text:
# Аеродинамічна труба
Аеродинамі́чна труба́ (також Аеродинамічний тунель) — установка, в якій вивчається дія штучно створеного рівномірного повітряного потоку на моделі літальних апаратів та інших тіл (див. Аеродинаміка).
Більш точно, аеродинамічні труби — це великі труби, крізь які продувається повітря, та які використовують для відтворення взаємодії між повітрям і об’єктом (предметом), що летить у повітрі або рухається по землі. Дослідники здебільшого застосовують аеродинамічні труби, щоби дізнатися більше про те, як буде літати літак. Для прикладу, NASA використовує аеродинамічні труби для випробування великих моделей літаків і космічних кораблів. Деякі аеродинамічні труби достатньо великі, щоби вмістити повнорозмірні одиниці транспортних засобів.
В Україні аеродинамічні труби використовують, зокрема на Державному підприємстві «Антонов» та в Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» (надзвукова аеродинамічна труба Т-6).

## Вступ
Аеродинамічна труба розганяє повітря навколо об’єкта, створюючи враження, ніби він сам швидко рухається.
Здебільшого великі потужні вентилятори всмоктують повітря крізь трубу. Об'єкт, що перевіряється, надійно утримується всередині тунелю, щоби залишатися нерухомим. Предметом дослідження може бути аеродинамічний випробувальний об’єкт, наприклад циліндр або профіль, окрема його складова, маленька модель транспортного засобу чи навіть повнорозмірний транспортний засіб. Повітря, котре рухається навколо нерухомого об'єкта, показує, що сталося б, якби він летів у повітрі. Рух повітря можна вивчати різними способами; дим або барвник можна додати в повітря, отже потік можна побачити, коли він рухається повз об’єкт. Кольорові нитки також можна прикріпити до досліджуваного предмета, щоби простежити, як його огинає повітря. Для вимірювання сили повітряного тиску на об’єкт, часто можна використовувати особливі прилади.
Найперші аеродинамічні труби були винайдені наприкінці 19 століття, на початку аеронавігаційних досліджень, коли багато хто намагався розробити успішні літальні апарати, важчі за повітря. Аеродинамічна труба була задумана як спосіб перевернути звичний порядок речей: замість того, щоби повітря стояло майже нерухомо а об’єкт рухався крізь нього зі швидкістю, той самий ефект було б отримано, якби об’єкт перебував без руху, а повітря б летіло зі швидкістю повз нього. Таким чином нерухомий спостерігач міг досліджувати ніби швидкоплинний об’єкт у дії та вимірювати аеродинамічні сили, які на нього впливають.
Розвиток аеродинамічних труб супроводжував розвиток літакобудування. Під час Другої світової війни були побудовані великі аеродинамічні труби. Випробування в аеродинамічній трубі вважалося надзвичайно важливим під час розробки, особливо надзвукових літаків і ракет під час холодної війни.

Згодом, дослідження в аеродинамічній трубі набули нового розмаху: вплив вітру на штучні споруди чи об’єкти потрібно було вивчати, коли будівлі стають достатньо високими, щоби великі поверхні були доступні для вітру, і внутрішні сили будівлі повинні протистояти цим силам. Визначення таких сил було потрібне до того, як будівельні норми могли вказати необхідну міцність таких споруд, і такі випробування продовжують використовувати для великих або незвичайних будівель.
Приблизно в 1960-х роках випробування в аеродинамічній трубі застосовувалися до автомобілів не стільки для визначення аеродинамічних сил як таких, скільки для того, щоби вияснити способи зменшення потужності, потрібної для руху транспортного засобу дорогою із заданою швидкістю. У цих дослідженнях взаємодія між дорогою та транспортним засобом відіграє значну роль, і цю взаємодію треба враховувати під час інтерпретації підсумків випробувань. У дійсному становищі проїжджа частина рухається відносно транспортного засобу, але повітря є нерухомим відносно проїжджої частини, та в аеродинамічній трубі повітря рухається відносно проїзної частини, тоді як проїжджа частина нерухома відносно випробовуваного транспортного засобу. У деяких автомобільних випробувальних аеродинамічних трубах під досліджуваним транспортним засобом вбудовані рухомі ремені, щоби наблизити фактичний стан, і дуже схожі пристрої використовують під час випробування в аеродинамічній трубі конфігурації зльоту та посадки літака.
Випробування спортивного обладнання в аеродинамічній трубі також було поширеним протягом багатьох років, зокрема ключки та м’ячі для гольфу, олімпійські бобслеї, олімпійські велосипедисти та шоломи перегонових автомобілів. Аеродинаміка шолома особливо важлива в подібних автомобілях з відкритою кабіною (Indycar, Formula One). Надмірна підіймальна сила шолома може створити значне напруження шиї водія, а розділення потоку на задній стороні шолома може спричинити турбулентний удар і, таким чином, розмитість зору для водія на високих швидкостях.
Поступ у моделюванні обчислювальної гідродинаміки (CFD) на високошвидкісних цифрових комп’ютерах, зменшив попит на тестування в аеродинамічній трубі.

## Історія
Англійський військовий інженер і математик Бенджамін Робінс (1707–1751) винайшов пристрій із обертовим важелем для визначення опору повітря і провів деякі з перших дослідів з теорії авіації.
Сер Джордж Кейлі (1773–1857) також використовував обертовий важіль для вимірювання опору та підіймальної сили різних аеродинамічних профілів. Його обертовий важіль був завдовжки 5 футів (1,5 м) і розвивав найбільшу швидкість від 10 до 20 футів на секунду (3-6 м/с).
Отто Лілієнталь застосовував обертовий важіль для точного вимірювання аеродинамічних профілів крила з різними кутами атаки, встановлюючи полярні діаграми співвідношення підіймальної сили та лобового опору, але йому бракувало знань щодо індукованого опору та чисел Рейнольдса.

Однак обертовий важіль не створював надійного потоку повітря, що впливало на підсумки випробувань. Відцентрові сили та інше, ускладнювали докладне вивчення повітряного потоку. Френсіс Герберт Венхем (1824–1908), член ради Аеронавігаційного товариства Великої Британії, вирішив ці перешкоди, винайшовши, спроєктувавши та експлуатуючи першу закриту аеродинамічну трубу 1871 року. Щойно цей прорив було досягнуто, докладні технічні дані були швидко отримані за допомогою цього пристосування. Венхему та його колезі Джону Браунінгу приписують багато основоположних відкриттів, зокрема вимірювання співвідношення l/d, відносне подовження крила, тощо.
У класичній серії дослідів англієць Осборн Рейнольдс (1842–1912) з Манчестерського університету довів, що схема повітряного потоку над великою моделлю була б однаковою для повномасштабного транспортного засобу, якби певний параметр потоку був однаковим в обох випадках. Цей чинник, тепер знаний як число Рейнольдса, є основним показником для опису всіх становищ потоку, разом з його формою, легкістю теплопередавання та початком турбулентності. Це головне наукове обґрунтування використання моделей в аеродинамічних трубах для наслідування явищ дійсності. Однак існують обмеження щодо умов, за яких динамічна подібність ґрунтується лише на числі Рейнольдса.
Данський винахідник Поуль ла Кур застосував аеродинамічні труби в ході розробки та вдосконалення технології вітряних турбін на початку 1890-х років. Карл Рікард Найберг використовував аеродинамічну трубу, коли проєктував свій Flugan з 1897 року і далі.
1897 року Костянтин Ціолковський побудував аеродинамічну трубу відкритого перетину з відцентровим нагнітачем і визначив коефіцієнт опору пласких пластин, циліндрів і куль.
Використання простої аеродинамічної труби братів Райт 1901 року для вивчення впливу повітряного потоку на різні форми під час розробки їх Flyer Wright було певною мірою революційним. Проте з вищесказаного видно, що вони просто застосовували прийняту технологію того часу, хоча це ще не було поширеною технологією в Америці.
У Франції Гюстав Ейфель (1832–1923) побудував 1909 року власну першу відкриту аеродинамічну трубу, що приводилася в дію електродвигуном потужністю 50 кВт, на Марсовому полі, біля підніжжя вежі, яка носить його ім’я. Між 1909 і 1912 роками Ейфель провів близько 4000 випробувань у своїй аеродинамічній трубі, і його систематичні досліди встановили нові стандарти для аеронавігаційних досліджень. 1912 року лабораторія Ейфеля була переведена в Отей, передмістя Парижа, де його аеродинамічна труба з двометровою випробувальною секцією все ще працює. Компанія Eiffel значно підвищила ефективність аеродинамічної труби з відкритою зворотною трубою, замкнувши тестову секцію в камеру, сконструювавши розширений вхідний отвір із стільниковим випрямлячем потоку та додавши дифузор між тестовою секцією та вентилятором, розташованим на нижньому кінці дифузора; це була узгодженість, за якою згодом було побудовано кілька аеродинамічних труб; насправді низькошвидкісну аеродинамічну трубу з відкритим поворотом часто називають аеродинамічною трубою типу Ейфеля.
Збирався побудувати у селищі Червоному аеродинамічну трубу та створити науково-дослідний підрозділ при власних авіаційних майстернях, і український благодійник, авіаконструктор і підприємець Федір Терещенко, але це потребувало будівництва окремої електростанції, що виявилося тоді (під час Першої світової війни) задорого. Згодом Жовтневий переворот та загальний безлад, перекреслив ці задуми.

## Спосіб дії
Принципова схема простої аеродинамічної труби з незамкненим потоком і закритою робочою частиною показана на малюнку.
Основними складовими аеродинамічної труби, зазвичай є: вентилятор 1, що приводиться в рух електродвигуном постійного струму 2 та засмоктує повітря крізь сопло 3 і напрямну ґратку 4 в робочу частину 5, де містяться досліджувана модель і давачі вимірювальних приладів. Далі повітря проходить крізь дифузор, виходячи в навколишній простір. Швидкість потоку в робочій частині регулюється зміною обертів двигуна. Рівномірність потоку в робочій частині забезпечується належною формою сопла та напрямною ґраткою.
Економічність аеродинамічної труби визначається відношенням кінетичної енергії секундної маси повітря в робочій частині до потужності двигуна. Дифузор, який значно зменшує кінетичну енергію повітря, котре виходить з аеродинамічної труби, істотно поліпшує її якість. Ще кращі показники має аеродинамічна труба з замкненим потоком. В аеродинамічній трубі цього типу повітря, вийшовши з дифузора, крізь один або два зворотні канали з напрямними лопатями знову потрапляє в сопло. Необхідною умовою динамічної відповідності природного та модельованого явищ є рівність для обох становищ певних чисел — критеріїв подібності. Найважливішим критерієм подібності, за не дуже великих швидкостей, є число
R = lv/n,

де l — характерний розмір тіла, v — швидкість, n — кінематичний коефіцієнт в'язкості середовища.

Для досягнення великих R застосовують велетенські натурні аеродинамічні труби, де досліджуються тіла справжньої величини. У разі великих (надзвукових) швидкостей найбільше значення має число

М = v/a,
 де a — швидкість звуку.
Для одержання великих М застосовують невеликі розміром швидкісні надзвукові аеродинамічні труби. У швидкісних аеродинамічних трубах безперервної дії повітряний потік, що утворюється осьовим компресором, проходить крізь охолодні пристрої. Також широко використовують шлірен-зйомку(метод Теплера) для докладного дослідження поведінки потоків повітря в аеродинамічній трубі.

title: Аеродинамічна труба

wikitext:
[[Файл:MD-11 12ft Wind Tunnel Test.jpg|right|350px|thumb|Стенд [[NASA]]]]

'''Аеродинамі́чна труба́''' (також '''Аеродинамічний тунель''') — [[установка]], в якій вивчається дія штучно створеного рівномірного повітряного [[Потік (техніка)|потоку]] на моделі [[літальний апарат|літальних апаратів]] та інших тіл (див. [[Аеродинаміка]]).

Більш точно, аеродинамічні труби — це великі труби, крізь які продувається повітря, та які використовують для відтворення взаємодії між повітрям і об’єктом (предметом), що летить у повітрі або рухається по землі. Дослідники здебільшого застосовують аеродинамічні труби, щоби дізнатися більше про те, як буде літати літак. Для прикладу, [[НАСА|NASA]] використовує аеродинамічні труби для випробування великих моделей літаків і космічних кораблів. Деякі аеродинамічні труби достатньо великі, щоби вмістити повнорозмірні одиниці транспортних засобів.

