text:
# Пам'ятки Снігурівського району
У Снігурівському районі Миколаївської області на обліку перебуває 8 пам'яток архітектури, 49 — історії та 2 — монументального мистецтва (обидві — пам'ятники В.І.Леніну ).

## Пам'ятки архітектури
| №п/п | Охоронний номер | Найменування пам'ятки  | Адреса                                  | Рік                         | Автор          | Фото |
| ---- | --------------- | ---------------------- | --------------------------------------- | --------------------------- | -------------- | ---- |
| 1.   |                 | Волосне правління      | Місто Снігурівка, вул. Жовтнева, 12     | Кінець ХІХ — початок ХХ ст. | О. І. Тищенко  |      |
| 2.   |                 | Залізнична станція     | Місто Снігурівка, вул. Леніна, 38       | 1916                        | О. І. Тищенко  |      |
| 3.   |                 | Кредитне Товариство    | Місто Снігурівка, вул. Жовтнева, 118    | 1891                        | О. І. Тищенко  |      |
| 4.   |                 | Земська лікарня.       | Місто Снігурівка, територія районної    | 1891                        | О. І. Тищиенко |      |
|      |                 |                        | лікарні                                 |                             |                |      |
| 5.   |                 | Паровий млин           | Місто Снігурівка, вул. Чайковського. 69 | 1911                        | О. І. Тищенко  |      |
| 6.   |                 | Церква Різдва Христова | Село Василівка                          | сер. XIX ст                 | О. І. Тищенко  |      |
| 7.   |                 | Миколаївська церква    | Селище Галаганівка                      | Кінець XIX ст.              | О. І. Тищенко  |      |
| 8.   |                 | Залізничний міст       | Станція Любине                          | 1860-1880                   | О. І. Тищенко  |      |
|      |                 |                        |                                         |                             |                |      |

## Пам'ятки історії
| №п/п | Охоронний номер | Найменування пам'ятки                                                                                | Адреса                                           | Рік            | Автор              | Фото |
| ---- | --------------- | -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------------------------------------------------ | -------------- | ------------------ | ---- |
| 1.   | 649             | Братська могила радянських воїнів (6 чоловік).                                                                                | Село Галаганівка, біля церкви.                   | 1965           |                    |      |
| 2.   | 659             | Братська могила радянських воїнів (11 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ (пам'ятник комплексний).                                          | Селище Красне Знам'я, при в'їзді до села         | 1969           | ск. О. Здіховський |      |
| 3.   | 674             | Братська могила радянських воїнів (2 чоловіки).                                                                                | Селище Світла Дача, парк по вул. 40 років жовтня | Рек. 1970      |                    |      |
| 4.   | 682             | Братська могила радянських воїнів (12 чоловік).                                                                                | Селище Тернові Поди, парк.                       | 1946           |                    |      |
| 5.   | 672             | Братська могила радянських воїнів (17 чоловік).                                                                                | Селище Центральне, центр села, вул. Леніна       | 1964           |                    |      |
| 6.   | 642             | Братська могила радянських воїнів (19 чоловік).                                                                                | Село Баратівка, центр села                       | 1965           |                    |      |
| 7.   | 1256            | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Баратівка, парк                             | 1967           |                    |      |
| 8.   | 1257            | Братська могила радянських воїнів (2 чоловіки).                                                                                | Село Бурханівка, кладовище, вул. Лесі Українки   | 1975           |                    |      |
| 9.   | 644             | Братська могила радянських воїнів (14 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ (пам'ятник комплексний).                                          | Село Вавилове, центр села, вул. Миру             | 1965           |                    |      |
| 10.  | 646             | Братська могила радянських воїнів (4 чоловіки) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ (пам'ятник комплексний).                                          | Село Василівка, парк                             | 1970 рек. 1975 |                    |      |
| 11.  | 1260            | Братська могила радянських воїнів (9 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ (пам'ятник комплексний).                                           | Село Весела Поляна, вул. Шкільна, парк           | 1949           |                    |      |
| 12.  | 650             | Братська могила радянських воїнів (5 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ (пам'ятник комплексний).                                           | Село Горохівське, вул. Шкільна                   | 1965           |                    |      |
| 13.  | 1261            | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Гречанівка, центр села, вул. Інгулецька     | 1967           |                    |      |
| 14.  | 1263            | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Гуляй -Городок, біля школи                  | 1975           |                    |      |
| 15.  | 653             | Братська могила радянських воїнів (13 чоловік).                                                                                | Село Євгенівка, вул. Леніна                      | 1969           |                    |      |
| 16.  | 654             | Братська могила радянських воїнів (6 чоловік).                                                                                | Село Єлизаветівка, біля клубу                    | 1969           |                    |      |
| 17.  | 657             | Братська могила радянських воїнів (31 чоловік).                                                                                | Село Кисилівка, вул. Кірова                      | 1965           |                    |      |
| 18.  | 658             | Братська могила радянських воїнів (9 чоловік).                                                                                | Село Кобзарці, біля школи                        | 1956           |                    |      |
| 19.  | 1265            | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Кобзарці, парк                              | 1960           |                    |      |
| 20.  | 660             | Братська могила радянських воїнів (9 чоловік).                                                                                | Село Куйбишеве, вул. Куйбишева                   | 1969           |                    |      |
| 21.  | 1505            | Місце розстрілу на братській могилі (540 чоловік) жертв фашизму.                                                                                | Село Куйбешеве, при в'їзді до села               | 1967           |                    |      |
| 22.  | 661             | Братська могила радянських воїнів (46 чоловік).                                                                                | Село Лиманці, кладовище                          | 1969           |                    |      |
| 23.  | 662             | Братська могила радянських воїнів (12 чоловік).                                                                                | Село Максимівка, центр села, вул. Набережна      | 1969           |                    |      |
| 24.  | 663             | Братська могила радянських воїнів (19 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ (пам'ятник комплексний).                                          | Село Михайлівка, кладовище                       | 1971           |                    |      |
| 25.  | 1266            | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Новокиївка, центр села                      | 1970           |                    |      |
| 26.  | 664             | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Новокондакове, вул. Набережна               | 1951           |                    |      |
| 27.  | 665             | Меморіальний комплекс: — Братська могила радянських воїнів (129 чоловік); — Могила Невідомого радянського воїна; — Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ. | Село Новопетрівка вул. Радянська                 | 1969 рек 1988  |                    |      |
| 28.  | 666             | Братська могила радянських воїнів (17 чоловік).                                                                                | Село Новософіївка, при в'їзді до села            | 1970           | ск. О. Здіховський |      |
| 29.  | 667             | Братська могила радянських воїнів (13 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                  | Село НовотимофіївкаЮ біля школи                  | 1971           |                    |      |
| 30.  | 668             | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Олександрівка, вул. Леніна, парк            | 1965           |                    |      |
| 31.  | 669             | Братська могила радянських воїнів (162 чоловіки) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ..                                                               | Село Павлівка, кладовище                         | 1969           |                    |      |
| 32.  | 670             | Братська могила радянських воїнів (3 чоловіки).                                                                                | Село Павло-Мар'янівка, кладовище                 | 1956           |                    |      |
| 33.  | 671             | Місце розстрілу та Братська могила жертв фашизму (768 чоловік).                                                                                | Село Першотравневе, за селом                     | 1966           |                    |      |
| 34.  | 1267            | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Першотравневе, вул. Леніна, біля школи      | 1974           |                    |      |
| 35.  | 675             | Братська могила радянських воїнів (9 чоловік).                                                                                | Село Покровське,                                 | 1960           |                    |      |
| 36.  | 673             | Братська могила радянських воїнів (3 чоловіки) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ (пам'ятник комплексний).                                          | Село Романово-Булгакове, вул. Леніна             | 1948           |                    |      |
| 37.  | 681             | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Тамарине, центр села                        | 1965           |                    |      |
| 38.  | 684             | Братська могила радянських воїнів (56 чоловік).                                                                                | Село Червона Долина, центр села                  | 1970           |                    |      |
| 39.  | 683             | Братська могила радянських воїнів (4 чоловіки).                                                                                | Село Червона Зірка, кладовище                    | 1956           |                    |      |
| 40.  | 685             | Братська могила радянських воїнів (14 чоловік).                                                                                | Село Широке, парк                                | 1944           |                    |      |
| 41.  | 686             | Братська могила радянських воїнів (3 чоловіки).                                                                                | Село Шмідтове, кладовище.                        | 1965           |                    |      |
| 42.  | 1273            | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Село Юр'ївка, кладовище                          | 1970           |                    |      |
| 43.  | 688             | Братська могила радянських воїнів (кількість та прізвища не встановлено).                                                                                | Село Ярове, кладовище                            | 1959           |                    |      |
| 44.  | 1268            | Будинок, в якому знаходився штаб 6-ї Червоної армії.                                                                                | Місто Снігурівка, вул. Леніна, 8                 | 1967           |                    |      |
| 45.  | 1269            | Братська могила радянських воїнів (94 чоловіки).                                                                                | Місто Снігурівка, кладовище                      | 1949           |                    |      |
| 46.  | 675             | Братська могила радянських воїнів та партизан (11 чоловік).                                                                                | Місто Снігурівка, вул. Леніна, 196               | 1965           |                    |      |
| 47.  | 678             | Братська могила радянських воїнів (9 чоловік).                                                                                | Місто Снігурівка, територія птахофабрики         | 1946           |                    |      |
| 48.  | 1270            | Пам'ятний знак на честь Березнегувато-Снігурівської операції (танк).                                                                                | Місто Снігурівка, вул. Леніна, 8                 | 1974           |                    |      |
| 49.  | 1271            | Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки ВВВ.                                                                                | Місто Снігурівка, вул. Леніна, 87                | 1970           |                    |      |

