245 літрів (до полички), а при складених спинках другого ряду — 910 літрів.
В 2018 році модель оновили, змінивши передню оптику і оснащення.

## Комплектації та обладнання
У дилерській мережі зустрічаються дві конфігурації автомобіля. Версія City Look призначена для впевненого руху у «міських джунглях», а версія Off-Road Look, пропонуючи більше міці, придатна для їзди по бездоріжжю. Остання версія доступна з системою повного приводу.
Версія City Look представлена у Pop, Pop Star та Lounge комплектаціях. Версія Off-Road Look доступна у двох комплектаціях: Cross та Cross Plus. Модель Pop їздить на сталевих дисках, але завдяки електроприводу вікон і дзеркал, механічному кондиціонеру повітря та круїз-контролю, її не можна назвати базовою. Моделі Pop Star дістались: 17-дюймові литі диски, клімат-контроль, сенсори паркування та сенсорний екран з Bluetooth. Модель Lounge додасть: 18-дюймові диски, систему супутникової навігації та тоноване скло. Обидві моделі Off-Road Look постачаються з більш масивними бамперами, матовими хромованими елементами екстер’єру та рейлінгами даху. Модель Cross окремо пропонує: 17-дюймові литі диски, автоматичний клімат-контроль, круїз-контроль, протитуманні фари з віражною функцією, систему старт/стоп та 5-дюймовий сенсорний екран. Модель Cross Plus отримала: біксенонові головні фари, систему супутникової навігації, функцію доступу без ключа та 18-дюймові литі диски коліс.
500Х 2023 пропонує 7,0-дюймовий сенсорний екран інформаційно-розважальної системи Uconnect від Fiat зі стандартними Android Auto та Apple CarPlay.

## Двигуни
| Модель                    | Об'єм см³ | Циліндри/ Клапани | Потужність кВт (к.с.) при об/хв | Крутний мемент Нм при об/хв |           |           |           |
| Бензинові                 | Бензинові | Бензинові         | Бензинові                       | Бензинові                   | Бензинові | Бензинові | Бензинові |
| ------------------------- | --------- | ----------------- | ------------------------------- | --------------------------- | --------- | --------- | --------- |
| FCA 1,0 л GSE             | 999       | 3/12              | 88 (120) / 5750                 | 190 / 1750                  |           |           |           |
| FCA 1,3 л GSE             | 1332      | 4/16              | 132 (180) / 5750                | 270 / 1850                  |           |           |           |
| Fiat 1,4 л FIRE           | 1368      | 4/16              | 103 (140) / 5000                | 230 / 1750                  |           |           |           |
| Fiat 1,4 л FIRE           | 1368      | 4/16              | 125 (170) / 5500                | 250 / 2500                  |           |           |           |
| Chrysler 2,4 л Tigershark | 2360      | 4/16              | 137 (186) / 6400                | 240 / 4400                  |           |           |           |
| Дизельні                  |           |                   |                                 |                             |           |           |           |
| Fiat 1,3 л MultiJet2      | 1248      | 4/16              | 70 (95) / 3750                  | 200 / 1500                  |           |           |           |
| Fiat 1,6 л MultiJet2      | 1598      | 4/16              | 88 (120) / 3750                 | 320 / 1750                  |           |           |           |
| Fiat 2,0 л MultiJet2      | 1956      | 4/16              | 103 (140) / 3750                | 350 / 1750                  |           |           |           |
| Газові                    |           |                   |                                 |                             |           |           |           |
| Fiat 1,6 л E.torq         | 1598      | 4/16              | 81 (110) / 5500                 | 152 / 4500                  |           |           |           |
| Fiat 1,8 л E.torq         | 1747      | 4/16              | 98 (132) / 5250                 | 185 / 4500                  |           |           |           |

## Продажі
| рік  | Європа  | Італія | Франція | США    | Канада |
| ---- | ------- | ------ | ------- | ------ | ------ |
| 2014 | 135     |        |         |        |        |
| 2015 | 74,262  | 32,579 | 11,644  | 9,463  | 609    |
| 2016 | 104,931 | 46,233 | 8,353   | 12,599 | 766    |
| 2017 | 90,049  | 45,789 | 13,060  | 7,665  | 856    |
| 2018 | 94,960  | 49,931 | 15,055  | 5,223  | 79     |
| 2019 | 89,361  | 42,554 | 1,325   | 2,519  | 50     |
| 2020 | 58,853  | 31,831 |         | 1,444  | 35     |
| 2021 | 53,826  | 32,982 |         | 1,180  |        |
| 2022 | 34,600  |        |         |        |        |

title: Fiat 500X

wikitext:
{{Картка:Автомобіль
 | зображення       = [[Файл:2017 Fiat 500X Cross+ Multiair 1.4 Front.jpg|250пкс]] Fiat 500X off-road
 | назва            = Fiat 500X
 | виробник         = [[Fiat]]
 | батьківська_компанія  =
 | інші_назви       =
 | виробництво      = [[2014]]–[[2024]]
 | складається_у    =
 | попередник       = [[Fiat Sedici]]
 | наступник        =
 | клас             = [[Кросовер (автомобіль)|кросовер]]
 | кузов            = [[хетчбек]]
 | компонування     =
 | платформа        = Small Wide 4×4
 | двигун           =
 | трансмісія       =
 | колісна_база     = 2570 мм
 | довжина          = 4250-4270 мм
 | ширина           = 1800 мм
 | висота           = 1600-1620 мм
 | кліренс          = 180 мм
 | передня_колія    =
 | задня_колія      =
 | вага             = 1320-1495 кг
 | швидкість        =
 | бак              =
 | споріднені       = [[Alfa Romeo Tonale]]
[[Fiat 500L]]
[[Jeep Renegade]]
 | подібні          = [[Chevrolet Trax]]
[[Citroën C4 Cactus]]
 [[Ford EcoSport]]
 [[Honda HR-V]]
[[Hyundai Creta]]
 [[Kia Soul]]
 [[Nissan Juke]]
[[Opel Mokka]]
[[Peugeot 2008]]
[[Renault Captur]]
 [[Škoda Yeti]]
[[SSangYong Tivoli]]
[[Suzuki Vitara]]
[[Toyota C-HR]]
[[Volkswagen T-Roc]]
 | дизайнер         =
}}
'''Fiat 500X''' ({{lang-uk|Фіат 500 ікс}}) — компактний [[Кросовер (автомобіль)|кросовер]] італійської компанії [[Fiat]].

== Опис ==
[[Файл:2017 Fiat 500X POP Star Multiair 1.4 Front.jpg|міні|ліворуч|180пкс|Fiat 500X city]]
[[Файл:2017 Fiat 500X Cross+ Multiair 1.4 Rear.jpg|міні|ліворуч|180пкс|Fiat 500X city]]
[[Файл:" 15 - ITALY - Fiat 500X - urban compact suv iteriors 4x4 luxury cockpit off road version black.jpg|міні|ліворуч|180пкс|Салон Fiat 500X]]
[[Файл:2018 Fiat 500X City Cross 1.0 Front.jpg|міні|ліворуч|180пкс|Fiat 500X (2018)]]
[[Файл:2018 Fiat 500X City Cross 1.0 Rear.jpg|міні|ліворуч|180пкс|Fiat 500X (2018)]]
Світова прем'єра серійного автомобіля відбулася на автосалоні в Парижі [[2014]] року. Стилістично 500X нагадує [[Fiat 500L]]. В модельному ряді автомобіль замінить модель [[Fiat Sedici|Sedici]].
Кросовер Fiat 500X побудований на платформі GM Fiat Small Wide 4x4, як і [[позашляховик]] [[Jeep Renegade]]. Автомобіль пропонується як з переднім, так і з повним приводом, в двох версіях виконання off-road і city. Збірку моделі в місті Мельфі (Італія) налагодять вже 2014 року. Планований щорічний обсяг випуску становить 130 000 штук.
[[Файл:2022 Fiat 500X 1X7A6782.jpg|ліворуч|міні|180x180пкс|Fiat 500X (2022)]]
На момент старту продажів в Європі кросовер можна буде замовити з 140-сильним бензиновим двигуном 1.4 Turbo MultiAir II (передній привід, 6-ступінчаста [[Механічна коробка перемикання передач|МКПП]] або «робот» на шість передач з двома зчепленнями), 120-сильним дизелем 1.6 MultiJet II (теж монопривод і «механіка») і з 140-сильним дизелем 2.0 MultiJet II (9-ступенева [[Автоматична трансмісія|АКПП]] і [[повний привід]]). Пізніше додадуться 110-сильний бензиновий двигун 1.6 E-Torq (ручна коробка c п'ятьма передачами і передній привід), 170-сильний варіант 1.4 Turbo MultiAir II і 184-сильний агрегат 2.4 Tigershark (обидва останні - з дев'ятиступеневим «автоматом» і повним приводом), дизель 1.3 MultiJet II (95 к.с., п'ятиступінчаста «механіка», передній привід) і варіант з вже згаданим 140-сильним 2.0 MultiJet II, але з шестиступінчастою «механікою» і повним приводом.

