text:
# Ніколае Мартинеску
Ніколае Мартинеску (рум. Nicolae Martinescu; 24 лютого 1940, село Вішань, жудець Бреїла, Соціалістична Республіка Румунія — 1 квітня 2013, Бухарест) — румунський борець греко-римського стилю, дворазовий срібний та чотириразовий бронзовий призер чемпіонатів світу, чемпіон та дворазовий бронзовий призер чемпіонатів Європи, чемпіон та бронзовий призер Олімпійських ігор.

## Біографія
Ніколае Мартинеску був одним з провідних борців греко-римського стилю у світі в напівважкій вазі наприкінці 1960-х і на початку 1970-х років. Кульмінацією його спортивної кар'єри стали Літні Олімпійські ігри 1972 року в Мюнхені, де він виграв олімпійське золото в суперважкій ваговій категорії. У вирішальному поєдинку румунський спортсмен подолав радянського борця Миколу Яковенко. Таким чином Мартинеску взяв реванш у Яковенка за поразку чотирирічної давнини на літніх Олімпійських іграх 1968 року в Мехіко, через яку румун не потрапив до фіналу, задовільнившись бронзовою нагородою.
Виступав за борцівський клуб «Динамо» Бухарест. Вісімнадцятиразовий чемпіон Румунії у період 1961—1978 років.
У грудні 1972 року в ознаменування 50-річчя СРСР в числі низки спортсменів соціалістичних країн отримав звання Заслуженого майстра спорту СРСР.
Був членом Федерації спортивної боротьби Румунії.
Був одружений з популярною румунською народною співачкою Міоарою Веліку.

## Спортивні результати

### Виступи на Олімпіадах
| Змагання                    | Збірна  | Вагова категорія                  | Місце  |
| --------------------------- | ------- | --------------------------------- | ------ |
| Літні Олімпійські ігри 1964 | Румунія | греко-римська боротьба, до 97 кг  | 4      |
| Літні Олімпійські ігри 1968 | Румунія | греко-римська боротьба, до 97 кг  | Бронза |
| Літні Олімпійські ігри 1972 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг | Золото |
| Літні Олімпійські ігри 1976 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг | 7T     |

### Виступи на Чемпіонатах світу
| Змагання                        | Збірна  | Вагова категорія                     | Місце  |
| ------------------------------- | ------- | ------------------------------------ | ------ |
| Чемпіонат світу з боротьби 1962 | Румунія | греко-римська боротьба, до 97 кг     | 5      |
| Чемпіонат світу з боротьби 1963 | Румунія | греко-римська боротьба, до 97 кг     | Срібло |
| Чемпіонат світу з боротьби 1965 | Румунія | греко-римська боротьба, до 97 кг     | 6      |
| Чемпіонат світу з боротьби 1966 | Румунія | греко-римська боротьба, до 97 кг     | Бронза |
| Чемпіонат світу з боротьби 1967 | Румунія | греко-римська боротьба, до 97 кг     | Бронза |
| Чемпіонат світу з боротьби 1969 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг    | 5      |
| Чемпіонат світу з боротьби 1970 | Румунія | греко-римська боротьба, понад 100 кг | Бронза |
| Чемпіонат світу з боротьби 1971 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг    | Срібло |
| Чемпіонат світу з боротьби 1973 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг    | 5      |
| Чемпіонат світу з боротьби 1974 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг    | Бронза |
| Чемпіонат світу з боротьби 1975 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг    | 5      |

### Виступи на Чемпіонатах Європи
| Змагання                         | Збірна  | Вагова категорія                  | Місце  |
| -------------------------------- | ------- | --------------------------------- | ------ |
| Чемпіонат Європи з боротьби 1966 | Румунія | греко-римська боротьба, до 97 кг  | Золото |
| Чемпіонат Європи з боротьби 1968 | Румунія | греко-римська боротьба, до 97 кг  | 4      |
| Чемпіонат Європи з боротьби 1972 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг | Бронза |
| Чемпіонат Європи з боротьби 1973 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг | Бронза |
| Чемпіонат Європи з боротьби 1975 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг | 4      |
| Чемпіонат Європи з боротьби 1976 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг | 6      |

## Виступи на інших змаганнях
| Змагання                           | Збірна  | Вагова категорія                  | Місце  |
| ---------------------------------- | ------- | --------------------------------- | ------ |
| Гран-прі Німеччини з боротьби 1974 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг | Золото |
| Гран-прі Німеччини з боротьби 1976 | Румунія | греко-римська боротьба, до 100 кг | Срібло |

title: Ніколае Мартинеску

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Ніколае Мартинеску
| повне_ім'я =
| зображення =
| розмір_зображення   =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[румуни|румун]]
| місце_проживання = [[Бухарест]]
| дата_народження = 24.02.1940
| місце_народження = село [[Вішань]], [[жудець]] [[Бреїла (повіт)|Бреїла]], [[Соціалістична Республіка Румунія]]
| дата_смерті = 01.04.2013
| місце_смерті = [[Бухарест]]
| зріст =
| вага =
| вебсторінка  =
| країна = {{ROU}}
| вид_спорту = [[Боротьба (спорт)|боротьба]]
| дисципліна = [[греко-римська боротьба]]
| студентська_команда =
| клуб = «Динамо» [[Бухарест]]
| команда =
| нац._збірна = {{ROU}}
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує = [[Петріке Кераре]]
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| спортивне_звання = {{Заслужений майстер спорту СРСР}}
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry | 	{{ROU}} }}
{{MedalOlympic}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 1968|Мехіко 1968]]|[[боротьба на літніх Олімпійських іграх 1968|Греко-римська боротьба, 97 кг]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 1972|Мюнхен 1972]]|[[боротьба на літніх Олімпійських іграх 1972|Греко-римська боротьба, 100 кг]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з боротьби|Чемпіонати світу з боротьби]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з боротьби 1963|Гельсінборг 1963]]|[[Чемпіонат світу з боротьби 1963 — греко-римська боротьба, до 97 кг|греко-римська боротьба, до 97 кг]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з боротьби 1966|Толедо 1966]]|[[Чемпіонат світу з боротьби 1966 — греко-римська боротьба, до 97 кг|греко-римська боротьба, до 97 кг]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з боротьби 1967|Бухарест 1967]]|[[Чемпіонат світу з боротьби 1967 — греко-римська боротьба, до 97 кг|греко-римська боротьба, до 97 кг]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з боротьби 1970|Едмонтон 1970]]|[[Чемпіонат світу з боротьби 1970 — греко-римська боротьба, понад 100 кг|греко-римська боротьба, понад 100 кг]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з боротьби 1971|Софія 1971]]|[[Чемпіонат світу з боротьби 1971 — греко-римська боротьба, понад 100 кг|греко-римська боротьба, до 100 кг]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з боротьби 1974|Катовіце 1974]]|[[Чемпіонат світу з боротьби 1974 — греко-римська боротьба, понад 100 кг|греко-римська боротьба, до 100 кг]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з боротьби|Чемпіонати Європи з боротьби]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з боротьби 1966|Ессен 1966]]|Греко-римська боротьба, 97 кг}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Європи з боротьби 1972|Катовіце 1972]]|Греко-римська боротьба, 100 кг}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Європи з боротьби 1973|Гельсінкі 1973]]|Греко-римська боротьба, 100 кг}}
| show-medals = yes
}}
'''Ніколае Мартинеску''' ({{lang-ro|Nicolae Martinescu}}; [[24 лютого]] [[1940]], село [[Вішань]], [[жудець]] [[Бреїла (повіт)|Бреїла]], [[Соціалістична Республіка Румунія]] — [[1 квітня]] [[2013]], [[Бухарест]]) — [[Румунія|румунський]] [[Боротьба (спорт)|борець]] [[греко-римська боротьба|греко-римського стилю]], дворазовий срібний та чотириразовий бронзовий призер [[Чемпіонат світу з боротьби|чемпіонатів світу]], чемпіон та дворазовий бронзовий призер [[Чемпіонат Європи з боротьби|чемпіонатів Європи]], [[Олімпійський чемпіон|чемпіон]] та бронзовий призер [[Олімпійські ігри|Олімпійських ігор]].

== Біографія ==

Ніколае Мартинеску був одним з провідних борців греко-римського стилю у світі в напівважкій вазі наприкінці 1960-х і на початку 1970-х років. Кульмінацією його спортивної кар'єри стали [[Літні Олімпійські ігри 1972]] року в [[Мюнхен]]і, де він виграв олімпійське золото в суперважкій ваговій категорії. У вирішальному поєдинку [[Румунія на літніх Олімпійських іграх 1972|румунський]] спортсмен подолав [[СРСР на літніх Олімпійських іграх 1972|радянського]] борця [[Яковенко Микола Іванович|Миколу Яковенко]]. Таким чином Мартинеску взяв реванш у Яковенка за поразку чотирирічної давнини на [[Літні Олімпійські ігри 1968|літніх Олімпійських іграх 1968]] року в Мехіко, через яку румун не потрапив до фіналу, задовільнившись бронзовою нагородою.

Виступав за борцівський клуб «Динамо» Бухарест. Вісімнадцятиразовий чемпіон Румунії у період 1961—1978 років.

У грудні 1972 року в ознаменування 50-річчя СРСР в числі низки спортсменів [[Соціалістична країна|соціалістичних країн]] отримав звання [[Заслужений майстер спорту СРСР|Заслуженого майстра спорту СРСР]].<ref>{{Cite web |url=http://www.olympic.ru/search/sr_news.asp?id=5675&rub=7 |title=Когорта сильнейших и доблистных  |accessdate=23 квітня 2009 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090423021246/http://www.olympic.ru/search/sr_news.asp?id=5675&rub=7 |archivedate=23 квітня 2009 |deadurl=yes }}</ref>

Був членом [[Федерація спортивної боротьби Румунії|Федерації спортивної боротьби Румунії]].

Був одружений з популярною [[румунські народні пісні|румунською народною співачкою]] [[Міоара Веліку|Міоарою Веліку]].

== Спортивні результати ==

=== Виступи на Олімпіадах ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1964|Літні Олімпійські ігри 1964]]	|| {{КраїнаОІ|ROU |літніх|1964}} ||	[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1964 — греко-римська боротьба, до 97 кг |греко-римська боротьба, до 97 кг]]	||	4
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1968|Літні Олімпійські ігри 1968]]	|| {{КраїнаОІ|ROU |літніх|1968}} ||	[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1968 — греко-римська боротьба, до 97 кг |греко-римська боротьба, до 97 кг]]	||	{{Бронзова медаль}}
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1972|Літні Олімпійські ігри 1972]]	|| {{КраїнаОІ|ROU |літніх|1972}} ||	[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1972 — греко-римська боротьба, до 100 кг |греко-римська боротьба, до 100 кг]]	||	{{Золота медаль}}
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 1976]] || {{КраїнаОІ|ROU |літніх|1976}} || [[Літні Олімпійські ігри 1976 — греко-римська боротьба, до 100 кг |греко-римська боротьба, до 100 кг]] || 7T
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1962]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1962 — греко-римська боротьба, до 97 кг|греко-римська боротьба, до 97 кг]] || 5
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1963]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1963 — греко-римська боротьба, до 97 кг|греко-римська боротьба, до 97 кг]] || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1965]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1965 — греко-римська боротьба, до 97 кг|греко-римська боротьба, до 97 кг]] || 6
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1966]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1966 — греко-римська боротьба, до 97 кг|греко-римська боротьба, до 97 кг]] || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1967]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1967 — греко-римська боротьба, до 97 кг|греко-римська боротьба, до 97 кг]] || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1969]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1969 — греко-римська боротьба, до 100 кг|греко-римська боротьба, до 100 кг]] || 5
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1970]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1970 — греко-римська боротьба, понад 100 кг|греко-римська боротьба, понад 100 кг]] || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1971]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1971 — греко-римська боротьба, до 100 кг|греко-римська боротьба, до 100 кг]] || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1973]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1973 — греко-римська боротьба, до 100 кг|греко-римська боротьба, до 100 кг]] || 5
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1974]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1974 — греко-римська боротьба, до 100 кг|греко-римська боротьба, до 100 кг]] || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1975]] ||{{ROU}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1975 — греко-римська боротьба, до 100 кг|греко-римська боротьба, до 100 кг]] || 5
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах Європи ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 1966]]	||{{ROU}}||	греко-римська боротьба, до 97 кг	||	{{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 1968]]	||{{ROU}}||	греко-римська боротьба, до 97 кг	||	4
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 1972]]	||{{ROU}}||	греко-римська боротьба, до 100 кг	||	{{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 1973]]	||{{ROU}}||	греко-римська боротьба, до 100 кг	||	{{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 1975]]	||{{ROU}}||	греко-римська боротьба, до 100 кг	||	4
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 1976]]	||{{ROU}}||	греко-римська боротьба, до 100 кг	||	6
|-
|}