В Україні аеродинамічні труби використовують, зокрема на [[Державне підприємство «Антонов»|Державному підприємстві «Антонов»]] та в Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «<nowiki/>[[Національний аерокосмічний університет імені М. Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»|Харківський авіаційний інститут]]<nowiki/>» ([[надзвукова аеродинамічна труба]] Т-6).<ref>{{Cite web|title=Аеродинамічний комплекс Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» {{!}} Харьковский областной совет молодых ученых и специалистов|url=http://scientists.kharkov.ua/our-projects/virtual-museum/676-aerodinamichnij-kompleks-natsionalnogo-aerokosmichnogo-universitetu-im-m-e-zhukovskogo-kharkivskij-aviatsijnij-institut|website=scientists.kharkov.ua|accessdate=2022-10-16|archive-date=2022-10-20|archive-url=https://web.archive.org/web/20221020114750/http://scientists.kharkov.ua/our-projects/virtual-museum/676-aerodinamichnij-kompleks-natsionalnogo-aerokosmichnogo-universitetu-im-m-e-zhukovskogo-kharkivskij-aviatsijnij-institut}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20221020114750/http://scientists.kharkov.ua/our-projects/virtual-museum/676-aerodinamichnij-kompleks-natsionalnogo-aerokosmichnogo-universitetu-im-m-e-zhukovskogo-kharkivskij-aviatsijnij-institut |date=2022-10-20 }}</ref>

== Вступ ==
Аеродинамічна труба розганяє повітря навколо об’єкта, створюючи враження, ніби він сам швидко рухається.

Здебільшого великі потужні вентилятори всмоктують повітря крізь трубу. Об'єкт, що перевіряється, надійно утримується всередині тунелю, щоби залишатися нерухомим. Предметом дослідження може бути аеродинамічний випробувальний об’єкт, наприклад циліндр або профіль, окрема його складова, маленька модель транспортного засобу чи навіть повнорозмірний транспортний засіб. Повітря, котре рухається навколо нерухомого об'єкта, показує, що сталося б, якби він летів у повітрі. Рух повітря можна вивчати різними способами; дим або барвник можна додати в повітря, отже потік можна побачити, коли він рухається повз об’єкт. Кольорові нитки також можна прикріпити до досліджуваного предмета, щоби простежити, як його огинає повітря. Для вимірювання сили повітряного тиску на об’єкт, часто можна використовувати особливі [[Прилад|прилади]].

Найперші аеродинамічні труби були винайдені наприкінці 19 століття, на початку аеронавігаційних досліджень, коли багато хто намагався розробити успішні [[Літальний апарат|літальні апарати]], важчі за повітря. Аеродинамічна труба була задумана як спосіб перевернути звичний порядок речей: замість того, щоби повітря стояло майже нерухомо а об’єкт рухався крізь нього зі швидкістю, той самий ефект було б отримано, якби об’єкт перебував без руху, а повітря б летіло зі швидкістю повз нього. Таким чином нерухомий спостерігач міг досліджувати ніби швидкоплинний об’єкт у дії та вимірювати аеродинамічні сили, які на нього впливають.

Розвиток аеродинамічних труб супроводжував розвиток [[Авіаційна промисловість|літакобудування]]. Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] були побудовані великі аеродинамічні труби. Випробування в аеродинамічній трубі вважалося надзвичайно важливим під час розробки, особливо [[Надзвуковий літак|надзвукових літаків]] і ракет під час [[Холодна війна|холодної війни]].

Згодом, дослідження в аеродинамічній трубі набули нового розмаху: вплив вітру на штучні споруди чи об’єкти потрібно було вивчати, коли [[Будинок|будівлі]] стають достатньо високими, щоби великі поверхні були доступні для вітру, і внутрішні сили будівлі повинні протистояти цим силам. Визначення таких сил було потрібне до того, як [[будівельні норми]] могли вказати необхідну міцність таких споруд, і такі випробування продовжують використовувати для великих або незвичайних будівель.[[Файл:Soufflerie2004 03.jpg|250px|міні|[[Аеродинамічна труба]] на заводі Moto Guzzi в [[Манделло-дель-Ларіо]], 2004 рік|ліворуч]]Приблизно в 1960-х роках<ref>{{Cite news|title=AERODYNAMICS OF RACE CARS|url=https://www.annualreviews.org/doi/10.1146/annurev.fluid.38.050304.092016|work=Annual Review of Fluid Mechanics|date=2006-01-01|accessdate=2022-10-16|issn=0066-4189|doi=10.1146/annurev.fluid.38.050304.092016|pages=27–63|volume=38|issue=1|language=en|first=Joseph|last=Katz|archive-date=2021-12-26|archive-url=https://web.archive.org/web/20211226132518/https://www.annualreviews.org/doi/10.1146/annurev.fluid.38.050304.092016}}</ref> випробування в аеродинамічній трубі застосовувалися до [[Автомобіль|автомобілів]] не стільки для визначення аеродинамічних сил як таких, скільки для того, щоби вияснити способи зменшення потужності, потрібної для руху транспортного засобу дорогою із заданою швидкістю. У цих дослідженнях взаємодія між дорогою та транспортним засобом відіграє значну роль, і цю взаємодію треба враховувати під час інтерпретації підсумків випробувань. У дійсному становищі проїжджа частина рухається відносно транспортного засобу, але повітря є нерухомим відносно проїжджої частини, та в аеродинамічній трубі повітря рухається відносно проїзної частини, тоді як проїжджа частина нерухома відносно випробовуваного транспортного засобу. У деяких автомобільних випробувальних аеродинамічних трубах під досліджуваним транспортним засобом вбудовані рухомі ремені, щоби наблизити фактичний стан, і дуже схожі пристрої використовують під час випробування в аеродинамічній трубі конфігурації зльоту та посадки літака.

Випробування спортивного обладнання в аеродинамічній трубі також було поширеним протягом багатьох років, зокрема ключки та м’ячі для [[Гольф|гольфу]], олімпійські [[Бобслей|бобслеї]], олімпійські велосипедисти та шоломи перегонових автомобілів. Аеродинаміка шолома особливо важлива в подібних автомобілях з відкритою кабіною (Indycar, [[Формула-1|Formula One]]). Надмірна підіймальна сила шолома може створити значне напруження шиї водія, а розділення потоку на задній стороні шолома може спричинити турбулентний удар і, таким чином, розмитість зору для водія на високих швидкостях.<ref>{{Cite web|url=https://www.airflowsciences.com/sites/default/files/casestudies/Racing_Helmet_Design.pdf|title=Racing Helmet Design|last=By James C. Paul, P.E}}</ref>

Поступ у моделюванні обчислювальної [[Гідродинаміка|гідродинаміки]] (CFD) на високошвидкісних цифрових комп’ютерах, зменшив попит на тестування в аеродинамічній трубі.

== Історія ==
Англійський військовий інженер і математик Бенджамін Робінс (1707–1751) винайшов пристрій із обертовим важелем для визначення опору повітря<ref>{{Cite web|title=Mathematical tracts of the late Benjamin Robins|url=http://dx.doi.org/10.14711/spcol/b426261|website=Rare & Special e-Zone|accessdate=2022-10-16|first=Benjamin|last=Robins|first2=James|last2=Wilson}}</ref> і провів деякі з перших дослідів з теорії авіації.

Сер [[Джордж Кейлі]] (1773–1857) також використовував обертовий важіль для вимірювання опору та [[Підіймальна сила|підіймальної сили]] різних аеродинамічних профілів.<ref>{{Cite news|title=Sir George Cayley, the father of aeronautics. Part 1. The invention of the aeroplane|url=http://dx.doi.org/10.1098/rsnr.2002.0176|work=Notes and Records of the Royal Society of London|date=2002-05-22|accessdate=2022-10-16|issn=0035-9149|doi=10.1098/rsnr.2002.0176|pages=167–181|volume=56|issue=2|first=J. A. D.|last=Ackroyd}}</ref> Його обертовий важіль був завдовжки 5 футів (1,5 м) і розвивав найбільшу швидкість від 10 до 20 футів на секунду (3-6 м/с).

Отто Лілієнталь застосовував обертовий важіль для точного вимірювання аеродинамічних профілів крила з різними кутами атаки, встановлюючи полярні діаграми співвідношення підіймальної сили та [[Аерогідродинамічний опір|лобового опору]], але йому бракувало знань щодо індукованого опору та [[Число Рейнольдса|чисел Рейнольдса]]<ref>{{Cite web|url=http://dx.doi.org/10.1049/iet-tv.41.836|website=dx.doi.org|accessdate=2022-10-16|first=Bjorn|last=Fehrm}}</ref>.

Однак обертовий важіль не створював надійного потоку повітря, що впливало на підсумки випробувань. Відцентрові сили та інше, ускладнювали докладне вивчення повітряного потоку. Френсіс Герберт Венхем (1824–1908), член ради Аеронавігаційного товариства Великої Британії, вирішив ці перешкоди, винайшовши, спроєктувавши та експлуатуючи першу закриту аеродинамічну трубу 1871 року.<ref>{{Cite news|title=Seventh Annual Report of the Aëronautical Society of Great Britain, for the Year 1872|url=http://dx.doi.org/10.1017/s2397930500001831|work=Annual Reports of the Aeronautical Society of Great Britain|date=1872|accessdate=2022-10-16|issn=2398-2292|doi=10.1017/s2397930500001831|pages=5–24|volume=7}}</ref> Щойно цей прорив було досягнуто, докладні технічні дані були швидко отримані за допомогою цього пристосування. Венхему та його колезі Джону Браунінгу приписують багато основоположних відкриттів, зокрема вимірювання співвідношення l/d, [[відносне подовження крила]], тощо.[[Файл:Reynolds_fluid_turbulence_experiment_1883.jpg|ліворуч|міні|Пристрій Осборна Рейнольдса від 1883 року, що показує початок [[Турбулентна течія|турбулентного потоку]]. Прилад досі знаходиться в Манчестерському університеті.]]У класичній серії дослідів англієць [[Осборн Рейнольдс]] (1842–1912) з [[Манчестерський університет|Манчестерського університету]] довів, що схема повітряного потоку над великою моделлю була б однаковою для повномасштабного транспортного засобу, якби певний параметр потоку був однаковим в обох випадках. Цей чинник, тепер знаний як число Рейнольдса, є основним показником для опису всіх становищ потоку, разом з його формою, легкістю теплопередавання та початком турбулентності. Це головне наукове обґрунтування використання моделей в аеродинамічних трубах для наслідування явищ дійсності. Однак існують обмеження щодо умов, за яких динамічна подібність ґрунтується лише на числі Рейнольдса.

Данський винахідник Поуль ла Кур застосував аеродинамічні труби в ході розробки та вдосконалення технології вітряних турбін на початку 1890-х років. Карл Рікард Найберг використовував аеродинамічну трубу, коли проєктував свій Flugan з 1897 року і далі.

1897 року [[Ціолковський Костянтин Едуардович|Костянтин Ціолковський]] побудував аеродинамічну трубу відкритого перетину з відцентровим нагнітачем і визначив [[Коефіцієнт лобового опору|коефіцієнт опору]] пласких пластин, циліндрів і куль.

Використання простої аеродинамічної труби [[Брати Райт|братів Райт]] 1901 року для вивчення впливу повітряного потоку на різні форми під час розробки їх Flyer Wright було певною мірою революційним. Проте з вищесказаного видно, що вони просто застосовували прийняту технологію того часу, хоча це ще не було поширеною технологією в Америці.

У [[Франція|Франції]] Гюстав Ейфель (1832–1923) побудував 1909 року власну першу відкриту аеродинамічну трубу, що приводилася в дію електродвигуном потужністю 50 кВт, на Марсовому полі, біля підніжжя вежі, яка носить його ім’я. Між 1909 і 1912 роками [[Гюстав Ейфель|Ейфель]] провів близько 4000 випробувань у своїй аеродинамічній трубі, і його систематичні досліди встановили нові [[Стандартизація|стандарти]] для аеронавігаційних досліджень. 1912 року лабораторія Ейфеля була переведена в Отей, передмістя Парижа, де його аеродинамічна труба з двометровою випробувальною секцією все ще працює.<ref>{{Cite web|title=Accueil|url=https://www.aerodynamiqueeiffel.fr/|website=www.aerodynamiqueeiffel.fr|accessdate=2022-10-16|language=fr}}</ref> Компанія Eiffel значно підвищила ефективність аеродинамічної труби з відкритою зворотною трубою, замкнувши тестову секцію в камеру, сконструювавши розширений вхідний отвір із стільниковим випрямлячем потоку та додавши дифузор між тестовою секцією та вентилятором, розташованим на нижньому кінці дифузора; це була узгодженість, за якою згодом було побудовано кілька аеродинамічних труб; насправді низькошвидкісну аеродинамічну трубу з відкритим поворотом часто називають аеродинамічною трубою типу Ейфеля.

