text:
# Назарейці
Назарейці, або назареї (нім. Nazarener), офіційно «Союз святого Луки» (нім. Lukasbund), — угруповання німецьких та австрійських художників-романтиків XIX століття, які намагалися відродити манеру майстрів Середньовіччя та Раннього Ренесансу. Відомі полотнами на християнські, історичні або алегоричні сюжети, стилізовані під італійське мистецтво XV століття (раннє Відродження).

## Характеристика

### Назва
Офіційною самоназвою групи було «Союз святого Луки», що є цілком традиційним — Святий Лука був покровителем гільдій художників з часів Середніх віків, і подібні гільдійські союзи часто носили це ім'я. Але в історію увійшов термін «назарейці», первісно утворений від топоніма — легендарного місця народження Ісуса, міста Назарету, або ж від назви давньоєврейських назореїв, відомих своєю праведністю. Це прізвисько дали членам Союзу під час їх життя в порожньому монастирі в Римі. Саме напівіронічне найменування, за деякими вказівками, походить від «alla nazarena» — традиційної назви зачіски з довгим волоссям, відомої за автопортретам Дюрера і знову введеної в моду Овербеком, дане воно було німецьким художником Іоганном Християном Рейнхартом (варіант — художником Кохом).

### Історія
Після поразки при Єні та Ауерштедті (1806) остання і найбільша з німецьких держав, Пруссія, була розгромлена Наполеоном, і під його владою опинилася вся Німеччина. Завоювання країни зробило помітний вплив на умонастрої освічених німців, породжуючи ескапізм і увагу до минулого.
З 1810 року група німецьких художників, пов'язаних з цим почуттям, зайняла скасований наполеонівською владою і тому пустий монастир у Римі — обитель ірландських францисканців Сант-Ісідоро на пагорбі Пінціо (засн. у XVI ст.). Назарейці ініціювали спосіб життя середньовічних релігійних громад. Учасники групи були учнями Віденської академії мистецтв — фактично, вони організували перший в художній системі XIX століття виступ проти академічного живопису. Рух Назарейців являв собою реакцію на класицизм Вінкельмана і академізм Фюгера.
Відправною точкою руху можна вважати зустріч Фрідріха Овербека і Франца Пфорра, які були учнями професора Фюгера. Репродукції італійського живопису, побачені ними в «Історії італійського живопису» братів Ріпенхаузен (вид. 1805) стали для них важливим візуальним враженням. Зроблене ними вивчення італійських примітивістів змінило манеру письма, техніку малюнка і тематику. Незабаром вони познайомилися з Еберхард Вахтером, уродженцем Швабії, який був учнем Реньо в Парижі, і в Римі підтримав молодих художників. Влітку 1808 року до двох друзів приєдналися ще чотири студента — швейцарці Людвіг Фогель і Йоган Конрад Готтінгер, австрієць Йозеф Зюттер і шваб Йозеф Вінтергерст — разом вони працювали над картинами, виконаними в «новій манері».
10 липня 1809, в річницю першої зустрічі, вони заприсяглися зберігати вірність істині, відроджувати занепале мистецтво і боротися проти академічної манери письма. Свій союз вони назвали на честь апостола Луки, який вважався покровителем митців і живопису в Середні століття. Овербек намалював емблему, яку починаючи відтоді вони ставили на оборот своїх полотен: Лука під аркою, арки з буквами HWP-OVS (перші літери прізвищ шести художників, членів Союзу), у двох верхніх кутах шпага і факел істини, посередині, вгорі, велика буква «W», що позначає «Wahrheit» («правда»), внизу дата 10 липня 1809.
У 1810 році Овербека виключили з Віденської академії «за нездатність». 20 червня 1810 разом з Пфорром, Зуттером, Готтінгером і Фогелем він вирушив до Італії зайнятий наполеонівськими військами Рим. Митці влаштувалися в будівлі монастиря Сан-Ісідоро. Допомогу та сприяння їм надав директор Французької Академії в Римі, потім до них приєдналися й інші німецькі живописці.
Провідними фігурами руху стали Фрідріх Овербек і Пітер Корнеліус. 1812 року помер від туберкульозу один з учасників братства Франц Пфорр, після його смерті друзі вирішили не повертатися в монастир. 1813 року Німеччину визволили від Наполеона — це вплинуло на духовні устремління громади. Художники висловили бажання просвітити свій народ, що виразилося у зверненні до фрескових циклів. Умовою відродження німецького мистецтва їм здавалося відновлення традиції фрескового живопису. Діяльність назарейців стала важливим прикладом для митців молодшого покоління, і в 1813 році до Рима прибувають молодші послідовники руху: Вільгельм Шадов і його брат Рудольф, потім брати Йоганнес і Філіп Фейт. Останній приїхав до Рима лише в 1815 році і, приєднавшись до Союзу, вніс елемент патріотизму в середу перше байдужих до політики художників. У ці роки група мала сильний вплив давидовського класицизму.
Після розпису будинку консула Бартольді (1816—1817) їхні фрескові розписи мали успіх, дедалі частіше надходили замовлення, які виконували спільно, орієнтуючись на живописну традицію Рафаеля. Завдяки цим замовленням їх напівзлиденне існування закінчилося. Робота в будинку Бартольді завершилася бенкетом, після якого угрупування почало розпадатися. Почесним гостем свята був баварський кронпринц — майбутній король Людвіг I.
У 1800-1830 Рим відвідало понад півтисячі німецьких художників, і велика частина мала контакти з назарейцями. 1819 року назарейці та деякі інші митці Риму організували виставку своїх робіт на честь візиту в це місто австрійського імператора, який на неї не прийшов, відправивши спадкоємця Людовіка.
У 1820—1830-х роках більшість назорейців повернулася на батьківщину, де зайняли академічні і придворні посади: король Людвіг I Баварський запрошував у Мюнхен найкращих майстрів Європи. Назарейці прибули до Баварії у 1820—1830-х, щоб розписати громадські будівлі на сюжети з німецької історії. Помітних успіхів домігся Пітер Корнеліус, який став директором Академії в Дюссельдорфі, потім у Мюнхені та Берліні. Овербек до самої смерті жив в Італії.
Творчість назарейців значно вплинула на історичний живопис XIX століття, в особливості, на німецький академізм наступного періоду. Крім того, діяльність Назарейців передбачила багато ідей і поглядів неоромантичних течій 2-ї пол. XIX століття. Серед них — рух прерафаелітів (Англія), неоготика, Рух мистецтв і ремесел і т. д. Також з розвитком назарейської школи пов'язують живопис інших напрямів: Іль Пурізмо (Італія), ліонська школа (Франція).

### Ідеологія
Назарейці виступали проти інтернаціонального пізнього класицизму і, випереджаючи прерафаелітів, намагалися відродити релігійне монументальне мистецтво в дусі майстрів середньовіччя і Раннього Відродження. Ця ідеологічна позиція перебувала цілком у дусі часу, бувши відображенням релігійно-патріархальних ілюзій, властивих консервативній лінії німецького романтизму. Протиставлення себе класицизму позначилося, зокрема, у виборі тем — тепер це були не міфологічні «античні», а історичні або релігійні образи.
Назарейці вважали класицизм інтернаціональним по духу, і тому, на їхню думку, нездатним вирішити проблему відродження мистецтва. Середньовіччя ж бачилося їм втіленням ідеалів духовності. Співдружності назарейців був властивий настрій відходу від сучасності в світ міфів і переказів, ідеалом для них став монах-художник, який звертається до творчості з постом і молитвою. Вони мали свою естетичну програму, створену під впливом поглядів німецьких естетиків, філософів, письменників XVIII століття.
Поселившись у келіях покинутого монастиря Сан-Ісідоро, вони утворили комуну зі спільним господарством, їли в трапезній під читання Біблії і «Любовних виливів» Вакенродера, в 1813 всі з них, хто був протестантом, прийняли католицтво. Наслідування середньовічним монастирях і художнім артілям впливало і на зовнішній вигляд та поведінку. Вони повністю поділяли думку Фрідріха Шлегеля про те, що сучасний художник «має походити характером на середньовічного майстра, бути простодушно сердечним, ґрунтовно точним і глибокодумним, при цьому невинним і дещо незграбним; подібно примітивістам, має  бути вірним серцем, чистим і непорочним, людиною що відчуває і мислить, і геть не прагнути до досягнення майстерності у виконанні своїх робіт». Їх вигляд запам'ятовувався — вони носили довге волосся на манер Дюрера (чому й отримали своє прізвисько), старонімецкі костюми з великими плащами, їх мова була экзальтована.
«За задумом учасників нової школи, з допомогою релігії художник зберігає душу чистою і створює щось високе у славу церкви». Своєю метою вони бачили боротьбу з аморальністю живопису нового часу. Відродження «істинно християнського мистецтва» і релігійність диктували їм відмову від вивчення анатомії на трупах і використання натурниць. Художники позували один одному. Вони працювали не на натурі, а в своїх келіях, вважаючи, що художник повинен зображувати свої почуття, а не природу. (Улюбленим виразом Овербека було: «Модель вбиває ідею»). Метою художників було «нове релігійно-патріотичне мистецтво», що передбачало дотримання національної традиції у руслі європейської культури та відродження релігійного мистецтва. Живопис був для них «божественним мистецтвом», «поезією у формі та кольорі». «Мистецтво це молитва, і тому потрібно повернутися до святої незграбності примітивів». Згідно поглядам Овербека, в мистецтві існували три напрямки: шлях, наближений до натури (Дюрер), до ідеалу (Рафаель) і фантазії (Мікеланджело).

### Живопис
Старими майстрами, на творчість яких орієнтувалися назарейці, були переважно Дюрер, Перуджіно та ранній Рафаель, Гольбейн, Кранах. Назарейці тяжіли до великих монументальних форм. Вони проголошували фресковий живопис у дусі старих майстрів вищою формою живопису і ставили своєю метою її воскресіння. Майстри не вміли писати фрески, бо на батьківщині техніка була забута, але вони реконструювали і освоїли цю навичку, воскресивши старі прийоми.
Два відомих своїх фрескових цикли на віллах у Римі створювалися колективом назарейців спільно.
Вплив фрескового жанру помітний у творчості назарейців: так, твори Овербека і Корнеліуса постійно зберігають характер контурного малюнка, якогось підфарбованого картону (фарба відіграє лише другорядну, допоміжну роль у картині). Наслідування надає спадщини назарейців характер еклектики, це помітно, наприклад, у копіюванні композицій і трактуванні образів («Торжество релігії» Овербека наслідує «Афінській школі»; «Вершники Апокаліпсису» Корнеліуса — Дюреру).
Характерними рисами стилю назарейців є: строга композиція, підкреслений контур і яскраві фарби (хоча значного відходу від мальовничої школи класицизму, тим не менше, немає, що дозволило в пізній період їм влитися в їх ряди). Вони стилізували живопис під примітив, дотримуючись принципів академізму: умовний колорит, статичність, переважання малюнка над лінією.
Петро Гнєдич пише про них: «Назарейці зробили крок вперед, звернувшись до вивчення фарб італійських майстрів, але вони були тільки послідовниками. Намагаючись уникнути всього матеріального, живописці не брали живих моделей з побоювання відхилитися від ідеального образу, створеного уявою. Богородиця для них втілювала ідеал жіночності, але реальна жінка лякала їх. Назарейці забирали у релігійних образів плоть і кров, залишаючи лише лінії. Їх твори були дуже піднесені і далекі від дійсності, а тому — неживі. Володіючи чудовими намірами, бажали всією душею просвітити людство, вони були позбавлені сили генія, який світиться в творах справжніх майстрів. Вони не зуміли достатньо опанувати форму, приурочили живопис до школи і звели її до ступеня навчального посібника».
«Романтизм назарейців, за вказівками дослідників, можна назвати „класицизмом навиворіт“; це відчував Каспар Давид Фрідріх, який порівняв його художників з лихварями, які живуть прибутком з чужої власності. Назарейці не пішли далі прекрасної і благородної мрії про духовно багате і суспільно значиме мистецтво». Гете також ставився до них з неприязню: «Вперше в історії мистецтва такі таланти, як Овербек і Корнеліус, воліють відступати назад і, повернувшись у черево матері, заснувати нову епоху мистецтва».
З часом вони все далі відходили від натури, втрачали зв'язки з сучасним життям і досить швидко впали в сухе і холодно-абстрактне стилізаторство. Більш значні досягнення назорейців у галузі портрету та пейзажу, де вони більшою мірою зверталися до безпосереднього спостереження натури».
Назарейці сходилися з класицистами, які протиставляли себе, в принципі наслідування старим майстрам і в точках зору на метод малюнка і живопису. У підсумку назарейці об'єдналися з епігонами класицизму, і з їх злиття склалося німецьке академічне мистецтво першої половини XIX століття, характерне реакційними тенденціями.