== Виступи на інших змаганнях ==

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Гран-прі Німеччини з боротьби 1974]]	||{{ROU}}||	греко-римська боротьба, до 100 кг	||	{{Золота медаль}}
|-
|[[Гран-прі Німеччини з боротьби 1976]]	||{{ROU}}||	греко-римська боротьба, до 100 кг	||	{{Срібна медаль}}
|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* {{ІПНН-Борець|7592CED35B694900AF41A26EE873B601|}}
* [http://wrestling.ncp.ru/content/competitors/index.html?form_name=f2&spid=7592CED3-5B69-4900-AF41-A26EE873B601&fld_nation%5B0%5D=178&fld_event_type%5B0%5D=1&fld_event_style%5B0%5D=1&fld_event_agegroup%5B0%5D=1&fld_year%5B0%5D=1&fld_year_to%5B0%5D=1&fld_athlete=A Профіль на сайті ''wrestling.ncp.ru'']{{ref-ru}}{{ref-en}}
* http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ma/nicolae-martinescu-1.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120302222103/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ma/nicolae-martinescu-1.html |date=2 березня 2012 }}

{{Олімпійські чемпіони з греко-римської боротьби у важкій вазі}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Мартинеску Ніколае}}

[[Категорія:Румунські борці греко-римського стилю]]
[[Категорія:Олімпійські чемпіони з греко-римської боротьби]]
[[Категорія:Румунські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Румунські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 1968]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 1972]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 1964]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 1968]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 1972]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 1976]]
[[Категорія:Чемпіони Європи з греко-римської боротьби]]
[[Категорія:Померли в Бухаресті]]
[[Категорія:Румунські тренери з боротьби]]
[[Категорія:Срібні призери чемпіонатів світу з боротьби]]
[[Категорія:Бронзові призери чемпіонатів світу з боротьби]]
[[Категорія:Бронзові призери чемпіонатів Європи з боротьби]]

title: Загальна інформація

Національність: румун

Громадянство: Румунія

Місце проживання: Бухарест

Народження: 24 лютого 1940 · село Вішань, жудець Бреїла, Соціалістична Республіка Румунія

Смерть: 1 квітня 2013 · Бухарест

title: Спорт

Країна: Румунія

Вид спорту: боротьба

Дисципліна: греко-римська боротьба

Спортивне звання: Заслужений майстер спорту СРСР

Клуб: «Динамо» Бухарест

Команда: СК Динамо Бухарестd і Dunărea Galațid

Нац. збірна: Румунія

Тренує: Петріке Кераре

title: Олімпійські ігри

Бронза: Мехіко 1968 · Греко-римська боротьба, 97 кг

Золото: Мюнхен 1972 · Греко-римська боротьба, 100 кг

title: Чемпіонати світу з боротьби

Срібло: Гельсінборг 1963 · греко-римська боротьба, до 97 кг

Срібло: Софія 1971 · греко-римська боротьба, до 100 кг

Бронза: Толедо 1966 · греко-римська боротьба, до 97 кг

Бронза: Бухарест 1967 · греко-римська боротьба, до 97 кг

Бронза: Едмонтон 1970 · греко-римська боротьба, понад 100 кг

Бронза: Катовіце 1974 · греко-римська боротьба, до 100 кг

title: Чемпіонати Європи з боротьби

Золото: Ессен 1966 · Греко-римська боротьба, 97 кг

Бронза: Катовіце 1972 · Греко-римська боротьба, 100 кг

Бронза: Гельсінкі 1973 · Греко-римська боротьба, 100 кг


text:
# Атребати
Атребати (англ. Atrebates) — кельтське плем'я в Британії, що мігрувало з Галлії. Назва племені зі староірландської мови означає «житель». Існує припущення, що назва племені «атребати» могла бути призначена для позначення народу землі для контрасту із сусідніми прибережними морінами — «люди моря».

## Атребати в Галлії
У Галльський період атребатів вони населяли сучасний Артуа в північній Франції. Їхня столиця називалася Неметоценна (Nemetocenna), пізніше названа Неметакум (Nemetacum) або Неметакон (Nemetacon) (Неметон). Сьогоднішнє місто Аррас, Па-де-Кале — є результатом фонетичної еволюції від «атребати» і замінив оригінальну назву в пізній Імперії. Відповідно до відомої традиції в Галлії (наприклад: Париж, Ам'єн, Лізьє, Бає та ін.) Артуа також є результатом різних фонетичних еволюцій від «атребати».
У 57 році до н. е. атребати були частиною військового альянсу Белгіки контингентом в 15000 воїнів у відповідь на завоювання в Галлії Юлія Цезаря. Але союз цей був недовготривалим, через що Цезар виступив проти декількох племен і домоглися їх покори.
Атребати згодом приєдналися до нервіїв і віромандуїв та напали на Цезаря в битві на Сабісі, але були переможені. Таким чином, після завоювання атребатів, Юлій Цезар призначив одного зі своїх співвітчизників, Коммія їхнім королем. Коммій брав участь у двох експедиціях Цезаря в Британію в 55 і 54 роках до н. е. і домовився про капітуляцію Кассівелауна. В обмін на свою лояльність, йому також була надана влада над морінами. Проте пізніше він пішов проти римлян і приєднався до повстання на чолі з Верцингеториксом в 52 році до н. е. Після поразки Верцингеторикса в облозі Алезії, Коммій, з метою уникнути подальших зіткнень з римлянами, уклав перемир'я з Марком Антонієм, і в кінцевому результаті втік до Англії з групою послідовників. Тим не менш, він, здається, зберіг деякий вплив у Галлії: після поразки Коммія були знайдені монети з його ім'ям в парі з Гарманосом або Карсіціосом, які, можливо, були його синами.
Птолемей у своїй «Географії» позначав місто Метакум (Metacum) в провінції Белгіка на березі річки Секвана або Сена містом атребатів.

## Атребати в Британії
Незабаром Коммій став королем атребатів у Британії, де заснував їхнє царство з центром у місті Каллева Атребатум (суч. Сілчестер (англ. Silchester — Вербова фортеця)). Жили вони по обидва боки Темзи. Їхня територія включала сучасний Гемпшир, Західний Суссекс і Суррей. Вони межували на півночі з добуннами та катувеллаунами, з яким часто ворогували, на сході — з регніями, і на півдні — з белгами.
Переміщення атребатів до Британії не було масовим. Археолог Баррі Канліфф (Barry Cunliffe) стверджує, що вони включили в себе декілька місцевих племен, можливо, з деяким белгським впливом на них. Цілком можливо, що назва «атребати», як і багато «племінних» назв в цей період, відноситься тільки до правлячого дому або династії, а не до етнічної групи. Коммій і його послідовники, після прибуття до Британії, можливо, створили центр королівства та поступово розширили свою сферу впливу, створивши прото-державу. Однак під час першої експедиції Цезаря в Британію в 55 році до н. е., після того, як римська кавалерія не змогла перетнути Ла-Манш, у Коммія була можливість забезпечити невелику групу вершників зі свого народу, що свідчить про те, що він, можливо, вже мав родичів у Британії в той час. Після цього атребати були визнані Римом.
Монети з написом «Коммій» випускалися в Каллеві з 30 років до н. е. по 20 роки до н. е. Деякі монети з грифом «COM COMMIOS»: у перекладі це виглядає як «Коммій син Коммія», і з урахуванням тривалості життя, можна прийти до висновку, що існувало два короля — батько і син під тим же ж ім'ям.
Три пізніших королі британських атребатів на монетах називали себе як сини Коммія: Тінкомар, Епілл і Веріка. Тінкомар, здається, правив спільно з батьком з 25 року до н. е. до смерті Коммія в 20 році до н. е. Після цього, Тінкомар правив північною частиною королівства з центром у Каллеві, а Епілл правив південною половиною з центром в Новіомагусі (Noviomagus — суч. Чичестер). Нумізматичні та інші археологічні дані свідчать про те, що Тінкомар був більше з про-римською позицію, ніж його батько, і Джон Крейтон (John Creighton) вважає з зображення на монетах, що він був вихований як дипломатичний заручник у Римі в імператора Августа.
У 7 році Тінкомар разом з королем триновантів та кантіїв Дубновеллауном був прохачем перед Августом через міжусобицю зі своїм братом Епіллом, який повалив Тінкомара.
Приблизно в 15 році, Епілла змінив Веріка (приблизно в той же час, король на ім'я Епілл став правителем кантіїв в Кантії (Кент)). Але царство Веріки було притиснуте розширенням катувеллаунів Кунобеліна. Каллева була захоплена братом Кунобеліна Епатіком приблизно в 25 році. Веріка відвоював деяку територію після смерті Епатіка близько 35 року, але син Кунобеліна Каратак розпочав нову військову кампанію і на початку 40-х років атребати були завойовані. Веріка втік до Риму, давши новому імператору Клавдію привід для римського завоювання Британії.
Після римського завоювання, частина земель атребатів була відділена регніям на чолі з Тиберієм Клавдієм Когідубнієм, який, можливо, був сином Веріки.

## Вожді атребатів
- Коммій Старший (Commius), (57 — 20(?) до н. е.)
- Коммій Молодший (?) (Commius), (35 — 20 до н. е.)
- Тінкомар (Tincomarus), (25 до н. е. — 7), син Коммія II
- Епілл (Eppillus), (8 — 15), брат Тінкомара, син Коммія II
- Веріка (Verica), (15 — 43), брат Епілла, син Коммія II

землі були анексовані Римською імперією

wikiname: ukwiki

title: Атребати

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Map Gallia Tribes Towns.png|thumb|right|260px|Атребати перед переселенням до Південної Британії]]

'''Атребати''' ({{lang-en|Atrebates}}) — кельтське плем'я в [[Британія|Британії]], що мігрувало з [[Галлія|Галлії]]. Назва племені зі староірландської мови означає «житель»<ref>MacBain, Alexander. (1982:§ 1) ''An Etymological Dictionary of the Gaelic Language'' Gairm Publications.</ref>. Існує припущення, що назва племені «атребати» могла бути призначена для позначення народу землі для контрасту із сусідніми прибережними [[Моріни|морінами]] — «люди моря»<ref>Wightman, Edith Mary (1985), Gallia Belgica, University of California Press, с. 29.</ref>.

== Атребати в Галлії ==
У [[Галлія|Галльський]] період атребатів вони населяли сучасний [[Артуа]] в північній [[Франція|Франції]]. Їхня столиця називалася Неметоценна (''Nemetocenna''), пізніше названа Неметакум (''Nemetacum'') або Неметакон (''Nemetacon'') ([[Неметон]]). Сьогоднішнє місто [[Аррас]], [[Па-де-Кале]]<ref>[[Альбер Доза|Albert Dauzat]] et {{iw|Charles Rostaing||fr|Charles Rostaing}}, ''Dictionnaire étymologique des noms de lieux en France'', éditions Larousse 1968. с. 29.</ref><ref>Wenceslas Kruta, ''Les Celtes : Histoire et dictionnaire'', Collection Bouquins — Robert Laffont, Paris 2000. с. 438–439.</ref> — є результатом фонетичної еволюції від «атребати» і замінив оригінальну назву в пізній Імперії. Відповідно до відомої традиції в Галлії (наприклад: [[Париж]], [[Ам'єн]], [[Лізьє]], [[Бає]] та ін.) Артуа також є результатом різних фонетичних еволюцій від «атребати».