Багажний відсік в похідному положенні вмістить 245 літрів (до полички), а при складених спинках другого ряду — 910 літрів<ref>[https://auto.today/news/4068-test-drayv-fiat-500-x-radost-na-lice.html Тест-драйв Fiat 500 X: радость на лице] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190930074725/https://auto.today/news/4068-test-drayv-fiat-500-x-radost-na-lice.html |date=30 вересня 2019 }}{{ref-ru}}</ref>.

В [[2018]] році модель оновили, змінивши передню оптику і оснащення.

== Комплектації та обладнання ==
У дилерській мережі зустрічаються дві конфігурації автомобіля. Версія City Look призначена для впевненого руху у «міських джунглях», а версія Off-Road Look, пропонуючи більше міці, придатна для їзди по бездоріжжю. Остання версія доступна з системою повного приводу.

Версія City Look представлена у Pop, Pop Star та Lounge комплектаціях. Версія Off-Road Look доступна у двох комплектаціях: Cross та Cross Plus. Модель Pop їздить на сталевих дисках, але завдяки електроприводу вікон і дзеркал, механічному кондиціонеру повітря та круїз-контролю, її не можна назвати базовою. Моделі Pop Star дістались: 17-дюймові литі диски, клімат-контроль, сенсори паркування та сенсорний екран з Bluetooth. Модель Lounge додасть: 18-дюймові диски, систему супутникової навігації та тоноване скло. Обидві моделі Off-Road Look постачаються з більш масивними бамперами, матовими хромованими елементами екстер’єру та рейлінгами даху. Модель Cross окремо пропонує: 17-дюймові литі диски, автоматичний клімат-контроль, [[круїз-контроль]], протитуманні фари з віражною функцією, систему старт/стоп та 5-дюймовий сенсорний екран. Модель Cross Plus отримала: біксенонові головні фари, систему супутникової навігації, функцію доступу без ключа та 18-дюймові литі диски коліс.

500Х [[2023]] пропонує 7,0-дюймовий сенсорний екран інформаційно-розважальної системи Uconnect від Fiat зі стандартними [[Android Auto]] та [[Apple CarPlay]]<ref>{{Cite web|title=Як ми тестували Fiat 500X 2023 року. Automoto.ua|url=https://automoto.ua/uk/overview/fiat-500_x-2023-2416.html|website=AutoMoto.ua|accessdate=2023-07-26|language=uk}}</ref>.

== Двигуни ==
{|class="wikitable" cellpadding="2" cellspacing="2" style="text-align: center; font-size: 90%;"
|- style="background:#DCDCDC" align="center" valign="middle"
!align="center" valign=""|Модель
!align="center" valign=""|Об'єм
см³
!align="center" valign=""|Циліндри/
Клапани
!align="center" valign=""|Потужність
кВт (к.с.)
при об/хв
!align="center" valign=""|Крутний мемент
Нм
при об/хв
|-
!colspan="8"|Бензинові
|-
!FCA 1,0 л GSE
|999
|3/12
|88 (120) / 5750
|190 / 1750
|-
!FCA 1,3 л GSE
|1332
|4/16
|132 (180) / 5750
|270 / 1850
|-
!Fiat 1,4 л FIRE
|1368
|4/16
|103 (140) / 5000
|230 / 1750
|-
!Fiat 1,4 л FIRE
|1368
|4/16
|125 (170) / 5500
|250 / 2500
|-
!Chrysler 2,4 л Tigershark
|2360
|4/16
|137 (186) / 6400
|240 / 4400
|-
!colspan="8"|Дизельні
|-
!Fiat 1,3 л MultiJet2
|1248
|4/16
|70 (95) / 3750
|200 / 1500
|-
!Fiat 1,6 л MultiJet2
|1598
|4/16
|88 (120) / 3750
|320 / 1750
|-
!Fiat 2,0 л MultiJet2
|1956
|4/16
|103 (140) / 3750
|350 / 1750
|-
!colspan="8"|Газові
|-
!Fiat 1,6 л E.torq
|1598
|4/16
|81 (110) / 5500
|152 / 4500
|-
!Fiat 1,8 л E.torq
|1747
|4/16
|98 (132) / 5250
|185 / 4500
|}

==Продажі==
{| class="wikitable"
|+
!рік
!Європа<ref>{{Cite web|date=2015-02-27|title=Fiat 500X European sales figures|url=https://carsalesbase.com/europe-fiat-500x/|url-status=live|access-date=2022-04-19|website=carsalesbase.com|language=en-US}}</ref>
!Італія
!Франція
!США<ref>{{Cite web|title=Fiat 500X Sales Figures|url=https://www.goodcarbadcar.net/fiat-500x-usa-canada-monthly-yearly-sales-figures/|url-status=live|access-date=2022-04-19|website=GCBC|language=en-US}}</ref>
!Канада
|-
|2014
|135
|
|
|
|
|-
|2015
|74,262
|32,579<ref>{{cite web |url=https://www.motor.es/noticias/coches-mas-vendidos-italia-2015-201625547.html |title=Motor ES (Los coches más vendidos en Italia en 2015: ranking y análisis |website=www.motor.es)}}</ref>
|11,644<ref>{{Cite web|url=https://www.motor.es/noticias/coches-mas-vendidos-francia-2015-201625338.html|title=Los coches más vendidos en Francia en 2015: ranking y análisis|date=21 січня 2016|website=Motor.es}}</ref>
|9,463
|609
|-
|2016
|104,931
|46,233<ref>{{Cite web|url=https://www.motor.es/noticias/ventas-coches-2016-italia-diciembre-201733205.html|title=Ventas coches: Italia - Diciembre 2016: El Renault Clio sigue fuerte|date=15 січня 2017|website=Motor.es}}</ref>
|8,353<ref>{{Cite web|url=https://www.motor.es/noticias/ventas-coches-2016-francia-junio-201628931.html|title=Ventas coches: Francia - Junio 2016: Todos quieren un Renault Clio|date=9 липня 2016|website=Motor.es}}</ref>
|12,599
|766
|-
|2017
|90,049
|45,789<ref>{{Cite web|url=https://www.motor.es/noticias/ventas-coches-2017-italia-diciembre-201842825.html|title=Ventas coches - Italia - Diciembre 2017: El Fiat Tipo, superventas 27 años después|date=15 січня 2018|website=Motor.es}}</ref>
|13,060<ref>{{Cite web|url=https://www.motor.es/noticias/ventas-coches-2017-francia-diciembre-201843015.html|title=Ventas coches - Francia - Diciembre 2017: Volkswagen le arruina el mes a Citroën|date=20 січня 2018|website=Motor.es}}</ref>
|7,665
|856
|-
|2018
|94,960
|49,931<ref>{{Cite web|url=https://www.motor.es/noticias/ventas-coches-2018-italia-diciembre-201953437.html|title=Ventas coches - Italia - Diciembre 2018: El Fiat Panda se corona por séptima vez consecutiva|date=9 січня 2019|website=Motor.es}}</ref>
|15,055<ref>{{Cite web|url=https://www.motor.es/noticias/ventas-coches-2018-francia-diciembre-201953777.html|title=Ventas coches - Francia - Diciembre 2018: El Renault Zoe dispara sus ventas|date=18 січня 2019|website=Motor.es}}</ref>
|5,223
|79
|-
|2019
|89,361
|42,554<ref>{{Cite web|url=https://ahoraroma.com/2020/01/04/autos-0km-10-mas-vendidos-italia-2019-total/|title=Los 10 automóviles 0km más vendidos en Italia durante 2019|date=4 січня 2020|website=AhoraRoma.com}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.autonocion.com/ventas-2019-italia/|title=Ventas 2019, Italia: Los diésel en caída libre; la gasolina se impone|first=Enrique|last=García|website=www.autonocion.com}}</ref>
|1,325<ref>{{Cite web|url=https://www.autonocion.com/top75-modelos-francia-julio/|title=Dossier, los 75 modelos más vendidos en Francia durante julio|first=Enrique|last=García|website=www.autonocion.com}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.autonocion.com/top70-modelos-francia-agosto/|title=Dossier, los 70 modelos más vendidos en Francia durante agosto|first=Enrique|last=García|website=www.autonocion.com}}</ref>
|2,519
|50
|-
|2020
|58,853
|31,831<ref>{{Cite web|url=https://www.autonocion.com/ventas-ano-2020-italia/|title=Ventas año 2020, Italia: Importante caída del 27,9%|first=Enrique|last=García|website=www.autonocion.com}}</ref>
|
|1,444
|35
|-
|2021
|53,826<ref>{{Cite web |url=https://it.motor1.com/news/563746/auto-italiane-vendite-europa-2021/ |title=Le auto italiane più vendute in Europa nel 2021 |website=Motor1.com |language=it |access-date=2025-05-03}}</ref>
|32,982<ref>{{Cite web |url=https://www.ilsole24ore.com/art/le-auto-piu-vendute-2021-fiat-500-x-AEoQFC6 |title=Le auto più vendute nel 2021 / Fiat 500 X |date=2022-01-04 |website=Il Sole 24 ORE |language=it |access-date=2025-05-03}}</ref>
|
|1,180
|
|-
|2022
|34,600<ref>{{Cite web |url=https://www.quattroruote.it/news/mercato/2023/07/17/fiat_vendite_modelli_2022.html |title=Fiat - Le italiane più vendute nel mondo - FOTO GALLERY |last=Mercato |date=2023-07-14 |website=Quattroruote.it |language=it |access-date=2025-05-03}}</ref>
|
|
|
|
|}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Commonscat}}