## Пам'ятки монументального мистецтва
| №п/п | Охоронний номер | Найменування пам'ятки  | Адреса         | Рік  | Автор                       | Фото |
| ---- | --------------- | ---------------------- | -------------- | ---- | --------------------------- | ---- |
| 1.   | 1274            | Пам'ятник Леніну В. І. | Село Баратівка | 1973 | ск. О. Здіховський          |      |
| 2.   | 1504            | Пам'ятник Леніну В. І. | Село Кисилівка | 1977 | ск. О. Ковальов, В. Бутаков |      |
|      |                 |                        |                |      |                             |      |

title: Пам'ятки Снігурівського району

wikitext:
'''У [[Снігурівський район|Снігурівському районі]] [[Миколаївська область|Миколаївської області]]''' на обліку перебуває 8 пам'яток архітектури, 49 — історії та 2 — монументального мистецтва (обидві — пам'ятники [[Ленін|В.І.Леніну]] ).

== Пам'ятки архітектури ==

{| class="wikitable sortable"
! №п/п||Охоронний номер||Найменування пам'ятки||Адреса||Рік||Автор||Фото
|-
| 1.||||Волосне правління||Місто [[Снігурівка]], вул. Жовтнева, 12||Кінець ХІХ — початок ХХ ст.||О. І. Тищенко
|-
| 2.||||Залізнична станція||Місто Снігурівка, вул. Леніна, 38||1916||О. І. Тищенко
|-
| 3.||||Кредитне Товариство||Місто Снігурівка, вул. Жовтнева, 118||1891||О. І. Тищенко
|-
| 4.||||Земська лікарня.||Місто Снігурівка, територія районної||1891||О. І. Тищиенко
|-
| ||||||лікарні||||
|-
| 5.||||Паровий млин||Місто Снігурівка, вул. Чайковського. 69||1911||О. І. Тищенко
|-
| 6.||||Церква Різдва Христова||Село Василівка||сер. XIX ст||О. І. Тищенко
|-
| 7.||||Миколаївська церква||Селище Галаганівка||Кінець XIX ст.||О. І. Тищенко
|-
| 8.||||Залізничний міст||Станція Любине||1860-1880||О. І. Тищенко
|-
|
|}

== Пам'ятки історії ==
{| class="wikitable sortable"
! №п/п||Охоронний номер||Найменування пам'ятки||Адреса||Рік||Автор||Фото
|-
| 1. ||649||Братська могила радянських воїнів (6 чоловік). ||Село Галаганівка, біля церкви.||1965||
|-
| 2. ||659||Братська могила радянських воїнів (11 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}} (пам'ятник комплексний).||Селище Красне Знам'я, при в'їзді до села||1969||ск. О. Здіховський
|-
| 3. ||674||Братська могила радянських воїнів (2 чоловіки).||Селище Світла Дача, парк по вул. 40 років жовтня||Рек. 1970||
|-
| 4. ||682||Братська могила радянських воїнів (12 чоловік).||Селище Тернові Поди, парк.||1946||
|-
| 5. ||672||Братська могила радянських воїнів (17 чоловік).||Селище Центральне, центр села, вул. Леніна||1964||
|-
| 6. ||642||Братська могила радянських воїнів (19 чоловік).||Село Баратівка, центр села||1965||
|-
| 7. ||1256||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Баратівка, парк||1967||
|-
| 8. ||1257||Братська могила радянських воїнів (2 чоловіки).||Село Бурханівка, кладовище, вул. Лесі Українки||1975||
|-
| 9. ||644||Братська могила радянських воїнів (14 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}} (пам'ятник комплексний).||Село Вавилове, центр села, вул. Миру||1965||
|-
| 10. ||646||Братська могила радянських воїнів (4 чоловіки) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}} (пам'ятник комплексний).||Село Василівка, парк||1970 рек. 1975||
|-
| 11. ||1260||Братська могила радянських воїнів (9 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}} (пам'ятник комплексний).||Село Весела Поляна, вул. Шкільна, парк||1949||
|-
| 12. ||650||Братська могила радянських воїнів (5 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}} (пам'ятник комплексний).||Село Горохівське, вул. Шкільна||1965||
|-
| 13. ||1261||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Гречанівка, центр села, вул. Інгулецька||1967||
|-
| 14. ||1263||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Гуляй -Городок, біля школи||1975||
|-
| 15. ||653||Братська могила радянських воїнів (13 чоловік).||Село Євгенівка, вул. Леніна||1969||
|-
| 16. ||654||Братська могила радянських воїнів (6 чоловік).||Село Єлизаветівка, біля клубу||1969||
|-
| 17. ||657||Братська могила радянських воїнів (31 чоловік).||Село Кисилівка, вул. Кірова||1965||
|-
| 18. ||658||Братська могила радянських воїнів (9 чоловік).||Село Кобзарці, біля школи||1956||
|-
| 19. ||1265||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Кобзарці, парк||1960||
|-
| 20. ||660||Братська могила радянських воїнів (9 чоловік).||Село Куйбишеве, вул. Куйбишева||1969||
|-
| 21. ||1505||Місце розстрілу на братській могилі (540 чоловік) жертв фашизму.||Село Куйбешеве, при в'їзді до села||1967||
|-
| 22. ||661||Братська могила радянських воїнів (46 чоловік).||Село Лиманці, кладовище||1969||
|-
| 23. ||662||Братська могила радянських воїнів (12 чоловік).||Село Максимівка, центр села, вул. Набережна||1969||
|-
| 24. ||663||Братська могила радянських воїнів (19 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}} (пам'ятник комплексний).||Село Михайлівка, кладовище||1971||
|-
| 25. ||1266||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Новокиївка, центр села||1970||
|-
| 26. ||664||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Новокондакове, вул. Набережна||1951||
|-
| 27. ||665||Меморіальний комплекс: — Братська могила радянських воїнів (129 чоловік); — Могила Невідомого радянського воїна; — Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Новопетрівка вул. Радянська||1969 рек 1988||
|-
| 28. ||666||Братська могила радянських воїнів (17 чоловік).||Село Новософіївка, при в'їзді до села||1970||ск. О. Здіховський
|-
| 29. ||667||Братська могила радянських воїнів (13 чоловік) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село НовотимофіївкаЮ біля школи||1971||
|-
| 30. ||668||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Олександрівка, вул. Леніна, парк||1965||
|-
| 31. ||669||Братська могила радянських воїнів (162 чоловіки) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}..||Село Павлівка, кладовище||1969||
|-
| 32. ||670||Братська могила радянських воїнів (3 чоловіки).||Село Павло-Мар'янівка, кладовище||1956||
|-
| 33. ||671||Місце розстрілу та Братська могила жертв фашизму (768 чоловік).||Село Першотравневе, за селом||1966||
|-
| 34. ||1267||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Першотравневе, вул. Леніна, біля школи||1974||
|-
| 35. ||675||Братська могила радянських воїнів (9 чоловік).||Село Покровське, ||1960||
|-
| 36. ||673||Братська могила радянських воїнів (3 чоловіки) та пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}} (пам'ятник комплексний).||Село Романово-Булгакове, вул. Леніна||1948||
|-
| 37. ||681||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Тамарине, центр села||1965||
|-
| 38. ||684||Братська могила радянських воїнів (56 чоловік).||Село Червона Долина, центр села||1970||
|-
| 39. ||683||Братська могила радянських воїнів (4 чоловіки).||Село Червона Зірка, кладовище||1956||
|-
| 40. ||685||Братська могила радянських воїнів (14 чоловік).||Село Широке, парк||1944||
|-
| 41. ||686||Братська могила радянських воїнів (3 чоловіки).||Село Шмідтове, кладовище.||1965||
|-
| 42. ||1273||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Село Юр'ївка, кладовище||1970||
|-
| 43. ||688||Братська могила радянських воїнів (кількість та прізвища не встановлено).||Село Ярове, кладовище||1959||
|-
| 44. ||1268||Будинок, в якому знаходився штаб 6-ї Червоної армії.||Місто Снігурівка, вул. Леніна, 8||1967||
|-
| 45. ||1269||Братська могила радянських воїнів (94 чоловіки).||Місто Снігурівка, кладовище||1949||
|-
| 46. ||675||Братська могила радянських воїнів та партизан (11 чоловік).||Місто Снігурівка, вул. Леніна, 196||1965||
|-
| 47. ||678||Братська могила радянських воїнів (9 чоловік).||Місто Снігурівка, територія птахофабрики||1946||
|-
| 48. ||1270||Пам'ятний знак на честь Березнегувато-Снігурівської операції (танк).||Місто Снігурівка, вул. Леніна, 8||1974||
|-
| 49. ||1271||Пам'ятний знак на честь воїнів-земляків, загиблих в роки {{comment|ВВВ|Великої Вітчизняної війни}}.||Місто Снігурівка, вул. Леніна, 87||1970||
|}

