text:
# Тваринний світ Чернігівської області
Тваринний світ Чернігівської області надзвичайно різноманітний. На це вплинуло унікальне географічне положення, розташування області в межах двох природних зон, різноманітність рослинних ландшафтів. Для нього характерні представники як лісової, так і степової фауни, є акліматизовані види тварин.

## Загальна характеристика
Тваринний світ Чернігівської області характеризується багатим видовим складом, який становить близько 41 % від загальноукраїнського. У сучасній фауні регіону налічують понад 30 тис. видів. На території області поширені як безхребетні, так і хребетні тварини. Серед безхребетних є представники понад 20 типів організмів, з яких більшість — найпростіші. Близько 400 видів хребетних тварин, зокрема 80 видів ссавців, 287 видів птахів, з яких 197 — гніздуючих, 10 видів плазунів, 16 видів земноводних, 60 видів риб, 100 видів молюсків.
Так на Чернігівщині поширені:
| Найпростіші       | 81 вид,    |
| Кишковопорожнинні | 10 видів,  |
| Кільчасті черви   | 150 видів, |
| Членистоногі      | 37 видів,  |
| Молюски           | 100 видів, |
| Риби              | 60 видів,  |
| Земноводні        | 16 видів,  |
| Плазуни           | 10 видів,  |
| Птахи             | 287 видів, |
| Ссавці            | 80 видів.  |

## Фауністичний склад ландшафтів
Природні ландшафти Полісся і Лісостепу мають доволі суттєві відмінності у фауністичному складі, особливо це стосується лісових і болотних біогеоценозів
| Природні ландшафти | Видовий склад                                                                                | Видовий склад                                                                                |
| Природні ландшафти | Ліси                                                                                | Луки і болота                                                                                |
| Полісся            | Заєць-русак, заєць-біляк, кажан, білка, лисиця, вовк, лось, кабан, козуля, олень благородний і плямистий, борсук, куниця, собака єнотовидна, зубр, кріт, тетерук, пугач, скопа, дятли, дрозди, синиці, славки, вальдшнеп, сойка, сорока, зяблик, яструби, зозуля, поповзень, кібчик, сови, мухоловки, іволга, сиворакша, гадюка, вуж, ящірки, жаби. | Заєць-русак, заєць-біляк, бобер, ондатра, собака єнотовидна, кріт, землерийка, лисиця, чаплі, дикі качки, курочка болотна, чайки, лисуха, журавель, лелека, черепаха болотна, вуж, ящірки, жаби, жерлянка.           |
| Лісостеп           | Заєць-русак, білка, лисиця, вовк, лось, кабан, козуля, їжак, кріт, куниця, кажан, тхір чорний, олень плямистий, орел-могильник, балобан, журавель сірий, дрофа, дятли, синиці, сойка, сорока, яструби, зозуля, іволга, кроншнеп, гадюка, вуж, ящірки, жаби.                                                                                | заєць-русак, хом'як, ховрах, кріт, землерийка, тхір степовий, лисиця, миша польова, куріпка, перепілка, дикі качки, жайворонок, горобець польовий, лелека, чайки, бекас, черепаха болотна, вуж, ящірки, жаби, дрофа. |

## Фауністичний склад природних біотопів
У сучасній фауні регіону налічують понад 30 тис. видів. На території області поширені як безхребетні, так і хребетні тварини. Серед безхребетних є представники понад 20 типів організмів, з яких більшість — найпростіші. Близько 400 видів хребетних тварин, зокрема 80 видів ссавців, 287 видів птахів, з яких 197 — гніздуючих, 10 видів плазунів, 16 видів земноводних, 60 видів риб, 100 видів молюсків.

### Лісова фауна
Чернігівщина насамперед асоціюється з лісами. Ліси мають досить багату і своєрідну фауну, яка сформувалася в наслідок біотичних і абіотичних факторів. На неї впливають і такі фактори, як кількість рослин, що росте на певній площі, вік лісових насаджень, розвиток і ступінь зімкненості крон дерев тощо. Як наслідок значне видове багатство і різноманітність тваринного світу.
Безхребетні тварини лісу, особливо комахи, відіграють дуже важливу роль у його житті. І якщо кількість видів птахів, звірів, земноводних, плазунів вимірюють сотнями, то число видів безхребетних тварин сягає сотень тисяч. В лісі вони мешкають у ґрунті, лісовій підстилці, у траві, мохах, на деревах і кущах, на корі і під корою, всередині деревини, в насінні і плодах. Найбільш густо заселеним різноманітними безхребетними є узлісся та лісові галявини. Тут можна зустріти безліч бабок (зеленотілка жовтоплямиста, білоноска болотна, красуня блискуча та бабка жовта), метеликів (переливницю тополеву, перламутрівку велику, аглая, рябець звичайний, лимонницю), бджіл, джмелів, мух та інших комах. З жуків привертають увагу до себе різноманітні жуки-вусачі (вусач-шкіряник, сірий довговусий усач), жук-олень, сонечко, жужелиці, жуки-гнойовики та мертвоїди . Досить поширеними на Чернігівщині є корімбія червона та лептура чотирисмуга. У хвойних та листяних лісах зустрічаються різні види мурашок (мурашка руда лісова, мурашка мала лісова, мурашки-деревоточці).
Досить велике представництво птахів. На узліссях і лісових галявинах зустрічаються вівсянка звичайна, лісовий щеврик, берестянка. На тих ділянках лісу, де є густі чагарники можна зустріти кропив'янку (чорноголову, сіру, рябогруду та прудку), сорокопуда тернового, волового очка. Високо у кронах дерев — щигликів, костогризів, вівчариків (весняного, жовтобрового, вівчарика-ковалика), дятла (малого, середнього та звичайного). Серед хижих птахів зустрічаються канюк звичайний, шуліка чорний, осоїд, великий та малий яструби. орлан-білохвіст, змієїд, а також вухатої і сірої сови.
Герпетофауна представлена ящірками (прудка, живородна та веретільниця ламка), зміями (звичайний вуж, гадюка, мідянка). У  мішаних і широколистих лісах живе ропуха зелена, ропуха сіра та часничниця звичайна.
Ссавців у лісах на Чернігівщини живе чимало видів, але вдень вони здебільшого ховаються, а активними стають надвечір або вночі. Найчастіше можна побачити білка звичайна, їжак європейський, мишовидних гризунів (полівка руда лісова, миша жовтогорла та миша лісова). При основі старого дерева або пенька можна також знайти нори ласки — найменшого хижака наших лісів. Це дуже красивий, стрункий звірок, з короткуватим хвостиком. Лише випадково можна помітити його коричневу спинку і біле черевце, коли він спритно промайне у траві. У старих високоствольних лісах живе лісова куниця, яка дуже спритно лазить по деревах. Трохи схожий на неї і тхір лісовий або чорний. Але він по деревах майже не лазить, а знаходить свою здобич (дрібних гризунів, птахів, їхні яйця) переважно на землі. Чільне місце займають копитні тварини: козуля, лось, благородний та плямистий олень, дикий кабан, зубр. Найчисленнішими з них є козуля, кабан, лось. На стадії відновлення ареалу знаходиться благородний олень, а стадію акліматизації проходять зубр і плямистий олень. Зрідка можна побачити борсука, лисицю, єнотовидну собаку, вовка. Ввечері на узліссях та над галявинами наших лісів можна побачити у повітрі ще одних дуже цікавих тварин, що підкорили повітряну стихію — кажанів: нічниць, вечірниць, кажанів та вуханя.

### Фауна луків
Тваринний світ луків менш різноманітним ніж в інших біоценозах. Найважливішим і найхарактернішим компонентом луків є різноманітні комахи. Швидко ширяють над луками бабки (бабка звичайна, бабка жовта, білоноска болотна, коромисло сине, коромисло руде.  У місцях, де квітують рослини, багато літаючих комах і, насамперед, метеликів(сонцевик адмірал, павичеве око, білан ріпаковий, білан брукв'яний). Над луками ні на мить не припиняється дзижчання бджіл, джмелів, ос та мух, цвірчання коників, кобилок і цикадок. На рослинах сидять і повзають різні жуки і трав'яні клопи. Дуже різноманітні на луках жуки. Це представники багатьох родин: довгоносиків, пластинчатовусих, вусачів, коваликів, жужелиць (або турунів), наривників, сонечок, листоїдів та інших.
На луках у заплавах річок можна постійно зустріти жабу гостроморду і рідше — жабу трав'яну, які належать до групи бурих жаб. Поряд з ними на луках зустрічається квакша звичайна і земляна жаба, або часничниця, яка здатна швидко зариватись у землю, а її шкіра має слабкий часничний запах (за що вона і отримала свою назву). У траві можна помітити і вужа звичайного, який полює на жаб, або рідше, гадюку звичайну. На суходільних луках досить часто трапляється ще один представник плазунів — ящірка прудка.
З лучних птахів мабуть самими помітними і відомими є польові жайворонки, на сухих луках, вигонах, полях зустрічається чубатий жайворонок, або посмітюха, чибіси. Навесні на луках можна зустріти й багато птахів (кулик, брижач, коловодник звичайний, коловодник великий, грицик великий, баранець малий і баранець звичайний). В кущах верболозу можна почути голоси кропив'янки сірої, синьошийки, очеретяної вівсянки. Над вологими луками можна досить часто побачити і чорно-білих птахів, це — крячки(білокрилий, чорний та малий). Вдень над луками літають і хижі птахи, які полюють тут на свою здобич: канюк звичайний, шуліка чорний, лучний лунь, сокіл. На доріжках і стежках, а також на польових дорогах можна досить часто бачити звичайних вівсянок, щигликів, коноплянок, польових та хатніх горобців, шпаків, дроздів.
Ссавці луків представлений кротами, бурозубками, полівками, мишами. Рано вранці можна зустріти тхоря, борсука, які шукають собі здобич, а також єнотовидного собаку чи лисицю звичайну, які вийшли на полювання. Інколи рано-рано вранці можна зустріти на луках і сторожких козуль, що пасуться у траві серед кущів верболозу.

### Водно-болотна фауна
У водоймах Чернігівщини мешкають представники одноклітинних (тип Саркомастигофори, тип Інфузорії), губок, мохуваток, коловерток, кишковопорожнинних, війчастих червів, круглих червів, кільчастих червів, молюсків і членистоногих. Всі ці тварини, які населяють водойми, складають групу гідробіонтів.
У товщі води можна побачити п'явок (п'явка медична, п'явка псевдокінська, п'явка слимакова, п'явка риб'яча), багаточислених ракоподібних — дафній, або водяних  блох та циклопів. В наших водоймах зустрічаються: плавунець облямований, плавунець роздільний, полоскун борозчастий, полоскун жолобчастий, пузанчик, різні види родів гребець, тинник, зрідка — плавунець широкий, гребець подвійний, поводень двосмугастий та деякі інші. У мул на дні водойм зариваються також різні види двостулкових молюсків: беззубки, перлівниці.
Хребетні тварини водойм це — риби і круглороті. Фауна риб області налічує близько 40 видів. Єдиним представником класу Круглоротих у нашій фауні є українська річкова мінога, яка занесена до Червоної книги України. Вона зустрічається у річці Десні та її притоках. Найбільша кількість риб, які зустрічаються в басейні р. Десна, належать до ряду Коропоподібних. Це такі види, як плітка, головень, в'язь, краснопірка, білизна, вівсянка, лин, підуст, пічкур, верховодка, плоскирка, лящ, синець, клепець, чехоня, карась сріблястий, карась золотистий, сазан, в'юн. Представниками інших рядів є: стерлядь з ряду Осетроподібних (занесена до Червоної книги України),), щука, сом, миньок (ряд Тріскоподібних), судак, окунь, йорж, носар, бичок-бабка — з ряду Окунеподібних.
Навесні та влітку в невеликих водоймах можна знайти хвостатих земноводних — звичайного та гребінчастого тритонів, а також безхвостих — озерну та ставкову жаб, болотну черепаху.
На водоймах знаходять собі їжу та будують свої гнізда цілий ряд птахів. Серед них такі досить звичайні наші види, як пірникоза велика, або чомга, пірникоза мала, пірникоза чорношия, пірникоза сірощока. У заростях очерету, рогозів живуть і будують свої гнізда бугай, бугайчик, крижень, чирянки (мала та велика), нерозень, шилохвіст, широконіска, попелюх (червоноголова чернь), білоока чернь, чубата чернь. Під час весняних та осінніх перельотів на водоймах чи поблизу них можна побачити лебедів (шипуна та кликуна), які можуть навіть гніздитися у наших краях, а також різних гусей (сіру гуску, велику білолобу гуску, малу білолобу гуску, гуменника). На берегах водойм та на мілководді знаходять собі притулок та їжу сіра чапля, чепура велика, білий лелека. Біля водойм гніздяться та знаходять собі їжу і деякі хижі птахи. Це, зокрема, орлан-білохвіст, чорний та рудий шуліки, болотяний лунь. А з заростей очерету та рогозів на всіх водоймах на Чернігівщині можна постійно чути голоси очеретянок.
На озерах у заплавах річок можна також побачити «хатки» бобрів, а на берегах — сліди їх діяльності — підгризені та повалені дерева. Значно менший за розмірами ще один гризун, життя якого пов'язане з водою — ондатра. Ця акліматизована тварина вже давно стала звичайною у нашій фауні. Вона досягає ваги до 2 кг і добре пристосована до водного способу життя. Може добре плавати і пірнати. На піщаних косах водойм можна побачити сліди двох хижих тварин, життя яких також пов'язане з водоймами. Це — видра та європейська норка.