{{Автомобілі Fiat}}
[[Категорія:Автомобілі Fiat]]
[[Категорія:Автомобілі C-класу]]
[[Категорія:Кросовер SUV]]

title: Fiat 500X

Виробник: Fiat

Попередник(и): Fiat Sedici

Клас: кросовер

Стиль кузова: хетчбек

Платформа: Small Wide 4×4

Двигун(и): Бензиновий двигун

Споріднені: Alfa Romeo Tonale · Fiat 500L · Jeep Renegade

Подібні: Chevrolet Trax · Citroën C4 Cactus · Ford EcoSport · Honda HR-V · Hyundai Creta · Kia Soul · Nissan Juke · Opel Mokka · Peugeot 2008 · Renault Captur · Škoda Yeti · SSangYong Tivoli · Suzuki Vitara · Toyota C-HR · Volkswagen T-Roc


text:
# Яковлєва Олена Юріївна
Альона Юріївна Яковлєва  (рос. Алёна Юрьевна Яковлева; нар. 2 червня 1961, Москва, СРСР) — радянська і російська акторка театру та кіно. Провідна акторка Московського академічного театру Сатири. Заслужена артистка Росії (1999). Народна артистка Росії (2008). Кавалер Ордена Дружби (2020).

## Біографія
Народилася 2 липня 1961 року в Москві.
Батько — Яковлєв Юрій Васильович (1928—2013), радянський і російський актор, Народний артист СРСР (1976); мати — Кіра Андріївна Яковлєва (до шлюбу Мачульська; нар 1932), лікар; бабуся — Олена Михайлівна Чернишова, акторка; вітчим — Микола Костянтинович Іванов, журналіст-міжнародник; брати — Олексій Яковлєв — актор, та Антон Яковлєв — театральний режисер.
З восьми років разом з матір'ю та вітчимом проживала в Німеччині, пізніше жила в Данії, Ісландії, Фінляндії та Норвегії.
Заочно закінчила факультет журналістики МДУ та Вище театральне училище імені Б. В. Щукіна (1985, художня керівниця курсу — Т. К. Коптєва).
З 1985 року — акторка Московського академічного театру Сатири.
У фільмах і серіалах зіграла понад 120 ролей.

### Особисте життя
- Неофіційний шлюб — Олександр Юрійович Кахун (нар. 11 квітня 1960), актор, радіо- та телеведучий[5]. Разом прожили 8 років.
- Перший чоловік (1991—1993) — Кирило Михайлович Козаков (нар. 2 листопада 1962), актор, син народного артиста РРФСР Михайла Михайловича Козакова. Прожили разом приблизно 2 роки[2].
  - Донька — Марія Кирилівна Козакова (нар. 24 листопада 1992), акторка Московського академічного театру сатири[6].
- Другий чоловік (1994—2004) — Кирило Мозгалевський (нар. 1964), кінорежисер, продюсер, поет[2].

## Громадянська позиція
В 2022 році під час проведення незаконного референдуму на окупованих українських територіях висловила свою підтримку місцевим жителям.
В 2023 році дала інтервʼю проросійському YouTube-каналу «Емпатія Манучі», де поширила тези російської пропаганди, зокрема, звинуватила українських військових у вбивстві мирного населення, тим самим підтримавши акт збройної агресії Росії проти України.

## Вибіркова фільмографія
- «Честь маю» (1987, епізод)
- «Філіал» (1988, Люся, соціальна психологиня)
- «Під північним сяйвом» (1990, епізод)
- «Вічний чоловік» (1990, дочка Захлебеніна)
- «Салон краси» (2000)
- «Новорічний романс» (2003)
- «Бальзаківський вік, або Всі чоловіки сво…» (2004, т/с)
- «Моя прекрасна нянька» (2005, т/с)
- «Все включено» (2006, т/с, Ольга; Росія—Україна)
- «Міський романс»  (2006, т/с, Любов Олександрівна Соболь, мати Тані; Україна)
- «Розплата за гріхи» (2006—2007, т/с, Любов Олександрівна Соболь, мати Тані; Україна)
- «Лаве» (2007)
- «Тримай мене міцніше» (2007, т/с, Марина Миколаївна Скворцова, керівниця школи бальних танців; Україна)
- «Повернення мушкетерів, або Скарби кардинала Мазаріні» (2009)
- «Диво» (2009, т/с, Людмила Олексіївна, мати Ані; Україна)
- «У Бога свої плани» (2012, мати Марини)
- «Допитлива Варвара» (2012, т/с, Неллі Павлівна Журавльова)
- «Скліфосовський» (2012, т/с)
- «Жіночий лікар» (2012, т/с, Катерина Сергіївна Савчук, начмед; Україна)
- «Жіночий лікар-2» (2013, т/с, Катерина Сергіївна Савчук, начмед; Україна)
- «Поверни мою любов» ('2014, т/с, 'Зінаїда Карагод, мати Антона; Росія—Україна)
- «Заради любові я все зможу»  (2015, т/с, Агнія, мати Олени, сценаристка, письменниця; Україна)
- «Рецепт кохання » (2017, т/с, Парасковія Іванівна, мати Лариси; Україна)
- «Пташка співоча» (2017, т/с, Ізольда Іванівна, тітка Романа; Україна) та ін.

title: Яковлєва Олена Юріївна

wikitext:
{{Актор
| жінка = 1
| bgcolour             = gold
| ім'я                 = Олена Юріївна Яковлєва
| зображення       =
| розмір               = 220px
| ім'я_при_народженні  = {{lang-ru|Елена Юрьевна Яковлева}}
| дата_народження      = 2.06.1961
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| інші_імена           =
| громадянство         = {{USSR}}→{{RUS}}
| рід_діяльності       =[[акторка]] театру та кіно
| роки_діяльності      = 1986-
|сторінка_в_інтернеті =
|нагороди =
}}{{Othernames|Яковлєва}}

'''Альона Юріївна Яковлєва'''  ({{Lang-ru|Алёна Юрьевна Яковлева}}; {{нар}} {{ДН|2|6|1961}}, {{МН|Москва|Москви}}, [[СРСР]]) — [[СРСР|радянська]] і [[Росія|російська]] [[Актор|акторка]] театру та кіно. Провідна акторка [[Московський академічний театр сатири|Московського академічного театру Сатири]]. [[Заслужена артистка Росії]] (1999). [[Народна артистка Росії]] (2008). Кавалер [[Орден Дружби (Російська Федерація)|Ордена Дружби]] (2020).

== Біографія ==
Народилася 2 липня 1961 року в Москві.

Батько — [[Яковлєв Юрій Васильович]] (1928—2013), радянський і російський актор, [[Народний артист СРСР]] (1976)<ref name=":0">{{Cite web|url=https://sobesednik.ru/svetskaya-hronika/alena-yakovleva-moi-otets-nikogda-ne-byl-babnikom|title=Алена Яковлева: Мой отец никогда не был бабником!|website=sobesednik.ru|language=ru|access-date=2024-07-03}}</ref>; мати — Кіра Андріївна Яковлєва ([[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] Мачульська; нар 1932), лікар<ref name=":0" />; бабуся — Олена Михайлівна Чернишова, акторка; вітчим — Микола Костянтинович Іванов, журналіст-міжнародник<ref name=":0" />; брати — Олексій Яковлєв — актор, та Антон Яковлєв — театральний режисер.

З восьми років разом з матір'ю та вітчимом проживала в [[Німеччина|Німеччині]], пізніше жила в [[Данія|Данії]], [[Ісландія|Ісландії]], [[Фінляндія|Фінляндії]] та [[Норвегія|Норвегії]]<ref name=":1">{{Cite web|url=https://newizv.ru/news/2007-08-08/aktrisa-alena-yakovleva-76014|title=Актриса Алена Яковлева|website=newizv.ru|language=ru|access-date=2024-07-03}}</ref>.

