text:
# 289 км (зупинний пункт)
З.п. 289 км — зупинні платформи Полтавської дирекції Південної залізниці. Розташована у місті Кременчук у районі Млинки-Лашки. Знаходиться між станціями Чередники  та з. п. 287 км на неелектрифікованій лінії Кременчук — Ромодан  та частково на електрифікованій лінії Кременчук  — Полтава.

## Пасажирське сполучення
Станція має одну працюючу бокову платформу на Ромоданівському напрямку та одну непрацюючу платформу на Ромоданівському напрямку.
Також має одну окрему платформу для поїздів що прибувають з Полтавського напрямку.

### 1 бокова платформа
На цю платформу прибувають приміські дизельні-поїзди на Ромодан, Кременчук. Зупиняється приміський поїзд Кременчук — Хорол та Хорол — Кременчук. Курсує рейковий автобус на Семенівку.

### Острівна (не працює)
На цій платформі раніше зупинялися приміські поїзди на Велику Кахнівку та Кременчук . Зараз через цю платформу проходять вантажні поїзди з Великої Кахнівки на Кременчук.

### 2 бокова
Ця платформа належить до Полтавського напрямку. Була електрифікована 2010 року. На цій платформі зупиняються приміські поїзди локомотиви з 2 причіпними вагонами з Кобеляки та дизельні-поїзди з Полтави.

## Галерея
- Непрацююча острівна платформа
- Бокова платформа
- На переході через колії
- Будиночок з навісом
- На пероні
- Вигляд у сторону станції Череднички

title: 289 км (зупинний пункт)

wikitext:
{{Станція
| назва_колір =  black
| назва_колір_фону =
| підзаголовок_колір =
| підзаголовок_колір_фону =
| назва = 289 км
| лінія_верх = [[Полтавська дирекція залізничних перевезень|Полтавська дирекція]]
| система_верх = [[Південна залізниця]]
| тип = зупинний пункт
| зображення = 289 км 1.jpg
| зображення_розмір =
| зображення_підпис = Табличка з назвою станції
| розташування =
| координати =
| лінії =
| структура =
| глибина =
| рівнів =
| платформ = 3
| тип_платформ = 2 бокові та острівна(непрацює)
| колій = 3
| статус =
| час_роботи =
| транспортні_послуги =
| супутні_послуги =
| інженер =
| відкрито = [[1887]] рік
| закрито =
| перебудовано =
| електрифіковано = 2010 (одну бокову платформу)
| колишні_назви = Лашки
| архітектор =
| стиль =
| поверхів =
| власник = [[Південна залізниця]]
| оператор = [[Укрзалізниця]]
| вебсайт =
| тип_коду =
| код = 427609
| код_ємр =
| код_експрес_2 =
| зона =
| пасажиропотік =
| мапа =
| мапа_стан =
| мапа_назва =
| мапа_маршруту =
| мапа_маршруту_стан =
| мапа_маршруту_назва =
}}
{{Ромодан — Кременчук}}
'''З.п. 289 км''' — зупинні платформи [[Полтавська дирекція залізничних перевезень|Полтавської дирекції]] [[Південна залізниця|Південної залізниці]]. Розташована у місті [[Кременчук]] у районі [[Млинки-Лашки]]. Знаходиться між станціями [[Чередники (Кременчук)|Чередники ]] та [[287 км (зупинний пункт)|з. п. 287 км]] на неелектрифікованій лінії [[Кременчук (станція)|Кременчук]] — [[Ромодан (станція)|Ромодан ]] та частково на електрифікованій лінії [[Кременчук (станція)|Кременчук ]] — [[Полтава-Південна|Полтава]].

== Пасажирське сполучення ==
Станція має одну працюючу бокову платформу на Ромоданівському напрямку та одну непрацюючу платформу на Ромоданівському напрямку.
Також має одну окрему платформу для поїздів що прибувають з Полтавського напрямку.

=== 1 бокова платформа ===
На цю платформу прибувають приміські [[Дизель-поїзд Д1|дизельні-поїзди]] на [[Ромодан (станція)|Ромодан]], [[Кременчук (станція)|Кременчук]]. Зупиняється приміський поїзд [[Кременчук (станція)|Кременчук]] — [[Хорол (станція)|Хорол]] та [[Хорол (станція)|Хорол]] — [[Кременчук (станція)|Кременчук]]. Курсує рейковий автобус на [[Веселий Поділ (станція)|Семенівку]].

=== Острівна (не працює) ===
На цій платформі раніше зупинялися приміські поїзди на [[Велика Кохнівка|Велику Кахнівку]] та [[Кременчук (станція)|Кременчук]] . Зараз через цю платформу проходять вантажні поїзди з [[Велика Кахнівка|Великої Кахнівки]] на [[Кременчук (станція)|Кременчук]].

=== 2 бокова ===
Ця платформа належить до Полтавського напрямку. Була електрифікована [[2010]] року. На цій платформі зупиняються приміські поїзди локомотиви з 2 причіпними вагонами з [[Кобеляки (станція)|Кобеляки]] та [[Дизель-поїзд Д1|дизельні-поїзди]] з [[Полтава-Південна|Полтави]].

== Галерея ==
{{Commons category|289th Km Railway Halt}}
<gallery perrow=4 widths="200" heights="150">
Файл:289 км 2.jpg|Непрацююча острівна платформа
Файл:289 км 3.jpg|Бокова платформа
Файл:289 км 4.jpg|На переході через колії
Файл:289 км 5.jpg|Будиночок з навісом
Файл:289 км 6.jpg|На пероні
Файл:289 км 7.jpg|Вигляд у сторону станції Череднички
</gallery>

{{Роздільні пункти Полтавської дирекції ПЗ}}

[[Категорія:Зупинні пункти Південної залізниці]]
[[Категорія:Залізничні станції та платформи, збудовані 1887]]
[[Категорія:Зупинні пункти Кременчука]]

title: 289 км · Полтавська дирекція · Південна залізниця · зупинний пункт

title: Структура

Тип платформ: 2 бокові та острівна(непрацює)

title: Історія

Електрифіковано: 2010 (одну бокову платформу)

Колишні назви: Лашки

title: Інша інформація

Власник: Південна залізниця

Оператор: Укрзалізниця

title: Дільниця Ромодан — Кременчук

Лохвиця
179 · Ромодан
Гребінка

Полтава-Київська
289,3 · Велика Кахнівка

Р42
184,9 · 185 км
190,5 · Шишаки
195,5 · 196 км
М03
225,6 · Хорол
Т 1709
Т 1737
214,7 · Петрівка
Т 1716
225,6 · Веселий Поділ
232 · 232 км
234,2 · 235 км
239,1 · Вербки
249,2 · Глобине
Т 1721
253,4 · Черевані
258,5 · Устинівка
267,7 · Рублівка
272,6 · 272 км
| 275,5 | | 0 | · Мазурівка
281 · 281 км
284,6 · Кагамлицька — парк «Р»
286,5 · 287 км
289,9 · Череднички
291,4 · Кременчук
Користівка

р. Крива Руда
Бурти
Кагамлицька
| Кременчуцький район | | Кременчук |
283 · 283 км
Кагамлицька – Потоки
М22
289,2 · 289 км — Потоки


text:
# Кошицька улоговина
48°42′24″ пн. ш. 21°19′03″ сх. д. / 48.706666666667° пн. ш. 21.3175° сх. д.
Кошицька улоговина — геоморфологічна одиниця в рамках геоморфологічного поділу Словаччини.

## Географічне розташування
Кошицька улоговина розташована в південно-східній частині Словаччини. На заході вона межує зі Словацьким карстом і Воловськими горами, на півночі — з Чорною горою, Шарішською височиною, Спішсько-шарішським міжгір'ям та Бескідським передгір'ям, а на сході вона має спільний кордон зі Сланськими горами. Південний кордон збігається з державним кордоном з Угорщиною.

## Поділ
У геоморфологічному підрозділі Кошицька улоговина включає три підодиниці:
- Кошицька рівнина — займає рівнину між Турнею над Бодвою і центральною частиною інтравілану[що?] Кошиць.
- Медзевські пагорби — охоплює пагорби між Ясовом та заходнію частиною інтравілану Кошиць.
- Ториські пагорби — охоплює пагорби між Трстеньом при Горнаді та інтравіланом Пряшева.

## Характеристика
Кошицька улоговина має протягнуту форму від півночі на південь. Місцевість різноманітна і змінюється, розгорнуті рівнини чергуються з низькими пагорбами. Найвищими вершинами є Діяльна (384 м) і Червоний грунік (305 м). Ліси в цій області в основному представлені листяними деревами, такими як дуб, бук, граб і береза. Головними річками Кошицької улоговини є Ториса, Горнад, Бодва та Іда.
Клімат Кошицької улоговини належить до теплих областей. У зимові місяці температура коливається від -1 до -3 градусів Цельсія, влітку — від 18 до 20 градусів Цельсія. Кількість днів зі сніговим покровом менш як 50, а кількість літніх днів становить 60-70.

## Захищені території
Попри те, що Кошицька улоговина не входить до числа охоронних ландшафтних об'єктів, тут можна знайти цінні природничі та ландшафтні місця. До них відносяться державні природні заповідники Гімешська западина, Гуменець і Збойницький замок, охоронний об'єкт Мірковська луговина косатців та охоронна площа Кокошівський дубовий гай. Ці охоронені території були створені для збереження місцевої флори та фауни, яка відзначається великою різноманітністю і багатством видів.

wikiname: ukwiki

title: Кошицька улоговина

in_language: uk

wikitext:
{{Універсальна картка}}
'''Кошицька улоговина''' — геоморфологічна одиниця в рамках геоморфологічного поділу [[Словаччина|Словаччини]].

== Географічне розташування ==
Кошицька улоговина розташована в південно-східній частині Словаччини. На заході вона межує зі [[Словацький карст|Словацьким карстом]] і [[Воловські гори|Воловськими горами]], на півночі — з [[Чорна гора (гори в Словаччині)|Чорною горою]], [[Шарішська височина|Шарішською височиною]], [[Спішсько-шарішське міжгір'я|Спішсько-шарішським міжгір'ям]] та [[Бескідське передгір'я|Бескідським передгір'ям]], а на сході вона має спільний кордон зі [[Сланські гори|Сланськими горами]]. Південний кордон збігається з державним кордоном з [[Угорщина|Угорщиною]].<ref name="GCS">https://apl.geology.sk/mapportal/img/pdf/tm19a.pdf</ref>

== Поділ ==
У геоморфологічному підрозділі Кошицька улоговина включає три підодиниці:<ref name="GCS" />

* [[Кошицька рівнина]] — займає рівнину між [[Турня над Бодвою|Турнею над Бодвою]] і центральною частиною [[інтравілан]]у{{Що}} [[Кошиці|Кошиць]].
* [[Медзевські пагорби]] — охоплює пагорби між [[Ясов]]ом та заходнію частиною інтравілану Кошиць.
* [[Ториська пагорбатка|Ториські]] [[Медзевська пагорбатка|пагорби]] — охоплює пагорби між [[Трстень при Горнаді|Трстеньом при Горнаді]] та інтравіланом [[Пряшів|Пряшева]].