Збирався побудувати у селищі [[Червоне (смт)|Червоному]] аеродинамічну трубу та створити науково-дослідний підрозділ при власних авіаційних майстернях, і український благодійник, [[Конструктор (професія)|авіаконструктор]] і підприємець [[Терещенко Федір Федорович|Федір Терещенко]], але це потребувало будівництва окремої [[Електростанція|електростанції]], що виявилося тоді (під час [[Перша світова війна|Першої світової війни]]) задорого. Згодом [[Жовтневий переворот]] та загальний безлад, перекреслив ці задуми.<ref>{{Cite web|title=Українському авіаконструктору Федору Терещенку – 133|url=https://umoloda.kyiv.ua/number/0/2006/161869|website=umoloda.kyiv.ua|accessdate=2022-10-16|language=uk}}</ref>

== Спосіб дії ==
[[Файл:Windtunnel1-en.svg|міні|330x330px|Аеродинамічна труба ]]
Принципова схема простої аеродинамічної труби з незамкненим потоком і закритою робочою частиною показана на малюнку.

Основними складовими аеродинамічної труби, зазвичай є: [[вентилятор]] 1, що приводиться в рух [[електродвигун постійного струму|електродвигуном постійного струму]] 2 та засмоктує [[повітря]] крізь [[сопло]] 3 і напрямну ґратку 4 в робочу частину 5, де містяться досліджувана модель і давачі [[Вимірювальний прилад|вимірювальних приладів]]. Далі повітря проходить крізь [[дифузор]], виходячи в навколишній простір. [[Швидкість]] потоку в робочій частині регулюється зміною обертів [[двигун]]а. Рівномірність потоку в робочій частині забезпечується належною формою сопла та напрямною ґраткою.<ref>{{Cite web|title=Аеродинамічна труба|url=http://vue.gov.ua/Аеродинамічна_труба|website=ВУЕ|accessdate=2022-10-16|language=uk}}</ref>

Економічність аеродинамічної труби визначається відношенням [[кінетична енергія|кінетичної енергії]] секундної маси повітря в робочій частині до [[потужність|потужності]] двигуна. Дифузор, який значно зменшує кінетичну енергію повітря, котре виходить з аеродинамічної труби, істотно поліпшує її якість. Ще кращі показники має аеродинамічна труба з замкненим потоком. В аеродинамічній трубі цього типу повітря, вийшовши з дифузора, крізь один або два зворотні [[Канал (порожнина)|канали]] з напрямними [[Лопатка (лопать)|лопатями]] знову потрапляє в сопло. Необхідною умовою динамічної відповідності природного та модельованого явищ є рівність для обох становищ певних чисел — [[критерій подібності|критеріїв подібності]]. Найважливішим критерієм подібності, за не дуже великих швидкостей, є число

'''R = lv/n''',

де l — характерний розмір тіла, v — швидкість, n — кінематичний коефіцієнт в'язкості середовища.

Для досягнення великих '''R''' застосовують велетенські натурні аеродинамічні труби, де досліджуються тіла справжньої величини. У разі великих [[надзвукова швидкість|(надзвукових) швидкостей]] найбільше значення має число

'''М = v/a''',

 де a — [[швидкість звуку]].

Для одержання великих М застосовують невеликі розміром швидкісні [[Надзвукова аеродинамічна труба|надзвукові аеродинамічні труби]]. У швидкісних аеродинамічних трубах безперервної дії повітряний потік, що утворюється осьовим [[компресор]]ом, проходить крізь охолодні пристрої. Також широко використовують [[шлірен зйомка|шлірен-зйомку(метод Теплера)]] для докладного дослідження поведінки потоків повітря в аеродинамічній трубі.

== Див. також ==
* [[Вертикальна аеродинамічна труба]]

== Література ==
* {{УРЕ}}
* Закс Н. А. Основы экспериментальной аэродинамики. М., 1953;
* Пэнкхерст Р., Холдер Д. Техника эксперимента в аэродинамических трубах. Пер. с англ. II., 1955.

== Посилання ==
* [https://vue.gov.ua/Аеродинамічна_труба Аеродинамічна труба] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220225060639/https://vue.gov.ua/Аеродинамічна_труба |date=25 лютого 2022 }} // [[ВУЕ]]
* [http://microcfd.com/3d.htm MicroCFD 3D Virtual Wind Tunnel]
* [https://www.simscale.com/wind-tunnel-simulator-online/ Simscale Wind Tunnel Simulator Online]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{commonscat|Wind tunnels}}

[[Категорія:Аеродинаміка]]
[[Категорія:Аеродинамічні труби]]


text:
# Масайський страус
Масайський страус ( Struthio camelus massaicus ), також відомий як східноафриканський страус, є червоношиїм підвидом звичайного страуса і є ендеміком Східної Африки.  Це один із найбільших птахів у світі, поступаючись лише своєму сестринському підвиду північноафриканському страусу (Struthio camelus camelus). Сьогодні його вирощують для отримання яєць, м’яса та пір’я.

## Таксономія

### Підвид
Масайський страус є одним із трьох існуючих підвидів страусів, які зараз мешкають в Африці, включаючи номінативного страуса ( S. c. camelus ), що зустрічається в Північній Африці, і південноафриканського страуса ( S. c. australis ). Вважається однією з двох червоношиїх форм страуса разом із S. c. camelus, на відміну від двох синьошиїх форм ( S. c. australis і S. c. molybdyphanes ).
Порівняльний рестриктазний аналіз мітохондріальної ДНК (мтДНК) виявив, що масайський страус, хоча й генетично відмінний, найбільш тісно пов’язаний із південноафриканським страусом (S. c. australis), незважаючи на їхню географічну відокремленість, найменше генетично пов’язаний із сомалійським страусом (S. c. molybdophanes), незважаючи на перекривання місць існування. Пояснення цих суперечливих відкриттів полягають у тому, що в той час як міомбові ліси в даний час служать зоогеографічним бар’єром, що розділяє популяції північних і південних страусів, існує теорія, що цей бар’єр не був таким щільним і ефективним протягом еволюційного часу і колись дозволяв короткі періоди внутрішньовидового розмноження між популяції S. c. massaicus і S. c. australis. І навпаки, генетична дивергенція, що спостерігається між S. c. massaicus і S. c. molybdophanes, незважаючи на відсутність будь-якого зоогеографічного бар'єру, пов'язана з екологічними відмінностями в поведінці та репродуктивних ознаках між цими популяціями. Ці відмінності досить суттєві, щоб запобігти міжвидовому розмноженню. Ці ж дослідження виявили, що масайський страус (S. c. massaicus) істотно відрізнятися генетично від північноафриканського підвиду.

## Опис
Дорослі самці сягають 2,1–2,7 м у висоту і можуть важити до 145 кг; самиці зазвичай трохи менші за розміром. Мають великі очі (50 мм), довгі вії та винятковий зір. Голова маленька порівняно з їхнім тілом і вкрита тоненьким рідким пір’ям, майже гола. Шкіра на шиї і стегнах самців масайських страусів гола і має рожевий колір, який під час шлюбного періоду посилюється до майже червонуватого відтінку.
Їхні великі розміри перешкоджають польоту, але цей недолік компенсується їх надзвичайно довгими та м’язистими ногами, які дозволяють розвивати максимальну швидкість до 70–80 км/год.
Пір'я не має зазубринок, що надає їм м'який пуховий вигляд. Подібно до інших підвидів страусів, вони мають приблизно 50–60 хвостових пір’їн, 16 основних, 4 додаткових і 20–23 вторинних пера. Пір’я крил і хвоста еволюціонували, щоб служити декоративною прикрасою для залицяння, а не польоту.
У самців більша частина тіла вкрита чорним пір'ям. Біле пір’я з’являється вздовж кінчиків крил, хвоста й утворює невелике кільце на шиї, яке відділяє чорне пір’я тіла від голої шкіри шиї. Біле хвостове пір'я часто змінюється через забруднення і виглядає червонувато-коричневим.
Самиці, як правило, менші за самців, і також мають голу шкіру на шиї та ногах, хоча колір їх шкіри виглядає більше бежевим, ніж рожевим. Пір’я дорослих самиць коричневого кольору.
Кілька фізіологічних адаптацій розвинулися, щоб дозволити масайським страусам жити в екстремально посушливих умовах. Їхнє пір’я є ефективним терморегулятором як у спекотну, так і в холодну погоду. Підвищене виділення альдостерону та використання слизу замість води для виведення сечової кислоти сприяє утриманню води в посушливих середовищах. У масайських страусів є носові залози, що виділяють сіль, що дозволяє споживати солону воду з солоних і содових озер, коли це необхідно.

## Поширення і середовище проживання
Дикі масайські страуси поширені в Уганді, Кенії та Танзанії. Більш густі популяції часто зустрічаються в напівзасушливих відкритих трав’янистих рівнинах африканської савани. Незважаючи на цю перевагу, відомо, що вони також живуть у пустелі, густих чагарниках і крутих скелястих горах.
Сезон розмноження масайських страусів починається приблизно в травні або червні. Протягом цього часу рожевий відтінок на шкірі шиї та ніг самців масайських страусів посилюється. Статевозрілі самці починають захищати території приблизно 2–3 км² від інших самців. Вони також будують примітивні гнізда, щоб привабити самицю.
У липні дорослі самки страусів починають створювати зони розмноження, які охоплюють близько 13 км². Ці зони розмноження перекривають 5–7 територій самців, на яких самці намагаються спаровуватися з будь-якою дорослою самкою, яка проходить через його територію.
Подібно до інших підвидів страусів, масайський страус гніздиться групами. Одна (головна) самка висиджує яйця кількох інших самок в одному гнізді. Після того, як вона відкладає першу кладку, і вона, і територіальний самець беруть на себе основну турботу про яйця. Велика самка відкладає в середньому 2 яйця на день і витрачає наступні 15–90 хвилин на інкубацію, потім періодично залишає гніздо без нагляду, щоб молодші самки могли спаруватися з територіальним самцем і відкласти яйця в гніздо. Самець часто витрачає на висиджування гнізда більше часу, ніж основна самка. Понад 18 різних молодих самиць можуть відкладати яйця в одне велике гніздо домінуючої самиці, що призводить до надлишку яєць. Оскільки і самці, і самки страусів здатні висиджувати лише 20–21 яйце за раз, головна самка викидає надлишок яєць. Репродуктивна перевага, яка спостерігається у великих самок, полягає в тому, що вони здатні розпізнавати власні яйця та викидають яйця менших самок на користь своїх, щоб зменшити переповненість гнізда.

#### Яйця
Яйця великі (розміром з грейпфрут), білого кольору.  Вони мають розміри 14–16 см і важать від 1,0 до 1,6 кг. Вилуплення яєць відбувається в жовтні та листопаді, коли в східній Африці випадають короткочасні дощі.

### Харчування
Як і інші підвиди, масайські страуси майже повністю травоїдні. Їх раціон складається в основному з трав, сукулентів і листя. Іноді вони їдять квіти, фрукти, насіння та тваринний білок (наприклад, ящірок, комах тощо), але в меншій кількості.

### Хижаки
Масайські страуси не є основною здобиччю для основних м'ясоїдних тварин. Лише леви іноді полюють на дорослих особин у більшості регіонів, але багато видів полюють на страусині яйця, включаючи шакалів, гієн, левів та інші види птахів. Знищення яєць та пташенят є найбільшою загрозою для диких страусів.