### Фауна агроценозів
Поширення тварин по території області підпорядковане як зональним, так і азональним закономірностям. При цьому суттєвим є вплив антропогенного фактору. Видозмінені людиною ландшафти, які найбільше поширені в центральних і південних районах області, мають свій типовий видовий склад. Фауна тварин городів та ланів також багата. Безхребетні тварини зустрічаються тут як у ґрунті, так і на його поверхні, на рослинах. У ґрунті мешкає велика кількість безхребетних: найпростіші, коловертки, нематоди, енхітреїди, дощові черви, молюски, мокриці, багатоніжки, кліщі та комахи на різних стадіях розвитку. Вони складають 25-30 % від загальної біомаси організмів, які населяють ґрунт.
Понад 90 % від педофауни (сукупності всіх ґрунтових тварин) складають ґрунтові нематоди (галова нематода, бурякова нематода, вівсяна нематода, картопляна цистоутворююча нематода та картопляна стеблова нематода.
Важливою складовою частиною біоценозу ґрунту є членистоногі. На землі або у поверхневих шарах ґрунту можна знайти плоского червоного кліща або червонотілку шовковисту, мокриць, ківсяків, кістянок і геофілів.
Особливо небезпечними комахами для сільськогосподарських культур є багатоїдні тварини городу. До таких тварин належить вовчок, або капустянка звичайна, дротяника, клоп капустяний, клоп прикрашений, або гірчичний, та клоп ріпаковий.
На посівах злакових культур у період цвітіння і молочної стиглості можна побачити жуків (жук- кузька, жук-хрестоносець)з родини Пластинчастовусих, які пошкоджують м'яке зерно.
Чималої шкоди завдають сільськогосподарським культурам представники родини Довгоносиків (хоботник прихований капустяний та його личинки, довгоносик буряковий звичайний або бурякова свинка, довгоносик буряковий сірий, люцерновий слоник).
Чималої шкоди городнім культурам завдають деякі види метеликів, або Лускокрилих, а точніше, їх личинки — гусениці. Небезпечним шкідником капусти є гусінь білана капустяного, білана  ріпакового  та білана  бруквяного.
Агроценози, які відрізняються від природних біоценозів меншою різноманітністю умов, характеризуються також і меншою кількістю видів хребетних тварин. Із земноводних ропуха звичайна, або сіра, жаба земляна, або часничниця. З плазунів дуже поширеним видом тут є ящірка прудка. Найбільш помітними птахами агроценозів безперечно є жайворонки — польовий та чубатий, або посмітюха. Поряд з ними можна також зустріти жовту плиску та трав'янку лучну, а рано-вранці — почути крик перепілки. У повітрі понад полями постійно ширяють сільські ластівки, а якщо поблизу є річка з стрімкими берегами або кар'єр, то можна побачити тут і берегових ластівок, або щуриків.  А ще вище в небі можна побачити силуети хижих птахів: чорного шуліки, канюка звичайного, рідше над полями вдається побачити лучного луня. На дротах ліній електромереж на полях можна побачити звичайних вівсянок, коноплянок, білих плисок, польового та хатнього горобця.
Найбільш чисельними представниками класу Ссавців у агроценозах є, безумовно, різні мишовидні гризуни. Серед них — миша хатня, миша польова, хом'як звичайний, полівка сіра, полівка гуртова. Крім гризунів в агроценозах можна також зустріти представників ряду Комахоїдних — крота та їжака. Окрім того можна побачити зайця сірого.

## Охорона і збереження видового складу
Спеціалістами-зоологами Чернігівського та Ніжинського державних педуніверситетів спільно зі спеціалістами Держуправління охорони навколишнього природного середовища в області проведено роботи по інвентаризації фауни хребетних тварин Чернігівської області. Значним результатом спільної роботи науковців та Держуправління стало створення списку регіонально рідкісних видів тварин, що населяють область: це 352 види тварин. З них безхребетні — 235 видів, хребетні тварини — 117 видів.
З переліком регіонально рідкісних видів тварин Чернігівської області можна ознайомитися на сайті департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації
64 види безхребетних тварин та 58 хребетних тварин Чернігівщини занесені до Червоної книги України.

title: Тваринний світ Чернігівської області

wikitext:
'''Тваринний світ Чернігівської області''' надзвичайно різноманітний. На це вплинуло унікальне географічне положення, розташування області в межах двох [[Природна зона|природних зон]], різноманітність рослинних ландшафтів. Для нього характерні представники як лісової, так і степової фауни, є акліматизовані види тварин.

== Загальна характеристика ==
Тваринний світ Чернігівської області характеризується багатим видовим складом, який становить близько 41 % від загальноукраїнського. У сучасній фауні регіону налічують понад 30 тис. видів. На території області поширені як [[безхребетні]], так і [[хребетні]] тварини. Серед безхребетних є представники понад 20 типів організмів, з яких більшість — найпростіші. Близько 400 видів хребетних тварин, зокрема 80 видів [[Ссавці|ссавців]], 287 видів птахів, з яких 197 — гніздуючих, 10 видів плазунів, 16 видів земноводних, 60 видів риб, 100 видів молюсків.<ref>{{Cite web|url=https://eco.cg.gov.ua/web_docs/2145/2016/03/docs/Доповідь%20за%202022%20рік%20.docx|title=Департамент екології ти природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації.}}</ref>[[Файл:Фауна_Чернігівської_області.png|міні|Фауна Чернігівської області|331x331пкс]]Так на Чернігівщині поширені:
{| class="wikitable"
|[[Найпростіші]]
|81 вид,
|-
|[[Кишковопорожнинні]]
|10 видів,
|-
|[[Кільчасті черви]]
|150 видів,
|-
|[[Членистоногі]]
|37 видів,
|-
|[[Молюски]]
|100 видів,
|-
|[[Риби]]
|60 видів,
|-
|[[Земноводні]]
|16 видів,
|-
|[[Плазуни]]
|10 видів,
|-
|[[Птахи]]
|287 видів,
|-
|[[Ссавці]]
|80 видів.
|}

== Фауністичний склад ландшафтів ==
Природні ландшафти [[Полісся]] і [[Український лісостеп|Лісостепу]] мають доволі суттєві відмінності у фауністичному складі, особливо це стосується лісових і болотних біогеоценозів
{| class="wikitable"
|+Фауністичний склад природних ландшафтів Чернігівської області<ref>{{Cite web|url=http://www.experts.in.ua/regions/detail.php?ID=4360|title=Всеукраїнська експертна мережа}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220908190735/http://www.experts.in.ua/regions/detail.php?ID=4360 |date=2022-09-08 }}</ref>
| rowspan="2" |Природні

ландшафти
| colspan="2" |Видовий склад
|-
|Ліси
|Луки і болота
|-
|[[Полісся]]
|[[Заєць-русак]], [[Заєць білий|заєць-біляк]], [[Кажани|кажан]], [[Вивірка звичайна|білка]], [[лисиця]], [[вовк]], [[лось]], [[кабан]], [[козуля]], [[олень благородний]] і [[Олень плямистий|плямистий]], [[Борсук|борсук,]] [[куниця]], [[Собака єнотоподібний|собака єнотовидна]], [[зубр]], [[кріт]], [[Тетерукові|тетерук]], [[пугач]], [[скопа]], [[Дятел|дятли]], [[Дрізд|дрозди]], [[Синиця|синиці]], [[Кропив'янка (птах)|славки]], [[Слуква лісова|вальдшнеп]], [[Сойка звичайна|сойка]], [[Сорока (рід)|сорока]], [[Зяблик звичайний|зяблик]], [[яструб]]и, [[Зозуля звичайна|зозуля]], поповзень, [[Кібчик червононогий|кібчик]], [[Совоподібні|сови]], [[Мухоловкові|мухоловки]], [[Вивільга звичайна|іволга]], [[сиворакша]], [[Гадюка (рід)|гадюка]], [[вуж]], [[ящірки]], [[Безхвості|жаби]].
|[[Заєць сірий|Заєць-русак]], [[Заєць білий|заєць-біляк]][[Бобер|, бобер]], [[ондатра]], [[Єнот уссурійський|собака єнотовидна]], [[Кріт|кріт,]] [[Землерийки|землерийка]], [[лисиця]], [[Чапля|чаплі]], [[Качки|дикі качки]], [[курочка болотна]], [[Чайка (рід)|чайки]], [[Лиска (рід)|лисуха]], [[журавель]], [[Лелека (рід)|лелека]], [[Болотна черепаха європейська|черепаха болотна]], [[вуж]], [[ящірки]], [[Безхвості|жаби]], жерлянка.
|-
|[[Лісостеп]]
|[[Заєць сірий|Заєць-русак]], [[Вивірка звичайна|білка]], [[лисиця]], [[вовк]], [[лось]], [[Свиня дика|кабан]], [[Сарна|козуля]], [[їжак]], [[кріт]], [[Куниця|куниця]], [[Кажани|кажан]], [[Тхір лісовий|тхір чорний]], [[Олень японський|олень плямистий]], [[Могильник східний|орел-могильник]], [[Балабан|балобан]], [[журавель сірий]], [[Дрохва євразійська|дрофа]], [[Дятел|дятли]], [[Синиця|синиці]], [[Сойка звичайна|сойка]], [[Сорока (рід)|сорока]], [[яструб]]и, [[Зозуля звичайна|зозуля]], [[іволга]], [[Кроншнеп малий|кроншнеп]], [[Гадюка (рід)|гадюка]], [[вуж]], [[ящірки]], [[Безхвості|жаби]].
|[[Заєць сірий|заєць-русак]], [[Хом'яки|хом'як]], [[ховрах]], [[Кріт|кріт,]] [[Землерийки|землерийка]], [[Тхір степовий|тхір степовий]], [[лисиця]], [[Житник пасистий|миша польова]], [[куріпка]], [[перепілка]], [[Качки|дикі качки]], [[жайворонок]], [[горобець польовий]], [[Лелека (рід)|лелека]], [[Чайка (рід)|чайки]], [[Бекасик|бекас]], [[Болотна черепаха європейська|черепаха болотна]], [[вуж]], [[ящірки]], [[Безхвості|жаби]], [[Дрохва євразійська|дрофа]].
|}

== Фауністичний склад природних біотопів ==
У сучасній [[Фауна|фауні]] регіону налічують понад 30 тис. видів. На території області поширені як безхребетні, так і хребетні тварини. Серед безхребетних є представники понад 20 типів організмів, з яких більшість — найпростіші. Близько 400 видів хребетних тварин, зокрема 80 видів [[ссавці]]в, 287 видів [[Птахи|птахів]], з яких 197 — гніздуючих, 10 видів [[Плазуни|плазунів]], 16 видів [[Земноводні|земноводних]], 60 видів [[Риби|риб]], 100 видів [[Молюски|молюсків]].
[[Файл:Ви́вірка звича́йна (Sciurus vulgaris).jpg|ліворуч|міні|233x233пкс|[[Вивірка звичайна|Вивірка звичайна (Sciurus vulgaris)]]]]

=== Лісова фауна ===
Чернігівщина насамперед асоціюється з лісами. Ліси мають досить багату і своєрідну [[Фауна|фауну]], яка сформувалася в наслідок [[Біотичні фактори|біотичних]] і [[Абіотичний фактор|абіотичних факторів]]. На неї впливають і такі фактори, як кількість рослин, що росте на певній площі, вік лісових насаджень, розвиток і ступінь зімкненості крон дерев тощо. Як наслідок значне видове багатство і різноманітність тваринного світу.

