text:
# Гарамян Тигран Олександрович
Тигран Гарамян (вірм. Տիգրան Ղարամյան, фр. Tigran Gharamian; нар. 24 липня 1984, Єреван) – французький шахіст вірменського походження, гросмейстер від 2009 року.

## Шахова кар'єра
У 1997-2001 роках тричі представляв Вірменію на чемпіонаті світу серед юніорів у різних вікових категоріях (найкращий результат: поділ 7-го місця 2000 року в Орпезі на ЧС до 16 років), також двічі був учасником олімпіад серед юніорів (до 16 років), у 1999 і 2000 роках.
Значних успіхів почав досягати 2003 року, виконавши в Каппель-ла-Гранд першу норму на звання міжнародного майстра. Ще дві виконав у 2004 році, на клубному чемпіонаті Франції і на турнірі за швейцарською системою в Ла-Фер (поділив 1-ше місце разом із зокрема, Вієстурсом Меєрсом і Вадимом Малахатьком). У наступних роках досягнув низки успіхів:
- 2005 – поділив 1-ше місце в Авуані (разом із, зокрема, Екгардом Шміттділем, Сергієм Федорчуком і Жаном-Люком Сере),
- 2006 – посів 1-ше місце в Гонфревіль-л'Орше, поділив 1-ше місце в Шарлеруа (разом із, зокрема, Рафаелем Лейтао), виконав першу гросмейстерську норму в Меці,
- 2007 – посів 1-ше місце у Фурмі, посів 1-ше місце в Шарлеруа (2-га гросмейстерська норма), поділив 1-ше місце в Афінах (турнір Nikaia Open, разом з Владіміром Петковим і Хрістосом Банікасом), поділив 2-ге місце в Беблінгені (позаду Антоні Віріга, разом із, зокрема, Александером Науманном, Екгардом Шміттділем, Томасом Лютером і Ненадом Ферчецєм – 3-тя гросмейстерська норма),
- 2008 – посів 1-ше місце в Бельведере-Мариттімо, поділив 2-ге місце в Беблінгені (позаду Андрія Сумца, разом з Фарідом Аббасовим і Арндом Лаубером).

Примітка: список успіхів неповний (доповнити від 2009 року).
Найвищий рейтинг Ело в кар'єрі мав станом на 1 вересня 2011 року, досягнувши 2676 очок займав тоді 67-ме місце в світовому рейтинг-листі ФІДЕ, одночасно займаючи 4-те місце серед французьких шахістів.

## Зміни рейтингу
| На цьому місці має відображатися графік чи діаграма, однак з технічних причин його відображення наразі вимкнено. Будь ласка, не видаляйте код, який викликає це повідомлення. Розробники вже працюють для того, щоби відновити штатне функціонування цього графіка або діаграми. |                                                                                |
|                                                                                | На цьому місці має відображатися графік чи діаграма, однак з технічних причин його відображення наразі вимкнено. Будь ласка, не видаляйте код, який викликає це повідомлення. Розробники вже працюють для того, щоби відновити штатне функціонування цього графіка або діаграми. |

title: Гарамян Тигран Олександрович

wikitext:
{{Картка:Шахіст
 | ім'я               = Тигран Гарамян
 | оригінал імені     = {{lang-arm|Տիգրան Ղարամյան}}, {{lang-fr|Tigran Gharamian}}
 | зображення         =
 | підпис_зображення    = 2016 рік
 | розмір_зображення  =
 | дата_народження    =
 | місце_народження   =
 | дата_смерті        =
 | місце_смерті       =
 | національність     = {{ARM}}<br/>{{FRA}}<ref>{{Cite web |url=http://ratings.fide.com/fedchange.phtml?year=2004 |title=Transfers in 2004 |accessdate=24 квітня 2018 |archive-date=14 жовтня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20121014010636/http://ratings.fide.com/fedchange.phtml?year=2004 }}</ref>
 | титул              = [[Міжнародний майстер]] (2004), [[Гросмейстер (шахи)|Гросмейстер]] (2009)
 | теперішній_рейтинг = 2617 (квітень 2018)
 | піковий_рейтинг    = 2676 (вересень 2011)
 }}

'''Тигран Гарамян''' ({{lang-arm|Տիգրան Ղարամյան}}, {{lang-fr|Tigran Gharamian}}; {{н}} [[24 липня]] [[1984]], [[Єреван]]) – [[Франція|французький]] [[Шахи|шахіст]] [[Вірменія|вірменського]] походження, [[Гросмейстер (шахи)|гросмейстер]] від 2009 року.

== Шахова кар'єра ==
У 1997-2001 роках тричі представляв Вірменію на [[Чемпіонат світу з шахів серед юніорів|чемпіонаті світу серед юніорів]] у різних вікових категоріях (найкращий результат: поділ 7-го місця 2000 року в [[Орпеза|Орпезі]] на [[Чемпіонат світу з шахів серед юніорів до 16 років|ЧС до 16 років]]), також двічі був учасником олімпіад серед юніорів (до 16 років), у 1999 і 2000 роках<ref>{{cytuj stronę|url=http://www.olimpbase.org/playersch/9hph3jph.html|tytuł=OlimpBase|data dostępu=2009-04-22}}</ref>.

Значних успіхів почав досягати 2003 року, виконавши в [[Каппель-ла-Гранд (шаховий турнір)|Каппель-ла-Гранд]] першу норму на звання [[Міжнародний майстер|міжнародного майстра]]. Ще дві виконав у 2004 році, на клубному чемпіонаті Франції і на турнірі за [[Швейцарська система|швейцарською системою]] в [[Ла-Фер]] (поділив 1-ше місце разом із зокрема, [[Вієстурс Меєрс|Вієстурсом Меєрсом]] і [[Малахатько Вадим Володимирович|Вадимом Малахатьком]])<ref>{{cytuj stronę|url=http://www.theweekinchess.com/html/twic505.html#22|tytuł=3rd Open La Fere 2004|data dostępu=2009-04-22}}</ref>. У наступних роках досягнув низки успіхів:

* 2005 – поділив 1-ше місце в [[Авуан (Ендр і Луара)|Авуані]] (разом із, зокрема, [[Екгард Шміттділь|Екгардом Шміттділем]], [[Федорчук Сергій Анатолійович|Сергієм Федорчуком]] і [[Жан-Люк Сере|Жаном-Люком Сере]]),
* 2006 – посів 1-ше місце в [[Гонфревіль-л'Орше]], поділив 1-ше місце в [[Шарлеруа]] (разом із, зокрема, [[Рафаель Лейтао|Рафаелем Лейтао]]), виконав першу гросмейстерську норму в [[Мец]]і,
* 2007 – посів 1-ше місце у [[Фурмі]], посів 1-ше місце в Шарлеруа (2-га гросмейстерська норма), поділив 1-ше місце в [[Афіни|Афінах]] (турнір ''Nikaia Open'', разом з [[Владімір Петков|Владіміром Петковим]] і [[Хрістос Банікас|Хрістосом Банікасом]]), поділив 2-ге місце в [[Беблінген]]і (позаду [[Антоні Віріг]]а, разом із, зокрема, [[Александер Науманн|Александером Науманном]], Екгардом Шміттділем, [[Томас Лютер|Томасом Лютером]] і [[Ненад Ферчець|Ненадом Ферчецєм]] – 3-тя гросмейстерська норма),
* 2008 – посів 1-ше місце в [[Бельведере-Мариттімо]], поділив 2-ге місце в Беблінгені (позаду [[Сумец Андрій Михайлович|Андрія Сумца]], разом з [[Фарід Аббасов|Фарідом Аббасовим]] і [[Арнд Лаубер|Арндом Лаубером]]).

''Примітка: список успіхів неповний (доповнити від 2009 року).''

Найвищий [[рейтинг Ело]] в кар'єрі мав станом на 1 вересня 2011 року, досягнувши 2676 очок займав тоді 67-ме місце в світовому рейтинг-листі [[ФІДЕ]], одночасно займаючи 4-те місце серед французьких шахістів<ref>{{Cite web |url=http://ratings.fide.com/top_files.phtml?id=13301527 |title=Top lists records: Gharamian, Tigran |accessdate=23 квітня 2018 |archive-date=7 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171207072930/http://ratings.fide.com/top_files.phtml?id=13301527 }}</ref>.

== Зміни рейтингу ==
{{Ело-діаграма|id=Q968861|height=200|width=700|ymin=2100}}

== Примітки ==
{{примітки|2}}

== Джерела ==
* [http://ratings.fide.com/title_applications.phtml?details=1&id=13301527&title=GM&pb=23 Title Applications (GM): Gharamian, Tigran] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180424071833/http://ratings.fide.com/title_applications.phtml?details=1&id=13301527&title=GM&pb=23 |date=24 квітня 2018 }} ({{ref-en}})
* [http://ratings.fide.com/title_applications.phtml?details=1&id=13301527&title=IM&pb=6 Title Applications (ЇМ): Gharamian, Tigran] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180424071750/http://ratings.fide.com/title_applications.phtml?details=1&id=13301527&title=IM&pb=6 |date=24 квітня 2018 }} ({{ref-en}})

== Посилання ==
{{Шахові посилання | ім'я = Тиграна Гарамяна
| fideId = 13301527
| chessgamesId = 36023
| 365chess = Tigran_Gharamian
| olimp =
| olimp2 =
| olimp3 = }}

[[Категорія:Шахові гросмейстери]]
[[Категорія:Французькі шахісти]]
[[Категорія:Уродженці Єревана]]
[[Категорія:Вірменські шахісти]]

title: Тигран Гарамян

Країна: Вірменія · Франція

Народження: 24 липня 1984 (40 років) · Єреван, Вірменська РСР, СРСР

Титул: Міжнародний майстер (2004), Гросмейстер (2009)


text:
# Паркстад Лімбург (стадіон)
«Паркстад Лімбург» (нід. Parkstad Limburg Stadion) — футбольний стадіон у Керкраде, Нідерланди, домашня арена ФК «Рода».

## Опис
Стадіон побудований та відкритий у 2000 році. Назва арени походить від регіону об'єднання муніципалітетів Паркстад Лімбург, утвореного 1999 року, де стадіон і розташований (у муніципалітеті Керкраде). До фінансування проекту стадіону долучилися муніципалітети всього регіонального об'єднання, тому арена є регіональною в Паркстад Лімбург.
Окрім футбольних матчів на стадіоні регулярно проводяться спортивні та культурні заходи.

wikiname: ukwiki

title: Паркстад Лімбург (стадіон)

in_language: uk

wikitext:
{{Стадіон
| назва стадіону          = «Паркстад Лімбург»
| зображення              = [[File:RodaStadion.jpg|250px]]
| оригінальна назва       = Parkstad Limburg Stadion
| місцезнаходження        = [[Керкраде]], {{NED}}
| координати = {{coord|50|51|25|N|6|00|21|E|}}
| побудований = [[2000]]
| відкритий = [[2000]]
| відбудований =
| підпис =
| закритий =
| зруйнований =
| власник = [[муніципалітет]] [[Керкраде]]
| покриття = штучне
| ціна побудови = [[Євро|€]] 37 млн
| архітектор = Jan Dautzenberg
| інші назви =
| команда = [[Рода (Керкраде)|ФК «Рода»]]
| кількість сидячих місць= 19 979
| розміри поля = 105 x 68 [[метр|м]]
| сайт =
}}
'''«Паркстад Лімбург»''' ({{lang-nl|Parkstad Limburg Stadion}}) — [[футбол]]ьний [[стадіон]] у [[Керкраде]], [[Нідерланди]], домашня арена [[Рода (Керкраде)|ФК «Рода»]].

== Опис ==
Стадіон побудований та відкритий у [[2000]] році. Назва арени походить від регіону об'єднання муніципалітетів [[Паркстад Лімбург]], утвореного [[1999]] року, де стадіон і розташований (у муніципалітеті [[Керкраде]]). До фінансування проекту стадіону долучилися [[муніципалітет]]и всього регіонального об'єднання, тому арена є регіональною в [[Паркстад Лімбург]].

Окрім футбольних матчів на стадіоні регулярно проводяться спортивні та культурні заходи.

== Посилання ==
* [http://www.rodajc.nl/roda-jc/route/ Про стадіон на офіційному сайті ФК «Рода»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170625074744/http://www.rodajc.nl/roda-jc/route/ |date=25 червня 2017 }} {{ref-nl}}
* [http://footballtripper.com/parkstad-limburg-stadion-roda-jc/ Parkstad Limburg Stadion на footballtripper.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170305034158/http://footballtripper.com/parkstad-limburg-stadion-roda-jc/ |date=5 березня 2017 }} {{ref-en}}
* [http://www.stadiumguide.com/parkstad-limburg-stadion/ Parkstad Limburg Stadion на stadiumguide.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170627055125/http://www.stadiumguide.com/parkstad-limburg-stadion/ |date=27 червня 2017 }} {{ref-en}}

{{стадіон-доробити}}

[[Категорія:Стадіони Нідерландів]]
[[Категорія:Засновані в Нідерландах 2000]]

title: «Паркстад Лімбург»

Оригінал назви: Parkstad Limburg Stadion

Країна: Нідерланди

Розташування: Керкраде, Нідерланди

Власник: муніципалітет Керкраде

Оператор: Рода (Керкраде)

Покриття: штучне

Ціна: € 37 млн

Архітектор: Jan Dautzenberg

Команда (-и): ФК «Рода»

Види спорту: футбол


text:
# Rhaphidophora lancifolia
Rhaphidophora lancifolia — вид квіткових рослин із родини Araceae, роду Rhaphidophora. Це ліана, рідним ареалом якої є Ассам Китай (Юньнань, зх. Гуансі).