У 57 році до н. е. атребати були частиною військового альянсу [[Белгіка|Белгіки]] контингентом в 15000 воїнів у відповідь на завоювання в Галлії [[Юлій Цезар|Юлія Цезаря]]<ref>Цезар, ''De Bello Gallico,'' 2.4</ref>. Але союз цей був недовготривалим, через що Цезар виступив проти декількох племен і домоглися їх покори.

Атребати згодом приєдналися до [[нервії]]в і [[Віромандуї|віромандуїв]] та напали на Цезаря в [[Битва на Сабісі|битві на Сабісі]], але були переможені. Таким чином, після завоювання атребатів, Юлій Цезар призначив одного зі своїх співвітчизників, [[Коммій|Коммія]] їхнім королем. Коммій брав участь у двох експедиціях Цезаря в Британію в 55 і 54 роках до н. е. і домовився про капітуляцію [[Кассівелаун]]а. В обмін на свою лояльність, йому також була надана влада над [[Моріни|морінами]]. Проте пізніше він пішов проти римлян і приєднався до повстання на чолі з [[Верцингеторикс]]ом в 52 році до н. е. Після поразки Верцингеторикса в [[Битва при Алезії|облозі Алезії]], Коммій, з метою уникнути подальших зіткнень з римлянами, уклав перемир'я з [[Марк Антоній|Марком Антонієм]], і в кінцевому результаті втік до Англії з групою послідовників. Тим не менш, він, здається, зберіг деякий вплив у Галлії: після поразки Коммія були знайдені монети з його ім'ям в парі з [[Гарманос]]ом або [[Карсіціос]]ом, які, можливо, були його синами.

Птолемей у своїй «Географії» позначав місто [[Метакум]] (Metacum) в провінції Белгіка на березі річки [[Секвана]] або [[Сена]] містом атребатів.

== Атребати в Британії ==
[[Image:Map of the Territory of the Atrebates.svg|thumb|right|220px|Територія атребатів]]
Незабаром Коммій став королем атребатів у Британії, де заснував їхнє царство з центром у місті [[Каллева|Каллева Атребатум]] (суч. [[Сілчестер]] ({{lang-en|Silchester}} — Вербова фортеця)). Жили вони по обидва боки [[Темза|Темзи]]. Їхня територія включала сучасний [[Гемпшир]], [[Західний Суссекс]] і [[Суррей]]. Вони межували на півночі з [[Добунни|добуннами]] та [[Катувеллауни|катувеллаунами]], з яким часто ворогували, на сході — з [[Регнії|регніями]], і на півдні — з [[белги|белгами]].

Переміщення атребатів до Британії не було масовим. Археолог [[Баррі Канліфф]] (Barry Cunliffe) стверджує, що вони включили в себе декілька місцевих племен, можливо, з деяким белгським впливом на них. Цілком можливо, що назва «атребати», як і багато «племінних» назв в цей період, відноситься тільки до правлячого дому або династії, а не до етнічної групи. Коммій і його послідовники, після прибуття до Британії, можливо, створили центр королівства та поступово розширили свою сферу впливу, створивши прото-[[Суверенна держава|державу]]. Однак під час першої експедиції Цезаря в Британію в 55 році до н. е., після того, як римська кавалерія не змогла перетнути [[Ла-Манш]], у Коммія була можливість забезпечити невелику групу вершників зі свого народу, що свідчить про те, що він, можливо, вже мав родичів у Британії в той час. Після цього атребати були визнані Римом.
[[Файл:England Celtic tribes - South.png|thumb|right|200px|Кельтські племена-сусіди атребатів у Британії.]]
Монети з написом «Коммій» випускалися в [[Каллева|Каллеві]] з 30 років до н. е. по 20 роки до н. е. Деякі монети з грифом «COM COMMIOS»: у перекладі це виглядає як «Коммій син Коммія», і з урахуванням тривалості життя, можна прийти до висновку, що існувало два короля — батько і син під тим же ж ім'ям.

Три пізніших королі британських атребатів на монетах називали себе як сини Коммія: [[Тінкомар]], [[Епілл]] і [[Веріка]]. Тінкомар, здається, правив спільно з батьком з 25 року до н. е. до смерті Коммія в 20 році до н. е. Після цього, Тінкомар правив північною частиною королівства з центром у Каллеві, а Епілл правив південною половиною з центром в Новіомагусі (Noviomagus — суч. [[Чичестер]]). Нумізматичні та інші археологічні дані свідчать про те, що Тінкомар був більше з про-римською позицію, ніж його батько, і [[Джон Крейтон]] ({{iw|John Creighton}}) вважає з зображення на монетах, що він був вихований як дипломатичний заручник у [[Стародавній Рим|Римі]] в імператора [[Октавіан Август|Августа]].
[[Файл:Tincomarus stater.jpg|thumb|left|100px|[[Тінкомар]] — король атребатів.]]
У 7 році Тінкомар разом з королем [[Тринованти|триновантів]] та [[Кантії (кельтське плем'я)|кантіїв]] [[Дубновеллаун]]ом був прохачем перед Августом через міжусобицю зі своїм братом Епіллом, який повалив Тінкомара.

Приблизно в 15 році, Епілла змінив Веріка (приблизно в той же час, король на ім'я Епілл став правителем [[Кантії (кельтське плем'я)|кантіїв]] в [[Кантій|Кантії]] ([[Кент]])). Але царство Веріки було притиснуте розширенням [[Катувеллауни|катувеллаунів]] [[Кунобелін]]а. Каллева була захоплена братом Кунобеліна [[Епатік]]ом приблизно в 25 році. Веріка відвоював деяку територію після смерті Епатіка близько 35 року, але син Кунобеліна [[Каратак]] розпочав нову військову кампанію і на початку 40-х років атребати були завойовані. Веріка втік до Риму, давши новому імператору [[Клавдій|Клавдію]] привід для римського завоювання Британії.

Після римського завоювання, частина земель атребатів була відділена [[Регнії|регніям]] на чолі з [[Тиберій Клавдій Когідубній|Тиберієм Клавдієм Когідубнієм]], який, можливо, був сином Веріки.

== Вожді атребатів ==
* [[Коммій|Коммій Старший]] (Commius), (57 — 20(?) до н. е.)
* Коммій Молодший (?) (Commius), (35 — 20 до н. е.)
* [[Тінкомар]] (Tincomarus), (25 до н. е. — 7), син Коммія II
* [[Епілл]] (Eppillus), (8 — 15), брат Тінкомара, син Коммія II
* [[Веріка]] (Verica), (15 — 43), брат Епілла, син Коммія II
''землі були анексовані Римською імперією''

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* Октавіан Август, ''Res Gestae Divi Augusti''
* [[Діо Кассіус]], ''Історія Рима''
* [[Секстус Юліус Фронтінус]], ''Strategemata''
* Юлій Цезар, ''[[De Bello Gallico]]''
* [[Птолемей]], ''Географія''
* Джон Крейтон, ''Coins and Power in Late Iron Age Britain'', Кембриджський Університет, 2000
* Баррі Канліфф, ''Залізна доба Британії''. Лондон: Б. T. Батсфорд/Англійська спадщина, 1995 ISBN 0713471840
* [[Шеппард Фрере]], ''Британія''. 1967, перевидано 1978, третє вид. 1987

== Посилання ==
* [http://www.roman-britain.org/people/commius.htm Commius] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20050209231200/http://www.roman-britain.org/people/commius.htm |date=9 лютого 2005 }} and the [http://www.roman-britain.org/tribes/atrebates.htm Atrebates] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20051122192643/http://www.roman-britain.org/tribes/atrebates.htm |date=22 листопада 2005 }} at [http://www.roman-britain.org Roman-Britain.org] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20031217153331/http://www.roman-britain.org/ |date=17 грудня 2003 }}
* [https://web.archive.org/web/20080725071840/http://www.romans-in-britain.org.uk/clb_tribe_atrebates.htm Atrebates] at [http://www.romans-in-britain.org.uk/ Romans in Britain]
* [http://livinghistory.co.uk/homepages/atrebates/ Atrebates Living History Group] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20050908114500/http://livinghistory.co.uk/homepages/atrebates/ |date=8 вересня 2005 }}

{{Кельтські племена}}
{{Нормативний контроль}}
[[Категорія:Стародавні народи]]
[[Категорія:Кельтські племена]]
[[Категорія:Белги]]
[[Категорія:Держави-сателіти Римської Імперії]]
[[Категорія:Стародавні народи Англії]]
[[Категорія:Племена Галлії]]
[[Категорія:Беркшир]]
[[Категорія:Гемпшир]]
[[Категорія:Історія Вілтширу]]
[[Категорія:Оксфордшир]]


text:
# Крива Береза (Білорусь)
Крива Береза (біл. вёска Крывая Бяроза) — село в складі Смолевицького району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Усяжській сільській раді, розташоване в центральній частині області.

title: Крива Береза (Білорусь)

wikitext:
{{НП
 |країна                  = {{BLR}}
 |статус                  = Село
 |українська назва        = Крива Береза
 |оригінальна назва       = {{lang-be|вёска Крывая Бяроза}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
|опис зображення = |lat_dir = N|lat_deg = 54|lat_min = 03|lat_sec = 30

  |lon_dir = E|lon_deg = 28|lon_min = 04|lon_sec = 56
  |CoordAddon             =
 |размер карты страны     = 300
 |размер карты региона    = 300
 |размер карты района     =
 |вид регіону             = Область
 |регион                  = Мінська область
 |регіон в таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   = [[Смолевицький район|Смолевицький]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =   Сільрада Білорусі{{!}}Сільська рада
|община                  = Усяжська сільська рада
 |община в таблиці        =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |year                    =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |плотность              =
  |агломерація            =
  |національний склад     = [[білоруси]]
  |конфесійний склад=
 |часовий пояс            =
 |DST                     =
 |телефонний код          = +375-17-76
 |поштовий індекс         = 222216
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = [[ЗКАТУ|Код ЗКАТУ]]
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   = Офіційна адреса
 |add2                    = 222216, Менская вобласьць,
Смалявіцкі раён,
Усяскі сельсавет
Вёска Крывая Бяроза
 |add3n                   = Телефон
 |add3                    = +375-17-76
 |add4n                   =
 |add4                    =
}}
{{Otheruses|Крива Береза}}
'''Крива Береза''' ({{lang-be|вёска Крывая Бяроза}}) — [[село]] в складі [[Смолевицький район|Смолевицького району]] [[Мінська область|Мінської області]], [[Білорусь]]. Село підпорядковане [[Усяжська сільська рада|Усяжській сільській раді]], розташоване в центральній частині області.

== Джерела ==
* «[[Міста і села Білорусі|Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах]]» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. {{ref-bl}}

== Див. також ==
* [[Адміністративний поділ Білорусі]]
* [[Список міст Білорусі]]
* [[Селища міського типу Білорусі]]
* [[Райони Білорусі]]

== Посилання ==
* [http://www.smolevichi.minsk-region.by/ Офіційний вебресурс Смолевицького району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160923210739/http://www.smolevichi.minsk-region.by/ |date=23 вересня 2016 }}
* [http://belaruscity.net/smolevichi/towns.php Про міста і села Смолевицького району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130820083045/http://belaruscity.net/smolevichi/towns.php |date=20 серпня 2013 }}

{{Усяжська сільська рада}}

{{Belarus-stub}}

[[Категорія:Села Мінської області]]
[[Категорія:Населені пункти Смолевицького району]]
[[Категорія:Усяжська сільська рада]]

title: Країна

Країна: Білорусь

Область: Мінська область

Район: Смолевицький

Сільська рада: Усяжська сільська рада

Національний склад: білоруси

Транслітерація назви: Kryvaja Biaroza

Офіційна адреса: 222216, Менская вобласьць, · Смалявіцкі раён, · Усяскі сельсавет · Вёска Крывая Бяроза


text:
# Дмитро Гординський-Антонович
Гординський–Антонович Дмитро Васильович (1857 — 29 лютого 1936; Кульчиці) — священник УГКЦ, декан Самбірський.