## Вплив людей
Діяльність людини негативно впливає на диких масайських страусів. Вважається, що зменшення популяції страусів, викликане антропогенним впливом, пояснюється швидким розповсюдженням людей у країнах Африки на південь від Сахари, що призвело до зменшення ресурсів. Збір страусиних яєць, як місцевими жителями, так і туристами на заповідних територіях також має істотний негативний вплив на їх популяційний успіх.

wikiname: ukwiki

title: Масайський страус

in_language: uk

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| domain = [[Тварини]] (Animalia)
| name = Масайський страус
| genus = [[Страус (рід)|Страус]] (''Struthio'')
| species = '''Страус'''
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Страусоподібні]] (Struthioniformes)
| familia = [[Страусові]] (Struthionidae)
| binomial_authority = [[Карл Лінней|Linnaeus]], 1758
| range_map = Struthio camelus distribution.svg
| subdivision_ranks =
}}'''Масайський страус''' ( '''''Struthio camelus massaicus''''' ), також відомий як '''східноафриканський страус,''' є червоношиїм підвидом [[Страус|звичайного страуса]] і є ендеміком [[Східна Африка|Східної Африки]].<ref>{{Cite web |url=https://avibase.bsc-eoc.org/species.jsp?avibaseid=BF8ED7FA |title=Struthio camelus massaicus (African Ostrich (North African)) - Avibase |website=avibase.bsc-eoc.org |access-date=2019-12-05}}</ref> <ref name=":0">{{Cite journal |last=Seddon |first=Philip J. |last2=Soorae |first2=Pritpal S. |date=February 1999 |title=Guidelines for Subspecific Substitutions in Wildlife Restoration Projects |journal=Conservation Biology |volume=13 |issue=1 |pages=177–184 |bibcode=1999ConBi..13..177S |doi=10.1046/j.1523-1739.1999.97414.x}}</ref> Це один із найбільших птахів у світі, поступаючись лише своєму сестринському підвиду [[Північноафриканський страус|північноафриканському страусу]] (''Struthio camelus camelus''). Сьогодні його вирощують для отримання яєць, м’яса та пір’я.<ref name="ReferenceA">{{Cite journal |last=McKeegan |first=D.E.F. |last2=Deeming |first2=D.C. |date=January 1997 |title=Effects of gender and group size on the time-activity budgets of adult breeding ostriches (Struthio camelus) in a farming environment |journal=Applied Animal Behaviour Science |volume=51 |issue=1–2 |pages=159–177 |doi=10.1016/S0168-1591(96)01096-9}}</ref>

== Таксономія ==

=== Підвид ===
Масайський страус є одним із трьох існуючих підвидів страусів, які зараз мешкають в Африці, включаючи номінативного страуса ( ''[[Північноафриканський страус|S. c. camelus]]'' ), що зустрічається в Північній Африці, і [[Південноафриканський страус|південноафриканського страуса]] ( ''[[Південноафриканський страус|S. c. australis]]'' ). Вважається однією з двох червоношиїх форм страуса разом із ''S. c. camelus'', на відміну від двох синьошиїх форм ( ''S. c. australis'' і ''S. c. molybdyphanes'' ).<ref name=":0">{{Cite journal |last=Seddon |first=Philip J. |last2=Soorae |first2=Pritpal S. |date=February 1999 |title=Guidelines for Subspecific Substitutions in Wildlife Restoration Projects |journal=Conservation Biology |volume=13 |issue=1 |pages=177–184 |bibcode=1999ConBi..13..177S |doi=10.1046/j.1523-1739.1999.97414.x}}</ref>

Порівняльний рестриктазний аналіз [[Мітохондріальна ДНК|мітохондріальної ДНК]] (мтДНК) виявив, що масайський страус, хоча й генетично відмінний, найбільш тісно пов’язаний із південноафриканським страусом (''S. c. australis)'', незважаючи на їхню географічну відокремленість, найменше генетично пов’язаний із [[Страус сомалійський|сомалійським страусом]]  ''(S. c. molybdophanes)'', незважаючи на перекривання місць існування. Пояснення цих суперечливих відкриттів полягають у тому, що в той час як міомбові ліси в даний час служать зоогеографічним бар’єром, що розділяє популяції північних і південних страусів, існує теорія, що цей бар’єр не був таким щільним і ефективним протягом еволюційного часу і колись дозволяв короткі періоди внутрішньовидового розмноження між популяції ''S. c. massaicus'' і ''S. c.'' ''australis''. І навпаки, генетична дивергенція, що спостерігається між ''S. c. massaicus'' і ''S. c. molybdophanes,'' незважаючи на відсутність будь-якого зоогеографічного бар'єру, пов'язана з екологічними відмінностями в поведінці та репродуктивних ознаках між цими популяціями. Ці відмінності досить суттєві, щоб запобігти міжвидовому розмноженню.<ref name=":3">{{Cite journal |last=Freitag |first=Stefanie |last2=Robinson |first2=Terence J. |date=1993 |title=Phylogeographic Patterns in Mitochondrial DNA of the Ostrich (Struthio camelus) |journal=The Auk |volume=110 |issue=3 |pages=614–622 |doi=10.2307/4088425 |jstor=4088425 |doi-access=free}}</ref> Ці ж дослідження виявили, що масайський страус ''(S. c. massaicus'') істотно відрізнятися генетично від північноафриканського підвиду''.''<ref name=":4">{{Cite journal |last=Miller |first=Joshua M. |last2=Hallager |first2=Sara |last3=Monfort |first3=Steven L. |last4=Newby |first4=John |last5=Bishop |first5=Kelley |last6=Tidmus |first6=Scott A. |last7=Black |first7=Peter |last8=Houston |first8=Bill |last9=Matthee |first9=Conrad A. |date=April 2011 |title=Phylogeographic analysis of nuclear and mtDNA supports subspecies designations in the ostrich (Struthio camelus) |journal=Conservation Genetics |volume=12 |issue=2 |pages=423–431 |bibcode=2011ConG...12..423M |doi=10.1007/s10592-010-0149-x}}</ref>

== Опис ==
Дорослі самці сягають 2,1–2,7 м у висоту і можуть важити до 145 кг; самиці зазвичай трохи менші за розміром. Мають великі очі (50 мм), довгі вії та винятковий зір. Голова маленька порівняно з їхнім тілом і вкрита тоненьким рідким пір’ям, майже гола. Шкіра на шиї і стегнах самців масайських страусів гола і має рожевий колір, який під час шлюбного періоду посилюється до майже червонуватого відтінку.

Їхні великі розміри перешкоджають польоту, але цей недолік компенсується їх надзвичайно довгими та м’язистими ногами, які дозволяють розвивати максимальну швидкість до 70–80 км/год.<ref>{{Cite book |title=The birds of Africa |last=Brown |first=Leslie |last2=Urban |first2=Emil K. |last3=Newman |first3=Kenneth |date=1982 |publisher=Academic Press |location=London |isbn=0-12-137301-0 |oclc=8982298}}</ref>
[[Файл:Masai_Ostrich_(7515523078).jpg|альт=|ліворуч|міні| Порівняння самців і самиць страуса масаї ( ''S. c. massaicus)'' ''.'']]
Пір'я не має [[Пташине перо|зазубринок]], що надає їм м'який пуховий вигляд.<ref name=":1">{{Cite book |title=The Ostrich Communal Nesting System. |last=Bertram, Brian C. R. |date=2014 |publisher=Princeton University Press |location=Princeton |isbn=978-1-4008-6314-3 |oclc=884012871}}</ref> Подібно до інших підвидів страусів, вони мають приблизно 50–60 хвостових пір’їн, 16 основних, 4 додаткових і 20–23 вторинних пера. Пір’я крил і хвоста еволюціонували, щоб служити декоративною прикрасою для залицяння, а не польоту.<ref name=":6">{{Cite book |title=Grzimek's Animal life encyclopedia |url=https://archive.org/details/grzimeksanimalli03grzi |last=Grzimek |first=Bernhard |date=1972–75 |publisher=Van Nostrand Reinhold Co |location=New York |isbn=0-442-78478-3 |oclc=425737}}</ref>

У самців більша частина тіла вкрита чорним пір'ям. Біле пір’я з’являється вздовж кінчиків крил, хвоста й утворює невелике кільце на шиї, яке відділяє чорне пір’я тіла від голої шкіри шиї. Біле хвостове пір'я часто змінюється через забруднення і виглядає червонувато-коричневим.

Самиці, як правило, менші за самців, і також мають голу шкіру на шиї та ногах, хоча колір їх шкіри виглядає більше бежевим, ніж рожевим. Пір’я дорослих самиць коричневого кольору.

Кілька фізіологічних адаптацій розвинулися, щоб дозволити масайським страусам жити в екстремально посушливих умовах. Їхнє пір’я є ефективним терморегулятором як у спекотну, так і в холодну погоду.<ref>{{Cite journal |last=Louw |first=Gideon N., Belonje, Peter C. & Coetzee Hendrik J. |date=1 January 1972 |title=Renal function, respiration, heart rate and thermoregulation in the ostrich (Struthio camelus) |url=https://journals.co.za/doi/abs/10.10520/AJA0000008_220 |journal=Scientific Papers of the Namib Desert Research Station |volume=1972 |issue=42 |pages=43–54}}</ref> Підвищене виділення [[Альдостерон|альдостерону]] та використання слизу замість води для виведення [[Сечова кислота|сечової кислоти]] сприяє утриманню води в посушливих середовищах. У масайських страусів є носові залози, що виділяють сіль, що дозволяє споживати солону воду з [[Мінеральне озеро|солоних]] і содових озер, коли це необхідно.<ref name=":7">{{Cite journal |last=Cloudsley-Thompson |first=J. L. |last2=Mohamed |first2=El Rasid Musa |date=December 1967 |title=Water Economy of the Ostrich |journal=Nature |volume=216 |issue=5119 |pages=1040 |bibcode=1967Natur.216.1040C |doi=10.1038/2161040a0 |doi-access=free}}</ref>

== Поширення і середовище проживання ==
Дикі масайські страуси поширені в [[Уганда|Уганді]], [[Кенія|Кенії]] та [[Танзанія|Танзанії]].<ref name=":0">{{Cite journal |last=Seddon |first=Philip J. |last2=Soorae |first2=Pritpal S. |date=February 1999 |title=Guidelines for Subspecific Substitutions in Wildlife Restoration Projects |journal=Conservation Biology |volume=13 |issue=1 |pages=177–184 |bibcode=1999ConBi..13..177S |doi=10.1046/j.1523-1739.1999.97414.x}}</ref> Більш густі популяції часто зустрічаються в напівзасушливих відкритих трав’янистих рівнинах африканської [[Савана|савани]]. Незважаючи на цю перевагу, відомо, що вони також живуть у пустелі, густих чагарниках і крутих скелястих горах.<ref name=":6">{{Cite book |title=Grzimek's Animal life encyclopedia |url=https://archive.org/details/grzimeksanimalli03grzi |last=Grzimek |first=Bernhard |date=1972–75 |publisher=Van Nostrand Reinhold Co |location=New York |isbn=0-442-78478-3 |oclc=425737}}</ref>
[[Файл:Male_ostrich_pink.jpg|міні| Самець масайського страуса в заповіднику Набоїшо, Кенія, має характерний рожевий відтінок племінного самця.]]
Сезон розмноження масайських страусів починається приблизно в травні або червні. Протягом цього часу рожевий відтінок на шкірі шиї та ніг самців масайських страусів посилюється. Статевозрілі самці починають захищати території приблизно 2–3 км² від інших самців. Вони також будують примітивні гнізда, щоб привабити самицю.

У липні дорослі самки страусів починають створювати зони розмноження, які охоплюють близько 13 км². Ці зони розмноження перекривають 5–7 територій самців, на яких самці намагаються спаровуватися з будь-якою дорослою самкою, яка проходить через його територію.<ref name=":5">{{Cite journal |last=Hurxthal |first=Lewis M. |year=1986 |title=Our gang, ostrich style |url=https://www.naturalhistorymag.com/htmlsite/master.html?https://www.naturalhistorymag.com/htmlsite/editors_pick/1986_12_pick.html |journal=Natural History |volume=95 |pages=34–41, 94}}</ref>

Подібно до інших підвидів страусів, масайський страус гніздиться групами. Одна (головна) самка висиджує яйця кількох інших самок в одному гнізді.<ref>{{Cite journal |last=Kimwele |first=C. N. |last2=Graves |first2=J. A. |date=19 December 2002 |title=A molecular genetic analysis of the communal nesting of the ostrich (Struthio camelus) |journal=Molecular Ecology |volume=12 |issue=1 |pages=229–236 |doi=10.1046/j.1365-294x.2003.01727.x |pmid=12492891}}</ref> Після того, як вона відкладає першу кладку, і вона, і територіальний самець беруть на себе основну турботу про яйця. Велика самка відкладає в середньому 2 яйця на день і витрачає наступні 15–90 хвилин на інкубацію, потім періодично залишає гніздо без нагляду, щоб молодші самки могли спаруватися з територіальним самцем і відкласти яйця в гніздо. Самець часто витрачає на висиджування гнізда більше часу, ніж основна самка. Понад 18 різних молодих самиць можуть відкладати яйця в одне велике гніздо домінуючої самиці, що призводить до надлишку яєць. Оскільки і самці, і самки страусів здатні висиджувати лише 20–21 яйце за раз, головна самка викидає надлишок яєць. Репродуктивна перевага, яка спостерігається у великих самок, полягає в тому, що вони здатні розпізнавати власні яйця та викидають яйця менших самок на користь своїх, щоб зменшити переповненість гнізда.<ref>{{Cite journal |last=Bertram |first=Brian C. R. |date=May 1979 |title=Ostriches recognise their own eggs and discard others |journal=Nature |volume=279 |issue=5710 |pages=233–234 |bibcode=1979Natur.279..233B |doi=10.1038/279233a0 |pmid=440431}}</ref>

==== Яйця ====
Яйця великі (розміром з грейпфрут), білого кольору. <ref name=":8">{{Cite journal |last=Magige |first=Flora John |last2=Moe |first2=Børge |last3=Røskaft |first3=Eivin |date=July 2008 |title=The white colour of the Ostrich (Struthio camelus) egg is a trade-off between predation and overheating |journal=Journal of Ornithology |volume=149 |issue=3 |pages=323–328 |bibcode=2008JOrni.149..323M |doi=10.1007/s10336-008-0273-2}}</ref> Вони мають розміри 14–16 см і важать від 1,0 до 1,6 кг.<ref>{{Cite journal |last=Muwazi |first=R. T. |last2=Baranga |first2=Jonathan |last3=Kayanja |first3=Frederik I. B. |last4=Schliemann |first4=Harald |date=October 1982 |title=The oviduct of the ostrichStruthio camelus massaicus |journal=Journal für Ornithologie |volume=123 |issue=4 |pages=425–433 |doi=10.1007/BF01643275}}</ref> Вилуплення яєць відбувається в жовтні та листопаді, коли в східній Африці випадають короткочасні дощі.