== Характеристика ==
Кошицька улоговина має протягнуту форму від півночі на південь. Місцевість різноманітна і змінюється, розгорнуті рівнини чергуються з низькими пагорбами. Найвищими вершинами є [[Діяльна]] (384 м) і [[Червоний грунік]] (305 м). Ліси в цій області в основному представлені листяними деревами, такими як дуб, бук, граб і береза. Головними річками Кошицької улоговини є Ториса, Горнад, Бодва та Іда.

Клімат Кошицької улоговини належить до теплих областей. У зимові місяці температура коливається від -1 до -3 градусів Цельсія, влітку — від 18 до 20 градусів Цельсія. Кількість днів зі сніговим покровом менш як 50, а кількість літніх днів становить 60-70.

== Захищені території ==
Попри те, що Кошицька улоговина не входить до числа охоронних ландшафтних об'єктів, тут можна знайти цінні природничі та ландшафтні місця. До них відносяться державні природні заповідники Гімешська западина, Гуменець і Збойницький замок, охоронний об'єкт Мірковська луговина косатців та охоронна площа Кокошівський дубовий гай.<ref>{{Cite web|title=GPS súradnica v mape|url=https://mapy.dennikn.sk/?x=21.35829&y=48.95617&ref=permalink|website=TURISTICKAMAPA.SK|accessdate=2023-09-18|language=sk|last=Hiking.sk 2007-2023}}</ref> Ці охоронені території були створені для збереження місцевої флори та фауни, яка відзначається великою різноманітністю і багатством видів.

== Посилання ==
{{примітки}}

[[Категорія:Кошицька улоговина| ]]
[[Категорія:Улоговини Словаччини]]
[[Категорія:Геоморфологічні одиниці Словаччини]]
[[Категорія:Географія Кошицького краю]]

Гірський хребет: Карпати

Країна: Словаччина

Адміністративна одиниця: Пряшів · Кошиці-околиця · Кошиці I · Кошиці II (округ) · Кошиці III (округ) · Кошиці IV (округ)

Розташовується на водоймі: Горнад


text:
# Ужгородський провулок (Київ)
У́жгородський прову́лок — провулок у Голосіївському районі міста Києва, місцевість Голосіїв. Пролягає від Голосіївського проспекту до Васильківської вулиці.
Прилучається Красилівська вулиця.

## Історія
Провулок виник у 50-х роках XX століття під назвою Новий. Сучасну назву отримав 1957 року.

## Зображення
- Табличка на одному із будинків
- Загальний вигляд

title: Ужгородський провулок (Київ)

wikitext:
{{Otherstreets|Ужгородський провулок}}
{{Вулиця України
 |назва                 = Ужгородський провулок
 |населений пункт       = [[Київ]]
 |місцевість            = [[Голосіїв]]
 |район                 = [[Голосіївський район|Голосіївський]]
 |на карті              =
 |фото                  =
 |розмір_фото           =
 |підпис                = Ужгородський провулок, вересень [[2009]] року
 |назва на честь        = м. [[Ужгород]]
 |колишні назви         = Новий
 |протяжність           = 250 м
 |координати п          = {{coord|50|23|41.6|N|30|30|29.1|E|scale:3000|display=inline,title}}
 |координати к          = {{coord|50|23|47.7|N|30|30|21.5|E|scale:3000}}
 |покриття              = [[асфальт]]
 |рух                   = односторонній
 |індекс                = 03040
 |метро                 = {{лкм|2}}«{{м|Голосіївська}}»
 |автобус               = {{ка}}1,38, 84, 729
 |трамвай               =
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       = {{мт}}156, 172, 209, 209к, 419, 491, 491к, 515, 546, 548, 590д
 |фунікулер             =
 |зупинки               =
 |будівлі               =
 |архітектурні пам'ятки =
 |пам'ятники            =
 |храми                 =
 |державні установи     =
 |навчальні заклади     =
 |заклади культури      =
 |медичні заклади       =
 |аптеки                =
 |пошта                 =
 |комерція              =
 |забудова              =
 |підприємства          =
 |парки                 =
}}

'''У́жгородський прову́лок''' — [[провулок]] у [[Голосіївський район|Голосіївському районі]] міста [[Київ|Києва]], місцевість [[Голосіїв]]. Пролягає від [[Голосіївський проспект|Голосіївського проспекту]] до [[Васильківська вулиця (Київ)|Васильківської вулиці]].

Прилучається [[Красилівська вулиця (Київ)|Красилівська вулиця]].

== Історія ==
Провулок виник у [[1950-ті|50-х]] роках [[XX століття]] під назвою ''Новий''. Сучасну назву отримав [[1957]] року.

== Зображення ==
<gallery widths=180 heights=180>
Ужгородський_пров_4.jpg|Табличка на одному із будинків
Ужгородський_пров_3.jpg|Загальний вигляд
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20101201182311/http://yarmap.com.ua/kyiv/ua/street/1679/ Список будинків: Ужгородський провулок]

== Джерела ==
{{век|http://wek.kiev.ua/uk/Ужгородський_провулок|Ужгородський провулок}}
{{вк75|168|Ужгородський пров.}}
{{вк95|230|Ужгородський провулок}}
{{вк05|35|Ужгородський провулок}}
{{вк15|281|Ужгородський провулок}}
{{мкк||Ужгородський провулок}}

{{Kyiv-stub}}
{{Голосіїв}}
{{Портали|Київ}}
{{ac}}
[[Категорія:Вулиці Голосіївського району]]
[[Категорія:Провулки Києва]]
{{DEFAULTSORT:Ужгородський провулок (Київ)}}

title: Ужгородський провулок · Київ

Місцевість: Голосіїв

Район: Голосіївський

Назва на честь: м. Ужгород

title: Колишні назви

Колишні назви: Новий

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Найближчі станції метро: «Голосіївська»

Рух: односторонній

Покриття: асфальт

title: Зовнішні посилання


text:
# Ferrari 333 SP
Ferrari 333 SP - спортивний прототип  автомобіля для перегонів, який був побудований італійським виробником  автомобілів для перегонів Dallara та пізніше Michelotto, щоб змагатися на чемпіонаті світу спортивних автомобілів за компанію Ferrari. Опублікований наприкінці 1993 року, за бажанням гонщика-любителя Джампіеро Моретті (власник бізнесу з автозапчастинами MOMO), 333 SP відзначив офіційне повернення Ferrari до спортивних перегонів після 20-річної відсутності. Автомобіль був побудований для конкуренції в новому класі WSC IMSA, який замінив попередні автомобілі GTP.
Всього було побудовано 40 шасі, перші 14 - Даллара, а 26 - Мікелотто. Вважається, що між 1994 і 2003 роками змагалися 27 шасі.

## Двигун
- 4.0 L Ferrari F130E V12

title: Ferrari 333 SP

wikitext:
{{без джерел|дата=березень 2020}}
{{Картка:Автомобіль
 | зображення       = [[Файл:02-Ferrari-333SP.jpg|250px]] Ferrari 333 SP
 | назва            = Ferrari 333 SP
 | виробник         = [[Ferrari]]
}}'''Ferrari 333 SP''' - спортивний прототип  автомобіля для перегонів, який був побудований італійським виробником  автомобілів для перегонів [[Dallara (автовиробник)|Dallara]] та пізніше Michelotto, щоб змагатися на чемпіонаті світу спортивних автомобілів за компанію [[Ferrari]]. Опублікований наприкінці 1993 року, за бажанням гонщика-любителя Джампіеро Моретті (власник бізнесу з автозапчастинами MOMO), 333 SP відзначив офіційне повернення Ferrari до спортивних перегонів після 20-річної відсутності. Автомобіль був побудований для конкуренції в новому класі WSC IMSA, який замінив попередні автомобілі GTP.

Всього було побудовано 40 шасі, перші 14 - Даллара, а 26 - Мікелотто. Вважається, що між 1994 і 2003 роками змагалися 27 шасі.

==Двигун==
*4.0 L Ferrari F130E V12
{{commonscat}}

{{Автомобілі Ferrari}}
[[Категорія:Автомобілі 1990-х]]
[[Категорія:Автомобілі Ferrari]]
[[Категорія:Перегонові автомобілі]]
[[Категорія:Гоночні автомобілі 24 годин Ле-Мана]]
[[Категорія:Прототипи Ле-Мана]]

title: Ferrari 333 SP

Виробник: Ferrari


text:
# Пилва
Пилва (старе написання Пильва; ест. Põlva, нім. Pölwe) — місто на сході Естонії, адміністративний центр повіту Пилвамаа.

## Місцеве Самоврядування
Орган місцевого самоврядування складається з двох частин:
- Міська рада
- Мерія

Рада складається з 17 депутатів обраних на місцевих виборах. Уряд складається з 5 посадовців, які обираються Радою. Тармо Тамм, який був мером Пилва більше 11 років, пішов у парламент у квітні 2011 року. З 11 травня 2011 мер Георг Полісаар.

## Освіта
- Гімназія, яка має 737 студентів.
- Середня школа, яка має 387 учнів.
- Школа, яка має 28 студентів. Ця школа для розумово слабозорих дітей.

title: Пилва

wikitext:
{{НП
|оригінальна назва = Põlva
|статус = адміністративний центр
|вид регіону = Повіт
|регіон = Пилвамаа
|голова = Георг Пелісаар
|вид голови = Мер
|перша згадка =
|попередні назви = Пильва
|статус з =
|площа = 5,5
|висота центру НП =
|клімат =
|населення = 5968<ref name="stat.ee">[http://www.stat.ee/ppe-46953 Eesti statistika 2012 Статистика Естонії 2012] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130707192611/http://www.stat.ee/ppe-46953 |date=2013-07-07 }}{{ref-et}}</ref>
|рік перепису = 2012
|щільність = 1170,9
|національний склад =
|конфесійний склад =
|часовий пояс    = +2
|телефонний код   = 8-10-372-79-
|автомобільний код = O
}}

'''Пилва''' (старе написання Пильва; {{lang-et|Põlva}}, нім. ''Pölwe'') — місто на сході [[Естонія|Естонії]], адміністративний центр повіту [[Пилвамаа]].