Заочно закінчила [[факультет журналістики МДУ]]<ref name=":2">{{Cite web|url=https://satire.ru/alyona-yakovleva|title=Алёна Яковлева|website=satire.ru|access-date=2024-07-03|archive-date=2020-09-18|archive-url=https://web.archive.org/web/20200918170204/https://satire.ru/alyona-yakovleva|url-status=dead}}</ref> та [[Вище театральне училище імені Б. В. Щукіна]] (1985, художня керівниця курсу — [[Коптєва Тетяна Кирилівна|Т. К. Коптєва]])<ref>{{Cite web|url=https://www.htvs.ru/archive/galereya-vypusknikov/80-e-gody/|title=Галерея выпускников 80-х годов|website=www.htvs.ru|language=ru|access-date=2024-07-03}}</ref>.

З 1985 року — акторка [[Московський академічний театр сатири|Московського академічного театру Сатири]]<ref name=":2" />.

У фільмах і серіалах зіграла понад 120 ролей.

=== Особисте життя ===

* Неофіційний шлюб — Олександр Юрійович Кахун (нар. 11 квітня 1960), актор, радіо- та телеведучий<ref>{{Cite web|url=https://www.eg.ru/relax/9535/|title=Алена Яковлева: Михаил Козаков не признает собственную внучку|website=EG.RU|language=ru|access-date=2024-07-03}}</ref>. Разом прожили 8 років.
* Перший чоловік (1991—1993) — Кирило Михайлович Козаков (нар. 2 листопада 1962), актор, син народного артиста РРФСР [[Козаков Михайло Михайлович|Михайла Михайловича Козакова]]. Прожили разом приблизно 2 роки<ref name=":1" />.
** Донька — Марія Кирилівна Козакова (нар. 24 листопада 1992), акторка [[Московський академічний театр сатири|Московського академічного театру сатири]]<ref>{{Cite web|url=https://satire.ru/mariya-kozakova|title=Мария Козакова|website=satire.ru|access-date=2024-07-03|archive-date=2020-08-08|archive-url=https://web.archive.org/web/20200808055829/https://satire.ru/mariya-kozakova|url-status=dead}}</ref>.
* Другий чоловік (1994—2004) — Кирило Мозгалевський (нар. 1964), кінорежисер, продюсер, поет<ref name=":1" />.

== Громадянська позиція ==
В 2022 році під час проведення [[Псевдореферендуми на окупованих територіях України (2022)|незаконного референдуму на окупованих українських територіях]] висловила свою підтримку місцевим жителям<ref>{{Cite web|url=https://yamal-media.ru/news/news/rossijskie-artisty-podderzhali-uchastnikov-referendumov-v-donbasse|title=Российские артисты назвали историческим день начала референдумов в Донбассе|last=Лукащукова|first=Елизавета|date=2022-09-23|website=Ямал-Медиа|access-date=2024-07-03|url-status=dead}}</ref>.

В 2023 році дала інтервʼю проросійському YouTube-каналу «Емпатія Манучі», де поширила тези російської пропаганди, зокрема, звинуватила українських військових у вбивстві мирного населення, тим самим підтримавши [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|акт збройної агресії Росії проти України]]<ref>{{Cite web|url=https://www.unian.ua/lite/stars/aktrisa-olena-yakovlyeva-raptom-zgadala-yak-jiji-gnobili-za-rosiysku-movu-12253011.html|title=Актриса Олена Яковлєва раптом згадала, як її "гнобили за російську мову"|website=www.unian.ua|language=uk|access-date=2024-07-03}}</ref>.

== Вибіркова фільмографія ==
* «[[Честь маю]]» (1987, епізод)
* «[[Філіал (фільм)|Філіал]]» (1988, ''Люся, соціальна психологиня'')
* «[[Під північним сяйвом]]» (1990, ''епізод'')
* «[[Вічний чоловік (фільм, 1990)|Вічний чоловік]]» (1990, ''дочка Захлебеніна'')
* «Салон краси» (2000)
* «[[Новорічний романс]]» (2003)
* «[[Бальзаківський вік, або Всі чоловіки сво…]]» (2004, т/с)
* «[[Моя прекрасна нянька]]» (2005, т/с)
* «Все включено» (2006, т/с, ''Ольга''; Росія—Україна)
* «Міський романс»  (2006, т/с, ''Любов Олександрівна Соболь, мати Тані''; [[Україна]])
* «[[Розплата за гріхи]]» (2006—2007, т/с, ''Любов Олександрівна Соболь, мати Тані''; [[Україна]])
* «Лаве» (2007)
* «[[Тримай мене міцніше]]» (2007, т/с, ''Марина Миколаївна Скворцова, керівниця школи бальних танців''; [[Україна]])
* «[[Повернення мушкетерів, або Скарби кардинала Мазаріні]]» (2009)
* «Диво» (2009, т/с, ''Людмила Олексіївна, мати Ані''; [[Україна]])
* «[[У Бога свої плани]]» (2012, ''мати Марини'')
* «[[Допитлива Варвара]]» (2012, т/с, ''Неллі Павлівна Журавльова)''
* «[[Скліфосовський (телесеріал)|Скліфосовський]]» (2012, т/с)
* «[[Жіночий лікар (телесеріал)|Жіночий лікар]]» (2012, т/с, ''Катерина Сергіївна Савчук, начмед''; [[Україна]])
* «[[Жіночий лікар (телесеріал)|Жіночий лікар-2]]» (2013, т/с, ''Катерина Сергіївна Савчук, начмед''; [[Україна]])
* «[[Поверни мою любов]]» ('2014, т/с, 'Зінаїда Карагод, мати Антона''; Росія—Україна) ''
* «[[Заради любові я все зможу]]»  (2015, т/с, ''Агнія, мати Олени, сценаристка, письменниця''; [[Україна]])
* «[[Рецепт кохання ]]» (2017, т/с, ''Парасковія Іванівна, мати Лариси''; [[Україна]])
* «Пташка співоча» (2017, т/с, ''Ізольда Іванівна, тітка Романа''; [[Україна]]) та ін.

== Примітки ==
{{Примітки}}

== Посилання ==
* https://www.kino-teatr.ru/kino/acter/w/ros/5053/works/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210928012652/https://www.kino-teatr.ru/kino/acter/w/ros/5053/works/ |date=28 вересня 2021 }}
{{Бібліоінформація}}

{{актор-доробити}}
[[Категорія:Радянські акторки]]
[[Категорія:Російські акторки]]
[[Категорія:Акторки XX століття]]
[[Категорія:Акторки XXI століття]]
[[Категорія:Випускники факультету журналістики Московського університету]]
[[Категорія:Персоналії:Московський театр сатири]]

title: рос. Алёна Юрьевна Яковлева

Ім'я при народженні: рос. Елена Юрьевна Яковлева

Народилася: 2 червня 1961 (64 роки) · Москва, СРСР

Громадянство: СРСР→ Росія

Діяльність: акторка театру та кіно

Alma mater: факультет журналістики МДУ і Театральний інститут імені Бориса Щукіна (1985)

Заклад: Московський академічний театр сатири

У шлюбі з: Кахун Олександр Юрійовичd і Кирило Козаковd

Діти: Козакова Марія Кирилівнаd

Батьки: Яковлєв Юрій Васильович · Kira Machulskayad

Брати / сестри: Антон Юрійович Яковлєвd

рос. Алёна Юрьевна Яковлева: Нагороди та премії

рос. Алёна Юрьевна Яковлева: Орден Дружби (Російська Федерація) · народний артист Російської Федерації · Заслужений артист Російської Федерації

рос. Алёна Юрьевна Яковлева: Олена Юріївна Яковлєва у Вікісховищі


text:
# Шанський Завод
Шанський Завод (рос. Шанский Завод) — село в Ізносковському районі Калузької області Російської Федерації.
Населення становить 237 осіб. Входить до складу муніципального утворення Село Шанський Завод.

## Історія
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Село Шанський Завод

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 307  | ↘237 |

title: Шанський Завод

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Шанський Завод
|назва ін.       = Шанский Завод
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Калузька область]]
|район           = [[Ізносковський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Село Шанський Завод]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 237
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Калузька область
}}
'''Шанський Завод''' ({{lang-ru|Шанский Завод}}) — [[село]] в [[Ізносковський район|Ізносковському районі]] [[Калузька область|Калузької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 237 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Село Шанський Завод]].