=== Харчування ===
Як і інші підвиди, масайські страуси майже повністю травоїдні.<ref>{{Cite journal |last=Fritz |first=Julia |last2=Hammer |first2=Sven |last3=Hebel |first3=Christiana |last4=Arif |first4=Abdi |last5=Michalke |first5=Bernhard |last6=Dittmann |first6=Marie T. |last7=Müller |first7=Dennis W.H. |last8=Clauss |first8=Marcus |date=September 2012 |title=Retention of solutes and different-sized particles in the digestive tract of the ostrich (Struthio camelus massaicus), and a comparison with mammals and reptiles |journal=Comparative Biochemistry and Physiology Part A: Molecular & Integrative Physiology |volume=163 |issue=1 |pages=56–65 |doi=10.1016/j.cbpa.2012.05.184 |pmid=22609929}}</ref> Їх раціон складається в основному з трав, сукулентів і листя. Іноді вони їдять квіти, фрукти, насіння та тваринний білок (наприклад, ящірок, комах тощо), але в меншій кількості.

=== Хижаки ===
Масайські страуси не є основною здобиччю для основних м'ясоїдних тварин. Лише леви іноді полюють на дорослих особин у більшості регіонів, але багато видів полюють на страусині яйця, включаючи [[Шакал|шакалів]], [[Гієна смугаста|гієн]], [[Лев|левів]] та інші [[Стерв'ятник|види птахів]].<ref name=":2">{{Cite thesis |last=Magige |first=Flora John |title=The ecology and behaviour of the Masai Ostrich (Struthio camelus massaicus) in the Serengeti Ecosystem, Tanzania |date=2008}}</ref> Знищення яєць та пташенят є найбільшою загрозою для диких страусів.

== Вплив людей ==
Діяльність людини негативно впливає на диких масайських страусів.<ref name=":9">{{Cite journal |last=Thiollay |first=Jean-Marc |date=December 2006 |title=Severe decline of large birds in the Northern Sahel of West Africa: a long-term assessment |journal=Bird Conservation International |volume=16 |issue=4 |pages=353–365 |doi=10.1017/S0959270906000487 |doi-access=free}}</ref> Вважається, що зменшення популяції страусів, викликане антропогенним впливом, пояснюється швидким розповсюдженням людей у країнах Африки на південь від Сахари, що призвело до зменшення ресурсів.<ref name=":9" /> Збір страусиних яєць, як місцевими жителями, так і туристами на заповідних територіях також має істотний негативний вплив на їх популяційний успіх.<ref name=":10">{{Cite journal |last=Magige |first=Flora John |last2=Holmern |first2=Tomas |last3=Stokke |first3=Sigbjørn |last4=Mlingwa |first4=Charles |last5=Røskaft |first5=Eivin |date=May 2009 |title=Does illegal hunting affect density and behaviour of African grassland birds? A case study on ostrich (Struthio camelus) |journal=Biodiversity and Conservation |volume=18 |issue=5 |pages=1361–1373 |bibcode=2009BiCon..18.1361M |doi=10.1007/s10531-008-9481-6}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Птахи, описані 1898]]
[[Категорія:Птахи Східної Африки]]
[[Категорія:Червоний список МСОП видів із найменшим ризиком (LC)]]

title: ?Масайський страус

Домен: Тварини (Animalia)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Страусоподібні (Struthioniformes)

Родина: Страусові (Struthionidae)

Рід: Страус (Struthio)

Вид: Страус

Вікісховище: Struthio camelus massaicus


text:
# Езалк
Езалк (*д/н — 207 до н. е.) — цар племінного союзу массіліїв (Східна Нумідія) в 207 році до н. е.

## Життєпис
Син Зелалсена, царя массіліїв. відомостей про нього обмаль. Посів трон близько 207 року до н. е. Деякі дослідники припускають, що це сталося 210 року до н. е. на той час був досить старим й хворим. Дотримувався союзу з Карфагеном, одружившись на небозі Ганнібала.
Помер Езалк вже незабаром. Трон спадкував його старший син Капусса.

title: Езалк

wikitext:
{{особа}}
'''Езалк''' (*д/н — [[207 до н. е.]]) — цар [[Нумідія|племінного союзу массіліїв]] (Східна Нумідія) в 207 році до н. е.

== Життєпис ==
Син [[Зелалсен]]а, царя массіліїв. відомостей про нього обмаль. Посів трон близько 207 року до н. е. Деякі дослідники припускають, що це сталося 210 року до н. е. на той час був досить старим й хворим. Дотримувався союзу з Карфагеном, одружившись на небозі [[Ганнібал]]а.

Помер Езалк вже незабаром. Трон спадкував його старший син [[Капусса]].

== Джерела ==
* G. Camps. Encyclopédie berbère, 1er février 1993, 1770 ISSN 1015-7344
* Stora Benjamin, Ellyas Akram, Les 100 portes du Maghreb. L'Algérie, le Maroc, la Tunisie, trois voies singulières pour allier islam et modernité, sous la direction de Stora Benjamin, Ellyas Akram. Éditions de l'Atelier, " Points d'appui ", 1999

{{Царі Нумідії}}
[[Категорія:Царі Нумідії]]

title: Езалк

Батько: Зелалсен

Брати, сестри: Гала (цар)

Діти: Капусса і Лакумаз


text:
# Доротея Бранд
Еліс Доротея Олден Томпсон (англ. Alice Dorothea Alden Thompson), у шлюбі Бранд (англ. Dorothea Brande; *12 січня 1892,  Чикаго — †17 грудня 1948, Бостон) — американська письменниця, лекторка, редакторка, журналістка. Відома в першу чергу як авторка бестселера «Прокинься та живи!» (1936).

## Біографія
Була наймолодшою із п'яти дітей Фредеріка та Еліс Томпсонів. Навчалася в Чиказькому університеті, Інституті Льюїса (після злиття з  Armour Institute of Technology перейменований в Іллінойський технологічний інститут) та в Мічиганському університеті. Працювала газетною репортеркою у Чикаго, пізніше влаштувалася начальницею відділу розповсюдження в журнал «The American Mercury».
У 1930-і роки працювала помічницею редактора в нью-йоркському часописі «Bookman, а згодом у його наступнику – журналі «The American Review». З кінця 1930-х Бранд керувала заочною школою для письменників-початківців та їздила по країні із циклом лекцій.
У 1916 році одружилася з чиказьким репортером Гербертом Брандом. Шлюб закінчився розлученням. У 1936 році одружилася з Сьюардом Коллінзом (1899–1952), засновником та редактором журналів «Bookman» та «The American Review».
Доротея Бранд померла в Бостоні 17 грудня 1948 року. Залишила сина від першого шлюбу – Джастіна Бранда (1917–2000).

## Літературна діяльність
Доротея Бранд є авторкою книг «Becoming a Writer» (1934), «Most Beautiful Lady» (1935), «Прокинься та живи!» («Wake Up and Live!») (1936), «Letters to Philippa» (1937), «My Invincible Aunt» (1938).
Найвідоміша книга Бранд, «Прокинься та живи!», написана під час Великої депресії, розійшлася загальним накладом у більш ніж 2 мільйони примірників. Книга, з-поміж іншого, містить 12 тренувальних вправ для покращення роботи мозку. У 1937 році за мотивами книги кінокомпанія «Двадцяте Століття Фокс» зняла однойменний мюзикл.

title: Доротея Бранд

wikitext:
{{Особа}}
'''Еліс Доротея Олден Томпсон''' ({{lang-en|Alice Dorothea Alden Thompson}}), [[Дошлюбне та шлюбне прізвище|у шлюбі]] '''Бранд''' ({{lang-en|Dorothea Brande}}; *12 січня 1892,  [[Чикаго]] — †17 грудня 1948, [[Бостон]]) — американська письменниця, лекторка, редакторка, журналістка. Відома в першу чергу як авторка бестселера «[[Прокинься та живи!]]» (1936).

== Біографія ==
Була наймолодшою із п'яти дітей Фредеріка та Еліс Томпсонів. Навчалася в [[Чиказький університет|Чиказькому університеті]], Інституті Льюїса (після злиття з  Armour Institute of Technology перейменований в [[Іллінойський інститут технології|Іллінойський технологічний інститут]]) та в [[Університет Мічигану|Мічиганському університеті]]. Працювала газетною репортеркою у Чикаго, пізніше влаштувалася начальницею відділу розповсюдження в журнал «''The American Mercury''».

У 1930-і роки працювала помічницею редактора в нью-йоркському часописі «''Bookman'', а згодом у його наступнику – журналі «''The American Review''». З кінця 1930-х Бранд керувала заочною школою для письменників-початківців та їздила по країні із циклом лекцій.

У 1916 році одружилася з чиказьким репортером Гербертом Брандом. Шлюб закінчився розлученням. У 1936 році одружилася з [[Сьюард Коллінз|Сьюардом Коллінзом]] (1899–1952), засновником та редактором журналів «''Bookman''» та «''The American Review''».

Доротея Бранд померла в Бостоні 17 грудня 1948 року. Залишила сина від першого шлюбу – Джастіна Бранда (1917–2000).

== Літературна діяльність ==

Доротея Бранд є авторкою книг «Becoming a Writer» (1934), «Most Beautiful Lady» (1935), «Прокинься та живи!» («Wake Up and Live!») (1936), «Letters to Philippa» (1937), «My Invincible Aunt» (1938).

Найвідоміша книга Бранд, «Прокинься та живи!», написана під час [[Велика депресія|Великої депресії]], розійшлася загальним накладом у більш ніж 2 мільйони примірників. Книга, з-поміж іншого, містить 12 тренувальних вправ для покращення роботи мозку. У 1937 році за мотивами книги кінокомпанія [[20th Century Studios|«Двадцяте Століття Фокс»]] зняла однойменний [[мюзикл]].

== Джерела ==

http://www.imdb.com/name/nm0104554/bio {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150520165329/http://www.imdb.com/name/nm0104554/bio |date=20 травня 2015 }}
IMDb Mini Biography By: John F. Barlow

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Бранд, Доротея}}
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Письменниці США]]
[[Категорія:Випускники Мічиганського університету]]
<references />
[[Категорія:Американські журналістки-розслідувачки]]
[[Категорія:Редакторки]]
[[Категорія:Редактори США]]
[[Категорія:Лектори]]

title: Доротея Бранд

Народилася: 12 січня 1893 · Чикаго, Іллінойс, США

Померла: 17 грудня 1948 (55 років) · Нью-Гемпшир, США

Поховання: Jewell Cemeteryd

Країна: США

Діяльність: журналістка

Alma mater: Університет Мічигану, Чиказький університет і Іллінойський технологічний інститут

Знання мов: англійська

У шлюбі з: Seward Collinsd


text:
# Капітан «Пілігрима»
«Капітан „Пілігрима“» (рос. «Капитан „Пилигрима“») — український радянський пригодницький художній фільм 1986 року режисера Андрія Праченка за мотивами роману Жюля Верна «П'ятнадцятирічний капітан».

## Сюжет
Невелике китобійне судно «Пілігрим» вирушає з Нової Зеландії в Америку. Капітан взяв пасажирів — місіс Велдон і її сина Джека, дружину і сина власника судна, що прямують до Сан-Франциско, а також кузена Бенедикта — професора ентомології. В останній момент перед відплиттям виявляється, що пропав судновий кухар. Капітан, поспішаючи з відплиттям, змушений взяти першого-ліпшого кандидата — чоловіка середніх років на ім'я Негоро.