## Екологія
Населяє дощові ліси, мусонні дощові ліси; збирається вгору по деревах.

## Опис
Ліана. Стебло лазить, зелене, до 20 метрів і більше, 1–2 см у діаметрі; міжвузля 1–2 см, укорінюються. Листкова ніжка зелена, 14–30 см; листова пластинка блідо-зелена абаксіально (верх), зелена адаксіально, від серпоподібно-ланцетної до яйцювато-довгастої, рідше яйцеподібної форми, 25–40 × 10–13.5 см, основа косо заокруглена, тобто одна сторона тупа, інша сторона клиноподібна, край цільний, верхівка довго загострена; бічних вен по 7 або 8 на кожну сторону, висхідні похило і дугоподібні. Суцвіття кінцеві на гілках; катафіли ≈ 10 см. Обгортка спочатку зелена, потім помаранчева на обох поверхнях, світло-зелена зовні в центрі відразу після відкриття (зелене забарвлення незабаром зникає), світло-жовта всередині біля основи, ≈ 12.5 × 10 см, верхівка круто загострена. Початок сидячий, циліндричний, ≈ 7 × 1.3 см, верхівка тупа. Квітки двостатеві. Пиляки пурпурові. Зав'язь жовта чи блідо-зелена. Ягода сіро-зелена. Насіння багато, жовті, циліндричні, 1.5–2 мм.

title: Rhaphidophora lancifolia

wikitext:
{{Speciesbox
|image =
|image_caption =
|genus = Rhaphidophora
|species = lancifolia
|authority = Schott
}}
'''''Rhaphidophora lancifolia''''' — [[вид]] квіткових рослин із родини Araceae, роду ''Rhaphidophora''. Це [[ліана]], рідним ареалом якої є [[Ассам]] [[Китай]] (Юньнань, зх. Гуансі)<ref>{{cite web |url=https://powo.science.kew.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:88520-1 |назва=Plants of the World Online |видавець=Kew Science |дата-доступу=19.10.2023}} {{ref-en}}</ref>.

== Екологія ==
Населяє дощові ліси, мусонні дощові ліси; збирається вгору по деревах<ref name="efloras">{{cite web |url=http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=2&taxon_id=200027319 |назва=Flora of China |видавець=efloras.org |дата-доступу=19.10.2023}} {{ref-en}}</ref>.

== Опис ==
[[Ліана]]. [[Стебло]] лазить, зелене, до 20 метрів і більше, 1–2 см у діаметрі; міжвузля 1–2 см, укорінюються. [[Листок|Листкова]] ніжка зелена, 14–30 см; листова пластинка блідо-зелена абаксіально (верх), зелена адаксіально, від серпоподібно-ланцетної до яйцювато-довгастої, рідше яйцеподібної форми, 25–40 × 10–13.5 см, основа косо заокруглена, тобто одна сторона тупа, інша сторона клиноподібна, край цільний, верхівка довго загострена; бічних вен по 7 або 8 на кожну сторону, висхідні похило і дугоподібні. [[Суцвіття]] кінцеві на гілках; катафіли ≈ 10 см. Обгортка спочатку зелена, потім помаранчева на обох поверхнях, світло-зелена зовні в центрі відразу після відкриття (зелене забарвлення незабаром зникає), світло-жовта всередині біля основи, ≈ 12.5 × 10 см, верхівка круто загострена. Початок сидячий, циліндричний, ≈ 7 × 1.3 см, верхівка тупа. [[Квітка|Квітки]] двостатеві. [[Пиляк]]и пурпурові. Зав'язь жовта чи блідо-зелена. [[Ягода]] сіро-зелена. [[Насіння]] багато, жовті, циліндричні, 1.5–2 мм<ref name="efloras"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q10867516}}

[[Категорія:Rhaphidophora|lancifolia]]
[[Категорія:Флора Китаю]]
[[Категорія:Флора Індії]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Однодольні (Monocotyledon)

Порядок: Частухоцвіті (Alismatales)

Родина: Кліщинцеві (Araceae)

Рід: Rhaphidophora

Вид: R. lancifolia

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Rhaphidophora lancifolia · Schott


text:
# Чероборта
Чероборта (рум. Ceroborta) — село в складі муніципію Кишинів в Молдові. Входить до складу сектора Чокана та до складу комуни, адміністративним центром якої є село Крузешть.

title: Чероборта

wikitext:
{{Населений пункт Молдови
| тип                    = село
| назва                  = Чероборта
| місцева назва          = {{lang-mo|Ceroborta}}
| прапор =
| опис прапора =
| герб =
| опис герба =
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| розташування =
| опис розташування =
| mapx =
| mapy =
| marksize =
| район = [[Кишинів]]
| комуна = Крузешть
| засноване =
| перша згадка =
| агломерація =
| статус =
| поділ =
| населення = 36 ([[2004]])<ref>{{cite web|url=http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/2_Populatia_pe_sexe_localit_ro.xls|title=Перепис населення 2004 року|accessdate=15-12-2011|archiveurl=https://www.webcitation.org/6I75hbyru?url=http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/2_Populatia_pe_sexe_localit_ro.xls|archivedate=14-07-2013|deadurl=no}}</ref>
| площа =
| ref-площа =
| густота =
| поштові індекси = MD-2085
| код = 22
| координати = {{coord|47|05|42|N|28|57|03|E|scale:100000|display=inline,title}}
| висота =
| водойма =
| етнікон =
| станція =
| відстань =
| залізниця р =
| ref-залізниця р =
| автошлях р =
| ref-автошлях р =
| фізична р =
| ref-фізична р =
| залізниця с =
| фізична с =
| автошлях с =
| міста-побратими =
| день населеного пункту =
| адреса =
| вебсторінка  =
| примар =
| ремарки =
}}
'''Чероборта''' ({{lang-mo|Ceroborta}}) — село в складі муніципію [[Кишинів]] в [[Молдова|Молдові]]. Входить до складу сектора [[Чокана]] та до складу комуни, адміністративним центром якої є село [[Крузешть]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Moldova-geo-stub}}
{{Муніципій Кишинів}}

{{Портали|Молдова|Географія}}

[[Категорія:Села Кишинева]]
[[Категорія:Чокана]]

title: Основні дані

Країна: Молдова

Район: Кишинів

Комуна: Крузешть

title: Відстань

Відстань:
До районного центру
До Кишинева

title: Ідентифікатори і посилання

title: Карта

Карта: ЧеробортаЧероборта (Молдова)


text:
# Особливий вердикт (Сімак)
Особливий вердикт (англ. Special Deliverance) — науково-фантастичний роман Кліффорда Сімака, вперше опублікований 1982 року.

## Зміст
Професору Едварду Лансінгу було повідомлено, що в студентському гуртожитку стоїть ігровий автомат, що виконує бажання. І в результаті його цікавості, він опиняється в таверні у невідомому світі з пригорщами виграних монет. Господар таверни повідомляє, що він є одним із 6 осіб, що складають команду, яка має вирушити по маршруту і розгадувати квест.
Його монети, це стандартна сума яку отримує команда на закупівлю провізії та спорядження. Такі команди періодично формуються з прибульців і всі йдуть виконувати завдання.
Також в таверні перебуває команда картярів, які ні з ким не спілкуються.
У членів своєї команди, серед яких військовий, священник, двоє жінок та робот, він дізнається що всі вони з паралельних Земель, історія яких в деякі моменти почала відхилятись одна від одної.
По дорозі їм зустрічається куб розміром 15м, і коли робот намагався приблизитись до нього, то пастка пошкодила його ногу.
Лансінг надав роботу допомогу і команда вирушила далі в спорожніле місто, де священник та військовий покидають команду пройшовши через односторонні портали в інші світи.
Команда прямує з міста по дорозі на північ і зупиняється в наступній таверні. Там до них приєднуються двоє гравців з попередньої команди.
Команда далі прямує на захід і зустрічає співаючу башню. Одна з двох жінок, Сандра впадає в транс і Мері залишається доглядати за нею.
Всі інші вирішують розійтись на розвідку в різні боки: Лансінг з роботом йдуть на північ, а нові члени команди на захід.
На півночі робота поглинає торнадо Хаосу, а Лансінга, який поліз його рятувати, самого рятують картярі.
Він повертається, але знаходить тільки труп Сандри.
Лансінг заходить знову в таверну і господарка таверни повідомляє, що Мері була тут і залишила записку, але вона загубилась.
Біля башні Лансінг зустрічає пару з розвідки із заходу. Вони повернулись, бо не знайшли там нічого.
Всі вирішують зійти з дороги і напрямці повернутись в місто.
В лісі вони знаходять примітивне поселення гравців попередніх команд, які зневірились у пошуках.
Лансінг повертається в місто сам, залишає записку для Мері, і продовжує її пошуки, направляючись до куба і до першої таверни.
Він знову закупляється продуктами і направляється до куба, де зустрічає Мері.
Разом вони розгадують загадку і потрапляють всередину куба.
Там їх зустрічають картярі і розповідають, щ всі паралельні Землі в майбутньому очікує катастрофа, і вони відбирають тих хто створить нове суспільство після неї.
Всіх претендентів із вадами вони відфільтровують цим квестом.

title: Особливий вердикт (Сімак)

wikitext:
{{Без джерел|дата=квітень 2023}}{{Літературний твір
 |Назва              = Особливий вердикт
 |Назва мовою оригіналу = {{lang-en|Special Deliverance}}
 |Зображення          =
 |Розмір              =
 |Опис до зображення   =
 |Жанр              = [[науково-фантастичний роман]]
 |Автор              = [[Кліффорд Сімак]]
 |Мова оригіналу       = [[англійська мова|англійська]]
 |Написаний           =
 |Публікація           = [[1982 у літературі|1982]]
 |Окреме видання       =
 |Переклад            =
 |ISBN-13           =
 |ISBN-10           =
 |Нагороди        =
 |Вікіджерела-текст     = <!--Текст твору у Вікіджерелах -->
 }}
'''Особливий вердикт''' ({{lang-en|Special Deliverance}}) — [[науково-фантастичний роман]] [[Кліффорд Сімак|Кліффорда Сімака]], вперше опублікований [[1982 у літературі|1982 року]].

== Зміст ==
[[Професор]]у Едварду Лансінгу було повідомлено, що в студентському [[гуртожиток|гуртожитку]] стоїть [[ігровий автомат]], що виконує бажання. І в результаті його цікавості, він опиняється в [[таверна|таверні]] у невідомому світі з пригорщами виграних монет. Господар таверни повідомляє, що він є одним із 6 осіб, що складають команду, яка має вирушити по маршруту і розгадувати [[квест (змагання)|квест]].
Його монети, це стандартна сума яку отримує команда на закупівлю провізії та спорядження. Такі команди періодично формуються з прибульців і всі йдуть виконувати завдання.
Також в таверні перебуває команда картярів, які ні з ким не спілкуються.

У членів своєї команди, серед яких військовий, [[священник]], двоє жінок та [[робот]], він дізнається що всі вони з паралельних [[Земля|Земель]], історія яких в деякі моменти почала відхилятись одна від одної.
По дорозі їм зустрічається [[куб]] розміром 15м, і коли робот намагався приблизитись до нього, то пастка пошкодила його ногу.

Лансінг надав роботу допомогу і команда вирушила далі в спорожніле [[місто]], де священник та військовий покидають команду пройшовши через односторонні портали в інші світи.

Команда прямує з міста по дорозі на північ і зупиняється в наступній таверні. Там до них приєднуються двоє гравців з попередньої команди.

Команда далі прямує на захід і зустрічає співаючу башню. Одна з двох жінок, Сандра впадає в транс і Мері залишається доглядати за нею.
Всі інші вирішують розійтись на розвідку в різні боки: Лансінг з роботом йдуть на північ, а нові члени команди на захід.

На півночі робота поглинає [[торнадо]] Хаосу, а Лансінга, який поліз його рятувати, самого рятують картярі.
Він повертається, але знаходить тільки труп Сандри.

Лансінг заходить знову в таверну і господарка таверни повідомляє, що Мері була тут і залишила записку, але вона загубилась.
Біля башні Лансінг зустрічає пару з розвідки із заходу. Вони повернулись, бо не знайшли там нічого.

Всі вирішують зійти з дороги і напрямці повернутись в місто.
В лісі вони знаходять примітивне поселення гравців попередніх команд, які зневірились у пошуках.

Лансінг повертається в місто сам, залишає записку для Мері, і продовжує її пошуки, направляючись до куба і до першої таверни.
Він знову закупляється продуктами і направляється до куба, де зустрічає Мері.

Разом вони розгадують загадку і потрапляють всередину куба.
Там їх зустрічають картярі і розповідають, щ всі паралельні Землі в майбутньому очікує катастрофа, і вони відбирають тих хто створить нове суспільство після неї.
Всіх претендентів із вадами вони відфільтровують цим квестом.

== Посилання ==
* {{isfdb title|id=11952}}

{{Твори Кліффорда Сімака}}
{{ВП-портали|Книги|Література|Фантастика|Наукова фантастика| США}}

[[Категорія:Науково-фантастичні романи США]]
[[Категорія:Романи Кліффорда Сімака]]
[[Категорія:Науково-фантастичні романи 1982]]

title: англ. Special Deliverance

Жанр: науково-фантастичний роман

Автор: Кліффорд Сімак

Мова: англійська


text:
# Мартін Ландау
Мартін Ландау (англ. Martin Landau; 20 червня 1928 — 15 липня 2017, Лос-Анджелес, Каліфорнія, США) — американський актор кіно, театру та телебачення. Найбільше відомий за серіалами «Місія: Нездійсненна» (1966—1969 роки) та «Космос: 1999» (1975—1977 роки).

## Життєпис
Мартін Ландау народився 20 червня 1928 року в Брукліні, Нью-Йорк, у єврейській родині. Він закінчив старшу школу Джеймса Медісона та інститут Пратта.
Нагороджений премією «Золотий глобус» 1969 року за роль Роллін Генда.
У 1968 та 1969 роках номінувався на премію «Еммі» як найкращий актор у серіалі «Місія: Нездійсненна». У 1994 році отримав премію Оскар як найкращий актор другого плану у знаменитому фільмі «Ед Вуд».
За свій внесок до кіноіндустрії, Мартін Ландау має зірку на Голлівудській алеї слави на Голлівудському бульварі 6841.