[[Безхребетні|Безхребетні тварини]] лісу, особливо комахи, відіграють дуже важливу роль у його житті. І якщо кількість видів птахів, звірів, земноводних, плазунів вимірюють сотнями, то число видів безхребетних тварин сягає сотень тисяч. В лісі вони мешкають у ґрунті, лісовій підстилці, у траві, мохах, на деревах і кущах, на корі і під корою, всередині деревини, в насінні і плодах. Найбільш густо заселеним різноманітними безхребетними є узлісся та лісові галявини. Тут можна зустріти безліч бабок ([[зеленотілка жовтоплямиста]], [[білоноска болотна]]''',''' [[красуня блискуча]] та [[Тонкочеревець жовтий|бабка жовта]]), метеликів ([[переливницю тополеву]], [[Підсрібник великий|перламутрівку велику]], [[Підсрібник габовий|аглая,]] [[рябець звичайний]], [[Лимонниця|лимонницю]]), бджіл, джмелів, мух та інших комах. З жуків привертають увагу до себе різноманітні [[Вусачі|жуки-вусачі]] ([[Вусач-шкіряник лісовий|вусач-шкіряник]], [[Вусач сірий|сірий довговусий усач]]), [[жук-олень]], [[Сонечка|сонечко]], [[Туруни|жужелиці]], [[жуки-гнойовики]] та [[мертвоїди]] . Досить поширеними на Чернігівщині є [[корімбія червона]] та [[лептура чотирисмуга]]. У хвойних та листяних лісах зустрічаються різні види [[Мурашки|мурашок]] ([[мурашка руда лісова]], [[мурашка мала лісова]], [[мурашки-деревоточці]]).

Досить велике представництво птахів. На узліссях і лісових галявинах зустрічаються [[Вівсянка звичайна|вівсянка звичайна]], [[Щеврик лісовий|лісовий щеврик]], [[Берестянка (птах)|берестянка]]. На тих ділянках лісу, де є густі чагарники можна зустріти [[Кропив'янкові|кропив'янку]] ([[Кропив'янка чорноголова|чорноголову,]] [[Кропив'янка сіра|сіру]], [[Кропив'янка рябогруда|рябогруду]] та [[Кропив'янка прудка|прудку]]), [[Сорокопуд терновий|сорокопуда тернового]], [[Волове очко|волового очка]]. Високо у кронах дерев — [[Щиглик (рід птахів)|щигликів]], [[Костогриз (рід)|костогризів]], [[вівчарик]]ів ([[Вівчарик весняний|весняного]], [[Вівчарик жовтобровий|жовтобрового]], [[Вівчарик-ковалик|вівчарика-ковалика]]), [[Дятел|дятла]] ([[Дятел малий|малого]], [[Дятел середній|середнього]] та [[Дятел звичайний|звичайного]]). Серед хижих птахів зустрічаються [[канюк звичайний]], [[шуліка чорний]], [[осоїд]], [[Яструб великий|великий]] та [[Яструб малий|малий яструби]]. [[орлан-білохвіст]], [[Змієїд (рід)|змієїд]], а також [[Сова вухата|вухатої]] і [[Сова сіра|сірої сови]].

[[Плазуни|Герпетофауна]] представлена [[Ящірка (рід)|ящірками]] ([[Ящірка прудка|прудка]], [[Ящірка живородна|живородна]] та [[веретільниця ламка]]), [[Змії|зміями]] ([[Вуж звичайний|звичайний вуж]], [[Гадюка (рід)|гадюка]], [[Мідянка (рід)|мідянка]]). У  мішаних і широколистих лісах живе [[ропуха зелена]], [[Ропуха звичайна|ропуха сіра]] та [[часничниця звичайна]].
[[Файл:Вухатий їжак (Hemiechinus Fitzinger).jpg|ліворуч|міні|[[Їжачок вухатий|Вухатий їжак (Hemiechinus Fitzinger)]]]]
Ссавців у лісах на Чернігівщини живе чимало видів, але вдень вони здебільшого ховаються, а активними стають надвечір або вночі. Найчастіше можна побачити [[Вивірка звичайна|білка звичайна]], [[їжак європейський]], мишовидних гризунів ([[Нориця руда|полівка руда лісова]], [[Мишак жовтогрудий|миша жовтогорла]] та [[Мишак європейський|миша лісова]]). При основі старого дерева або пенька можна також знайти нори [[Ласиця мала|ласки]] — найменшого хижака наших лісів. Це дуже красивий, стрункий звірок, з короткуватим хвостиком. Лише випадково можна помітити його коричневу спинку і біле черевце, коли він спритно промайне у траві. У старих високоствольних лісах живе [[Куниця лісова|лісова куниця]], яка дуже спритно лазить по деревах. Трохи схожий на неї і [[тхір лісовий]] або чорний. Але він по деревах майже не лазить, а знаходить свою здобич (дрібних гризунів, птахів, їхні яйця) переважно на землі. Чільне місце займають копитні тварини: [[Сарна|козуля]], [[лось]], [[Благородний олень|благородний]] та [[плямистий олень]], [[Свиня дика|дикий кабан]], [[зубр]]. Найчисленнішими з них є козуля, кабан, лось. На стадії відновлення ареалу знаходиться [[Олень благородний|благородний олень]], а стадію акліматизації проходять [[зубр]] і [[плямистий олень]]. Зрідка можна побачити [[борсук]]а, [[Лисиця|лисицю]], [[Єнот уссурійський|єнотовидну собаку]], [[вовк]]а. Ввечері на узліссях та над галявинами наших лісів можна побачити у повітрі ще одних дуже цікавих тварин, що підкорили повітряну стихію — кажанів: [[Нічниця|нічниць]], [[Вечірниця|вечірниць]], [[Кажани|кажанів]] та [[Вухань|вуханя]].
[[Файл:Жук-олень1.jpg|міні|[[Жук-олень|Жук-олень (Lucanus cervus)]]]]

=== Фауна луків ===
Тваринний світ луків менш різноманітним ніж в інших біоценозах. Найважливішим і найхарактернішим компонентом луків є різноманітні комахи. Швидко ширяють над луками бабки ([[Бабка звичайна|бабка звичайна,]] [[Тонкочеревець жовтий|бабка жовта]], [[білоноска болотна]], [[Коромисло синє|коромисло сине]], [[коромисло руде]].  У місцях, де квітують рослини, багато літаючих комах і, насамперед, метеликів([[сонцевик адмірал]], [[Сонцевик павиче око|павичеве око]], [[білан ріпаковий]], [[Білан бруквяний|білан брукв'яний]]). Над луками ні на мить не припиняється дзижчання бджіл, джмелів, ос та мух, цвірчання коників, кобилок і цикадок. На рослинах сидять і повзають різні жуки і трав'яні клопи. Дуже різноманітні на луках жуки. Це представники багатьох родин: [[Довгоносики|довгоносиків]], [[Пластинчастовусі|пластинчатовусих]], [[вусачі]]в, [[Ковалики|коваликів]], [[Туруни|жужелиць]] (або турунів), [[Meloidae|наривників]], [[Сонечка|сонечок]], [[Листоїди|листоїдів]] та інших.

На луках у заплавах річок можна постійно зустріти [[Жаба гостроморда|жабу гостроморду]] і рідше — [[Жаба трав'яна|жабу трав'яну]], які належать до групи бурих жаб. Поряд з ними на луках зустрічається [[квакша звичайна]] і [[Часничниця звичайна|земляна жаба, або часничниця]], яка здатна швидко зариватись у землю, а її шкіра має слабкий часничний запах (за що вона і отримала свою назву). У траві можна помітити і [[Вужачка звичайна|вужа звичайного,]] який полює на жаб, або рідше, [[Гадюка звичайна|гадюку звичайну]]. На суходільних луках досить часто трапляється ще один представник плазунів — [[ящірка прудка]].

З лучних птахів мабуть самими помітними і відомими є [[Жайворонок польовий|польові жайворонки]], на сухих луках, вигонах, полях зустрічається [[Посмітюха звичайна|чубатий жайворонок]], або посмітюха, [[Чайка|чибіси]]. Навесні на луках можна зустріти й багато птахів ([[кулик]], [[брижач]], [[Коловодник звичайний|коловодник звичайний]], [[коловодник великий]], [[грицик великий]], [[баранець малий]] і [[Баранець звичайний|баранець звичайний)]]. В кущах верболозу можна почути голоси [[Кропив'янка сіра|кропив'янки сірої]], [[Синьошийка|синьошийки]], [[Вівсянка очеретяна|очеретяної вівсянки]]. Над вологими луками можна досить часто побачити і чорно-білих птахів, це — [[Крячкові|крячки]]([[Крячок білокрилий|білокрилий]], [[Крячок чорний|чорний]] та [[Крячок малий|малий]]). Вдень над луками літають і хижі птахи, які полюють тут на свою здобич: [[Канюк звичайний|канюк звичайний]], [[шуліка чорний]], [[Лунь лучний|лучний лунь]], [[сокіл]]. На доріжках і стежках, а також на польових дорогах можна досить часто бачити [[Вівсянка звичайна|звичайних вівсянок]], [[Щиглик звичайний|щигликів]], [[Коноплянка|коноплянок]], [[Горобець польовий|польових]] та [[Горобець хатній|хатніх горобців]], [[шпак]]ів, [[Дрізд|дроздів]].

Ссавці луків представлений [[Кріт|кротами]], [[Мідиця мала|бурозубками]], [[Полівкові|полівками]], [[миша]]ми. Рано вранці можна зустріти [[Тхір|тхоря]], [[борсук]]а, які шукають собі здобич, а також [[Собака єнотовидний|єнотовидного собаку]] чи [[Лисиця звичайна|лисицю звичайну]], які вийшли на полювання. Інколи рано-рано вранці можна зустріти на луках і сторожких [[Сарна|козуль]], що пасуться у траві серед кущів верболозу.
[[Файл:Лебідь1.jpg|ліворуч|міні|[[Лебідь-кликун|Лебідь-кликун (Cygnus cygnus)]]]]

=== Водно-болотна фауна ===
У водоймах Чернігівщини мешкають представники [[Одноклітинні організми|одноклітинних]] (тип Саркомастигофори, тип Інфузорії), [[Губки|губок]], [[Мохуватки|мохуваток]], [[Коловертки|коловерток]], [[Кишковопорожнинні|кишковопорожнинних]], [[Війчасті черви|війчастих червів]], [[Нематоди|круглих червів]], [[Кільчасті черви|кільчастих червів]], [[Молюски|молюсків]] і [[Членистоногі|членистоногих]]. Всі ці тварини, які населяють водойми, складають групу [[Гідробіонти|гідробіонтів]].

У товщі води можна побачити [[П'явки|п'явок]] ([[п'явка медична]], [[Велика псевдокінська п'явка|п'явка псевдокінська]], [[п'явка слимаков]]а, [[п'явка риб'яча]]), багаточислених ракоподібних — [[Дафнія|дафній]], або водяних  блох та [[Циклоп (тварина)|циклопів]]. В наших водоймах зустрічаються: [[плавунець облямований]], [[плавунець роздільний]], [[полоскун борозчастий]], [[полоскун жолобчастий]], [[пузанчик]], різні види родів [[гребець]], [[тинник]], зрідка — [[плавунець широкий]], [[гребець подвійний]], [[поводень двосмугастий]] та деякі інші. У мул на дні водойм зариваються також різні види двостулкових молюсків: [[Беззубка|беззубки]], [[Перловиця|перлівниці]].

Хребетні тварини водойм це — [[риби]] і [[круглороті]]. Фауна риб області налічує близько 40 видів. Єдиним представником класу Круглоротих у нашій фауні є [[українська річкова мінога]], яка занесена до Червоної книги України. Вона зустрічається у річці Десні та її притоках. Найбільша кількість риб, які зустрічаються в басейні р. Десна, належать до [[Коропоподібні|ряду Коропоподібних]]. Це такі види, як [[Плітка (рід)|плітка]], [[головень]], [[в'язь]], [[краснопірка]], [[Білизна (риба)|білизна]], [[Вівсянка (риба)|вівсянка]], [[лин]], [[підуст]], [[пічкур]], [[верховодка]], [[плоскирка]], [[лящ]], [[Синець (риба)|синець]], [[Білоочка|клепець]], [[чехоня]], [[карась сріблястий]], [[Карась звичайний|карась золотистий]], [[Короп|сазан]], [[в'юн]]. Представниками інших рядів є: [[стерлядь]] з ряду Осетроподібних (занесена до Червоної книги України),), [[щука]], [[сом]], [[Минь річковий|миньок]] (ряд Тріскоподібних), [[Судак (риба)|судак]], [[окунь]], [[Йорж (рід)|йорж]], [[носар]], [[бичок-бабка]] — з ряду Окунеподібних.