== Історія ==

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Село Шанський Завод<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/972212510 |title=Закон Калужской области от 28 декабря 2004 года № 7-ОЗ «Об установлении границ муниципальных образований, расположенных на территории административно-территориальных единиц «Бабынинский район», «Боровский район», «Дзержинский район», «Жиздринский район», «Жуковский район», «Износковский район», «Козельский район», «Малоярославецкий район», «Мосальский район», «Ферзиковский район», «Хвастовичский район», «Город Калуга», «Город Обнинск», и наделении их статусом городского поселения, сельского поселения, городского округа, муниципального района» |access-date=2018-09-19 |archive-date=2018-09-13 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180913185717/http://docs.cntd.ru/document/972212510 |deadlink=no }}</ref>

== Населення ==

{{Населення РФ | Шанский Завод }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Ізносковський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Ізносковського району Калузької області]]

title: село Шанський Завод

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Калузька область

Муніципальний район: Ізносковський район

Поселення: Село Шанський Завод

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Схема села
Мапа
· Шанський Завод · Шанський Завод
Шанський Завод у Вікісховищі


text:
# Мезенеєшть
Мезенеєшть, Мезенеєшті (рум. Măzănăești) — село у повіті Сучава в Румунії. Входить до складу комуни Дрегоєшть.
Село розташоване на відстані 343 км на північ від Бухареста, 18 км на південний захід від Сучави, 120 км на захід від Ясс.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 588 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Мезенеєшть

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Мезенеєшть
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Măzănăești''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Сучава
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Дрегоєшть (комуна, Сучава)|Дрегоєшть]]
 | код_SIRUTA          = 148337
 | широта              = 47.528
 | довгота             = 26.084
 | висота              = 460
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 588
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 727219
}}
'''Мезенеєшть''', Мезенеєшті ({{lang-ro|Măzănăești}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Сучава (повіт)|Сучава]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Дрегоєшть (комуна, Сучава)|Дрегоєшть]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 343 км на північ від [[Бухарест]]а, 18 км на південний захід від [[Сучава|Сучави]], 120 км на захід від [[Ясси|Ясс]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:588}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Сучава]]

title: Мезенеєшть · Măzănăești

Країна: Румунія

Повіт: Сучава

Комуна: Дрегоєшть

Телефонний код: +40 230 (Romtelecom, TR) · +40 330 (інші оператори)


text:
# Труба Іван Михайлович
Іва́н Миха́йлович Труба́  (9 вересня 1878, Гомель, нині Білорусь — 27 серпня 1950, Пльзень, нині Чехія) — український письменник, перекладач, громадський і політичний діяч, інженер-технолог.

## Біографія
Закінчив із відзнакою реальну школу в Ромнах, Петербурзький технологічний інститут. Був одним із фундаторів та активістів Української студентської громади.
1902 — за участь у революційному студентському гуртку був заарештований і засланий до Балаганська Іркутської губернії. Наступне дворічне заслання за участь у революційному русі відбував в Архангельську.
Близько 1905 року одружився з Вірою Петрівною Серафімовою. Насправді - в Катеринославі, 28 січня 1913 року (за старим стилем). Державний Архів Дніпропетровської Області фонд 193 опис 3 справа 543 сторінка 245 зворот.
Від 1907 проживав у Катеринославі. Працював викладачем фізики та математики в жіночій гімназії П. Іоффе, комерційному училищі А. Свіда, інженером у відділі тяги Катерининської залізниці.
Проводив активну громадську роботу в українському літературно-артистичному товаристві «Просвіта», що діяло в Катеринославі з 7 жовтня 1905 року та згуртувало навколо себе найкращі інтелектуальні сили міста, які прагнули до національного об'єднання та українського відродження, чинили опір русифікаторській політиці царату.
Входив до складу ради товариства, ревізійної та будівничої комісій, 1913 року брав участь в організації і відкритті бібліотеки-читальні імені Тараса Шевченка. За його архітектурним проектом збудовано будинок Мануйлівської «Просвіти» (філії Катеринославської), а самого І.Трубу призначено її почесним членом.
На сторінках українського часопису «Дніпрові хвилі» досить широко висвітлювалась діяльність товариства, де свої дописи вміщував і Труба. Його перша дружина, Віра Петрівна, теж була активною просвітянкою, входила до ради товариства, займалася видавничою діяльністю, організацією новорічних ялинок для дітей.
У перші дні Лютневої революції 1917 року на Катеринославщині активізувався український рух, представниками якого були службовці, інтелігенція, робітники та селяни. І.Труба став ініціатором перших політичних зборів у місті, які були скликані службовцями Катерининської залізниці. Згодом він разом із Василем Бідновим та І.Вирвою був обраний до складу Катеринославської губернської земської управи, делегатом від якої був направлений в Петроград у вересні 1917 року на Всеросійську раду робітничих і солдатських депутатів.
Входив до комісії Центральної Ради в справі вироблення статуту автономії України.
9 серпня 1917 — Генеральний секретаріат Центральної Ради призначив І.Трубу комісаром народної освіти Катеринославської губернії. Йому підлягала вся позашкільна і шкільна освіта.
Із перших днів повалення царського режиму українські громадські діячі на Катеринославщині взялися до організації національної школи, якої доти зовсім не було, а також до відновлення діяльності культурно-освітніх осередків. У місті заснували дві українські гімназії — чоловічу та жіночу. З ініціативи Євгена Вирового, відновила діяльність катеринославська «Просвіта», заборонена з 25 січня 1916 року; почала виходити газета "Вісник товариства «Просвіта».
1918 — І.Труба брав активну участь в організації Катеринославського університету.
Був членом Катеринославського проводу Товариства українських поступовців.
У листопаді 1918 року призначений головою Катеринославської філії Українського Національного Союзу — органу Директорії.
Вважав себе прихильником Української партії соціалістів-федералістів. 1917 року видав у Катеринославі популярну брошуру «Хто пануватиме на Україні».
Доклав чимало зусиль у створенні Українського учительського товариства, яке в перші дні квітня 1917 року організувало в Катеринославі окружний учительський з'їзд і розпочало видавництво книжок.
Оцінку бурхливої діяльності комісара освіти в період короткого існування української державності дав історик Дмитро Дорошенко: «І.Труба положив великі заслуги коло українізації шкільної справи в губернії. Завдяки його енергії вдалося завести українське навчання по школах, видати ряд українських підручників; він же добився, щоб земська газета „Народная жизнь“ завела український відділ, редактором якого став професор В.Біднов. В самому місті багато зробив для української школи Євген Вировий».
З великою відповідальністю, принциповістю, вимогливістю взявся Іван Труба за доручену йому справу, ретельно підбирав викладачів до селянської української гімназії в селі Томаківка, які б справді несли в народ освіту. У листі до Дмитра Яворницького від 23 серпня 1917 року Іван Михайлович писав: «Я мушу настоювати, щоб в Томаківську гімназію набирався штат спосеред свідомих українців — а їх багато з'явилося по проханням, — хто знає добре практично мову, може писати, може бути придатним до такої відповідальної роботи, як постанова діла в першій селянській українській гімназії на землі Вільності Запорожської. …самі селяни… прохають свідомих українців, котрі можуть дать їм науку і пораду як українці по духу, а не по стихії».

### Будинок Івана Труби
До участі у видавничій діяльності Іван Труба залучав багатьох педагогів, письменників, художників, громадських діячів міста, більшість з яких були його друзями. Серед них — директор краєзнавчого музею імені О.Поля Дмитро Яворницький, щирий друг, хрещений батько сина Івана Труби — Тараса, народженого 1914 року та названого на честь великого Кобзаря з нагоди його 100-літнього ювілею.
У будинку Івана Труби на вулиці Пороховій, 22 (тепер Кавалерійська, 22; зруйнований 1978 року) свого часу бували відомі діячі української і російської культури та літератури: Марко Кропивницький (був хрещеним батьком доньки Олесі), Ілля Рєпін, Олена Пчілка, Володимир Винниченко, Володимир Короленко. Побудований за проектом самого господаря в оригінальному стилі українського модерну, будинок став об'єднувальним центром передових сил міста, які в перші пореволюційні роки активізували діяльність в напрямку українського відродження. Сюди часто заходив місцевий художник Микола Погрібняк, який ілюстрував «Початкову читанку» та інші дитячі видання, а 1918 року видав альбом для розмальовування «Малюйте, діти». Бували тут педагог Євген Вировий, родина історика Василя Біднова, Дмитро та Наталя Дорошенки, сестра Лесі Українки Ольга та її чоловік Михайло Кривинюки, які у 1910—1921 роках мешкали поблизу Катеринослава — в селищі Лоцманська Кам'янка. Михайло Кривинюк навіть деякий час мешкав у будинку Івана Труби.
Саме тут обговорювалися й вирішувалися плани видавництва перших шкільних підручників українською мовою та творів для дітей, які з 1917 року стали видаватися в Катеринославі. Серед них «Кобзар» Тараса Шевченка, «Збірник творів» Івана Котляревського, драматична поема «Бояриня» Лесі Українки, казка «Трьомсин Богатир» Івана Манжури, оповідання «Запорозький клад» В. Корнієнка, «Старий горобець», «Пригоди статечної Миші» Дмитра Мамина-Сибіряка, посібник «Дошкільне виховання» Софії Русової, «Українська граматика для позашкільного навчання і недільних шкіл», складена вчителями, членами товариства Олександрівської «Просвіти»(тепер — Запоріжжя).
Одночасно в Катеринославі були надруковані для дітей твори класиків зарубіжної літератури у перекладах Ольги Косач-Кривинюк та Михайла Кривинюка: «Той кіт, що ходив, де хотів» Редьярда Кіплінга; «Про те, як один хлопець оповідав казку та й не скінчив її» Яна Карафіята, «Чеські оповідання для дітей»; «Різдвяна пісня в прозі, або Різдвяне оповідання з привиддями» Чарльза Діккенса; «Зайцеві пригоди» Ернеста Сетон-Томпсона, а також читанка для дітей «Зелений гай» Олени Пчілки. 1918 року заходами Ольги Косач-Кривинюк в Катеринославі вперше було надруковано «Стародавню історію східних народів», написану Лесею Українкою.