## Біографія
Походить з шляхетського роду Гординських–Антоновичів гербу Сас. Народився в сім'ї гербу Василя Гординського-Антоновича та Юзефи Кульчицької-Окопської-Дашинич.
В шлюбі, з донькою священника с. Молошковичі, Оленою Голодинською мав синів Ярослава (22.08.1882 — 05.07.1939), Романа (01.01.1884 р.н.), Теофіла (23.09.1887 — 17.12.1919), дочку Наталію-Марію (02.11.1888 р.н.)
У 1883 році був призначений настоятелем храму св. Параскеви в Шклі на Яворівщині, де прослужив до 1889 року.
З 1889 року о. Дмитро очолив парафію св. Флора і Лавра в Кульчицях на Самбірщині, прослужив там до самої смерті 29 лютого 1936 року.
На початку 1900–х, разом з Францом Сілецьким–Джурджом, о. Петром Сасом–Погорецьким, Андрієм Чайковським брав активну участь в створенні «Товариства руської шляхти в Галичині». Ціллю Товариства, як було вказано в Статуті затвердженого 10.V.1907 р. ч. 54835, є: «освідомлення, просвіта і піднесення добробуту руської шляхти в Галичині з виключенням всяких справ політичних» та ін. 19 вересня 1907 р. в Самборі, на зборах Товариства було вибрано президію, тоді о. Дмитро зайняв посаду першого предсідника та заступника голови 1–го відділу о. Петра Саса–Погорецького.

title: Дмитро Гординський-Антонович

wikitext:
{{Священник|ім'я=Дмитро Гординський-Антонович|Дата народження=1857|Дата смерті=29.02.1936|Місце смерті=[[Кульчиці]], [[Гміна Городище]], [[Самбірський повіт]], [[Львівське воєводство]], {{POL 2RP}}|Підданство={{AUT-HUN}}|Громадянство={{POL 2RP}}|Рукоположення=[[1881]]|Конфесія=[[УГКЦ]]}}

'''Гординський–Антонович Дмитро Васильович''' ([[1857]] — [[29 лютого]] [[1936]]; [[Кульчиці]]) — священник [[Українська греко-католицька церква|УГКЦ]], декан Самбірський.

{{Rodovid|709192}}

== Біографія ==
Походить з шляхетського роду [[Гординські|Гординських–Антоновичів]] гербу [[Сас (герб)|Сас]]. Народився в сім'ї гербу Василя Гординського-Антоновича та Юзефи Кульчицької-Окопської-Дашинич.

В шлюбі, з донькою священника с. [[Молошковичі]], Оленою Голодинською мав синів [[Антонович-Гординський Ярослав Дмитрович|Ярослава]] ([[22 серпня|22.08.]][[1882]] — [[5 липня|05.07.]][[1939]]), Романа ([[1 січня|01.01.]][[1884]] р.н.), [[Антонович-Гординський Теофіл Дмитрович|Теофіла]] ([[23 вересня|23.09.]][[1887]] — [[17 грудня|17.12.]][[1919]]), дочку Наталію-Марію ([[2 листопада|02.11.]][[1888]] р.н.)

У [[1883]] році був призначений настоятелем храму св. Параскеви в [[Шкло|Шклі]] на [[Яворівський район|Яворівщині]], де прослужив до [[1889]] року.

З [[1889]] року о. Дмитро очолив парафію св. [[Флор і Лавр|Флора і Лавра]] в [[Кульчиці|Кульчицях]] на [[Самбірський район|Самбірщині]], прослужив там до самої смерті [[29 лютого]] [[1936]] року.<ref>{{Cite web|title=Марта ТАРНАВСЬКА. Слово на вечорі НТШ-А для відзначення 90-річчя Остапа Тарнавського — Журнал «Всесвіт»|url=https://www.vsesvit-journal.com/old/content/view/411/41/|website=www.vsesvit-journal.com|accessdate=2023-05-28}}</ref>

На початку 1900–х, разом з Францом Сілецьким–Джурджом, о. Петром Сасом–Погорецьким, [[Чайковський Андрій Якович|Андрієм Чайковським]] брав активну участь в створенні [[Товариство руської шляхти|«Товариства руської шляхти в Галичині»]]. Ціллю Товариства, як було вказано в Статуті затвердженого 10.V.1907 р. ч. 54835, є: ''«освідомлення, просвіта і піднесення добробуту руської шляхти в Галичині з виключенням всяких справ політичних»'' та ін. [[19 вересня]] [[1907]] р. в [[Самбір|Самборі]], на зборах Товариства було вибрано президію, тоді о. Дмитро зайняв посаду першого предсідника та заступника голови 1–го відділу о. Петра Саса–Погорецького.<ref>{{Cite book
|title=Українська шляхта Галичини в XV-XX ст.: етносоціальний розвиток, суспільний статус, національна свідомість
|year=2018
|editor-last=Фелонюк
|editor-first=Андрій
|publisher=«ПАІС»
|location=Львів
|pages=80-85
|isbn=978-617-7065-91-2
}}</ref>

== Див. також ==

* [[Антонович-Гординський Ярослав Дмитрович]];
* [[Антонович-Гординський Теофіл Дмитрович]].

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Народились 1857]]
[[Категорія:Померли 29 лютого]]
[[Категорія:Померли 1936]]
[[Категорія:Священники УГКЦ]]

title: Загальна інформація

Смерть: 29 лютого 1936 · Кульчиці, Гміна Городище, Самбірський повіт, Львівське воєводство, II Польська Республіка

Громадянство: II Польська Республіка

Підданство: Австро-Угорщина

title: Служіння в церкві

Конфесія: УГКЦ


text:
# Подзьке сільське поселення
По́дзьке сільське поселення (рос. Подзьское сельское поселение) — муніципальне утворення у складі Койгородського району Республіки Комі, Росія. Адміністративний центр — селище Подзь.

## Населення
Населення — 1148 осіб (2017, 1286 у 2010, 1665 у 2002, 2101 у 1989).

## Склад
До складу поселення входять такі населені пункти:
| Населений пункт    | Населення, осіб (1989) | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| ------------------ | ---------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Зимовка, селище    | 509                    | 421                    | 294                    |
| Іван-Чом'я, селище | 279                    | 171                    | 118                    |
| Подзь, селище      | 1310                   | 1068                   | 872                    |
| Тиб'ю, селище      | 3                      | 5                      | 2                      |

title: Подзьке сільське поселення

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
| назва               = Подзьке сільське поселення
| розташування        =
| країна              = {{RUS}}
| регіон = [[Республіка Комі]]
| район = [[Койгородський район]]
| центр = селище [[Подзь]]
| голова = Чугаєва Ірина Олександрівна
| дата утворення =
| депутатський корпус =
| площа = 2167,16
| населення = 1148 осіб ([[2017]])
| щільність = 0,53
| населені пункти = 4 сільських нп
| поштові індекси =
| часовий пояс = [[UTC+3]]
| сайт =
}}

'''По́дзьке сільське поселення''' ({{lang-ru|Подзьское сельское поселение}}) — [[сільське поселення Росії|муніципальне утворення]] у складі [[койгородський район|Койгородського району]] [[республіка Комі|Республіки Комі]], [[Росія]]. Адміністративний центр — селище [[Подзь]].

== Населення ==
Населення — 1148 осіб ([[2017]]{{RUS-population|2017}}, 1286 у [[2010]]{{RUS-KO-census-2010}}, 1665 у [[2002]]{{RUS-KO-admin-live}}, 2101 у [[1989]]{{RUS-KO-admin2006}}).

== Склад ==
До складу поселення входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[1989]])
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Зимовка]], селище
| align="right"| 509
| align="right"| 421
| align="right"| 294
|-----
| [[Іван-Чом'я]], селище
| align="right"| 279
| align="right"| 171
| align="right"| 118
|-----
| [[Подзь]], селище
| align="right"| 1310
| align="right"| 1068
| align="right"| 872
|-----
| [[Тиб'ю]], селище
| align="right"| 3
| align="right"| 5
| align="right"| 2
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Койгородський район}}

{{Komi-geo-stub}}

[[Категорія:Поселення Койгородського району]]

title: Подзьке сільське поселення

Країна: Росія

Регіон: Республіка Комі

Район: Койгородський район

Центр: селище Подзь

Голова: Чугаєва Ірина Олександрівна

title: Основні дані

Густота населення: 0,53 осіб/км²

Населені пункти: 4 сільських нп


text:
# 8-ме тисячоліття
Восьме тисячоліття — проміжок часу від 1 січня 7001 року нашої ери до 31 грудня 8000 року нашої ери.

## Події
3 травня 7138 року — дата закінчення періоду в календарі мая, який розпочався 21 грудня 2012 року.

title: 8-ме тисячоліття

wikitext:
{{Значення|8 (значення)}}
{{Навігація для тисячоліття|8}}

'''Восьме тисячоліття''' — проміжок часу від [[1 січня]] [[7001]] року нашої ери до [[31 грудня]] [[8000]] року нашої ери.

== Події ==
[[3 травня]] [[7138]] року — дата закінчення періоду в [[календар мая|календарі мая]], який розпочався [[21 грудня]] [[2012]] року.

{{time-stub}}

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:8-ме тисячоліття|*]]
[[Категорія:Тисячоліття в майбутньому]]


text:
# Нікольський Борис Миколайович
Борис Миколайович Нікольський (9 жовтня 1931 - 19 січня 2011) — російський письменник, головний редактор журналу "Нева" у 1984-2007.
Народився 9 жовтня 1931 року в Ленінграді. Друкуватися почав в 1951 році в журналі "Смена". Перша його проза був надрукована у журналі "Юність" у 1962 році — "Повість про рядового Смородіна, сержанта Власенка і про себе". Закінчив Московський літературний інститут імені Горького. Після закінчення інституту і служби в армії працював у журналах "Костер", "Аврора". Обирався секретарем Ленінградської письменницької організації.
З 1984 по 2007 рік письменник працював головним редактором літературного журналу "Нева". При ньому в журналі був опублікований роман Володимира Дудінцева "Білий одяг", а також завершено публікація "Марта сімнадцятого" Солженіцина.
Автор понад 20 книг прози для дітей ("Армійська абетка", "Пригоди рядового Башмакова", "Веселі солдатські історії") і дорослих ("Чекаю і сподіваюся", "Формула пам'яті", "Білі кулі, чорні кулі").
Народний депутат СРСР (1989-1991) від 58-го Смольнинського округу Ленінграда. Був заступником голови Комітету ВР СРСР з питань гласності. Нагороджений орденами Дружби народів та "Знак Пошани".
Брат-близнюк — Нікольський Микола Миколайович, цитолог, академік Російської АН.
Одружений, має сина.

title: Нікольський Борис Миколайович

wikitext:
'''Борис Миколайович Нікольський''' ({{дата народження|9|10|1931}} - {{дата смерті|19|1|2011}}) — російський письменник, головний редактор журналу "Нева" у 1984-2007.

Народився [[9 жовтня]] [[1931]] року в [[Ленінград]]і. Друкуватися почав в 1951 році в журналі "Смена". Перша його проза був надрукована у журналі "Юність" у 1962 році — "Повість про рядового Смородіна, сержанта Власенка і про себе". Закінчив [[Московський літературний інститут імені Горького]]. Після закінчення інституту і служби в армії працював у журналах "Костер", "Аврора". Обирався секретарем Ленінградської письменницької організації.

З 1984 по 2007 рік письменник працював головним редактором літературного журналу "Нева". При ньому в журналі був опублікований роман Володимира Дудінцева "Білий одяг", а також завершено публікація "Марта сімнадцятого" [[Солженіцин Олександр Ісайович|Солженіцина]].

Автор понад 20 книг прози для дітей ("Армійська абетка", "Пригоди рядового Башмакова", "Веселі солдатські історії") і дорослих ("Чекаю і сподіваюся", "Формула пам'яті", "Білі кулі, чорні кулі").