Навесні та влітку в невеликих водоймах можна знайти [[Хвостаті земноводні|хвостатих земноводних]] — [[Тритон звичайний|звичайного]] та [[Тритон гребінчастий|гребінчастого тритонів]], а також [[Безхвості|безхвостих]] — [[Жаба озерна|озерну]] та [[Жаба ставкова|ставкову жаб]], [[Болотна черепаха європейська|болотну черепаху]].
[[Файл:Бобер1.jpg|міні|[[Бобер річковий|Бобер річковий (''Castor fiber'')]]|235x235пкс]]
На водоймах знаходять собі їжу та будують свої гнізда цілий ряд птахів. Серед них такі досить звичайні наші види, як [[пірникоза велика]], або чомга, [[пірникоза мала]], [[пірникоза чорношия]], [[пірникоза сірощока]]. У заростях очерету, рогозів живуть і будують свої гнізда [[Бугай водяний|бугай]], [[Бугайчик звичайний|бугайчик]], [[крижень]], [[Качка|чирянки]] (мала та велика), [[нерозень]], [[Шипохвіст|шилохвіст]], [[Широконіска північна|широконіска]], [[Попелюх звичайний|попелюх (червоноголова чернь)]], [[Чернь білоока|білоока чернь]], [[Чернь чубата|чубата чернь]]. Під час весняних та осінніх перельотів на водоймах чи поблизу них можна побачити лебедів ([[Лебідь-шипун|шипуна]] та [[Лебідь-кликун|кликуна]]), які можуть навіть гніздитися у наших краях, а також різних гусей ([[Гуска сіра|сіру гуску]], [[велику білолобу гуску]], [[малу білолобу гуску]], [[Гуменник великий|гуменника]]). На берегах водойм та на мілководді знаходять собі притулок та їжу [[Чапля сіра|сіра чапля]], [[чепура велика]], [[Лелека білий|білий лелека]]. Біля водойм гніздяться та знаходять собі їжу і деякі хижі птахи. Це, зокрема, [[орлан-білохвіст]], [[Шуліка чорний|чорний]] та [[Шуліка рудий|рудий шуліки]], [[Лунь очеретяний|болотяний лунь]]. А з заростей очерету та рогозів на всіх водоймах на Чернігівщині можна постійно чути голоси [[Очеретянка (птах)|очеретянок]].

На озерах у заплавах річок можна також побачити «хатки» [[Бобер|бобрів]], а на берегах — сліди їх діяльності — підгризені та повалені дерева. Значно менший за розмірами ще один гризун, життя якого пов'язане з водою — [[ондатра]]. Ця акліматизована тварина вже давно стала звичайною у нашій фауні. Вона досягає ваги до 2 кг і добре пристосована до водного способу життя. Може добре плавати і пірнати. На піщаних косах водойм можна побачити сліди двох хижих тварин, життя яких також пов'язане з водоймами. Це — [[видра]] та [[Норка європейська|європейська норка]].

=== Фауна агроценозів ===
Поширення тварин по території області підпорядковане як зональним, так і азональним закономірностям. При цьому суттєвим є вплив антропогенного фактору. Видозмінені людиною ландшафти, які найбільше поширені в центральних і південних районах області, мають свій типовий видовий склад. Фауна тварин городів та ланів також багата. Безхребетні тварини зустрічаються тут як у ґрунті, так і на його поверхні, на рослинах. У ґрунті мешкає велика кількість безхребетних: [[найпростіші]], [[коловертки]], [[нематоди]], [[Енхитреї|енхітреїди]], [[дощові черви]], [[молюски]], [[мокриці]], [[багатоніжки]], [[кліщі]] та [[комахи]] на різних стадіях розвитку. Вони складають 25-30 % від загальної біомаси організмів, які населяють ґрунт.

Понад 90 % від педофауни (сукупності всіх ґрунтових тварин) складають ґрунтові нематоди ([[Галова нематода південна|галова нематода]], [[бурякова нематода]], [[вівсяна нематода]], [[картопляна цистоутворююча нематода]] та [[картопляна стеблова нематода]].

Важливою складовою частиною біоценозу ґрунту є членистоногі. На землі або у поверхневих шарах ґрунту можна знайти [[Плоский червоний кліщ|плоского червоного кліща]] або червонотілку шовковисту, [[Мокриці|мокриць]], [[ківсяків]], [[кістянок]] і [[геофілів]].

Особливо небезпечними комахами для сільськогосподарських культур є багатоїдні тварини городу. До таких тварин належить [[Вовчок звичайний|вовчок]], або капустянка звичайна, [[Ковалики|дротяника]], [[Хрестоцвітий клоп капустяний|клоп капустяний]], [[клоп прикрашений]], або гірчичний, та [[Хрестоцвітий клоп ріпаковий|клоп ріпаковий]].

На посівах злакових культур у період цвітіння і молочної стиглості можна побачити жуків ([[Жук хлібний|жук- кузька]], [[Вусач-коренеїд хрестоносець|жук-хрестоносець]])з родини Пластинчастовусих, які пошкоджують м'яке зерно.

Чималої шкоди завдають сільськогосподарським культурам представники родини Довгоносиків ([[Прихованохоботник стебловий капустяний|хоботник прихований капустяний]] та його личинки, [[довгоносик буряковий звичайний]] або бурякова свинка, [[довгоносик буряковий сірий]], [[Слоник люцерновий|люцерновий слоник]]).
[[Файл:Білий птерофор (Pterophorus pentadactyla).jpg|міні|335x335пкс|Білий птерофор (Pterophorus pentadactyla)]]
Чималої шкоди городнім культурам завдають деякі види метеликів, або Лускокрилих, а точніше, їх личинки — гусениці. Небезпечним шкідником капусти є гусінь [[Білан капустяний|білана капустяного]], [[Білан ріп'яний|білана  ріпакового]]  та [[Білан бруквяний|білана  бруквяного]].

Агроценози, які відрізняються від природних біоценозів меншою різноманітністю умов, характеризуються також і меншою кількістю видів хребетних тварин. Із земноводних [[ропуха звичайна]], або сіра, [[Часничниця звичайна|жаба земляна]], або часничниця. З плазунів дуже поширеним видом тут є [[ящірка прудка]]. Найбільш помітними птахами агроценозів безперечно є жайворонки — [[Жайворонок польовий|польовий]] та чубатий, або [[Посмітюха звичайна|посмітюха]]. Поряд з ними можна також зустріти [[Плиска жовта|жовту плиску]] та [[Трав'янка лучна|трав'янку лучну]], а рано-вранці — почути крик [[Перепілка|перепілки]]. У повітрі понад полями постійно ширяють [[Ластівка сільська|сільські ластівки]], а якщо поблизу є річка з стрімкими берегами або кар'єр, то можна побачити тут і [[Берегова ластівка|берегових ластівок]], або щуриків.  А ще вище в небі можна побачити силуети хижих птахів: [[Шуліка чорний|чорного шуліки]], [[Канюк звичайний|канюка звичайного]], рідше над полями вдається побачити [[Лунь лучний|лучного луня]]. На дротах ліній електромереж на полях можна побачити [[Вівсянка звичайна|звичайних вівсянок]], [[Коноплянка|коноплянок]], [[Плиска біла|білих плисок]], [[Горобець польовий|польового]] та [[Горобець хатній|хатнього горобця]].

Найбільш чисельними представниками класу [[Ссавці]]в у агроценозах є, безумовно, різні [[Мишовиді гризуни|мишовидні гризуни]]. Серед них — [[миша хатня]], [[Житник пасистий|миша польова]], [[хом'як звичайний]], [[Полівка звичайна|полівка сіра]], [[полівка гуртова]]. Крім гризунів в агроценозах можна також зустріти представників ряду Комахоїдних — [[Кріт|крота]] та [[їжак]]а. Окрім того можна побачити [[Заєць сірий|зайця сірого]].

== Охорона і збереження видового складу ==
Спеціалістами-зоологами Чернігівського та Ніжинського державних педуніверситетів спільно зі спеціалістами Держуправління охорони навколишнього природного середовища в області проведено роботи по інвентаризації фауни хребетних тварин Чернігівської області. Значним результатом спільної роботи науковців та Держуправління стало створення списку регіонально рідкісних видів тварин, що населяють область: це 352 види тварин. З них безхребетні — 235 видів, хребетні тварини — 117 видів.<ref>{{Cite web|url=https://monitor.cn.ua/ua/style/13405|title=Інформ-агенція «Чернігівський монітор»}}</ref>

З переліком регіонально рідкісних видів тварин Чернігівської області можна ознайомитися на сайті [https://eco.cg.gov.ua/web_docs/2145/2016/03/docs/Перелік%20видів%20тварин%20(2).docx департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації]

64 види безхребетних тварин та 58 хребетних тварин Чернігівщини занесені до Червоної книги України<ref>{{Cite web|url=https://nature.land.kiev.ua/animals-obl-23.html|title=Червона книга Чернігівської області. Тваринний світ}}</ref>.

== Див. також ==
[[Тварини Чернігівської області, занесені до Червоної книги України]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* Дивосвіт природи Чернігівщини: навч. посіб. / І. В. Марисова, В. Й. Горностай, Ю. О. Карпенко [та ін.]. — Чернігів, 2001. — Кн. 2 : Луків сіверських різнотрав'я. Світ імлистих боліт і водойм. — 44 с.
* Орнітофауна Чернігівщини: історія і сучасність / І. В. Марисова, В. О. Сердюк, О. С. Вобленко // Екологія, охорона природи, екологічна освіта і виховання. — Чернігів, 1996. — С. 63–73.
* Цікаве про тварин Чернігівщини. Довідникове видання / В. Д. Синіговець, М. В. Будаловський. — Чернігів: ПАТ "ПВК «Десна», 2017. — 200 с.
* ЧЕРНІГІВСЬКА ОБЛАСТЬ. Географічний атлас. Серія «Моя мала Батьківщина» — 2003 р.

[[Категорія:Фауна України]]
{{Фауна України}}
[[Категорія:Географія Чернігівської області]]


text:
# Вуглепрояви
Вуглепрояви (рос. углепроявления, англ. coal show; нім. Kohlenauftreten n) – природне скупчення викопного вугілля невеликих або нез’ясованих розмірів. При позитивних результатах наступної розвідки В. може бути переведено в розряд родовищ.

wikiname: ukwiki

title: Вуглепрояви

in_language: uk

wikitext:
'''Вуглепрояви''' ([[російська мова|рос.]]'' углепроявления, ''[[англійська мова|англ.]]'' coal show; ''[[німецька мова|нім.]] Kohlenauftreten n) – природне скупчення викопного [[вугілля]] невеликих або нез’ясованих розмірів. При позитивних результатах наступної розвідки В. може бути переведено в розряд родовищ.

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}
{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Вуглеутворення]]


text:
# Налбандян Едвард Агванович
Едвард Агванович Налбандян (вірм. Եդվարդ Նալբանդյան, (1956) — вірменський державний діяч, дипломат.

## Біографія
Народився 16 липня 1956 року в місті Єреван. У 1978 закінчив Московський державний інститут міжнародних відносин. У 1988 аспірантуру Інституту сходознавства Академії наук СРСР. Кандидат політичних наук.
З 1978 по 1983 — співробітник посольства СРСР в Лівані.
З 1983 по 1986 — співробітник міністерства закордонних справ СРСР.
З 1986 по 1992 — радник посольства СРСР в Єгипті.
З 1992 по 1993 — тимчасово повірений у справах Вірменії в Єгипті.
З 1994 по 1998 — Надзвичайний і Повноважний Посол Вірменії в Єгипті, Марокко та Омані.
З 1999 по 2000 — Надзвичайний і Повноважний Посол Вірменії у Франції.
З 2000 по 2004 — Надзвичайний і Повноважний Посол Вірменії в Ізраїлі.
З 2004 по 2006 — Надзвичайний і Повноважний Посол Вірменії в Андоррі.
З 2006 по 2008 — особистий представник Президента Вірменії в Міжнародній організації франкофонії, спеціальний посланець Президента Вірменії з особливими дорученнями.
З 14 квітня 2008 — Міністр закордонних справ Республіки Вірменія.

## Нагороди
- Кавалер ордена Дружби народів (1982)
- Кавалер французького ордену почесного легіону (2001).
- Медаль Мхітара Гоша (2001).
- Кавалер ордену Великого Хреста Святого Григорія Святого Престолу (2003).

title: Налбандян Едвард Агванович

wikitext:
{{Однофамільці|Налбандян (значення){{!}}Налбандян}}
{{особа
|ім'я              =
|жінка             =
|оригінал імені    = {{lang-hy|Եդվարդ Նալբանդյան}}
|зображення        = Eduard Nalbandyan in 2017 (cropped).jpg
|розмір_зображення =
|дата_народження   = 16.7.1956
|місце_народження  =
|дата_смерті       =
|місце_смерті      =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      =
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
|премії            =
|звання            =
}}
'''Едвард Агванович Налбандян''' ({{lang-hy|Եդվարդ Նալբանդյան}}, ([[1956]]) — вірменський державний діяч, дипломат.

== Біографія ==

Народився {{Дата народження|16|7|1956}} року в місті [[Єреван]]. У 1978 закінчив Московський державний інститут міжнародних відносин. У 1988 аспірантуру Інституту сходознавства Академії наук СРСР. Кандидат політичних наук.