## Особисте життя
Ландау був одружений з акторкою Барбарою Бейн, з якою прожив у шлюбі з 1957 по 1993 рік. У подружжя народилося двоє дочок: Сьюзан (нар. 1960) та Джульєт (нар. 1965).

## Фільмографія
- 1959 — На північ через північний захід — Леонард
- 1963 — Клеопатра — Руфіо, офіцер Цезаря
- 1965 — Найвеличніша історія з коли-небудь розказаних
- 1965 — Стежка Алілуя
- 1965 — Велика долина — Маріано Монтоя
- 1966 — Невада Сміт
- 1970 — Вони називали мене містер Тіббс!
- 1976 — Місце призначення — Місячна база Альфа
- 1979 — Метеор
- 1979 — Падіння дому Ашерів
- 1982 — Один у темряві
- 1982 — Застереження
- 1985 — Острів скарбів — старий капітан
- 1987 — Справжні кулі
- 1987 — Циклон
- 1988 — Такер: Людина і його мрія
- 1989 — Злочини та провини (фільм)
- 1990 — На світанку
- 1991 — Коханка
- 1992 — Імперії держави
- 1992 — Око незнайомця
- 1992 — Брехня у спадок
- 1993 — Щепка
- 1993 — 12:01
- 1993 — Очі мандрівника
- 1994 — Перехрестя
- 1994 — Ед Вуд / Ed Wood
- 1995 — Йосип Прекрасний: Намісник фараона
- 1996 — Мерія
- 1997 — B*A*P*S
- 1998 — Секретні матеріали: Боротьба за майбутнє
- 1998 — Шулери
- 1999 — Ед із телевізора
- 1999 — Ready to Rumble
- 1999 — Джойрайдери
- 1999 — Сонна лощина
- 1999 — Новий дон
- 2000 — Дуже скупий чоловік
- 2001 — Величні
- 2001 — Маджестік
- 2003 — Голлівудське вбивство
- 2004 — Арійська пара — Йозеф Крауценберг
- 2006 — Love Made Easy
- 2007 — Гаррісон Монтгомері
- 2008 — Місто Ембер
- 2009 — 9
- 2012 — Франкенвіні — Ржікрускі
- 2015 — Антураж

title: Мартін Ландау

wikitext:
{{Актор
|bgcolour             =  gold
|ім'я                 =
|оригінал імені       = {{lang-en|Martin Landau}}
|жінка                = <!-- будь-яке значення, якщо жінка -->
|зображення           = MartinLandau2008TIFF.jpg
|розмір               =
|підпис               =
|ім'я при народженні  =
|дата народження      = 20.6.1928
|місце народження     = [[Бруклін]], [[Нью-Йорк]], [[Сполучені Штати Америки|США]]
|дата смерті          = 15.7.2017
|місце смерті         = [[Лос-Анджелес]], [[Каліфорнія]], [[Сполучені Штати Америки|США]]
|причина смерті       =
|інші імена           =
|громадянство         =
|національність       =
|рід діяльності       =
|роки діяльності      =
}}
{{Othernames|Ландау}}
'''Мартін Ландау''' ({{lang-en|Martin Landau}}; {{Дата народження|20|6|1928}} — [[15 липня]] [[2017]], [[Лос-Анджелес]], [[Каліфорнія]], [[Сполучені Штати Америки|США]]) — американський актор кіно, театру та телебачення. Найбільше відомий за серіалами «Місія: Нездійсненна» (1966—1969 роки) та «Космос: 1999» (1975—1977 роки).

== Життєпис ==
[[Файл:Martin Landau Patrick Swayze.jpg|міні|ліворуч|255пкс|Мартін Ландау та Патрік Суейзі]]
Мартін Ландау народився [[20 червня]] [[1928]] року в Брукліні, Нью-Йорк, у єврейській родині. Він закінчив старшу школу Джеймса Медісона та інститут Пратта.

Нагороджений премією «[[Золотий глобус]]» 1969 року за роль Роллін Генда.

У [[1968]] та [[1969]] роках номінувався на премію «[[Еммі (премія)|Еммі]]» як найкращий актор у серіалі «Місія: Нездійсненна». У [[1994 рік|1994 році]] отримав премію [[Оскар (премія)|Оскар]] як найкращий актор другого плану у знаменитому фільмі «[[Ед Вуд (фільм)|Ед Вуд]]».

За свій внесок до кіноіндустрії, Мартін Ландау має зірку на Голлівудській алеї слави на Голлівудському бульварі 6841.

== Особисте життя ==
Ландау був одружений з акторкою Барбарою Бейн, з якою прожив у шлюбі з 1957 по 1993 рік. У подружжя народилося двоє дочок: Сьюзан ({{н}} 1960) та Джульєт ({{н}} 1965).

== Фільмографія ==
{{Div col}}
* [[1959 у кіно|1959]] — [[На північ через північний захід]] — ''Леонард ''
* [[1963 у кіно|1963]] — [[Клеопатра (фільм, 1963)|Клеопатра]] — ''Руфіо, офіцер Цезаря''
* [[1965 у кіно|1965]] — [[Найвеличніша історія з коли-небудь розказаних]]
* [[1965 у кіно|1965]] — [[Стежка Алілуя]]
* [[1965 у кіно|1965]] — [[Велика долина (телесеріал)|Велика долина]] — ''Маріано Монтоя''
* [[1966 у кіно|1966]] — [[Невада Сміт (фільм)|Невада Сміт]]
* [[1970 у кіно|1970]] — [[Вони називали мене містер Тіббс! (фільм)|Вони називали мене містер Тіббс!]]
* [[1976 у кіно|1976]] — [[Місце призначення — Місячна база Альфа (фільм)|Місце призначення — Місячна база Альфа]]
* [[1979 у кіно|1979]] — [[Метеор (фільм, 1979)|Метеор]]
* [[1979 у кіно|1979]] — [[Падіння дому Ашерів (телефільм)|Падіння дому Ашерів]]
* [[1982 у кіно|1982]] — [[Один у темряві]]
* [[1982 у кіно|1982]] — [[Застереження (фільм, 1980)|Застереження]]
* [[1985 у кіно|1985]] — [[Острів скарбів (фільм, 1985)|Острів скарбів]] — ''старий капітан ''
* [[1987 у кіно|1987]] — [[Справжні кулі (фільм)|Справжні кулі]]
* [[1987 у кіно|1987]] — [[Циклон (фільм)|Циклон]]
* [[1988 у кіно|1988]] — [[Такер: Людина і його мрія (фільм, 1988)|Такер: Людина і його мрія]]
* [[1989 у кіно|1989]] — [[Злочини та провини (фільм)]]
* [[1990 у кіно|1990]] — [[На світанку]]
* [[1991 у кіно|1991]] — [[Коханка (фільм, 1991)|Коханка]]
* [[1992 у кіно|1992]] — [[Імперії держави (фільм)|Імперії держави]]
* [[1992 у кіно|1992]] — [[Око незнайомця (фільм)|Око незнайомця]]
* [[1992 у кіно|1992]] — [[Брехня у спадок (фільм)|Брехня у спадок]]
* [[1993 у кіно|1993]] — [[Щепка (фільм)|Щепка]]
* [[1993 у кіно|1993]] — [[12:01]]
* [[1993 у кіно|1993]] — [[Очі мандрівника (фільм)|Очі мандрівника]]
* [[1994 у кіно|1994]] — [[Перехрестя (фільм)|Перехрестя]]
* [[1994 у кіно|1994]] — [[Ед Вуд (фільм)|Ед Вуд]] / ''Ed Wood''
* [[1995 у кіно|1995]] — [[Йосип Прекрасний: Намісник фараона]]
* [[1996 у кіно|1996]] — [[Мерія (фільм, 1996)|Мерія]]
* [[1997 у кіно|1997]] — [[B*A*P*S (фільм)|B*A*P*S]]
* [[1998 у кіно|1998]] — [[Секретні матеріали: Боротьба за майбутнє (фільм)|Секретні матеріали: Боротьба за майбутнє]]
* [[1998 у кіно|1998]] — [[Шулери (фільм)|Шулери]]
* [[1999 у кіно|1999]] — [[Ед із телевізора]]
* [[1999 у кіно|1999]] — [[Ready to Rumble]]
* [[1999 у кіно|1999]] — [[Джойрайдери]]
* [[1999 у кіно|1999]] — [[Сонна лощина]]
* [[1999 у кіно|1999]] — [[Новий дон (фільм)|Новий дон]]
* [[2000 у кіно|2000]] — [[Дуже скупий чоловік]]
* [[2001 у кіно|2001]] — [[Величні (фільм)|Величні]]
* [[2001 у кіно|2001]] — [[Маджестік (фільм)|Маджестік]]
* [[2003 у кіно|2003]] — [[Голлівудське вбивство (фільм)|Голлівудське вбивство]]
* [[2004 у кіно|2004]] — [[Арійська пара]] — ''Йозеф Крауценберг ''
* [[2006 у кіно|2006]] — [[Love Made Easy (фільм)|Love Made Easy]]
* [[2007 у кіно|2007]] — [[Гаррісон Монтгомері (фільм)|Гаррісон Монтгомері]]
* [[2008 у кіно|2008]] — [[Місто Ембер]]
* [[2009 у кіно|2009]] — [[9 (мультфільм)|9]]
* [[2012 у кіно|2012]] — [[Франкенвіні (фільм, 2012)|Франкенвіні]] — ''Ржікрускі ''
* [[2015 у кіно|2015]] — [[Антураж (фільм)|Антураж]]
{{Div col end}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{бібліоінформація|#BDFFBA}}
{{Премія «Оскар» за найкращу чоловічу роль другого плану}}
{{Премія «Золотий глобус» за найкращу чоловічу роль другого плану — кінофільм}}
{{Премія «Сатурн» найкращому кіноактору}}
{{Премія Гільдії кіноакторів США за найкращу чоловічу роль другого плану}}
{{Портали|Кінематограф|Біографії|США}}
{{USA-actor-stub}}
{{DEFAULTSORT:Ландау Мартін}}
[[Категорія:Американські телеактори]]
[[Категорія:Американські кіноактори]]
[[Категорія:Американські актори озвучування]]
[[Категорія:Американські театральні актори]]
[[Категорія:Лауреати премії «Золотий глобус»]]
[[Категорія:Лауреати премії «Сатурн»]]
[[Категорія:Уродженці Брукліна]]
[[Категорія:Випускники Інституту Пратта]]

title: англ. Martin Landau

Ім'я при народженні: англ. Martin James Landau

Народився: 20 червня 1928 · Бруклін, Нью-Йорк, США

Помер: 15 липня 2017 (89 років) · Лос-Анджелес, Каліфорнія, США · серцева недостатність

Поховання: Бет Девід

Громадянство: США

Релігія: юдаїзм

Діяльність: кіноактор, телеактор, актор театру, актор озвучування

Alma mater: Інститут Праттаd і Середня школа Джеймса Медісонаd

У шлюбі з: Барбара Бейн

Діти: Джульєт Ландау і С'юзен Ландау Фінчd

англ. Martin Landau: Нагороди та премії

англ. Martin Landau: зірка на голлівудській Алеї слави Mary Pickford Awardd (2006)

англ. Martin Landau: Мартін Ландау у Вікісховищі


text:
# Козир Валентина Василівна
Валентина Василівна Козир (нар. 25 квітня 1950, Чернівці) — українська радянська легкоатлетка, стрибки у висоту, бронзова призерка Літніх олімпійських ігор 1968 року в Мехіко.

## Життєпис
Народилася 25 квітня 1950 року в Чернівцях.
Зайняття легкою атлетикою розпочала, навчаючись в 33-й середній школі.
Срібна призерка чемпіонату СРСР 1968 року і бронзова 1969 та 1971.
Мешкає в Одесі. Одружена з Миколою Авіловим.

## Державні нагороди і почесні звання
- Заслужений майстер спорту СРСР.

title: Козир Валентина Василівна

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я                = Козир Валентина Василівна
| повне_ім'я          =
| зображення          =
| підпис              =
| прізвисько          =
| національність      = [[українка]]
| місце_проживання    = [[Одеса]]
| місце_народження    = [[Одеса]]
| дата_смерті         =
| місце_смерті        =
| зріст               = 170 см
| вага                = 68 кг
| батько              =
| мати                =
| чоловік             = [[Микола Авілов]]
| діти                =
| вебсторінка         =
| країна              = {{URS}}→{{UKR}}
| вид_спорту          = [[легка атлетика]]
| дисципліна          = [[Стрибки у висоту|висота]]
| спортивне_звання    =
| студентська_команда =
| клуб                =
| команда             =
| нац._збірна         = {{URS}}
| статус_професіонала =
| тренери             =
| завершення_виступів =
| тренує              =
| світові             =
| регіональні         =
| національні         =
| олімпійські         =
| паралімпійські      =
| найвищий_рейтинг    =
| поточний_рейтинг    =
| особисті_рекорди    = 1,82 (1968)
|нагороди={{Заслужений майстер спорту СРСР}}
| медалі              =
{{MedalCompetition|[[Олімпійські ігри]]}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 1968|1968 Мехіко]] | [[Стрибки у висоту]]}}
| show-medals         = yes
}}
{{Однофамільці|Козир (значення){{!}}Козир}}
'''Валентина Василівна Козир''' ({{н}} [[25 квітня]] [[1950]], [[Чернівці]]) — [[Україна|українська]] [[СРСР|радянська]] [[легкоатлет]]ка, [[стрибки у висоту]], бронзова призерка [[Літні Олімпійські ігри 1968|Літніх олімпійських ігор 1968 року]] в [[Мехіко]].

== Життєпис ==
Народилася [[25 квітня]] [[1950]] року в [[Чернівці|Чернівцях]].