### Твори
- Ф. Пфорр, цикл картин з життя короля Рудольфа I, (1809—1810), Франкфурт-на-Майні
- Цикли фресок на тему життя Йосифа у римському будинку прусського консула Якоба Соломона Бартольді (1816—1817; з 1886—1887 рр. у Національній галереї, Берлін).
  - Корнеліус: композиції Йосип, що тлумачить сон фараона і «Брати пізнають Йосипа»
  - Овербек: «Продаж Йосипа братами» і «Сім років голоду»
  - Шадов: «Плач Якова про Йосипа» і «Йосип розгадує сни у в'язниці»
  - Філіп Фейт «Сім років родючості» і «Йосип і дружина Пентефрія»
  - Катель: пейзажі
- Цикли фресок на сюжети з «Звільненого Єрусалима» Торквато Тассо, Данте, Петрарки і Аріосто в Казино Массімо (1819—1830) у Римі
- «Італія і Німеччина», Ф. Овербек
- «Торжество релігії» Овербека (1830—1840-і рр., Франкфурт, ескіз в Ермітажі)
- «Вершники Апокаліпсису» (1841, Берлін, Національна галерея) Корнеліуса

### Учасники
- Бегас, Карл
- Бендеман, Едуард Юлій Фрідріх
- Вахтер, Еберхард
- Винтергерст, Йозеф
- Готтингер, Йоган Конрад
- Зайтц, Олександр Максиміліан
- Зюттер, Йозеф
- Каульбах, Вільгельм фон
- Коломбо, Джованні
- Корнеліус, Петер Йозеф фон
- Кох, Йозеф Антон
- Луїджі Муссіні
- Мюллер, Карл
- Мюллер, Андреас
- Овербек, Йоганн Фрідріх — працював у м'якій італійській манері і вважався серед своїх новим втіленням Рафаеля
- Олів'є, Фердинанд
- Оппенгейм, Моріц Даніель
- Пілотті
- Пфорр, Франц — захоплювався старим німецьким живописом, називав себе «Альбрехтом з Майна», на манер Дюрера — «Альбрехта з Нюрнберга».
- Фейт, Йонас
- Фейт, Філіп
- Фогель, Людвіг
- Хесс, Хайнріх Марія фон
- Шадов, Фрідріх Вільгельм фон
- Шеффер фон Леонардсхоф, Йоганн Євангеліст
- Шнорр фон Карольсфельд, Юліус
- Шраудольф, Йоганн

title: Назарейці

wikitext:
[[Файл:Friedrich_Overbeck_008.jpg|міні|250x250пкс|[[Фрідріх Овербек]], ''«Італія і Німеччина»,'' 1811—1828]]
'''Назарейці''', або '''назареї''' ({{Lang-de|Nazarener}}), офіційно ''«Союз святого Луки»'' ({{Lang-de|Lukasbund}}), — угруповання німецьких та австрійських художників-романтиків XIX століття, які намагалися відродити манеру майстрів Середньовіччя та [[Відродження|Раннього Ренесансу]]<ref>{{ВТ-ЕСБЕ|Назареи, группа немецких художников}}</ref>. Відомі полотнами на [[Християнство|християнські]], історичні або алегоричні сюжети, стилізовані під [[Кватроченто|італійське мистецтво XV століття]] (раннє Відродження).

== Характеристика ==
[[Файл:Friedrich_Wilhelm_Schadow_001.jpg|міні|256x256пкс|Фрідріх фон Шадов ''«Сини Якова приносять йому звістку про загибель Йосипа»'', фреска з вілли Бартольді, Берлін]]
[[Файл:Philipp_Veit_005.jpg|міні|250x250пкс|Філіп Фейт, ''«Емпіреї і 8 небес раю. Деталь: Сонячне небо з [[Данте Аліг'єрі|Данте]] і [[Беатріче Портінарі|Беатріче]] між [[Тома Аквінський|Фомою Аквінським]], [[Альберт Великий|Альбертом Великим]], [[Петро Ломбардський|Петром Ломбардським]] та ін.»'', фреска Казино Массімо, Рим, 1817]]
[[Файл:Friedrich_Overbeck_010.jpg|міні|339x339пкс|Фрідріх Овербек, ''«Портрет художника Франца Пфора»'']]
[[Файл:Philipp_Veit_008.jpg|міні|373x373пкс|Філіп Фейт, ''«Алегорія Німеччини»'']]
[[Файл:Julius_Schnorr_von_Carolsfeld_002.jpg|міні|250x250пкс|[[Юліус Шнор фон Каролсфельд|Юліус Шнор фон Каросфельд]], ''«Шлюб в Кані Галілейській»'']]

=== Назва ===
Офіційною самоназвою групи було «Союз святого Луки», що є цілком традиційним — [[Лука (євангеліст)|Святий Лука]] був покровителем [[Гільдія Святого Луки|гільдій художників]] з часів Середніх віків, і подібні гільдійські союзи часто носили це ім'я. Але в історію увійшов термін «назарейці», первісно утворений від топоніма — легендарного місця народження Ісуса, міста [[Назарет]]у, або ж від назви давньоєврейських [[Назорей|назореїв]], відомих своєю праведністю. Це прізвисько дали членам Союзу під час їх життя в порожньому монастирі в Римі. Саме напівіронічне найменування, за деякими вказівками, походить від'' «alla nazarena»'' — традиційної назви зачіски з довгим волоссям, відомої за автопортретам Дюрера і знову введеної в моду Овербеком, дане воно було німецьким художником Іоганном Християном Рейнхартом<ref name="энц">[https://web.archive.org/web/20040318115752/http://scit.boom.ru/iskustvo/iskustvo_italii65.htm Назарейцы // Энциклопедия искусства]</ref> (варіант — художником Кохом<ref name="гру">{{Cite web |url=http://www.bibliotekar.ru/slovar-impr3/102.htm |title=Назарейцы // Энциклопедия живописи |accessdate=6 травня 2020 |archive-date=20 січня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200120050500/http://bibliotekar.ru/slovar-impr3/102.htm }}</ref>).

=== Історія ===
Після [[Битва під Єною та Ауерштедтом|поразки при Єні та Ауерштедті]] (1806) остання і найбільша з німецьких держав, [[Пруссія]], була розгромлена [[Наполеон]]ом, і під його владою опинилася вся Німеччина. Завоювання країни зробило помітний вплив на умонастрої освічених німців, породжуючи [[ескапізм]] і увагу до минулого<ref name="ист">[http://www.sttp.ru/history/history357.html Немецкое Искусство Первой Половины 19 Века. Романтики-«назарейцы»]{{Недоступная ссылка|date=Октябрь 2018|bot=InternetArchiveBot}}</ref>.

З [[1810|1810 року]] група німецьких художників, пов'язаних з цим почуттям, зайняла скасований наполеонівською владою і тому пустий монастир у Римі — обитель ірландських францисканців Сант-Ісідоро на пагорбі [[Пінціо]] (засн. у XVI ст.). Назарейці ініціювали спосіб життя середньовічних релігійних громад. Учасники групи були учнями [[Академія образотворчих мистецтв (Відень)|Віденської академії мистецтв]] — фактично, вони організували перший в художній системі XIX століття виступ проти академічного живопису. Рух Назарейців являв собою реакцію на класицизм [[Йоганн Вінкельман|Вінкельмана]] і академізм Фюгера.

Відправною точкою руху можна вважати зустріч Фрідріха Овербека і Франца Пфорра, які були учнями професора Фюгера. Репродукції італійського живопису, побачені ними в ''«Історії італійського живопису»'' братів Ріпенхаузен (вид. 1805) стали для них важливим візуальним враженням. Зроблене ними вивчення італійських примітивістів змінило манеру письма, техніку малюнка і тематику. Незабаром вони познайомилися з Еберхард Вахтером, уродженцем Швабії, який був учнем Реньо в Парижі, і в Римі підтримав молодих художників. Влітку 1808 року до двох друзів приєдналися ще чотири студента — швейцарці Людвіг Фогель і Йоган Конрад Готтінгер, австрієць Йозеф Зюттер і шваб Йозеф Вінтергерст — разом вони працювали над картинами, виконаними в «новій манері».

10 липня 1809, в річницю першої зустрічі, вони заприсяглися зберігати вірність істині, відроджувати занепале мистецтво і боротися проти академічної манери письма. Свій союз вони назвали на честь апостола Луки, який вважався покровителем митців і живопису в Середні століття. Овербек намалював емблему, яку починаючи відтоді вони ставили на оборот своїх полотен: Лука під аркою, арки з буквами HWP-OVS (перші літери прізвищ шести художників, членів Союзу), у двох верхніх кутах шпага і факел істини, посередині, вгорі, велика буква «W», що позначає ''«Wahrheit»'' («правда»), внизу дата 10 липня 1809<ref name="гру"/>.

У 1810 році Овербека виключили з Віденської академії «за нездатність». 20 червня 1810 разом з Пфорром, Зуттером, Готтінгером і Фогелем він вирушив до Італії зайнятий наполеонівськими військами Рим. Митці влаштувалися в будівлі монастиря Сан-Ісідоро. Допомогу та сприяння їм надав директор Французької Академії в Римі, потім до них приєдналися й інші німецькі живописці.

Провідними фігурами руху стали [[Фрідріх Овербек]] і [[Петер Йозеф фон Корнеліус|Пітер Корнеліус]]. 1812 року помер від туберкульозу один з учасників братства Франц Пфорр, після його смерті друзі вирішили не повертатися в монастир. 1813 року Німеччину визволили від Наполеона — це вплинуло на духовні устремління громади. Художники висловили бажання просвітити свій народ, що виразилося у зверненні до фрескових циклів. Умовою відродження німецького мистецтва їм здавалося відновлення традиції фрескового живопису. Діяльність назарейців стала важливим прикладом для митців молодшого покоління, і в 1813 році до Рима прибувають молодші послідовники руху: Вільгельм Шадов і його брат Рудольф, потім брати Йоганнес і Філіп Фейт. Останній приїхав до Рима лише в 1815 році і, приєднавшись до Союзу, вніс елемент патріотизму в середу перше байдужих до політики художників. У ці роки група мала сильний вплив давидовського класицизму<ref name="гру"/>.

Після розпису будинку консула Бартольді (1816—1817) їхні фрескові розписи мали успіх, дедалі частіше надходили замовлення, які виконували спільно, орієнтуючись на живописну традицію Рафаеля. Завдяки цим замовленням їх напівзлиденне існування закінчилося. Робота в будинку Бартольді завершилася бенкетом, після якого угрупування почало розпадатися. Почесним гостем свята був баварський кронпринц — майбутній король Людвіг I.

У 1800-1830 Рим відвідало понад півтисячі німецьких художників, і велика частина мала контакти з назарейцями<ref name="гру"/>. 1819 року назарейці та деякі інші митці Риму організували виставку своїх робіт на честь візиту в це місто австрійського імператора, який на неї не прийшов, відправивши спадкоємця Людовіка.

У 1820—1830-х роках більшість назорейців повернулася на батьківщину, де зайняли академічні і придворні посади: король [[Людвиг I (король Баварії)|Людвіг I Баварський]] запрошував у Мюнхен найкращих майстрів Європи. Назарейці прибули до Баварії у 1820—1830-х, щоб розписати громадські будівлі на сюжети з німецької історії. Помітних успіхів домігся Пітер Корнеліус, який став директором Академії в Дюссельдорфі, потім у Мюнхені та Берліні. Овербек до самої смерті жив в Італії.

Творчість назарейців значно вплинула на історичний живопис XIX століття, в особливості, на німецький академізм наступного періоду. Крім того, діяльність Назарейців передбачила багато ідей і поглядів [[Неоромантизм|неоромантичних]] течій 2-ї пол. XIX століття. Серед них — рух [[Прерафаеліти|прерафаелітів]] (Англія), [[неоготика]], [[Рух мистецтв і ремесел]] і т. д. Також з розвитком назарейської школи пов'язують живопис інших напрямів: Іль Пурізмо (Італія), ліонська школа (Франція)<ref name="кру">{{Cite web |url=http://www.krugosvet.ru/enc/kultura_i_obrazovanie/izobrazitelnoe_iskusstvo/NAZARETSI.html |title=Назорейцы (О. Морозова) // Кругосвет |accessdate=6 травня 2020 |archive-date=20 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200920014009/https://www.krugosvet.ru/enc/kultura_i_obrazovanie/izobrazitelnoe_iskusstvo/NAZARETSI.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.artsait.ru/art/i/ivanovaa/main.htm |title=Русские художники. А. Иванов |accessdate=6 травня 2020 |archive-date=13 травня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200513151455/http://www.artsait.ru/art/i/ivanovaa/main.htm }}</ref>.