### У еміграції
На початку 1919 р. емігрував за кордон, залишивши у Катеринославі дружину та трьох дітей.
1919—1922 — перебував у еміграції у Відні, де займався видавничою діяльністю. Відійшов від політики. Вдруге одружився, взявши за дружину Оксану Василівну. Згодом переселився до Пльзеня (Чехословаччина), працював інженером–конструктором на електромеханічному заводі «Шкода».
Викладав у Українській господарській академії в Подебрадах (Чехословаччина). Видав перший підручник з опору матеріалів українською мовою.
Помер 27 серпня 1950 року у Пльзені. Його тіло було кремовано, а прах розвіяний на галявині Центрального цвинтаря, у його верхній частині, де лежить траса на Прагу.
У Дніпроперовську мешкає онук І.Труби (син дочки Олени) — пенсіонер Ярослав Матросов, який досліджує біографію та творчість діда.

## Творчість
Літературна творчість та видавнича справа — ще одна риса багатогранної діяльності Івана Труби. 1904 року оповідання «Буде паном» у 12-му числі «Киевской старины» вперше познайомило читачів з іменем Івана Труби. Згодом його твори з'явилися в журналі «Нова громада», часописі «Дніпрові хвилі».
Створив видавництво «Стежка додому» (Катеринослав-Відень, 1918—1922; зокрема, книжки зі серії «Дитяча бібліотека»).
Серед літературної спадщини — казки для дітей «Як гриби збирались воювати з жуками», «Пан Коцький», переклади казок Ганса Крістіана Андерсена «Ялинка», «Праведний суддя», «Царівна на горошині», братів Грімм «Дід з онуком», «Три пряшки-тіточки», Вільгельма Гауфа, Бехштейна, оповідання «Подорож на села», «Ходить сон коло вікон», «У просвіті», «Багата кутя», «Перед Різдвом» та інші. Першими слухачами творів були діти самого Івана Михайловича — Борис, Олеся, Тарас, названі на честь видатних українських письменників Бориса Грінченка, Лесі Українки, Тараса Шевченка.
Велика заслуга Івана Труби у виданні шкільної хрестоматії «Початкова читанка. Стежка додому» (у 1917—1918 роках окремими виданнями вийшли три частини), складеної і пристосованої для українських початкових шкіл Катеринославською спілкою вчителів за його редакцією. До навчального посібника увійшли зразки українського фольклору, твори класиків української літератури — Івана Котляревського, Тараса Шевченка, Бориса Грінченка, Сидора Воробкевича, Івана Манжури, Панаса Мирного та інших, переклади творів Льва Толстого та зарубіжних авторів Ганса Крістіана Андерсена, братів Грімм, підібрані за тематичним спрямуванням так, щоб виховувати у дітей почуття любові до рідного краю, його історії, культури, народних звичаїв, рідної мови, національної самосвідомості, милосердя, поваги до людської праці.
12 власних оповідань Іван Труба вмістив у 2-й частині читанки: «Засівальники», «Звіздоноси», «На страсті», «Клечана неділя» та інші, у яких ведеться розповідь про народні свята, обряди, звичаї.

## Вшанування пам'яті
- Одну з вулиць Дніпра названо на честь Івана Труби.

title: Труба Іван Михайлович

wikitext:
{{Письменник
| Ім'я                = Іван Михайлович Труба
| Оригінал імені      =
| Фото                = Труба Іван Михайлович 1.jpg
| Ширина              = 250px
| Підпис              =
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 9.9.1878
| Місце народження    = {{RUSold}}, [[Гомель]]
| Дата смерті         = 27.8.1950
| Місце смерті        = {{POL}} [[Пльзень]]
| Національність      = українець
| Громадянство        = {{USSR}}
| Мова творів         = [[українська мова|українська]]
| Рід діяльності      = [[прозаїк]], [[перекладач]]
| Член КПРС           =
| Роки активності     =
| Напрямок            =
| Жанр                = [[оповідання]], [[казка]]
| Magnum opus         =
| Lib                 =
| Премії              =
| Сайт                =
}}

'''Іва́н Миха́йлович Труба́ ''' ([[9 вересня]] [[1878]], [[Гомель]], нині [[Білорусь]] — [[27 серпня]] [[1950]], [[Пльзень]], нині [[Чехія]]) — український [[письменник]], [[перекладач]], [[громадський діяч|громадський]] і політичний діяч, інженер-технолог.

== Біографія ==
Закінчив із відзнакою реальну школу в [[Ромни|Ромнах]], Петербурзький технологічний інститут. Був одним із фундаторів та активістів Української студентської громади.

[[1902]] — за участь у революційному студентському гуртку був заарештований і засланий до [[Балаганськ]]а [[Іркутська губернія|Іркутської губернії]]. Наступне дворічне заслання за участь у революційному русі відбував в [[Архангельськ]]у.

Близько 1905 року одружився з [[Труба Віра Петрівна|Вірою Петрівною Серафімовою]]. Насправді - в [[Дніпро (місто)|Катеринославі]], 28 січня 1913 року (за старим стилем). Державний Архів Дніпропетровської Області фонд 193 опис 3 справа 543 сторінка 245 зворот.

Від [[1907]] проживав у [[Дніпро (місто)|Катеринославі]]. Працював викладачем [[фізика|фізики]] та [[математика|математики]] в жіночій гімназії П. Іоффе, комерційному училищі А. Свіда, [[інженер]]ом у відділі тяги Катерининської залізниці.

Проводив активну громадську роботу в українському літературно-артистичному товаристві [[Всеукраїнське товариство «Просвіта» імені Тараса Шевченка|«Просвіта»]], що діяло в Катеринославі з [[7 жовтня]] [[1905]] року та згуртувало навколо себе найкращі інтелектуальні сили міста, які прагнули до національного об'єднання та українського відродження, чинили опір [[Русифікація|русифікаторській]] політиці царату.

Входив до складу ради товариства, ревізійної та будівничої комісій, 1913 року брав участь в організації і відкритті бібліотеки-читальні імені Тараса Шевченка. За його архітектурним проектом збудовано будинок [[Мануйлівка (Дніпро)|Мануйлівської]] «Просвіти» (філії Катеринославської), а самого І.Трубу призначено її почесним членом.
[[Файл:Труба Іван Михайлович 2.jpg|thumb|200px|left|Іван Труба, початок 20 століття]]
На сторінках українського часопису «[[Дніпрові хвилі]]» досить широко висвітлювалась діяльність товариства, де свої дописи вміщував і Труба. Його перша дружина, Віра Петрівна, теж була активною просвітянкою, входила до ради товариства, займалася видавничою діяльністю, організацією новорічних ялинок для дітей.

У перші дні [[Лютнева революція|Лютневої революції 1917 року]] на Катеринославщині активізувався український рух, представниками якого були службовці, інтелігенція, робітники та селяни. І.Труба став ініціатором перших політичних зборів у місті, які були скликані службовцями Катерининської залізниці. Згодом він разом із [[Біднов Василь Олексійович|Василем Бідновим]] та І.Вирвою був обраний до складу Катеринославської губернської земської управи, делегатом від якої був направлений в [[Петроград]] у вересні 1917 року на Всеросійську раду робітничих і солдатських депутатів.

Входив до комісії [[Українська Центральна Рада|Центральної Ради]] в справі вироблення статуту автономії України.

9 серпня 1917 — [[Генеральний секретаріат Української Центральної Ради (Української Народної Республіки)|Генеральний секретаріат Центральної Ради]] призначив І.Трубу комісаром народної освіти Катеринославської губернії. Йому підлягала вся позашкільна і шкільна освіта.

Із перших днів повалення царського режиму українські громадські діячі на Катеринославщині взялися до організації національної школи, якої доти зовсім не було, а також до відновлення діяльності культурно-освітніх осередків. У місті заснували дві українські гімназії — чоловічу та жіночу. З ініціативи [[Вировий Євген Семенович|Євгена Вирового]], відновила діяльність катеринославська «Просвіта», заборонена з 25 січня 1916 року; почала виходити газета "Вісник товариства «Просвіта».

1918 — І.Труба брав активну участь в організації Катеринославського університету.

Був членом Катеринославського проводу [[Товариство українських поступовців|Товариства українських поступовців]].

У листопаді 1918 року призначений головою Катеринославської філії [[Український Національний Союз|Українського Національного Союзу]] — органу [[Директорія Української Народної Республіки|Директорії]].