== Місцеве Самоврядування ==
Орган місцевого самоврядування складається з двох частин:

* '''Міська рада'''
* '''Мерія'''

[[Рада]] складається з 17 депутатів обраних на місцевих виборах. Уряд складається з 5 посадовців, які обираються Радою. [[Тармо Тамм]], який був мером Пилва більше 11 років, пішов у парламент у квітні 2011 року. З 11 травня 2011 мер [[Георг Полісаар]].

== Освіта ==

* [[Гімназія]], яка має 737 студентів.
* Середня школа, яка має 387 учнів.
* [[Школа]], яка має 28 студентів. Ця школа для розумово слабозорих дітей.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Волость Пилва}}
{{Повіт Пилвамаа}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Пилвамаа]]

title: Країна

Країна: Естонія

Повіт: Пилвамаа

Мер: Георг Пелісаар

Попередні назви: Пильва

Площа: 5,5 км²

Густота населення: 1170,9 осіб/км²

Автомобільний код: O


text:
# Хосокава Масамото
Хосокава Масамото (細川 政元, 1466  —1 серпня 1507) — канрей сьоґунату Муроматі у 1486, 1487—1507 роках.

## Життєпис
Походив з могутнього роду Хосокава. Син Хосокава Кацумото, канрея, і доньки Ямана Мотітойо. Народився 1466 року. У 1473 році після раптової смерті свого батька Масамото успадкував його володіння, ставши чільником роду Хосокава. У 1486 році Хосокава Масамото був призначений канреєм. У 1486—1487 роках тимчасово посаду канрея обіймав Хатакеяма Масанаґа.
У 1489 році після смерті сьогуна Асікаґа Йосіхіса, котрий не залишив після себе спадкоємців, Хосокава Масамото підтримав кандидатуру Асікаґа Йосікі, який в 1490 році був оголошений новим сьогуном.
У 1493 році сьогун за підтримки даймьо Хатакеяма Масанаґи виступив проти канрея Хосокава Масамото, який здобув над ними перемогу у битві при Сьоґакудзі. Хатакеяма Масанага здійснив харакірі під час бою, а сьоґун Асікага Йосікі втік до регоіну Тюгоку. У 1494 році Хосокава Масамото оголосив в Кіото новим сьогуном Асікаґа Йосідзумі. Той мав лише номінальну владу, фактично керування державою перебрав Хососкава Масамото. Того ж року Масамото виступив проти своїх супротивників в провінції Ямашіро задля забезпечення повного контролю на підступах до Кіото.
Він усиновив Сіміюкі з аристократичного клану Кудзьо (гілка Північних Фудзівара) і Сумімото з свого клану Хосокава. Між прихильниками Сіміюкі і Сумімото почалася боротьба за першість в роду Хосокава.
У 1504 році Якусідзи Мотоіті, госекінін Масамото, підняв повстання проти свого Хосокава Масамото, намагаючись замінити його на Сумімото. Якуідзі виступив в похід на Кіото, але зазнав поразки. Війська Масамото взяли його замок, Якусідзі було взято в полон, де він змушений зробити харакірі.
У 1506 року Міесі Юкінага, інший прихильник Сумімото, виступив в похід на Кіото, але також зазнав поразки. 1 серпня 1507 року в своєму будинку Хосокава Масамото було вбито названим сином Суміюкі.

## Родина
Хосокава Масамото не був одружений і не мав дітей. Прийомні діти: Хосокава Сіміюкі (1489—1507), Хосокава Сумімото (1489—1520), Хосокава Такакуні (1484—1531).

title: Хосокава Масамото

wikitext:
{{Східноазійське ім'я|яп|Хосокава}}
{{Однофамільці|Хосокава}}
{{Особа
| ім'я                 = Хосокава Масамото
| місце_проживання     =
| зображення           = Hosokawa Masamoto.jpg
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = {{ДН|||1466}}
| місце_народження     =
| дата_смерті          = {{ДС|1|8|1507}}
| місце_смерті         =
| причина_смерті       = вбивство
| громадянство         =
| національність       = японець
| конфесія     =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                = [[канрей]]
| посада               =
| термін               = 1486, 1487—1507 роки
| попередник           = [[Хатакеяма Масанаґа]]
| наступник            = [[Хатакеяма Масанаґа]]
| дружина              =
| діти                 = 3 сина (названих)
| рід                  = [[Хосокава (рід)|Хосокава]]
| родичі               =
| батько               = [[Хосокава Кацумото]]
| матір                = донька [[Ямана Мотітойо]]
| нагороди             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
}}
'''Хосокава Масамото''' (''細川 政元'', [[1466]]  —[[1 серпня]] [[1507]]) — [[канрей]] [[сьоґунат Муроматі|сьоґунату Муроматі]] у [[1486]], [[1487]]—[[1507]] роках.

== Життєпис ==
Походив з могутнього роду [[Хосокава (рід)|Хосокава]]. Син [[Хосокава Кацумото]], канрея, і доньки [[Ямана Мотітойо]]. Народився 1466 року. У 1473 році після раптової смерті свого батька Масамото успадкував його володіння, ставши чільником роду Хосокава. У 1486 році Хосокава Масамото був призначений канреєм. У 1486—1487 роках тимчасово посаду канрея обіймав Хатакеяма Масанаґа.

У 1489 році після смерті сьогуна [[Асікаґа Йосіхіса]], котрий не залишив після себе спадкоємців, Хосокава Масамото підтримав кандидатуру Асікаґа Йосікі, який в 1490 році був оголошений новим сьогуном.

У 1493 році сьогун за підтримки даймьо Хатакеяма Масанаґи виступив проти канрея Хосокава Масамото, який здобув над ними перемогу у битві при Сьоґакудзі. Хатакеяма Масанага здійснив харакірі під час бою, а сьоґун Асікага Йосікі втік до регоіну Тюгоку. У 1494 році Хосокава Масамото оголосив в Кіото новим сьогуном [[Асікаґа Йосідзумі]]. Той мав лише номінальну владу, фактично керування державою перебрав Хососкава Масамото. Того ж року Масамото виступив проти своїх супротивників в [[провінція Ямашіро|провінції Ямашіро]] задля забезпечення повного контролю на підступах до Кіото.

Він усиновив Сіміюкі з аристократичного клану Кудзьо (гілка Північних Фудзівара) і Сумімото з свого клану Хосокава. Між прихильниками Сіміюкі і Сумімото почалася боротьба за першість в роду Хосокава.

У 1504 році Якусідзи Мотоіті, госекінін Масамото, підняв повстання проти свого Хосокава Масамото, намагаючись замінити його на Сумімото. Якуідзі виступив в похід на Кіото, але зазнав поразки. Війська Масамото взяли його замок, Якусідзі було взято в полон, де він змушений зробити харакірі.

У 1506 року Міесі Юкінага, інший прихильник Сумімото, виступив в похід на Кіото, але також зазнав поразки. 1 серпня 1507 року в своєму будинку Хосокава Масамото було вбито названим сином Суміюкі.

== Родина ==
Хосокава Масамото не був одружений і не мав дітей. Прийомні діти: Хосокава Сіміюкі (1489—1507), [[Хосокава Сумімото]] (1489—1520), [[Хосокава Такакуні]] (1484—1531).

== Джерела ==
* Berry, Mary Elizabeth (1997). The Culture of Civil War in Kyoto. University of California Press. p. 51. ISBN 9780520208773.

[[Категорія:Японські магнати]]
[[Категорія:Хосокава]]

title: яп. 細川政元

Помер: 1 серпня 1507 · Кіото, Японія · ·вбивство

Країна: Японія

Національність: японець

Діяльність: самурай

Титул: канрей

Посада: даймьо і Канрей

Попередник: Хатакеяма Масанаґа

Наступник: Хатакеяма Масанаґа

Конфесія: Буддизм в Японії і Сюґендоd

Рід: Хосокава

Батько: Хосокава Кацумото

Мати: донька Ямана Мотітойо

Родичі: Hosokawa Sumiyukid, Хосокава Сумімото і Хосокава Такакуні

Брати, сестри: Tōshōind

Діти: 3 сина (названих)


text:
# Source Filmmaker
Source Filmmaker (часто скорочується SFM) — це програмне забезпечення для комп'ютерної 3D-графіки, опубліковане Valve для створення анімаційних фільмів, що використовує ігровий рушій Source. Source Filmmaker використовувався для створення багатьох анімаційних короткометражних фільмів для різних ігор на Source, таких як Team Fortress 2, серії Left 4 Dead і Half-Life 2.

## Огляд
Source Filmmaker — це інструмент для анімації, редагування та візуалізації 3D-анімаційних відео з використанням ресурсів із більшості ігор на рушії Source, наприклад звуки, моделі та фони. SFM також дозволяє створювати нерухомі зображення, ілюстрації та постери.
SFM містить три різні інтерфейси користувача та «робочу камеру» для попереднього перегляду активної сцени. Три інтерфейси використовуються для створення кліпів, керування анімацією та внесечння тонких налаштувань, які включають:
- Clip Editor; для запису, редагування та аранжування знімків[2][3]. Він зберігає записаний користувачем ігровий процес і віртуальні ресурси[4]. Він також дозволяє користувачеві розміщувати і впорядковувати звукові файли та відеофільтри[5].
- Motion Editor; для коригування руху в часі, наприклад, змішування двох анімацій. Користувачі також можуть використовувати пресети руху для вибору шляхів і маніпулювання різними об'єктами сцени[6], відтворення кліпів у різний час[7] і використовувати персонажів у різних положеннях і кадрах[8].
- Graph Editor; для редагування руху[9] шляхом створення ключових кадрів, які можна використовувати для анімації від пози до пози[10].

Користувачі можуть створювати нові проєкти або імпортувати дані з ігор на Source, щоб розширити свої SFM анімації. SFM також підтримує кілька кінематографічних ефектів і технік, таких як розмиття в русі, ефект Тіндаля, динамічне освітлення та глибина різкості. Користувачі також можуть розміщувати 3D-персонажів і використовувати інверсну кінематику для ручної анімації рухів.

## Визначні роботи
Нагороди Saxxy отримали 33 переможці — від комедійних та бойовиків до розширених короткометражних фільмів у різних жанрах. Серед повнометражних фільмів, створених за допомогою програмного забезпечення, Darkest Days, годинний мюзикл, заснований на Left 4 Dead 2, і Emesis Blue, 108-хвилинний психологічний фільм жахів, заснований на Team Fortress 2.

title: Source Filmmaker

wikitext:
{{Картка програми
| логотип        = Source_filmmaker_logo.jpg
| скріншот       = Source_Filmmaker,_using_Team_Fortress_2_assets_(Meet_The_Scout).png
| розробник      = [[Valve]]
| перший випуск  = {{Дата з віком|2012|6|27}}
| стабільна версія = 0.9.8.4 {{Дата з віком|2020|5|2}}
| операційна система = [[Microsoft Windows]]
| мова програмування = [[C (мова програмування)|C]]/[[C++]]
| рушій          = [[Source]]
| мова           = Англійська
| тип            = [[Комп'ютерна 3D-графіка#Програмне забезпечення|Програмне забезпечення для 3D-графіки]]
| ліцензія       = [[Безплатне програмне забезпечення]]
| сайт           = https://www.sourcefilmmaker.com/
}}

'''Source Filmmaker''' (часто скорочується '''SFM''') — це програмне забезпечення [[Комп'ютерна 3D-графіка|для комп'ютерної 3D-графіки]], опубліковане [[Valve Corporation|Valve]] для створення [[Анімація|анімаційних фільмів]], що використовує [[Source (ігровий рушій)|ігровий рушій Source]]<ref name="vdc_filmmaker">{{Cite web|url=http://developer.valvesoftware.com/wiki/Source_Filmmaker|title=Source Filmmaker|website=Valve Developer Community|access-date=4 серпня 2009}}</ref>. Source Filmmaker використовувався для створення багатьох анімаційних короткометражних фільмів для різних ігор на Source, таких як ''[[Team Fortress 2]]'', [[Left 4 Dead (серія ігор)|серії ''Left 4 Dead'']] і ''[[Half-Life 2]]''.

== Огляд ==
Source Filmmaker — це інструмент для анімації, редагування та візуалізації 3D-анімаційних відео з використанням ресурсів із більшості ігор на рушії Source, наприклад звуки, моделі та фони. SFM також дозволяє створювати нерухомі зображення, ілюстрації та постери<ref name="vt_00">{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=PqcRoizrv3Q|title=00 basics|date=28 червня 2012|website=[[YouTube]]|publisher=[[Valve Corporation|Valve]]|access-date=16 березня 2013}}</ref>.

SFM містить три різні інтерфейси користувача та «робочу камеру» для попереднього перегляду активної сцени. Три інтерфейси використовуються для створення кліпів, керування анімацією та внесечння тонких налаштувань, які включають:

* '''Clip Editor'''; для запису, редагування та аранжування знімків<ref name="vt_00"/><ref name="vt_02">{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=QWx13d52HVo|title=02 editing|date=28 червня 2012|website=[[YouTube]]|publisher=[[Valve Corporation|Valve]]|access-date=16 березня 2013}}</ref>. Він зберігає записаний користувачем ігровий процес і віртуальні ресурси<ref name="vt_01">{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=hjjyZ0g6I4g|title=01 recording|date=28 червня 2012|website=[[YouTube]]|publisher=[[Valve Corporation|Valve]]|access-date=16 березня 2013}}</ref>. Він також дозволяє користувачеві розміщувати і впорядковувати звукові файли та відеофільтри<ref name="vt_03">{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=t9HYsoWD8C0|title=03 sound|date=28 червня 2012|website=[[YouTube]]|publisher=[[Valve Corporation|Valve]]|access-date=16 березня 2013}}</ref>.
* '''Motion Editor'''; для коригування руху в часі, наприклад, змішування двох анімацій. Користувачі також можуть використовувати пресети руху для вибору шляхів і маніпулювання різними об'єктами сцени<ref name="vt_04">{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=HW9yO2naLjo|title=04 manipulating|date=28 червня 2012|website=[[YouTube]]|publisher=[[Valve Corporation|Valve]]|access-date=16 березня 2013}}</ref>, відтворення кліпів у різний час<ref name="vt_05">{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=j5Aewi84KCA|title=05 time selection|date=28 червня 2012|website=[[YouTube]]|publisher=[[Valve Corporation|Valve]]|access-date=16 березня 2013}}</ref> і використовувати персонажів у різних положеннях і кадрах<ref name="vt_07">{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=GcYOq6bqK-M|title=07 puppeteering|date=28 червня 2012|website=[[YouTube]]|publisher=[[Valve Corporation|Valve]]|access-date=16 березня 2013}}</ref>.
* '''Graph Editor'''; для редагування руху<ref name="vt_06">{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=S9Z5mbmyftI|title=06 graph editor|date=28 червня 2012|website=[[YouTube]]|publisher=[[Valve Corporation|Valve]]|access-date=16 березня 2013}}</ref> шляхом створення [[Ключові кадри|ключових кадрів]], які можна використовувати для анімації від пози до пози<ref name="vt_13.1">{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=iEz7TslI-fs|title=13.1 Pose To Pose Animation|date=3 жовтня 2012|website=YouTube|publisher=Valve|access-date=21 грудня 2012}}</ref>.

Користувачі можуть створювати нові проєкти або імпортувати дані з ігор на Source, щоб розширити свої SFM анімації. SFM також підтримує кілька [[кінематограф]]ічних ефектів і технік, таких як [[Motion blur|розмиття в русі]], [[ефект Тіндаля]], динамічне освітлення та [[Глибина різко зображуваного простору|глибина різкості]]. Користувачі також можуть [[Скелетна анімація|розміщувати 3D-персонажів]] і використовувати інверсну кінематику для ручної анімації рухів.

== Визначні роботи ==
[[Нагороди Saxxy]] отримали 33 переможці — від комедійних та бойовиків до розширених короткометражних фільмів у різних жанрах. Серед повнометражних фільмів, створених за допомогою програмного забезпечення, ''Darkest Days'', годинний мюзикл, заснований на ''[[Left 4 Dead 2]]'', і ''Emesis Blue'', 108-хвилинний [[Психологічний горор|психологічний фільм жахів]], заснований на ''Team Fortress 2''.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==

* {{Official|http://www.sourcefilmmaker.com}}
* [http://store.steampowered.com/app/1840 Сторінка Steam]
* [https://developer.valvesoftware.com/wiki/Source_Filmmaker Source Filmmaker на Valve Developer Community]
{{Valve}}{{Системи рендерингу}}
[[Категорія:Програмне забезпечення на Python]]
[[Категорія:Програмне забезпечення на C++]]
[[Категорія:Програми тривимірного моделювання]]
[[Категорія:Програмне забезпечення 2012]]

title: Source Filmmaker

Тип: Програмне забезпечення для 3D-графіки

Розробник: Valve

Перший випуск: 27 червня 2012 (12 років)

Платформа: Windows і IBM PC-сумісний комп'ютер

Операційна система: Microsoft Windows

GNU фреймворк: Qt

Рушій(ї): Source

Доступні мови: Англійська

Ліцензія: Безплатне програмне забезпечення


text:
# Почесні громадяни Кропивницького
Нижче наведений список почесних громадян Кропивницького.

## Почесні громадяни
| Почесні громадяни міста Кропивницького | Почесні громадяни міста Кропивницького | Почесні громадяни міста Кропивницького | Почесні громадяни міста Кропивницького                                                                                | Почесні громадяни міста Кропивницького |
| -------------------------------------- | -------------------------------------- | -------------------------------------- | ---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | -------------------------------------- |
| №:                                     | П. І. Б.                               | Роки життя                             | Діяльність                                                                                | Дата присвоєння                        |
| 1.                                     | Остен-Сакен Дмитро Єрофійович          | 1789 - 1881                            | З 1835 року Дмитро Єрофійович був призначений командиром 2-го резервного кавалерійського корпусу, штаб якого знаходився у Єлисаветграді. П'ятнадцять років граф Остен-Сакен фактично керував містом, коли воно входило до військових поселень. Завдяки йому було збудовано великий міст через Інгул, кілька будинків та інших споруд, які стали окрасою міста.                                                                                | 7 квітня 1864 року                     |
| 2.                                     | Ерделі Олександр Семенович             | 1826 - 1898                            | Всі роки роботи в земстві Ерделі О.С. поєднував з почесною посадою мирового судді Єлисаветградського повіту. У 1873 році отримав чин колезького асесора, в 1874 став статським радником. У цьому ж році указом імператора призначений виконуючим обов'язки Херсонського губернатора. У 1876 році проведений в дійсного статського радника та затверджений на посаді губернатора.                                                                                | невідомо                               |
| 3.                                     | Гуляницький Трифон Маркович            | 1875 - 1959                            | Влітку 1918 року Трифон Гуляницький створює партизанський загін для боротьби з австро-німецькими військами. Пізніше цей загін вливається до складу однієї з червоних дивізій. Після закінчення затяжної братовбивчої війни 1918-1922 років Трифон Маркович переходить на господарську роботу. Він був завідувачем земельного відділу, робітничо-селянської інспекції, керівником тресту, головою виконкому міської ради робітничих і селянських депутатів, директором заводу. Вийшовши на пенсію, займався громадською діяльністю. | 30 жовтня 1967 року                    |
| 4.                                     | Кочерещенко Григорій Іванович          | 1880 - 1969                            | Григорій Іванович очолював профспілковий комітет харчовиків, був секретарем партійної організації підприємства, деякий час займає посаду директора невеликого заводу. Нагороджений орденами Леніна та Трудового Червоного Прапора.                                                                                | 1967 рік                               |
| 5.                                     | Конєв Іван Степанович                  | 1897 - 1973                            | Уславлений радянський полководець, Маршал Радянського Союзу, двічі Герой Радянського Союзу Іван Степанович Конєв уродженець Росії, став Почесним громадянином міста, у якому він ніколи не був, але має відношення до його історії.                                                                                | 4 січня 1969 року                      |
| 6.                                     | Жадов Олексій Семенович                | 1901 - 1977                            | Брав активну участь у Другій світовій війні. Командуючи військами 5-ї гвардійської армії, відзначився у Кіровоградській наступальній операції. Підрозділи цієї армії першими увійшли у Кіровоград із східного напрямку. У 1945 році гвардії генерал-полковнику Жадову Олексію Семеновичу присвоєно звання Героя Радянського Союзу                                                                                | 4 січня 1969 року                      |
| 7.                                     | Самчук Іван Оникійович                 | 1912 - 1988                            | Командир 32-го гвардійського стрілецького корпусу, бійці якого в січні 1944-го в ході Кіровоградської наступальної операції одними з перших увійшли у Кіровоград, звільняючи місто від німецьких окупантів.                                                                                | 23 березня 1973 року                   |
| 8.                                     | Ротмистров Павло Олексійович           | 1901 - 1982                            | Генерал, маршал бронетанкових військ, доктор воєнних наук, професор, автор книги «Танки на війні».                                                                                | 23 жовтня 1973 року                    |
| 9.                                     | Родимцев Олександр Ілліч               | 1905 - 1977                            | Офіцер, Герой Радянського Союзу(двічі), командував бригадою, потім дивізією і корпусом, генерал.                                                                                | 28 жовтня 1973 року                    |
| 10.                                    | Кривохижа Анатолій Михайлович          | Народився 1925 року                    | Творець і довголітній керівник заслуженого самодіяльного ансамблю народного танцю України «Ятрань», тренер з легкої атлетики.                                                                                | 6 березня 1998 року                    |
| 11.                                    | Сухомлинський Василь Олександрович     | 1918 - 1970                            | Заслужений учитель УРСР, член-кореспондент АПН СРСР, Герой Соціалістичної Праці                                                                                | 6 березня 1998 року                    |
| 12.                                    | Степанов Михайло Дмитрович             |                                        | Майор саперної бригади.                                                                                | 30 грудня 1998 року                    |
| 13.                                    | Каліхов Михайло Іванович               | 1923 - 2009                            | Танкіст, працював в комітеті сприяння військомату.                                                                                | 24 листопада 1999 року                 |
| 14.                                    | Дацький Василь Несторович              | 1923 - 2002                            | Офіцер, очолював педагогічний колектив Кіровоградської середньої школи № 32, працював в міській організації ветеранів війни, праці, правоохоронних органів, очолюючи її, один із авторів багатотомної «Історії міст і сіл УРСР. Кіровоградська область», збірників «Подвиг у спадок», «Книга Пам'яті».                                                                                | 24 липня 2003 року                     |
| 15.                                    | М’ягкий Віктор Михайлович              | 1949 -                                 | Лікар-уролог урологічного відділення обласної лікарні м. Кіровограда, очолює урологічне відділення міської лікарні швидкої медичної допомоги, є позаштатним спеціалістом Кіровоградського міськздороввідділу, заслужений лікар України, зробив понад 16 тисяч операцій, тобто врятував життя названій кількості людей,                                                                                | 24 липня 2003 року                     |
| 16.                                    | Симоненко Олександр Сергійович         | 1974 -                                 | Заслужений майстер спорту міжнародного класу(велосипедний спорт), тоді ж він став лауреатом загальнонаціональної програми «Людина року-2001».                                                                                | 24 липня 2003 року                     |
| 17.                                    | Ануфрієв Микола Іванович               | 1950 -                                 | Український міліцейський чин, правник і громадський діяч (свого часу заступник міністра ВС-начальник ГУ по роботі з особовим складом, від 2003 року — ректор Київського інституту Внутрішніх Справ). Свою кар'єру починав як слідчий відділу внутрішніх справ Кіровоградського райвиконкому.                                                                                | 22 липня 2004 року                     |
| 18.                                    | Желтобрюх Віктор Миколайович           | 1932 -                                 | Технар, робітникові, а потім інженеру, коли він був переведений на завод тракторних гідроагрегатів, який пізніше очолив.генеральним директором ВО «Червона зірка». У 1992 році він заснував та став директором ТОВ фірма «Ось».кандидат технічних наук, автор 32 винаходів, впроваджених у виробництво.                                                                                | 22 липня 2004 року                     |
| 19.                                    | Чабаненко Євгенія Михайлівна           | 1928 - 2003                            | Очолювала педколективи 27-ї та 34-ї СШ міста. З 1970 по 1986 рік Євгенія Михайлівна була заступником голови Кіровоградського облвиконкому. Працювала заступником голови ради обласної організації Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, очолювала міську раду організації ветеранів війни, праці, Збройних Сил, обиралася депутатом міської ради. Єдина жінка "Почесний громадянин міста"                                                                                | 22 липня 2004 року                     |
| 20.                                    | Любович Юрій Васильович                |                                        | У Хабаровську він працював хормейстером молодіжного хору, викладав у музучилищі. Музичної грамоти наш земляк навчав молодь Комсомольська-на-Амурі. У 1975 році Юрій Любович повернувся до рідного міста, став викладачем, заступником, а потім — директором місцевого музучилища. У 2004 році він створив авторський проект «Дні пам 'яті на батьківщині великого піаніста, педагога, музичного діяча Г.Нейгауза за участю видатних піаністів країни».                                                                             | 6 вересня 2005 року                    |
| 21.                                    | Єрещенко Микола Юхимович               | 1924 - 2009                            | Старшина                                                                                | 6 вересня 2005 року                    |
| 22.                                    | Семенов Дмитро Іванович                | 1913 - 2006                            | Майор, заслужений меліоратор України.                                                                                | 6 вересня 2005 року                    |
| 23.                                    | Кандідов Михайло Дмитрович             | 1920 - 2008                            | Командир танкового взводу, художник-монументаліст, перебував на посаді заступника голови Кіровоградського міського товариства інвалідів Великої Вітчизняної війни та інших воєн.                                                                                | 5 вересня 2006 року                    |
| 24.                                    | Яриніч Володимир Іларіонович           | 1941 -                                 | Лікар-педіатр Катеринівської дільничної лікарні Кропивницького району                                                                                | 15 вересня 2007 року                   |
| 25.                                    | Черевко Кім Михайлович                 | 1936 - 2008                            | міський голова Кіровограда (голова виконкому Кіровоградської міської Ради народних депутатів) у 1977—86 роки. На цій та інших посадах чимало зробив для розвитку міста.                                                                                | 15 вересня 2007 року                   |
| 26.                                    | Москаленко Микола Іванович             | 1948 -                                 | На базі ВАТ “Інтерресурси”, Москаленко М.І. створює високотехнологічне промислове підприємство будівельної індустрії, яке дало відмінні результати, виробляючи та реалізовуючи свою продукцію на ринках Європи та України. ВАТ “Інтерресурси” одне з найбільших та найсучасніших деревопереробних підприємств у Кіровоградській області.                                                                                | 5 серпня 2008 року                     |
| 27.                                    | Саінсус Олександр Дмитрович            | 1948 -                                 | Саінсус О.Д. - кандидат технічних наук, заслужений працівник промисловості України. Нагороджений Почесною грамотою Кабінету Міністрів України, відзнакою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради “За заслуги” І, ІІ ступенів, Орденом “За заслуги” ІІ, ІІІ ступенів, Почесною відзнакою Кіровоградської області “Честь і слава Кіровоградщини”.                                                                                | 5 серпня 2008 року                     |
| 28.                                    | Сидора Петро Петрович                  | 1950 -                                 | Митрофорний протоієрей священнослужитель Кіровоградської єпархії УПЦ, своєю пастирською діяльністю утверджує в суспільстві християнські ідеали та цінності, дбає про духовний і культурний розвиток мешканців міста.                                                                                | 5 серпня 2008 року                     |
| 29.                                    | Бахмач Євгеній Степанович              | 1951 -                                 | З 2005 року Євгеній Степанович – президент регіонального відділення Українського Союзу Промисловців і Підприємців.                                                                                | 3 вересня 2009 року                    |
| 30.                                    | Курбатов Володимир Ілліч               | 1938 -                                 | З 1976 року головний інженер, а з 1977 року генеральний директор Кіровоградського виробничого швейного об’єднання. З 1994 року – голова правління, а з 1999 директор Відкритого акціонерного товариства “Кіровоградська швейна фабрика “Зорянка”.                                                                                | 3 вересня 2009 року                    |
| 31.                                    | Черновол Михайло Іванович              | 1950 -                                 | Черновол Михайло Іванович - заслужений діяч науки і техніки України, за багаторічну сумлінну працю і високий професіоналізм, вагомий внесок у підготовку висококваліфікованих кадрів і розвиток науки М.І. Черновол відзначений високими державними, урядовими і галузевими нагородами.                                                                                | 3 вересня 2009 року                    |
| 32.                                    | Неділько Сергій Миколайович            | 1957 -                                 | Неділько С.М. - кандидат технічних наук, його трудова діяльність та активна громадська позиція відзначена нагрудним знаком “Відмінник освіти України”, Почесною грамотою Кіровоградської міської ради та виконавчого комітету, відзнакою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради “За заслуги” ІІ ступеня.                                                                                | 14 вересня 2010 року                   |
| 33.                                    | Коротков Анатолій Єгорович             | 1944 -                                 | Талановитий, ініціативний, творчо працюючий педагог, активний громадський діяч Кіровоградщини.                                                                                | 14 вересня 2011 року                   |
| 34.                                    | Тамм Ігор Євгенович                    | 1895 - 1971                            | У 1958 році Тамму присуджена Нобелівська премія з фізики за теорію випромінювання. Ігор Євгенович - лауреат двох Сталінських премій СРСР (1946, 1953). Нагороджений 4 орденами Леніна (1953, 1954, 1956, 1965), орденом Трудового Червоного Прапора (1945), медалями.                                                                                | 12 вересня 2012 року                   |
| 35.                                    | Райкович Андрій Павлович               | 1956 -                                 | Райкович А.П. є активним громадським діячем. Два скликання поспіль обирався депутатом Кіровоградської обласної ради, що свідчить про високу довіру до нього мешканців міста. Він опікується міськими дитячими будинками, надає допомогу Кіровоградській школі-інтернату. У 2015 році обраний міським головою.                                                                                | 19 вересня 2013 року                   |
| 36.                                    | Кривенко Віталій Єфремович             | 1937 -                                 | Заслужений архітектор України. Нагороджений орденом “За заслуги” III ступеня, Почесною грамотою Верховної Ради України, Почесною грамотою Кіровоградської міської ради та виконавчого комітету, відзнакою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради “За заслуги” ІІ ступеня.                                                                                | 9 вересня 2014 року                    |
| 37.                                    | Фільштейн Леонід Михайлович            | 1926 -                                 | Учасник Великої Вітчизняної війни. Має 5 орденів і 15 медалей, 6 Почесних знаків. Фільштейн Л.М. - “Відмінник освіти України” (1996), “Заслужений працівник народної освіти України” (1992), нагороджений відзнакою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради “За заслуги” І ступеня (2006).                                                                                | 16 вересня 2016 року                   |
| 38.                                    | Свідерська Ольга Михайлівна            | 1989 -                                 | Багаторазова призерка Паралімпійських ігор, нагороджена Орденом княгині Ольги II і III ст.                                                                                | 4 вересня 2017 року                    |
| 39.                                    | Сорока Семен Климович                  | 1928 - 2017                            | Правозахисник, зв'язковий УПА, громадсько-політичний діяч                                                                                | 6 вересня 2018 року                    |
| 39.                                    | Панченко Володимир Євгенович           | 1954 - 2019                            | Український літературний критик, літературознавець, письменник                                                                                | 27 серпня 2019 року                    |

title: Почесні громадяни Кропивницького

wikitext:
Нижче наведений список [[Почесний громадянин міста|почесних громадян]] [[Кропивницький|Кропивницького]].

== Почесні громадяни ==

{| class=wide
|-----
! colspan="5" | Почесні громадяни міста Кропивницького
|-----
| '''№''':
| align="center" | '''П. І. Б.'''
| align="center" | '''Роки життя'''
| align="center" | '''Діяльність'''
| align="center" | '''Дата присвоєння'''
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 1.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Остен-Сакен Дмитро Єрофійович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1789]] - [[1881]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | З 1835 року Дмитро Єрофійович був призначений командиром 2-го резервного кавалерійського корпусу, штаб якого знаходився у Єлисаветграді. П'ятнадцять років граф Остен-Сакен фактично керував містом, коли воно входило до військових поселень. Завдяки йому було збудовано великий міст через Інгул, кілька будинків та інших споруд, які стали окрасою міста.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[7 квітня]] [[1864]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 2.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Ерделі Олександр Семенович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1826]] - [[1898]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Всі роки роботи в земстві Ерделі О.С. поєднував з почесною посадою мирового судді Єлисаветградського повіту. У 1873 році отримав чин колезького асесора, в 1874 став статським радником. У цьому ж році указом імператора призначений виконуючим обов'язки Херсонського губернатора. У 1876 році проведений в дійсного статського радника та затверджений на посаді губернатора.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | невідомо
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 3.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Гуляницький Трифон Маркович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1875]] - [[1959]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Влітку 1918 року Трифон Гуляницький створює партизанський загін для боротьби з австро-німецькими військами. Пізніше цей загін вливається до складу однієї з червоних дивізій. Після закінчення затяжної братовбивчої війни 1918-1922 років Трифон Маркович переходить на господарську роботу. Він був завідувачем земельного відділу, робітничо-селянської інспекції, керівником тресту, головою виконкому міської ради робітничих і селянських депутатів, директором заводу. Вийшовши на пенсію, займався громадською діяльністю.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[30 жовтня]] [[1967]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 4.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Кочерещенко Григорій Іванович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1880]] - [[1969]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Григорій Іванович очолював профспілковий комітет харчовиків, був секретарем партійної організації підприємства, деякий час займає посаду директора невеликого заводу. Нагороджений орденами Леніна та Трудового Червоного Прапора.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1967]] рік
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 5.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Конєв Іван Степанович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1897]] - [[1973]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Уславлений радянський полководець, Маршал Радянського Союзу, двічі Герой Радянського Союзу Іван Степанович Конєв уродженець Росії, став Почесним громадянином міста, у якому він ніколи не був, але має відношення до його історії.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[4 січня]] [[1969]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 6.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Жадов Олексій Семенович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1901]] - [[1977]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Брав активну участь у Другій світовій війні. Командуючи військами 5-ї гвардійської армії, відзначився у Кіровоградській наступальній операції. Підрозділи цієї армії першими увійшли у Кіровоград із східного напрямку. У 1945 році гвардії генерал-полковнику Жадову Олексію Семеновичу присвоєно звання Героя Радянського Союзу
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[4 січня]] [[1969]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 7.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Самчук Іван Оникійович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1912]] - [[1988]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Командир 32-го гвардійського стрілецького корпусу, бійці якого в січні [[1944]]-го в ході [[Кіровоградська наступальна операція 1944|Кіровоградської наступальної операції]] одними з перших увійшли у Кіровоград, звільняючи місто від німецьких окупантів.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[23 березня]] [[1973]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 8.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Ротмистров Павло Олексійович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1901]] - [[1982]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Генерал, маршал бронетанкових військ, доктор воєнних наук, професор, автор книги «Танки на війні».
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[23 жовтня]] [[1973]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 9.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Родимцев Олександр Ілліч]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1905]] - [[1977]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Офіцер, Герой Радянського Союзу(двічі), командував бригадою, потім дивізією і корпусом, генерал.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[28 жовтня]] [[1973]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 10.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Кривохижа Анатолій Михайлович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Народився [[1925]] року
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Творець і довголітній керівник заслуженого самодіяльного ансамблю народного танцю України «Ятрань», тренер з легкої атлетики.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[6 березня]] [[1998]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 11.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Сухомлинський Василь Олександрович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1918]] - [[1970]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Заслужений учитель УРСР, член-кореспондент АПН СРСР, Герой Соціалістичної Праці
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[6 березня]] [[1998]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 12.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Степанов Михайло Дмитрович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" |
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Майор саперної бригади.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[30 грудня]] [[1998]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 13.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Каліхов Михайло Іванович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1923]] - [[2009]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Танкіст, працював в комітеті сприяння військомату.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[24 листопада]] [[1999]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 14.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Дацький Василь Несторович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1923]] - [[2002]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Офіцер, очолював педагогічний колектив Кіровоградської середньої школи № 32, працював в міській організації ветеранів війни, праці, правоохоронних органів, очолюючи її, один із авторів багатотомної «Історії міст і сіл УРСР. Кіровоградська область», збірників «Подвиг у спадок», «Книга Пам'яті».
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[24 липня]] [[2003]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 15.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[М’ягкий Віктор Михайлович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1949]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Лікар-уролог урологічного відділення обласної лікарні м. Кіровограда, очолює урологічне відділення міської лікарні швидкої медичної допомоги, є позаштатним спеціалістом Кіровоградського міськздороввідділу, заслужений лікар України, зробив понад 16 тисяч операцій, тобто врятував життя названій кількості людей,
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[24 липня]] [[2003]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 16.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Симоненко Олександр Сергійович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1974]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Заслужений майстер спорту міжнародного класу(велосипедний спорт), тоді ж він став лауреатом загальнонаціональної програми «Людина року-2001».
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[24 липня]] [[2003]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 17.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Ануфрієв Микола Іванович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1950]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Український міліцейський чин, правник і громадський діяч (свого часу заступник міністра ВС-начальник ГУ по роботі з особовим складом, від [[2003]] року — ректор Київського інституту Внутрішніх Справ). Свою кар'єру починав як слідчий відділу внутрішніх справ Кіровоградського райвиконкому.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[22 липня]] [[2004]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 18.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Желтобрюх Віктор Миколайович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1932]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Технар, робітникові, а потім інженеру, коли він був переведений на завод тракторних гідроагрегатів, який пізніше очолив.генеральним директором ВО «Червона зірка». У 1992 році він заснував та став директором ТОВ фірма «Ось».кандидат технічних наук, автор 32 винаходів, впроваджених у виробництво.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[22 липня]] [[2004]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 19.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Чабаненко Євгенія Михайлівна]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1928]] - [[2003]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Очолювала педколективи 27-ї та 34-ї СШ міста. З 1970 по 1986 рік Євгенія Михайлівна була заступником голови Кіровоградського облвиконкому. Працювала заступником голови ради обласної організації Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, очолювала міську раду організації ветеранів війни, праці, Збройних Сил, обиралася депутатом міської ради. Єдина жінка "Почесний громадянин міста"
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[22 липня]] [[2004]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 20.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Любович Юрій Васильович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" |
| style="background-color:#efefef;" align="center" | У Хабаровську він працював хормейстером молодіжного хору, викладав у музучилищі. Музичної грамоти наш земляк навчав молодь Комсомольська-на-Амурі. У [[1975]] році Юрій Любович повернувся до рідного міста, став викладачем, заступником, а потім — директором місцевого музучилища. У [[2004]] році він створив авторський проект «Дні пам 'яті на батьківщині великого піаніста, педагога, музичного діяча Г.Нейгауза за участю видатних піаністів країни».
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[6 вересня]] [[2005]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 21.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Єрещенко Микола Юхимович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1924]] - [[2009]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Старшина
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[6 вересня]] [[2005]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 22.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Семенов Дмитро Іванович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1913]] - [[2006]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Майор, заслужений меліоратор України.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[6 вересня]] [[2005]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 23.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Кандідов Михайло Дмитрович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1920]] - [[2008]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Командир танкового взводу, художник-монументаліст, перебував на посаді заступника голови Кіровоградського міського товариства інвалідів Великої Вітчизняної війни та інших воєн.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[5 вересня]] [[2006]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 24.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Яриніч Володимир Іларіонович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1941]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Лікар-педіатр Катеринівської дільничної лікарні Кропивницького району
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[15 вересня]] [[2007]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 25.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Черевко Кім Михайлович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1936]] - [[2008]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Міські голови Кіровограда|міський голова Кіровоград]]а (голова виконкому Кіровоградської міської Ради народних депутатів) у [[1977]]—[[1986|86]] роки. На цій та інших посадах чимало зробив для розвитку міста.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[15 вересня]] [[2007]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 26.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Москаленко Микола Іванович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1948]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | На базі ВАТ “Інтерресурси”, Москаленко М.І. створює високотехнологічне промислове підприємство будівельної індустрії, яке дало відмінні результати, виробляючи та реалізовуючи свою продукцію на ринках Європи та України. ВАТ “Інтерресурси” одне з найбільших та найсучасніших деревопереробних підприємств у Кіровоградській області.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[5 серпня]] [[2008]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 27.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Саінсус Олександр Дмитрович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1948]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Саінсус О.Д. - кандидат технічних наук, заслужений працівник промисловості України. Нагороджений Почесною грамотою Кабінету Міністрів України, відзнакою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради “За заслуги” І, ІІ ступенів, Орденом “За заслуги” ІІ, ІІІ ступенів, Почесною відзнакою Кіровоградської області “Честь і слава Кіровоградщини”.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[5 серпня]] [[2008]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 28.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Сидора Петро Петрович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1950]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Митрофорний протоієрей священнослужитель Кіровоградської єпархії УПЦ, своєю пастирською діяльністю утверджує в суспільстві християнські ідеали та цінності, дбає про духовний і культурний розвиток мешканців міста.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[5 серпня]] [[2008]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 29.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Бахмач Євгеній Степанович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1951]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | З 2005 року Євгеній Степанович – президент регіонального відділення Українського Союзу Промисловців і Підприємців.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[3 вересня]] [[2009]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 30.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Курбатов Володимир Ілліч]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1938]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | З 1976 року головний інженер, а з 1977 року генеральний директор Кіровоградського виробничого швейного об’єднання. З 1994 року – голова правління, а з 1999 директор Відкритого акціонерного товариства “Кіровоградська швейна фабрика “Зорянка”.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[3 вересня]] [[2009]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 31.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Черновол Михайло Іванович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1950]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Черновол Михайло Іванович - заслужений діяч науки і техніки України, за багаторічну сумлінну працю і високий професіоналізм, вагомий внесок у підготовку висококваліфікованих кадрів і розвиток науки М.І. Черновол відзначений високими державними, урядовими і галузевими нагородами.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[3 вересня]] [[2009]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 32.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Неділько Сергій Миколайович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1957]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Неділько С.М. - кандидат технічних наук, його трудова діяльність та активна громадська позиція відзначена нагрудним знаком “Відмінник освіти України”, Почесною грамотою Кіровоградської міської ради та виконавчого комітету, відзнакою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради “За заслуги” ІІ ступеня.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[14 вересня]] [[2010]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 33.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Коротков Анатолій Єгорович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1944]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Талановитий, ініціативний, творчо працюючий педагог, активний громадський діяч Кіровоградщини.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[14 вересня]] [[2011]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 34.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Тамм Ігор Євгенович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1895]] - [[1971]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | У 1958 році Тамму присуджена Нобелівська премія з фізики за теорію випромінювання. Ігор Євгенович - лауреат двох Сталінських премій СРСР (1946, 1953). Нагороджений 4 орденами Леніна (1953, 1954, 1956, 1965), орденом Трудового Червоного Прапора (1945), медалями.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[12 вересня]] [[2012]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 35.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Райкович Андрій Павлович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1956]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Райкович А.П. є активним громадським діячем. Два скликання поспіль обирався депутатом Кіровоградської обласної ради, що свідчить про високу довіру до нього мешканців міста. Він опікується міськими дитячими будинками, надає допомогу Кіровоградській школі-інтернату. У 2015 році обраний міським головою.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[19 вересня]] [[2013]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 36.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Кривенко Віталій Єфремович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1937]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Заслужений архітектор України. Нагороджений орденом “За заслуги” III ступеня, Почесною грамотою Верховної Ради України, Почесною грамотою Кіровоградської міської ради та виконавчого комітету, відзнакою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради “За заслуги” ІІ ступеня.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[9 вересня]] [[2014]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 37.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Фільштейн Леонід Михайлович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1926]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Учасник Великої Вітчизняної війни. Має 5 орденів і 15 медалей, 6 Почесних знаків. Фільштейн Л.М. - “Відмінник освіти України” (1996), “Заслужений працівник народної освіти України” (1992), нагороджений відзнакою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради “За заслуги” І ступеня (2006).
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[16 вересня]] [[2016]] року
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 38.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Свідерська Ольга Михайлівна]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1989]] -
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Багаторазова призерка Паралімпійських ігор, нагороджена Орденом княгині Ольги II і III ст.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[4 вересня]] [[2017]] року<ref>[http://kr-rada.gov.ua/site/uploads/files/Pro-misto/pochesni-gromadyani/Sviderska_compressed.pdf Ольга Михайлівна Свідерська]</ref>
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 39.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Сорока Семен Климович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1928]] - [[2017]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Правозахисник, зв'язковий УПА, громадсько-політичний діяч
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[6 вересня]] [[2018]] року<ref>[http://kr-rada.gov.ua/site/uploads/files/Pro-misto/pochesni-gromadyani/SK_Soroka.pdf Сорока Семен Климович]</ref>
|-----
| style="background-color:#efefef;" | 39.
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[Панченко Володимир Євгенович]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[1954]] - [[2019]]
| style="background-color:#efefef;" align="center" | Український літературний критик, літературознавець, письменник
| style="background-color:#efefef;" align="center" | [[27 серпня]] [[2019]] року<ref>[http://kr-rada.gov.ua/site/uploads/files/Pro-misto/pochesni-gromadyani/Panchenko.pdf Панченко Володимир Євгенович]</ref>

|}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела та посилання ==

* [http://www.kr-rada.gov.ua/pochesni-gromadyani-mista/ Почесні громадяни міста Кіровограда] на [http://www.kr-rada.gov.ua/ Офіційний сайт Кіровоградської міської ради]

{{Почесні громадяни міст України}}

[[Категорія:Почесні громадяни Кропивницького]]
[[Категорія:Списки почесних громадян міст України|Кропивницький]]


text:
# Afroedura haackei
Afroedura haackei — вид геконоподібних ящірок родини геконових (Gekkonidae). Ендемік Південно-Африканської Республіки.

## Поширення і екологія
Afroedura haackei мешкають на північному сході Мпумаланги. Вони живуть в густій савані лоувельд, серед валунів і в тріщинах скельних виступів. Зустрічаються на висоті від 500 до 1100 м над рівнем моря.

title: Afroedura haackei

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Afroedura haackei''
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=196897|title=Afroedura haackei|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.2|accessdate=01 січня 2023}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Геконоподібні]] (Gekkota)
| familia = [[Геконові]] (Gekkonidae)
| subfamilia = Uroplatinae
| genus = ''[[Afroedura]]''
| species = '''''A. haackei'''''
| binomial = ''Afroedura haackei''
| binomial_authority = ([[David Onderstall|Onderstall]], 1984)
| synonyms =''Afroedura pondolia haackei''<br/>''Afroedura multiporis haackei''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Afroedura haackei
| commonscat = Afroedura haackei
| commons = Afroedura haackei
}}
'''''Afroedura haackei''''' — вид [[Геконоподібні|геконоподібних]] [[ящірки|ящірок]] родини [[Геконові|геконових]] (Gekkonidae). [[Ендемік]] [[Південно-Африканська Республіка|Південно-Африканської Республіки]]<ref>{{NRDB species|genus=Afroedura|species=haackei}}</ref>.

== Поширення і екологія ==
''Afroedura haackei'' мешкають на північному сході [[Мпумаланга|Мпумаланги]]. Вони живуть в густій савані лоувельд, серед валунів і в тріщинах скельних виступів. Зустрічаються на висоті від 500 до 1100 м над рівнем моря.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q18601137}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Геконові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1984]]
[[Категорія:Плазуни Південно-Африканської Республіки]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Південно-Африканської Республіки]]

title: ?Afroedura haackei

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Геконоподібні (Gekkota)

Родина: Геконові (Gekkonidae)

Підродина: Uroplatinae

Рід: Afroedura

Вид: A. haackei

Вікісховище: Afroedura haackei

Віківиди: Afroedura haackei


text:
# Захаров Сергій Олександрович
Сергій Олександрович Захаров (рос. Сергей Александрович Захаров; нар. 11 вересня 1878, Тифліс — пом. 2 січня 1949, Ростов-на-Дону) — радянський ґрунтознавець. Доктор сільськогосподарських наук, професор.

## Біографія
Народився 11 вересня 1878 року в місті Тифлісі (нині Тбілісі, Грузія). У 1886 році з відзнакою закінчив класичну гімназію. 1900 року закінчив природниче відділення фізико-математичного факультету Московського університету.
У 1900 році взяв участь в експедиції В. В. Докучаєва на Кавказ, де, під його керівництвом, вивчав гірські чорноземи Лорійської степу. 1903 року закінчив вивчення магістерського курсу наук в Московському університеті здачею державних іспитів, і на запрошення професора П. С. Коссовича приступив до роботи в його лабораторії в Лісовому інституті (Санкт-Петербург). Переїхавши до Москви, організував кафедру ґрунтознавства в Костянтинівському межовому інституті, читав лекції з ґрунтознавства в Московському університеті, брав діяльну участь в роботі Ґрунтового комітету.
У 1915 році захистив дисертацію на тему «До характеристики високогірних ґрунтів Кавказу», що отримала високу оцінку сучасників; в кінці року знову переїхав в Санкт-Петербург і став завідувачем кафедри ґрунтознавства Лісового інституту. 1917 року взяв участь у створенні Тбіліського політехнічного інституту. Працював на посаді ректора. 1919 року переїхав до Краснодару, де взяв участь у створенні Кубанського політехнічного інституту. У 1922 році, після стабілізації політичної обстановки в Закавказзі, повернувся в Тбілісі, де на посаді декана сільськогосподарського факультету та проректора з науки Політехнічного інституту розвинув бурхливу діяльність з розвитку науки, організації лабораторій, ґрунтових наукових екскурсій, одночасно читав лекції на курсах при Наркомзему Грузії.
З 1925 по 1935 рік — завідувач кафедрою загального землеробства Кубанського сільськогосподарського інституту. Одночасно вів активну організаційну роботу з комплексного обстеження ґрунтів Азербайджанської РСР і Грузинської РСР, очолював секцію ґрунтознавства СКАНІА в Ростові-на-Дону, організував і редагував «Щорічник по вивченню ґрунтів Північного Кавказу».
У 1934 році отримав запрошення керівництва Ростовського університету організувати на геологічному факультеті кафедру ґрунтознавства. Наступного року офіційно відкривається ґрунтове відділення, факультет перейменовують в геолого-ґрунтовий, а вчений став його деканом і завідувачем кафедри ґрунтознавства. На цій посаді він залишався до смерті.
Помер в Ростові-на-Дону 2 січня 1949 року.

## Наукова діяльність
Вчений уточнив уявлення про вертикальну зональність ґрунтів в горах, виділив її типи. Вивчив ґрунти околиць Москви і Петербурга, Закавказзя і Північного Кавказу; досліджував ґрунти ряду районів Кавказу як об'єкт для обробітку винограду, бавовни і чаю; запропонував ряд прийомів окультурення ґрунтів. Автор понад 200 наукових робіт, а також підручника з ґрунтознавства. Серед робіт:
- Почвоведение на Кавказе. — «Русский почвовед», 1916, № 1-4;
- Ампелопедология. — Вестник виноделия Украины, Одесса, 1926, № 12;
- Предварительный отчет о почвенных исследованиях в Абхазии в 1925 году. Сухум, 1927;
- Почвенно-географический очерк Абхазии. Отчет о маршрутном исследовании летом 1925 г. Сухум, 1930;
- Почвенные ресурсы Северо-Кавказского края. [Материалы Сев.-Кавк. научных-исследовательских института энергетики и электрификации]. — Ростов н Д., 1931;
- Почвы низменности Куры-Аракса. — В кн.: Материалы к общей схеме использования водных ресурсов Кура-Араксинского бассейна. Тифлис, 1932, вып. 4;
- Вертикальная зональность почв на Кавказе. — «Почвоведение», 1934, № 6;
- О направлении почвенных исследований и их методике при изучении почв субтропиков. — В кн.: Почвы советских субтропиков в связи с размещением культур, агротехникой, химизацией и мелиорацией. М.,1936;
- Исследование почв республик, краев и областей Кавказа. — «Почвоведение», 1937, № 9;
- Почвы Ростовской области и их агрономическая характеристика. — В кн.: Научная конференция по изучению и развитию производительных сил Дона и Северного Кавказа (23—27 дек. 1940г.). Ростов н/Д., 1940.

## Відзнаки, вшанування
Нагороджений:
- Золотою медаллю імені П. П. Семенова-Тянь-Шанського;
- Золотою медаллю імені В. В. Докучаєва (1949, за наукові дослідження в області ґрунтознавства[2]);
- орденом «Знак пошани» (1944);
- медаллю «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні I94I-I945 рр.»;
- Почесною грамотою Президії Верховної Ради Киргизької РСР (1944)[1].

У Музеї землезнавства Московського державного університету (на 25 поверсі головної будівлі) встановлено погруддя С. О. Захарова. Бронза. Скульптор А. П. Вішкарьов.

title: Захаров Сергій Олександрович

wikitext:
{{Науковець
|ім'я             = Сергій Олександрович Захаров
|оригінал імені   ={{lang-ru|Сергей Александрович Захаров}}
|зображення       = Захаров С.О.jpg
|розмір           = 300рх
|національність   =
}}{{Однофамільці | Захаров}}
'''Сергій Олександрович Захаров''' ({{lang-ru|Сергей Александрович Захаров}}; {{н}} {{ДН|11|9|1878}}, [[Тифліс]] — {{с}} {{ДС|2|1|1949}}, [[Ростов-на-Дону]]) — [[СРСР|радянський]] [[ґрунтознавець]]. [[Доктор сільськогосподарських наук]], [[професор]].

== Біографія ==
Народився [[11 вересня]] [[1878]] року в місті [[Тифліс]]і (нині Тбілісі, [[Грузія]]). У [[1886]] році з відзнакою закінчив класичну гімназію<ref name="АІБ">[http://apsnyteka.org/2567-zaharov_s_predvaritelny_otchet_o_pochvennyh_issledovaniyah_v_abhazii_v_1925_godu_1927.html Абхазька інтернет-бібліотека] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200103065927/http://apsnyteka.org/2567-zaharov_s_predvaritelny_otchet_o_pochvennyh_issledovaniyah_v_abhazii_v_1925_godu_1927.html |date=3 січня 2020 }}{{ref-ru}}</ref>. [[1900]] року закінчив природниче відділення фізико-математичного факультету [[Московський університет|Московського університету]].

У [[1900]] році взяв участь в [[Наукова експедиція|експедиції]] [[Докучаєв Василь Васильович|В. В. Докучаєва]] на [[Кавказ]], де, під його керівництвом, вивчав гірські [[чорнозем]]и [[лорійський степ|Лорійської степу]]. [[1903]] року закінчив вивчення магістерського курсу наук в Московському університеті здачею державних іспитів, і на запрошення професора [[Коссович Петро Самсонович|П. С. Коссовича]] приступив до роботи в його [[лабораторія|лабораторії]] в Лісовому інституті ([[Санкт-Петербург]]). Переїхавши до [[Москва|Москви]], організував кафедру ґрунтознавства в Костянтинівському межовому інституті, читав [[лекція|лекції]] з ґрунтознавства в Московському університеті, брав діяльну участь в роботі Ґрунтового комітету.

У [[1915]] році захистив [[дисертація|дисертацію]] на тему «До характеристики високогірних ґрунтів Кавказу», що отримала високу оцінку сучасників; в кінці року знову переїхав в Санкт-Петербург і став завідувачем кафедри ґрунтознавства Лісового інституту. [[1917]] року взяв участь у створенні [[Тбіліський політехнічний інститут|Тбіліського політехнічного інституту]]. Працював на посаді [[ректор]]а. [[1919]] року переїхав до [[Краснодар]]у, де взяв участь у створенні [[Кубанський політехнічний інститут|Кубанського політехнічного інституту]]. У [[1922]] році, після стабілізації політичної обстановки в [[Закавказзя|Закавказзі]], повернувся в Тбілісі, де на посаді декана сільськогосподарського факультету та [[проректор]]а з науки Політехнічного інституту розвинув бурхливу діяльність з розвитку науки, організації лабораторій, ґрунтових наукових екскурсій, одночасно читав лекції на курсах при Наркомзему Грузії.

З [[1925]] по [[1935]] рік — завідувач кафедрою загального землеробства [[Кубанський сільськогосподарський інститут|Кубанського сільськогосподарського інституту]]. Одночасно вів активну організаційну роботу з комплексного обстеження ґрунтів [[Азербайджанська РСР|Азербайджанської РСР]] і [[Грузинська РСР|Грузинської РСР]], очолював секцію ґрунтознавства СКАНІА в [[Ростов-на-Дону|Ростові-на-Дону]], організував і редагував «Щорічник по вивченню ґрунтів Північного Кавказу».

У [[1934]] році отримав запрошення керівництва [[Ростовський університет|Ростовського університету]] організувати на геологічному факультеті кафедру ґрунтознавства. Наступного року офіційно відкривається ґрунтове відділення, факультет перейменовують в геолого-ґрунтовий, а вчений став його деканом і завідувачем кафедри ґрунтознавства. На цій посаді він залишався до смерті.

Помер в Ростові-на-Дону [[2 січня]] [[1949]] року.

== Наукова діяльність ==
Вчений уточнив уявлення про вертикальну зональність ґрунтів в горах, виділив її типи. Вивчив ґрунти околиць Москви і Петербурга, Закавказзя і [[Північний Кавказ|Північного Кавказу]]; досліджував ґрунти ряду районів Кавказу як об'єкт для обробітку [[виноград]]у, [[бавовна|бавовни]] і [[Чай (рослина)|чаю]]; запропонував ряд прийомів окультурення ґрунтів. [[Автор]] понад 200 наукових робіт, а також [[підручник]]а з ґрунтознавства. Серед робіт:
* Почвоведение на Кавказе. — «Русский почвовед», 1916, № 1-4;
* Ампелопедология. — Вестник виноделия Украины, Одесса, 1926, № 12;
* Предварительный отчет о почвенных исследованиях в Абхазии в 1925 году. Сухум, 1927;
* Почвенно-географический очерк Абхазии. Отчет о маршрутном исследовании летом 1925 г. Сухум, 1930;
* Почвенные ресурсы Северо-Кавказского края. [Материалы Сев.-Кавк. научных-исследовательских института энергетики и электрификации]. — Ростов н Д., 1931;
* Почвы низменности Куры-Аракса. — В кн.: Материалы к общей схеме использования водных ресурсов Кура-Араксинского бассейна. Тифлис, 1932, вып. 4;
* Вертикальная зональность почв на Кавказе. — «Почвоведение», 1934, № 6;
* О направлении почвенных исследований и их методике при изучении почв субтропиков. — В кн.: Почвы советских субтропиков в связи с размещением культур, агротехникой, химизацией и мелиорацией. М.,1936;
* Исследование почв республик, краев и областей Кавказа. — «Почвоведение», 1937, № 9;
* Почвы Ростовской области и их агрономическая характеристика. — В кн.: Научная конференция по изучению и развитию производительных сил Дона и Северного Кавказа (23—27 дек. 1940г.). Ростов н/Д., 1940.

== Відзнаки, вшанування ==
Нагороджений:
* [[Золота медаль імені П. П. Семенова-Тянь-Шанського|Золотою медаллю імені П. П. Семенова-Тянь-Шанського]];
* [[Золота медаль імені В. В. Докучаєва|Золотою медаллю імені В. В. Докучаєва]] ([[1949]], за наукові дослідження в області ґрунтознавства<ref>[https://persons-info.com/persons/ZAKHAROV_Sergei_Aleksandrovich Проект «Личности»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200103134705/https://persons-info.com/persons/ZAKHAROV_Sergei_Aleksandrovich |date=3 січня 2020 }}{{ref-ru}}</ref>);
* [[орден «Знак пошани»|орденом «Знак пошани»]] ([[1944]]);
* [[Медаль «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»|медаллю «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні I94I-I945 рр.»]];
* [[Почесна грамота Президії Верховної Ради Киргизької РСР|Почесною грамотою Президії Верховної Ради Киргизької РСР]] (1944)<ref name="АІБ"/>.

У [[Музей землезнавства Московського державного університету|Музеї землезнавства Московського державного університету]] (на 25 поверсі головної будівлі) встановлено [[погруддя]] С. О. Захарова. [[Бронза]]. [[Скульптор]] А. П. Вішкарьов<ref>[http://www.mes.msu.ru/25-etazh/zal-20-pustyni-subtropiki-zharkie-strany-vysotnye-zony?id=110 Музей землеведения МГУ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201201215946/http://www.mes.msu.ru/25-etazh/zal-20-pustyni-subtropiki-zharkie-strany-vysotnye-zony?id=110 |date=1 грудня 2020 }}{{ref-ru}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* [[Крупеніков Ігор Аркадійович|Крупенніков І. А.]] С. А. Захаров. Изд-во Ростовского университета, 1979;
* Юбилейный сборник, посвященный 70-летию профессора С. А. Захарова. Харьков, 1954.
* {{ЕВ}}

{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Випускники фізико-математичного факультету Московського університету]]
[[Категорія:Персоналії:Москва]]
[[Категорія:Науковці Московського університету]]
[[Категорія:Персоналії:Санкт-Петербург]]
[[Категорія:Науковці Грузинського технічного університету]]
[[Категорія:Персоналії:Краснодар]]
[[Категорія:Персоналії:Ростов-на-Дону]]
[[Категорія:Радянські професори]]
[[Категорія:Радянські ґрунтознавці]]
[[Категорія:Ґрунтознавці Російської імперії]]
[[Категорія:Ґрунтознавці XX століття]]
[[Категорія:Нагороджені золотою медаллю імені П. П. Семенова]]
[[Категорія:Нагороджені золотою медаллю імені В. В. Докучаєва]]
[[Категорія:Нагороджені почесною грамотою Президії ВР Киргизької РСР]]
[[Категорія:Викладачі]]

title: рос. Сергей Александрович Захаров

Народився: 11 вересня 1878 · Тифліс, Російська імперія

Помер: 2 січня 1949 (70 років) · Ростов-на-Дону, РРФСР, СРСР

Країна: Російська імперія · СРСР

Діяльність: ґрунтознавець, викладач університету

Alma mater: фізико-математичний факультет Московського університетуd

Галузь: педологія (ґрунтознавство)

Заклад: Грузинський технічний університет · Кубанський державний аграрний університет · Ростовський державний університетd

Науковий ступінь: доктор сільськогосподарських наук

Науковий керівник: Докучаєв Василь Васильович і Коссович Петро Самсонович

Нагороди: V. V. Dokuchaev Gold Medald