== Пам'ятки монументального мистецтва ==
{| class="wikitable sortable"
! №п/п||Охоронний номер||Найменування пам'ятки||Адреса||Рік||Автор||Фото
|-
| 1. ||1274||Пам'ятник Леніну В. І.||Село Баратівка||1973||ск. О. Здіховський
|-
| 2. ||1504||Пам'ятник Леніну В. І.||Село Кисилівка||1977||ск. О. Ковальов, В. Бутаков
|-
|
|}

==Джерела==
*[http://wikimediaukraine.wordpress.com/2012/06/16/mykolajw_pamiatki/ Пам'ятки Миколаївської області]

[[Категорія:Снігурівський район]]
[[Категорія:Переліки пам'яток Миколаївської області|Снігурівського району]]


text:
# Расулов Ельхан Афсар-огли
Ельхан Афсарогли Расулов (азерб. Elxan Rəsulov нар. 26 березня 1960, Баку, Азербайджанська РСР) — радянський та азербайджанський футболіст, який грав на позиції воротаря.

## Біографія
Расулов почав займатися футболом у групі підготовки команди «Нефтчі». Виступав на першості міста аж до 17 років. Після випускного він автоматично потрапив у першу команду «Нефтчі». У 1978 році він зіграв товариські матчі в складі «Нефтчі» проти олімпійської збірної СРСР, яка готувалася до Олімпіади 1980 року у Москві. Тоді ж він познайомився з Рінатом Дасаєвим. Офіційний дебют Расулова у складі «Нефтчі» відбувся в 1979 році, суперником було московське «Динамо». На 87-й хвилині матчу за рахунку 0:0 у ворота бакинців призначили пенальті. Гравець москвичів Олександр Максименков зумів переграти Расулова. Гра так і закінчилася перемогою «Динамо» з мінімальним рахунком. У тому сезоні воротар зіграв ще кілька матчів. У 1981 році в складі «Нефтчі» він зіграв всі матчі сезону. З 34 матчів найбільш пам'ятними були нічиї 1:1 з київським «Динамо» та московським «Спартаком».
Потім Расулова призвали в армію. Служити довелося в Москві, завдяки цьому воротаря запросили в ЦСКА. Расулов поїхав з командою на збори в Болгарію, де відбулася розмова з головним тренером, Альбертом Шестерньовим. Він запропонував Расулову два варіанти: стати другим воротарем після Валерія Новікова в ЦСКА або поїхати в інший армійський клуб. Воротарем зацікавилися ростовський СКА, смоленська армійська команда і львівське СКА «Карпати». Шестерньов порадив Расулову вибрати останніх. Расулов поспілкувався з тренером львівської команди Миколою Самаріним, вони домовилися, що воротар повинен був приїхати в Сочі, де СКА «Карпати» готувалися до сезону на зборах.
У 1983 році Расулов офіційно перейшов у СКА «Карпати», де став першим воротарем команди. У першому ж сезоні «суха серія» воротаря налічувала майже 500 хвилин. У 1984 році СКА «Карпати» здобули пам'ятну перемогу над волгоградським «Ротором» з рахунком 8:0. У 1988 році львів'яни обіграли ЦСКА в Москві, і ця поразка коштувала москвичам виходу в Вищу лігу.
У 1988 році головним тренером львівської команди став Іштван Секеч і команда була суттєво оновленою, тому по завершенню сезону Расулов покинув клуб і наступних два роки провів у Хабаровську за хабаровський СКА.
У 1991 році Ельхан відправився до Польщі, де з березня захищав кольори «Сталі» (Сянік), після чого повернувся в Азербайджан, в рідний клуб «Нефтчі» (Баку).
Влітку 1993 року Мирон Маркевич запросив його повернутися у львівські «Карпати». Расулов дебютував у Вищій лізі України 22 серпня 1993 року в матчі проти шепетівського «Темпу» (1:1). По поверненню в клуб у Расулова була конкуренція з Богданом Стронціцьким. Останній був молодшим, тому перевага віддавалася йому. Тим не менш, воротарі підтримували дружні стосунки. Расулов грав в «Карпатах» до 1997 року. Він також провів по одному матчу за дубль «Карпат» та «Кристал» (Чортків) на правах оренди.
1997 року в «Карпатах» з'явився молодий воротар Олег Береський, який мав скласти конкуренцію Богдану Стронціцькому і Расулов у 37-річному віці покинув Львів. Потім знайомий запропонував Ельхану поїхати в Німеччину, і воротар погодився. Він перейшов в аматорський клуб «Герфорд» з п'ятого за рівнем дивізіону країни, де пограв ще два роки, а потім там само обійняв посаду тренера воротарів.