=== Ідеологія ===
Назарейці виступали проти інтернаціонального пізнього [[класицизм]]у і, випереджаючи [[Прерафаеліти|прерафаелітів]], намагалися відродити релігійне монументальне мистецтво в дусі майстрів середньовіччя і Раннього Відродження. Ця ідеологічна позиція перебувала цілком у дусі часу, бувши відображенням релігійно-патріархальних ілюзій, властивих консервативній лінії німецького романтизму. Протиставлення себе класицизму позначилося, зокрема, у виборі тем — тепер це були не міфологічні «античні», а історичні або релігійні образи.

Назарейці вважали класицизм інтернаціональним по духу, і тому, на їхню думку, нездатним вирішити проблему відродження мистецтва<ref name="кру"/>. Середньовіччя ж бачилося їм втіленням ідеалів духовності. Співдружності назарейців був властивий настрій відходу від сучасності в світ міфів і переказів, ідеалом для них став монах-художник, який звертається до творчості з постом і молитвою. Вони мали свою естетичну програму, створену під впливом поглядів німецьких естетиків, філософів, письменників XVIII століття<ref name="фед">{{Cite web |url=http://www.art-catalog.ru/article.php?id_article=618 |title=Овербек. Е. Федотова |accessdate=6 травня 2020 |archive-date=5 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191205175913/http://art-catalog.ru/article.php?id_article=618 }}</ref>.

Поселившись у келіях покинутого монастиря Сан-Ісідоро, вони утворили комуну зі спільним господарством, їли в трапезній під читання Біблії і «Любовних виливів» Вакенродера, в 1813 всі з них, хто був протестантом, прийняли [[католицтво]]. Наслідування середньовічним монастирях і художнім артілям впливало і на зовнішній вигляд та поведінку. Вони повністю поділяли думку [[Фрідріх Шлегель|Фрідріха Шлегеля]] про те, що сучасний художник «має походити характером на середньовічного майстра, бути простодушно сердечним, ґрунтовно точним і глибокодумним, при цьому невинним і дещо незграбним; подібно примітивістам, має  бути вірним серцем, чистим і непорочним, людиною що відчуває і мислить, і геть не прагнути до досягнення майстерності у виконанні своїх робіт». Їх вигляд запам'ятовувався — вони носили довге волосся на манер Дюрера (чому й отримали своє прізвисько), старонімецкі костюми з великими плащами, їх мова була экзальтована.

«За задумом учасників нової школи, з допомогою релігії художник зберігає душу чистою і створює щось високе у славу церкви»<ref name="гне">{{Cite web|url=http://mirizo.ru/ist/ist_14_2.html|title=П. Гнедич. История искусств|accessdate=2009-08-28|archiveurl=https://web.archive.org/web/20090404112705/http://mirizo.ru/ist/ist_14_2.html|archivedate=2009-04-04|deadlink=yes}}</ref>. Своєю метою вони бачили боротьбу з аморальністю живопису нового часу. Відродження «істинно християнського мистецтва» і релігійність диктували їм відмову від вивчення анатомії на трупах і використання натурниць. Художники позували один одному. Вони працювали не на натурі, а в своїх келіях, вважаючи, що художник повинен зображувати свої почуття, а не природу. (Улюбленим виразом Овербека було: «Модель вбиває ідею»). Метою художників було «нове релігійно-патріотичне мистецтво», що передбачало дотримання національної традиції у руслі європейської культури та відродження релігійного мистецтва. Живопис був для них «божественним мистецтвом», «поезією у формі та кольорі». «Мистецтво це молитва, і тому потрібно повернутися до святої незграбності примітивів»<ref name="гру"/>. Згідно поглядам Овербека, в мистецтві існували три напрямки: шлях, наближений до натури (Дюрер), до ідеалу (Рафаель) і фантазії (Мікеланджело)<ref name="фед"/>.

=== Живопис ===
[[Файл:Peter_von_Cornelius_008.jpg|міні|250x250пкс|[[Петер Йозеф фон Корнеліус|Петер фон Корнеліус]]. ''«Поховання Христове»'']]
[[Файл:Friedrich_Overbeck_001.jpg|міні|251x251пкс|Фрідріх Овербек. ''«Тріумф релігії в мистецтвах»'', 1831—1840]]
Старими майстрами, на творчість яких орієнтувалися назарейці, були переважно [[Альбрехт Дюрер|Дюрер]], [[П'єтро Перуджіно|Перуджіно]] та ранній [[Рафаель Санті|Рафаель]], [[Ганс Гольбейн Молодший|Гольбейн]], [[Лукас Кранах Старший|Кранах]]. '''Назарейці''' тяжіли до великих монументальних форм. Вони проголошували фресковий живопис у дусі старих майстрів вищою формою живопису і ставили своєю метою її воскресіння. Майстри не вміли писати фрески, бо на батьківщині техніка була забута, але вони реконструювали і освоїли цю навичку, воскресивши старі прийоми.

Два відомих своїх фрескових цикли на віллах у Римі створювалися колективом назарейців спільно.

Вплив фрескового жанру помітний у творчості назарейців: так, твори Овербека і Корнеліуса постійно зберігають характер контурного малюнка, якогось підфарбованого картону (фарба відіграє лише другорядну, допоміжну роль у картині). Наслідування надає спадщини назарейців характер еклектики, це помітно, наприклад, у копіюванні композицій і трактуванні образів («Торжество релігії» Овербека наслідує «<nowiki/>[[Афінська школа (Рафаель)|Афінській школі]]<nowiki/>»; «Вершники Апокаліпсису» Корнеліуса — [[Альбрехт Дюрер|Дюреру]]).

Характерними рисами стилю назарейців є: строга композиція, підкреслений контур і яскраві фарби (хоча значного відходу від мальовничої школи класицизму, тим не менше, немає, що дозволило в пізній період їм влитися в їх ряди). Вони стилізували живопис під примітив, дотримуючись принципів академізму: умовний колорит, статичність, переважання малюнка над лінією.

[[Гнєдич Петро Петрович|Петро Гнєдич]] пише про них: «Назарейці зробили крок вперед, звернувшись до вивчення фарб італійських майстрів, але вони були тільки послідовниками. Намагаючись уникнути всього матеріального, живописці не брали живих моделей з побоювання відхилитися від ідеального образу, створеного уявою. Богородиця для них втілювала ідеал жіночності, але реальна жінка лякала їх. Назарейці забирали у релігійних образів плоть і кров, залишаючи лише лінії. Їх твори були дуже піднесені і далекі від дійсності, а тому — неживі. Володіючи чудовими намірами, бажали всією душею просвітити людство, вони були позбавлені сили генія, який світиться в творах справжніх майстрів. Вони не зуміли достатньо опанувати форму, приурочили живопис до школи і звели її до ступеня навчального посібника»<ref name="гне"/>.

«Романтизм назарейців, за вказівками дослідників, можна назвати „класицизмом навиворіт“; це відчував [[Каспар Давид Фрідріх]], який порівняв його художників з лихварями, які живуть прибутком з чужої власності. Назарейці не пішли далі прекрасної і благородної мрії про духовно багате і суспільно значиме мистецтво»<ref name="энц"/>. Гете також ставився до них з неприязню: «Вперше в історії мистецтва такі таланти, як Овербек і Корнеліус, воліють відступати назад і, повернувшись у черево матері, заснувати нову епоху мистецтва»<ref name="гру"/>.

З часом вони все далі відходили від натури, втрачали зв'язки з сучасним життям і досить швидко впали в сухе і холодно-абстрактне стилізаторство. Більш значні досягнення назорейців у галузі портрету та пейзажу, де вони більшою мірою зверталися до безпосереднього спостереження натури»<ref>Назарейцы // БСЭ</ref>.

Назарейці сходилися з класицистами, які протиставляли себе, в принципі наслідування старим майстрам і в точках зору на метод малюнка і живопису. У підсумку назарейці об'єдналися з епігонами класицизму, і з їх злиття склалося німецьке академічне мистецтво першої половини XIX століття, характерне реакційними тенденціями.

=== Твори ===
[[Файл:Franz_Pforr_001.jpg|міні|250x250пкс|Франц Пфорр,'' «В'їзд імператора Рудольфа в [[Базель|Басилею]]<nowiki/>»,'' 1809—1819]]

* Ф. Пфорр, цикл картин з життя короля [[Рудольф I Габсбург|Рудольфа I]], (1809—1810), Франкфурт-на-Майні
* Цикли фресок на тему життя Йосифа у римському будинку прусського консула Якоба Соломона Бартольді (1816—1817; з 1886—1887 рр. у Національній галереї, Берлін).
** Корнеліус: композиції Йосип, що тлумачить сон фараона і «Брати пізнають Йосипа»
** Овербек: «Продаж Йосипа братами» і «Сім років голоду»
** Шадов: «Плач Якова про Йосипа» і «Йосип розгадує сни у в'язниці»
** Філіп Фейт «Сім років родючості» і «Йосип і дружина Пентефрія»
** Катель: пейзажі
* Цикли фресок на сюжети з «<nowiki/>[[Визволений Єрусалим|Звільненого Єрусалима]]<nowiki/>» [[Торквато Тассо]], Данте, Петрарки і Аріосто в Казино Массімо (1819—1830) у Римі
* «Італія і Німеччина», Ф. Овербек
* «Торжество релігії» Овербека (1830—1840-і рр., Франкфурт, ескіз в Ермітажі)
* «Вершники Апокаліпсису» (1841, Берлін, Національна галерея) Корнеліуса

=== Учасники ===

* [[Карл Бегас|Бегас, Карл]]
* Бендеман, Едуард Юлій Фрідріх
* Вахтер, Еберхард
* Винтергерст, Йозеф
* Готтингер, Йоган Конрад
* Зайтц, Олександр Максиміліан
* Зюттер, Йозеф
* Каульбах, Вільгельм фон
* Коломбо, Джованні
* [[Петер Йозеф фон Корнеліус|Корнеліус, Петер Йозеф фон]]
* Кох, Йозеф Антон
* Луїджі Муссіні
* Мюллер, Карл
* Мюллер, Андреас
* Овербек, Йоганн Фрідріх — працював у м'якій італійській манері і вважався серед своїх новим втіленням Рафаеля
* Олів'є, Фердинанд
* Оппенгейм, Моріц Даніель
* Пілотті
* [[Франц Пфорр|Пфорр, Франц]] — захоплювався старим німецьким живописом, називав себе ''«Альбрехтом з Майна»'', на манер [[Альбрехт Дюрер|Дюрера]] — «Альбрехта з Нюрнберга».
* Фейт, Йонас
* Фейт, Філіп
* Фогель, Людвіг
* Хесс, Хайнріх Марія фон
* Шадов, Фрідріх Вільгельм фон
* Шеффер фон Леонардсхоф, Йоганн Євангеліст
* [[Юліус Шнор фон Каролсфельд|Шнорр фон Карольсфельд, Юліус]]
* Шраудольф, Йоганн

== Див. також ==
* [[Прерафаеліти]]

== Примітки ==
{{Reflist|30em}}

== Література ==
* {{ВТ-ЕСБЕ|Назареи, группа немецких художников}}
* ''Gröschel G.'' Die Nazarener und ihre Beziehungen zur altdeutschen Malerei, [Münch.], 1937.
* ''Verbeck-Cardauns Н.'' Die Lukasbrüder, Kempen, 1947.
* ''Е. Д. Федотова.'' Назарейці : Альбом. — М.: Белый город, 2006. — ISBN 5-7793-0972-8
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Романтизм]]
[[Категорія:Мистецькі течії]]


text:
# Список керівників держав 642 року
Список керівників держав 642 року — це перелік правителів країн світу 642 року.
Список керівників держав 641 року — 642 рік — Список керівників держав 643 року — Список керівників держав за роками