З 1978 по 1983 — співробітник посольства [[СРСР]] в [[Ліван]]і.

З 1983 по 1986 — співробітник міністерства закордонних справ [[СРСР]].

З 1986 по 1992 — радник посольства [[СРСР]] в [[Єгипет|Єгипті]].

З 1992 по 1993 — тимчасово повірений у справах [[Вірменія|Вірменії]] в [[Єгипет|Єгипті]].

З 1994 по 1998 — Надзвичайний і Повноважний Посол [[Вірменія|Вірменії]] в [[Єгипет|Єгипті]], [[Марокко]] та [[Оман]]і.

З 1999 по 2000 — Надзвичайний і Повноважний Посол [[Вірменія|Вірменії]] у [[Франція|Франції]].

З 2000 по 2004 — Надзвичайний і Повноважний Посол [[Вірменія|Вірменії]] в [[Ізраїль|Ізраїлі]].

З 2004 по 2006 — Надзвичайний і Повноважний Посол [[Вірменія|Вірменії]] в [[Андорра|Андоррі]].

З 2006 по 2008 — особистий представник Президента Вірменії в Міжнародній організації франкофонії, спеціальний посланець Президента Вірменії з особливими дорученнями.

З 14 квітня 2008 — [[Список міністрів закордонних справ Вірменії|Міністр закордонних справ]] [[Вірменія|Республіки Вірменія]].

== Нагороди ==
* Кавалер ордена Дружби народів ([[1982]])
* Кавалер французького ордену почесного легіону ([[2001]]).
* Медаль Мхітара Гоша ([[2001]]).
* Кавалер ордену Великого Хреста Святого Григорія Святого Престолу ([[2003]]).

== Посилання ==
{{commonscat|Eduard Nalbandyan}}
* [http://www.gov.am/ru/gov-members/6/ Біографія]

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Єревана]]
[[Категорія:Випускники Московського державного інституту міжнародних відносин]]
[[Категорія:Кандидати політичних наук Вірменії]]
[[Категорія:Міністри закордонних справ Вірменії]]
[[Категорія:Посли Вірменії в Єгипті]]
[[Категорія:Посли Вірменії в Марокко]]
[[Категорія:Посли Вірменії в Омані]]
[[Категорія:Посли Вірменії у Франції]]
[[Категорія:Посли Вірменії в Ізраїлі]]
[[Категорія:Посли Вірменії в Андоррі]]

title: вірм. Եդվարդ Նալբանդյան

Народився: 16 липня 1956 (68 років) · Єреван, Вірменська РСР, СРСР

Країна: СРСР · Вірменія

Діяльність: дипломат, політик

Галузь: міжнародні відносини

Науковий ступінь: кандидат політичних наук

Посада: ambassador of Armenia to Franced і Foreign Minister of Armeniad

Партія: незалежний політик

Конфесія: Вірменська апостольська церква

Нагороди: Почесний доктор МДІМВd


text:
# Гнатюк Богдан-Тарас Васильович
Богда́н-Тара́с Гнатю́к (1915, Заліщики — 1998) — український інженер, учений, громадський діяч. Дійсний член НТШ, член Товариства українських інженерів Америки, Американського Інституту аеронавтики й астронавтики. Брат Мирослава-Володимира Гнатюка.

## Життєпис
Богдан Гнатюк народився в 1915 році в м. Заліщики. Закінчивши в Заліщиках гімназію (1935 р.) та вчительську семінарію і одержавши свідоцтво шкільного педагога, він продовжував навчання в технічному університеті у Данцигу (Німеччина), здобувши диплом інженера.
Під час Другої світової війни Богдан Гнатюк працював у Віденському університеті в галузі швидкохідної аеронавтики та турбореактивних двигунів. Через наближення фронту і наступ Червоної армії його було переведено до великого авіаційного виробництва у Dornier-Werke  (поблизу кордону із Швейцарією). До еміграції в США в 1949 році Гнатюк Богдан устиг іще попрацювати у міністерстві військово – повітряних сил Франції, у французькій зоні окупації Німеччини викладачем школи механіків, котру спонсорувала реабілітаційна адміністрація ООН.
Деякий час у США Б. Гнатюк співпрацював з відомим конструктором ракет Вернером Фон Брауном. У 1972 році брав безпосередню участь у створенні міжконтинентальних балістичних ракет в тому числі сімейства ядерних балістичних ракет «Трайдент». Доктор Б. Гнатюк був членом Американського інституту аеронавтики і астронавтики, Асоціації військово – повітряних сил США, Американської спілки університетських професорів та інших професійних об’єднань.
Незважаючи на постійну велику зайнятість –викладацьку роботу в університеті і працю експертом та радником в центрах космічних польотів та різних фірмах військового напряму, Богдан Гнатюк не забував своє українське коріння, беручи діяльну участь в українському громадському житті в США. Він належав до ініціативної групи світового конгресу вільних українців, був членом Українського інженерного товариства Америки, Наукового товариства ім. Тараса Шевченка, Українсько – американської спілки університетських професорів і Українсько – американської координаційної ради та інших громадянських організацій. Під час перебування в Україні Богдан Гнатюк говорив, що жалкує про свою непричетність до розбудови наукових, культурних зв’язків з Батьківщиною. Але він не мав права на широкі іноземні контакти, будучи носієм певних воєнних таємниць. Б. Гнатюк – автор наукових праць англійською, німецькою і українською мовами, публікацій у періодиці.
Б. Гнатюк є автором багатьох наукових праць англійською, німецькою і українською мовами, публікацій у періодиці.

## Увічнення пам'яті
В 2005 році Заліщицькій державній гімназії гімназії було присвоєно ім’я братів Богдана і Мирослава Гнатюків, які передвоєнної пори тут народилися, вчилися і брали активну участь у визвольних змаганнях та встановлено меморіальну дошку на стіні навчального закладу.

title: Гнатюк Богдан-Тарас Васильович

wikitext:
{{Othernames|Гнатюк}}
{{Особа
| ім'я                 = Богдан-Тарас Гнатюк
| оригінал імені       =
| місце_проживання     =
| інші_імена           =
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           =
| розмір_зображення    =
| підпис_зображення    =
| дата_народження      = 25.07.1915
| місце_народження     = [[Заліщики]], [[Королівство Галичини та Володимирії]], нині {{UKR}}
| дата_смерті          = 28.11.1998
| місце_смерті         = США
| причина_смерті       =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[українець]]
| Alma_mater           =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       = інженер-конструктор, вчений, громадський діяч
| титул                =
| посада               =
| військове звання     =
| платня               =
| термін               =
| попередник           =
| наступник            =
| партія               =
| головував_(-ла)      =
| конфесія     =
| батько               =
| матір                =
| рід                  =
| родичі               =
| дружина              =
| діти                 =
| автограф             =
| розмір_автографа     =
| нагороди             =
| сторінка_в_інтернеті =
| примітки             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
| підпис_герба         =
}}
'''Богда́н-Тара́с Гнатю́к''' ([[1915]], [[Заліщики]] — [[1998]]) — український [[інженер]], учений, громадський діяч. Дійсний член [[НТШ]], член [[Товариство Українських Інженерів Америки|Товариства українських інженерів Америки]], [[Американський Інститут аеронавтики й астронавтики|Американського Інституту аеронавтики й астронавтики]]. Брат [[Гнатюк Мирослав-Володимир|Мирослава-Володимира Гнатюка]].
[[Файл:10-Біляїв.jpg|thumb|250px|На святкуванні 52-ї річниці УНР у Філадельфії (січень
1970 р.). Заступник керівника ресорту зовнішніх справ УНРади [[Володимир Біляїв|В. Біляїв]] — другий зліва. Вітається з капеланом ДЦ УНР о. протоєреєм, (родом з Донбасу) [[Михайло Борисенко|Михайлом Борисенко]]м — перший зліва. Далі на фото: голова УККА доктор '''[[Богдан Гнатюк]]''' (професор Дрексельського університету у Філадельфії), голова Представництва УНРади в США [[Іван Краматенко]] та дружина В. Біляїва пані Доротея Біляїва]]
== Життєпис ==
Богдан Гнатюк народився в 1915 році в м. Заліщики. Закінчивши в Заліщиках гімназію (1935 р.) та вчительську семінарію і одержавши свідоцтво шкільного педагога, він продовжував навчання в технічному університеті у Данцигу (Німеччина), здобувши диплом інженера.

Під час Другої світової війни Богдан Гнатюк працював у Віденському університеті в галузі швидкохідної аеронавтики та турбореактивних двигунів. Через наближення фронту і наступ Червоної армії його було переведено до великого авіаційного виробництва у [[Dornier|Dornier-Werke]]  (поблизу кордону із Швейцарією). До еміграції в США в 1949 році Гнатюк Богдан устиг іще попрацювати у міністерстві військово – повітряних сил Франції, у французькій зоні окупації Німеччини викладачем школи механіків, котру спонсорувала реабілітаційна адміністрація ООН.

Деякий час у США Б. Гнатюк співпрацював з відомим конструктором ракет Вернером Фон Брауном. У 1972 році брав безпосередню участь у створенні міжконтинентальних [[Балістичні ракети підводних човнів|балістичних ракет]] в тому числі сімейства ядерних балістичних ракет «[[Трайдент (ракета)|Трайдент]]». Доктор Б. Гнатюк був членом Американського інституту аеронавтики і астронавтики, Асоціації військово – повітряних сил США, Американської спілки університетських професорів та інших професійних об’єднань.

Незважаючи на постійну велику зайнятість –викладацьку роботу в університеті і працю експертом та радником в центрах космічних польотів та різних фірмах військового напряму, Богдан Гнатюк не забував своє українське коріння, беручи діяльну участь в українському громадському житті в США. Він належав до ініціативної групи світового конгресу вільних українців, був членом Українського інженерного товариства Америки, Наукового товариства ім. Тараса Шевченка, Українсько – американської спілки університетських професорів і Українсько – американської координаційної ради та інших громадянських організацій. Під час перебування в Україні Богдан Гнатюк говорив, що жалкує про свою непричетність до розбудови наукових, культурних зв’язків з Батьківщиною. Але він не мав права на широкі іноземні контакти, будучи носієм певних воєнних таємниць. Б. Гнатюк – автор наукових праць англійською, німецькою і українською мовами, публікацій у періодиці.

Б. Гнатюк є автором багатьох наукових праць англійською, німецькою і українською мовами, публікацій у періодиці.

== Увічнення пам'яті ==
В 2005 році [[Заліщицька державна гімназія|Заліщицькій державній гімназії]] гімназії було присвоєно ім’я братів Богдана і Мирослава Гнатюків, які передвоєнної пори тут народилися, вчилися і брали активну участь у визвольних змаганнях та встановлено меморіальну дошку на стіні навчального закладу.

== Джерела ==
* ''Мельничук Б.'' Гнатюк Мирослав-Володимир Васильович // {{ТЕС|1|367}}

== Посилання ==
* [https://archive.today/20121225055554/www.zal-library.narod.ru/gnatyuk.html Гнатюк Богдан-Тарас]
* [https://web.archive.org/web/20160304194001/http://www.ukrainians-world.org.ua/peoples/17d6aaab177a5b41/ Богдан Гнатюк]
* [https://www.ukrinform.ua/rubric-culture/3069415-bogdantaras-gnatuk-sonce-v-temravu-vnesti.html Гнатюк Богдан-Тарас]

[[Категорія:Українські інженери]]
[[Категорія:Інженери США]]
[[Категорія:Українські авіаконструктори]]
[[Категорія:Українці США]]
[[Категорія:Дійсні члени НТШ]]
[[Категорія:Уродженці Заліщиків]]
[[Категорія:Випускники Заліщицької гімназії]]
[[Категорія:Викладачі Дрексельського університету]]
[[Категорія:Науковці Університету Дрекселя]]
[[Категорія:Персоналії:Філадельфія]]

title: Богдан-Тарас Гнатюк

Народився: 25 липня 1915 · Заліщики, Королівство Галичини та Володимирії, нині Україна

Помер: 28 листопада 1998 (83 роки) · США

Національність: українець

Заклад: Дрексельський університет

Членство: Наукове товариство імені Шевченка


text:
# Agonum versutum
Agonum versutum — вид турунів з підродини Platyninae. Поширений у Північній та Центральній Європі та Сибіру від Британських островів до річки Амур.

## Опис
Довжина тіла складає 7-8,5 мм. Верхня частина тіла чорна з бронзовим блиском або темно-бронзова. Мікроструктура надкрил ледь помітна при збільшенні в 30 разів, складається з тонких поперечних осередків. Третя пора третmjuj проміжку надкрил віддалена від другої пори й від вершини.
За зовнішнім виглядом вид важко відрізнити від близьких видів Agonum afrum, A. monachum, A. duftschmidi, A. viduum, також поширених у середній смузі Європи, зокрема в Україні.