Зайняття [[Легка атлетика|легкою атлетикою]] розпочала, навчаючись в [[Середня школа № 33 (Чернівці) |33-й середній школі]].

Срібна призерка чемпіонату СРСР [[Чемпіонат СРСР з легкої атлетики 1968 року|1968]] року і бронзова 1969 та 1971.

Мешкає в Одесі. Одружена з [[Авілов Микола Вікторович|Миколою Авіловим]].

== Державні нагороди і почесні звання ==
* [[Заслужений майстер спорту СРСР]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{SportsReference|ko/valentyna-kozyr-1}}
* [http://oblosvita.com/chernvecky-oblast-75/16522-kozir-valentina-vasilvna-mayster-sportu-mzhnarodnogo-klasu-z-legkoyi-atletiki-bronzova-prizerka-olmpadi-68.html Сайт «Департамент освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації» про Козир В. В.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305141258/http://oblosvita.com/chernvecky-oblast-75/16522-kozir-valentina-vasilvna-mayster-sportu-mzhnarodnogo-klasu-z-legkoyi-atletiki-bronzova-prizerka-olmpadi-68.html |date=5 Березня 2016 }}
*[https://celebrity-birthdays.com/people/valentyna-kozyr Сайт celebrity-birthdays.com про Козир В.В.]
{{Athletics-bio-stub}}
{{Olympic-medalist-stub}}

[[Категорія:Уродженці Чернівців]]
[[Категорія:Українські стрибунки у висоту]]
[[Категорія:Радянські стрибунки у висоту]]
[[Категорія:Українські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Радянські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Легкоатлети на літніх Олімпійських іграх 1968]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 1968]]
[[Категорія:Українські легкоатлетки]]
[[Категорія:Радянські олімпійські легкоатлети та легкоатлетки]]

title: Загальна інформація

Національність: українка

Громадянство: СРСР · Україна

Місце проживання: Одеса

Народження: 25 квітня 1950 (74 роки) · Одеса

Вага: 68 кг

Чоловік: Микола Авілов

title: Спорт

Країна: СРСР→ Україна

Вид спорту: легка атлетика

Дисципліна: висота

Команда: Динамо

Нац. збірна: СРСР

title: Олімпійські ігри

Бронза: 1968 Мехіко · Стрибки у висоту


text:
# Брежани (Словаччина)
Брежани або Бережани (словац. Brežany) — село в Словаччині, Пряшівському окрузі Пряшівського краю. Розташоване в центральній частині східної Словаччини, у Шариській височині в долині Ондрашовського потока, правосторонньої притоки Свинки.

## Історія
Уперше село згадується у 1329 році.

### Храм
У селі є дерев'яна греко-католицька церква святого Луки з 1727 року, оновлена в другій половині 18 століття, національна культурна пам'ятка. Церкву використовує римо-католицька громада.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.    | 2014.   | 2024.    |
| --------------- | ----- | -------- | ------- | -------- |
| Кількість осіб: | 169   | 149      | 154     | 213      |
| Різниця:        |       | -11,83 % | +3,35 % | +38,31 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 209   | 213     |
| Різниця:        |       | +1,91 % |

У селі проживає 179 осіб.

title: Брежани (Словаччина)

wikitext:
{{Населений пункт Словаччини
|тип                 = село
|місцева назва       = {{lang-sk|Brežany}}
|прапор              =
|опис прапора        =
|герб                =
|опис герба          =
|зображення          = <!--Slovakia folk art Brezany 5.jpg-->
|зображення_розмір   = <!--300px -->
|зображення_підпис   =
|marksize            =
|край                = [[Пряшівський край|Пряшівський]]
|округ               = [[Пряшів (округ)|Пряшів]]
|засновано           =
|перша згадка        = 1329
|агломерація         =
|статус              =
|поділ               =
|поштові індекси     =
|код                 =
|координати = <!-- {{coord|48|58|46|N|21|06|31|E|scale:100000|display=inline,title}} -->
|висота              = 367
|етнікон             =
|станція             =
|відстань            =
|залізниця к         =
|ref-залізниця к     =
|автошлях к          =
|ref-автошлях к      =
|фізична к           =
|ref-фізична к       =
|залізниця с         =
|фізична с           =
|автошлях с          =
|міста-побратими     =
|день нп             =
|адреса              = Obecný úrad

Brežany 20
082 41 Bajerov
|вебсторінка         = http://www.obecbrezany.com/
|староста            =
|примітки            =
}}

'''Брежани''' або Бережани ({{lang-sk|Brežany}}) — село в [[Словаччина|Словаччині]], [[Пряшів (округ)|Пряшівському окрузі]] [[Пряшівський край|Пряшівського краю]]. Розташоване в центральній частині східної Словаччини, у [[Шариська височина|Шариській височині]] в долині Ондрашовського потока, правосторонньої притоки Свинки.

== Історія ==
Уперше село згадується у [[1329]] році.

=== Храм ===
У селі є дерев'яна греко-католицька [[Церква (будівля)|церква]] [[Лука (євангеліст)|святого Луки]] з [[1727]] року, оновлена в другій половині [[18 століття]], національна культурна пам'ятка. Церкву використовує римо-католицька громада.

== Населення ==
{{SK|pop}}
У селі проживає 179 осіб.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.obecbrezany.com/ сайт села] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170929231006/http://www.obecbrezany.com/ |date=29 вересня 2017 }}
* [https://www.e-obce.sk/obec/brezany-presov/brezany.html дані про село на сайті www.e-obce.sk] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170703160218/http://www.e-obce.sk/obec/brezany-presov/brezany.html |date=3 липня 2017 }}

{{Пряшів (округ)}}
{{Slovakia-geo-stub}}

[[Категорія:Засновані в Європі 1329]]
[[Категорія:Села округу Пряшів]]

title: Село Брежани · словац. Brežany ±к:нп, засновані 1329 ±к:нп, засновані 1329

Країна: Словаччина

Край: Пряшівський

Окрес: Пряшів → SPARQL ←

· густота: 64,46 осіб/км²

Автомоб. ном.: PO

Поштовий індекс: 082 41 (pošta Bajerov)

Адреса: Obecný úrad Brežany 20 082 41 Bajerov

title: Карта

Карта:
Брежани (Словаччина) (Пряшівський край)
Брежани у Вікісховищі


text:
# 1914 Гартбеспортдам
1914 Гартбеспортдам (1914 Hartbeespoortdam) — астероїд головного поясу, відкритий 28 вересня 1930 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,501.

title: 1914 Гартбеспортдам

wikitext:
{{Планета
| назва = 1914 Гартбеспортдам
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Гендрік ван Ґент]]
| місце відкриття = [[Республіканська обсерваторія Йоганнесбурга]]
| дата відкриття = [[28 вересня]] [[1930]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1930 SB1'''
1937 LK
1952 LE
1956 QA
1970 EU
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|1914|2014.04.30|2014.03.19}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,760514927954 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,054682626041 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,407598776997 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,146584287352
| орбітальний період = 1364,503323879 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,263832263139 °/д
| середня аномалія = 206,9544889685°
| нахил орбіти = 5,681567354690°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 120,7115241439°
| арг_перицентру = 158,8346716350°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 12,0
| спектр_тип =
}}

'''1914 Гартбеспортдам''' (1914 Hartbeespoortdam) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[28 вересня]] [[1930]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,501.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Гартбеспортдам}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (1901-2000)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|1914}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|1913 Sekanina|1915 Quetzálcoatl}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1930]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 1914 Гартбеспортдам

Відкривач: Гендрік ван Ґент

Дата відкриття: 28 вересня 1930

title: Позначення

Названа на честь: Hartbeespoort Damd

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Лаоський кіп
Лаоський кіп (лаос. ກີບ) — офіційна грошова одиниця Лаосу; дорівнює 100 атам.

## Опис
Кіп є грошовою одиницею Лаосу з 1955 року. З 16 червня 1975 року в обігу перебувають номінал грошової системи — кіп свободи, який становить 20 кіп, випущених раніше. Кіп — єдина офіційна валюта держави. Незважаючи на це, тайський бат і долар США приймаються всюди.
В обігу перебувають купюри номіналом 500, 1000, 2000, 5000, 10000, 20000, 50000 та 100000 кіпів.
Грошовий білет номіналом 10000 кіпів має розмір 152×68 мм. У центрі його лицьового боку знаходиться портрет Кейсона Фомвіхана, який 1955 року отримав посаду генерального секретаря ЦК Народно-революційної партії Лаосу. На задньому плані зображено замок, а з лівої сторони — державний герб Лаосу. На іншій стороні купюри розміщене зображення сільського пейзажу з дорогою та мостом. Банкнота має захист — водяний знак у вигляді портрета Кейсона Фомвіхана. Захисна нитка знаходиться з правого боку від центру. Домінуючі кольори: блакитний, синій, чорний, помаранчевий і жовтий.
Банкнота номіналом 20000 кіпів має розміри 152×68 мм, в центрі лицьової сторони знаходиться портрет Кейсона Фомвіхана. На задньому плані розміщено зображення замку, а з лівого боку — державного герба Лаосу. На зворотному боці — лісовий пейзаж і гребля. Купюра захищена водяним знаком у вигляді портрета Кейсона Фоміхана. Захисна нитка знаходиться з правого боку від центру. Переважаючі кольори: червоний, помаранчевий і чорний.
15 листопада 2010 року була випущена банкнота 100000 кіпів на честь 450-річчя з дня заснування столиці В'єнтьяна і 35-річчя створення Лаоської Народно-Демократичної Республіки. Банк Лаосу почав випускати банкноту 100000 кіпів, як серійну у 2012 році (на купюрі стоїть 2011 рік), у зв'язку «із заохоченням лаоського народу до використання національної валюти, замість тайського бата і долара США».

title: Лаоський кіп

wikitext:
{{Валюта
|Назва               = Лаоський кіп
|Оригінальна назва   =
|Код1                = LAK
|Код2                = 418
|Банкнота            =
|Назва_банкноти      =
|Монета              =
|Держава(и)          = Лаос
|Банкноти            = 500, 1000, 2000, 5000, 10000, 20000, 50000 и 100000 кіпів
|Монети              =
|Валюта1             = [[євро|€1]]
|Валюта2             = [[Долар США|1]]
|Валюта3             = [[Гривня|UAH1]]
|Курс1               = 10632,53
|Курс2               = 7955,54
|Курс3               = 976,69
|Дата                = 25.01.2013
|ЦБ                  = [[Банк Лаоської Народно-Демократичної Республіки]]
|Вебсайт            = http://www.bol.gov.la
}}
{{Otheruses|Кіп (значення)}}
'''Лаоський кіп''' ({{lang-lo|ກີບ}}) — офіційна [[грошова одиниця]] [[Лаос]]у; дорівнює 100 атам.

== Опис ==
Кіп є грошовою одиницею Лаосу з [[1955]] року. З [[16 червня]] [[1975]] року в обігу перебувають номінал грошової системи — кіп свободи, який становить 20 кіп, випущених раніше. Кіп — єдина офіційна валюта держави. Незважаючи на це, тайський бат і [[долар США]] приймаються всюди.

В обігу перебувають купюри номіналом 500, 1000, 2000, 5000, 10000, 20000, 50000 та 100000 кіпів.

Грошовий білет номіналом 10000 кіпів має розмір 152×68 мм. У центрі його лицьового боку знаходиться портрет Кейсона Фомвіхана, який 1955 року отримав посаду [[Генеральний секретар|генерального секретаря]] ЦК Народно-революційної партії Лаосу. На задньому плані зображено замок, а з лівої сторони — [[Герб Лаосу|державний герб Лаосу]]. На іншій стороні купюри розміщене зображення сільського пейзажу з дорогою та мостом. Банкнота має захист — водяний знак у вигляді портрета Кейсона Фомвіхана. Захисна нитка знаходиться з правого боку від центру. Домінуючі кольори: блакитний, синій, чорний, помаранчевий і жовтий.

Банкнота номіналом 20000 кіпів має розміри 152×68 мм, в центрі лицьової сторони знаходиться портрет Кейсона Фомвіхана. На задньому плані розміщено зображення замку, а з лівого боку — державного герба Лаосу. На зворотному боці — лісовий пейзаж і гребля. Купюра захищена водяним знаком у вигляді портрета Кейсона Фоміхана. Захисна нитка знаходиться з правого боку від центру. Переважаючі кольори: червоний, помаранчевий і чорний.

[[15 листопада]] [[2010]] року була випущена банкнота 100000 кіпів на честь 450-річчя з дня заснування столиці [[В'єнтьян]]а і 35-річчя створення Лаоської Народно-Демократичної Республіки. Банк Лаосу почав випускати банкноту 100000 кіпів, як серійну у 2012 році (на купюрі стоїть 2011 рік), у зв'язку ''«із заохоченням лаоського народу до використання національної валюти, замість тайського бата і долара США»''.

== Посилання ==
* [http://www.e-allmoney.ru/banknotes/asia/laos.html Лаоський кіп на сайті «Деньги стран мира»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130331074143/http://www.e-allmoney.ru/banknotes/asia/laos.html |date=31 березня 2013 }} {{ref-ru}}

{{Валюти Азії}}
{{Символи валют}}
{{Лаос у темах}}

{{money-stub}}

[[Категорія:Гроші Лаосу]]

title: Лаоський кіп ·

Держава(и): Лаос

Літерний код: LAK

title: Валютні курси


text:
# Бекаа
34°00′32″ пн. ш. 36°08′43″ сх. д. / 34.008888888889° пн. ш. 36.145277777778° сх. д.

Долина Бекаа — долина на сході Лівану, один з найважливіших сільськогосподарських районів країни.