## Європа
- Абазгія — Дмитрій I (640—660)
- Айлех — Крундмаел мак Суїбні Менн (636—660)
- Айргіалла — Дунхад мак Ултан (637? — 677)
- Королівство Східна Англія — Анна (636—654)
- Арморика — Саломон II (612—658)
- Герцогство Баварія — Теодон I (630—680)
- Брихейніог — Ріваллон ап Ідваллон (620-650)
- Велика Булгарія — Кубрат (632—665)
- король вестготів — Тульґа (639—642); Гіндасвінт (642—653)
- Вессекс — Кінегільс (611—643)
- Візантійська імперія — Констант II (641—668)
  - Равеннський екзархат — Ісак (625—643)
- Королівство Гвент — Морган ап Атруіс (625—665)
- Королівство Гвінед — Кадафел Кадомед (634—655)
- Дал Ріада — Домналл I (629—642); Ферхар I (642—650)
- Дівед — Ноуї Старий (615-650)
- Думнонія — Петрок ап Клемен (633—658)
- Королівство Ессекс — Сігеберт I (623—653)
- Іберійське князівство — Адарнасе I (627—639/642); Стефаноз II  (637/642—650)
- Ірландія — верховний король Келлах мак Маеле Коба (640—656)
- Король лангобардів — Ротарій (636—652)
  - Герцогство Беневентське — Аюльф I (641–646)
  - Сполетське герцогство — Теоделап Сполетський (602—652)
  - Герцогство Фріульське — Гразульф (617—651)
- Ленстер — Колгу Болг Луата (640—647)
  - Мерсія — Пенда (626—655)
- Морганнуг — Морган ап Атруіс (625—665)
- Коннахт — Рагаллах МакУату (622—649)
- Мунстер — Менах мак Фінґін (641—661)
- Король піктів — Талорк III (641—653)
- Королівство Нортумбрія — Освальд (634—642); Освіу (642—670)
- Королівство Повіс — Ейлуд ап Кіндруїн (613—642); Мануган ап Селіф (642—650)
- Само (держава) — Само (623—658/660)
- Королівство Сассекс — Кутвульф (630—645)
- Стратклайд — Еугейн ап Белі (640—645)
- Улад — Дунхад мак Фіахнай (637—644)
- Уснех — Маел Дойд мак Свібні (635—653)
- Франкське королівство:
  - Австразія — Сігіберт III (639—656)
  - Нейстрія — Хлодвіг II (639—657)
  - Герцогство Васконія — Аманд (638—660)
- Фризьке королівство — Альдгісл (623—680)
- Швеція — Інґ'яльд Підступний (640—650)
- Святий Престол — папа римський Іван IV (640—642); Теодор I (642—649)
- Вселенський патріарх — Павло II (641—653)

## Азія
- Близький Схід:
  - Праведний халіфат — Умар ібн аль-Хаттаб (634—644)
- Кавказька Албанія — Албанське марзпанство (до 651)
- Індія:
  - Брамінська династія — Чач (632—671)
  - Західні Ганги — Шрівікрама (629—654)
  - Пізні Гупти — Мадавагупта (601-655)
  - Камарупа — Бхаскарварман (600—650)
  - Династія Майтрака — Друвасена II (640—644)
  - Династія Паллавів — Нарасімхаварман I (630—668)
  - Держава Пандья — Янтаварман (640—670)
  - Раджарата — раджа Датопа Тисса I (640—652)
  - Імперія Харші — Харша (606—646/647)
  - Чалук'я — Пулакешин II (609—642); Чандрадітья (642—648)
  - Східні Чалук'ї — Джаясімха I (641—673)
  - володар держави ефталітів і алхон-гуннів в Ганджхарі, Кашмір і Пенджабі Юдхіштхіра (630/633—670)
- Індонезія:
  - Тарума — Лінггаварман (628—650)
- Китай:
  - Династія Тан — Лі Шимінь (626—649)
  - Тибетська імперія — Сронцангамбо (618—650)
  - Туюхун (Тогон) — Муюн Нохебо (635—653)
  - Сеяньтоський каганат — Ін-чор Більге-хан (615-645)
- Корея:
  - Когурьо — тхеван (король) Йонню (618-642); Поджан (642—668)
  - Пекче — король Ийджа (641—660)
  - Сілла — ісагим (король) Сондок (632—647)
- Паган — король Шве Онтхі (640—652)
- Персія:
  - Держава Сасанідів — шахіншах Єздигерд III (632/633—651/652)
  - Дабуїди — Гіл Гавбара (642—660)
- Середня Азія:
  - Західний тюркський каганат — Ірбіс-Шегуй (642—650)
- Ченла — Бхававарман II (628—657)
- Японія — Імператор Коґьоку (642—645)

## Африка
- Аксумське царство — Герма Сафар (641—653)
- Африканський екзархат Візантійської імперії — Григорій (629/631—647)
- Праведний халіфат — Умар ібн аль-Хаттаб (634—644)

## Північна Америка
- Мутульське царство — К'ініч-Муваахн-Холь II (620-ті — 648)
- Баакульське царство — Пакаль (615—683)
- Бонампак — Ах-Ольналь (611—643)
- Караколь — К'ан II (618—658)
- Шукуупське царство — К'ак'-Уті'-Віц'-К'авііль (628—695)
- Яшчилан — Яшун Б'алам III (628—681)

wikiname: ukwiki

title: Список керівників держав 642 року

in_language: uk

wikitext:
{{Навігація для року|642}}

'''Список керівників держав 642 року''' — це перелік правителів країн світу [[642|642 року]].

[[Список керівників держав 641 року]] — [[642|642 рік]] — [[Список керівників держав 643 року]] — [[Список керівників держав за роками]]

== Європа ==
* [[Абазгія]] — [[Дмитрій I (князь Абазгії)|Дмитрій I]] ([[640]]—[[660]])
* [[Айлех]] — [[Крундмаел мак Суїбні Менн]] ([[636]]—[[660]])
* [[Айргіалла]] — Дунхад мак Ултан ([[637]]? — [[677]])
* [[Королівство Східна Англія]] — [[Анна (король Східної Англії)|Анна]] ([[636]]—[[654]])
* [[Арморика (королівство)|Арморика]] — [[Саломон II (король Арморики)|Саломон II]] ([[612]]—[[658]])
* [[Герцогство Баварія]] — [[Теодон I]] ([[630]]—[[680]])
* [[Брихейніог]] — [[Ріваллон ап Ідваллон]] ([[620]]-[[650]])
* [[Велика Булгарія]] — [[Кубрат]] ([[632]]—[[665]])
* [[вестготи|король вестготів]] — [[Тульґа]] ([[639]]—[[642]]); [[Гіндасвінт]] ([[642]]—[[653]])
* [[Список королів Вессексу|Вессекс]] — [[Кінегільс (король Вессексу)|Кінегільс]] ([[611]]—[[643]])
* [[Візантійська імперія]] — [[Констант II]] ([[641]]—[[668]])
** [[Равеннський екзархат]] — [[Ісак (екзарх Равенни)|Ісак]] ([[625]]—[[643]])
* [[Список правителів королівства Гвент|Королівство Гвент]] — [[Морган ап Атруіс]] ([[625]]—[[665]])
* [[Королівство Гвінед]] — [[Кадафел Кадомед]] ([[634]]—[[655]])
* [[Дал Ріада]] — [[Домналл I]] ([[629]]—[[642]]); [[Ферхар I мак Коннайд|Ферхар I]] ([[642]]—[[650]])
* [[Дівед (королівство)|Дівед]] — [[Ноуї Старий]] ([[615]]-[[650]])
* [[Думнонія]] — [[Петрок ап Клемен]] ([[633]]—[[658]])
* [[Королівство Ессекс]] — [[Сігеберт I (король Ессексу)|Сігеберт I]] ([[623]]—[[653]])
* [[Іберійське князівство]] — [[Адарнасе I]] ([[627]]—[[639]]/[[642]]); [[Стефаноз II]]  ([[637]]/[[642]]—[[650]])
* [[Ірландія]] — верховний король [[Келлах мак Маеле Коба]] ([[640]]—[[656]])
* Король [[Лангобарди|лангобардів]] — [[Ротарій]] ([[636]]—[[652]])
** [[Герцогство Беневентське]] — [[Аюльф I (герцог Беневентський)|Аюльф I]] ([[641]]–[[646]])
** [[Сполетське герцогство]] — [[Теоделап Сполетський]] ([[602]]—[[652]])
** [[Герцогство Фріульське]] — [[Гразульф]] ([[617]]—[[651]])
* [[Ленстер]] — [[Колгу Болг Луата]] ([[640]]—[[647]])
** [[Мерсія]] — [[Пенда (король Мерсії)|Пенда]] ([[626]]—[[655]])
* [[Список правителів королівства Морганнуг|Морганнуг]] — [[Морган ап Атруіс]] ([[625]]—[[665]])
* [[Коннахт]] — [[Рагаллах МакУату]] ([[622]]—[[649]])
* [[Мунстер (королівство)|Мунстер]] — [[Менах мак Фінґін]] ([[641]]—[[661]])
* [[Список королів піктів|Король піктів]] — [[Талорк III]] ([[641]]—[[653]])
* [[Королівство Нортумбрія]] — [[Освальд (король Нортумбрії)|Освальд]] ([[634]]—[[642]]); [[Освіу]] ([[642]]—[[670]])
* [[Королівство Повіс]] — [[Ейлуд ап Кіндруїн]] ([[613]]—[[642]]); [[Мануган ап Селіф]] ([[642]]—[[650]])
* [[Само (держава)]] — [[Само (князь)|Само]] ([[623]]—[[658]]/[[660]])
* [[Королівство Сассекс]] — [[Кутвульф (король Сассексу)|Кутвульф]] ([[630]]—[[645]])
* [[Стратклайд]] — [[Еугейн ап Белі]] ([[640]]—[[645]])
* [[Улад]] — [[Дунхад мак Фіахнай]] ([[637]]—[[644]])
* [[Королі Уснеха|Уснех]] — [[Маел Дойд мак Свібні]] ([[635]]—[[653]])
* [[Франкське королівство]]:
** [[Австразія]] — [[Сігіберт III]] ([[639]]—[[656]])
** [[Нейстрія]] — [[Хлодвіг II]] ([[639]]—[[657]])
** [[Герцогство Васконія]] — [[Аманд]] ([[638]]—[[660]])
* [[Фризьке королівство]] — [[Альдгісл]] ([[623]]—[[680]])
* [[Швеція]] — [[Інґ'яльд Підступний]] ([[640]]—[[650]])
* [[Святий Престол]] — папа римський [[Іван IV (папа)|Іван IV]] ([[640]]—[[642]]); [[Теодор I]] ([[642]]—[[649]])
* [[Список Константинопольських патріархів|Вселенський патріарх]] — [[Павло II (патріарх Константинопольський)|Павло II]] ([[641]]—[[653]])

== Азія ==
* [[Близький Схід]]:
** [[Праведний халіфат]] — [[Умар ібн аль-Хаттаб]] ([[634]]—[[644]])
* [[Кавказька Албанія]] — [[Албанське марзпанство]] (до [[651]])
* [[Індія]]:
** [[Брамінська династія]] — [[Чач]] ([[632]]—[[671]])
** [[Західні Ганги]] — [[Шрівікрама]] ([[629]]—[[654]])
** [[Імперія Гуптів|Пізні Гупти]] — [[Мадавагупта]] ([[601]]-[[655]])
** [[Камарупа]] — [[Бхаскарварман]] ([[600]]—[[650]])
** [[Династія Майтрака]] — [[Друвасена II]] ([[640]]—[[644]])
** [[Династія Паллавів]] — [[Нарасімхаварман I]] ([[630]]—[[668]])
** [[Держава Пандья]] — [[Янтаварман]] ([[640]]—[[670]])
** [[Раджарата]] — раджа [[Датопа Тисса I]] ([[640]]—[[652]])
** [[Імперія Харші]] — [[Харша]] ([[606]]—[[646]]/[[647]])
** [[Чалук'я]] — [[Пулакешин II]] ([[609]]—[[642]]); [[Чандрадітья]] ([[642]]—[[648]])
** [[Східні Чалук'ї]] — [[Джаясімха I (Східні Чалук'ї)|Джаясімха I]] ([[641]]—[[673]])
** володар держави [[ефталіти|ефталітів]] і алхон-гуннів в [[Гандхара|Ганджхарі]], [[Кашмір]] і [[Пенджаб]]і [[Юдхіштхіра (володар Кашміру)|Юдхіштхіра]] ([[630]]/[[633]]—[[670]])
* [[Індонезія]]:
** [[Тарума]] — [[Лінггаварман]] ([[628]]—[[650]])
* [[Китай]]:
** [[Династія Тан]] — [[Лі Шимінь]] ([[626]]—[[649]])
** [[Тибетська імперія]] — [[Сронцангамбо]] ([[618]]—[[650]])
** [[Туюхун]] (Тогон) — [[Муюн Нохебо]] ([[635]]—[[653]])
** [[Сеяньтоський каганат]] — [[Ін-чор Більге-хан]] ([[615]]-[[645]])
* [[Корея]]:
** [[Когурьо]] — тхеван (король) [[Йонню]] ([[618]]-[[642]]); [[Поджан]] ([[642]]—[[668]])
** [[Пекче]] — король [[Ийджа]] ([[641]]—[[660]])
** [[Сілла]] — ісагим (король) [[Сондок]] ([[632]]—[[647]])
* [[Паган]] — король [[Шве Онтхі]] ([[640]]—[[652]])
* [[Персія]]:
** [[Держава Сасанідів]] — шахіншах [[Єздигерд III]] ([[632]]/[[633]]—[[651]]/[[652]])
** [[Дабуїди]] — [[Гіл Гавбара]] ([[642]]—[[660]])
* [[Середня Азія]]:
** [[Західний тюркський каганат]] — [[Ірбіс-Шегуй]] ([[642]]—[[650]])
* [[Ченла]] — [[Бхававарман II]] ([[628]]—[[657]])
* [[Японія]] — [[Імператор Коґьоку]] ([[642]]—[[645]])