## Екологія
Живе на берегах водойм, у заростях осок та мохів. В Україні мешкає в лісовій зоні та на луках, заходить до Лісостепу. Спосіб життя не вивчений.

## Ареал
Поширений від Західної і Північної Європи до річки Амур. У Європі трапляється на південь до центральної Франції та північної Італії. В Ірландії рідкісний, у Великій Британії чисельність знизилася до початку XXI століття, ареал обмежений гирлом річки Северн. Відомий у Фінліяндії, Польщі, Литві. У Росії спостерігався на природоохоронних територіях Смоленської, Астраханської областей, в Мордовії, Удмуртії. В Україні поширений на Закарпатті, Поліссі, в Лісостепу. Чисельність виду низька.

title: Agonum versutum

wikitext:
{{italic title}}{{Taxobox|image=Agonum versutum.jpg|image_width=240px|image_caption=
|regnum=[[Тварини]] (Animalia)|subregnum=[[Справжні багатоклітинні]] (Eumetazoa)
|phylum=[[Членистоногі]] (Arthropoda)|subphylum=[[Tracheata]]
|superclassis=[[Шестиногі]] (Hexapoda)|classis=[[Комахи]] (Insecta)|subclassis=[[Крилаті комахи]] (Pterygota)|infraclassis=[[Новокрилі]] (Neoptera)
|ordo=[[Твердокрилі]] (Coleoptera)|subordo=[[Всеїдні жуки]] (Polyphaga)|infraordo=[[Кукуїформні]] (Cucujiformia)|superfamilia=[[Caraboidea]]|familia=[[Туруни]] (Carabidae)|
|subfamilia = [[Harpalinae]]
|supertribus = [[Platynitae]]
|tribus = [[Platynini]]
|genus=''[[Agonum]]''|subgenus=''[[Punctagonum]]''
|species='''''A. versutum'''''
|binomial=''Agonum versutum''|binomial_authority=[[Sturm]], 1824
}}
'''''Agonum versutum''''' — вид [[туруни|турунів]] з підродини [[Platyninae]]. Поширений у Північній та Центральній Європі та Сибіру від Британських островів до річки Амур.

==Опис==
Довжина тіла складає 7-8,5 мм<ref name="GBI"/>. Верхня частина тіла [[чорний колір|чорна]] з бронзовим [[блиск (мінералогія)|блиск]]ом або темно-бронзова. Мікроструктура надкрил ледь помітна при збільшенні в 30 разів, складається з тонких поперечних осередків<ref>[https://species.nbnatlas.org/species/NBNSYS0000007340 Agonum versutum Sturm, 1824]. NBN atlas{{ref-en}}</ref>. Третя пора третmjuj проміжку надкрил віддалена від другої пори й від вершини.

За зовнішнім виглядом вид важко відрізнити від близьких видів ''Agonum afrum'', ''A. monachum'', ''A. duftschmidi'', ''A. viduum'', також поширених у середній смузі Європи, зокрема в Україні<ref name="Пучков2013">{{cite journal | last = Пучков | first = А. В. | authorlink = Пучков Олександр Васильович | coauthors =  | title = Обзор жужелиц трибы Platynini Bonelli, 1810 (Coleoptera, Carabidae) фауны Украины | journal = [[Український ентомологічний журнал]] | volume = 6 | issue = 1 | pages = 3-11 | publisher =  | location =  | date = червень 2013 | language =  | url = http://www.ipp.gov.ua/attachments/article/59/UEJ-2013-1%286%29.pdf | jstor =  | issn =  | doi =  | id =  | mr =  | zbl =  | jfm =  | accessdate =  | archiveurl = https://web.archive.org/web/20160304120611/http://www.ipp.gov.ua/attachments/article/59/UEJ-2013-1(6).pdf | archivedate = 4 березень 2016 | deadurl = yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304120611/http://www.ipp.gov.ua/attachments/article/59/UEJ-2013-1(6).pdf |date= 4 березня 2016 }}</ref>.

==Екологія==
Живе на берегах [[водойма|водойм]], у заростях осок та мохів<ref name="GBI"/>. В Україні мешкає в лісовій зоні та на луках, заходить до Лісостепу. Спосіб життя не вивчений<ref name="Пучков2013"/>.

== Ареал ==
Поширений від Західної і Північної Європи до річки Амур. У Європі трапляється на південь до центральної Франції та північної Італії. В Ірландії рідкісний, у Великій Британії чисельність знизилася до початку XXI століття, ареал обмежений гирлом річки Северн<ref name="GBI">[http://www.habitas.org.uk/groundbeetles/species.asp?item=7340 Agonum versutum] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210920211930/http://www.habitas.org.uk/groundbeetles/species.asp?item=7340 |date=20 вересня 2021 }}. Ground Beetles of Ireland{{ref-en}}</ref>. Відомий у Фінліяндії<ref>[https://laji.fi/en/taxon/MX.188847 Agonum versutum] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210920213155/https://laji.fi/en/taxon/MX.188847 |date=20 вересня 2021 }}. Laji.fi</ref>, Польщі<ref>[https://baza.biomap.pl/en/taxon/species-agonum_versutum/default species: Agonum (Agonum) versutum J. Sturm, 1824] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210920213849/https://baza.biomap.pl/en/taxon/species-agonum_versutum/default |date=20 вересня 2021 }}{{ref-pl}}{{ref-en}}</ref>, Литві. У Росії спостерігався на природоохоронних територіях Смоленської, Астраханської областей, в Мордовії, Удмуртії<ref>[http://www.oopt.aari.ru/bio/73758 Agonum versutum Sturm, 1824] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210920211903/http://www.oopt.aari.ru/bio/73758 |date=20 вересня 2021 }}{{ref-ru}}</ref>. В Україні поширений на Закарпатті, Поліссі, в Лісостепу. Чисельність виду низька<ref name="Пучков2013"/>.

==Примітки==
{{примітки}}

== Джерела ==
* [https://fauna-eu.org/cdm_dataportal/taxon/71279000-1926-4d6a-b1e8-6070bfcfec04 Agonum (Olisares) versutum Sturm, 1824] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210920213249/https://fauna-eu.org/cdm_dataportal/taxon/71279000-1926-4d6a-b1e8-6070bfcfec04 |date=20 вересня 2021 }}. Fauna Europaea{{ref-en}}

== Посилання ==
* [https://www.zin.ru/animalia/coleoptera/rus/agoverms.htm Agonum (Olisares) versutum Sturm, 1824 (Carabidae) - фото М.Э. Смирнова] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210920213114/https://www.zin.ru/animalia/coleoptera/rus/agoverms.htm |date=20 вересня 2021 }}{{ref-ru}}
{{beetle-stub}}
[[Категорія:Platyninae]]
[[Категорія:Тварини, описані 1824]]

title: ?Agonum versutum

Царство: Тварини (Animalia)

Підцарство: Справжні багатоклітинні (Eumetazoa)

Тип: Членистоногі (Arthropoda)

Підтип: Tracheata

Надклас: Шестиногі (Hexapoda)

Клас: Комахи (Insecta)

Підклас: Крилаті комахи (Pterygota)

Інфраклас: Новокрилі (Neoptera)

Ряд: Твердокрилі (Coleoptera)

Підряд: Всеїдні жуки (Polyphaga)

Інфраряд: Кукуїформні (Cucujiformia)

Надродина: Caraboidea

Родина: Туруни (Carabidae)

Підродина: Harpalinae

Надтриба: Platynitae

Триба: Platynini

Рід: Agonum

Підрід: Punctagonum

Вид: A. versutum

Вікісховище: Agonum versutum


text:
# Вбивство Хатун Сюрюджю
Хатун «Айнур» Сюрюджю (також пишеться як Хатін Сюрюджю; 17 січня 1982, Західний Берлін — 7 лютого 2005, Берлін) — курдсько-турецька жінка, яка проживала в Німеччині, сім'я якої походила з Ерзурума. Її убив у віці 23 років у Берліні її молодший брат в ім'я так званої честі. Сюрюджю розлучилася з двоюрідним братом, з яким вона була примушена одружитися у віці 16 років, і, як повідомляється, зустрічалася з німцем. Її вбивство розпалило суспільну дискусію щодо примусових шлюбів у мусульманських родинах.
Сім'я відправила Сюрюджю до села її предків і змусила вступити в шлюб з двоюрідним братом у віці 16 років. У 1999 році вона народила сина Джана. У жовтні 1999 року втекла з дому своїх батьків у Берліні, знайшовши притулок в будинку для неповнолітніх матерів. Вона відвідувала школу та переїхала у власну квартиру в берлінському районі Темпельгоф. На момент убивства вона закінчувала навчання на електрика.

## Вбивство
7 лютого 2005 року на автобусній зупинці біля її квартири Сюрюджю вбили трьома пострілами в голову. Поліція затримала трьох її братів 14 лютого. Після кількох тижнів висвітлення в новинах ЗМІ почали називати вбивство вбивством честі, оскільки Сюрюджю отримувала погрози та повідомила про це в поліцію, до того як її вбили.

## Звинувачення
У липні 2005 року прокуратура Берліна висунула звинувачення братам Сюрюджю у її вбивстві. 14 вересня 2005 року Айхан Сюрюджю, молодший брат, зізнався у вбивстві своєї сестри.
У квітні 2006 року Айхана засудили до 9 років і 3 місяців ув'язнення, а двох його старших братів виправдали за звинуваченнями у змові з метою вбивства сестри. Сторона обвинувачення негайно подала апеляцію до Федерального суду правосуддя, Bundesgerichtshof, і 5-й кримінальний відділ Федерального суду юстиції скасував вирок і дозволив перегляд. Нове кримінальне провадження мало відбутися у серпні 2008 року.
Після відбуття покарання 4 липня 2014 року Айхана Сюрюджю було звільнено з в'язниці та депортовано з Німеччини до Туреччини.

## Громадське обурення
Вбивство Сюрюджю стало шостим випадком вбивства «честі» з жовтня 2004 року. 22 лютого 2005 року Берлінська асоціація геїв і лесбійок провела мітинг на місці злочину, в якому взяли участь близько 100 німців і турків. 24 лютого відбулося друге віче, яке закликали німецькі політики та митці. Вбивство Сюрюджю та кілька подібних випадків у Німеччині та інших країнах Європи були наведені політичними противниками вступу Туреччини до Європейського Союзу як приклад нехтування правами людини в турецькій культурі. Сюрюджю був курдського походження.
Поведінка сім'ї Сюрюджю знову викликала обурення громадськості, коли сестра Хатун Арзу подала заяву про опіку над шестирічним сином Хатун Джаном, який після вбивства матері жив у прийомній сім'ї в Берліні. Через 8 місяців окружний суд Берліна-Темпельгофа відхилив прохання. Арзу Сюрюджю оскаржила це рішення, але апеляція була відхилена.
Громадськість продовжує згадувати Хатун у річницю її смерті. Активісти та громадяни покладають вінки в пам'ять про неї та агітують за допомогу дівчатам, які зазнали примусового шлюбу та насильства через честь. Гіясеттін Саян, курдський політик, поскаржився, що жоден курдський представник не був запрошений на демонстрації після вбивства Сюрюджю, сказавши: «Ми всі з Туреччини, але не всі ми турки».

## Спадщина
Іменем жертви назвали міст у Нойкельні, Берлін.
Die Fremde (Коли ми підемо) був першим фільмом, випущеним у 2010 році, натхненним подіями.
Про злочин зняли фільм «Звичайна жінка». Він був випущений у 2019 році.

title: Вбивство Хатун Сюрюджю

wikitext:
{{Особа
|ім'я = Хатун «Айнур» Сюрюджю}}

[[Файл:Gedenktafel_Oberlandgarten_1_(Temp)_Hatun_Sürücü.JPG|міні| Меморіальна дошка Хатун Сюрюджю, Oberlandgarten 1, Berlin-Tempelhof, Німеччина   (berlandgarten). На табличці було вказано неправильний рік народження (1983 замість 1982). Його замінили у 2013 році.]]
'''Хатун «Айнур» Сюрюджю''' (також пишеться як Хатін Сюрюджю; [[17 січня]] [[1982]], [[Західний Берлін]] — [[7 лютого]] [[2005]], [[Берлін]]) — курдсько-турецька жінка, яка проживала в Німеччині, сім'я якої походила з [[Ерзурум|Ерзурума]]. Її убив у віці 23 років у Берліні її молодший брат [[Убивство честі|в ім'я так званої честі]]. Сюрюджю розлучилася з двоюрідним братом, з яким вона була [[Примусовий шлюб|примушена одружитися]] [[Дитячі шлюби|у віці 16 років]], і, як повідомляється, зустрічалася з німцем. Її вбивство розпалило суспільну дискусію щодо примусових шлюбів у мусульманських родинах.