## У ролях
- В'ячеслав Ходченко — Дік Сенд, п'ятнадцятирічний капітан
- Нодар Мгалоблішвілі — Негоро, работоргівець (озвучив Армен Джигарханян)
- Альберт Філозов —  Кузен Бенедикт
- Тетяна Паркіна —  Місіс Уелдон Мері, дружина судновласника
- Лев Дуров —  капітан Гуль (шхуни «Пілігрим»)
- Леонід Ярмольник —  Герріс, работоргівець
- Вергілія Ечмендія —  Геркулес, врятований раб
- Андрій Фурманчук —  Джек, син місіс Уелдон (озвучила Анастасія Гіренкова)
- Ерменгельд Коновалов —  Октеон, врятований раб
- Хосе Васкес —  Бат, врятований раб
- Юрій Дубровін —  Річ, помічник Негоро
- Юрій Рудченко —  моряк, матрос шхуни «Пілігрим»
- Сергій Іванов —  моряк, боцман шхуни «Пілігрим»
- Леонід Яновський —  Джеймс Уелдон, судновласник

## Знімальна група
- Сценарій: Олександр Гусельников
- Режисер: Андрій Праченко
- Оператори: Олександр Золотарьов, Василь Трушковський
- Композитор: Вадим Храпачов

title: Капітан «Пілігрима»

wikitext:
{{фільм
| рік      = 1986
}}
'''«Капітан „Пілігрима“»''' ({{lang-ru|«Капитан „Пилигрима“»}}) — український радянський пригодницький художній фільм 1986 року режисера [[Праченко Андрій Дмитрович|Андрія Праченка]] за мотивами роману [[Жюль Верн|Жюля Верна]] «[[П'ятнадцятирічний капітан]]».

== Сюжет ==
Невелике китобійне судно «Пілігрим» вирушає з [[Нова Зеландія|Нової Зеландії]] в Америку. Капітан взяв пасажирів — місіс Велдон і її сина Джека, дружину і сина власника судна, що прямують до Сан-Франциско, а також кузена Бенедикта — професора ентомології. В останній момент перед відплиттям виявляється, що пропав судновий кухар. Капітан, поспішаючи з відплиттям, змушений взяти першого-ліпшого кандидата — чоловіка середніх років на ім'я Негоро.

== У ролях ==
{{div col}}
* [[Ходченко В'ячеслав Сергійович|В'ячеслав Ходченко]] — ''Дік Сенд, п'ятнадцятирічний капітан''
* [[Мгалоблішвілі Нодар Олександрович|Нодар Мгалоблішвілі]] — ''Негоро, работоргівець'' (озвучив [[Джигарханян Армен Борисович|Армен Джигарханян]])
* [[Філозов Альберт Леонідович|Альберт Філозов]] — '' Кузен Бенедикт ''
* [[Паркіна Тетяна Олексіївна|Тетяна Паркіна]] — '' Місіс Уелдон Мері, дружина судновласника ''
* [[Дуров Лев Костянтинович|Лев Дуров]] — '' капітан Гуль (шхуни «Пілігрим») ''
* [[Ярмольник Леонід Ісаакович|Леонід Ярмольник]] — '' Герріс, работоргівець ''
* [[Ечмендія Вергілія|Вергілія Ечмендія]] — '' Геркулес, врятований раб ''
* [[Фурманчук Андрій Анатолійович|Андрій Фурманчук]] — '' Джек, син місіс Уелдон'' (озвучила [[Гіренкова Анастасія Сергіївна|Анастасія Гіренкова]])
* [[Коновалов Ерменгельд Миколайович|Ерменгельд Коновалов]] — '' Октеон, врятований раб ''
* [[Васкес Хосе|Хосе Васкес]] — '' Бат, врятований раб ''
* [[Дубровін Юрій Дмитрович|Юрій Дубровін]] — '' Річ, помічник Негоро ''
* [[Рудченко Юрій Іванович|Юрій Рудченко]] — '' моряк, матрос шхуни «Пілігрим» ''
* [[Іванов Сергій Петрович|Сергій Іванов]] — '' моряк, боцман шхуни «Пілігрим» ''
* [[Яновський Леонід Федорович|Леонід Яновський]] — '' Джеймс Уелдон, судновласник ''
{{div col end}}

== Знімальна група ==
* Сценарій: [[Гусельников Олександр Георгійович|Олександр Гусельников]]
* Режисер: [[Праченко Андрій Дмитрович|Андрій Праченко]]
* Оператори: [[Золотарьов Олексій Олександрович|Олександр Золотарьов]], [[Трушковський Василь Тимофійович|Василь Трушковський]]
* Композитор: [[Храпачов Вадим Юрійович|Вадим Храпачов]]

== Посилання ==
* [http://www.kino-teatr.ru/kino/movie/sov/2905/annot/ Капитан «Пилигрима» (1986)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180131080811/http://www.kino-teatr.ru/kino/movie/sov/2905/annot/ |date=31 січня 2018 }} {{ref-ru}}
{{бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми кіностудії імені Олександра Довженка]]
[[Категорія:Фільми СРСР 1986]]
[[Категорія:Фільми Української РСР]]
[[Категорія:Екранізації творів Жуля Верна]]

title: Капітан «Пілігрима» ·

Жанр: драматичний фільм і екранізація роману

Режисер: Праченко Андрій Дмитрович

На основі: П'ятнадцятирічний капітан

У головних · ролях: Мгалоблішвілі Нодар Олександрович, Філозов Альберт Леонідович, Тетяна Паркіна, Лев Дуров і Леонід Ярмольник

Оператор: Трушковський Василь Тимофійович

Композитор: Вадим Храпачов

Кінокомпанія: Кіностудія ім. О. Довженка

Мова: російська

Країна: СРСР


text:
# Парк «Кардамичівський»
Парк «Кардами́чівський» — парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, що розташований на околиці села Кардамичеве, Великомихайлівської селищної громади Роздільнянського району Одеської області, Україна.

## Історія
Парк був заснований у 1850 році поміщиком Кардамичем як розсадник екзотичних дерев, а також плодових рослин. На той час парк був приватним володінням. Тут розводили рослини, саджанці яких частково висаджували на прилеглих територіях. Парк значно постраждав під час бойових дій 1918—1920 років, а також під час Другої світової війни, коли насадження значної частини парку були вирубані. Вже пізніше паркові рослини були відновлені порослевим та насіннєвим способами. У 1960 році парк отримав охоронний статус.

## Загальна характеристика
Парк займає площу 49 га і розташований в улоговині, на схилах та по дну балки у долині річки Кучурган. Нині перебуває у постійному користуванні ДП «Велико-Михайлівське лісове господарство», кв. 75, ур. «Кардамичево» Великомихайлівського лісництва.
Зростає понад 50 видів дерев та чагарників. У парку є місця відпочинку, добре обладнані альтанки, інформаційні стенди. особливу цінність складає величезний старий дуб, що належить до виду дуб звичайний (Quercus robur L.), вік якого складає понад 250 років.
У середині парку на відстані півкілометра від старого дуба існує джерело, яке згідно із місцевим повір'ям, має цілющі властивості. Вода із джерела стікає до басейн, спорудженого у вигляді водяної лілеї. Неподалік від басейну розміщена шестикутна кам’яна альтанка, облаштовані місця для відпочинку.

## Галерея
- Інформаційна табличка на старому дубі
- Інформація для відвідувачів
- Стежка у парку
- Джерело
- Залишки старих сходів
- Альтанка

### Флора і фауна парку
- Бражник
- Бруслина європейська (Euonymus europaeus)
- Клен татарський (Acer tataricum)
- Трутовик лускатий (Polyporus squamosus) на сухому поваленому дереві

title: Парк «Кардамичівський»

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name = Парк «Кардамичівський»
  | категорія_мсоп = V
  | image = Центральна_алея_парку.jpg
  | зображення_підпис = Центральна алея парку
  | ширина_зображення = 300 px
  | розташування = {{UKR}}
[[Одеська область]],
[[Роздільнянський район]],
село [[Кардамичеве]]
  | nearest_city = [[Роздільна]]
  | lat_degrees = 29
  | lat_minutes = 57
  | lat_seconds = 20.2
  | lat_direction = N
  | long_degrees = 29
  | long_minutes = 54
  | long_seconds = 34.5
  | long_direction = E
  | площа = 49 [[гектар|га]]
  | заснований = друга половина XIX cт.
  | число_відвідувачів =
  | рік_відвідувачів =
  | керуюча_організація =
  | Карта розташування  = Україна Одеська область
}}
'''Парк «Кардами́чівський»''' — [[парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва]] загальнодержавного значення, що розташований на околиці села [[Кардамичеве]], [[Великомихайлівська селищна громада|Великомихайлівської селищної громади]] [[Роздільнянський район|Роздільнянського району]] [[Одеська область|Одеської області]], [[Україна]].

== Історія ==
[[file:Криниця_у_Кардамичівському_парку.jpg||thumb|left|250px|Стара криниця в парку]]
Парк був заснований у 1850 році поміщиком Кардамичем як розсадник екзотичних дерев, а також плодових рослин. На той час парк був приватним володінням. Тут розводили рослини, саджанці яких частково висаджували на прилеглих територіях. Парк значно постраждав під час бойових дій 1918—1920 років, а також під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]], коли насадження значної частини парку були вирубані. Вже пізніше паркові рослини були відновлені порослевим та насіннєвим способами. У 1960 році парк отримав охоронний статус.

== Загальна характеристика ==
[[file:Kardamycheve 17.jpg||thumb|left|250px|Старий дуб]]
Парк займає площу 49 га і розташований в улоговині, на схилах та по дну балки у долині річки [[Кучурган (річка)|Кучурган]]. Нині перебуває у постійному користуванні ДП «Велико-Михайлівське лісове господарство», кв. 75, ур. «Кардамичево» Великомихайлівського лісництва.

Зростає понад 50 видів дерев та чагарників.<ref>Реестр территорий и объектов природно-заповедного фонда Одесской области. — Одеса, 1988. — 39 с.</ref> У парку є місця відпочинку, добре обладнані альтанки, інформаційні стенди. особливу цінність складає величезний старий дуб, що належить до виду [[дуб звичайний]] (''Quercus robur'' L.), вік якого складає понад 250 років.
[[file:Kardamycheve 14.jpg||thumb|left|250px|Басейн у вигляді водяної лілії]]
У середині парку на відстані півкілометра від старого дуба існує джерело, яке згідно із місцевим повір'ям, має цілющі властивості. Вода із джерела стікає до басейн, спорудженого у вигляді водяної лілеї. Неподалік від басейну розміщена шестикутна кам’яна альтанка, облаштовані місця для відпочинку.

== Галерея ==
<gallery>
Kardamycheve 18.jpg|Інформаційна табличка на старому дубі
Kardamycheve 19.jpg|Інформація для відвідувачів
Стежка_у_Кардамичівському_парку.jpg|Стежка у парку
Kardamycheve 05.jpg|Джерело
Залишки_старих_сходів.jpg|Залишки старих сходів
Kardamycheve 12.jpg|Альтанка
</gallery>

===Флора і фауна парку===
<gallery>
Kardamycheve 10.jpg|[[Бражникові|Бражник]]
Бруслина_європейська_(Euonymus_europaeus).jpg|[[Бруслина європейська]] (''Euonymus europaeus'')
Kardamycheve 04.jpg|[[Клен татарський]] (''Acer tataricum'')
Трутовик_лускатий_(Polyporus_squamosus)_на_сухому_поваленому_дереві.jpg|[[Трутовик лускатий]] (''Polyporus squamosus'') на сухому поваленому дереві
</gallery>

== Примітки ==
{{Commonscat|Kardamycheve Park}}
{{reflist}}

== Джерела ==
* https://kraeved.od.ua/history/k/kardamychyve.php
* https://esu.com.ua/article-9763

{{Парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва України загальнодержавного значення}}
{{Природоохоронні території загальнодержавного значення Одеської області}}
{{Природно-заповідний фонд Роздільнянського району}}

[[Категорія:Парки Одеської області]]
[[Категорія:Пам'ятки садово-паркового мистецтва України]]
[[Категорія:Великомихайлівська селищна громада]]
[[Категорія:Кардамичеве]]
[[Категорія:Культура Роздільнянського району]]

title: Парк «Кардамичівський»

Країна: Україна

Розташування: Україна · Одеська область, · Роздільнянський район, · село Кардамичеве

Найближче місто: Роздільна

Площа: 49 га

Засновано: друга половина XIX cт.


text:
# Ланксесс-Арена
Ланксесс-Арена (нім. Lanxess Arena) — льодовий стадіон хокейного клубу «Кельнер Гайє». Вміщує 18 500 глядачів під час хокейних матчів, 20 000 під час концертів.
Стадіон також є домашньою ареною гандбольного клубу «Гуммерсбах» і баскетбольного клубу «Кельн РейнСтарс».

## Концертна діяльність
На арені проходило чимало концертів, зокрема, таких відомих виконавців, як Depeche Mode, Елтон Джон, Прінс, Kiss, Scorpions, Пол Маккартні, Дуа Ліпа та інші.