== Африка ==
* [[Аксумське царство]] — Герма Сафар ([[641]]—[[653]])
* [[Африканський екзархат]] Візантійської імперії — [[Григорій (екзарх Африки)|Григорій]] ([[629]]/[[631]]—[[647]])
* [[Праведний халіфат]] — [[Умар ібн аль-Хаттаб]] ([[634]]—[[644]])

== Північна Америка ==
* [[Мутульське царство]] — [[К'ініч-Муваахн-Холь II]] ([[620-ті]] — [[648]])
* [[Баакульське царство]] — [[Пакаль]] ([[615]]—[[683]])
* [[Бонампак]] — Ах-Ольналь ([[611]]—[[643]])
* [[Караколь (Беліз)|Караколь]] — К'ан II ([[618]]—[[658]])
* [[Шукуупське царство]] — [[К'ак'-Уті'-Віц'-К'авііль]] ([[628]]—[[695]])
* [[Яшчилан]] — Яшун Б'алам III ([[628]]—[[681]])
[[Категорія:Керівники держав за роками]]

title: Рік:

Століття: V · VI — VII — VIII · IX

Тисячоліття: 1-ше до н. е. — 1-ше — 2-ге


text:
# Гаре-Дешт
Гаре-Дешт (перс. هره دشت) — село в Ірані, у дегестані Лісар, у бахші Карґан-Руд, шагрестані Талеш остану Ґілян. За даними перепису 2006 року, його населення становило 1495 осіб, що проживали у складі 375 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 13,79 °C, середня максимальна – 27,08 °C, а середня мінімальна – -0,31 °C. Середня річна кількість опадів – 799 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 9,98             | 10,46            | 12,37            | 17,04            | 21,02            | 25,08            | 27,08            | 26,81            | 22,54            | 20,00            | 15,54            | 11,46            |                  |
| Середня температура, °C                       | 4,82             | 5,30             | 7,23             | 11,89            | 15,88            | 19,93            | 23,23            | 22,97            | 18,71            | 16,16            | 11,72            | 7,62             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −0,31            | 0,16             | 2,08             | 6,74             | 10,73            | 14,78            | 19,38            | 19,13            | 14,86            | 12,31            | 7,87             | 3,78             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 71               | 65               | 69               | 54               | 43               | 27               | 12               | 35               | 90               | 137              | 100              | 96               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.33             | 2.42             | 2.40             | 2.40             | 2.32             | 2.52             | 2.66             | 2.46             | 2.15             | 2.08             | 2.03             | 2.10             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 6788             | 9094             | 11243            | 15798            | 19881            | 22617            | 23681            | 20085            | 16183            | 10966            | 8310             | 6386             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Гаре-Дешт

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Гаре-Дешт
  |native_name            = هره دشت
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 37 | latm = 58 | lats = 37.92 | latNS = N
  |longd = 48 | longm = 52 | longs = 33.96 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|37.9772|48.8761|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Ґілян]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Талеш (шагрестан)|Талеш]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Карґан-Руд]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Лісар (дегестан)|Лісар]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 1495
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Гаре-Дешт''' ({{lang-fa|هره دشت}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Лісар (дегестан)|Лісар]], у бахші [[Карґан-Руд]], шагрестані [[Талеш (шагрестан)|Талеш]] остану [[Ґілян]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 1495 осіб, що проживали у складі 375 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/01.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 13,79 °C, середня максимальна – 27,08 °C, а середня мінімальна – -0,31 °C. Середня річна кількість опадів – 799 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=8 червня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=4.82           | Січ_сер_опади=71
| Лют_сер=5.30           | Лют_сер_опади=65
| Бер_сер=7.23           | Бер_сер_опади=69
| Кві_сер=11.89           | Кві_сер_опади=54
| Тра_сер=15.88           | Тра_сер_опади=43
| Чер_сер=19.93           | Чер_сер_опади=27
| Лип_сер=23.23           | Лип_сер_опади=12
| Сер_сер=22.97           | Сер_сер_опади=35
| Вер_сер=18.71           | Вер_сер_опади=90
| Жов_сер=16.16           | Жов_сер_опади=137
| Лис_сер=11.72           | Лис_сер_опади=100
| Гру_сер=7.62           | Гру_сер_опади=96

| Січ_сер_мін= -0.31       | Січ_сер_макс= 9.98
| Лют_сер_мін= 0.16       | Лют_сер_макс= 10.46
| Бер_сер_мін= 2.08       | Бер_сер_макс= 12.37
| Кві_сер_мін= 6.74       | Кві_сер_макс= 17.04
| Тра_сер_мін= 10.73       | Тра_сер_макс= 21.02
| Чер_сер_мін= 14.78       | Чер_сер_макс= 25.08
| Лип_сер_мін= 19.38       | Лип_сер_макс= 27.08
| Сер_сер_мін= 19.13       | Сер_сер_макс= 26.81
| Вер_сер_мін= 14.86       | Вер_сер_макс= 22.54
| Жов_сер_мін= 12.31       | Жов_сер_макс= 20.00
| Лис_сер_мін= 7.87       | Лис_сер_макс= 15.54
| Гру_сер_мін= 3.78       | Гру_сер_макс= 11.46

|Січ_вітер = 2.33	|Січ_рад = 6788
|Лют_вітер = 2.42	|Лют_рад = 9094
|Бер_вітер = 2.40	|Бер_рад = 11243
|Кві_вітер = 2.40	|Кві_рад = 15798
|Тра_вітер = 2.32	|Тра_рад = 19881
|Чер_вітер = 2.52	|Чер_рад = 22617
|Лип_вітер = 2.66	|Лип_рад = 23681
|Сер_вітер = 2.46	|Сер_рад = 20085
|Вер_вітер = 2.15	|Вер_рад = 16183
|Жов_вітер = 2.08	|Жов_рад = 10966
|Лис_вітер = 2.03	|Лис_рад = 8310
|Гру_вітер = 2.10	|Гру_рад = 6386
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Остан Ґілян}}

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Талеш]]

title: Координати37°58′38″ пн. ш. 48°52′34″ сх. д. / 37.9772° пн. ш. 48.8761° сх. д.: 37°58′37.92″ пн. ш. 48°52′33.96″ сх. д. / 37.9772000° пн. ш. 48.8761000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Ґілян

Шагрестан: Талеш

Бахш: Карґан-Руд

Дегестан: Лісар

Населення (2006)

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Поліїрос
Поліїрос (грец. Πολύγυρος, мак. Полигеро, болг. Полигиро) — грецьке місто в області Македонія, столиця ному Халкідіки. Розташоване біля підніжжя гори Афон, за 70 км від міжнародного аеропорту Салонік «Македонія».
Північна частина міста розташована на пагорбі Тсукала́с, висота якого сягає 890 м. З нього відкривається чудова панорама усіх трьох «пальців» Халкідіки: Кассандра, Ситонія та Айон Орос.

## Історія
Перша згадка про місто датується XI ст. Вважається, що цей регіон перебував під керівництвом Іверського монастиря Святого Афону.
Особливо швидко місто розвивалося в османську добу. Поліїрос був центром 15 селищ, що мали тоді особливі привілеї, носили назву Хасікохор'я і належали султану Валіде.
У травні 1821 р. Поліїрос став центром повстанців півострова Халкідіки. Наприкінці того ж року турки спалили місто. Наступне повстання відбулось 1854 р. під проводом Цаміса Каратасоса, проте виступи біли швидко придушені, а як покарання турки стратили 27 старост області. 1870 р. місто стало центром єпархії Кассандрія, в ньому оселився митрополит.
18 жовтня 1912 року Поліїрос був звільнений від турків.

## Населення
| Рік  | Місто | Муніципалітет |
| ---- | ----- | ------------- |
| 1981 | 5,239 | —             |
| 1991 | 4,501 | 10,218        |
| 2001 | 6,227 | 10,444        |

title: Поліїрос

wikitext:
{{Infobox Greek Dimos
 |name = Поліїрос
 |name_local = Πολύγυρος
 |image_map = Dimos poligyroy.png
 |periph = [[Центральна Македонія]]
 |prefec = [[Халкідіки]]
|decentradmin       = Адміністрація Македонії і Фракії
|periphunit         = [[Халкідіки]]
|region             = [[Македонія (Греція)|Македонія]]
 |population = 10444
 |population_as_of = 2001
 |area = 470.933
 |elevation = 426
 |lat_deg = 40
 |lat_min = 22
 |lon_deg = 23
 |lon_min = 26
 |postal_code = 631 00
 |area_code = 23710
 |licence = ΧΚ
 |mayor = Фомас Капланіс
 |website = [http://www.poligiros.gr www.poligiros.gr]
 |image_skyline      = Polygyros 290404.jpg
 |caption_skyline    = Ратуша Поліїроса
 |city_flag          =
 |city_seal          =
 |districts          =
 |party              =
 |since              =
 |elevation_min      =
 |elevation_max      =
}}

'''Поліїрос''' ({{lang-el|Πολύγυρος}}, {{lang-mk|Полигеро}}, {{lang-bg|Полигиро}}) — [[Греція|грецьке]] місто в області [[Македонія (Греція)|Македонія,]] столиця ному [[Халкідіки]]. Розташоване біля підніжжя гори [[Афон]], за 70 км від міжнародного аеропорту Салонік [[Міжнародний аеропорт «Македонія»|''«Македонія»'']].

Північна частина міста розташована на пагорбі ''Тсукала́с'', висота якого сягає 890 м. З нього відкривається чудова панорама усіх трьох «пальців» Халкідіки: [[Кассандра (півострів)|Кассандра]], [[Ситонія]] та [[Айон Орос]].

== Історія ==
Перша згадка про місто датується XI ст. Вважається, що цей регіон перебував під керівництвом Іверського монастиря [[Афон|Святого Афону]].

Особливо швидко місто розвивалося в османську добу. Поліїрос був центром 15 селищ, що мали тоді особливі привілеї, носили назву Хасікохор'я і належали султану Валіде<ref>[http://www.greece-invest.ru/rus/page.php?Section=11&Page=77 Полигирос — greece-invest.ru] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305153648/http://www.greece-invest.ru/rus/page.php?page=77&section=11 |date=5 березня 2016 }}{{ref-ru}}</ref>.

У травні [[1821]] р. Поліїрос став центром повстанців півострова Халкідіки. Наприкінці того ж року турки спалили місто. Наступне повстання відбулось [[1854]] р. під проводом [[Цаміс Каратасос|Цаміса Каратасоса]], проте виступи біли швидко придушені, а як покарання турки стратили 27 старост області. [[1870]] р. місто стало центром єпархії Кассандрія, в ньому оселився митрополит.

[[18 жовтня]] [[1912]] року Поліїрос був звільнений від турків.

== Населення ==
{| border="1" cellpadding="2" width="25%" style="border-collapse:collapse; border-color:#7d7d7d; margin-top:5px; margin-bottom:5px; font-size:95%;"
|- bgcolor="#efefef"
! Рік!! Місто !! Муніципалітет
|-
| 1981 || 5,239 || —
|-
| 1991 || 4,501 || 10,218
|-
| 2001 || 6,227 || 10,444
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Столиці номів Греції}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Міста Греції]]
[[Категорія:Халкідіки]]
[[Категорія:Центральна Македонія]]

title: Координати: 40°22′ пн. ш. 23°26′ сх. д. / 40.367° пн. ш. 23.433° сх. д.

Країна: Греція

Децентр. адміністрація: Адміністрація Македонії і Фракії

Периферія: Центральна Македонія

Периф. одиниця: Халкідіки

Колишні адмін. одиниці

Розташування на мапі ному

Населення (2001)

- Регіон: Македонія

- Ном: Халкідіки

- мер: Фомас Капланіс

Часовий пояс: EET/EEST (UTC+2/3)

Авто: ΧΚ


text:
# Довгий шлях в лабіринті
«Довгий шлях у лабіринті» (рос. «Долгий путь в лабиринте») — радянський художній 3-серійний телефільм 1981 року, за однойменним романом  Олександра Насібова.