wikiname: ukwiki

title: Расулов Ельхан Афсар-огли

in_language: uk

wikitext:
{{футболіст
|ім'я            = Ельхан  Расулов
|повне-ім'я      = Расулов Ельхан Афсарогли
|дата-народження = 26.3.1960
|місце-народження= [[Баку]], [[АзРСР]], [[СРСР]]
|громадянство    = {{USR}} → {{AZE}}
|зріст           = 185
|вага            = 79
|позиція         = [[Воротар (футбол)|воротар]]
|поточний-клуб   = ''Завершив кар'єру''
|клубний гравець =
{{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1978—1982|{{Прапорець|USR}}|[[Нефтчі (Баку)|«Нефтчі» (Баку)]]|72|-113}}
{{Футболіст рядок 0|1983—1988|{{Прапорець|USR}}|[[СКА (Львів)|СКА «Карпати»]]|216|-210}}
{{Футболіст рядок 1|1989—1990|{{Прапорець|USR}}|[[СКА-Енергія|СКА (Хабаровськ)]]|61|-?}}
{{Футболіст рядок 0|1991|{{Прапорець|AZE}}|[[Нефтчі (Баку)|«Нефтчі» (Баку)]]|32|-39}}
{{Футболіст рядок 1|1991—1992|{{Прапорець|POL}}|[[Сталь (Сянік)|«Сталь» (Сянік)]]|?|-?}}
{{Футболіст рядок 0|1993—1997|{{Прапорець|UKR}}|[[Карпати (Львів)|«Карпати» (Львів)]]|71|-73}}
{{Футболіст рядок 1|1993|{{оренда}} {{Прапорець|UKR}}|[[Кристал (Чортків)|«Кристал» (Чортків)]]|1|-1}}
{{Футболіст рядок 0|1997|{{фарм-клуб}} {{Прапорець|UKR}}|«[[Карпати-2]]»|1|-0}}
{{Футболіст рядок 1|1998—1999|{{Прапорець|GER}}|[[Герфорд (футбольний клуб)|«Герфорд»]]|?|-?)}}
{{Футболіст кінець}}
<!--|тренер =
{{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер рядок 1|?|{{Прапорець|GER}} [[Герфорд (футбольний клуб)|«Герфорд»]]|<small>(ворот.)</small>}}
{{Футбольний тренер кінець}}-->
}}
'''Ельхан Афсарогли Расулов''' ({{lang-az|Elxan Rəsulov}} {{нар}} [[26 березня]] [[1960]], [[Баку]], [[Азербайджанська РСР]]) — радянський та азербайджанський футболіст, який грав на позиції воротаря.

== Біографія ==
Расулов почав займатися футболом у групі підготовки команди «[[Нефтчі (Баку)|Нефтчі]]». Виступав на першості міста аж до 17 років. Після випускного він автоматично потрапив у першу команду «Нефтчі». У [[1978]] році він зіграв товариські матчі в складі «Нефтчі» проти [[олімпійська збірна СРСР з футболу|олімпійської збірної СРСР]], яка готувалася до [[літні Олімпійські ігри 1980|Олімпіади 1980 року]] у [[Москва|Москві]]. Тоді ж він познайомився з [[Дасаєв Рінат Файзрахманович|Рінатом Дасаєвим]]. Офіційний дебют Расулова у складі «Нефтчі» відбувся в [[1979]] році, суперником було московське «[[Динамо (футбольний клуб, Москва)|Динамо]]». На 87-й хвилині матчу за рахунку 0:0 у ворота бакинців призначили пенальті. Гравець москвичів [[Максименков Олександр Іванович|Олександр Максименков]] зумів переграти Расулова. Гра так і закінчилася перемогою «Динамо» з мінімальним рахунком. У тому сезоні воротар зіграв ще кілька матчів. У 1981 році в складі «Нефтчі» він зіграв всі матчі сезону. З 34 матчів найбільш пам'ятними були нічиї 1:1 з [[київ]]ським «[[Динамо (футбольний клуб, Київ)|Динамо]]» та московським [[Спартак (футбольний клуб, Москва)|«Спартаком»]].

Потім Расулова призвали в армію. Служити довелося в Москві, завдяки цьому воротаря запросили в [[ЦСКА (футбольний клуб, Москва)|ЦСКА]]. Расулов поїхав з командою на збори в [[Болгарія|Болгарію]], де відбулася розмова з головним тренером, [[Шестерньов Альберт Олексійович|Альбертом Шестерньовим]]. Він запропонував Расулову два варіанти: стати другим воротарем після [[Новіков Валерій Іванович|Валерія Новікова]] в ЦСКА або поїхати в інший армійський клуб. Воротарем зацікавилися [[СКА (Ростов-на-Дону)|ростовський СКА]], смоленська армійська команда і [[львів]]ське [[СКА (Львів)|СКА «Карпати»]]. Шестерньов порадив Расулову вибрати останніх. Расулов поспілкувався з тренером львівської команди [[Самарін Микола Олександрович|Миколою Самаріним]], вони домовилися, що воротар повинен був приїхати в [[Сочі]], де СКА «Карпати» готувалися до сезону на зборах.

У [[1983]] році Расулов офіційно перейшов у СКА «Карпати», де став першим воротарем команди. У першому ж сезоні «суха серія» воротаря налічувала майже 500 хвилин. У 1984 році СКА «Карпати» здобули пам'ятну перемогу над волгоградським «[[Ротор (футбольний клуб)|Ротором]]» з рахунком 8:0. У 1988 році львів'яни обіграли ЦСКА в Москві, і ця поразка коштувала москвичам виходу в [[чемпіонат СРСР з футболу|Вищу лігу]].

У [[1988]] році головним тренером львівської команди став [[Секеч Іштван Йожефович|Іштван Секеч]] і команда була суттєво оновленою, тому по завершенню сезону Расулов покинув клуб і наступних два роки провів у Хабаровську за [[СКА-Енергія|хабаровський СКА]].

У [[1991]] році Ельхан відправився до [[Польща|Польщі]], де з березня захищав кольори {{Нп|Сталь (Сянік)|«Сталі» (Сянік)|en|Stal Sanok}}<ref>«Powtórka z historii», Щотижневик Sanocki, nr 12 (44) z 25 marca 1992, s. 16. [http://sanockabibliotekacyfrowa.pl/dlibra/doccontent?id=793&dirids=1 wersja cyfrowa] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160508210325/http://sanockabibliotekacyfrowa.pl/dlibra/doccontent?id=793&dirids=1 |date=8 травня 2016 }}. Informacja prasowa podaje go jako Ukraińca.</ref>, після чого повернувся в [[Азербайджан]], в рідний клуб [[Нефтчі (Баку)|«Нефтчі» (Баку)]].

Влітку 1993 року [[Маркевич Мирон Богданович|Мирон Маркевич]] запросив його повернутися у львівські «[[Карпати (Львів)|Карпати]]». Расулов дебютував у [[чемпіонат України з футболу|Вищій лізі України]] [[22 серпня]] [[1993]] року в матчі проти шепетівського «[[Темп (Шепетівка)|Темпу]]» (1:1). По поверненню в клуб у Расулова була конкуренція з [[Стронціцький Богдан Едуардович|Богданом Стронціцьким]]. Останній був молодшим, тому перевага віддавалася йому. Тим не менш, воротарі підтримували дружні стосунки. Расулов грав в «Карпатах» до 1997 року. Він також провів по одному матчу за дубль «Карпат» та [[Кристал (Чортків)|«Кристал» (Чортків)]] на правах оренди.

1997 року в «Карпатах» з'явився молодий воротар [[Береський Олег Іванович|Олег Береський]], який мав скласти конкуренцію Богдану Стронціцькому і Расулов у 37-річному віці покинув Львів. Потім знайомий запропонував Ельхану поїхати в Німеччину, і воротар погодився<ref>{{Cite web |url=http://www.fckarpaty.lviv.ua/ua/news/11685/page.html |title=«Розмова з минулим»: Ельхан Расулов |accessdate=27 червня 2016 |archive-date=27 жовтня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161027202419/http://www.fckarpaty.lviv.ua/ua/news/11685/page.html }}</ref>. Він перейшов в аматорський клуб {{Нп|Герфорд (футбольний клуб)|«Герфорд»|de|SC Herford}} з п'ятого за рівнем дивізіону країни, де пограв ще два роки, а потім там само обійняв посаду тренера воротарів<ref>{{Cite web |url=http://foren.germany.ru/arch/sport/f/14252967.html |title=Тренер ФК «Herforder SV» |accessdate=27 червня 2016 |archive-date=22 жовтня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161022085304/http://foren.germany.ru/arch/sport/f/14252967.html }}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* {{ФФУ|42822}}
* {{footballfacts|107483}}
{{нк}}

[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Азербайджанські футболісти]]
[[Категорія:Футбольні воротарі]]
[[Категорія:Футболісти «Нефтчі»]]
[[Категорія:Футболісти СКА (Львів)]]
[[Категорія:Футболісти «СКА-Енергії»]]
[[Категорія:Футболісти «Сталі» (Сянік)]]
[[Категорія:Футболісти «Карпат» (Львів)]]
[[Категорія:Футболісти «Кристала» (Чортків)]]
[[Категорія:Азербайджанські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Польщі]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Україні]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Німеччині]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Расулов Ельхан Афсарогли

Народження: 26 березня 1960 (65 років)

Громадянство: СРСР → Азербайджан

Позиція: воротар

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: Завершив кар'єру

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Нефтчі» (Баку) · 72 · (-113)

СКА «Карпати» · 216 · (-210)

СКА (Хабаровськ) · 61 · (-?)