## Спортивні змагання
У травні 2001 арена приймала матчі чемпіонату світу з хокею 2001.
Тут відбувся чемпіонат світу з гандболу серед чоловіків 2007 року.
13 червня 2009 відбувся абсолютний бійцівський чемпіонат, до того ж це були перші подібні змагання в Німеччині.
У травні 2010 арена приймала матчі чемпіонату світу з хокею, зокрема тут проводили свої матчі група A та група D, кваліфікаційний турнір групи E, півфінали, матч за третє місце та фінал.
29—30 травня 2010 тут проходив фінальний турнір Ліги чемпіонів ЄГФ.
22—23 серпня 2015 вперше проходили змагання Counter-Strike: Global Offensive, 5—10 липня 2016 арена приймала вдруге цей турнір, а 7—10 липня 2017 цей турнір відбувся тут втретє.
З 5 по 23 травня 2017 арена вдруге приймала чемпіонат світу з хокею.
З 22 по 24 травня 2020 року тут планували провести фінал чотирьох Євроліги з баскетболу, але турнір скасували через пандемію COVID-19.
У 2020 відбулись тенісні турніри ATP 250.
З 28 по 30 травня 2021 року тут відбувся фінал чотирьох Євроліги з баскетболу.
Тут відбудуться матчі групового етапу чемпіонату Європи з баскетболу 2022.

## Галерея
- Екстер'єр арени
- Інтер'єр арени
- Матч ГК «Гуммерсбах»
- Під час хокейного матчу в 2008 році

title: Ланксесс-Арена

wikitext:
{{Стадіон
| назва стадіону          = Ланксесс-Арена
| зображення              = [[Файл:Lanxess-Arena, Köln-7892.jpg|250px]]
| повна назва             =
| місцезнаходження        = {{GER}}, [[Кельн]]
| побудований             =
| відкритий               = [[5 жовтня]] [[1998]]
| відбудований            =
| координати              = {{coord|50|56|18|N|6|58|58|E|scale:1500}}
| закритий                =
| зруйнований             =
| власник                 = «[[Кельнер Гайє]]»
| покриття                =
| ціна побудови           = [[Євро|€]] 153 мільойна
| архітектор              = Петер Бьом
| інші назви              = «Кельнарена» (1998—2008)
| команда                 = «Кельнер Гайє»
| кількість сидячих місць = 18.500
| розміри стадіону        =
| сайт                    =
}}

'''Ланксесс-Арена''' ({{lang-de|Lanxess Arena}}) — льодовий стадіон [[хокей із шайбою|хокейного]] клубу «[[Кельнер Гайє]]». Вміщує 18 500 глядачів під час хокейних матчів, 20 000 під час концертів.

Стадіон також є домашньою ареною гандбольного клубу «Гуммерсбах» і баскетбольного клубу «Кельн РейнСтарс».

== Концертна діяльність ==
На арені проходило чимало концертів, зокрема, таких відомих виконавців, як [[Depeche Mode]], [[Елтон Джон]], [[Прінс]], [[Kiss]], [[Scorpions]], [[Пол Маккартні]], [[Дуа Ліпа]] та інші.

== Спортивні змагання ==
У травні 2001 арена приймала матчі [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2001|чемпіонату світу з хокею 2001]].

Тут відбувся [[чемпіонат світу з гандболу серед чоловіків 2007]] року.

13 червня 2009 відбувся [[абсолютний бійцівський чемпіонат]]<ref>{{cite web |author=Sherdog.com |url=http://www.sherdog.com/news/news/ufc-99-storms-germany-15288 |title=UFC 99 Storms Germany |publisher=Sherdog.com |date= |accessdate=2009-01-21 |archive-date=18 березня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180318120715/http://www.sherdog.com/news/news/UFC-99-Storms-Germany-15288 }}</ref>, до того ж це були перші подібні змагання в Німеччині.

У травні 2010 арена приймала матчі [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2010|чемпіонату світу з хокею]], зокрема тут проводили свої матчі [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2010#Група A|група A]] та [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2010#Група D|група D]], кваліфікаційний турнір [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2010#Група E|групи E]], півфінали, матч за третє місце та фінал.

29—30 травня 2010 тут проходив фінальний турнір Ліги чемпіонів ЄГФ.

22—23 серпня 2015 вперше проходили змагання [[Counter-Strike: Global Offensive]], 5—10 липня 2016 арена приймала вдруге цей турнір, а 7—10 липня 2017 цей турнір відбувся тут втретє.<ref>{{Cite web|url=http://en.esl-one.com/csgo/cologne-2017/#?matchday=1|title=ESL One Cologne 2017|last=ESL|website=en.esl-one.com|language=en-US|access-date=2017-07-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20170708154813/http://en.esl-one.com/csgo/cologne-2017/#?matchday=1|archivedate=2017-07-08|deadurl=yes}}</ref>

З [[5 травня|5]] по [[23 травня]] [[2017]] арена вдруге приймала [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2017|чемпіонат світу з хокею]].<ref>{{cite web|url=http://www.iihfworlds2017.com/en/|access-date=7 травня 2017|title=Ice Hockey World Championship - 2017 WM - International Ice Hockey Federation IIHF|archive-url=https://web.archive.org/web/20170426065501/http://www.iihfworlds2017.com/en|archive-date=26 квітня 2017|url-status=dead}}</ref>

З 22 по 24 травня 2020 року тут планували провести фінал чотирьох [[Євроліга 2019—2020|Євроліги з баскетболу]], але турнір скасували через пандемію COVID-19.<ref>{{cite news |title=ECA Shareholders Executive Board announces decisions regarding 2019-20 and 2020-21 seasons |url=https://www.euroleaguebasketball.net/euroleague-basketball/news/i/am9neim7ahpbaqym |accessdate=25 травня 2020 |work=''Euroleague Basketball'' |date=25 травня 2020 |archive-date=3 червня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200603141747/https://www.euroleaguebasketball.net/euroleague-basketball/news/i/am9neim7ahpbaqym }}</ref><ref name=ff>{{cite news |title=Cologne, Germany will host the 2020 Final Four! |url=https://www.euroleague.net/news/i/9t3w5lnucc6cehr5 |access-date=17 липня 2019 |work=EuroLeague.net |date=17 липня 2019 |archive-date=17 липня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190717163929/https://www.euroleague.net/news/i/9t3w5lnucc6cehr5 }}</ref>

У 2020 відбулись тенісні турніри [[Тур ATP 250|ATP 250]].

З 28 по 30 травня 2021 року тут відбувся фінал чотирьох [[Євроліга 2020—2021|Євроліги з баскетболу]].<ref name="VG">{{cite web |url=https://www.euroleague.net/news/i/aunub9ih8syniqr3/2021-final-four-headed-to-cologne-germany |title=2021 Final Four headed to Cologne, Germany! |website=euroleague.net |access-date=2020-09-13 |archive-date=7 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200907205517/https://www.euroleague.net/news/i/aunub9ih8syniqr3/2021-final-four-headed-to-cologne-germany }}</ref>

Тут відбудуться матчі групового етапу [[Чемпіонат Європи з баскетболу 2022|чемпіонату Європи з баскетболу 2022]].

== Галерея ==
<gallery>
Image:Lanxess Arena Flight over Cologne.jpg|Екстер'єр арени
Image:Koelnarena inside.jpg|Інтер'єр арени
Image:FA Goeppingen 01.jpg|Матч ГК «Гуммерсбах»
Image:KECHaie0708.jpg|Під час хокейного матчу в 2008 році
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.lanxess-arena.de/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200413034748/https://www.lanxess-arena.de/ |date=13 квітня 2020 }} {{ref-de}}

[[Категорія:Споруди Кельна]]
[[Категорія:Льодові арени Німеччини]]
[[Категорія:Спорт у Кельні]]
[[Категорія:Засновані в Німеччині 1998]]

title: Ланксесс-Арена

Оригінал назви: нім. Lanxess Arena (2 червня 2008)

Країна: Німеччина

Розташування: Німеччина, Кельн

Відкрито: 5 жовтня 1998

Власник: «Кельнер Гайє»

Ціна: € 153 мільойна

Архітектор: Петер Бьом

Інші назви: «Кельнарена» (1998—2008)

Команда (-и): «Кельнер Гайє»

Види спорту: гандбол і хокей із шайбою


text:
# Джованні Доменіко Тьєполо
Джованні Доменіко Тьєполо (італ. Giovanni Domenico Tiepolo; 1727—1804) — венецанський художник і гравер, старший син Джованні Баттіста Тьєполо, представник венеційського варіанта рококо.

## Життєпис
Народився у Венеції. Був старшим сином відомого художника Джованні Баттіста Тьєполо, в родині було десять дітей. Батько був завалений замовами і сина рано залучили у помічники батька.
Починав як гравер і малювальник. Більш розкутим був у малюнках, тоді як мав посередні здібності в гравіюванні і у Венеції працювала низка більш обдарованих граверів.
Зрозуміло, що син у ранній період творчості був під помітним впливом творчої манери темпераментного батька. Водночас це допомагало працювати із батьком разом, не дуже відрізняючись власною творчою манерою. Життя і творчість Джованні Доменіко припали на перехідний етап від бароко до декоративного венеційського рококо.
Джованні Доменіко потроху випростався від могутнього впливу художньої манери батька, але мало що міг запропонувати сам. У нагоді стануть впливи реалізму та спостереження за побутом венеційців. Митець працюватиме по замовам церкви і створював чимало релігійних картин. Але стилістика рококо втрачала героїчний характер власних персонажів, котрий ще намагались зберігати образи  митців на кшталт Джованні П'яцетти. У вівтарних картинах Джованні Доменіко йшов за напрацюваннями батька, і його композиції схожі. Мадонна з немовлям — на високому троні, у її ніг — декілька популярних святих з відповідними атрибутами, що дозволяли і неписьменному ідентифікувати, хто є хто. В композиціях у батька більше конкретності і індивідуальних характеристик персонажів.
Джованні Доменіко вже втратив і героїчний характер навіть головних біблійних персонажів, і іноді його Христос — слабкодухий дивак (варіанти композицій «Христос і грішниця, захоплена в адюльтері»). Його композиції «Таємної вечері» — просто традиційні, низка релігійних картин — варіанти вдало знайдених композицій обдарованого і темпераментного батька.
З роками декоративна майстерність Джованні Доменіко зросла і це відбилось при створенні декоративних фресок. Зазвичай надто вологий клімат Венеції не сприяв розповсюдженню фрескового живопису, що там швидко псувався. До фрескового живопису художник звертався переважно на террафермі у декотрих віллах (вілла Вальмарана) або у малих містах (храми у Брешиї, ораторія невинних в Удіне). Справжнім майстром-декоратором рококо він постав при створенні фресок у кабінетіодного абата (студіоло абата у місті Брешия). Його велика за розмірами композиція «Святі покровителі Брешиї позбавляють місто від облоги вояків Ніколо Піччініно» трактована як декоративна батальна сцена, релігійного в ній обмаль.
Споглядання за італійською реальністю і реалізм у її відтворенні дадуть найкращі зразки у побутових сценах на віллі Вальмарана («Обідня пора в родині») і відкриють слабку фантазію митця при створенні сцен китайщини (шинуазрі).
Творча розкутість, реалізм  і добрий гумор найбільше відбились у численних замальовках і картинах, присвячених пульчінеллам, цим венеційським маскам і попередникам циркових клоунів («Пульчинелли висмикують пір'я у страусів», «Пульчинелли на качелях», «Пульчінелла з нареченою», «Тріумф Пульчинелли»).
Життя у Венеції наприкінці XVIII століття помітно втрачало соковитість і зміст, поступаючись зневірі і песимізму. Беззмістовність життя і вчинків поступово прийшла і до персонажів Джованні Доменіко. Звідси культ насолод, чудернацькі моди, потяг до будь-яких зовнішніх подій («Танок дресованих собак», «Картинки «Новий світ», «Пульчинелли-акробати», «Шарлатан продає ліки»). Персонажі відверто марнують життя на дрібниці і навіть художник почав кепкувати з натовпу, що, роззявивши рота, споглядає за нікчемними подіями.
Старий Джованні Доменіко буде свідком військового захоплення Венеції вояками Наполеона Бонапарта, її пограбування і перетворення на майже колоніальну провінцію наполеонівської Франції. Він не дожив до поразок Наполеона Бонапарта і остаточного відсторонення того від влади у 1814 році. Художник помер ще 1804 року.

## Малюнки художника
- Аркуш із серії про пульчінелл, 1800 р.,  Художній музей Нельсон-Аткінз
- «Пульчінелла з нареченою», 1797 р.
- «Іісуса знімають з креста»

## Фрески
- Фреска на віллі Валамарана, 1754 р.
- «Обідня пора в родині». Фреска на віллі Валамарана, 1757 р.

## Живопис олійними фарбами
- «Шарлатан продає ліки», Національний музей мистецтва Каталонії, Барселона
- «Танцюють менует», 1756 р., Національний музей мистецтва Каталонії, Барселона
- «Поклоніння пастухів немовляті Христу», до 1753 р.
- «Декламатор», до 1777 р.
- «Тріумф пульчинелли», до 1770 р.