## Географія
Родюча долина, розташована за 30 км на схід від Бейрута, між гірськими хребтами Ліван і Антиліван. Є північним краєм Східно-Африканської рифтової долини. Має загальну довжину близько 120 км, середню ширину близько 16 км. Клімат середземноморський зі спекотним сухим літом і холодною сніжною зимою. У регіон надходить обмежена кількість атмосферних опадів, особливо на її півночі, тому що хребет Ліван створює дощовий сутінок, який не пропускає вологі морські повітряні маси. Північна частина має середню річну кількість опадів 230 мм, в порівнянні з 610 мм у Центральній долині. У долині беруть початок річка Оронт, яка потім тече в Сирії, в Туреччині і впадає в Середземне море в затоці Антак'я, і Літані, яка є однією з найважливіших водних артерій Лівану.
Найбільше місто в долині — Захла, центр провінції Бекаа.

## Вина
Долина Бекаа — дім для найвідоміших ліванських виноградників та винних льохів. Виробництво вина — традиція, яка має історію в майже 6000 років у цій місцевості. При середній висоті 1000 м над рівнем моря, клімат долини дуже підходить для виноградників. Рясні дощі взимку і багато сонця влітку допомагають винограду швидко дозрівати. Налічують більше десятка винних заводів в долині Бекаа, які виробляють понад 6 мільйонів пляшок вина на рік.

title: Бекаа

wikitext:
{{універсальна картка}}
{{Otheruses|Бекаа}}
[[Файл:Beqaa-vineyard.JPG|thumb|200px|Виноградники біля [[Захла]]]]

'''Долина Бекаа''' — [[долина]] на сході [[Ліван]]у, один з найважливіших [[Сільське господарство|сільськогосподарських]] районів країни.
== Географія ==
Родюча долина, розташована за 30 км на схід від [[Бейрут]]а, між гірськими хребтами [[Ліван (хребет)|Ліван]] і [[Антиліван]]. Є північним краєм [[Велика рифтова долина|Східно-Африканської рифтової долини]]. Має загальну довжину близько 120 км, середню ширину близько 16 км. Клімат [[середземноморський клімат|середземноморський]] зі спекотним сухим літом і холодною сніжною зимою. У регіон надходить обмежена кількість [[Атмосферні опади|атмосферних опадів]], особливо на її півночі, тому що [[Ліван (хребет)|хребет Ліван]] створює [[Дощова тінь|дощовий сутінок]], який не пропускає вологі морські повітряні маси. Північна частина має середню річну кількість опадів 230 мм, в порівнянні з 610 мм у Центральній долині. У долині беруть початок річка [[Оронт]], яка потім тече в [[Сирія|Сирії]], в Туреччині і впадає в [[Середземне море]] в затоці Антак'я, і [[Літані]], яка є однією з найважливіших водних артерій Лівану.

Найбільше місто в долині — [[Захла]], центр провінції [[Бекаа (провінція)|Бекаа]].

== Вина ==

Долина Бекаа — дім для найвідоміших ліванських [[виноградник]]ів та винних льохів. Виробництво вина — традиція, яка має історію в майже 6000 років у цій місцевості. При середній висоті 1000 м над рівнем моря, клімат долини дуже підходить для виноградників. Рясні дощі взимку і багато сонця влітку допомагають винограду швидко дозрівати. Налічують більше десятка винних заводів в долині Бекаа, які виробляють понад 6 мільйонів пляшок вина на рік.

== Див. також ==

* [[Ліванська війна (1982)|Війна в долині Бекаа (1982)]]

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20061011092838/http://www.globaleye.org.uk/secondary_spring06/eyeon/bekaavalley.html Долина Бекаа]. {{ref-en}}

{{Lebanon-geo-stub}}
{{DEFAULTSORT:Бекаа, долина}}

[[Категорія:Рівнини Лівану]]
[[Категорія:Долини Азії]]

Країна: Ліван

Розташовується на водоймі: Літані

Ширина: 16 км


text:
# Gong
Gong — гурт напрямку прогресивний рок, сформований у Франції австралійським музикантом Девідом Алленом. Через групу пройшло багато музикантів, що репрезентували різні музичні ідеї. За час існування в гурті брали участь музиканти, чия творчість вплинула на всіх сучасних виконавців, працюючих на стику джаз- і авангардного арт-року: Стів Хіллідж, Дідьє Малерб, Тім Блейк.
За цих обставин гурт не сформував постійного звучання. По суті Gong був одним з найбільш еклектичних і «анархістських» проектів в історії прогресивного року. Гурт обійняв такі напрямки як психоделічний рок, електронний рок, джаз-рок, спейс-рок, експериментальний рок і інше. Відносять її також і до гуртів прото-панкових. Музика гурту балансує між гротеском, театральністю, авангардними експериментами а також солідною рок і джаз-роковою грою. З колективу «відпачкувалися» групи-доньки Planet Gong, Mother Gong, Pierre Moerlen's Gong, Gongzilla, NY Gong і Gongmaison.

## Дискографія
| - 1967-1969 Je ne fume pas des bananes - 1969 Magick Brother, Mystic Sister (Affinity) (Radio Gnome prelude) - 1970 Camembert Eclectique - 1971 Camembert Electrique (Virgin) (Radio Gnome prelude) - 1971 Continental Circus (Philips) - 1973 Live au bataclan (live) - 1973 Flying Teapot (Virgin) (Radio Gnome part 1) - 1973 Angel's Egg (Plan 9/Caroline) (Radio Gnome part 2) - 1973 Greasy Truckers - 1974 You (Virgin) (Radio Gnome part 3) - 1974 Live at Sheffield (live) | - 1977 Floating anarchy live 1977 (Charly) (live) - 1977 Gong est Mort (live) - 1977 Live Etc… (live) - 1980 New York Gong - 1988 The mistery and history of planet Gong (inediti) - 1989 Gong Maison - 1990 Live on TV (Demon) - 1992 Shapeshifter (Celluloid) (Radio Gnome part 4) - 1995 25th birthday party (Voiceprint) (live) - 1998 Family jewels - 2000 Zero to infinity (Snapper Music Group) - 2000 Live 2 infinitea (Snapper Music Group) - 2004 Acid Motherhood (Voiceprint) |

title: Gong

wikitext:
{{Музичний колектив
| Назва             = Gong
| Ключ              =
| Лого              =
| Фотографія        = Gong-Zappa-Tel-Aviv-2009-10-31-20.jpg
| Опис_фотографії   = Концерт у [[Тель-Авів]]і, 31 жовтня 2009 рік
| Ширина_фотографії = 200px
| Роки              = [[1967]] — до тепер
| Місто            =
| Країна            = {{FRA}}
| Мова              =
| Тематика          =
| Жанр              = [[прогресивний рок]], [[психоделічний рок]], [[спейс-рок]], [[джаз-рок]]
| Лейбл             = [[Virgin Records]]
| Склад             = [[Девід Аллен]]
[[Джиллі Сміт]]
[[Дідьє Малерб]]
| Колишні_учасники  =
| Інші_проєкти      = [[Pierre Moerlen's Gong]]
| Сайт              = [http://www.planetgong.co.uk/ www.planetgong.co.uk]
}}
'''Gong''' — гурт напрямку [[прогресивний рок]], сформований у [[Франція|Франції]] австралійським музикантом Девідом Алленом. Через групу пройшло багато музикантів, що репрезентували різні музичні ідеї. За час існування в гурті брали участь музиканти, чия творчість вплинула на всіх сучасних виконавців, працюючих на стику джаз- і авангардного арт-року: [[Стів Хіллідж]], Дідьє Малерб, Тім Блейк.

За цих обставин гурт не сформував постійного звучання. По суті Gong був одним з найбільш еклектичних і «анархістських» проектів в історії прогресивного року. Гурт обійняв такі напрямки як [[психоделічний рок]], [[електронний рок]], [[джаз-рок]], [[спейс-рок]], експериментальний рок і інше. Відносять її також і до гуртів [[прото-панк]]ових. Музика гурту балансує між гротеском, театральністю, авангардними експериментами а також солідною рок і джаз-роковою грою. З колективу «відпачкувалися» групи-доньки {{нп|Planet Gong}}, [[Mother Gong]], [[Pierre Moerlen's Gong]], [[Gongzilla]], [[NY Gong]] і [[Gongmaison]].

== Дискографія ==
{{2|
* [[1967]]-[[1969]] ''Je ne fume pas des bananes''
* [[1969]] ''Magick Brother, Mystic Sister'' (Affinity) (Radio Gnome prelude)
* [[1970]] ''Camembert Eclectique''
* [[1971]] ''Camembert Electrique'' ([[Virgin records|Virgin]]) (Radio Gnome prelude)
* [[1971]] ''Continental Circus'' (Philips)
* [[1973]] ''Live au bataclan'' (live)
* [[1973]] ''Flying Teapot'' (Virgin) (Radio Gnome part 1)
* [[1973]] ''Angel's Egg'' (Plan 9/Caroline) (Radio Gnome part 2)
* [[1973]] ''Greasy Truckers''
* [[1974]] ''You'' (Virgin) (Radio Gnome part 3)
* [[1974]] ''Live at Sheffield'' (live)
|
* [[1977]] ''Floating anarchy live 1977'' (Charly) (live)
* [[1977]] ''Gong est Mort'' (live)
* [[1977]] ''Live Etc…'' (live)
* [[1980]] ''New York Gong''
* [[1988]] ''The mistery and history of planet Gong'' (inediti)
* [[1989]] ''Gong Maison''
* [[1990]] ''Live on TV'' (Demon)
* [[1992]] ''Shapeshifter'' (Celluloid) (Radio Gnome part 4)
* [[1995]] ''25th birthday party'' (Voiceprint) (live)
* [[1998]] ''Family jewels''
* [[2000]] ''Zero to infinity'' (Snapper Music Group)
* [[2000]] ''Live 2 infinitea'' (Snapper Music Group)
* [[2004]] ''Acid Motherhood'' (Voiceprint)
}}

== Посилання ==
* [http://www.planetgong.co.uk/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070516200057/http://www.planetgong.co.uk/ |date=16 травня 2007 }}
* [https://web.archive.org/web/20071109034136/http://www.jezaland.com/gong/ JEZALAND — фотоальбом]
* [http://www.ukrockfestivals.com/ фотоальбом] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080111010529/http://www.ukrockfestivals.com/ |date=11 січня 2008 }}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Французькі рок-гурти]]
[[Категорія:Спейс-рок гурти]]
[[Категорія:Прогресивні рок-гурти Великої Британії]]

title: Основна інформація

Жанр: прогресивний рок, психоделічний рок, спейс-рок, джаз-рок

Роки: 1967 — до тепер

Країна: Франція

Лейбл: Virgin Records

Склад: Девід Аллен · Джиллі Сміт · Дідьє Малерб

Інші · проєкти: Pierre Moerlen's Gong


text:
# Подолинський Сергій Андрійович
Подоли́нський Сергі́й Андрі́йович (19 (31) липня 1850, село Нова Ярославка — 30 червня (12 липня) 1891, місто Київ) — український науковець, лікар, соціолог, економіст, фізик, громадський і політичний діяч, публіцист. Започаткував фізичну економіку, визначивши баланс накопиченої ендогенної енергії, надходження екзогенної енергії та механізми її накопичення через явища природи і працю людини. За століття наперед визначив еквівалент фізичної та розумової праці. Розкрив помилковість застосування закону Мальтуса до людства, на якому базується концепція «золотого мільярда». Увійшов в історію як один із перших економістів, який писав свої праці українською мовою.
Михайло Грушевський писав про нього: «Він заслужив собі одно з найбільш почесних місць в історії нашого духовного життя». Французький учений Дебірре називав Сергія Подолинського автором однієї з «найновіших теорій термодинаміки». Спектр інтересів С. Подолинського був надзвичайно широким: він розробляв космогенну енергетичну теорію, досліджував еколого-економічні проблеми, аналізував ідеї фізичної економії для розробки проблем сталого розвитку. Його обирали членом Російського географічного товариства та Французького товариства розвитку науки.
Онук Сергія Подолинського — Алекс Подолинський став певною мірою продовжувачем справи діда: він відомий у світі теоретик і практик біодинамічного сільського господарства.