«Нефтчі» (Баку) · 32 · (-39)

«Сталь» (Сянік) · ? · (-?)

«Карпати» (Львів) · 71 · (-73)

→ «Кристал» (Чортків) · 1 · (-1)

→ «Карпати-2» · 1 · (-0)

«Герфорд» · ? · (-?))

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Бейлик
Бе́йлик, або бейство (крим. beylik, осман. بكلك, тур. beylik; [bejlic]) — в тюркській традиції округ чи країна на чолі з беєм (князем). Аналог князівства у європейській традиції, або емірату — в арабській. Існували в XI — XVIII століттях на Близькому Сході, в Середній Азії, Закавказзі, Північній Африці, Кримському ханстві. В Османській імперії — адміністративний округ, керований беєм.

## Кримське ханство
Система поділу Кримського ханства на бейства була успадкована від Золотої Орди. Частина бейств була утворена шляхом захоплення земель родовими військовими загонами в XIII столітті, до встановлення влади династії Ґиреїв, частина з'явилась як пожалування ханів. Після утворення Кримського ханства беї стали васалами хана. У спеціальному привілеї хана фіксувалися права бейського роду на землю, його імунітети та васальні повинності. За умови припинення бейської династії чи зради бея бейство могло перейти до хана. Частина земель бейства входила до домену бейського роду, частина виділялася в умовне землеволодіння за військову службу бейським васалам — мурзам. Населення окремого бейства складало окремі підрозділи ополчень і регулярної армії. Бейство мало часткову автономію в адміністративних, судових та фінансових справах.
Ханство поділялося на наступні бейства:
- кримськотатарських родів

1. Ширін — найбільший; займав територію півночі та сходу Криму — від м. Ор-Капи (зараз Армянськ) на півночі, міста Карасубазар (нині Білогірськ) на заході і до міста Боспор (нині Керч) на сході, з адміністративним центром у місті Солхат (нині Старий Крим). Центральним органом управління бейлику Ширін був диван.
2. Барин — в північному Криму між містами Ак-Шейх (нині смт Роздольне) та м. Айбар (нині с. Войкове Первомайського району).
3. Аргин — обіймав частину південного Криму від м. Кафа (нині Феодосія) до м. Солдайя (нині Судак).
4. Яшлав (Сулеш) — займав частину південно-західного Криму між річками Кача та Альма.
5. Седжет;

- ногайського роду

1. Мансур (Мангит) — з'явився в XVII столітті і охоплював західний Крим від міста Саки до міста Ак-Мечеть (нині смт Чорноморське), з центром в останньому.

- половецького роду

1. Кипчак.

title: Бейлик

wikitext:
[[Файл:Anatolia1300.png|200px|thumb|Турецькі бейства Анатолії бл. 1300.]]
'''Бе́йлик''', або '''бейство''' ({{lang-crh|beylik}}, {{lang-ota|بكلك}}, {{lang-tr|beylik}}; [bejlic]) — в [[тюрки|тюркській]] традиції округ чи країна на чолі з [[Бей (титул)|беєм]] (князем). Аналог [[князівство|князівства]] у [[європа|європейській]] традиції, або [[емірат]]у — в арабській. Існували в XI — XVIII століттях на [[Близький Схід|Близькому Сході]], в [[Середня Азія|Середній Азії]], [[Закавказзя|Закавказзі]], Північній Африці, [[Кримське ханство|Кримському ханстві]]. В [[Османська імперія|Османській імперії]] — адміністративний округ, керований [[бей (титул)|беєм]].
[[Файл:Турецькі бейлики XIV століття..png|центр|міні|Турецькі бейлики в XIV столітті.]]

== Кримське ханство ==
Система поділу [[Кримське ханство|Кримського ханства]] на бейства була успадкована від [[Золота Орда|Золотої Орди]]. Частина бейств була утворена шляхом захоплення земель родовими військовими загонами в XIII столітті, до встановлення влади династії Ґиреїв, частина з'явилась як пожалування [[хан]]ів. Після утворення Кримського ханства беї стали васалами хана. У спеціальному привілеї хана фіксувалися права бейського роду на землю, його імунітети та [[васал]]ьні повинності. За умови припинення бейської [[Династія|династії]] чи зради бея бейство могло перейти до хана. Частина земель бейства входила до домену бейського роду, частина виділялася в умовне землеволодіння за військову службу бейським васалам — [[мурза]]м. Населення окремого бейства складало окремі підрозділи ополчень і регулярної армії. Бейство мало часткову автономію в адміністративних, судових та фінансових справах.

Ханство поділялося на наступні бейства:
* кримськотатарських родів
# '''Ширін''' — найбільший; займав територію півночі та сходу [[Кримський півострів|Криму]] — від м. Ор-Капи (зараз [[Армянськ]]) на півночі, міста Карасубазар (нині [[Білогірськ]]) на заході і до міста Боспор (нині [[Керч]]) на сході, з адміністративним центром у місті Солхат (нині [[Старий Крим (місто)|Старий Крим]]). Центральним органом управління бейлику Ширін був [[диван]].
# '''Барин''' — в північному Криму між містами Ак-Шейх (нині [[смт]] [[Роздольне (АРК)|Роздольне]]) та м. Айбар (нині с. [[Войкове (Первомайський район)|Войкове]] [[Первомайський район (Крим)|Первомайського району]]).
# '''Аргин''' — обіймав частину південного Криму від м. Кафа (нині [[Феодосія]]) до м. Солдайя (нині [[Судак (місто)|Судак]]).
# '''Яшлав''' ('''Сулеш''') — займав частину південно-західного Криму між річками [[Кача (річка в Криму)|Кача]] та [[Альма]].
# '''Седжет''';
* [[Ногайці|ногайського]] роду
# '''Мансур''' ('''Мангит''') — з'явився в XVII столітті і охоплював західний Крим від міста [[Саки (місто)|Саки]] до міста Ак-Мечеть (нині смт [[Чорноморське (АРК)|Чорноморське]]), з центром в останньому.
* [[Половці|половецького]] роду
# '''Кипчак'''.

== Джерела ==
* ''Іналджик Г.'' Османська імперія: Класична доба (1300—1600), — К.: [[Критика (видавництво)|Критика]], 1998. — 287 с.
* [http://www.vostlit.info./ Середньовічні історичні джерела Сходу і Заходу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100130041133/http://www.vostlit.info/ |date=30 січня 2010 }}
* ''Кресін О. В.'' [http://www.history.org.ua/?termin=Bejlyk БЕЙЛИК] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160306043610/http://history.org.ua/?termin=Bejlyk |date=6 березня 2016 }} // {{ЕІУ|1|215}}

== Література ==
* ''Кримський А.'' Студії з Криму. К., 1930
* ''Лашков Ф.'' Исторические очерки крымско-татарского землевладения. Симферополь, 1897 {{ref-ru}}
* ''Смирнов В.'' Крымское ханство под верховенством Оттоманской Порты до начала XVIII ст. СПб., 1887 {{ref-ru}}
* ''Сыроечковский В.'' Мухаммед-Гирей и его вассалы. «Ученые записки Московского государственного университета», 1940, вып. 61 {{ref-ru}}
* ''Manz B.F.'' The Clans of the Crimean Khanate: 1466—1532. «Harvard Ukrainian Studies», 1978, vol. 2, N 3 {{ref-en}}

[[Категорія:Адміністративний поділ Кримського ханства]]
[[Категорія:Адміністративний поділ Османської імперії]]
[[Категорія:Мусульманські династії]]
[[Категорія:Колишні адміністративні одиниці країн]]


text:
# Браудо Ісай Олександрович
Іса́й Олекса́ндрович Браудо (1896—1970) — радянський органіст, музикознавець та педагог.