## Ораторія в Удіне, стінописи
- «Вшанування Давида після перемоги над Голіафом»
- «Сім братів Маккавеїв з матір'ю перед царем Антвіохом IV перед стратою»
- «Яків благословляє перед смертю своїх синів»
- «Христос і книжники»

title: Джованні Доменіко Тьєполо

wikitext:
{{Художник
| Ім'я                = Джованні Доменіко Тьєполо
| Оригінал імені      = {{lang-it|Giovanni Domenico Tiepolo}}
| Фото                = Giovanni Domenico Tiepolo - Diogenes.jpg
| Ширина              =
| Підпис              = Джованні Доменіко Тьєполо, «Так званий Діоген»
| Ім'я при народженні =
| Дата народження     = 30.8.1727
| Місце народження    = [[Венеція]]
| Дата смерті         = 3.3.1804
| Місце смерті        = [[Венеція]]
| Національність      = італієць
| Громадянство        = Італія (Венеційська республіка)
| Жанр                = [[побутовий жанр]],
| Навчання            = в Венеції у майстерні батька
| Напрямок            = [[бароко]] і [[рококо]]
| Роки творчості      = 1745—1800
| Член КПРС з         =
| Покровитель         =
| Вплив               =[[Джованні Баттіста Тьєполо]]
| Вплив на            =
| Премії              =
| Твори               = фрески, релігійний живопис, побутовий жанр
| Сайт                =
}}

'''Джованні Доменіко Тьєполо''' ({{lang-it|Giovanni Domenico Tiepolo}}; 1727—1804) — венецанський [[художник]] і [[гравер]], старший син [[Джованні Баттіста Тьєполо]], представник венеційського варіанта [[рококо]].

== Життєпис ==

Народився у Венеції. Був старшим сином відомого [[художник]]а Джованні Баттіста Тьєполо, в родині було десять дітей. Батько був завалений замовами і сина рано залучили у помічники батька.

Починав як [[гравер]] і малювальник. Більш розкутим був у малюнках, тоді як мав посередні здібності в гравіюванні і у Венеції працювала низка більш обдарованих граверів.

Зрозуміло, що син у ранній період творчості був під помітним впливом творчої манери темпераментного батька. Водночас це допомагало працювати із батьком разом, не дуже відрізняючись власною творчою манерою. Життя і творчість Джованні Доменіко припали на перехідний етап від [[бароко]] до декоративного венеційського [[рококо]].

Джованні Доменіко потроху випростався від могутнього впливу художньої манери батька, але мало що міг запропонувати сам. У нагоді стануть впливи [[реалізм|реалізму]] та спостереження за [[побут]]ом венеційців. Митець працюватиме по замовам церкви і створював чимало релігійних картин. Але стилістика [[рококо]] втрачала героїчний характер власних персонажів, котрий ще намагались зберігати образи  митців на кшталт [[Джованні Баттіста П'яццетта|Джованні П'яцетти]]. У [[вівтар]]них картинах Джованні Доменіко йшов за напрацюваннями батька, і його композиції схожі. Мадонна з немовлям — на високому троні, у її ніг — декілька популярних святих з відповідними атрибутами, що дозволяли і неписьменному ідентифікувати, хто є хто. В композиціях у батька більше конкретності і індивідуальних характеристик персонажів.
[[Файл:Studiolo dell'abate (giandomenico tiepolo) part1.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Декоративна фреска у студіоло абата в Брешиї]]
Джованні Доменіко вже втратив і героїчний характер навіть головних біблійних персонажів, і іноді його Христос — слабкодухий дивак (варіанти композицій «Христос і грішниця, захоплена в адюльтері»). Його композиції «Таємної вечері» — просто традиційні, низка релігійних картин — варіанти вдало знайдених композицій обдарованого і темпераментного батька.

З роками декоративна майстерність Джованні Доменіко зросла і це відбилось при створенні декоративних фресок. Зазвичай надто вологий клімат Венеції не сприяв розповсюдженню фрескового живопису, що там швидко псувався. До фрескового живопису художник звертався переважно на террафермі у декотрих віллах (вілла Вальмарана) або у малих містах (храми у Брешиї, ораторія невинних в Удіне). Справжнім майстром-декоратором рококо він постав при створенні фресок у кабінетіодного абата (студіоло абата у місті Брешия). Його велика за розмірами композиція «Святі покровителі Брешиї позбавляють місто від облоги вояків Ніколо Піччініно» трактована як декоративна [[Батальний жанр|батальна сцена]], релігійного в ній обмаль.

Споглядання за італійською реальністю і [[реалізм]] у її відтворенні дадуть найкращі зразки у побутових сценах на віллі Вальмарана («Обідня пора в родині») і відкриють слабку фантазію митця при створенні сцен китайщини ([[шинуазрі]]).

Творча розкутість, реалізм  і добрий [[гумор]] найбільше відбились у численних замальовках і картинах, присвячених пульчінеллам, цим венеційським маскам і попередникам [[цирк]]ових [[клоун]]ів («Пульчинелли висмикують пір'я у страусів», «Пульчинелли на качелях», «Пульчінелла з нареченою», «Тріумф Пульчинелли»).

Життя у Венеції наприкінці XVIII століття помітно втрачало соковитість і зміст, поступаючись зневірі і [[песимізм]]у. Беззмістовність життя і вчинків поступово прийшла і до персонажів Джованні Доменіко. Звідси культ насолод, чудернацькі моди, потяг до будь-яких зовнішніх подій («Танок дресованих собак», «Картинки «Новий світ», «Пульчинелли-акробати», «Шарлатан продає ліки»). Персонажі відверто марнують життя на дрібниці і навіть художник почав кепкувати з натовпу, що, роззявивши рота, споглядає за нікчемними подіями.

Старий Джованні Доменіко буде свідком військового захоплення Венеції вояками Наполеона Бонапарта, її пограбування і перетворення на майже колоніальну провінцію наполеонівської Франції. Він не дожив до поразок Наполеона Бонапарта і остаточного відсторонення того від влади у [[1814]] році. Художник помер ще [[1804]] року.

== Малюнки художника ==
<gallery>
File:Giovanni Domenico Tiepolo - Title Page to the Punchinello Series - Google Art Project.jpg|Аркуш із серії про пульчінелл, [[1800]] р.,  Художній музей Нельсон-Аткінз
File:1797 Tiepolo Pulcinellas Vater führt seine Braut nach Hause anagoria.JPG|«Пульчінелла з нареченою», 1797 р.

File:Giovanni Domenico Tiepolo - Cristo deposto da cruz.JPG|«Іісуса знімають з креста»
|

</gallery>

== Фрески ==

<gallery perrow=2 widths="260px" heights="180px">
Файл:Dominico Tiepolo Fresco Villa Valmarana 02.JPG|Фреска на віллі Валамарана, [[1754]] р.
Файл:Dominico Tiepolo Fresco Villa Valmarana 01.JPG|«Обідня пора в родині». Фреска на віллі Валамарана, [[1757]] р.
</gallery>

== Живопис олійними фарбами ==
[[Файл:Intervento dei santi patroni.jpg|міні|центр|400пкс|Святі покровителі Брешиї позбавляють місто від облоги вояків Ніколо Піччініно, 1755 р., Брешия.]]

<gallery>
File:Giovanni Domenico Tiepolo - The Charlatan - Google Art Project.jpg|«Шарлатан продає ліки», [[Національний музей мистецтва Каталонії]], Барселона
File:Giovanni Domenico Tiepolo - The Minuet - Google Art Project.jpg|«Танцюють менует», [[1756]] р., [[Національний музей мистецтва Каталонії]], Барселона
File:Giovanni Domenico Tiepolo - The Adoration of the Shepherds - WGA22371.jpg|«Поклоніння пастухів немовляті Христу», до 1753 р.
File:Giovanni Domenico Tiepolo - The Storyteller - Google Art Project.jpg|«Декламатор», до [[1777]] р.
File:Giovanni Domenico Tiepolo - The Triumph of Pulcinella - Google Art Project.jpg|«Тріумф пульчинелли», до 1770 р.
</gallery>
== Ораторія в Удіне, стінописи ==
<gallery>
File:Udine-OratorioPurità-GD Tiepolo-Davide.jpg|«Вшанування Давида після перемоги над Голіафом»

File:Udine Oratorio della Puritá - Wandfresco Makkabäer.jpg|«Сім братів Маккавеїв з матір'ю перед царем Антвіохом IV перед стратою»
File:Udine Oratorio della Puritá - Wandfresco Sterbender Jakob.jpg|«Яків благословляє перед смертю своїх синів»
File:Udine Oratorio della Puritá - Wandfresco Jesus und Schriftgelehrte.jpg|«Христос і книжники»

</gallery>

== Див. також ==

* [[Фреска]]
* [[Карнавал]]
* [[Рококо]]
* [[Венеційська школа]]
* [[Релігійний живопис рококо]]
* [[Джованні Баттіста Тьєполо]]
* [[Портрет Цецілії Гварді]]
* [[Барокова музика]]
* [[Церква Ла П'єта]], Венеція

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Мистецтво|Біографії|Рококо|Живопис|Італія}}

{{commonscat-inline|Giandomenico Tiepolo}}

== Джерела ==
* Прусс И. «Венецианска живопись 18 века», М. «Изобразительное искусство», 1973
* Giovanni Muneratti, Mario Esposito, Luca Luise. ''Mirano Terra dei Tiepolo. I Tiepolo nel territorio di Mirano'', Centro Studi Documentazione Tiepolo, Comune di Mirano, 2007
* Sebastiano Bonnini, ''Giandomenico Tiepolo e l'Histoire de la République de Venise di Pierre Daru'', in ''Archivio Veneto'', a. CXXXXI, V serie, n. 210, 2010, pp. 61–122.
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Тьєполо Джованні Доменіко}}
[[Категорія:Італійські живописці рококо]]
[[Категорія:Венеційські художники]]
[[Категорія:Італійські барокові живописці]]
[[Категорія:Художники, чиї твори перебувають у суспільному надбанні]]
[[Категорія:Уродженці Венеції]]

title: італ. Giovanni Domenico Tiepolo

італ. Giovanni Domenico Tiepolo: Джованні Доменіко Тьєполо у Вікісховищі

Народження: 30 серпня 1727 · Венеція

Смерть: 3 березня 1804 (76 років)

Національність: італієць

Країна: Італія (Венеційська республіка)

Жанр: побутовий жанр

Навчання: в Венеції у майстерні батька

Діяльність: художник, художник-гравер, графік, візуальний митець

Напрямок: бароко і рококо

Вплив: Джованні Баттіста Тьєполо

Батько: Джованні Баттіста Тьєполо

Мати: Марія Чечилія Гуардіd

Брати, сестри: Лоренцо Бальдіссера Т'єполоd

Роботи в колекції: Музей Бойманса - ван Бенінгена, Штедель, Музей Прадо, Художній інститут Чикаго, Музей мистецтв Нельсона-Аткінсаd, Оклендська галерея мистецтвd, Музей Тіссен-Борнемісса, Фінська національна галерея, Музей Ґетті, Національна галерея Вікторії, Національна галерея мистецтв, Національний музей Швеції, Національна галерея Канади, Міннеаполіський інститут мистецтва, Музей мистецтва Метрополітен, Національний музей дизайну Купер—Г'юїт, Museumslandschaft Hessen Kassel, Національна галерея, Національний музей мистецтва Каталонії, Державний музей мистецтв, Художня галерея Нового Південного Уельсу, Музей мистецтв Філадельфії, Музей мистецтв округу Лос-Анжелес, Національний музей у Варшаві, Національний музей західноєвропейського мистецтва, Токіо, Музей історії мистецтв, Національна галерея Вірменії, Баварські державні колекції картин, Музей Ізабелли Стюарт Гарднер, Художня галерея Єльського університету, Державні художні зібрання Дрездена, Музей образотворчих мистецтв, Клівлендський музей мистецтв, Детройтський інститут мистецтв, Музей мистецтв Толедо, Страсбурзький музей образотворчого мистецтва, Королівські музеї витончених мистецтв, Wadsworth Atheneum Museum of Artd, Музей фюрера, Берлінська картинна галерея, Музей Венеції 18 століття, Галерея Уффіці, Musei civici di Trevisod, Museo de la Trinidadd, Національний музей Кардіффа, Музей Вікторії та Альберта, Галерея Академії (Венеція), Print Collectiond, Ка' Реццоніко, Центр Ґетті, Musea Brugged, Upton Housed, Staatsgalerie Würzburgd і Гамбурзька картинна галерея