Сім'я відправила Сюрюджю до села її предків і змусила вступити в шлюб з двоюрідним братом у віці 16 років. У 1999 році вона народила сина Джана. У жовтні 1999 року втекла з дому своїх батьків у Берліні, знайшовши [[Жіночий прихисток|притулок]] в будинку для неповнолітніх матерів. Вона відвідувала школу та переїхала у власну квартиру в берлінському районі [[Темпельгоф]]. На момент убивства вона закінчувала навчання на електрика.

== Вбивство ==
7 лютого 2005 року на автобусній зупинці біля її квартири Сюрюджю вбили трьома пострілами в голову. Поліція затримала трьох її братів 14 лютого. Після кількох тижнів висвітлення в новинах ЗМІ почали називати вбивство вбивством честі, оскільки Сюрюджю отримувала погрози та повідомила про це в поліцію, до того як її вбили.

== Звинувачення ==
У липні 2005 року прокуратура Берліна висунула звинувачення братам Сюрюджю у її вбивстві. 14 вересня 2005 року Айхан Сюрюджю, молодший брат, зізнався у вбивстві своєї сестри.

У квітні 2006 року Айхана засудили до 9 років і 3 місяців ув'язнення, а двох його старших братів виправдали за звинуваченнями у змові з метою вбивства сестри. Сторона обвинувачення негайно подала апеляцію до Федерального суду правосуддя, Bundesgerichtshof, і 5-й кримінальний відділ Федерального суду юстиції скасував вирок і дозволив перегляд. Нове кримінальне провадження мало відбутися у серпні 2008 року.

Після відбуття покарання 4 липня 2014 року Айхана Сюрюджю було звільнено з в'язниці та депортовано з Німеччини до Туреччини.

== Громадське обурення ==
[[Файл:Hatun_Sürücü_-_Landschaftsfriedhof_Berlin-Gatow_.jpg|міні| Могила Хатун Сюрюджю в Берлін-Гатов]]
Вбивство Сюрюджю стало шостим випадком [[Убивство честі|вбивства «честі»]] з жовтня 2004 року. 22 лютого 2005 року Берлінська асоціація геїв і лесбійок провела мітинг на місці злочину, в якому взяли участь близько 100 німців і турків. 24 лютого відбулося друге віче, яке закликали німецькі політики та митці. Вбивство Сюрюджю та кілька подібних випадків у Німеччині та інших країнах Європи були наведені політичними противниками вступу Туреччини до [[Європейський Союз|Європейського Союзу]] як приклад нехтування [[Права людини|правами людини]] в турецькій культурі. Сюрюджю був курдського походження.

Поведінка сім'ї Сюрюджю знову викликала обурення громадськості, коли сестра Хатун Арзу подала заяву про опіку над шестирічним сином Хатун Джаном, який після вбивства матері жив у прийомній сім'ї в Берліні. Через 8 місяців окружний суд Берліна-Темпельгофа відхилив прохання. Арзу Сюрюджю оскаржила це рішення, але апеляція була відхилена.

Громадськість продовжує згадувати Хатун у річницю її смерті. Активісти та громадяни покладають вінки в пам'ять про неї та агітують за допомогу дівчатам, які зазнали примусового шлюбу та насильства через ''честь''. Гіясеттін Саян, курдський політик, поскаржився, що жоден курдський представник не був запрошений на демонстрації після вбивства Сюрюджю, сказавши: «Ми всі з Туреччини, але не всі ми турки».

== Спадщина ==
Іменем жертви назвали міст у Нойкельні, [[Берлін]]. <ref>{{Cite web|last=Höppner, Stephanie|url=https://www.dw.com/en/honor-killings-in-germany-when-families-turn-executioners/a-42511928|title='Honor killings' in Germany: When families turn executioners|website=[[Deutsche Welle]]|date=2018-02-08|accessdate=2019-12-29}}</ref>

Die Fremde (''Коли ми підемо'') був першим фільмом, випущеним у 2010 році, натхненним подіями. <ref> {{Cite web|last=Bartlik, Silke|url=https://www.dw.com/de/die-fremde/a-5341302|title='Die Fremde'|website=[[Deutsche Welle]]|date=2010-03-11|accessdate=2021-05-15}}</ref>

Про злочин зняли фільм ''«Звичайна жінка»''. Він був випущений у 2019 році. <ref>{{Cite web|last=Nurtsch, Ceyda|url=https://www.dw.com/en/a-regular-woman-remembering-honor-killing-victim-hatun-sürücü/a-48671246|title='A Regular Woman': Remembering honor killing victim Hatun Sürücü|website=[[Deutsche Welle]]|date=2019-05-09|accessdate=2019-12-29}}</ref>

== Див. також ==

* Вбивство Морсала Обейді
* Вбивство Пели Атроші
* Вбивство Ахмета Їлдиза
* Вбивство Баназа Махмода
* Вбивство Фадіме Шахіндал

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Померли 2005]]
[[Категорія:Народились 1982]]
[[Категорія:Феміцид]]
[[Категорія:Жінки Туреччини]]

title: Хатун «Айнур» Сюрюджю

Народилася: 17 січня 1982 · Берлін

Померла: 7 лютого 2005 (23 роки) · Берлін, Німеччина

Поховання: Landschaftsfriedhof Gatowd

Країна: Німеччина · Туреччина

Знання мов: німецька

Конфесія: іслам


text:
# Франческо Лапареллі
 Франческо Лапареллі  або Франческо Лапареллі да Кортона (італ. Francesco Laparelli; 5 квітня 1521, Кортона — 20 жовтня 1570, Кандія, острів Крит) — італійський архітектор і військовий інженер 16 ст., учень Мікеланджело Буонарроті. Містобудівничий Валетти на острові Мальта.

## Життєпис
Народився в місті Кортона в забезпеченій родині. З юнацтва навчався малюванню. Виявив здібності в математиці і його почали готувати до фаху військового фортифікатора і архітектора. Вивчав твори Евкліда та Вітрувія.
Роки опанування освіти припали на військовий конфлікт між містами Флоренція та Сієна. У місто Кортона прибув архітектор і фортифікатор Габріо Себреллоні (1509—1580), аби інспектувати фортецю міста і зміцнити її на випадок військових дій. Габріо Себреллоні познайомили із здібним молодиком, що згодом відіграло важливу роль у долі Франческо Лапареллі.
Родина Себреллоні була відома в Римі. Папа римський Пій IV 1560 року викликав у Рим Франческо Себреллоні та його брата Габріо, для фортифікаторів було завданням зміцнити фортецю міста Чівіттавекья. Через рік вони працювали над фортечними мурами Ватикана. 1565 року Габріо Себреллоні працював над зміцненням бастіонів замку Святого Ангела, головної фортеці і резиденції римських пап у Римі.
Фортифікатор і математик, Франческо Лапареллі був залучений до побудови собору Святого Петра і був у команді Мікеланджело Буонарроті. Він був серед тих, хто обчислював головний купол собору.

## Відрядження на Мальту
Драматичною подією тих часів була навала османів на острів Мальта і руйнація давнього форту св. Ельма. Османські війська штурмували Мальту чотири місці і відступили у вересні 1565 р. Але лицарям вдалося встояти, незважаючи на втрати і руйнації.
Великий Магістр єрусалимських лицарів звернувся до папи римського з клопотанням надіслати обізнаного фортифікатора на Мальту, аби відбудувати форт. Папа римський надіслав Франческо Лапареллі, що разом із керівництвом лицарів інспектував руїни. Архітектор-фортифікатор прибув на острів у грудні 1565 року. Частку грошей на відбудову фортів надав папа римський. Але цих грошей не вистачало. Керівництво лицарів звернулось про фінансову допомогу до низки християнських королів із проханням надіслати гроші, у разі відмови погрожували взагалі покинути Мальту. Важливе стратегічне значення острова розуміли всі, а його втрата не входила в розрахунки на тлі постійного протистояння католиків з турками-мусульманами, тому необхідні гроші надійшли. Вже в березні 1566 року будівництво продовжили.
Товариство військових фахівців дійшло висновку, що руйнації надзвичайні і запропонувало відбудувати три форти наново, а водночас вибудувати нове кам'яне місто на березі затоки. План-проект нового міста доручили створити папському архітекторові.
Для Франческо Лапареллі відкрились нечасті о ту пору шанси вибудувати нове місце на порожньому місці. Він використав систему прямокутних кварталів, як в ідеальному місті, котрим так опікувались італійські теоретики архітектури. Водночас він врахував панівні вітри, котрі обдували квартали нового міста і створювали натуральну вентиляцію. За назву нового міста узяли прізвище тодішнього Великого Магістра Жана де ла Валетта (1494—1568).
За його проєктом була побудована також Міська брама (Валлетта).
Побачити повно вибудоване місто за власним проектом архітектор не встиг. Справу продовжив його учень і помічник архітектор Джироламо Кассар (близько 1520 — до 1592). Франческо Лапареллі покинув Мальту 1569 року з дорученням інспектувати інші фортеці християн. Він помер 1570 року від якоїсь хвороби, яка перебігала з гарячкою, на острові Крит у віці 49 років.

## Галерея
- Сучасна споруда парламенту Мальти
- Форт св. Ельма
- Фортечна площа, фото 2014 р.

title: Франческо Лапареллі

wikitext:
{{Архітектор
|зображення                = Francesco Laparelli.jpg
|розмір                    = 200px
|підпис                    = Франческо Лапареллі (Франческо Лапареллі да Кортона)
|ім'я                      =
|справжнє ім'я             = {{lang-it|Francesco Laparelli}}

|громадянство =
|дата народження = 5.4.1521
|місце народження =
|дата смерті = 20.10.1570
|місце смерті =
|працював у містах = [[Рим]], [[Флоренція]], Валетта, Кандія
|стиль = [[палладіанство]]
|найважливіші споруди = [[Валетта]],
 собор св. Петра у Римі
|містобудівні проєкти =[[Валетта]] і її фортеця
|реставрація пам'яток =
|нереалізовані проєкти =
|наукові праці =
|нагороди =
|Commons =
}}
''' Франческо Лапареллі ''' або '''Франческо Лапареллі да Кортона''' ({{lang-it|Francesco Laparelli}}; [[5 квітня]] [[1521]], [[Кортона]] — [[20 жовтня]] [[1570]], Кандія, острів Крит) — італійський [[архітектор]] і військовий інженер 16 ст., учень [[Мікеланджело Буонарроті]]. Містобудівничий Валетти на острові Мальта.

== Життєпис ==
Народився в місті [[Кортона]] в забезпеченій родині. З юнацтва навчався малюванню. Виявив здібності в [[Математика|математиці]] і його почали готувати до фаху військового фортифікатора і [[архітектор]]а. Вивчав твори [[Евклід]]а та Вітрувія.

Роки опанування освіти припали на військовий конфлікт між містами Флоренція та [[Сієна]]. У місто [[Кортона]] прибув архітектор і фортифікатор Габріо Себреллоні (1509—1580), аби інспектувати [[Фортеця|фортецю]] міста і зміцнити її на випадок військових дій. Габріо Себреллоні познайомили із здібним молодиком, що згодом відіграло важливу роль у долі Франческо Лапареллі.

Родина Себреллоні була відома в Римі. Папа римський Пій IV [[1560]] року викликав у Рим Франческо Себреллоні та його брата Габріо, для фортифікаторів було завданням зміцнити фортецю міста Чівіттавекья. Через рік вони працювали над фортечними мурами [[Ватикан]]а. 1565 року Габріо Себреллоні працював над зміцненням бастіонів замку Святого Ангела, головної фортеці і резиденції римських пап у Римі.

Фортифікатор і математик, Франческо Лапареллі був залучений до побудови собору Святого Петра і був у команді [[Мікеланджело Буонарроті]]. Він був серед тих, хто обчислював головний купол собору.

== Відрядження на Мальту ==
[[Файл:Valetta1589-cleaned.jpg|thumb|План міста Валетта, [[1582]] р.]]
Драматичною подією тих часів була навала [[Османи|османів]] на острів Мальта і руйнація давнього форту св. Ельма. Османські війська штурмували Мальту чотири місці і відступили у вересні 1565 р. Але лицарям вдалося встояти, незважаючи на втрати і руйнації.

Великий Магістр єрусалимських лицарів звернувся до папи римського з клопотанням надіслати обізнаного фортифікатора на Мальту, аби відбудувати [[форт]]. [[Папа Римський|Папа римський]] надіслав Франческо Лапареллі, що разом із керівництвом лицарів інспектував руїни. Архітектор-фортифікатор прибув на острів у грудні 1565 року. Частку грошей на відбудову фортів надав папа римський. Але цих грошей не вистачало. Керівництво лицарів звернулось про фінансову допомогу до низки християнських королів із проханням надіслати гроші, у разі відмови погрожували взагалі покинути Мальту. Важливе стратегічне значення острова розуміли всі, а його втрата не входила в розрахунки на тлі постійного протистояння католиків з турками-мусульманами, тому необхідні гроші надійшли. Вже в березні 1566 року будівництво продовжили.