## Життєпис
Народився 31 липня 1850 року в селі Ярославка Звенигородського повіту Київської губернії (нині село Ярославка Шполянського району Черкаської області) в сім'ї високопоставленого поштового чиновника у відставці, значного урядовця, поета Андрія Івановича, одного із представників Пушкінської плеяди, і Марії Сергіївни (уродженої княжни Кудашевої із Малої Виски). Його юнацькі роки припали на час піднесення революційного і національно-визвольного рухів.
1867 року став студентом природничого відділення фізико-математичного факультету Київського університету. Університет Святого Володимира до 1919 року, незважаючи на русифікаторську політику уряду, завдяки діяльності кількох поколінь українських вчених, зокрема професорів Володимира Антоновича, Михайла Драгоманова, Миколи Зібера, Олександра Кістяківського, Миколи Костомарова, Івана Лучицького, Володимира Перетца, Митрофана Довнар-Запольського, зробив багато для розвитку української науки та культури, виховав не одну плеяду визначних українських культурних і громадських діячів. Такий дух, що панував в університеті, не міг не вплинути на юнака. Навчаючись в університеті, він зближується з Михайлом Драгомановим та Миколою Зібером і захоплюється ліберальними поглядами.
Брав активну участь у громадському житті. Був делегатом нелегального з'їзду студентів у Петербурзі. Після закінчення університету, 1871 року, захистив дисертацію на тему «Синтез цукру» і одержав диплом кандидата природничих наук. Цього ж року виїздить за кордон для продовження медичних студій. Жив у Парижі, Лондоні, Цюриху, Відні, Бреславі. Познайомився тоді з львівськими та віденськими студентами-українцями. 1872 року познайомився в Парижі з провідним російським народником Петром Лавровим. Кілька років співпрацював з ним в еміграційному журналі «Вперед», представляючи там український соціалізм.
У 1872—1874 роках перебував в Цюриху, де продовжував вивчати медицину в місцевому університеті. Брав активну участь у житті російської колонії, дискусіях, боротьбі між лавристами і бакунінцями, організував вечір пам'яті Тараса Шевченка.
У травні 1874 р. ненадовго повернувся в Україну і здійснив своє «ходіння в народ». Перебуваючи в маєтку батьків у рідному селі, організував лікарню, де щоденно безкоштовно приймав понад 50 хворих з навколишніх сіл. 1874 року Подолинський зблизився з діячами «Київської громади», вів роботу зі створення української соціально-демократичної партії, організації в Женеві друкарні, активно працював у газеті «Киевский телеграф», яка фактично була органом «Київської громади». Окремі з них видрукувано анонімно, інші — під ініціалами «П. С.». Невдовзі С. Подолинський став членом Південно-Західного відділу Російського географічного товариства. Він подорожував Галичиною, Закарпаттям, побував на Балканах. Шляхові нотатки та враження від мандрівок вчений друкував на сторінках газети «Київський телеграф». Опублікував у газеті 11 кореспонденцій, зокрема репортажі про подорож до Герцеговини.
Після Емського указу С. Подолинський знову покинув Україну. У Відні зблизився з товариством «Січ», відійшовши від російських народників. За підтримки товариства галицьких студентів «Січ» разом з Остапом Терлецьким заснував у Відні перше українське видавництво, яке публікувало соціалістичну літературу. В цей час побачили світ такі його роботи: «Парова машина» (1875), «Про бідність», «Про багатство і бідність», «Про хліборобство» (1874), а також «Правда» (переклад С. Подолинського «Хитрої механіки Варвара»), «Правдиве слово хлібороба до своїх земляків» Ф. Волховського та інші. У «Паровій машині» вперше українською мовою йшлося про утопічні ідеї соціалістичного змісту. Брошуру «Про бідність» С. Подолинський назвав «першим розділом політичної економії». Російський і австрійський уряди заборонили вільний доступ до цих праць на території своїх держав. Однак ці брошури нелегально використовували в своїй роботі члени народницьких і соціалістичних організацій та гуртків.
1876 року закінчив медичну освіту. Захистив у Бреславі (Вроцлаві) докторську дисертацію німецькою мовою на тему «Розщеплення білків ферментами підшлункової залози», одержав диплом доктора медицини. Дисертація мала добрий відгук в наукових колах. У грудні цього ж року одержав диплом лікаря в Київському університеті. У цей період вчений працював лікарем у київському притулку для дітей робітників і викладачем на курсах медичних сестер. Саме на курсах він познайомився зі своєю майбутньою дружиною, слухачкою курсів Андреєвою, з якою одружився, незважаючи на опір батьків.
У грудні 1877 року Подолинський з молодою дружиною виїхав за кордон, поселився біля Монпельє (Франція). Відтоді всю свою увагу зосередив на науковій роботі. Виходять у світ такі ґрунтовні дослідження: «Ремесла і фабрики на Україні», «Праця людини та її відношення до розподілу енергії», «Громадівство та теорія Дарвіна», «Соціалізм, нігілізм та тероризм. Відповідь старому російському соціалістові» та інші, які він підписував своїм справжнім ім'ям. У Женеві видав монографію «Життя і здоров'я людей на Україні» (1878), заклавши основу української соціоетногігієни. Це була перша українська розвідка з медичної демографії та статистики, де на основі зібраного матеріалу автор показав, що причиною багатьох хвороб населення України є соціальні фактори. Значним внеском у вивчення вітчизняної соціально-економічної генетики є історико-економічне дослідження «Ремесла та фабрики на Україні» (1880, Швейцарія). Фактично це був перший український підручник з політичної економії, багатий цікавими матеріалами з економічної історії України, з життя ремісників мануфактур і фабрик. У цій праці автор стверджує, що економічні процеси в Україні відбувалися відповідно до процесів в Європі. За висловом Івана Франка, такими працями могла б «повеличатися кожна нація».
Найбільшу славу вченому принесла робота «Людська праця людини та її відношення до розподілу енергії», яку надрукував у журналі «Слово». Згодом вона вийшла друком у Німеччині, Італії, Франції, Росії.
Більшість праць С. Подолинського опублікована за життя автора у 70–80-х роках XIX ст. за межами Російської імперії. Праці Подолинського перекладали французькою, німецькою, італійською, російською, сербською, білоруською мовами.
1880 року під редагуванням Михайла Драгоманова і Михайла Павлика у Женеві виходить часопис «Громада», де Подолинський опублікував останні свої праці: «Громадівство і теорія Дарвіна», «Перегляд громадського руху в Західній Європі» та інші.
За загальною версією, внаслідок напруженої праці, незгод з дружиною (було ідеологічне протистояння, оскільки вона була есеркою, соціалісткою-революціонеркою) Подолинський раптово захворів. Перебував на лікуванні у психічній лікарні в Монпельє та в приватній клініці в Кламарі (під Парижем). У травні 1885 року мати ученого привезла хворого сина до Києва, оселилися вони в своєму будинку на Банковій вулиці, згодом купили садибу із садом на Виноградній вулиці (нині вул. Богомольця), де він провів свої останні 6 років.
Помер Подолинський 12 липня 1891 року в Києві. Його поховали поруч із батьком на кладовищі Аскольдової могили. У 1930-их роках прах сина і батька Подолинських було перенесено на Звіринецьке кладовище. Ім'ям Подолинського названо одну з вулиць міста Черкаси, вулицю (раніше Благоєва) в Центральному районі міста Дніпро та провулок в Новомиргороді.
З початком незалежності виник інтерес до наукової творчості Подолинського. Були перевидані його твори. Зацікавлення до спадщини вченого почали проявляти фахівці різних галузей знань.

## Основні праці
- «Життя і здоров'я людей в Україні» (1879)
- «Ремесла і фабрики в Україні» (1880)
- Le Socialisme et l'Unité des Forces Physiques. In: La Revue. Socialiste. Band 8, 1880, S. 353—365.
- Труд человека и его отношение к распределению энергии. / Слово. № 4/5, Санкт-Петербург, 1880, С. 135—211.
- Il socialismo e l'unità delle forze fisiche. In: la Plebe. Band XIV, Neue Folge, Nr. 3, S. 13-16, und Nr. 4, S. 5-15, Mailand 1881. Wiedererscheinen in Quaderni di storia ecologica. Nr. 1, Dezember 1991, Mailand, S. 139—152.
- Der Sozialismus und die Einheit der physischen Kräfte. In: Arbeiter-Wochen-Chronik. Nr. 32, 33, 37, Budapest 1881
- Menschliche Arbeit und Einheit der Kraft. In: Die neue Zeit. Revue des geistigen und öffentlichen Lebens. Band 1, 1883, Teil 1: Heft 9, S. 413—424, Teil 2: Heft 10, S. 449—457

## Погляди Подолинського
Сергій Подолинський належить до когорти українських соціалістів–революціонерів, борців за соціальну справедливість в Україні та світі, за національне визволення українців, як і всіх інших народів.
Ідеалом нового суспільства вважав громадівство, соціалізацію землі та фабрик і передачу їх громадянам, що є безпосередніми виробниками — селянам і робітникам. Був ідеологом мирного еволюційного переходу до такого суспільства шляхом реформ в освіті, економіці та державному устрої. Один із перших популяризаторів соціалізму в Україні.
Коло його наукових інтересів включало академічну соціологічну тематику: соціальні аспекти виробничої діяльності, господарські відносини, суспільна стратифікація, мобільність, залежність статусу індивіда від національної належності, соціологічні закони. Аналізуючи їх, Подолинський, як і деякі інші вчені, звертався до марксистських поглядів, вміло поєднуючи їх з соціал-дарвіністськими.
Практичне застосування поєднання цих двох концепцій призвело до досить оригінальних раціональних припущень — вчений вважав, що у суспільстві, побудованому на засадах солідарності, природний відбір виявить себе у просуванні науки, мистецтва, морального вдосконалення людей. Загалом це дасть змогу людям долати природні проблеми, не витрачаючи сили на боротьбу між собою.
Внаслідок ідеологічного протистояння, а саме мирного, еволюційного переходу до соціалізму шляхом реформ в освіті, економіці та державному устрої, Подолинський став небезпечним ідеологом альтернативного шляху розвитку цивілізації. Незважаючи на суттєву значущість його праць, Карл Маркс, не роблячи посилань на Подолинського, став більше пов'язувати його роботи з природничими науками, а Фрідріх Енгельс висловлювався про ідеї Подолинського досить критично.
Український вчений сформулював нове природничо-наукове визначення праці: «Праця є таке споживання механічної та психічної роботи, що нагромаджена в організмі, яке має результатом збільшення кількості перетворюваної енергії на земній поверхні». Із незліченних видів людської діяльності землеробство, за С. Подолинським, є «найпріоритетнішою, найпродуктивнішою, найкориснішою працею, яка в десятки разів збільшує вироблений природою продукт».
Є усі підстави стверджувати, що С. Подолинський здійснив еколого-економічне відкриття світового значення, довівши, що творча діяльність homo faber (людини діяльної) протидіє стихійним силам природи, які посилюють хаос (згідно з другим началом термодинаміки) шляхом мінімізації зростання ентропії, забезпечує нагромадження та перетворення сонячної енергії на земній поверхні в засоби задоволення фізичних і духовних людських потреб. Тим самим вчений визначив четверте начало термодинаміки. Отже, найголовнішим відкриттям, яким Подолинський набагато випередив свій час, став його економічно-екологічний погляд на роль людини праці у збереженні та нагромадженні енергії, основним джерелом якої є потік сонячних променів. На думку вченого, всяка продуктивна праця, від землероба до шевця, кравця і будівельника, забезпечує захист енергії від розсіювання у просторі. Це відкриття справило великий вплив на вчення Вернадського про ноосферу, про планетну роль людини, про економіко-екологічну збалансованість земної цивілізації.
Вернадський, який вперше обґрунтував матеріалістичне усвідомлене наукове поняття про ноосферу, писав: «Уже пізніше і самостійно Сергій Подолинський зрозумів все значення цих ідей (законів збереження і нагромадження енергії, запропонованих Майєром, Кельвіном, Ґельмґольцем, Пулюєм) і намагався їх прикласти до вивчення економічних явищ». Наукову цінність цієї праці Подолинського засвідчує ще і той факт, що різні варіанти її були надруковані протягом 1880-83 років у двох періодичних французьких, двох німецьких і одному італійському виданнях.
Подолинського вважають одним з перших українських політологів, який політику розглядав як унікальний засіб зміцнення і розвитку державного ладу, раціональної організації соціального устрою, забезпечення внутрішнього змісту суспільного життя. Розглядаючи з політичної точки зору проблеми досягнення народом істинної свободи, він вважав, що «здобути її можна лише на засадах народного правління у формі добровільних об'єднань громад, рівноправних низових ланок суспільства». І особливо наголошував у цій праці на необхідності забезпечення «повного внутрішнього самоуправління громад та їхні опори на моральні принципи, які збуджують бажання в однієї людини добровільно віддавати свою працю, щоб цим самим надати допомогу іншій такій, як вона сама, людині». Це цитата з його роботи «Ремесла і фабрики на Україні». Слід зазначити, що Подолинський розглядає економічну історію України як частину загальної історії людства. Праця «Ремесла і фабрики на Україні» була заборонена царською цензурою «для обігу в Росії».
Виступав проти мальтузіанства, що стало ідеологією концепції «золотого мільярда». Аргументи його були подібними до висловлених М. Зібером, однак ґрунтувалися на його роботах, що випередили на століття визначення енергетичного еквівалента розумової і фізичної праці через енергоносії та технології енергетики (парус, вітряк, машини тощо).
Більшу частину свідомого життя Сергій Подолинський проживав за кордоном. Однак його любов до України була надзвичайно великою. Михайло Драгоманов зазначав, що він був занадто українцем, щоб перебувати і діяти серед людей, які не визнавали нічого українського. «Українофільство мене перемогло; я все мав до нього схильність, а останнім часом став цілковито запеклим українофілом», — писав Подолинський. Про прихильників соціал-демократії С. Подолинський писав: «[це — люди українські], які вміють з'єднувати вчення соціялізму з традиціями і симпатіями, викликаними місцевим українським націоналізмом, тобто прагнення українського народу поряд з економічною емансипацією, досягнути ще й політичної і культурної самостійності».
У листах до російського народника В. Смирнова він доводить, що український соціалістичний рух має бути незалежним від російського. Закиди російських народників щодо «українського націоналізму» він відкидає як вияв шовінізму, поширеного між російськими соціалістами, що не хочуть визнати існування українського народу та його мови. Листи С. Подолинського переконують, що серед українського народу не можна пропагувати ідеї соціалізму, не ставши на український ґрунт. Соціал-демократ С. Подолинський дійшов висновку, що українцям потрібен власний соціалістичний рух, незалежний від російського.

### Критика Енгельса
Подолинський спеціально приїжджав до Німеччини, щоб особисто зустрітися з К. Марксом та Ф. Енгельсом. Вони були знайомі з його ідеями, у листуванні обговорювали його теорію формування вартості через збереження сонячної енергії. Енгельс не заперечував проти ролі людей у більш ефективному освоєнні енергії сонця, але не вважав, що це безпосередньо формує вартість товарів.
 Його дійсне відкриття полягає в тому, що людська праця може утримати на поверхні землі і змусити діяти сонячну енергію більш тривалий час, ніж це було б без неї. Усі економічні наслідки, що він виводяться звідси, помилкові.

<…>
У промисловості такого роду підрахунки зовсім неможливі: працю, що приєднана до продукту, переважно зовсім неможливо виразити в одиницях тепла. Це ще, мабуть, мислимо, наприклад, щодо фунта пряжі, оскільки міцність пряжі ще може бути якось виражена формулою механіки, але вже і тут це виявляється абсолютно марним педантством і стає просто абсурдним щодо шматка необробленого сукна, тим більше — щодо білого, фарбованого, набивного. Кількість енергії, що міститься в молотку, гвинті, голці, є величина, яка не виражається у вигляді витрат виробництва.
<…>
Подолинський відхилився убік від свого дуже цінного відкриття, бо хотів знайти новий природничо-науковий доказ правильності соціалізму і тому змішав фізичне з економічним.
— Лист Енгельса Марксу від 19 грудня 1882 року

## Вшанування пам'яті
- У селі Ярославка на Шполянщині на честь Подолинського встановлено стелу.
- Названо вулиці в обласних центрах: Черкасах, Львові, Дніпро.
- Встановлено пам'ятну дошку на новомиргороддській лікарні де працював Подолинський.
- Створено товариство Подолинського.

title: Подолинський Сергій Андрійович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Сергій Андрійович Подолинський
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           = Подолинський Сергій Андрійович.jpg
| розмір_зображення    = 200пкс
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 31.7.1850(19)
| місце_народження = село [[Нова Ярославка]], [[Черкаська область]]
| дата_смерті = 12.7.1891(30.6)
| місце_смерті = [[Київ]]
| причина_смерті =
| підданство = {{RUSold}}
| національність = [[українці|українець]]
| Alma_mater =
| відомий_(відома) =
| рід_діяльності =
| військове звання =
| партія =
| конфесія = православний
| батько = [[подолинський Андрій Іванович|Андрій Іванович Подолинський]]
| матір = княжна Кудашева Марія Сергіївна
| дружина =
| діти =Сергій Сергійович Подолинський
}}

{{Othernames|Подолинський}}

'''Подоли́нський Сергі́й Андрі́йович''' ({{ДН|31|7|1850|19}}, село [[Нова Ярославка]] — {{ДС|12|7|1891|30|6}}, місто [[Київ]]) — український [[науковець]], [[лікар]], [[соціолог]], [[економіст]], [[фізик]], [[громадський діяч|громадський]] і [[політичний діяч]], [[публіцист]]. Започаткував фізичну економіку, визначивши баланс накопиченої ендогенної енергії, надходження екзогенної енергії та механізми її накопичення через явища природи і працю людини. За століття наперед визначив еквівалент фізичної та розумової праці. Розкрив помилковість застосування [[Закон Мальтуса|закону Мальтуса]] до людства, на якому базується концепція «[[Золотий мільярд|золотого мільярда]]». Увійшов в історію як один із перших економістів, який писав свої праці українською мовою.

[[Грушевський Михайло Сергійович|Михайло Грушевський]] писав про нього: «Він заслужив собі одно з найбільш почесних місць в історії нашого духовного життя». Французький учений Дебірре називав Сергія Подолинського автором однієї з «найновіших теорій термодинаміки». Спектр інтересів С. Подолинського був надзвичайно широким: він розробляв [[Космогонія|космогенну]] енергетичну теорію, досліджував [[Екологічна економіка|еколого-економічні]] проблеми, аналізував ідеї фізичної економії для розробки проблем [[Сталий розвиток|сталого розвитку]]. Його обирали членом Російського географічного товариства та Французького товариства розвитку науки.

Онук Сергія Подолинського — [[Подолинський Алекс|Алекс Подолинський]] став певною мірою продовжувачем справи діда: він відомий у світі теоретик і практик [[Біодинамічне сільське господарство|біодинамічного сільського господарства]].

== Життєпис ==
[[Файл:Serhiy Podolynskyiy.jpg|міні|ліворуч|Сергій Подолинський замолоду]]
Народився [[31 липня]] [[1850]] року в селі Ярославка [[звенигородський повіт|Звенигородського повіту]] [[київська губернія|Київської губернії]] (нині село [[ярославка (Шполянський район)|Ярославка]] [[шполянський район|Шполянського району]] [[черкаська область|Черкаської області]]) в сім'ї високопоставленого поштового чиновника у відставці, значного урядовця, поета [[подолинський Андрій Іванович|Андрія Івановича]], одного із представників Пушкінської плеяди, і Марії Сергіївни (уродженої княжни Кудашевої із [[мала Виска|Малої Виски]]). Його юнацькі роки припали на час піднесення революційного і національно-визвольного рухів.

[[1867]] року став студентом природничого відділення фізико-математичного факультету [[київський університет|Київського університету]]. Університет Святого Володимира до 1919 року, незважаючи на русифікаторську політику уряду, завдяки діяльності кількох поколінь українських вчених, зокрема професорів [[Антонович Володимир Боніфатійович|Володимира Антоновича]], [[Драгоманов Михайло Петрович|Михайла Драгоманова]], [[Зібер Микола Іванович|Миколи Зібера]], [[Кістяківський Олександр Федорович|Олександра Кістяківського]], [[Костомаров Микола Іванович|Миколи Костомарова]], [[Лучицький Іван Васильович|Івана Лучицького]], [[Перетц Володимир Миколайович|Володимира Перетца]], [[Довнар-Запольський Митрофан Вікторович|Митрофана Довнар-Запольського]], зробив багато для розвитку української науки та культури, виховав не одну плеяду визначних українських культурних і громадських діячів. Такий дух, що панував в університеті, не міг не вплинути на юнака. Навчаючись в університеті, він зближується з Михайлом Драгомановим та Миколою Зібером і захоплюється ліберальними поглядами.

Брав активну участь у громадському житті. Був делегатом нелегального з'їзду студентів у [[Санкт-Петербург|Петербурзі]]. Після закінчення університету, [[1871]] року, захистив дисертацію на тему «Синтез цукру» і одержав диплом кандидата природничих наук. Цього ж року виїздить за кордон для продовження медичних студій. Жив у [[Париж]]і, [[Лондон]]і, [[Цюрих]]у, [[Відень|Відні]], Бреславі. Познайомився тоді з львівськими та віденськими студентами-українцями. 1872 року познайомився в Парижі з провідним російським народником [[Лавров Петро Лаврович|Петром Лавровим]]. Кілька років співпрацював з ним в еміграційному журналі «Вперед», представляючи там український соціалізм.

У [[1872]]—[[1874]] роках перебував в Цюриху, де продовжував вивчати медицину в місцевому університеті. Брав активну участь у житті російської колонії, дискусіях, боротьбі між лавристами і [[Бакунін Михайло Олександрович|бакунінцями]], організував вечір пам'яті [[шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]].

У травні 1874 р. ненадовго повернувся в Україну і здійснив своє «ходіння в народ». Перебуваючи в маєтку батьків у рідному селі, організував лікарню, де щоденно безкоштовно приймав понад 50 хворих з навколишніх сіл. 1874 року Подолинський зблизився з діячами [[стара громада|«Київської громади»]], вів роботу зі створення української соціально-демократичної партії, організації в [[женева|Женеві]] друкарні, активно працював у газеті «[[Киевский телеграф]]», яка фактично була органом «Київської громади». Окремі з них видрукувано анонімно, інші — під ініціалами «П. С.». Невдовзі С. Подолинський став членом [[Південно-західний відділ Російського географічного товариства|Південно-Західного відділу Російського географічного товариства]]. Він подорожував [[Галичина|Галичиною]], [[Закарпаття]]м, побував на [[Балканський півострів|Балканах]]. Шляхові нотатки та враження від мандрівок вчений друкував на сторінках газети «Київський телеграф». Опублікував у газеті 11 кореспонденцій, зокрема репортажі про подорож до [[герцеговина|Герцеговини]].

Після [[Емський указ|Емського указу]] С. Подолинський знову покинув Україну. У [[відень|Відні]] зблизився з товариством «[[січ (товариство)|Січ]]», відійшовши від російських народників. За підтримки товариства галицьких студентів «Січ» разом з [[Терлецький Остап Степанович|Остапом Терлецьким]] заснував у Відні перше українське видавництво, яке публікувало соціалістичну літературу. В цей час побачили світ такі його роботи: «Парова машина» (1875), «Про бідність», «Про багатство і бідність», «Про хліборобство» (1874), а також «Правда» (переклад С. Подолинського «Хитрої механіки Варвара»), «Правдиве слово хлібороба до своїх земляків» Ф. Волховського та інші. У «Паровій машині» вперше українською мовою йшлося про утопічні ідеї соціалістичного змісту. Брошуру «Про бідність» С. Подолинський назвав «першим розділом політичної економії». Російський і австрійський уряди заборонили вільний доступ до цих праць на території своїх держав. Однак ці брошури нелегально використовували в своїй роботі члени народницьких і соціалістичних організацій та гуртків.

1876 року закінчив медичну освіту. Захистив у Бреславі ([[Вроцлав]]і) докторську дисертацію німецькою мовою на тему «Розщеплення білків ферментами підшлункової залози», одержав диплом доктора медицини. Дисертація мала добрий відгук в наукових колах. У грудні цього ж року одержав диплом лікаря в Київському університеті. У цей період вчений працював лікарем у київському притулку для дітей робітників і викладачем на курсах медичних сестер. Саме на курсах він познайомився зі своєю майбутньою дружиною, слухачкою курсів Андреєвою, з якою одружився, незважаючи на опір батьків.

У грудні [[1877]] року Подолинський з молодою дружиною виїхав за кордон, поселився біля [[Монпельє]] ([[Франція]]). Відтоді всю свою увагу зосередив на науковій роботі. Виходять у світ такі ґрунтовні дослідження: «Ремесла і фабрики на Україні», «Праця людини та її відношення до розподілу енергії», «Громадівство та теорія Дарвіна», «Соціалізм, нігілізм та тероризм. Відповідь старому російському соціалістові» та інші, які він підписував своїм справжнім ім'ям. У Женеві видав монографію «Життя і здоров'я людей на Україні» (1878), заклавши основу української соціоетногігієни. Це була перша українська розвідка з медичної демографії та статистики, де на основі зібраного матеріалу автор показав, що причиною багатьох хвороб населення України є соціальні фактори. Значним внеском у вивчення вітчизняної соціально-економічної генетики є історико-економічне дослідження «Ремесла та фабрики на Україні» ([[1880]], [[Швейцарія]]). Фактично це був перший український підручник з [[Політична економія|політичної економії]], багатий цікавими матеріалами з економічної історії України, з життя ремісників мануфактур і фабрик. У цій праці автор стверджує, що економічні процеси в Україні відбувалися відповідно до процесів в Європі. За висловом [[франко Іван Якович|Івана Франка]], такими працями могла б «повеличатися кожна нація».

Найбільшу славу вченому принесла робота «Людська праця людини та її відношення до розподілу енергії», яку надрукував у журналі «Слово». Згодом вона вийшла друком у [[німеччина|Німеччині]], [[італія|Італії]], [[Франції]], [[росія|Росії]].

Більшість праць С. Подолинського опублікована за життя автора у 70–80-х роках XIX ст. за межами Російської імперії. Праці Подолинського перекладали французькою, німецькою, італійською, російською, сербською, білоруською мовами.

[[1880]] року під редагуванням [[драгоманов Михайло Петрович|Михайла Драгоманова]] і [[павлик Михайло Іванович|Михайла Павлика]] у Женеві виходить часопис «Громада», де Подолинський опублікував останні свої праці: «Громадівство і теорія Дарвіна», «Перегляд громадського руху в Західній Європі» та інші.

[[Файл:Могила Сергія Подолинського.jpg|thumb|right|240px|Могила Сергія Подолинського]]

За загальною версією, внаслідок напруженої праці, незгод з дружиною (було ідеологічне протистояння, оскільки вона була есеркою, соціалісткою-революціонеркою) Подолинський раптово захворів. Перебував на лікуванні у психічній лікарні в [[Монпельє]] та в приватній клініці в [[Кламар]]і (під [[Париж]]ем). У травні [[1885]] року мати ученого привезла хворого сина до Києва, оселилися вони в своєму будинку на [[вулиця Банкова (Київ)|Банковій вулиці]], згодом купили садибу із садом на Виноградній вулиці (нині [[вулиця Богомолця (Київ)|вул. Богомольця]]), де він провів свої останні 6 років.

Помер Подолинський [[12 липня]] [[1891]] року в [[київ|Києві]]. Його поховали поруч із батьком на кладовищі [[Аскольдова могила|Аскольдової могили]]. У [[1930-ті|1930-их]] роках прах сина і батька Подолинських було перенесено на [[Звіринецьке кладовище]]. Ім'ям Подолинського названо [[вулиця Подолинського (Черкаси)|одну з вулиць]] міста [[Черкаси]], вулицю (раніше Благоєва) в [[Центральний район (Дніпро)|Центральному районі]] міста [[Дніпро (місто)|Дніпро]] та провулок в [[Новомиргород]]і.

З початком незалежності виник інтерес до наукової творчості Подолинського. Були перевидані його твори. Зацікавлення до спадщини вченого почали проявляти фахівці різних галузей знань.

== Основні праці ==
* «Життя і здоров'я людей в Україні» ([[1879]])
* «Ремесла і фабрики в Україні» ([[1880]])
* ''Le Socialisme et l'Unité des Forces Physiques.'' In: ''La Revue. Socialiste.'' Band 8, 1880, S. 353—365.
* ''Труд человека и его отношение к распределению энергии.'' / ''Слово.'' № 4/5, Санкт-Петербург, 1880, С. 135—211.
* ''Il socialismo e l'unità delle forze fisiche.'' In: ''la Plebe.'' Band XIV, Neue Folge, Nr. 3, S. 13-16, und Nr. 4, S. 5-15, Mailand 1881. Wiedererscheinen in ''Quaderni di storia ecologica.'' Nr. 1, Dezember 1991, Mailand, S. 139—152.
* ''Der Sozialismus und die Einheit der physischen Kräfte.'' In: ''Arbeiter-Wochen-Chronik.'' Nr. 32, 33, 37, Budapest 1881
* ''Menschliche Arbeit und Einheit der Kraft.'' In: ''Die neue Zeit. Revue des geistigen und öffentlichen Lebens.'' Band 1, 1883, [http://library.fes.de/cgi-bin/neuzeit.pl?id=07.00072&dok=1883&f=1883_0413&l=1883_0424 Teil 1: Heft 9, S. 413—424], [http://library.fes.de/cgi-bin/neuzeit.pl?id=07.00079&dok=1883&f=1883_0449&l= Teil 2: Heft 10, S. 449—457]

== Погляди Подолинського ==
Сергій Подолинський належить до когорти українських соціалістів–революціонерів, борців за соціальну справедливість в Україні та світі, за національне визволення українців, як і всіх інших народів<ref name="soc">[https://web.archive.org/web/20160604203326/http://novaiskra.org.ua/український-соціалізм-сергія-подоли/ Український соціалізм Сергія Подолинського] // Нова Іскра. — 11 Серпня 2013 р.</ref>.

Ідеалом нового суспільства вважав громадівство, соціалізацію землі та фабрик і передачу їх громадянам, що є безпосередніми виробниками — [[селяни|селянам]] і [[робітник]]ам. Був ідеологом мирного еволюційного переходу до такого суспільства шляхом реформ в освіті, економіці та державному устрої. Один із перших популяризаторів [[соціалізм]]у в Україні.

Коло його наукових інтересів включало академічну соціологічну тематику: соціальні аспекти виробничої діяльності, господарські відносини, суспільна стратифікація, мобільність, залежність статусу індивіда від національної належності, соціологічні закони. Аналізуючи їх, Подолинський, як і деякі інші вчені, звертався до марксистських поглядів, вміло поєднуючи їх з соціал-дарвіністськими.

Практичне застосування поєднання цих двох концепцій призвело до досить оригінальних раціональних припущень — вчений вважав, що у суспільстві, побудованому на засадах солідарності, природний відбір виявить себе у просуванні науки, мистецтва, морального вдосконалення людей. Загалом це дасть змогу людям долати природні проблеми, не витрачаючи сили на боротьбу між собою.

Внаслідок ідеологічного протистояння, а саме мирного, еволюційного переходу до соціалізму шляхом реформ в освіті, економіці та державному устрої, Подолинський став небезпечним ідеологом альтернативного шляху розвитку цивілізації. Незважаючи на суттєву значущість його праць, [[Карл Маркс]], не роблячи посилань на Подолинського, став більше пов'язувати його роботи з природничими науками, а [[Фрідріх Енгельс]] висловлювався про ідеї Подолинського досить критично.

Український вчений сформулював нове природничо-наукове визначення праці: «Праця є таке споживання механічної та психічної роботи, що нагромаджена в організмі, яке має результатом збільшення кількості перетворюваної енергії на земній поверхні». Із незліченних видів людської діяльності землеробство, за С. Подолинським, є «найпріоритетнішою, найпродуктивнішою, найкориснішою працею, яка в десятки разів збільшує вироблений природою продукт».

Є усі підстави стверджувати, що С. Подолинський здійснив еколого-економічне відкриття світового значення, довівши, що творча діяльність ''homo faber'' (людини діяльної) протидіє стихійним силам природи, які посилюють хаос (згідно з другим началом [[Термодинаміка|термодинаміки]]) шляхом мінімізації зростання [[Ентропія|ентропії]], забезпечує нагромадження та перетворення [[Сонячна енергія|сонячної енергії]] на земній поверхні в засоби задоволення фізичних і духовних людських потреб. Тим самим вчений визначив четверте начало термодинаміки. Отже, найголовнішим відкриттям, яким Подолинський набагато випередив свій час, став його економічно-екологічний погляд на роль людини праці у збереженні та нагромадженні енергії, основним джерелом якої є потік сонячних променів. На думку вченого, всяка продуктивна праця, від землероба до шевця, кравця і будівельника, забезпечує захист енергії від розсіювання у просторі. Це відкриття справило великий вплив на вчення [[Вернадський Володимир Іванович|Вернадського]] про [[Ноосфера|ноосферу]], про планетну роль людини, про економіко-екологічну збалансованість земної цивілізації<ref name="soc"/>.

Вернадський, який вперше обґрунтував матеріалістичне усвідомлене наукове поняття про ноосферу, писав: «Уже пізніше і самостійно Сергій Подолинський зрозумів все значення цих ідей (законів збереження і нагромадження енергії, запропонованих [[Маєр Амшель Ротшильд|Майєром]], [[Вільям Томсон|Кельвіном]], [[Ґельмґольц]]ем, [[Пулюй Іван Павлович|Пулюєм]]) і намагався їх прикласти до вивчення економічних явищ». Наукову цінність цієї праці Подолинського засвідчує ще і той факт, що різні варіанти її були надруковані протягом 1880-83 років у двох періодичних французьких, двох німецьких і одному італійському виданнях.

Подолинського вважають одним з перших українських політологів, який політику розглядав як унікальний засіб зміцнення і розвитку державного ладу, раціональної організації соціального устрою, забезпечення внутрішнього змісту суспільного життя. Розглядаючи з політичної точки зору проблеми досягнення народом істинної свободи, він вважав, що «здобути її можна лише на засадах народного правління у формі добровільних об'єднань громад, рівноправних низових ланок суспільства». І особливо наголошував у цій праці на необхідності забезпечення «повного внутрішнього самоуправління громад та їхні опори на моральні принципи, які збуджують бажання в однієї людини добровільно віддавати свою працю, щоб цим самим надати допомогу іншій такій, як вона сама, людині». Це цитата з його роботи «Ремесла і фабрики на Україні». Слід зазначити, що Подолинський розглядає економічну історію України як частину загальної історії людства. Праця «Ремесла і фабрики на Україні» була заборонена царською цензурою «для обігу в Росії»<ref>''Шендеровський В.'' [https://parafia.org.ua/person/podolynskyj-serhij/ Великий мислитель — Сергій Подолинський] / [[Шендеровський Василь Андрійович|Василь Шендеровський]]. Нехай не гасне світ науки. Книга перша. — 18 березня і 8 квітня 2000 року.</ref>.

Виступав проти [[Мальтузіанство|мальтузіанства]], що стало ідеологією концепції «золотого мільярда». Аргументи його були подібними до висловлених М. Зібером, однак ґрунтувалися на його роботах, що випередили на століття визначення енергетичного еквівалента розумової і фізичної праці через енергоносії та технології енергетики (парус, вітряк, машини тощо).

Більшу частину свідомого життя Сергій Подолинський проживав за кордоном. Однак його любов до України була надзвичайно великою. Михайло Драгоманов зазначав, що він був занадто українцем, щоб перебувати і діяти серед людей, які не визнавали нічого українського. «Українофільство мене перемогло; я все мав до нього схильність, а останнім часом став цілковито запеклим українофілом», — писав Подолинський. Про прихильників соціал-демократії С. Подолинський писав: «[це — люди українські], які вміють з'єднувати вчення соціялізму з традиціями і симпатіями, викликаними місцевим українським націоналізмом, тобто прагнення українського народу поряд з економічною емансипацією, досягнути ще й політичної і культурної самостійності».

У листах до російського народника В. Смирнова він доводить, що український соціалістичний рух має бути незалежним від російського. Закиди російських народників щодо «українського націоналізму» він відкидає як вияв [[шовінізм]]у, поширеного між російськими соціалістами, що не хочуть визнати існування українського народу та його мови. Листи С. Подолинського переконують, що серед українського народу не можна пропагувати ідеї соціалізму, не ставши на український ґрунт. Соціал-демократ С. Подолинський дійшов висновку, що українцям потрібен власний соціалістичний рух, незалежний від російського.

=== Критика Енгельса ===
Подолинський спеціально приїжджав до Німеччини, щоб особисто зустрітися з К. Марксом та Ф. Енгельсом. Вони були знайомі з його ідеями, у листуванні обговорювали його теорію формування вартості через збереження сонячної енергії. Енгельс не заперечував проти ролі людей у більш ефективному освоєнні енергії сонця, але не вважав, що це безпосередньо формує вартість товарів.
{{початок цитати}} Його дійсне відкриття полягає в тому, що людська праця може утримати на поверхні землі і змусити діяти сонячну енергію більш тривалий час, ніж це було б без неї. Усі економічні наслідки, що він виводяться звідси, помилкові.

<…>

У промисловості такого роду підрахунки зовсім неможливі: працю, що приєднана до продукту, переважно зовсім неможливо виразити в одиницях тепла. Це ще, мабуть, мислимо, наприклад, щодо фунта пряжі, оскільки міцність пряжі ще може бути якось виражена формулою механіки, але вже і тут це виявляється абсолютно марним педантством і стає просто абсурдним щодо шматка необробленого сукна, тим більше — щодо білого, фарбованого, набивного. Кількість енергії, що міститься в молотку, гвинті, голці, є величина, яка не виражається у вигляді витрат виробництва.

<…>

Подолинський відхилився убік від свого дуже цінного відкриття, бо хотів знайти новий природничо-науковий доказ правильності соціалізму і тому змішав фізичне з економічним.
{{кінець цитати|джерело=Лист Енгельса Марксу від 19 грудня 1882 року<ref>''К. Маркс і Ф. Енгельс.'' [http://www.uaio.ru/marx/35.htm  Твори, вид. 2 том 35]</ref>}}

== Вшанування пам'яті ==
[[Файл:Меморіальна дошка Подолинський.jpg|thumb|right|240px|Меморіальна дошка Сергію Подолинському в [[Новомиргород]]і.]]
* У селі Ярославка на Шполянщині на честь Подолинського встановлено стелу.
* Названо вулиці в обласних центрах: Черкасах, Львові, Дніпро.
* Встановлено пам'ятну дошку на новомиргороддській лікарні де працював Подолинський.
* Створено товариство Подолинського.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* [https://archive.org/stream/filosofskyi_entsyklop#page/n495/mode/2up Подолинський, Сергій Андрійович] // {{ФЕС|сторінки=491—492}}
* Історія вітчизняних соціологічних теорій і вчень: навчально-методичний посібник / Укладач Білецький В. В. — Донецьк: ДонДДУ, УКЦентр, НТШ-Донецьк, 2007. — 116 с.
* ''Горбатенко В.''. [https://archive.org/stream/Politychna#page/n561/mode/2up Подолинський Сергій Андрійович] // Політична енциклопедія. Редкол.: [[Левенець Юрій Анатолійович|Ю. Левенець]] (голова), [[Шаповал Юрій Іванович|Ю. Шаповал]] (заст. голови) та ін. — К.:Парламентське видавництво, 2011. — С. 562—563. ISBN 978-966-611-818-2.
* Енциклопедія «Черкащина». Упорядник Віктор Жадько.-К.,2010.-С.710.
* ''Жадько В.'' У пам'яті Києва: столичний некрополь письменників.-К.,2007.-С.147,346.
* Жадько В. Український некрополь.-К.,2005.-С.268.
* ''Злупко С. М.'' Сергій Подолинський / С. М. Злупко // Урядовий кур'єр. — 1999. — № 185. — 2 жовтня.
* ''Злупко С. М.'' Відкриття С. А. Подолинського. — У кн.: Аксіоми для нащадків. / Упорядник О. Романчук. — Львів: Меморіал. — 1992. — 544 с.
* ''Сербин Р.''. [http://history.org.ua/?encyclop&termin=Podolynskyj_S Подолинський Сергій Андрійович] // {{ЕІУ|8|308}}
* ''Сербин Р.'' [https://web.archive.org/web/20171017202128/http://shron.chtyvo.org.ua/Serbyn_Roman/Serhii_Andriiovych_Podolynskyi_1850-91_Bibliohrafiia.pdf Сергій Андрійович Подолинський (1850-91): Бібліографія] // «Український історик», 1986, № 03-04.
* ''Bellamy Foster J., Burkett P.'' [https://journals.sagepub.com/doi/10.1177/1086026603262091 Ecological Economics and Classical Marxism: The "Podolinsky Business" Reconsidered] // Organization & Environment. — 2004. — 17 (1): 32–60. {{doi|10.1177/1086026603262091}}

== Посилання ==
* {{ШевЕ-5|частина=Подолинський Сергій Андрійович|сторінки =211}}
* Подолинський Сергій Андрійович // Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник. [https://chtyvo.org.ua/authors/Varvartsev_Mykola/Ukraina_v_mizhnarodnykh_vidnosynakh_Entsyklopedychnyi_slovnyk-dovidnyk_Vypusk_6.pdf Випуск 6. Біографічна частина: Н–Я] / Відп. ред. М. М. Варварцев. — К.: Ін-т історії України НАН України, 2016. — с.118-120
* [http://leksika.com.ua/12430503/legal/podolinskiy Подолинський] // {{Юридична енциклопедія|4|609}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Українські економісти]]
[[Категорія:Українські соціологи]]
[[Категорія:Українські громадські діячі]]
[[Категорія:Випускники фізико-математичного факультету Київського університету]]
[[Категорія:Уродженці Шполянського району]]
[[Категорія:Померли в Києві]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо вулиці]]
[[Категорія:Діячі «Громади»]]
[[Категорія:Персоналії:Новомиргород]]
[[Категорія:Фізіократи]]
[[Категорія:Українські соціалісти]]

title: Сергій Андрійович Подолинський

Народився: 19 (31) липня 1850 · село Нова Ярославка, Черкаська область

Помер: 30 червня (12 липня) 1891 (40 років) · Київ

Поховання: Звіринецьке кладовище

Підданство: Російська імперія

Національність: українець

Діяльність: фізик, економіст, математик, еколог, політик, універсальна людина, лікар, соціолог, публіцист, політичний активіст

Галузь: математика, медицина, соціологія, економіка, фізика, публіцистика, політична діяльність і соціальна активність

Alma mater: Фізико-математичний факультет Київського університетуd

Знання мов: українська

Конфесія: православний

Рід: Подолинські

Батько: Андрій Іванович Подолинський

Мати: княжна Кудашева Марія Сергіївна

Діти: Сергій Сергійович Подолинський