## Життєпис
Народився 28 липня (9 серпня) 1896 року в селі Тарасівка, нині Боярська міська громада, Фастівського району Київської області. Протягом 1914—1915 та 1921—1923 років навчався в Петроградській консерваторії по класу органу (у Якова Яковича Гандшина та Миколи Карловича Ванадзіньша) і фортепіано. В 1915—1918 роках навчався у Московській консерваторії (клас фортепіано Олександра Гольденвейзера) та на медичному факультеті Московського університету.
В 1924 та 1926 роках у Європі вдосконалював гру на органі під керівництвом Луї В'єрна в Парижі, Ф. Хайтмана у Берліні, Альфреда Зіттарда (Гамбург) та Гюнтера Раміна (Лейпціг).
Від 1926 року виступав з концертами.
Є одним із засновників радянської органної школи, від 1923 року викладав гру на органі й фортепіано в Петроградській консерваторії, з 1935-го — професор.
Серед його учнів — Арсеній Котляревський, Ніна Оксентян.
1957 року вдостоєний почесного звання «Заслужений діяч мистецтв РРФСР».
Вийшли друком його книги «Артикуляція» (1961), «Про органну й клавірну музику» (1976), інші.
Помер 1970 року в Ленінграді.

title: Браудо Ісай Олександрович

wikitext:
{{Музикант
| Ім'я                 = Браудо Ісай Олександрович
| Оригінал імені       =
| Зображення           = Браудо Ісай Олександрович.jpg
| Підпис               =
| Розмір_зображення    =
| Справжнє_ім'я        =
| Дата народження      = 9.8.1896
| Місце народження     = [[Тарасівка (Боярська міська громада)|Тарасівка]]
| Дата смерті          = 11.3.1970
| Місце смерті         = [[Ленінград]]
| Роки                 =
| Країна               = {{RUSold}} → {{USSR}}
| Національність       =
| Освіта               = [[Санкт-Петербурзька державна консерваторія імені Миколи Римського-Корсакова]]; [[Московська державна консерваторія імені П. І. Чайковського]]
| Професія             =
| Працював у операх    =
| Співацький голос     =
| Інструмент           = [[орган]]
| Жанр                 =
| Мова                 =
| Псевдонім            =
| Колектив             =
| Гурт                 =
| Співпраця            =
| Нагороди             =
| Премії               =
| Звання               = {{Заслужений діяч мистецтв РРФСР}}
| Лейбл                =
| Сайт                 =
}}
{{Однофамільці|Браудо}}
'''Іса́й Олекса́ндрович Браудо''' (1896—1970) — радянський [[Орган (музичний інструмент)|органіст]], музикознавець та педагог.

== Життєпис ==
Народився 28 липня (9 серпня) 1896 року в селі [[Тарасівка (Боярська міська громада)|Тарасівка]], нині [[Боярська міська громада]], [[Фастівський район|Фастівського району]] [[Київська область|Київської області]]. Протягом 1914—1915 та 1921—1923 років навчався в [[Санкт-Петербурзька державна консерваторія імені Миколи Римського-Корсакова|Петроградській консерваторії]] по класу органу (у Якова Яковича Гандшина та [[Ванадзіньш Микола Карлович|Миколи Карловича Ванадзіньша]]) і фортепіано. В 1915—1918 роках навчався у Московській консерваторії (клас фортепіано [[Гольденвейзер Олександр Борисович|Олександра Гольденвейзера]]) та на медичному факультеті [[Московський державний університет імені М. В. Ломоносова|Московського університету]].

В 1924 та 1926 роках у Європі вдосконалював гру на органі під керівництвом [[Луї В'єрн]]а в [[Париж]]і, Ф. Хайтмана у [[Берлін]]і, [[Альфред Зіттард|Альфреда Зіттарда]] ([[Гамбург]]) та [[Гюнтер Рамін|Гюнтера Раміна]] ([[Лейпціг]]).

Від 1926 року виступав з концертами.

Є одним із засновників радянської органної школи, від 1923 року викладав гру на органі й фортепіано в Петроградській консерваторії, з 1935-го — професор.

Серед його учнів — [[Котляревський Арсеній Миколайович|Арсеній Котляревський]], [[Оксентян Ніна Іванівна|Ніна Оксентян]].

1957 року вдостоєний почесного звання «Заслужений діяч мистецтв РРФСР».

Вийшли друком його книги «Артикуляція» (1961), «Про органну й клавірну музику» (1976), інші.

Помер 1970 року в Ленінграді.

== Джерела ==
* [http://www.krugosvet.ru/enc/kultura_i_obrazovanie/muzyka/BRAUDO_ISA_ISAYA_ALEKSANDROVICH.html Браудо Ісай Олександрович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181219044003/http://www.krugosvet.ru/enc/kultura_i_obrazovanie/muzyka/BRAUDO_ISA_ISAYA_ALEKSANDROVICH.html |date=19 грудня 2018 }}{{ref-ru}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Тарасівки (Боярська міська громада)]]
[[Категорія:Випускники Санкт-Петербурзької консерваторії]]
[[Категорія:Випускники Московської консерваторії]]
[[Категорія:Органісти XX століття]]
[[Категорія:Радянські музикознавці]]
[[Категорія:Радянські педагоги]]
[[Категорія:Професори]]
[[Категорія:Померли в Санкт-Петербурзі]]

title: Основна інформація

Дата народження: 9 серпня 1896

Місце народження: Тарасівка

Дата смерті: 11 березня 1970 (73 роки)

Місце смерті: Ленінград

Поховання: Серафимівське кладовищеd

Громадянство: Російська імперія → СРСР

Професії: викладач університету, музикант, органіст, музикознавець, музичний педагог

Освіта: Санкт-Петербурзька державна консерваторія імені Миколи Римського-Корсакова; Московська державна консерваторія імені П. І. Чайковського

Вчителі: Майкапар Самуїл Мойсейович

Інструменти: орган

Нагороди: заслужений діяч мистецтв РРФСР


text:
# Порт-Пірі
Порт-Пірі (англ. Port Pirie)  — місто в Австралії, розташоване в штаті Південна Австралія.

## Географія
Висота центру міста становить 2 метри над рівнем моря.

## Транспорт
У Порт-Пірі є аеропорт.

## Демографія
Населення міста за роками:
| 1986   | 1991   | 1996   | 2001   | 2006   | 2010   |
| ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ |
| 14 597 | 14 398 | 13 633 | 13 254 | 13 206 | 13 040 |

title: Порт-Пірі

wikitext:
{{НП
 |країна                  = {{AUS}}
 |статус                  = Місто
 |українська назва        = Порт-Пірі
|оригінальна назва = {{lang-en|Port Pirie}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              = Grain silos, smelter and smoke stack from across the river, Port Pirie, South Australia.jpg
  |lat_dir =S |lat_deg =33 |lat_min =11 |lat_sec = 1.2
  |lon_dir = E|lon_deg =138 |lon_min =01 |lon_sec = 1.2
 |розмір карти регіону    = 300
 |розмір карти району     =
 |position                = <!-- right, left, top або bottom (положення підпису маркера на мапі) -->
 |вид регіону             = Штат
 |регіон                  = Південна Австралія
 |регіон у таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   =
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =
 |община                  =
 |община в таблиці        =
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              = 13 040 <ref>{{Cite web |url=http://www.censusdata.abs.gov.au/census_services/getproduct/census/2011/quickstat/4003?opendocument&navpos=220 |title=Архівована копія |accessdate=2014-09-10 |archive-date=2014-03-06 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140306213332/http://www.censusdata.abs.gov.au/census_services/getproduct/census/2011/quickstat/4003?opendocument&navpos=220 }}</ref>
  |рік перепису           = 2011
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            = +9.30
 |DST                     = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
 |телефонний код          =
 |поштовий індекс         = 5253
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = <!--назва або скороч., наприклад, для НП Росії-ЗКАТУ, України-КОАТУУ -->
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
}}
'''Порт-Пірі''' ({{lang-en|Port Pirie}})  — місто в [[Австралія|Австралії]], розташоване в штаті [[Південна Австралія]].

== Географія ==
Висота центру міста становить 2 метри над [[рівень моря|рівнем моря]]<ref>{{cite web|url=http://www.fallingrain.com/world/AS/05/Port_Pirie.html|title=Port Pirie, Australia Page|publisher=|language=en|accessdate=2011-06-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/69bbkxQNH?url=http://www.fallingrain.com/world/AS/05/Port_Pirie.html|archivedate=2012-08-02|deadurl=no}}</ref>.