## Сюжет
Герої фільму — чекісти Саша Сизова і Іван Шагін — вивозять із захопленого білогвардійцями міста конфісковані коштовності і доставляють їх до Києва. Повернувшись у захоплене Червоною Армією місто, вони викривають агента білогвардійців, який проник в ЧК, і беруть активну участь у розгромі банди полковника Шерстьова.
Перша серія — «Діаманти і хліб»
Друга серія — «Свідки»
Третя серія — «Пастка»

## У ролях
- Тетяна Лебедєва —  Саша Сизова
- Еммануїл Віторган —  Іван Шагін
- Всеволод Абдулов —  Мартін Лаціс
- Сергій Десницький —  Кузьмич
- Михайло Голубович —  Чорний
- Олександр Голобородько — Шерстьов, полковник
- Ігор Васильєв —  Костянтин Лелека
- Анатолій Ромашин —  Станіслав Оттович Бєлявський, лікар
- Алла Будницька —  Стефанія Бєлявська, артистка вар'єте
- Дмитро Миргородський —  Борис Борисович Тулін
- Костянтин Степанков —  Микола Терентійович Ящук
- Віктор Древицький —  Олесь Гроха
- Олена Амінова —  пасажирка в поїзді
- Семен Крупник —  дід з онуком в поїзді
- Василь Левін —  гість Бєлявських
- Сергій Гурзо —  Василь Гаркуша

## Знімальна група
- Автор сценарію:  Олександр Насібов
- Режисер-постановник:  Василь Левін
- Оператор-постановник:  Федір Сильченко
- Художник-постановник:  Олександр Токарєв
- Композитор:  Андрій Ешпай
- Слова пісень Євгена Євтушенка (рос. «Зашумит ли клеверное поле»), Віктора Вікторова
- Режисери: Норма Манн, С. Цивілько, Геннадій Тарасуль
- Оператор: А. Мосієнко
- Звукооператор: Ганна Подлєсна
- Режисери монтажу: Ельвіра Сєрова, Т. Римарьова
- Художник по костюмах: Н. Акімова
- Художник по гриму: Володимир Талала
- Комбіновані зйомки: оператор — С. Лилов, художник — К. Пуленко
- Редактор: А. Аксьонова
- Симфонічний оркестр Держкіно СРСР, диригент — Емін Хачатурян
- Пісня «Рулетка» композитора М. Дунаєвського, слова Н. Олєва
- Директор картини: Олег Галкін

title: Довгий шлях в лабіринті

wikitext:
{{Фільм
|українська назва  = Довгий шлях у лабіринті
|оригінальна назва = Долгий путь в лабиринте
|зображення =Довгий шлях в лабіринті.jpg
|жанр       = пригодницький фільм
|режисер    = [[Левін Василь Миколайович | Василь Левін]]
|сценарист  = [[Насібов Олександр Ашотович | Олександр Насібов]]
|Продюсер   =
|Актори     = [[Лебедєва Тетяна Миколаївна | Тетяна Лебедєва]]<br/>[[Віторган Еммануїл Гедеонович | Еммануїл Віторган]]
|оператор   = [[Сильченко Федір Олександрович | Федір Сильченко]]
|композитор = [[Ешпай Андрій Якович | Андрій Ешпай]]
|художник   = [[Токарєв Олександр Віталійович | Олександр Токарєв]]
|кінокомпанія =[[Одеська кіностудія]]
|країна     = {{USSR}}
|тривалість = 199 [[хвилина|хв.]]
|рік        = 1981
| ідентифікатор =5545572
}}
«'''Довгий шлях у лабіринті'''» ({{lang-ru|«Долгий путь в лабиринте»}}) — радянський художній 3-серійний телефільм 1981 року, за однойменним романом [[Насібов Олександр Ашотович | Олександра Насібова]].

== Сюжет ==
Герої фільму — чекісти Саша Сизова і Іван Шагін — вивозять із захопленого білогвардійцями міста конфісковані коштовності і доставляють їх до Києва. Повернувшись у захоплене Червоною Армією місто, вони викривають агента білогвардійців, який проник в ЧК, і беруть активну участь у розгромі банди полковника Шерстьова.

;Перша серія — «Діаманти і хліб»
;Друга серія — «Свідки»
;Третя серія — «Пастка»
== У ролях ==
{{Div col}}
* [[Лебедєва Тетяна Миколаївна | Тетяна Лебедєва]] — '' Саша Сизова
* [[Віторган Еммануїл Гедеонович | Еммануїл Віторган]] — '' Іван Шагін
* [[Абдулов Всеволод Осипович | Всеволод Абдулов]] — '' Мартін Лаціс''
* [[Десницький Сергій Глібович | Сергій Десницький]] — '' Кузьмич
* [[Голубович Михайло Васильович | Михайло Голубович]] — '' Чорний
* [[Голобородько Олександр Олександрович | Олександр Голобородько]] — ''Шерстьов, полковник
* [[Васильєв Ігор Олексійович | Ігор Васильєв]] — '' Костянтин Лелека
* [[Ромашин Анатолій Володимирович | Анатолій Ромашин]] — '' Станіслав Оттович Бєлявський, лікар
* [[Будницька Алла Зиновіївна| Алла Будницька]] — '' Стефанія Бєлявська, артистка вар'єте
* [[Миргородський Дмитро Миколайович | Дмитро Миргородський]] — '' Борис Борисович Тулін
* [[Степанков Костянтин Петрович | Костянтин Степанков]] — '' Микола Терентійович Ящук
* Віктор Древицький — '' Олесь Гроха
* [[Амінова Олена Анатоліївна | Олена Амінова]] — '' пасажирка в поїзді
* [[Крупник Семен Самійлович| Семен Крупник]] — '' дід з онуком в поїзді
* [[Левін Василь Миколайович | Василь Левін]] — '' гість Бєлявських
* [[Гурзо Сергій Сергійович | Сергій Гурзо]] — '' Василь Гаркуша
{{Div col end}}

== Знімальна група ==
{{Div col}}
* Автор сценарію: [[Насібов Олександр Ашотович | Олександр Насібов]]
* Режисер-постановник: [[Левін Василь Миколайович | Василь Левін]]
* Оператор-постановник: [[Сильченко Федір Олександрович | Федір Сильченко]]
* Художник-постановник: [[Токарєв Олександр Віталійович | Олександр Токарєв]]
* Композитор: [[Ешпай Андрій Якович | Андрій Ешпай]]
* Слова пісень [[Євген Євтушенко|Євгена Євтушенка]] ({{lang-ru|«Зашумит ли клеверное поле»}}), Віктора Вікторова
* Режисери: [[Манн Норма Семенівна|Норма Манн]], С. Цивілько, [[Тарасуль Геннадій Львович|Геннадій Тарасуль]]
* Оператор: А. Мосієнко
* Звукооператор: [[Подлєсна Ганна Макарівна|Ганна Подлєсна]]
* Режисери монтажу: [[Сєрова Ельвіра Павлівна|Ельвіра Сєрова]], Т. Римарьова
* Художник по костюмах: Н. Акімова
* Художник по гриму: [[Талала Володимир Леонтійович|Володимир Талала]]
* Комбіновані зйомки: оператор — С. Лилов, художник — К. Пуленко
* Редактор: А. Аксьонова
* Симфонічний оркестр [[Держкіно СРСР]], диригент — Емін Хачатурян
* Пісня «Рулетка» композитора [[Максим Дунаєвський|М. Дунаєвського]], слова [[Наум Олєв|Н. Олєва]]
* Директор картини: Олег Галкін
{{Div col end}}

== Посилання ==
* {{imdb|id=5545572|name=''«Довгий шлях в лабіринті»''}}
{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1981]]
[[Категорія:Пригодницькі фільми СРСР]]
[[Категорія:Телефільми СРСР]]
[[Категорія:Фільми Одеської кіностудії]]
[[Категорія:Фільми Василя Левіна]]
[[Категорія:Фільми російською мовою]]
[[Категорія:Екранізації радянських літературних творів]]
[[Категорія:Екранізації романів]]
[[Категорія:Фільми про Громадянську війну в Росії]]

title: Долгий путь в лабиринте

Жанр: пригодницький фільм

Режисер: Василь Левін

Сценарист: Олександр Насібов

У головних · ролях: Тетяна Лебедєва · Еммануїл Віторган

Оператор: Федір Сильченко

Композитор: Андрій Ешпай

Художник: Олександр Токарєв

Кінокомпанія: Одеська кіностудія

Мова: російська

Країна: СРСР


text:
# Новогребельська сільська рада (Роменський район)
Новогре́бельська сільська́ ра́да — колишній орган місцевого самоврядування в Роменському районі Сумської області. Адміністративний центр — село Нова Гребля.

## Загальні відомості
- Населення ради: 936 осіб (станом на 2001 рік)

## Історія
05.02.1965 Указом Президії Верховної Ради Української РСР передано Волошнівську, Новогребельську, Хоминцівську та Ярошівську сільради Срібнянського району Чернігівської області — до складу Роменського району Сумської області.

## Населені пункти
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
- с. Нова Гребля
- с. Голінка
- с. Залатиха

### Колишні населені пункти
- с. Першотравневе, зняте з обліку 2003 року

## Склад ради
Рада складається з 14 депутатів та голови.
- Голова ради: Устенко Юрій Миколайович
- Секретар ради: Яковенко Лідія Іванівна

### Керівний склад попередніх скликань
| Прізвище, ім'я, по батькові | Основні відомості                                                                           | Дата обрання | Дата звільнення |
| --------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Устенко Юрій Миколайович    | Сільський голова, 1958 року народження, освіта вища, Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Устенко Юрій Миколайович    | Сільський голова, 1958 року народження, освіта вища, безпартійний                           | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Новогребельська сільська рада
   | будівля             =
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Сумська область]]
   | район               = [[Роменський район]]
   | центр               = с. [[Нова Гребля (Роменський район)|Нова Гребля]]
   | голова              = Устенко Юрій Миколайович
   | секретар            = Яковенко Лідія Іванівна
   | кількість членів    = 14 депутатів
   | утворена            =
   | код КОАТУУ          = 5924186700
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=29977 Новогребельська сільська рада]
   | площа               =
   | населення           = 936 ''(на 2001 рік)''
   | населення міське    =
   | населення сільське  =
   | щільність           =
   | населені пункти     = 3 села
   | поштовий індекс     = 42085
   | адреса              = <tt>42085, Сумська обл., Роменський р-н, с. Нова Гребля, вул. Шевченка, 36</tt>
   | телефонний код      = 5448
   | телефонний номер    = 90-5-31
   | факс                =
   | електронна скринька = n-greblea@sm.ukrtel.net
   | вебсторінка         =
  }}
{{Otheruses|Новогребельська сільська рада}}
'''Новогре́бельська сільська́ ра́да''' — колишній [[орган місцевого самоврядування]] в [[Роменський район|Роменському районі]] [[Сумська область|Сумської області]]. [[Адміністративний центр]] — [[село]] [[Нова Гребля (Роменський район)|Нова Гребля]].

== Загальні відомості ==
* ''Населення ради:'' 936 осіб (станом на 2001 рік)

== Історія ==
05.02.1965 Указом Президії Верховної Ради Української РСР передано [[Волошнівська сільська рада|Волошнівську]], '''Новогребельську''', [[Хоминцівська сільська рада|Хоминцівську]] та [[Ярошівська сільська рада (Роменський район)|Ярошівську]] сільради [[Срібнянський район|Срібнянського району]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]] — до складу [[Роменський район|Роменського району]] [[Сумська область|Сумської області]].<ref>{{Cite web |url=http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/3н-06 |title=Про внесення змін до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 4 січня 1965 року "Про внесення змін в адміністративне районування Української РСР" |accessdate=7 листопада 2016 |archive-date=1 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180701194206/http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/3н-06 }}</ref>

== Населені пункти ==
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
* с. [[Нова Гребля (Роменський район)|Нова Гребля]]
* с. [[Голінка (Роменський район)|Голінка]]
* с. [[Залатиха]]

=== Колишні населені пункти ===
* с. [[Першотравневе (Роменський район)|Першотравневе]], зняте з обліку 2003 року

== Склад ради ==
Рада складається з 14 депутатів та голови.
* ''Голова ради:'' Устенко Юрій Миколайович
* ''Секретар ради:'' Яковенко Лідія Іванівна

=== Керівний склад попередніх скликань ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|- bgcolor="#FAEBD7"
! Прізвище, ім'я, по батькові !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Устенко Юрій Миколайович
| Сільський голова, 1958 року народження, освіта вища, [[Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина»]]
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Устенко Юрій Миколайович
| Сільський голова, 1958 року народження, освіта вища, безпартійний
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними сайту [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=2833&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=2833&rid256=122 Секретарі попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

== Примітки та джерела ==
{{reflist}}
* {{ОКВРУ|29977}}

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Роменського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Роменського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Сумська область

Район: Роменський район

Адм. центр: с. Нова Гребля

Облікова картка: Новогребельська сільська рада

title: Склад

Кількість членів: 14 депутатів

Голова ради: Устенко Юрій Миколайович

Секретар ради: Яковенко Лідія Іванівна

title: Територія та населення

Населені пункти: 3 села

title: Контактні дані


text:
# Ranunculus cassubicifolius
Ranunculus cassubicifolius — вид квіткових рослин з родини жовтецевих (Ranunculaceae).