Товариство військових фахівців дійшло висновку, що руйнації надзвичайні і запропонувало відбудувати три форти наново, а водночас вибудувати нове кам'яне місто на березі затоки. План-проект нового міста доручили створити папському архітекторові.

Для Франческо Лапареллі відкрились нечасті о ту пору шанси вибудувати нове місце на порожньому місці. Він використав систему прямокутних кварталів, як в [[Ідеальне місто|ідеальному місті]], котрим так опікувались італійські теоретики архітектури. Водночас він врахував панівні вітри, котрі обдували квартали нового міста і створювали натуральну вентиляцію. За назву нового міста узяли прізвище тодішнього Великого Магістра Жана де ла Валетта (1494—1568).
За його проєктом була побудована також [[Міська брама (Валлетта)]].

Побачити повно вибудоване місто за власним проектом архітектор не встиг. Справу продовжив його учень і помічник архітектор [[Джироламо Кассар]] (близько 1520 — до 1592). Франческо Лапареллі покинув Мальту 1569 року з дорученням інспектувати інші фортеці християн. Він помер 1570 року від якоїсь хвороби, яка перебігала з [[Гарячка|гарячкою]], на острові [[Крит]] у віці 49 років.

== Галерея ==
[[Файл:Valletta skyline.jpg|міні|центр|300пкс|Арх. Франческо Лапареллі. Валетта з моря]]

<gallery>
File:Parlimentmalta11.jpg|Сучасна споруда парламенту Мальти
File:Malta - Valletta - Pjazza Kastilja - St. James Cavalier 01 ies.jpg|Форт св. Ельма
File:Malta - Valletta - Pjazza Kastilja+St. James Cavalier+Church of Our Lady of Victory 01 ies.jpg|Фортечна площа, фото 2014 р.
</gallery>

== Див. також ==
* [[Відродження]]
* [[Маньєризм]]
* [[Валетта]]
* [[Ідеальне місто]]

== Посилання ==
{{Портал|Фортифікація|Архітектура}}
{{commonscat|Francesco Laparelli|Франческо Лапареллі}}

== Джерела ==
* Filippo De Venuti, Vita del capitano Francesco Laparelli da Cortona.. Cortona: Accademia Etrusca, 1979.
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Лапареллі Франческо}}
[[Категорія:Мистецтво Італії]]
[[Категорія:Італійські архітектори]]
[[Категорія:Архітектори епохи Відродження]]
[[Категорія:Померли від гарячки]]

title: італ. Francesco Laparelli ·

Народження: 5 квітня 1521Кортона, Провінція Ареццо, Тоскана, Італія

Смерть: 20 жовтня 1570 (49 років)Іракліон

Діяльність: архітектор, військовий інженер, інженер

Праця в містах: Рим, Флоренція, Валетта, Кандія

Архітектурний стиль: палладіанство

Найважливіші споруди: Валетта, · собор св. Петра у Римі

Містобудівні проєкти: Валетта і її фортеця


text:
# Премія Леоні Соннінг
Премія Леоні Соннінг (дан. Léonie Sonnings musikpris) — міжнародна премія в академічній музиці, яку присуджують у Данії. Вперше присуджена 1959 року як разова акція, а з 1965 року її присуджують щорічно. Премію заснувала Леоні Соннінг (1894–1970), вдова письменника Карла Йохана Соннінга. Розмір премії — 300 000 данських крон. Церемонія нагородження включає концерт за участю лауреата, ЩО відбувається, як правило, в Копенгагені.
Окрім основної премії, Фонд Леоні Соннінг присуджує також гранти молодим музикантам, переважно з країн Північної Європи. Стипендіатом 1982 року був, зокрема, Еса-Пекка Салонен.

## Лауреати
- 1959 Ігор Стравінський
- 1965 Леонард Бернстайн
- 1966 Біргіт Нільсон
- 1967 Вітольд Лютославський
- 1968 Бенджамін Бріттен
- 1969 Борис Христов
- 1970 Серджіу Челібідаке
- 1971 Артур Рубінштейн
- 1972 Ієгуді Менухін
- 1973 Дмитро Шостакович
- 1974 Андрес Сеговія
- 1975 Дітріх Фішер-Діскау
- 1976 Могенс Вьольдіке
- 1977 Олів'є Мессіан
- 1978 Жан П'єр Рампаль
- 1979  Дженет Бейкер
- 1980 Марі-Клер Ален
- 1981 Мстислав Ростропович
- 1982 Айзек Стерн
- 1983 Рафаель Кубелик
- 1984 Майлз Девіс
- 1985 П'єр Булез
- 1986 Святослав Ріхтер
- 1987 Гайнц Голліґер
- 1988 Петер Шрайєр
- 1989 Гідон Кремер
- 1990 Дьордь Лігеті
- 1991 Ерік Еріксон
- 1992 Георг Шолті
- 1993 Ніколаус Арнонкур
- 1994 Кристіан Цимерман
- 1995 Юрій Башмет
- 1996 Пер Ньорґор
- 1997 Андраш Шифф
- 1998 Гільдегард Беренс
- 1999 Софія Губайдуліна
- 2000 Міхала Петрі
- 2001 Анне-Софі Муттер
- 2002 Альфред Брендель
- 2003 Дьордь Куртаг
- 2004 Кіт Джаррет
- 2005 Джон Еліот Гардінер
- 2006 Йо-Йо-Ма
- 2007 Ларс Ульрік Мортенсен
- 2008 Арво Пярт
- 2009 Даніель Баренбойм
- 2010 Чечілія Бартолі
- 2011 Кайя Сааріахо
- 2012 Жорді Саваль
- 2013 Саймон Реттл
- 2014 Маптін Фрост[en]
- 2015 Томас Адес
- 2016 Герберт Бломстедт
- 2017 Леонідас Кавакос
- 2018 Маріс Янсонс
- 2019 Ганс Абрагамсен[en]
- 2020 Барбара Ганніґан[en]
- 2021 Унсук Чін[en]
- 2022 П'єр Лоран Емар
- 2023 Евелін Гленні[en]
- 2024 Еммануел Паю[en]
- 2025 Danish String Quartet[en]

title: Премія Леоні Соннінг

wikitext:
{{не плутати|Премія Соннінга|премією Соннінга|данською премією в галузі культури}}
{{Картка нагороди}}
'''Премія Леоні Соннінг''' ({{Lang-da|Léonie Sonnings musikpris}}) — міжнародна премія в академічній музиці, яку присуджують у [[Данія|Данії]]. Вперше присуджена [[1959]] року як разова акція, а з [[1965]] року її присуджують щорічно. Премію заснувала Леоні Соннінг (1894–1970), вдова письменника Карла Йохана Соннінга. Розмір премії — 300 000 [[Данська крона|данських крон]]. Церемонія нагородження включає концерт за участю лауреата, ЩО відбувається, як правило, в [[Копенгаген]]і.

Окрім основної премії, Фонд Леоні Соннінг присуджує також гранти молодим музикантам, переважно з країн Північної Європи. Стипендіатом [[1982]] року був, зокрема, Е[[Еса-Пекка Салонен|са-Пекка Салонен]].

== Лауреати ==
{{columns-list|3|
* 1959 [[Ігор Стравінський]]
* 1965 [[Леонард Бернстайн]]
* 1966 [[Біргіт Нільсон]]
* 1967 [[Вітольд Лютославський]]
* 1968 [[Бенджамін Бріттен]]
* 1969 [[Борис Христов]]
* 1970 [[Серджіу Челібідаке]]
* 1971 [[Артур Рубінштейн]]
* 1972 [[Ієгуді Менухін]]
* 1973 [[Дмитро Шостакович]]
* 1974 [[Андрес Сеговія]]
* 1975 [[Дітріх Фішер-Діскау]]
* 1976 [[Могенс Вьольдіке]]
* 1977 [[Олів'є Мессіан]]
* 1978 [[Жан П'єр Рампаль]]
* 1979 [[Бейкер, Дженет | Дженет Бейкер]]
* 1980 [[Марі-Клер Ален]]
* 1981 [[Мстислав Ростропович]]
* 1982 [[Айзек Стерн]]
* 1983 [[Рафаель Кубелик]]
* 1984 [[Майлз Девіс]]
* 1985 [[П'єр Булез]]
* 1986 [[Святослав Ріхтер]]
* 1987 [[Голліґер Гайнц|Гайнц Голліґер]]
* 1988 [[Петер Шрайєр]]
* 1989 [[Гідон Кремер]]
* 1990 [[Дьордь Лігеті]]
* 1991 [[Ерік Еріксон]]
* 1992 [[Георг Шолті]]
* 1993 [[Ніколаус Арнонкур]]
* 1994 [[Кристіан Цимерман]]
* 1995 [[Юрій Башмет]]
* 1996 [[Пер Ньорґор]]
* 1997 [[Андраш Шифф]]
* 1998 [[Гільдегард Беренс]]
* 1999 [[Софія Губайдуліна]]
* 2000 [[Міхала Петрі]]
* 2001 [[Анне-Софі Муттер]]
* 2002 [[Альфред Брендель]]
* 2003 [[Дьордь Куртаг]]
* 2004 [[Кіт Джаррет]]
* 2005 [[Джон Еліот Гардінер]]
* 2006 [[Йо-Йо-Ма]]
* 2007 [[Ларс Ульрік Мортенсен]]
* 2008 [[Арво Пярт]]
* 2009 [[Даніель Баренбойм]]
* 2010 [[Чечілія Бартолі]]
* 2011 [[Кайя Сааріахо]]
* 2012 [[Жорді Саваль]]
* 2013 [[Саймон Реттл]]
* 2014 {{не перекладено|Маптін Фрост|||Martin Fröst}}
* 2015 [[Томас Адес]]
* 2016 [[Герберт Бломстедт]]
* 2017 [[Леонідас Кавакос]]
* 2018 [[Маріс Янсонс]]
* 2019 {{не перекладено|Ганс Абрагамсен|||Hans Abrahamsen}}
* 2020 {{не перекладено|Барбара Ганніґан|||Barbara Hannigan}}
* 2021 {{не перекладено|Унсук Чін|||Unsuk Chin}}
* 2022 [[П'єр Лоран Емар]]
* 2023 {{не перекладено|Евелін Гленні|||Evelyn Glennie}}
* 2024 {{не перекладено|Еммануел Паю|||Emmanuel Pahud}}
* 2025 {{не перекладено|Danish String Quartet}}}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20070311141331/http://www.sonningmusik.dk/cms/view/index.asp?ipageid=221 Офіційний сайт]

[[Категорія:Музичні нагороди]]
[[Категорія:Нагороди, засновані 1959]]
[[Категорія:Музика Данії]]
[[Категорія:Засновані в Данії 1959]]

title: Нагородження

title: Черговість


text:
# Зені (Саджіджао)
Зені (груз. ზენი) — село в Грузії.
За даними перепису населення 2014 року в селі проживає 1263 особи.

title: Зені (Саджіджао)

wikitext:
{{НП Грузії
 | назва           =
 | край            =  [[Самегрело-Земо-Сванеті]]
 | розташування    =
|зображення        =
|зображення_підпис =
 | засновано       =
 | населення       = 1263 (2014)
 | площа           =
 | ref-площа       =
 | поштовий індекс =
 | висота          =
 | водойма         =
 | адреса          =
 | прапор          =
 | герб            =
 | станція         =
 }}
'''Зені''' ({{lang-ka|ზენი}}) — [[село]] в Грузії.

За даними перепису населення 2014 року в селі проживає 1263 особи.<ref name="აღწერა 2014">{{cite web |url=http://www.geostat.ge/index.php?action=page&p_id=2152&lang=geo |title=მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014 |date=ნოემბერი 2014 |publisher=საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური |accessdate=6 სექტემბერი 2016}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Хобський муніципалітет}}

{{Georgia-stub}}

{{Портали|Грузія}}

[[Категорія:Села Грузії]]
[[Категорія:Населені пункти Самегрело-Земо-Сванеті]]

title: Основні дані

Країна: Грузія

Мхаре: Самегрело-Земо-Сванеті

Муніципалітет: муніципалітет Хобі

Поштовий індекс: ? пошук (Пошта Грузії)

title: Ідентифікатори і посилання

OpenStreetMap: ↑2016162 ·R (муніципалітет Хобі)

title: Відстань

Відстань:
До центру краю
До Тбілісі

title: Карта

Карта:
ЗеніЗені (Грузія)
ЗеніЗені (Самеґрело-Земо Сванеті)