[[Народний депутат СРСР]] (1989-1991) від 58-го Смольнинського округу Ленінграда. Був заступником голови Комітету ВР СРСР з питань гласності. Нагороджений орденами Дружби народів та "Знак Пошани".

Брат-близнюк — [[Нікольський Микола Миколайович]], цитолог, [[академік]] [[Російська академія наук|Російської АН]].

Одружений, має сина.

== Бібліографія ==
* Избранное. Л., 1991
* Полоса препятствий. Л.,1963, 1964, 1974
* Триста дней ожидания. М., 1964
* Дети до шестнадцати. Л., 1967
* Как узнать человека. М., 1968
* Кто охраняет небо. Л., 1968
* Как я прыгал с парашютом. Л., 1969
* Мужское воспитание. Л., 1970
* На кого работает время. М., 1970
* Рядовой Башмаков. Свердловск, 1970
* Третья дорога. Л., 1972
* Баллада о далеком гарнизоне. Л., 1972
* Что умеют танкисты. Л., 1972
* Веселые солдатские истории. Л., 1973
* Приключения рядового Башмакова. Л., 1975
* Жду и надеюсь. Л., 1976
* Как солдат стал солдатом. Л.,1979
* Кто охраняет небо. Новосибирск, 1979
* Армейская азбука. Л., 1983
* Белые шары, чёрные шары. Л., 1980
* Был ли ты счастлив? Л., 1982
* Бунт. Л., 1987
* Военная косточка. М., 1981
* Воскрешение из мёртвых. Л., 1990
* Делай, как я! Л., 1980
* День рождения. Л., 1970, 1976, 1986
* И грянул бой. Л. 1978, 1986
* Как живёт аэродром. М., 1980, 1987
* Армейская азбука. Калининград, 1988
* Пароль XX века. Л., 1987
* Повесть о солдатском бушлате. Л., 1983
* Рапорт. Л., 1978
* Саженцы сорок пятого года. Л., 1985
* Солдатская школа. Л., 1973, 1977, 1985
* Солдатские часы. Л., 1971, 1988
* Солдатский секрет. М., 1978, 1986
* Три пишем, два в уме. Л., 1978
* Формула памяти. Л. 1982, 1985
* Кремлевские миражи. СПб., 2001
* Святая простота. СПб., 2005

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20110126035650/http://www.bookcoffee.ru/page.php?id=45 Автобіографія]{{ref-ru}}

[[Категорія:Російські письменники]]
[[Категорія:Народні депутати СРСР]]
[[Категорія:Випускники Літературного інституту]]
[[Категорія:Уродженці Санкт-Петербурга]]
[[Категорія:Померли в Санкт-Петербурзі]]
[[Категорія:Кавалери ордена Дружби народів]]
[[Категорія:Кавалери ордена «Знак Пошани»]]


text:
# Едмунд Гайнес
Едмунд Гайнес (нім. Edmund Heines; 21 липня 1897, Мюнхен — 30 червня 1934, Мюнхен) — німецький політик, один з вищих керівників СА, обергруппенфюрер СА (1933).

## Біографія
Позашлюбний син служниці Гелени Марти Гайнес. У 1915 році, після закінчення гімназії та реальної гімназії, добровільно вступив в Баварську армію. У Першу світову війну служив на Західному фронті в частинах польової артилерії. Восени 1915 року отримав важке поранення в голову. У 1918 році отримав звання лейтенанта резерву.
Після війни вступив в добровольчий корпус Россбаха. У 1919 році брав участь в боях в Прибалтиці і потім в березні 1920 року — в Каппському путчі. Гергард Россбах призначив його керівником свого клубу Тіргартен. Під час путчу цей клуб служив штабу-квартирою групи Россбаха. Після провалу члени фрайкору втекли в Мекленбург і Померанію. Гайнесу був доручений контроль за товаришами, які знайшли притулок у трьох маєтках у Померанії. У липні 1920 року був співучасником розправи над Віллі Шмідтом, двадцятирічним наймитом, який хотів видати поліції схованки зброї членів фрайкору.
Гайнес втік до Мюнхена і в 1922 році став керівником місцевої групи фрайкору Россбаха. У грудні 1922 року група в повному складі перейшла в СА. Гайнес очолив командування другим батальйоном Мюнхенського полку СА і вступив в НСДАП (членський квиток № 78). У 1924 році за участь у спробі гітлерівського путчу був засуджений до 15 місяців ув'язнення. Утримувався разом з Гітлером в Ландсберзі, був достроково звільнений у вересні 1924 року. В цей час НСДАП і СА були заборонені. Гайнес став командиром другого батальйону Мюнхенського полку «Підпільного фронту», який тимчасово замінив СА.
У 1925 році після зняття заборони з НСДАП Гайнес знову вступив у партію і в СА. У 1926 році він отримав звання штандартенфюрера і керував молодіжною організацією НСДАП. 31 травня 1927 року був виключений з партії і СА як призвідник бунту Мюнхенських СА. З його точки зору, НСДАП була занадто помірною і бюрократичною.
В 1927 році в результаті спроби шантажу вбивство Віллі Шмідта набуло розголосу. У 1928 році відбувся процес, на якому Гайнес був засуджений за самосуд до 15 років позбавлення волі. Однак через слідчу помилку в 1929 році відбувся повторний процес. Цього разу Гайнес був засуджений до п'яти років позбавлення волі. 14 травня 1929 року він вийшов на свободу під заставу в розмірі 5000 рейхсмарок.
Вийшовши на свободу, Гайнес виступав на різних заходах, організованих на захист самосуду. Мюнхенський університет спочатку відмовлявся зарахувати його студентом юридичного факультету. У 1929 році знову вступивши в НСДАП і в СА, Гайнес став командиром земельного штандарту СА Мюнхен. У 1930 році він був ортсгруппенляйтером НСДАП в Мюнхені-Гайдгаузені і ад'ютантом гауляйтера Адольфа Вагнера. В вересні 1930 року був обраний депутатом рейхстагу.
Деякий час він був заступником гауляйтера Верхнього Пфальца, референтом з питань преси при Верховному командуванні СА. У травні 1931 року був призначений заступником Ернста Рема, а 31 липня 1931 року став командиром групи СА в Сілезії.
26 березня 1933 року Гайнес отримав призначення на посаду поліцай-президента Бреслау. На цій посаді відповідав за створення концентраційного табору Дюрргой, в якому були ув'язнені відомі соціал-демократи, комуністи, профспілкові діячі, адвокати і журналісти.
Навесні 1933 року Гайнес був призначений заступником гауляйтера Сілезії. 11 липня 1933 року він отримав почесне звання прусського державного радника. Рем надав йому звання обергрупенфюрера і призначив командиром обергрупи СА VIII (Сілезія).
30 червня 1934 року в ході акції «Ніч довгих ножів» Гайнес був заарештований і розстріляний.
У момент свого арешту він перебував у пансіоні Ганзельбауер на баварському курорті Бад-Вісзее, куди прибув на збори керівництва СА. Рано вранці Адольф Гітлер і Йозеф Геббельс виявили Гайнеса в одному ліжку з його особистим шофером. Пізніше ця обставина наводилася в якості пропагандистського виправдання акції на доказ того, що вона мала на меті усунення «хворобливих елементів» і «збоченців».
Заарештованих доправили до мюнхенської в'язниці Штадельгайм. За розпорядженням Гітлера Гайнес був розстріляний в той же день з п'ятьма іншими товаришами.

## Нагороди
- Залізний хрест
  - 2-го класу (11 березня 1916)
  - 1-го класу (1916)
- Хрест «За військові заслуги» (Баварія) 3-го класу з короною і мечами (11 травня 1917)
- Орден «За військові заслуги» (Баварія) 4-го класу з мечами (5 липня 1918)
- Нагрудний знак «За поранення» в чорному (1918)
- Хрест Россбаха 1-го класу
- Бойова руна (1932)
- Почесний кут старих бійців (лютий 1934)

title: Едмунд Гайнес

wikitext:
{{Особа
|жінка =
|оригінал імені = {{lang-de|Edmund Heines}}
|зображення =
|дата народження =
|місце народження =
|дата смерті =
|місце смерті =
|поховання =
|громадянство =
|національність =
|військове звання = [[Обергруппенфюрер]]
|партія =
|нагороди = {{(!}}
{{!}}{{Залізний хрест 1-го класу}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу}}{{!!}}{{Хрест «За заслуги» (Баварія)}}
{{!}}-
{{!}}{{Орден «За військові заслуги» 4-го класу (Баварія)}}{{!!}}{{За поранення (чорний нагрудний знак Німецької імперії)}}
{{!}}-
{{!}}{{Почесний кут старих бійців}}
{{!)}}
}}
'''Едмунд Гайнес''' ({{lang-de|Edmund Heines}}; [[21 липня]] [[1897]], [[Мюнхен]] — [[30 червня]] [[1934]], [[Мюнхен]]) — німецький політик, один з вищих керівників [[СА]], [[обергруппенфюрер]] СА (1933).

== Біографія ==
Позашлюбний син служниці Гелени Марти Гайнес. У 1915 році, після закінчення гімназії та реальної гімназії, добровільно вступив в Баварську армію. У Першу світову війну служив на Західному фронті в частинах польової артилерії. Восени 1915 року отримав важке поранення в голову. У 1918 році отримав звання лейтенанта резерву.

Після війни вступив в [[добровольчий корпус Россбаха]]. У 1919 році брав участь в боях в Прибалтиці і потім в березні 1920 року — в [[Каппський заколот|Каппському путчі]]. [[Гергард Россбах]] призначив його керівником свого клубу Тіргартен. Під час путчу цей клуб служив штабу-квартирою групи Россбаха. Після провалу члени [[фрайкор]]у втекли в Мекленбург і Померанію. Гайнесу був доручений контроль за товаришами, які знайшли притулок у трьох маєтках у Померанії. У липні 1920 року був співучасником розправи над Віллі Шмідтом, двадцятирічним наймитом, який хотів видати поліції схованки зброї членів фрайкору.

Гайнес втік до Мюнхена і в 1922 році став керівником місцевої групи фрайкору Россбаха. У грудні 1922 року група в повному складі перейшла в [[СА]]. Гайнес очолив командування другим батальйоном Мюнхенського полку СА і вступив в [[НСДАП]] (членський квиток № 78). У 1924 році за участь у спробі гітлерівського путчу був засуджений до 15 місяців ув'язнення. Утримувався разом з Гітлером в Ландсберзі, був достроково звільнений у вересні 1924 року. В цей час НСДАП і СА були заборонені. Гайнес став командиром другого батальйону Мюнхенського полку «Підпільного фронту», який тимчасово замінив СА.

У 1925 році після зняття заборони з НСДАП Гайнес знову вступив у партію і в СА. У 1926 році він отримав звання штандартенфюрера і керував молодіжною організацією НСДАП. 31 травня 1927 року був виключений з партії і СА як призвідник бунту Мюнхенських СА. З його точки зору, НСДАП була занадто помірною і бюрократичною.

В 1927 році в результаті спроби шантажу вбивство Віллі Шмідта набуло розголосу. У 1928 році відбувся процес, на якому Гайнес був засуджений за самосуд до 15 років позбавлення волі. Однак через слідчу помилку в 1929 році відбувся повторний процес. Цього разу Гайнес був засуджений до п'яти років позбавлення волі. 14 травня 1929 року він вийшов на свободу під заставу в розмірі 5000 рейхсмарок.

Вийшовши на свободу, Гайнес виступав на різних заходах, організованих на захист самосуду. Мюнхенський університет спочатку відмовлявся зарахувати його студентом юридичного факультету. У 1929 році знову вступивши в НСДАП і в СА, Гайнес став командиром земельного штандарту СА Мюнхен. У 1930 році він був ортсгруппенляйтером НСДАП в Мюнхені-Гайдгаузені і ад'ютантом [[гауляйтер]]а [[Адольф Вагнер|Адольфа Вагнера]]. В вересні 1930 року був обраний депутатом рейхстагу.

Деякий час він був заступником гауляйтера Верхнього Пфальца, референтом з питань преси при Верховному командуванні СА. У травні 1931 року був призначений заступником [[Ернст Рем|Ернста Рема]], а 31 липня 1931 року став командиром групи СА в Сілезії.