## Поширення
Росте у Європі від Австрії до України.

title: Ranunculus cassubicifolius

wikitext:
{{Speciesbox |name=|image=Ranunculus cassubicifolius 040508b.jpg|image_width=270px |status= |status_system=iucn3.1 |taxon=Ranunculus cassubicifolius|authority=[[W.Koch]], 1939
}}
'''''Ranunculus cassubicifolius''''' — [[вид]] квіткових рослин з родини жовтецевих (Ranunculaceae).

== Біоморфологічна характеристика ==

== Поширення ==
Росте у Європі від Австрії до України<ref>{{cite web |url=https://powo.science.kew.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:712430-1 |назва=Plants of the World Online — Kew Science |дата-доступу=12.01.2023}} {{ref-en}}</ref><ref>{{cite web |url=http://ww2.bgbm.org/EuroPlusMed/PTaxonDetail.asp?NameCache=Ranunculus%20cassubicifolius&PTRefFk=7500000 |назва=The Euro+Med PlantBase |дата-доступу=12.01.2023}} {{ref-en}}</ref>.

== Джерела ==
{{reflist}}

{{Квіткові-доробити}}
{{Портали|Ботаніка|Біологія}}
{{Taxonbar|from1=Q17833402}}

[[Категорія:Жовтець|cassubicifolius]]
[[Категорія:Флора України]]
[[Категорія:Флора Європи]]
[[Категорія:Рослини, описані 1939]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)

Порядок: Жовтецевоцвіті (Ranunculales)

Родина: Жовтецеві (Ranunculaceae)

Рід: Жовтець (Ranunculus)

Вид: R. cassubicifolius

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Ranunculus cassubicifolius · W.Koch, 1939


text:
# Запрометно
Запрометно (рос. Запрометно) — присілок у Дем'янському районі Новгородської області Російської Федерації.
Населення становить 7 осіб. Належить до муніципального утворення Полновське сільське поселення.

## Історія
До 1927 року населений пункт перебував у складі Новгородської губернії. У 1927-1944 роках перебував у складі Ленінградської області.
Орган місцевого самоврядування від 2010 року — Полновське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 7    |

title: Запрометно

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Запрометно
|назва ін.       = Запрометно
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Новгородська область]]
|район           = [[Дем'янський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Полновське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 7
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Новгородська область
}}
'''Запрометно''' ({{lang-ru|Запрометно}}) — [[присілок]] у [[Дем'янський район|Дем'янському районі]] [[Новгородська область|Новгородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 7 осіб. Належить до муніципального утворення [[Полновське сільське поселення]].

== Історія ==

До 1927 року населений пункт перебував у складі [[Новгородська губернія|Новгородської губернії]]. У 1927-1944 роках перебував у складі [[Ленінградська область|Ленінградської області]].

Орган місцевого самоврядування від 2010 року — Полновське сільське поселення<ref>{{cite web 2 |date=30.03.2010 |url=https://docs.cntd.ru/document/469208311 |title= Закон Новгородской области «О преобразовании некоторых муниципальных образований, входящих в состав территории Демянского муниципального района...» |type=закон от 30.03.2010 № 718-ОЗ |website=[[Новгородська обласна дума|Новгородская областная Дума]] |accessdate=15 липня 2021 року |archiveid=20200614141706 |lang=ru |showlang=1 |ref= }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Запрометно }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Дем'янський район}}
{{Novgorod-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Населені пункти Дем'янського району]]

title: присілок Запрометно

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Новгородська область

Муніципальний район: Дем'янський район

Поселення: Полновське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Запрометно · Запрометно


text:
# Боб-чорба
Боб-чорба — одна з традиційних перших страв в Болгарії. Основним інгредієнтом цього овочевого супу є квасоля. Зазвичай страву готують з білої квасолі, але можливі різні варіації з використанням цього продукту. Зокрема, можна брати консервовану квасолю або суміш різних її сортів (найкращою вважається родопська), а також готувати на воді (пісний варіант) та м'ясному бульйоні.
Традиційно до страви додаються різні прянощі, що надає їй неперевершеного аромату, м'яту для зменшення здуття та томати. Після приготування страву їдять зі шматочком хліба.
Страва також є невід'ємною частиною столу на Святвечір.

## Спосіб приготування
Квасолю потрібно залити на ніч та дати настоятися 6–8 годин. Далі її потрібно відварити, попередньо два-три рази доводячи до кипіння, щоразу зливати воду та долити нову. В той же час на пательні потрібно підсмажити цибулю та моркву з додаванням дрібно нарізаного перцю, селери, олії (інколи ще додають м'ясо). Потім ці овочі додають до квасолі і варять, поки вона не стане м'якою. Коли страва майже готова, в суп також досипають дрібно порізані помідори (або томатну пасту), паприку, сіль і проварюють ще кілька хвилин. До вже готового супу додають петрушку, м'яту, базилік та інші трави за смаком і дають йому настоятися.

## Використані джерела
1. https://web.archive.org/web/20160424022822/http://www.palitratour.com/ru/countries/bulgaria/
2. http://vkusnovsem.com/publ/pervye_bljuda/ovoshhnye_supy/bob_chorba/103-1-0-304 [Архівовано 10 серпня 2016 у Wayback Machine.]
3. http://racion.net/supy_i_bulony/zapravochnye_supy/1277-bolgarskiy-sup-s-fasolyu-i-myasom-bob-chorba.html [Архівовано 28 квітня 2016 у Wayback Machine.]

title: Боб-чорба

wikitext:
[[Файл:Bean soup with tomatoes and red peppers.jpeg|міні]]
'''Боб-чорб'''а — одна з традиційних перших [[Страва|страв]] в [[Болгарія|Болгарії]]. Основним інгредієнтом цього овочевого [[суп]]у є [[квасоля]]. Зазвичай страву готують з білої квасолі, але можливі різні варіації з використанням цього продукту. Зокрема, можна брати консервовану квасолю або суміш різних її [[сорт]]ів (найкращою вважається родопська), а також готувати на воді (пісний варіант) та м'ясному бульйоні.

Традиційно до страви додаються різні [[прянощі]], що надає їй неперевершеного аромату, м'яту для зменшення здуття та томати. Після приготування страву їдять зі шматочком хліба.

Страва також є невід'ємною частиною столу на [[Святий Вечір|Святвечір]].

== Спосіб приготування ==
Квасолю потрібно залити на ніч та дати настоятися 6–8 годин. Далі її потрібно відварити, попередньо два-три рази доводячи до кипіння, щоразу зливати воду та долити нову. В той же час на [[Сковорода (посуд)|пательні]] потрібно підсмажити [[Цибуля|цибулю]] та [[Морква посівна|моркву]] з додаванням дрібно нарізаного [[Перець (рід)|перцю]], [[Селера пахуча|селери]], [[Олія|олії]] (інколи ще додають м'ясо). Потім ці овочі додають до квасолі і варять, поки вона не стане м'якою. Коли страва майже готова, в суп також досипають дрібно порізані [[помідор]]и (або томатну пасту), [[Паприка (спеція)|паприку]], [[Кухонна сіль|сіль]] і проварюють ще кілька хвилин. До вже готового супу додають [[Петрушка|петрушку]], [[М'ята перцева|м'яту]], [[Васильки (рослина)|базилік]] та інші трави за смаком і дають йому настоятися.

== Використані джерела ==

1. https://web.archive.org/web/20160424022822/http://www.palitratour.com/ru/countries/bulgaria/

2. http://vkusnovsem.com/publ/pervye_bljuda/ovoshhnye_supy/bob_chorba/103-1-0-304 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160810212939/http://vkusnovsem.com/publ/pervye_bljuda/ovoshhnye_supy/bob_chorba/103-1-0-304 |date=10 серпня 2016 }}

3. http://racion.net/supy_i_bulony/zapravochnye_supy/1277-bolgarskiy-sup-s-fasolyu-i-myasom-bob-chorba.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160428000012/http://racion.net/supy_i_bulony/zapravochnye_supy/1277-bolgarskiy-sup-s-fasolyu-i-myasom-bob-chorba.html |date=28 квітня 2016 }}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Болгарська кухня]]


text:
# Бгіли
Бгіли — індоарійська племінна народність в Центральній Індії. Населяє ряд суміжних штатів: Мадх'я-Прадеш, Гуджарат, Раджастхан, Махараштра. Мова західної гілки індоарійських мов. Від сусідів перейняли мову ґуджраті й раджстані. Входять в список офіційно зареєстрованих племен Індії.
Загальна чисельність становить близько 13 млн чол. (Перепис 2001 року), зокрема в Мадх'я-Прадеш - 4,6 млн, Гуджараті - 3,4 млн, Раджастхані - 2,8 млн, Махараштрі - 1,8 млн чол.

title: Бгіли

wikitext:
{{unibox}}
'''Бгіли''' — індоарійська племінна народність в Центральній Індії. Населяє ряд суміжних штатів: [[Мадх'я-Прадеш]], [[Гуджарат]], [[Раджастхан]], [[Махараштра]]. Мова західної гілки індоарійських мов. Від сусідів перейняли мову [[Ґуджараті|ґуджраті]] й [[Раджастханська мова|раджстані]]. Входять в список офіційно зареєстрованих племен Індії.

Загальна чисельність становить близько 13 млн чол. (Перепис 2001 року), зокрема в Мадх'я-Прадеш - 4,6 млн, Гуджараті - 3,4 млн, Раджастхані - 2,8 млн, Махараштрі - 1,8 млн чол.

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53393/6150.html Бгіли]}}
[[Категорія:Індоарійські народи]]

Країна: Пакистан, Індія і Сатпураd


text:
# Волголаг
Будівництво гідротехнічних вузлів та Волзький ВТТ — управління будівництва і таборів Рибінської і Углицької ГЕС.
Час існування: організоване 07.12.35;

закрите 20.03.42 (24.02.42 на базі ряду ЛО Волголага організований Рибінський ВТТ).

Підпорядковане: ГУЛАГ з 07.12.35 та з 24.10.41;

Головному управлінню таборів гідротехнічного будівництва (ГУЛГТС) з 13.09.40.

## Історія
Спочатку будівництво Углицького і Рибінського гідровузлів було доручено Дмитровському виправно-трудовому табору, але 16 вересня 1935 ГУЛАГу НКВД наказано негайно приступити до організації самостійного Управління будівництва та ВТТ.
У 1936 році в таборі перебувало 19 420 ув'язнених, у наступні роки відбувалося зростання чисельності «контингенту». У 1941 році, напередодні війни, він досяг максимуму за всі роки свого існування: в Волголагу тоді перебувало 85 509 осіб. Дві третини ув'язнених представляли собою кримінальний елемент, 15-20% були засуджені за 58-ю статтею КК РРФСР, тобто були «політичними».
Коли всі основні роботи із спорудження гідровузлів і ГЕС були завершені, Волголаг перетворили в Рибінський виправно-трудовий табір: чисельність ув'язнених в ці роки значно скоротилася, надалі ж перебувала на рівні 22 тисяч осіб. Так на 1 січня 1944 року в таборі нараховувалося 22584 ув'язнених; протягом цього року у ВТТ прибуло 11 681 ув'язнених, вибуло — 12 775 осіб, з них звільнено — 6839, померло — 4843, бігло — 135; до 1 січня 1945 у Волголагу налічувалося 21490 ув'язнених.

title: Волголаг

wikitext:
'''Будівництво гідротехнічних вузлів та Волзький ВТТ''' — управління будівництва і таборів [[Рибінська ГЕС|Рибінської]] і [[Углицька ГЕС|Углицької ГЕС]].
Час існування: організоване 07.12.35;

закрите 20.03.42 (24.02.42 на базі ряду ЛО Волголага організований [[Рибінський ВТТ]]).

Підпорядковане: ГУЛАГ з 07.12.35 та з 24.10.41;

Головному управлінню таборів гідротехнічного будівництва ([[Головгідробуд|ГУЛГТС]]) з 13.09.40.

== Історія ==
Спочатку будівництво Углицького і Рибінського гідровузлів було доручено [[Дмитровлаг|Дмитровському виправно-трудовому табору]], але 16 вересня 1935 ГУЛАГу НКВД наказано негайно приступити до організації самостійного Управління будівництва та ВТТ.

У 1936 році в таборі перебувало 19 420 ув'язнених, у наступні роки відбувалося зростання чисельності «контингенту». У 1941 році, напередодні війни, він досяг максимуму за всі роки свого існування: в Волголагу тоді перебувало 85 509 осіб. Дві третини ув'язнених представляли собою кримінальний елемент, 15-20% були засуджені за [[Стаття 58 Кримінального кодексу РРФСР (1926)|58-ю статтею КК РРФСР]], тобто були «політичними».