Вважав себе прихильником Української партії соціалістів-федералістів. 1917 року видав у Катеринославі популярну брошуру «Хто пануватиме на Україні».

Доклав чимало зусиль у створенні Українського учительського товариства, яке в перші дні квітня 1917 року організувало в Катеринославі окружний учительський з'їзд і розпочало видавництво книжок.

Оцінку бурхливої діяльності комісара освіти в період короткого існування української державності дав історик [[Дорошенко Дмитро Іванович|Дмитро Дорошенко]]: «І.Труба положив великі заслуги коло українізації шкільної справи в губернії. Завдяки його енергії вдалося завести українське навчання по школах, видати ряд українських підручників; він же добився, щоб земська газета „Народная жизнь“ завела український відділ, редактором якого став професор В.Біднов. В самому місті багато зробив для української школи Євген Вировий».

З великою відповідальністю, принциповістю, вимогливістю взявся Іван Труба за доручену йому справу, ретельно підбирав викладачів до селянської української гімназії в селі [[Томаківка]], які б справді несли в народ освіту. У листі до [[Яворницький Дмитро Іванович|Дмитра Яворницького]] від 23 серпня 1917 року Іван Михайлович писав: «Я мушу настоювати, щоб в Томаківську гімназію набирався штат спосеред свідомих українців — а їх багато з'явилося по проханням, — хто знає добре практично мову, може писати, може бути придатним до такої відповідальної роботи, як постанова діла в першій селянській українській гімназії на землі Вільності Запорожської. …самі селяни… прохають свідомих українців, котрі можуть дать їм науку і пораду як українці по духу, а не по стихії».

=== Будинок Івана Труби ===
До участі у видавничій діяльності Іван Труба залучав багатьох педагогів, письменників, художників, громадських діячів міста, більшість з яких були його друзями. Серед них — директор краєзнавчого музею імені О.Поля Дмитро Яворницький, щирий друг, хрещений батько сина Івана Труби — [[Труба Тарас Іванович|Тараса]], народженого 1914 року та названого на честь великого Кобзаря з нагоди його 100-літнього ювілею.
[[Файл:Труба Іван Михайлович Будинок.jpg|thumb|350px|right|Будинок Івана Труби в Катеринославі, початок 20 століття]]
У будинку Івана Труби на вулиці Пороховій, 22 (тепер Кавалерійська, 22; зруйнований 1978 року) свого часу бували відомі діячі української і російської культури та літератури: [[Кропивницький Марко Лукич|Марко Кропивницький]] (був хрещеним батьком доньки Олесі), [[Рєпін Ілля Юхимович|Ілля Рєпін]], [[Олена Пчілка]], [[Винниченко Володимир Кирилович|Володимир Винниченко]], [[Володимир Короленко]]. Побудований за проектом самого господаря в оригінальному стилі українського [[Модерн (мистецтво)|модерну]], будинок став об'єднувальним центром передових сил міста, які в перші пореволюційні роки активізували діяльність в напрямку українського відродження. Сюди часто заходив місцевий художник [[Погрібняк Микола Степанович|Микола Погрібняк]], який ілюстрував «Початкову читанку» та інші дитячі видання, а 1918 року видав альбом для розмальовування «Малюйте, діти». Бували тут педагог [[Євген Вировий]], родина історика [[Біднов Василь Олексійович|Василя Біднова]], [[Дорошенко Дмитро Іванович|Дмитро]] та [[Дорошенко Наталія Михайлівна|Наталя Дорошенки]], сестра Лесі Українки Ольга та її чоловік Михайло Кривинюки, які у 1910—1921 роках мешкали поблизу Катеринослава — в селищі [[Лоцманська Кам'янка]]. [[Михайло Кривинюк]] навіть деякий час мешкав у будинку Івана Труби.

Саме тут обговорювалися й вирішувалися плани видавництва перших шкільних підручників українською мовою та творів для дітей, які з 1917 року стали видаватися в Катеринославі. Серед них «Кобзар» [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]], «Збірник творів» [[Котляревський Іван Петрович|Івана Котляревського]], драматична поема «Бояриня» [[Леся Українка|Лесі Українки]], казка «Трьомсин Богатир» [[Манжура Іван Іванович|Івана Манжури]], оповідання «Запорозький клад» В. Корнієнка, «Старий горобець», «Пригоди статечної Миші» Дмитра Мамина-Сибіряка, посібник «Дошкільне виховання» [[русова Софія Федорівна|Софії Русової]], «Українська граматика для позашкільного навчання і недільних шкіл», складена вчителями, членами товариства Олександрівської «Просвіти»(тепер — [[Запоріжжя]]).

Одночасно в Катеринославі були надруковані для дітей твори класиків зарубіжної літератури у перекладах Ольги Косач-Кривинюк та Михайла Кривинюка: «Той кіт, що ходив, де хотів» [[Редьярд Кіплінг|Редьярда Кіплінга]]; «Про те, як один хлопець оповідав казку та й не скінчив її» [[Ян Карафіят|Яна Карафіята]], «Чеські оповідання для дітей»; «Різдвяна пісня в прозі, або Різдвяне оповідання з привиддями» [[Чарлз Діккенс|Чарльза Діккенса]]; «Зайцеві пригоди» [[Ернест Томпсон Сетон|Ернеста Сетон-Томпсона]], а також читанка для дітей «Зелений гай» [[Олена Пчілка|Олени Пчілки]]. 1918 року заходами Ольги Косач-Кривинюк в Катеринославі вперше було надруковано «Стародавню історію східних народів», написану [[Леся Українка|Лесею Українкою]].

=== У еміграції ===
На початку 1919 р. емігрував за кордон, залишивши у Катеринославі дружину та трьох дітей.

1919—1922 — перебував у еміграції у [[Відень|Відні]], де займався видавничою діяльністю. Відійшов від політики. Вдруге одружився, взявши за дружину Оксану Василівну. Згодом переселився до [[Пльзень|Пльзеня]] ([[Чехословаччина]]), працював інженером–конструктором на електромеханічному заводі [[Škoda Auto|«Шкода»]].

Викладав у [[Українська господарська академія|Українській господарській академії]] в [[Подєбради (місто)|Подебрадах]] (Чехословаччина). Видав перший підручник з [[опір матеріалів|опору матеріалів]] українською мовою.

Помер [[27 серпня]] [[1950]] року у [[Пльзень|Пльзені]]. Його тіло було кремовано, а прах розвіяний на галявині Центрального цвинтаря, у його верхній частині, де лежить траса на Прагу.

У Дніпроперовську мешкає онук І.Труби (син дочки Олени) — пенсіонер Ярослав Матросов, який досліджує біографію та творчість діда<ref>[http://umoloda.kiev.ua/number/171/0/75281 Став безхатченком заради діда // Україна молода, 25.07.2012]</ref>.

== Творчість ==
Літературна творчість та видавнича справа — ще одна риса багатогранної діяльності Івана Труби. 1904 року [[оповідання]] «Буде паном» у 12-му числі [[Кіевская старина|«Киевской старины»]] вперше познайомило читачів з іменем Івана Труби. Згодом його твори з'явилися в журналі «Нова громада», часописі «[[Дніпрові хвилі]]».

Створив видавництво «Стежка додому» ([[Катеринослав]]-[[Відень]], 1918—1922; зокрема, книжки зі серії «Дитяча бібліотека»).

Серед літературної спадщини — казки для дітей «Як гриби збирались воювати з жуками», «Пан Коцький», переклади казок [[Ганс Крістіан Андерсен|Ганса Крістіана Андерсена]] «Ялинка», «Праведний суддя», «Царівна на горошині», [[Брати Грімм|братів Грімм]] «Дід з онуком», «Три пряшки-тіточки», [[Вільгельм Гауфф|Вільгельма Гауфа]], Бехштейна, оповідання «Подорож на села», «Ходить сон коло вікон», «У просвіті», «Багата кутя», «Перед Різдвом» та інші. Першими слухачами творів були діти самого Івана Михайловича — Борис, Олеся, Тарас, названі на честь видатних українських письменників [[Грінченко Борис Дмитрович|Бориса Грінченка]], [[Леся Українка|Лесі Українки]], [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]].

Велика заслуга Івана Труби у виданні шкільної [[хрестоматія|хрестоматії]] «Початкова читанка. Стежка додому» (у 1917—1918 роках окремими виданнями вийшли три частини), складеної і пристосованої для українських початкових шкіл Катеринославською спілкою вчителів за його редакцією. До навчального посібника увійшли зразки українського [[фольклор]]у, твори класиків української літератури — [[Котляревський Іван Петрович|Івана Котляревського]], [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]], [[Грінченко Борис Дмитрович|Бориса Грінченка]], [[Воробкевич Сидір Іванович|Сидора Воробкевича]], [[Манжура Іван Іванович|Івана Манжури]], [[Панас Мирний|Панаса Мирного]] та інших, переклади творів [[Толстой Лев Миколайович|Льва Толстого]] та зарубіжних авторів [[Андерсен Ганс Крістіан|Ганса Крістіана Андерсена]], [[Брати Грімм|братів Грімм]], підібрані за тематичним спрямуванням так, щоб виховувати у дітей почуття любові до рідного краю, його історії, культури, народних звичаїв, рідної мови, національної самосвідомості, милосердя, поваги до людської праці.