26 березня 1933 року Гайнес отримав призначення на посаду поліцай-президента [[Бреслау]]. На цій посаді відповідав за створення [[Концентраційний табір|концентраційного табору]] [[Дюрргой]], в якому були ув'язнені відомі соціал-демократи, комуністи, профспілкові діячі, адвокати і журналісти.

Навесні 1933 року Гайнес був призначений заступником гауляйтера Сілезії. 11 липня 1933 року він отримав почесне звання прусського державного радника. Рем надав йому звання обергрупенфюрера і призначив командиром обергрупи СА VIII (Сілезія).

30 червня 1934 року в ході акції «<nowiki/>[[Ніч довгих ножів]]<nowiki/>» Гайнес був заарештований і розстріляний.

У момент свого арешту він перебував у пансіоні Ганзельбауер на баварському курорті [[Бад-Вісзее]], куди прибув на збори керівництва СА. Рано вранці [[Адольф Гітлер]] і [[Йозеф Геббельс]] виявили Гайнеса в одному ліжку з його особистим шофером. Пізніше ця обставина наводилася в якості пропагандистського виправдання акції на доказ того, що вона мала на меті усунення «хворобливих елементів» і «збоченців».

Заарештованих доправили до мюнхенської в'язниці [[Штадельгайм (в'язниця)|Штадельгайм]]. За розпорядженням Гітлера Гайнес був [[розстріл]]яний в той же день з п'ятьма іншими товаришами.

== Нагороди ==

* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]]
** 2-го класу (11 березня 1916)
** 1-го класу (1916)
* [[Хрест «За військові заслуги» (Баварія)]] 3-го класу з короною і мечами (11 травня 1917)
* [[Орден «За військові заслуги» (Баварія)]] 4-го класу з мечами (5 липня 1918)
* [[Нагрудний знак «За поранення»]] в чорному (1918)
* [[Хрест Россбаха]] 1-го класу
* [[Бойова руна]] (1932)
* [[Почесний кут старих бійців]] (лютий 1934)

== Література ==

* Klee, Ernst: Das Personenlexikon zum Dritten Reich: Wer war was vor und nach 1945. S. Fischer Verlag, Frankfurt am Main 2003.
* Eberle, Henrik: Hitlers Weltkriege: Wie der Gefreite zum Feldherrn wurde. Hoffmann und Campe, Hamburg 2014.
* Miller, Michael D. and Schulz, Andreas (2012). ''Gauleiter: The Regional Leaders of the Nazi Party and Their Deputies, 1925—1945 (Herbert Albreacht-H. Wilhelm Huttmann)-Volume 1'', R. James Bender Publishing. ISBN 978-1932970210

== Примітки ==
{{DEFAULTSORT:Гайнес Едмунд}}
[[Категорія:Німецькі військовики Першої світової війни]]
[[Категорія:Члени Фрайкору]]
[[Категорія:Учасники Каппського заколоту]]
[[Категорія:Члени НСДАП]]
[[Категорія:Обергруппенфюрери СА]]
[[Категорія:Депутати рейхстагу (Веймарська республіка)]]
[[Категорія:Депутати рейхстагу (Третій Рейх)]]
[[Категорія:Страчені німці]]
[[Категорія:Розстріляні в Третьому Рейху]]
[[Категорія:ЛГБТ-персоналії НСДАП]]
[[Категорія:ЛГБТ-військовики]]

title: нім. Edmund Heines

Народився: 21 липня 1897 · Мюнхен, Німецький Райх

Помер: 30 червня 1934 (36 років) · Munich Prisond, Мюнхен, Німецький Райх · ·вогнепальна рана

Поховання: Західний цвинтар (Мюнхен)d

Країна: Німеччина

Діяльність: політик

Знання мов: німецька

Учасник: Перша світова війна

Членство: СА

Посада: депутат Рейхстагу Веймарської республікиd і депутат рейхстагу Третього рейхуd

Військове звання: Обергруппенфюрер

Партія: Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини

Брати, сестри: Hermine von Parishd

Нагороди: | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | Військовий хрест «За заслуги» (Баварія) | | Орден «За військові заслуги» 4-го класу (Баварія) | За поранення (нагрудний знак) | | | Почесний кут старих бійців | | |

title: Брати, сестри

Залізний хрест 1-го класу: Залізний хрест 2-го класу · Військовий хрест «За заслуги» (Баварія)

Орден «За військові заслуги» 4-го класу (Баварія): За поранення (нагрудний знак)


text:
# Шматцин
Шматцин (нім. Schmatzin) — громада в Німеччині, розташована в землі Мекленбург-Передня Померанія. Входить до складу району Передня Померанія-Грайфсвальд. Складова частина об'єднання громад Цюссов.
Площа — 17,65 км2. Населення становить 280 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Шматцин

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Шматцин
| місцева_назва       = Schmatzin
| тип_НП              = громада
| зображення          = Schlatkow-Kirche-0704o-01.JPG
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| карта               = Schmatzin_in_VG.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Шматцин на карті району
| земля               = [[Мекленбург-Передня Померанія]]
| округ               =
| район               = [[Передня Померанія-Грайфсвальд]]
| об'єднання громад = [[Цюссов (об'єднання громад)|Цюссов]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 19
| площа               = 17.65
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-MV||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-MV||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-MV|13075125}}
| latd=53 | latm=55| lats=
| longd=13| longm=33| longs=
| розміщення_підпису = left
| поштовий_код        = 17390
| телефонний_код      = 039724
| стат_код            = 13 0 75 125
| авто_номер          = VG
| вебсайт             = [http://www.amt-zuessow.de/ www.amt-zuessow.de]
}}
'''Шматцин''' ({{lang-de|Schmatzin}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Мекленбург-Передня Померанія]]. Входить до складу району [[Передня Померанія-Грайфсвальд]]. Складова частина [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Цюссов (об'єднання громад)|Цюссов]].

Площа — 17,65 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-MV|13075125}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-MV||дата}}).

== Галерея ==
{{center|<gallery>Файл:Schmatzin-Inspektorhaus-0603r-19.JPG|
Файл:Schmatzin Schlatkow Skulptur Treffpunkt.JPG|
Файл:Schlatkow-Dorfkirche-0704o-13.JPG|
Файл:Wolfradshof-Gutshaus-277.JPG|
Файл:Schmatzin-Fuchsberg-Hügelgrab-0603r-29.JPG|
</gallery>}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Schmatzin}}
* [http://www.amt-zuessow.de/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171108205648/http://www.amt-zuessow.de/ |date=8 листопада 2017 }} {{ref-de}}

{{Район Передня Померанія-Грайфсвальд}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Мекленбургу-Передньої Померанії]]

title: — громада —

— громада —: Вид Шматцин

title: Координати: 53°55′ пн. ш. 13°33′ сх. д. / 53.917° пн. ш. 13.550° сх. д.

Земля: Мекленбург-Передня Померанія

Район: Передня Померанія-Грайфсвальд

Об'єднання громад: Цюссов

Населення (31 грудня 2020)

Шматцин на карті району

ШматцинРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Херла
Херла (рум. Herla) — село у повіті Сучава в Румунії. Входить до складу комуни Слатіна.
Село розташоване на відстані 334 км на північ від Бухареста, 29 км на південний захід від Сучави, 123 км на захід від Ясс.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 1338 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Херла

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Херла
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Herla''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Сучава
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Слатіна (комуна)|Слатіна]]
 | код_SIRUTA          = 150285
 | широта              = 47.4429
 | довгота             = 26.0125
 | висота              = 473
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 1338
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 727492
}}
'''Херла''' ({{lang-ro|Herla}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Сучава (повіт)|Сучава]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Слатіна (комуна)|Слатіна]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 334 км на північ від [[Бухарест]]а, 29 км на південний захід від [[Сучава|Сучави]], 123 км на захід від [[Ясси|Ясс]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:1338}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Сучава]]

title: Херла · Herla

Повіт: Сучава

Комуна: Слатіна

Телефонний код: +40 230 (Romtelecom, TR) · +40 330 (інші оператори)


text:
# 3763 Цяньсюесень
3763 Цяньсюесень (3763 Qianxuesen) — астероїд головного поясу, відкритий 14 жовтня 1980 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,609.

title: 3763 Цяньсюесень

wikitext:
{{Планета
| назва = 3763 Цяньсюесень
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Обсерваторія Червона Гора]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Цзицзіньшань]]
| дата відкриття = [[14 жовтня]] [[1980]]
| метод відкриття =
| на честь = [[Цянь Сюесень]]
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1980 TA6'''
1928 HE
1931 AG
1955 DD
1955 HB
1970 SA1
1973 SC5
1983 RP9
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|3763|2014.05.16|2012.05.01}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,488121553996 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,016596982466 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,252359268231 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,104673481309
| орбітальний період = 1234,681452773 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,291573182047 °/д
| середня аномалія = 166,9840044320°
| нахил орбіти = 7,022715552548°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 23,19120410558°
| арг_перицентру = 169,9287017407°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання = 3,884 год
| стандартна величина = 12,4
| спектр_тип =
}}

'''3763 Цяньсюесень''' (3763 Qianxuesen) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[14 жовтня]] [[1980]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,609.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Цяньсюесень}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (3701-3800)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|3763}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|3762 Amaravella|3764 Holmesacourt}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1980]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 3763 Цяньсюесень

Відкривач: Обсерваторія Червона Гора

Місце відкриття: Обсерваторія Цзицзіньшань

Дата відкриття: 14 жовтня 1980

title: Позначення

Названа на честь: Цянь Сюесень

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Література до знаменних і пам'ятних дат Тернопільщини
Література до знаменних і пам'ятних дат Тернопільщини — щорічний бібліографічний список. Видавала від 1967 Тернопільська обласна бібліотека імені Затонського (нині Тернопільська обласна універсальна наукова бібліотека).
Подано перелік основних ювілейних і пам'ятних дат року, інформацію про визначні події, уродженців та видатних людей, чиї життя й діяльність пов'язані з Тернопільщиною, рекомендовану літературу. Додатково опубліковано перелік дат і подій, не вміщених в основному списку.
Від 1991 виходить під назвою «Література до знаменних і пам'ятних дат Тернопільщини».

wikitext:
'''Література до знаменних і пам'ятних дат [[Тернопільська область|Тернопільщини]]''' — щорічний бібліографічний список. Видавала від [[1967 у Тернопільській області|1967]] Тернопільська обласна бібліотека імені Затонського (нині [[Тернопільська обласна універсальна наукова бібліотека]]).

Подано перелік основних ювілейних і пам'ятних дат року, інформацію про визначні події, уродженців та видатних людей, чиї життя й діяльність пов'язані з Тернопільщиною, рекомендовану літературу. Додатково опубліковано перелік дат і подій, не вміщених в основному списку.

Від [[1991 у Тернопільській області|1991]] виходить під назвою «Література до знаменних і пам'ятних дат Тернопільщини».

== Джерела ==
* {{ТЕС|2|379|Моліцька Г.|«Література до знаменних і пам'ятних дат Тернопільщини»}}

== Посилання ==
* [http://www.library.te.ua/vydannya/bibliograf/ Бібліографічні покажчики] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160725134249/http://library.te.ua/vydannya/bibliograf/ |date=25 липня 2016 }} Сайт ТОУНБ.

[[Категорія:Книги про Тернопільську область]]
[[Категорія:Друковані видання, засновані 1967]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1967]]


text:
# Нові Каниці
Нові Каниці (пол. Nowe Kanice) — село в Польщі, у гміні Окса Єнджейовського повіту Свентокшиського воєводства.
Населення — 143 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Келецького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура на день 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 81      | 22                 | 52               | 7                    |
| Жінки    | 62      | 9                  | 39               | 14                   |
| Разом    | 143     | 31                 | 91               | 21                   |

title: Нові Каниці

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Нові Каниці
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Nowe Kanice}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Свентокшиське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Єнджейовський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Окса{{!}}Окса
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 143
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 41
|поштовий індекс        = 28-363<ref name = "poczta">{{cite web |url=http://www.poczta-polska.pl/hermes/uploads/2013/02/spispna.pdf?84cd58 |назва=Oficjalny Spis Pocztowych Numerów Adresowych |автор= |дата=січень 2013 |вебсайт= |видавець=Poczta Polska S.A. |сторінки=824 |url-архіву=https://web.archive.org/web/20160304073948/http://poczta-polska.pl/hermes/uploads/2013/02/spispna.pdf?84cd58 |дата-архіву=2016-03-04 |мертвий-url=dead |дата-доступу=24 листопада 2018 року }}</ref>
|автомобільний код      = TJE
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0256455
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Нові Каниці''' ({{lang-pl|Nowe Kanice}}) — село в Польщі, у [[Окса (гміна)|гміні Окса]] [[Єнджейовський повіт|Єнджейовського повіту]] [[Свентокшиське воєводство|Свентокшиського воєводства]].
Населення — {{formatnum:143}} {{МНОЖИНА:143|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Келецьке воєводство|Келецького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура на день 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=81 |ЧолПре=22 |ЧолПрац=52 |ЧолПост=7
|Жін=62 |ЖінПре=9 |ЖінПрац=39 |ЖінПост=14
|Разом=143 |РазомПре=31 |РазомПрац=91 |РазомПост=21
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url=https://danepubliczne.gov.pl/dataset/ea76a817-702b-465b-a12d-4ebba27d6fb3/resource/64abe576-8dc9-4f77-a4c6-d36462c32518/download/1miejscowosciludnoscnsp2011.xlsx
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Окса}}

[[Категорія:Села Єнджейовського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Свентокшиське воєводство

Повіт: Єнджейовський повіт

Гміна: Окса

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: TJE

OSM: ↑2897411 ·R (Ґміна Окса)


text:
# Еталон смерекового високогірного насадження
Еталон смерекового високогірного насадження — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення. Об'єкт розташований на території Надвінянського району Івано-Франківської області, Річанське лісництво, квартал 7, виділ 34.
Площа — 2,5000 га, статус отриманий у 1993 році.

wikitext:
{{Природоохоронна територія
 | назва               = Еталон смерекового високогірного насадження
 | категорія МСОП      =
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | ширина_зображення   = 300px
 | мапа                =
 | підпис              =
 | ширина_мапи         =
 | локатор_x           =
 | локатор_y           =
 | розташування        = [[Україна]],
[[Івано-Франківська область]],
 [[Надвірнянський район]]
 | найближче_місто     =
 |lat_degrees          =  | lat_minutes  =  | lat_seconds  =  | lat_direction  = N
 |long_degrees         =  | long_minutes =  | long_seconds =  | long_direction = E
 | площа               = 2,5000
 | водні об'єкти       =
 | заснований          = 1993
 | число_відвідувачів  =
 | рік_відвідувачів    =
 | керуюча_організація = ДП «Надвірнянський держлісгосп»
 | Карта розташування  = Україна Івано-Франківська область
}}

'''Еталон смерекового високогірного насадження''' — [[ботанічна пам'ятка природи]] місцевого значення. Об'єкт розташований на території [[Надвірнянський район|Надвінянського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]], Річанське лісництво, квартал 7, виділ 34.

Площа — 2,5000 га, статус отриманий у 1993 році.

== Джерела ==
* {{Список ОПЗФ України2}}
* Рішення обласної ради від 15.07.93

{{Природно-заповідний фонд Надвірнянського району}}
{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Ботанічні пам'ятки природи Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1993]]

Країна: Україна

Розташування: Україна, · Івано-Франківська область, · Надвірнянський район

Оператор: ДП «Надвірнянський держлісгосп»


text:
# Красилівська сільська рада (Ставищенський район)
| Красилівська сільська рада — колишній орган місцевого самоврядування у Ставищенському районі Київської області з адміністративним центром у с. Красилівка. Історична дата утворення: 19 липня 1994 року. Сільській раді були підпорядковані населені пункти: - с. Красилівка |

## Склад ради
Рада складалася з 16 депутатів та голови.

### Керівний склад ради
| ПІБ                        | Основні відомості                              | Дата обрання | Дата звільнення |
| -------------------------- | ---------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Орлівський Леонід Петрович | Сільський голова, 1959 року народження, освіта | 26.03.2006   | 31.10.2010      |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Красилівська сільська рада
   | будівля             = Красилівка (Ставищенський р-н). Сільрада.jpg
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Київська область]]
   | район               = {{Кв-Ст}}
   | центр               = с. [[Красилівка (Ставищенський район)|Красилівка]]
   | голова              =
   | кількість членів    = 16
   | код КОАТУУ          = 3224283600
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=14656 Красилівська сільська рада]
   | площа               = 35,784
   | населення           = 1010 ''(станом на 2001 рік)''
   | щільність           = 28,22
   | населені пункти     = с. [[Красилівка (Ставищенський район)|Красилівка]]
   | поштовий індекс     = 09445
   | телефонний код      = 4564
   | адреса              = 09445, Київська обл., Ставищенський р-н, с.Красилівка, вул.Леніна,35
| вебсторінка         =
  }}
{{Otheruses|Красилівська сільська рада}}
{|
| valign="top" | '''Красилівська сільська рада''' — колишній [[орган місцевого самоврядування]] у [[Ставищенський район|Ставищенському районі]] [[Київська область|Київської області]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Красилівка (Ставищенський район)|Красилівка]].

== Загальні відомості ==
Історична дата утворення: [[19 липня]] [[1994]] року.

== Населені пункти ==
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
* с. [[Красилівка (Ставищенський район)|Красилівка]]
| width="30%" | __TOC__
|}

== Склад ради ==
Рада складалася з 16 депутатів та голови.

=== Керівний склад ради ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Орлівський Леонід Петрович
| Сільський голова, 1959 року народження, освіта
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|}
''Примітка: таблиця складена за даними джерела''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=1443&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=14656 Картка ради на сайті Верховної Ради України]

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Ставищенського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Ставищенського району]]

title: Основні дані

Область: Київська область

Район: Ставищенський район

Адм. центр: с. Красилівка

Облікова картка: Красилівська сільська рада

title: Склад

title: Територія та населення

Населення: 1010 (станом на 2001 рік)

Густота: 28,22 осіб/км²

Населені пункти: с. Красилівка

title: Контактні дані


text:
# Гребля Ваді-Калбох
Гребля Ваді-Калбох (Wadi Kalboh) — інженерна споруда на півночі Оману.
У другій половині 20 століття зростання населення Оману та розширення поливного землеробства почало призводити до виснаження водоносних горизонтів, що на тлі пустельного клімату були головним джерелом прісної води в країні. Як наслідок, розробили програму їх поповнення шляхом спорудження численних гребель, які б утримували воду під час короткочасних дощів та забезпечували максимальне всотування води у алювіальні породи русла.
У середині 2010-х ввели в дію греблю такого призначення у Ваді-Калбох, за кілька кілометрів на північний захід від міста Нізва. Ця насипна споруда з ядром із пластичного бетону має висоту 19 (за іншими даними — 18) метрів, довжину 310 метрів та ширину по гребеню 6 метрів.
Більшу частину споруди займає водопереливна секція із бетонним покриттям довжиною біля 200 метрів.
За проєктом споруда має затримувати воду у сховищі із нормальним коливанням рівня між позначками 569 та 584,7 метра над рівнем моря (висота гребеня греблі 588,4 НРМ).

title: Гребля Ваді-Калбох

wikitext:
{{Location map+ | Оман
| width = 300
| caption = Місце розташування греблі
| relief = 1
| places =
{{Location map~ | Оман
    | label = '''Калбох'''
    | label_size =
    | position = bottom
    | background =
    | mark = Red pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 22 | lat_min = 57 | lat_sec    = 58 | lat_dir = N
    | lon_deg = 57 | lon_min = 29 | lon_sec    = 51 | lon_dir = E
  }}
}}

'''Гребля Ваді-Калбох (Wadi Kalboh)''' — інженерна споруда на півночі Оману.

У другій половині 20 століття зростання населення Оману та розширення поливного землеробства почало призводити до виснаження водоносних горизонтів, що на тлі пустельного клімату були головним джерелом прісної води в країні. Як наслідок, розробили програму їх поповнення шляхом спорудження численних гребель, які б утримували воду під час короткочасних дощів та забезпечували максимальне всотування води у алювіальні породи русла.

У середині 2010-х ввели в дію греблю такого призначення у Ваді-Калбох, за кілька кілометрів на північний захід від міста Нізва. Ця насипна споруда з ядром із пластичного бетону має висоту 19 (за іншими даними — 18) метрів, довжину 310 метрів та ширину по гребеню 6 метрів.

Більшу частину споруди займає водопереливна секція із бетонним покриттям довжиною біля 200 метрів.

За проєктом споруда має затримувати воду у сховищі із нормальним коливанням рівня між позначками 569 та 584,7 метра над рівнем моря (висота гребеня греблі 588,4 НРМ).<ref>{{Cite web|url=http://www.alamargroup.com/projectdetails.aspx?id=138&sid=6|title=projectdetails|url-status=dead}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.idc-online.com/technical_references/pdfs/civil_engineering/constructing_dams_globally_dams.pdf|title=civil_engineering/constructing_dams_globally}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Греблі Оману|К]]


text:
# Кулак (рука)
Кулак — стиснені разом пальці кисті (або руки).
Застосовується в основному для завдання удару. При ударі передньою частиною кулака основний удар наноситься кісточками середнього і вказівного пальця.
Однак у деяких китайських бойових мистецтвах, використовують при ударі кісточки середнього та підмізинного пальців і мізинця. Більш травмонебезпечний для кисті, можна вибити мізинець, проте при хорошій набиванні, людина здатна завдавати удару і так.

## Інші значення
- Як символ, кулак служить для вираження погрози.
- Кулак, піднятий вгору пальцями вперед — знак солідарності.
- У літературі і ЗМІ: «вдарити кулаком по столу».
- У фільмах — «Кулак помсти», «Кулак люті» тощо.

title: Кулак (рука)

wikitext:
{{Інші значення|Кулак}}
[[Файл:Raised fist.jpg|thumb|200 px]]
'''Кулак''' — стиснені разом пальці кисті (або руки).

Застосовується в основному для завдання удару. При ударі передньою частиною кулака основний удар наноситься кісточками середнього і вказівного пальця.

Однак у деяких китайських бойових мистецтвах, використовують при ударі кісточки середнього та підмізинного пальців і мізинця. Більш травмонебезпечний для кисті, можна вибити мізинець, проте при хорошій набиванні, людина здатна завдавати удару і так.

== Інші значення ==
* Як символ, кулак служить для вираження погрози.
* Кулак, піднятий вгору пальцями вперед — знак солідарності.
* У літературі і [[Засоби масової інформації|ЗМІ]]: «вдарити кулаком по столу».
* У фільмах — «Кулак помсти», «[[Кулак люті]]» тощо.

== Посилання ==
* [http://encyclopedia.kiev.ua/vydaniya/files/use/second_book/part1.pdf Кулак, п'ястук] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161109173417/http://encyclopedia.kiev.ua/vydaniya/files/use/second_book/part1.pdf |date=9 листопада 2016 }} // {{УМЕ6|сторінки=785}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Анатомія людини]]


text:
# Камінь Суено
Камінь Суено (англ. Sueno's Stone) — менгір-стела епохи піктів, найбільший піктський камінь у Шотландії. Камінь У 1990-х роках був поміщений у броньований скляний корпус для захисту від будь-якого виду вандалізму та ерозії.
Камінь знаходиться на північному сході Шотландії у місті Форрес. Камінь 6,5 м у висоту та 1,35 м. в ширину. Це свого роду «Траянова колона» піктів. На одній стороні каменю висічений кельтський хрест, а на іншій — більше сотні фігурок воїнів.
Верхня частина каменю сильно пошкоджена ерозією. Тут видно силуети трьох фігур, що стоять схрестивши руки на грудях. Можливо, цих фігур було п'ять, але, може бути, вони символізують собою Святу Трійцю або бога війни. Нижче показаний збір кінноти, ще нижче зображений король у супроводі чотирьох охоронців. У середній третині каменю показана сама битва. Герої ведуть поєдинок, за ними стежать воїни. Воїни озброєні мечами, слідують за лучниками, а лучники йдуть за кіннотою, зображеної схематично через нестачу місця. Але, може бути це бойові собаки, яких ведуть поводирі. Кельтські священики з жезлами дзвонять у кельтський прямокутний дзвін. Поруч лежать сім страчених: тіла і відсічені голови.
На нижній третині каменю зображено переслідування переможцями переможених. Тут ми бачимо ще більше відрубаних голів. Одна голова поміщена в клітку для публічного показу.
Камінь датується IX ст. Існує безліч припущень щодо зображеного на камені. Загальний стиль і ряд деталей дозволяють припустити, що цей камінь поставлений після сходження на престол Коннета МакАльпіна. Однак виготовляли цей камінь явно пікти. Інший варіант: тут показані дві битви за участю самого Альпіна, його перша перемога і подальше поразку. Тоді голова в клітці належить самому Альпіну.

title: Камінь Суено

wikitext:
{{визначна пам'ятка
|тип           =
|назва         = Камінь Суено
|місцева назва = {{lang-en|Sueno's Stone}}
|зображення    = Forres sueno.jpg
|розмір        = 250пкс
|підпис        =
|статус        =
|країна        = [[Шотландія]]
|розташування  =
|координати    =
|адреса        =
|конфесія      =
|єпархія       =
|орденська приналежність =
|тип монастиря           =
|тип будівлі             =
|архітектурний стиль     =
|автор проєкту           =
|архітектор              =
|будівник                =
|скульптор               =
|художник                =
|матеріал                = [[Древній червоний пісковик]]
|висота                  = 6,5 м
|побудовано на кошти     =
|засновник               =
|перша згадка            =
|заснування              =
|прийнято рішення про будівництво =
|закладено перший камінь =
|початок будівництва     =
|закінчення будівництва  =
|установлений            =
|відомі мешканці         =
|реліквії                =
|настоятель              =
|стан                    =
|сайт                    =
|карта                   =
|підпис карти            =
|карта розташування      = Шотландія
}}
'''Камінь Суено''' ({{lang-en|Sueno's Stone}}) — [[менгір]]-[[стела]] епохи [[пікти|піктів]], найбільший піктський камінь у Шотландії. Камінь У 1990-х роках був поміщений у броньований скляний корпус для захисту від будь-якого виду вандалізму та ерозії.

Камінь знаходиться на північному сході Шотландії у місті Форрес. Камінь 6,5 м у висоту та 1,35 м. в ширину<ref>{{citation | last=Jackson | first=Anthony | year=1984 | title=The symbol stones of Scotland: a social anthropological resolution of the problem of the Picts | publisher=Orkney Press | isbn=978-0-907618-10-2|page=165 }}</ref><ref name="Castle2010">{{cite book|author=Alan Castle|title=Speyside Way|url=https://books.google.com/books?id=Hv2UVb2LOA4C&pg=PA187|accessdate=16 липня 2011|year=2010|publisher=Cicerone Press Limited|isbn=978-1-85284-606-0|pages=187–}}</ref>. Це свого роду «Траянова колона» піктів. На одній стороні каменю висічений кельтський хрест, а на іншій — більше сотні фігурок воїнів.

Верхня частина каменю сильно пошкоджена ерозією. Тут видно силуети трьох фігур, що стоять схрестивши руки на грудях. Можливо, цих фігур було п'ять, але, може бути, вони символізують собою Святу Трійцю або бога війни. Нижче показаний збір кінноти, ще нижче зображений король у супроводі чотирьох охоронців. У середній третині каменю показана сама битва. Герої ведуть поєдинок, за ними стежать воїни. Воїни озброєні мечами, слідують за лучниками, а лучники йдуть за кіннотою, зображеної схематично через нестачу місця. Але, може бути це бойові собаки, яких ведуть поводирі. Кельтські священики з жезлами дзвонять у кельтський прямокутний дзвін. Поруч лежать сім страчених: тіла і відсічені голови.

На нижній третині каменю зображено переслідування переможцями переможених. Тут ми бачимо ще більше відрубаних голів. Одна голова поміщена в клітку для публічного показу.

Камінь датується IX ст. Існує безліч припущень щодо зображеного на камені. Загальний стиль і ряд деталей дозволяють припустити, що цей камінь поставлений після сходження на престол [[Кеннет I|Коннета МакАльпіна]]. Однак виготовляли цей камінь явно пікти. Інший варіант: тут показані дві битви за участю самого Альпіна, його перша перемога і подальше поразку. Тоді голова в клітці належить самому Альпіну.

== Примітки ==
{{reflist}}
== Література ==
* Duncan, A.A.M., ''The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence.'' Edinburgh University Press, Edinburgh, 2002. {{ISBN|0-7486-1626-8}}
* Foster, Sally M., ''Picts, Gaels and Scots: Early Historic Scotland.'' Batsford, London, 2004. {{ISBN|0-7134-8874-3}}
* Henderson, George & Isabel Henderson, ''The Art of the Picts: Sculpture and Metalwork in Early Medieval Scotland.'' Thames & Hudson, London, 2004. {{ISBN|0-500-23807-3}}
* Jackson, Anthony, "Further Thoughts on Sueno's Stone" in W.D.H. Sellar (ed.) ''Moray: Province and People.'' The Scottish Society for Northern Studies, Edinburgh, 1993. {{ISBN|0-9505994-7-6}}
* Oram, Richard., ''Moray& Badenoch, A Historical Guide'', Edinburgh, 1996.  {{ISBN|1-874744-46-7}}
* Sellar, W.D.H., "Sueno's Stone and its Interpreters" in W.D.H. Sellar (ed.) op. cit.

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Історія Шотландії]]
[[Категорія:Пам'ятники Шотландії]]
[[Категорія:Скульптура середньовіччя]]

title: Камінь Суено

Тип: Піктське каміння

Статус спадщини: scheduled monument d [ 1 ]

Країна: Шотландія : ISO3166-1 alpha-3: GBR ; ISO3166-1 цифровий: 826 ; , ISO3166-2: GB-UKM

Розташування: Морей [ 1 ]

Матеріал: Древній червоний пісковик


text:
# Тернопільська обласна бібліотека для дітей
Тернопільська обласна бібліотека для дітей — культурно-освітня, науково-інформаційна установа. Підпорядкована Міністерству культури і мистецтва України. Заснована у січні 1940.
Обслуговує дітей, підлітків і організаторів дитячого читання. Бібліотека щорічно обслуговує 12,5 тис. користувачів.
Розташована на вулиці Коперника, 17. Працює з 10.00 до 18.00. Вихідний: субота.

## Історія
Тернопільську обласну бібліотеку для дітей було засновано 27 січня 1940 року з читальнею на 150 місць. Книжковий фонд тоді нараховував 4500 примірників документів.
У 1963 році бібліотека отримала назву Державної обласної бібліотеки для дітей і була переведена в нове приміщення по вул. Коперника, 17, де працює донині.

## Структура

#### Сектор літератури іноземними мовами
Сектор естетичного виховання

#### Відділ господарсько-технічного забезпечення
Фонд — 150 тисяч примірників.
Бібліотека передплачує газет близько 50 назв та журналів близько 120 назв.

## Довідко-бібліографічний апарат
Довідково-бібліографічний апарат бібліотеки складається з каталогів — абеткового; систематичного; систематичного грамзаписів; систематичного нотних видань; картотек — систематичної; краєзнавчної, науково-методичної і педагогічної літератури; абеткової назв літератури; методично-бібліографічних матеріалів; тематичних пісень; абеткових грамзаписів, композиторів, виконавців, репродукцій.
До послуг користувачів — інтернет-центр.

## Програми і заходи
У бібліотеці діють програми «Бібліотека і освіта», «Бібліотека і користувач» і «Діти і книга».
При бібліотеці також діють:
- театр-студія «Барвінок»;
- літературно-мистецька вітальня «Сім муз»;
- клуб правових знань «Тобі про закон»;
- Школа ввічливих малят.

wikitext:
{{Бібліотека
|назва = Тернопільська обласна бібліотека для дітей
|оригінальна назва =
|мовою =
|зображення =
|підпис =
|координати =
|тип = обласна
|країна = Україна
|адреса =
|засновано =
|кількість_філій =
|обсяг_фондів =
|річний_обіг =
|читачів =
|бюджет =
|директор = Новіцька Надія Семенівна
|завідувач =
|методист =
|співробітників =
|площа =
|ЄДРПОУ =
|сайт = https://odb.te.ua/
|розташування = М. Тернопіль вул. Коперника, 17
}}

'''Тернопільська обласна бібліотека для дітей''' — культурно-освітня, науково-інформаційна установа. Підпорядкована [[Міністерство культури і мистецтва України|Міністерству культури і мистецтва України]]. Заснована у січні [[1940]].

Обслуговує дітей, підлітків і організаторів дитячого читання. Бібліотека щорічно обслуговує 12,5 тис. користувачів.

Розташована на [[Вулиця Коперника (Тернопіль)|вулиці Коперника]], 17. Працює з 10.00 до 18.00. Вихідний: [[субота]].

== Історія ==

Тернопільську обласну бібліотеку для дітей було засновано [[27 січня]] [[1940]] року з читальнею на 150 місць. Книжковий [[Бібліотечний фонд|фонд]] тоді нараховував 4500 примірників документів.

У [[1963]] році бібліотека отримала назву '''Державної обласної бібліотеки для дітей''' і була переведена в нове приміщення по вул. Коперника, 17, де працює донині.

== Структура ==

==== Відділ обслуговування дошкільників та учнів 1 – 4 класів ====

==== Відділ обслуговування учнів 5-11 класів ====

==== Науково-методичний відділ ====

==== Відділ комплектування та обробки літератури ====

==== Відділ зберігання та реставрації фондів ====

==== Інформаційно-бібліографічний відділ ====

==== Відділ читальних залів ====

==== Сектор літератури іноземними мовами ====
'''Сектор естетичного виховання'''

==== Сектор обліку користувачів, контролю та довідок ====

==== Сектор інформаційних технологій та електронних ресурсі ====

==== Редакційно-видавничий сектор ====

==== Бухгалтерія ====

==== Відділ господарсько-технічного забезпечення ====
Фонд — 150 тисяч примірників.

Бібліотека передплачує газет близько 50 назв та журналів близько 120 назв.

== Довідко-бібліографічний апарат ==

Довідково-бібліографічний апарат бібліотеки складається з каталогів — абеткового; систематичного; систематичного [[грамзапис]]ів; систематичного нотних видань; картотек — систематичної; краєзнавчної, науково-методичної і педагогічної літератури; абеткової назв літератури; методично-бібліографічних матеріалів; тематичних пісень; абеткових грамзаписів, композиторів, виконавців, репродукцій.

До послуг користувачів — інтернет-центр.

== Програми і заходи ==

У бібліотеці діють програми «Бібліотека і освіта», «Бібліотека і користувач» і «Діти і книга».

При бібліотеці також діють:

* театр-студія «Барвінок»;
* літературно-мистецька вітальня «Сім муз»;
* клуб правових знань «Тобі про закон»;
* Школа ввічливих малят.

== Література ==

* Н. Новіцька. Тернопільська обласна бібліотека для дітей // {{ТЕС1}}
* Бібліотеки Тернополя: Довід. / Терноп. регіональне від-ня УБА; Обл. універс. наук. б-ка; Уклад. Слив'як О. О., Польової Г. І. — Тернопіль: Підручники і посібники, 2003.

{{Бібліотеки України}}
{{Бібліотеки Тернопільської області}}
[[Категорія:Бібліотеки України для дітей|Тернопільська]]
[[Категорія:Публічні бібліотеки Тернопільської області]]
[[Категорія:Бібліотеки Тернополя]]

Тип: обласна

Розташування: М. Тернопіль вул. Коперника, 17

Директор: Новіцька Надія Семенівна