Коли всі основні роботи із спорудження гідровузлів і ГЕС були завершені, Волголаг перетворили в [[Рибінлаг|Рибінський виправно-трудовий табір]]: чисельність ув'язнених в ці роки значно скоротилася, надалі ж перебувала на рівні 22 тисяч осіб. Так на 1 січня 1944 року в таборі нараховувалося 22584 ув'язнених; протягом цього року у ВТТ прибуло 11 681 ув'язнених, вибуло — 12 775 осіб, з них звільнено — 6839, померло — 4843, бігло — 135; до 1 січня 1945 у Волголагу налічувалося 21490 ув'язнених.

== Посилання ==
* [http://www.memo.ru/history/NKVD/GULAG/r3/r3-62.htm ВОЛЖСКИЙ ИТЛ И СТРОИТЕЛЬСТВО ГИДРОТЕХНИЧЕСКИХ УЗЛОВ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111031132508/http://memo.ru/HISTORY/NKVD/GULAG/r3/r3-62.htm |date=31 жовтня 2011 }}{{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20150210175956/http://fb2.booksgid.com/content/23/a-kokurin-gulag-glavnoe-upravlenie-lagerey-1917-1960/232.html Приложение]{{ref-ru}}
* [http://zustrich.org/old/lib/camp/camp_17.htm ПЕРЕЛІК СОВЄТСЬКИХ КОНЦТАБОРІВ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150218122056/http://zustrich.org/old/lib/camp/camp_17.htm |date=18 лютого 2015 }}

{{Табори ГУЛАГу}}

{{USSR-stub}}

[[Категорія:Табори ГУЛАГу у Росії]]
[[Категорія:Історія Ярославської області]]
[[Категорія:Засновані в СРСР 1935]]


text:
# Орбаничі (Марчана)
Орбаничі (хорв. Orbanići) — населений пункт у Хорватії, в Істрійській жупанії у складі громади Марчана.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 164 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

## Клімат
Середня річна температура становить 13,14 °C, середня максимальна – 27,03 °C, а середня мінімальна – -1,35 °C. Середня річна кількість опадів – 896 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 9,93             | 10,68            | 13,45            | 16,99            | 22,16            | 26,39            | 27,03            | 26,92            | 22,27            | 17,51            | 12,50            | 9,42             |                  |
| Середня температура, °C                       | 4,29             | 5,03             | 7,81             | 11,35            | 16,50            | 20,76            | 23,07            | 22,98            | 18,31            | 13,58            | 8,54             | 5,47             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −1,35            | −0,6             | 2,19             | 5,72             | 10,88            | 15,13            | 19,13            | 19,02            | 14,36            | 9,63             | 4,58             | 1,52             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 69               | 57               | 64               | 71               | 62               | 72               | 51               | 76               | 81               | 101              | 110              | 82               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.31             | 2.58             | 2.72             | 2.68             | 2.40             | 2.30             | 2.28             | 2.22             | 2.28             | 2.45             | 2.59             | 2.52             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 4545             | 7446             | 10791            | 15333            | 19594            | 21350            | 22235            | 19238            | 14246            | 9201             | 4987             | 3886             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Орбаничі (Марчана)

wikitext:
{{Infobox Settlement
| name = Орбаничі
| other_name = Orbanići
| image_skyline =
| pushpin_map = Хорватія
| latd = 45 | latm = 0 | lats = 14.4 | latNS = N
| longd = 13 | longm = 54 | longs = 57.6 | longEW = E
| coor_footnotes = {{coord|45.004|13.916|format=dms|display=title}}
| subdivision_type = [[Країна]]
| subdivision_name = {{CRO}}
| subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Хорватії|Жупанія]]
| subdivision_name1 = [[Істрійська жупанія|Істрійська]]
| population_footnotes = <ref name="census2011"/>
| population_as_of = 2011
| population_total = 164
| website =
| postal_code =
| postal_code_type = Поштовий індекс
| elevation_m =
| timezone = UTC+1
}}
'''Орбаничі''' ({{lang-hr|Orbanići}}) — населений пункт у [[Хорватія|Хорватії]], в [[Істрійська жупанія|Істрійській жупанії]] у складі громади [[Марчана]].

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 164 осіб<ref name="census2011">{{cite web
|url = https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup18.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language = хорв.
|accessdate=12 червня 2018
}}</ref>.

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_18.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=12 червня 2018
|archive-date=2020-09-24
|archive-url=https://web.archive.org/web/20200924032542/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_18.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=400
|Крок більшої шкали=50
|Крок меншої шкали=10
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=0
|Рік2=1869|Значення2 =0
|Рік3=1880|Значення3 =246
|Рік4=1890|Значення4 =202
|Рік5=1900|Значення5 =239
|Рік6=1910|Значення6 =272
|Рік7=1921|Значення7 =0
|Рік8=1931|Значення8 =0
|Рік9=1948|Значення9 =316
|Рік10=1953|Значення10 =280
|Рік11=1961|Значення11 =226
|Рік12=1971|Значення12 = 181
|Рік13=1981|Значення13 = 160
|Рік14=1991|Значення14 = 162
|Рік15=2001|Значення15 = 157
|Рік16=2011|Значення16 = 164
}}

== Клімат ==
Середня річна температура становить 13,14 °C, середня максимальна – 27,03 °C, а середня мінімальна – -1,35 °C. Середня річна кількість опадів – 896 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas. |authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology. }}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=4.29           | Січ_сер_опади=69
| Лют_сер=5.03           | Лют_сер_опади=57
| Бер_сер=7.81           | Бер_сер_опади=64
| Кві_сер=11.35           | Кві_сер_опади=71
| Тра_сер=16.50           | Тра_сер_опади=62
| Чер_сер=20.76           | Чер_сер_опади=72
| Лип_сер=23.07           | Лип_сер_опади=51
| Сер_сер=22.98           | Сер_сер_опади=76
| Вер_сер=18.31           | Вер_сер_опади=81
| Жов_сер=13.58           | Жов_сер_опади=101
| Лис_сер=8.54           | Лис_сер_опади=110
| Гру_сер=5.47           | Гру_сер_опади=82

| Січ_сер_мін= -1.35       | Січ_сер_макс= 9.93
| Лют_сер_мін= -0.60       | Лют_сер_макс= 10.68
| Бер_сер_мін= 2.19       | Бер_сер_макс= 13.45
| Кві_сер_мін= 5.72       | Кві_сер_макс= 16.99
| Тра_сер_мін= 10.88       | Тра_сер_макс= 22.16
| Чер_сер_мін= 15.13       | Чер_сер_макс= 26.39
| Лип_сер_мін= 19.13       | Лип_сер_макс= 27.03
| Сер_сер_мін= 19.02       | Сер_сер_макс= 26.92
| Вер_сер_мін= 14.36       | Вер_сер_макс= 22.27
| Жов_сер_мін= 9.63       | Жов_сер_макс= 17.51
| Лис_сер_мін= 4.58       | Лис_сер_макс= 12.50
| Гру_сер_мін= 1.52       | Гру_сер_макс= 9.42

|Січ_вітер = 2.31	|Січ_рад = 4545
|Лют_вітер = 2.58	|Лют_рад = 7446
|Бер_вітер = 2.72	|Бер_рад = 10791
|Кві_вітер = 2.68	|Кві_рад = 15333
|Тра_вітер = 2.40	|Тра_рад = 19594
|Чер_вітер = 2.30	|Чер_рад = 21350
|Лип_вітер = 2.28	|Лип_рад = 22235
|Сер_вітер = 2.22	|Сер_рад = 19238
|Вер_вітер = 2.28	|Вер_рад = 14246
|Жов_вітер = 2.45	|Жов_рад = 9201
|Лис_вітер = 2.59	|Лис_рад = 4987
|Гру_вітер = 2.52	|Гру_рад = 3886
}}

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}

{{Істрійська жупанія}}

{{Croatia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]

title: Координати45°00′14″ пн. ш. 13°54′58″ сх. д. / 45.004° пн. ш. 13.916° сх. д.: 45°0′14.4″ пн. ш. 13°54′57.6″ сх. д. / 45.004000° пн. ш. 13.916000° сх. д.

Країна: Хорватія

Жупанія: Істрійська

Населення (2011)


text:
# Беліц-Гейман Семен Вікторович
Беліц-Гейман Семен Вікторович (16 лютого 1945) — радянський плавець.
Призер Олімпійських Ігор 1968 року, учасник 1964 року.
Чемпіон Європи з водних видів спорту 1966 року.
Переможець літньої Універсіади 1965 року, призер 1967 року.

title: Беліц-Гейман Семен Вікторович

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Беліц-Гейман Семен Вікторович
| оригінал імені = Белиц-Гейман Семён Викторович
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalCountry |{{URS}} }}
{{MedalCompetition|[[Плавання на Олімпійських іграх]]}}
{{MedalSilver | [[Літні Олімпійські ігри 1968|Мехіко 1968]] | [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1968 — естафета 4x100 метрів вільним стилем (чоловіки)|Естафета 4x100 м вільним стилем]]}}
{{MedalBronze | [[Літні Олімпійські ігри 1968|Мехіко 1968]] | [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1968 — естафета 4x100 метрів вільним стилем (чоловіки)|Естафета 4x100 м вільним стилем]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з водних видів спорту]]}}
{{MedalGold| [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1966|Утрехт 1966]]| 1500 м вільним стилем}}
{{MedalGold| [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1966|Утрехт 1966]] |Естафета 4х200 м
вільним стилем}}
{{MedalSilver| [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1966|Утрехт 1966]] |400 м вільним стилем}}
{{MedalCompetition|[[Літня Універсіада]]}}
{{MedalGold | [[Плавання на літній Універсіаді 1965|Будапешт 1965]] |400 м вільним стилем}}
{{MedalSilver | [[Плавання на літній Універсіаді 1965|Будапешт 1965]] | 1500 м вільним стилем}}
{{MedalSilver | [[Плавання на літній Універсіаді 1965|Будапешт 1965]] |Естафета 4х100 м
вільним стилем}}
{{MedalSilver | [[Плавання на літній Універсіаді 1965|Будапешт 1965]] |Естафета 4х200 м
вільним стилем}}
{{MedalSilver | [[Swimming at the Universiade|Токіо 1967]] | 1500 м вільним стилем}}
}}

'''Беліц-Гейман Семен Вікторович''' (16 лютого 1945) — [[Радянський Союз|радянський]] [[Плавання (вид спорту)|плавець]].
Призер Олімпійських Ігор [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1968|1968]] року, учасник [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1964|1964]] року.
Чемпіон Європи з водних видів спорту [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1966|1966]] року.
Переможець літньої Універсіади [[Літня Універсіада 1965|1965]] року, призер [[Літня Універсіада 1967|1967]] року.

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/50786 Беліц-Гейман Семен Вікторович на Olympedia.org]
* [https://olympics.com/en/athletes/Semyon-Belits-Geiman Беліц-Гейман Семен Вікторович на Olympics.com]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Be/Semyon-Belits-Geyman-1.html Беліц-Гейман Семен Вікторович на Sports-Reference.com]
* [https://www.the-sports.org/t-spf167900.html Беліц-Гейман Семен Вікторович на The-sports.org]

== Примітки ==
{{примітки}}

{{DEFAULTSORT:Вікторович Беліц-Гейман Семен}}
[[Категорія:Народились 1945]]
[[Категорія:Російські євреї]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 1968]]
[[Категорія:Бронзові олімпійські медалісти з плавання]]
[[Категорія:Радянські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Радянські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 1964]]
[[Категорія:Випускники Московського університету]]
[[Категорія:Радянські журналісти]]
[[Категорія:Призери з плавання чемпіонатів Європи з водних видів спорту]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 1968]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 1968]]
[[Категорія:Срібні олімпійські медалісти з плавання]]
[[Категорія:Призери Універсіад з плавання]]
[[Категорія:Медалісти літньої Універсіади 1965]]
[[Категорія:Радянські чемпіони Універсіад]]
[[Категорія:Радянські срібні призери Універсіад]]

title: Загальна інформація

Громадянство: СРСР

Народження: 16 лютого 1945 (80 років) · Москва, СРСР

Вага: 73 кг

Alma mater: факультет журналістики МДУ

title: Спорт

Вид спорту: спортивне плавання

title: Плавання на Олімпійських іграх

Срібло: Мехіко 1968 · Естафета 4x100 м вільним стилем

title: Чемпіонат Європи з водних видів спорту

Золото: Утрехт 1966 · 1500 м вільним стилем

Золото: Утрехт 1966 · Естафета 4х200 м · вільним стилем

Срібло: Утрехт 1966 · 400 м вільним стилем

title: Літня Універсіада

Золото: Будапешт 1965 · 400 м вільним стилем

Срібло: Будапешт 1965 · 1500 м вільним стилем

Срібло: Будапешт 1965 · Естафета 4х100 м · вільним стилем

Срібло: Будапешт 1965 · Естафета 4х200 м · вільним стилем

Срібло: Токіо 1967 · 1500 м вільним стилем