12 власних оповідань Іван Труба вмістив у 2-й частині читанки: «Засівальники», «Звіздоноси», «На страсті», «Клечана неділя» та інші, у яких ведеться розповідь про народні свята, обряди, звичаї.

== Вшанування пам'яті ==
* [[Вулиця Івана Труби (Дніпро)|Одну з вулиць]] [[Дніпро (місто)|Дніпра]] названо на честь Івана Труби.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* {{ЕУ}}
* [[Дорошенко Дмитро Іванович|''Дорошенко Дмитро'']]. Мої спомини про давнє минуле (1901—1914 роки). — К.: Темпора, 2007. — С. 61, 146, 147, 148, 204.
*Чабан Микола. "Чистими пити устами" //"Прапор юності" (Дніпропетровськ). - 1990. - 20 вересня. Також: "Початкова школа" (Київ), 1990. - № 10. - С. 69-71.
*Чабан Микола. Гине будинок Івана Труби// "Зоря" (Дніпропетровськ). - 1997. - 16 вересня.
*Чабан Микола. Порятуймо будинок комісара освіти //"Джерело" (Дніпропетровськ). - 1997. - 9 жовтня.
*Чабан Микола. Діячі Січеславської "Просвіти" (1905-1921). Біобібліографічний словник. Дніпропетровськ. - 2002. - С. 445-453.

== Посилання ==
* [http://www.museum.dp.ua/article0085.html ''Василенко Наталія''. Іван Труба (1878—1950)]
* [http://umoloda.kiev.ua/number/171/0/75281 Став безхатченком заради діда // Україна молода, 25.07.2012]{{PD-письменник}}

[[Категорія:Українські письменники]]
[[Категорія:Українські перекладачі]]
[[Категорія:Українські громадські діячі]]
[[Категорія:Українські інженери]]
[[Категорія:Діячі катеринославської «Просвіти»]]
[[Категорія:Персоналії:УНР]]
[[Категорія:Діячі УЦР]]
[[Категорія:Науковці Української господарської академії]]
[[Категорія:Уродженці Гомеля]]
[[Категорія:Українські революціонери Дніпра]]
[[Категорія:Персоналії:Пльзень]]

title: Іван Михайлович Труба

Народився: 9 вересня 1878 · Російська імперія, Гомель

Помер: 27 серпня 1950 (71 рік) · Польща Пльзень

Громадянство: СРСР

Національність: українець

Діяльність: прозаїк, перекладач

Сфера роботи: технологія, творче та професійне письмоd, дитяча та підліткова літератураd, перекладацтво, соціальна активність і політична діяльність

Alma mater: Санкт-Петербурзький державний технологічний інститут (1900)

Мова творів: українська

Жанр: оповідання, казка


text:
# Оксфорд-стріт
Оксфорд-стріт (англ. Oxford Street) — лондонська вулиця, одна з основних вулиць Вестмінстера. Найжвавіша торговельна вулиця (548 торгових точок), відома головним чином своїми фешенебельними магазинами. Починається у Вестмінстері біля Мармурової Арки (північно-східний кут Гайд-парку) і веде на схід в бік Голборн. Раніше була частиною Лондон-Оксфорд-роуд, яка починалася в Ньюгейті. Сьогодні частина шосе A40.
Довжина вулиці становить 2,4 км. На вулиці розташовані станції Лондонського метрополітену «Марбл-арч», «Бонд-стріт», «Оксфорд-серкус», «Тоттенгем-корт-роуд». На кожне Різдво вулиця прикрашається святковими вогнями. За традицією в листопаді ці вогні вмикаються знаменитостями. У 1968-93 рр.. по цій вулиці курсувала «білкова людина» Стенлі Грін.
- Оксфорд-стріт у 1875
- Оксфорд-стріт у 1987
- Різдвяні вогні

title: Оксфорд-стріт

wikitext:
{{Вулиця
 |назва = Оксфорд-стріт
 |оригінальна назва     = {{lang-en|Oxford Street}}
 |країна                = {{GBR}}
 |населений пункт = [[Лондон]]
 |на карті =
 |фото = Oxford Street December 2006.jpeg
 |підпис =
 |колишні назви =
 |протяжність =
 |місцевість =
 |координати п =
 |координати ={{coord|51|30|49|N|0|09|20|W|scale:100000_region:GB|display=inline,title}}
 |координати к =
 |район =
 |метро =
 |індекс =
 |телефони =
 |автобус =
 |трамвай =
 |тролейбус =
 |маршрутні таксі =
 |будівлі =
}}
'''Оксфорд-стріт''' ({{Lang-en|Oxford Street}}) — [[Лондон|лондонська]] вулиця, одна з основних вулиць [[Вестмінстер]]а. Найжвавіша торговельна вулиця (548 торгових точок), відома головним чином своїми фешенебельними магазинами. Починається у Вестмінстері біля [[Мармурова Арка|Мармурової Арки]] (північно-східний кут [[Гайд-парк]]у) і веде на схід в бік [[Голборн]]. Раніше була частиною [[Лондон-Оксфорд-роуд]], яка починалася в [[Ньюгейтська в'язниця|Ньюгейті]]. Сьогодні частина шосе [[A40]].

Довжина вулиці становить 2,4 км. На вулиці розташовані станції [[Лондонський метрополітен|Лондонського метрополітену]] «{{М|Марбл-арч}}», «{{М|Бонд-стріт}}», «{{М|Оксфорд-серкус}}», «{{М|Тоттенгем-корт-роуд}}». На кожне Різдво вулиця прикрашається святковими вогнями. За традицією в листопаді ці вогні вмикаються знаменитостями. У 1968-93 рр.. по цій вулиці курсувала «білкова людина» [[Стенлі Грін]].
<gallery>
Файл:Oxford Street, looking west from Duke Street. Site of Selfridges on the right.jpg|Оксфорд-стріт у 1875
Файл:London Oxford Street Selfridges shop in 1987.jpg|Оксфорд-стріт у 1987
Файл:Oxford.street.london.arp.jpg|
Файл:Oxford Street.jpg|Різдвяні вогні
</gallery>

== Посилання ==
{{commons category|Oxford Street}}
* {{Official website|http://www.oxfordstreet.co.uk|Офіційний вебсайт}}

{{London-stub}}
{{Лондон}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Вулиці Лондона]]
[[Категорія:Вестмінстер]]

title: англ. Oxford Street

Населений пункт: Лондон

Місцевість: Вест-Енд

Назва на честь: Оксфорд

Інші топоніми: New Oxford Streetd

title: Загальні відомості

З'єднання: Ріджент-стріт · New Bond Streetd · Park Laned · Tottenham Court Roadd · Great Portland Streetd · New Oxford Streetd · St Giles Circusd · Poland Streetd · Berwick Streetd · Wardour Streetd · Dean Streetd · Great Titchfield Streetd · Park Streetd · North Audley Streetd · Davies Streetd · Argyll Streetd · James Streetd · John Prince's Streetd · Berners Streetd · Wells Streetd · Great Chapel Streetd · Holles Streetd · Duke Streetd · Ramillies Streetd · Soho Streetd · Adam and Eve Courtd · Marylebone Laned · Woodstock Streetd · Orchard Streetd · Old Cavendish Streetd · Dering Streetd · Vere Streetd · Stratford Placed · Binney Streetd · Oxford Circusd · Gilbert Streetd · Old Quebec Streetd · Rathbone Placed · Newman Streetd · Bayswater Roadd · Hill's Placed · Balderton Streetd · Hanway Streetd · Gee's Courtd

title: Зовнішні посилання

У проєкті OpenStreetMap: ↑51781 ·R (Вестмінстер)


text:
# Градище (Видем)
Градище (словен. Gradišče) — поселення в общині Видем, Подравський регіон, Словенія.

title: Градище (Видем)

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Градище
 | місцева_назва       = Gradišče
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Подравський регіон]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 47 (2013)
 | площа           = 1,5
 | густота         =
| висота над рівнем моря= 322.9
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
|latd=46 |latm=18 |lats=1.01 |latNS=N
|longd=15 |longm=57 |longs=20.91|longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Градище''' ({{lang-sl|Gradišče}}) — поселення в общині [[Видем (община)|Видем]], [[Подравський регіон]], [[Словенія]].

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/KrajevnaImena/default.asp?txtIme= Статистичне бюро Республіки Словенія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131011213645/http://www.stat.si/KrajevnaImena/default.asp?txtIme= |date=11 жовтня 2013 }}

{{Видем}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Градище · Gradišče

Країна: Словенія

Регіон: Подравський регіон

Площа: 1,5 км²

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: MB