== Транспорт ==
У Порт-Пірі є [[аеропорт]]<ref>{{cite web|url=http://www.world-airport-codes.com/australia/port-pirie-5972.html|title=Port Pirie (PPI) Australia|publisher=World-airoport-codes|language=en|accessdate=2011-06-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/69bblQmI0?url=http://www.world-airport-codes.com/australia/port-pirie-5972.html|archivedate=2012-08-02|deadurl=no}}</ref>.

== Демографія ==
Населення міста за роками<ref>{{cite web|url=http://world-gazetteer.com/wg.php?x=&men=gpro&lng=en&des=wg&geo=-24&srt=pnan&col=abcdefghinoq&msz=1500&pt=c&va=&geo=204547798|title=Port Pirie|publisher=World Gazetteer|language=en|accessdate=2011-06-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/69bbm0cfY?url=http://world-gazetteer.com/wg.php?x=|archivedate=2012-08-02|deadurl=no}}</ref>:
{|class="wikitable" border="1"
|+
! 1986!! 1991!! 1996!! 2001!! 2006!! 2010
|-
|14 597||14 398||13 633||13 254||13 206||13 040
|}

== Примітки ==
{{примітки}}

{{Південна Австралія}}

[[Категорія:Міста Південної Австралії]]
[[Категорія:Засновані в Австралії 1845]]

{{Australia-geo-stub}}

title: сусідні нас. пункти

Країна: Австралія

Штат: Південна Австралія

Межує з: сусідні нас. пункти Solomontown d , Port Pirie West d , Port Pirie South d , Risdon Park d ?

Часовий пояс: UTC+9.30, влітку UTC+10.3


text:
# Адам Болдрідж
Адам Болдрідж (англ. Adam Baldridge; фл. 1690—1697) — англійський торговець і приватир, один із перших засновників піратських поселень на Мадагаскарі.

## Історія
Болдрідж втік на Мадагаскар з англійської Ямайки після звинувачення у вбивстві в 1685 році. До 1690 року він заснував торговий пост на острівці Сент-Мері біля східного узбережжя Мадагаскара. В наступні роки Болдрідж збудував фортецю, що захищала гавань біля поселення та його товарні склади і взяв під власний контроль водний шлях від Мадагаскара до Сент-Мері. Йому вдалось підпорядкувати деякі місцеві племена і місцеві вожді були змушені платити Болдріджу за посередництво у врегулюванні суперечок між ворогуючими племенами.
Поселення Болдріджа стало популярним притулком серед піратів, які могли тут придбати необхідні товари і припаси. Запаси товарів надходили Болдріджу від нью-йоркського купця Фредеріка Філіпса, який зафрахтував для цього ряд кораблів під керівництвом капітанів Джона Черчера, Томаса Мостина та інших. Болдрідж розраховувався з Філіпсом за постачання товарів зустрічним постачанням партій африканських рабів.
Серед клієнтів Болдріджа був Томас Тью, який відвідав його вперше в 1693 році, і чий корабель «Amity» відвідав Сент-Мері знову в 1695 році після того, як Тью був убитий під час спільного нападу разом з Генрі Еврі на мавританський корабель «Ґандж-і-Савай». У серпні 1695 року Болдрідж проводив торгівлю з торговим судном «Charming Mary», а вже через кілька місяців спорядив корабель Amity (з рештками екіпажу Тью), який вирушив полювати на ту саму «Charming Mary», що нещодавно залишила острів.
Болдрідж вів розкішне і екстравагантне життя на острові, зокрема утримував власний гарем з тубільних жінок. Проте в 1697 році він був змушений повернутись з Сент-Мері до американських колоній після того, як місцеві племена під час його відсутності на острові повстали проти європейців. Під час повстання було вбито низку піратів, включаючи Джона Хоара, Роберта Гловера та залишки екіпажу Томаса Вейка, який плавав разом із Тью та Евері. Сам Болдрідж у ворожості тубільців звинувачував піратів: «Вищезгадані вбиті тубільцями люди, що переважно були каперами, які захопили декілька кораблів в Червоному морі, стали головною причиною повстання, оскільки вони знущались з тубільців та відбирали у них худобу».
Однак, за словами Вільяма Кідда: «Причиною повстання тубільців і загибелі піратів став сам Болдридж, оскільки на борту споряджених ним кораблів, було виявлено велику кількість тубільців Сент-Марі, чоловіків, жінок і дітей, яких він обманом заманював на кораблі, а потім перевозив та продавав їх як рабів на французькі Маскаренські острови, і тубільці на острові помстилися піратам, перерізавши їм горлянки». Інший колишній торговець-пірат Едвард Велш невдовзі заволодів покинутим поселенням і укріпленнями Болдріджа, але без підтримки Філіпса він не досягнув значного успіху. Через кілька років колишній голландський пірат Джон Про повернувся до Сент-Мері і очолив там поселення, торгуючи з піратами та работорговцями аж до своєї смерті в 1719 році.
Після повернення до Нью-Йорка Болдрідж представив губернатору Белломонту план створення англійської колонії на острові Сент-Марі. Враховуючи сумнівну репутацію Болдріджа, Белломонт та його оточення ставились до цієї пропозиції скептично, і сам Белломонт скаржився на те, що йому не вистачає судових ресурсів і чесних чиновників, щоб засудити Болдріджа. До 1699 року Белломонт вигнав Філіпса з Ради та придушив його спроби організації торгівлі з піратами. Пізніше Болдрідж одружився з дружиною колишнього пірата, хоча Белломонт зазначив, що його дозвіл на шлюб був отриманий незаконно через корумпованого капелана, і що жінка на момент шлюбу з Болдріджем все ще формально була замужем. Врешті-решт Болдрідж став законослухняним купцем і помер у віці 70 років. Інше джерело стверджує, що після повернення до Нью-Йорка Болдрідж переконав Белломонта надати йому дозвіл на плавання як торговець на Антигуа. Це була хитрість, і щойно він відплив, він повернув на північ, до Ньюфаундленду і пішов на відверте піратство, грабуючи рибальські флотилії.

title: Адам Болдрідж

wikitext:
{{Особа
|зображення        = Nosy Boraha map.jpg
|оригінал імені    = {{lang-en|Adam Baldridge}}
|національність    = Англія
|дата народження   = ?
|дата смерті       = ?
}}
'''Адам Болдрідж''' ({{lang-en|Adam Baldridge}}; [[Floruit|фл.]] 1690—1697) — англійський торговець і приватир, один із перших засновників піратських поселень на [[Мадагаскар]]і.

== Історія ==
[[Файл:Île Sainte-Marie location.png|ліворуч|міні|Розташування острова Сент-Мері біля узбережжя Мадагаскара|213x213пкс]]
Болдрідж втік на Мадагаскар з англійської [[Географія Ямайки|Ямайки]] після звинувачення у вбивстві в 1685 році. До 1690 року він заснував торговий пост на острівці [[Нусі-Бураха|Сент-Мері]] біля східного узбережжя Мадагаскара. В наступні роки Болдрідж збудував фортецю, що захищала гавань біля поселення та його товарні склади і взяв під власний контроль водний шлях від Мадагаскара до Сент-Мері. Йому вдалось підпорядкувати деякі місцеві племена і місцеві вожді були змушені платити Болдріджу за посередництво у врегулюванні суперечок між ворогуючими племенами.

Поселення Болдріджа стало популярним притулком серед піратів, які могли тут придбати необхідні товари і припаси. Запаси товарів надходили Болдріджу від нью-йоркського купця Фредеріка Філіпса, який зафрахтував для цього ряд кораблів під керівництвом капітанів Джона Черчера, Томаса Мостина та інших. Болдрідж розраховувався з Філіпсом за постачання товарів зустрічним постачанням партій африканських рабів<ref name=":1">Jameson, John Franklin (1923)</ref>.

Серед клієнтів Болдріджа був [[Томас Тью]], який відвідав його вперше в 1693 році, і чий корабель «''Amity''» відвідав [[Нусі-Бураха|Сент-Мері]] знову в 1695 році після того, як Тью був убитий під час спільного нападу разом з [[Генрі Еврі]] на мавританський корабель «''[[Ґандж-і-Савай|Ґандж-і-Савай»]]''<ref name=":1" />. У серпні 1695 року Болдрідж проводив торгівлю з торговим судном «''Charming Mary''», а вже через кілька місяців спорядив корабель ''Amity'' (з рештками екіпажу Тью), який вирушив полювати на ту саму «''Charming Mary»'', що нещодавно залишила острів<ref name=":1" />.
[[Файл:Pirates Cemetery Ile Ste Marie Madagascar.jpg|міні|Піратський цвинтар на [[Нусі-Бураха|Сент-Мері]]]]
Болдрідж вів розкішне і екстравагантне життя на острові, зокрема утримував власний гарем з тубільних жінок. Проте в 1697 році він був змушений повернутись з Сент-Мері до американських колоній після того, як місцеві племена під час його відсутності на острові повстали проти європейців. Під час повстання було вбито низку піратів, включаючи Джона Хоара, Роберта Гловера та залишки екіпажу Томаса Вейка, який плавав разом із Тью та Евері. Сам Болдрідж у ворожості тубільців звинувачував піратів: «Вищезгадані вбиті тубільцями люди, що переважно були каперами, які захопили декілька кораблів в Червоному морі, стали головною причиною повстання, оскільки вони знущались з тубільців та відбирали у них худобу»<ref name=":1" />.

Однак, за словами [[Вільям Кідд|Вільяма Кідда]]: «Причиною повстання тубільців і загибелі піратів став сам Болдридж, оскільки на борту споряджених ним кораблів, було виявлено велику кількість тубільців Сент-Марі, чоловіків, жінок і дітей, яких він обманом заманював на кораблі, а потім перевозив та продавав їх як рабів на французькі [[Маскаренські острови]], і тубільці на острові помстилися піратам, перерізавши їм горлянки»<ref name=":1" />. Інший колишній торговець-пірат Едвард Велш невдовзі заволодів покинутим поселенням і укріпленнями Болдріджа, але без підтримки Філіпса він не досягнув значного успіху<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=lTlG9KBY6zEC
|title=Life Under the Jolly Roger: Reflections on Golden Age Piracy
|last=Kuhn
|first=Gabriel
|date=2009
|publisher=PM Press
|location=Oakland CA
|language=en
|isbn=9781604862799
|accessdate=7 грудня 2017
|url-status=dead
}}</ref>. Через кілька років колишній голландський пірат Джон Про повернувся до Сент-Мері і очолив там поселення, торгуючи з піратами та работорговцями аж до своєї смерті в 1719 році<ref name="Grey - Eastern Seas">{{Cite book
|url=http://www.sabrizain.org/malaya/library/documents/1D30004CA384A81381DD3C8F45CAE3B216713B01.html
|title=Pirates of the eastern seas (1618-1723): a lurid page of history
|last=Grey
|first=Charles
|date=1933
|publisher=S. Low, Marston & co., ltd
|location=London
|accessdate=26 червня 2017
}}</ref>.

Після повернення до Нью-Йорка Болдрідж представив губернатору Белломонту план створення англійської колонії на острові Сент-Марі. Враховуючи сумнівну репутацію Болдріджа, Белломонт та його оточення ставились до цієї пропозиції скептично, і сам Белломонт скаржився на те, що йому не вистачає судових ресурсів і чесних чиновників, щоб засудити Болдріджа<ref name="Documents Relating">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=GWhBAQAAMAAJ
|title=Documents Relating to the Colonial History of the State of New York
|last=Fernow
|first=Berthold
|last2=O'Callaghan
|first2=Edmund Bailey
|date=1854
|publisher=Weed, Parsons
|location=Albany NY
|pages=413, 518, 552, 766
|language=en
|accessdate=7 грудня 2017
}}</ref>. До 1699 року Белломонт вигнав Філіпса з Ради та придушив його спроби організації торгівлі з піратами. Пізніше Болдрідж одружився з дружиною колишнього пірата, хоча Белломонт зазначив, що його дозвіл на шлюб був отриманий незаконно через корумпованого капелана, і що жінка на момент шлюбу з Болдріджем все ще формально була замужем. Врешті-решт Болдрідж став законослухняним купцем і помер у віці 70 років<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=icTcrH4E9a8C
|title=Raiders and Rebels: A History of the Golden Age of Piracy
|last=Sherry
|first=Frank
|date=2009
|publisher=Harper Collins
|location=New York
|language=en
|isbn=9780061982651
|accessdate=7 грудня 2017
}}</ref>. Інше джерело стверджує, що після повернення до Нью-Йорка Болдрідж переконав Белломонта надати йому дозвіл на плавання як торговець на Антигуа. Це була хитрість, і щойно він відплив, він повернув на північ, до Ньюфаундленду і пішов на відверте піратство, грабуючи рибальські флотилії<ref name="Little-The Golden Age of Piracy">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=M2uIDAAAQBAJ
|title=The Golden Age of Piracy: The Truth Behind Pirate Myths
|last=Little
|first=Benerson
|date=2016
|publisher=Skyhorse Publishing, Inc.
|location=New York
|language=en
|isbn=9781510713048
|accessdate=15 вересня 2017
}}</ref><ref>«America and West Indies: August 1699, 21-25.» ''Calendar of State Papers Colonial, America and West Indies: Volume 17, 1699 and Addenda 1621—1698.'' Ed. Cecil Headlam. London: His Majesty's Stationery Office, 1908. 395—412. [http://www.british-history.ac.uk/cal-state-papers/colonial/america-west-indies/vol17/pp395-412 British History Online] Retrieved 23 January 2022.</ref>.

== Див. також ==
* [[Джеймс Плейнтейн]] і [[Авраам Семюел]] — два інших колишніх пірата, які створили торгові пости на Мадагаскарі або поблизу нього.
* [[Джон Лідстоун]] — колишній пірат на прізвисько «Старий капітан Крекерс», який заснував торговий пост на західному узбережжі Африки.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Jameson, John Franklin (1923). [https://books.google.com/books?id=6HocAAAAMAAJ ''Privateering and Piracy in the Colonial Period: Illustrative Documents''] (англ.). New York: Macmillan.
* Little, Benerson (2016). ''[https://books.google.com.ua/books?id=M2uIDAAAQBAJ&redir_esc=y The Golden Age of Piracy: The Truth Behind Pirate Myths]'' (англ.). New York: Skyhorse Publishing, Inc. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела%20книг/9781510713048|9781510713048]].
* Sherry, Frank (2009). ''[https://books.google.com/books?id=icTcrH4E9a8C Raiders and Rebels: A History of the Golden Age of Piracy]'' (англ.). New York: Harper Collins. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела%20книг/9780061982651|9780061982651]].

[[Категорія:Англійські пірати]]
[[Категорія:Історія Мадагаскару]]
[[Категорія:Работоргівля]]

title: англ. Adam Baldridge

Народився: невідомо

Помер: невідомо

Національність: Англія

Діяльність: корсар


text:
# 24245 Езратті
24245 Езратті (24245 Ezratty) — астероїд головного поясу, відкритий 7 грудня 1999 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,576.

title: 24245 Езратті

wikitext:
{{Планета
| назва = 24245 Езратті
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[LINEAR]]
| місце відкриття = [[Сокорро (Нью-Мексико)]]
| дата відкриття = [[7 грудня]] [[1999]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1999 XB102'''
1984 JQ
1991 KQ1
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|24245|2014.05.07|2014.03.04}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,712148953821 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 1,843558028014 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,277853490917 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,190659963265
| орбітальний період = 1255,70350881 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,286691880268 °/д
| середня аномалія = 151,9894515454°
| нахил орбіти = 6,076047693104°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 79,66178440119°
| арг_перицентру = 279,7627768082°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 14,5
| спектр_тип =
}}

'''24245 Езратті''' (24245 Ezratty) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[7 грудня]] [[1999]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,576.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Езратті}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (24201-24300)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|24245}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|(24244) 1999 XY101|(24246) 1999 XC102}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1999]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 24245 Езратті

Відкривач: LINEAR

Місце відкриття: Сокорро (Нью-Мексико)

Дата відкриття: 7 грудня 1999

title: Позначення

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики