text:
# Битва під Аполлонією
Битва під Аполлонією — перше велике військове зіткнення Першої Македонської війни 214—205 рр. до н. е.
В  217 р. до н. е. македонський цар Філіпп V поспішно завершив на умовах статус-кво вдалу для нього Союзницьку війну, оскільки уважно спостерігав за походом Ганнібала та вважав за краще звернути свою увагу на римські володіння на Балканах. Останні з'явились тут лише кілька років тому внаслідок Другої Іллірійської війни та охоплювали ряд територій на адріатичному узбережжі з грецькими містами Аполлонія (неподалік від сучасного албанського міста Фієрі) та Епідамн (наразі Дуррес).
В 214 р. до н. е. (на той час Ганнібал вже отримав свою найвідомішу перемогу при Каннах) Філіпп почав бойові дії. Хоча перші Антигоніди славились потужним флотом, проте до часів Філіппа V Македонія, вимерхана важкими війнами з грецькими містами та північними варварами, вже розгубила цю перевагу. Тому тепер до західного узбережжя Балкан з'явився македонський флот із 120 бірем — легких суден лише з двома рядами весел (при тому, що головною ударною силою провідних флотів того періоду були п'ятипалубні квінквереми/пентери).
Первісно Філіпп спробував захопити Аполлонію, до якої його флот піднявся по річці Аоос (наразі вона змінила русло та протікає на десяток кілометрів південніше від місця розташування руїн античного міста). Оскільки справа виявилась важчою, аніж він очікував, македонська ескадра перейшла на півсотні кілометрів південніше по узбережжю та захопила Орик, котрий знаходився на рівнині та не мав оборонних мурів.
Мешканці Орику відправили заклик по допомогу до римського пропретора Марка Валерія Левіна, котрому римляни доручили обороняти узбережжя Калабрії, Апулії та спостерігати за можливими ворожими діями Філіппа V. Марк Валерій квартирував у Брундізії з одним легоном. Залишивши тут дві тисячі солдатів, він розмістив інших на військових та вантажних судах і відплив до Орику. Розташований тут невеликий македонський гарнізон не зміг вчинити серйозного спротиву римлянам, після чого Марк Валерій зайнявся допомогою Аполлонії, котру знов облягав Філіпп. Сюди на військових кораблях відправили дві тисячі відбірних воїнів під командуванням Квінта Невія Крісти. Після висадки судна відправили назад до Орика, тоді як римський загін пішов віддаленими від річки стежками та зміг вночі непомітно для ворога увійти до Аполлонії.
День Квін Невій провів у підготовці воїнів з числа аполлонійців, а з настанням темноти виступив із тисячним загоном та зміг без жодного спротиву увійти до ворожого табору. Коли римляни почали винищувати македонців, ті навіть не намагались вибити нападників з табору, а разом із царем втекли до своїх розміщених на річці суден. Було вбито та узято у полон близько 3 тисяч воїнів. Табір розграбували та вивезли з нього до Аполлонії катапульти, балісти та інші машини, призначені для облоги міста.
Дізнавшись про вдалу битву, Марк Валерій повів свій флот до устя річки, збираючись заблокувати вихід царю у море. Як наслідок, Філіпп спалив усі свої кораблі та вирушив до Македонії по суходолу.
Протягом наступних двох років македонці діяли проти периферії римських володінь, проте не наважувались атакувати ані Аполлонію, ані Епідамн.

title: Битва під Аполлонією

wikitext:
{{Картка:Військовий конфлікт
|конфлікт      = Битва під Аполлонією
|partof        = [[Перша Македонська війна]]
|зображення    = Map_of_the_territory_of_Demetrius_of_Pharos_(English).png
|розмір        = 250px
|підпис        = Мапа Іллірії. У південній частині червоним кольором замальовані римські володіння
|дата1         = 214 р. до н. е.
|місце         = [[Аполлонія Іллірійська]]
|результат     = Перемога римлян
|сторони1      = [[Стародавня Македонія|Македонія]]
|сторони2      = [[Файл:Vexilloid of the Roman Empire.svg|30px]] [[Римська республіка]]
|командуючий1  = [[Філіпп V Македонський]]
|командуючий2  = [[Марк Валерій Левін]], Квінт Невій Кріста
|сили1         =
|сили2         =
|втрати1       = 3 тисячі вбитими та полоненими, 120 бірем
|втрати2       =
|втрати3       =
}}

'''Битва під Аполлонією''' — перше велике військове зіткнення [[Перша Македонська війна|Першої Македонської війни]] 214—205 рр. до н. е.

В  217 р. до н. е. македонський цар [[Філіпп V Македонський|Філіпп V]] поспішно завершив на умовах статус-кво вдалу для нього [[Союзницька війна (220-217 рр. до н.е.)|Союзницьку війну]], оскільки уважно спостерігав за походом [[Ганнібал]]а та вважав за краще звернути свою увагу на римські володіння на Балканах. Останні з'явились тут лише кілька років тому внаслідок [[Іллірійські війни|Другої Іллірійської війни]] та охоплювали ряд територій на [[Адріатичне море|адріатичному]] узбережжі з грецькими містами [[Аполлонія Іллірійська|Аполлонія]] (неподалік від сучасного албанського міста [[Фієрі]]) та Епідамн (наразі [[Дуррес]]).

В 214 р. до н. е. (на той час Ганнібал вже отримав свою найвідомішу [[Битва при Каннах|перемогу при Каннах]]) Філіпп почав бойові дії. Хоча перші [[Антигоніди]] славились потужним флотом, проте до часів Філіппа V Македонія, вимерхана важкими війнами з грецькими містами та північними варварами, вже розгубила цю перевагу. Тому тепер до західного узбережжя Балкан з'явився македонський флот із 120 [[Бірема|бірем]] — легких суден лише з двома рядами весел (при тому, що головною ударною силою провідних флотів того періоду були п'ятипалубні [[Квінквірема|квінквереми]]/пентери).

Первісно Філіпп спробував захопити Аполлонію, до якої його флот піднявся по річці [[Аоос]] (наразі вона змінила русло та протікає на десяток кілометрів південніше від місця розташування руїн античного міста). Оскільки справа виявилась важчою, аніж він очікував, македонська ескадра перейшла на півсотні кілометрів південніше по узбережжю та захопила Орик, котрий знаходився на рівнині та не мав оборонних мурів.

Мешканці Орику відправили заклик по допомогу до римського пропретора [[Марк Валерій Левін|Марка Валерія Левіна]], котрому римляни доручили обороняти узбережжя [[Калабрія|Калабрії]], [[Апулія|Апулії]] та спостерігати за можливими ворожими діями Філіппа V. Марк Валерій квартирував у [[Бриндізі|Брундізії]] з одним легоном. Залишивши тут дві тисячі солдатів, він розмістив інших на військових та вантажних судах і відплив до Орику. Розташований тут невеликий македонський гарнізон не зміг вчинити серйозного спротиву римлянам, після чого Марк Валерій зайнявся допомогою Аполлонії, котру знов облягав Філіпп. Сюди на військових кораблях відправили дві тисячі відбірних воїнів під командуванням Квінта Невія Крісти. Після висадки судна відправили назад до Орика, тоді як римський загін пішов віддаленими від річки стежками та зміг вночі непомітно для ворога увійти до Аполлонії.

День Квін Невій провів у підготовці воїнів з числа аполлонійців, а з настанням темноти виступив із тисячним загоном та зміг без жодного спротиву увійти до ворожого табору. Коли римляни почали винищувати македонців, ті навіть не намагались вибити нападників з табору, а разом із царем втекли до своїх розміщених на річці суден. Було вбито та узято у полон близько 3 тисяч воїнів. Табір розграбували та вивезли з нього до Аполлонії катапульти, балісти та інші машини, призначені для облоги міста.

Дізнавшись про вдалу битву, Марк Валерій повів свій флот до устя річки, збираючись заблокувати вихід царю у море. Як наслідок, Філіпп спалив усі свої кораблі та вирушив до Македонії по суходолу.

Протягом наступних двох років македонці діяли проти периферії римських володінь, проте не наважувались атакувати ані Аполлонію, ані Епідамн.

== Див. також ==
[[Битва за Лісс]]

== Джерела ==
[[Тит Лівій|Лівій]], «Історія»
{{Ізольована стаття|сирота0кільце2}}
[[Категорія:Елліністичні битви|Аполлонія]]
[[Категорія:214 до н. е.]]

title: Битва під Аполлонією

Місце: Аполлонія Іллірійська

Результат: Перемога римлян

title: Сторони

Македонія: Римська республіка

title: Командувачі

Філіпп V Македонський: Марк Валерій Левін, Квінт Невій Кріста


text:
# Devil May Cry: Peak of Combat
Devil May Cry: Peak of Combat (кит. спр. 鬼泣-巅峰之战, піньїнь: Guǐ Qì - Diānfēng zhī zhàn, відома також за попередніми назвами Devil May Cry Mobile, Devil May Cry: Pinnacle of Combat чи Devil May Cry: War of the Peak) — авторизована мобільна гра, створена NebulaJoy за активної участі офіційної команди CAPCOM, що займалась розробкою та видавництвом оригінальної серії ігор Devil May Cry.

## Ігровий процес
Ігровий процес Devil May Cry: Peak of Combat тісно пов'язаний з бойовими аналогами для ПК та консолей, спрощуючи при цьому деякі функції через обмежений простір на екрані. Гравці прокладають свій шлях через величезні рівні, вбиваючи демонів.
Гравці можуть заробляти очки стилю, перемагаючи ворогів з різними навичками та зброєю. Саме варіативність атак збільшує рейтинг гравця, тоді як повторне використання однієї і тієї ж атаки знижує і зупиняє ріст рейтингу, поки не буде використаний інший стиль бою. Гравці також можуть ухилятися і дражнитися із ворогом, щоб підвищити свій рейтинг стилю.

### Зброя
Кожен персонаж може мати до двох одиниць зброї: ближнього та дальнього бою. Кожна зброя має різні характеристики й може надавати різні навички, а кожна Легендарна зброя відкриває додаткові набори рухів для бою.
Уся зброя має первинну фізичну шкоду та вторинну стихійну шкоду (Фізична, Вогняна, Крижана, Громова та Темна), і її модернізація (Ін'єкція, Кування, Покращення, Застосування магічних карт) дозволяє наносити більше шкоди ворогам.
Для зброї можна розблокувати фірмові скіни персонажів та нанести їх на будь-яку зброю тієї ж категорії, зокрема:
- Скіни зброї Данте:
  - Ребеліон (англ. Rebellion);
  - Койот-А (англ. Coyote-A);
  - Ебоні та Айворі (англ. Ebony & Ivory);
  - Аґні та Рудра (англ. Agni & Rudra).
- Скіни зброї Верґілія:
  - Ямато (англ. Yamato);
  - Беовульф (англ. Beowulf);
  - Вістря сили (англ. Force Edge).
- Скіни зброї Леді:
  - Мисливець за головами (англ. Bounty Hunter);
  - Калина Енн (англ. Kalina Ann);
  - Вогняна мураха (англ. Fire Ant);
  - Різдвяний хлопчик (англ. Christmas Boy).
- Скіни зброї Неро:
  - Червона Королева (англ. Red Queen);
  - Блакитна троянда (англ. Blue Rose);
  - Той, що приносить Диявола (англ. Devil Bringer)[3][4].

## Персонажі

### Ігрові персонажі
- Данте — основний персонаж;
- Леді — доступна після проходження розділу 1[5];
- Верґілій — розблокувується через спеціальний ігровий пул або купивши його за 50 каменів з того ж ігрового пулу[6];
- Неро — доступний з 2.0 оновлення[7][8];
- Ві — буде доступний у майбутніх оновленнях;
- Тріш — буде доступна у майбутніх оновленнях.

### Вороги
- Пекельна гордість (англ. Hell Pride);
- Кривава гордість (англ. Blood Pride);
- Енігма (англ. Enigma);
- Головоломка (англ. Conundrum);
- Мороз (англ. Frost);
- Суттунґ (англ. Suttung);
- Ніл (англ. Nile);
- Диявольський хор (англ. Devil Choir/Demonochorus);
- Вогняний Троль (англ. Troll Fire);
- Еґґтер (англ. Eggther);
- Банші (англ. Banshee);
- Срібний Лицар (англ. Silver Knight)[4].

### Боси
- Пекельний Авангард (англ. Hell Vanguard);
- Фантом (англ. Phantom);
- Неван (англ. Nevan);
- Мінотавр (англ. Minotaur);
- Священник, що впав (англ. Fallen Priest);
- Беовульф (англ. Beowulf);
- Несс (англ. Ness);
- Тінь (англ. Shadow);
- Френк (англ. Frank);
- Пекельна пастка (англ. Hellripper);
- Плутон (англ. Plutone);
- Грифон (англ. Griffon);
- Цербер (англ. Cerberus)[2].

## Невдоволення з боку фанатів
| Агрегатор  | Оцінка                                |
| ---------- | ------------------------------------- |
| Metacritic | Критики: 46/100. Користувачі: 6.8/10. |

За словами NebulaJoy, гра успадкувала гнучкі стратегічні навички та необмежений стиль бою оригінальної серії ігор Devil May Cry, не всі фанати залишились вдоволеними грою.
Критика базувалась на досвіді гравців гри NebulaJoy Rockman X DiVE, в розробці якої брали участь ті ж розробники, що й Devil May Cry: Peak of Combat. До переліку входили проблеми із роботою гри на території Латинської Америки та Європейського Союзу, коли розробники не відповідали на скарги гравців протягом тривалого часу, а також ігнорували високу активність читерів та хакерів, що не дозволяло чесним гравцям досягти високого рангу. Жодної компенсації користувачам, які постраждали від цих проблем, не було надано, і багато гравців у зв'язку із цим назавжди покинули гру та будь-який зв'язок із NebulaJoy.
Гравці уже повідомляють про проблеми із ґеймплеєм гри, що включає відсутність цікавого сюжету, жахливий аудіо супровід, неможливість отримати скіни зброї та одягу без вкладання фізичних грошей або величезної кількості ігрової валюти, а також ігнорування канонічних елементів світу гри. До них входить зокрема відсутність оригінального бойового стилю персонажів.

wikiname: ukwiki

title: Devil May Cry: Peak of Combat

in_language: uk

wikitext:
{{Відеогра
| назва = Devil May Cry: Peak of Combat
| зображення =
| розмір = 295px
| розробники = NebulaJoy
| видавці = [[Capcom|CAPCOM]]
| мова інтерфейсу = [[англійська]], [[французька]], [[німецька]], [[італійська]], [[португальська]], [[іспанська]], [[російська]]
| керівники = Боббі Ґао
| серія = [[Devil May Cry (серія)|Devil May Cry]]
| попередня гра = [[Devil May Cry]]
| наступна гра = [[Devil May Cry 3: Dante's Awakening]]
| дата анонсу =
| дата випуску = [[File:Flag of the People's Republic of China.svg|20px]] 11 червня 2021
{{Reg|WW}} 10 січня 2024
| українська = відсутня
| жанр = [[Hack and slash]], [[shoot 'em up]], [[Бойовик (жанр відеоігор)|бойовик]]
| рейтинги = M (Mature)
| платформа = [[Android]], [[iOS]]
| режим = однокористувацька, багатокористувацька в режимі онлайн
| сайт = https://dmc.nbjoy.com/
}}

'''Devil May Cry: Peak of Combat''' ({{Китайська|спр=鬼泣-巅峰之战|піньїнь=Guǐ Qì - Diānfēng zhī zhàn}}, відома також за попередніми назвами '''''Devil May Cry Mobile''', '''Devil May Cry: Pinnacle of Combat''''' чи '''''Devil May Cry: War of the Peak''''') — авторизована мобільна гра, створена NebulaJoy за активної участі офіційної команди [[Capcom|CAPCOM]], що займалась розробкою та видавництвом оригінальної серії ігор [[Devil May Cry (серія)|Devil May Cry]]<ref name=":0">''NebulaJoy.'' [https://www.taptap.io/app/214547 Devil May Cry: Peak of Combat.], [https://web.archive.org/web/20230604104106/https://www.taptap.io/app/214547 Архівовано] 4 червня 2023 у [[Wayback Machine]]]. Процитовано 28 січня 2024</ref>.

== Ігровий процес ==
Ігровий процес ''Devil May Cry: Peak of Combat'' тісно пов'язаний з бойовими аналогами для ПК та консолей, спрощуючи при цьому деякі функції через обмежений простір на екрані. Гравці прокладають свій шлях через величезні рівні, вбиваючи [[Демон|демонів]].

Гравці можуть заробляти очки стилю, перемагаючи ворогів з різними навичками та зброєю. Саме варіативність атак збільшує рейтинг гравця, тоді як повторне використання однієї і тієї ж атаки знижує і зупиняє ріст рейтингу, поки не буде використаний інший стиль бою. Гравці також можуть ухилятися і дражнитися із ворогом, щоб підвищити свій рейтинг стилю<ref name=":3" />.

=== Зброя ===
Кожен персонаж може мати до двох одиниць зброї: [[Зброя ближнього бою|ближнього]] та дальнього бою. Кожна зброя має різні характеристики й може надавати різні навички, а кожна Легендарна зброя відкриває додаткові набори рухів для бою.

Уся зброя має первинну фізичну шкоду та вторинну [[Стихія (алхімія)|стихійну]] шкоду (Фізична, Вогняна, Крижана, Громова та Темна), і її модернізація ([[Ін'єкція (медицина)|Ін'єкція]], [[Кування]], Покращення, Застосування магічних карт) дозволяє наносити більше шкоди ворогам.

Для зброї можна розблокувати фірмові скіни персонажів та нанести їх на будь-яку зброю тієї ж категорії, зокрема:

* '''Скіни зброї [[Данте (Devil May Cry)|Данте]]:'''
** Ребеліон ({{Lang-en|Rebellion}});
** Койот-А ({{Lang-en|Coyote-A}});
** Ебоні та Айворі ({{Lang-en|Ebony & Ivory}});
** Аґні та Рудра ({{Lang-en|Agni & Rudra}}).
* '''Скіни зброї [[Вергілій (Devil May Cry)|Верґілія]]:'''
** Ямато ({{Lang-en|Yamato}});
** Беовульф ({{Lang-en|Beowulf}});
** Вістря сили ({{Lang-en|Force Edge}}).
* '''Скіни зброї Леді:'''
** Мисливець за головами ({{Lang-en|Bounty Hunter}});
** Калина Енн ({{Lang-en|Kalina Ann}});
** Вогняна мураха ({{Lang-en|Fire Ant}});
** Різдвяний хлопчик ({{Lang-en|Christmas Boy}}).
* '''Скіни зброї Неро:'''
** Червона Королева ({{Lang-en|Red Queen}});
** Блакитна троянда ({{Lang-en|Blue Rose}});
** Той, що приносить Диявола ({{Lang-en|Devil Bringer}})<ref>{{Cite web|title=All Weapon Skins List & How to Get|url=https://zilliongamer.com/devil-may-cry-peak-of-combat/c/weapon-skins-list/devil-may-cry-peak-of-combat-weapon-skins-list|website=zilliongamer|date=22 січня 2024|accessdate=2024-01-28|language=en}}</ref><ref name=":2">{{Citation|title=EARLY ACCESS SHOWCASE: Characters, Gameplay & More {{!}} Devil May Cry: Peak of Combat (DMC Mobile)|url=https://www.youtube.com/watch?v=Pr1YEO_4Z2I|accessdate=2024-01-28|language=uk-UA}}</ref>.
== Персонажі ==

=== Ігрові персонажі ===

* '''Данте''' — основний персонаж;
* '''Леді''' — доступна після проходження розділу 1<ref>{{Cite web|title=Devil May Cry: Peak of Combat: Best Characters Tier List|url=https://thenerdstash.com/devil-may-cry-peak-of-combat-best-characters-tier-list/|website=The Nerd Stash|date=2024-01-13|accessdate=2024-01-28|language=en-US|first=Amir|last=Naseri}}</ref>;
* '''Верґілій''' — розблокувується через спеціальний ігровий пул або купивши його за 50 каменів з того ж ігрового пулу<ref>{{Cite web|title=How To Get Vergil In Devil May Cry Peak Of Combat|url=https://mobilematters.gg/gaming/get-vergil-in-devil-may-cry-peak-of-combat|website=MobileMatters|accessdate=2024-01-28|language=en}}</ref>;
* '''Неро''' — доступний з 2.0 оновлення<ref>{{Citation|title=Devil May Cry: Peak of Combat {{!}} All Characters (Skills, Combos, Ultimates) Guide|url=https://www.youtube.com/watch?v=TRvTiggarT0|accessdate=2024-01-28|language=uk-UA}}</ref><ref name=":22">{{Citation|title=EARLY ACCESS SHOWCASE: Characters, Gameplay & More {{!}} Devil May Cry: Peak of Combat (DMC Mobile)|url=https://www.youtube.com/watch?v=Pr1YEO_4Z2I|accessdate=2024-01-28|language=uk-UA}}</ref>;
* '''Ві''' — буде доступний у майбутніх оновленнях;
* '''Тріш''' — буде доступна у майбутніх оновленнях.

=== Вороги ===
* '''Пекельна гордість''' ({{Lang-en|Hell Pride}});
* '''Кривава гордість''' ({{Lang-en|Blood Pride}});
* [[Енігма (автомат)|'''Енігма''']] ({{Lang-en|Enigma}});
* '''Головоломка''' ({{Lang-en|Conundrum}});
* '''Мороз''' ({{Lang-en|Frost}});
* '''Суттунґ''' ({{Lang-en|Suttung}});
* '''Ніл''' ({{Lang-en|Nile}});
* '''Диявольський хор''' ({{Lang-en|Devil Choir/Demonochorus}});
* '''Вогняний Троль''' ({{Lang-en|Troll Fire}});
* '''Еґґтер''' ({{Lang-en|Eggther}});
* '''[[Банші]]''' ({{Lang-en|Banshee}});
* '''Срібний Лицар''' ({{Lang-en|Silver Knight}})<ref name=":2" />.

=== Боси ===
* '''Пекельний Авангард''' ({{Lang-en|Hell Vanguard}});
* [[Привид|'''Фантом''']] ({{Lang-en|Phantom}});
* '''Неван''' ({{Lang-en|Nevan}});
* '''[[Мінотавр]]''' ({{Lang-en|Minotaur}});
* '''Священник, що впав''' ({{Lang-en|Fallen Priest}});
* '''Беовульф''' ({{Lang-en|Beowulf}});
* '''Несс''' ({{Lang-en|Ness}});
* '''[[Тінь]]''' ({{Lang-en|Shadow}});
* '''Френк''' ({{Lang-en|Frank}});
* '''Пекельна пастка''' ({{Lang-en|Hellripper}});
* '''Плутон''' ({{Lang-en|Plutone}});
* [[Грифон (міфологія)|'''Грифон''']] ({{Lang-en|Griffon}});
* '''[[Цербер]]''' ({{Lang-en|Cerberus}})<ref name=":3">{{Citation|title=Devil May Cry: Peak Of Combat [2021] - All Bosses + Ending|url=https://www.youtube.com/watch?v=1Z-SBdScjk8|accessdate=2024-01-28|language=uk-UA}}</ref>.

== Невдоволення з боку фанатів ==
{{Оцінки гри
| MC = Критики: 46/100.
Користувачі: 6.8/10.
| стан = autocollapse
}}
За словами NebulaJoy, гра успадкувала гнучкі стратегічні навички та необмежений стиль бою оригінальної серії ігор Devil May Cry<ref name=":0" />, не всі фанати залишились вдоволеними грою.

Критика базувалась на досвіді гравців гри NebulaJoy ''Rockman X DiVE'', в розробці якої брали участь ті ж розробники, що й ''Devil May Cry: Peak of Combat''. До переліку входили проблеми із роботою гри на території [[Латинська Америка|Латинської Америки]] та [[Європейський Союз|Європейського Союзу]], коли розробники не відповідали на скарги гравців протягом тривалого часу, а також ігнорували високу активність [[Читер|читерів]] та [[Хакер|хакерів]], що не дозволяло чесним гравцям досягти високого рангу. Жодної компенсації користувачам, які постраждали від цих проблем, не було надано, і багато гравців у зв'язку із цим назавжди покинули гру та будь-який зв'язок із NebulaJoy<ref name=":1">[https://www.reddit.com/r/gachagaming/comments/11s5zr6/avoid_any_game_that_has_nebulajoy_as_the/ AVOID any game that has NebulaJoy as the publisher, details in the post] [https://web.archive.org/web/20240128160603/https://www.reddit.com/r/gachagaming/comments/11s5zr6/avoid_any_game_that_has_nebulajoy_as_the/?rdt=34279 Архівовано] 4 червня 2023 у [[Wayback Machine]]]. ''[[Reddit]].'' Процитовано 28 січня 2024</ref>.

Гравці уже повідомляють про проблеми із [[Ґеймплей|ґеймплеєм]] гри, що включає відсутність цікавого сюжету, жахливий аудіо супровід, неможливість отримати скіни зброї та одягу без вкладання фізичних грошей або величезної кількості ігрової валюти, а також ігнорування канонічних елементів світу гри. До них входить зокрема відсутність оригінального бойового стилю персонажів<ref name=":1" /><ref>[https://www.taptap.io/post/6868713 dante should be allowed to using gun and sword same time same character,not split out and make another variant of it] [https://web.archive.org/web/20240128163557/https://www.taptap.io/post/6868713 Архівовано] 28 січня 2023 у [[Wayback Machine]]. Процитовано 28 січня 2024</ref><ref>[https://www.taptap.io/post/6807458 What in the actual **** happened here exactly] [https://web.archive.org/web/20240128164124/http://web.archive.org/screenshot/https://www.taptap.io/post/6807458 Архівовано] 28 січня 2023 у [[Wayback Machine]]. Процитовано 28 січня 2024</ref><ref>[https://www.taptap.io/post/6817575 This is a complete garbage] [https://web.archive.org/web/20240128164636/http://web.archive.org/screenshot/https://www.taptap.io/post/6817575 Архівовано] 28 січня 2023 у [[Wayback Machine]]. Процитовано 28 січня 2024</ref><ref>[https://www.taptap.io/post/6816685 I expected something better from an already established franchise and I was disappointed.] [https://web.archive.org/web/20240128164931/https://www.taptap.io/post/6816685 Архівовано] 28 січня 2023 у [[Wayback Machine]]. Процитовано 28 січня 2024</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist}}

[[Категорія:Devil May Cry]]
[[Категорія:Capcom]]
{{Devil May Cry}}

title: Devil May Cry: Peak of Combat

Розробник: NebulaJoy

Видавець: CAPCOM

Жанр(и): Hack and slash, shoot 'em up, бойовик

Платформа: Android, iOS

Дата випуску: 11 червня 2021 · 10 січня 2024

Мова: англійська, французька, німецька, італійська, португальська, іспанська, російська

Українська: відсутня

Вік. обмеження: M (Mature)

title: Творці

Керівник(и): Боббі Ґао

title: Devil May Cry

Попередня гра: Devil May Cry

Наступна гра: Devil May Cry 3: Dante's Awakening


text:
# Граматика любові
«Граматика любові» (рос. «Грамматика любви») — радянський телефільм режисера Льва Цуцульковського, знятий у 1988 році. Фільм-спектакль за оповіданнями Івана Буніна «Таня», «В Парижі», «Граматика любові», «Холодна осінь» із циклу «Темні алеї».

## Сюжет
Вже немолодий історик і письменник, що вимушений покинути батьківщину після революції, знайомиться з Ольгою, емігранткою з Росії, яка працює в російській їдальні в Парижі. Туга за покинутою батьківщиною ріднить їх. Вони діляться своїми спогадами — єдиним, і найдорожчим, що їм залишилося. Він розповідає їй історію свого кохання. Вона — про свого нареченого, який загинув на фронті у 1914 році. Він — про наречену, з якою його розлучив лютий 1917 року.

## У ролях
- Геннадій Коротков —  історик
- Анна Ісайкіна —  Ольга Олександрівна
- Ірина Жалибіна —  Таня
- Андрій Смоляков —  Олександр
- Василь Міщенко —  син Хвощинського

## Знімальна група
- Режисер: Лев Цуцульковський
- Сценарій: Ірина Свердлова
- Оператор: Ігор Наумов
- Художник: Микола Субботін
- Музика: Володимир Федоров

title: Граматика любові

wikitext:
{{додаткові джерела|дата=серпень 2018}}
{{Фільм
|українська назва = Граматика любові
|оригінальна назва = {{lang-ru|Грамматика любви}}
|зображення = Граматика любові.jpg
|жанр       = комедія
|режисер    =[[Цуцульковський Лев Ізраїльович|Лев Цуцульковський]]
|сценарист  =[[Ірина Свердлова]]
|Актори     = [[Коротков Геннадій Михайлович|Геннадій Коротков]]<br/>[[Дубровська Анна Леонардовна|Анна Ісайкіна]]
|оператор   = [[Наумов Ігор Павлович|Ігор Наумов]]
|композитор = [[Федоров Володимир Олександрович|Володимир Федоров]]
|художник   = Микола Субботін
|кінокомпанія =[[Лентелефільм]]
|країна     = {{USSR}}
|тривалість = 64 [[хвилина|хв.]]
|рік        = 1988
| ідентифікатор =
}}
'''«Граматика любові»''' ({{lang-ru|«Грамматика любви»}}) — радянський телефільм режисера [[Цуцульковський Лев Ізраїльович|Льва Цуцульковського]], знятий у 1988 році. Фільм-спектакль за оповіданнями [[Бунін Іван Олексійович|Івана Буніна]] «Таня», «В Парижі», «Граматика любові», «Холодна осінь» із циклу «Темні алеї».

== Сюжет ==
Вже немолодий історик і письменник, що вимушений покинути батьківщину після революції, знайомиться з Ольгою, емігранткою з Росії, яка працює в російській їдальні в Парижі. Туга за покинутою батьківщиною ріднить їх. Вони діляться своїми спогадами — єдиним, і найдорожчим, що їм залишилося. Він розповідає їй історію свого кохання. Вона — про свого нареченого, який загинув на фронті у 1914 році. Він — про наречену, з якою його розлучив лютий 1917 року.

== У ролях ==
* [[Коротков Геннадій Михайлович|Геннадій Коротков]] — '' історик ''
* [[Дубровська Анна Леонардовна|Анна Ісайкіна]] — '' Ольга Олександрівна ''
* [[Жалибіна Ірина Миколаївна|Ірина Жалибіна]] — '' Таня ''
* [[Смоляков Андрій Ігорович|Андрій Смоляков]] — '' Олександр ''
* [[Міщенко Василь Костянтинович|Василь Міщенко]] — '' син Хвощинського ''

== Знімальна група ==
* Режисер: [[Цуцульковський Лев Ізраїльович|Лев Цуцульковський]]
* Сценарій: [[Ірина Свердлова]]
* Оператор: [[Наумов Ігор Павлович|Ігор Наумов]]
* Художник: [[Микола Субботін]]
* Музика: [[Федоров Володимир Олександрович|Володимир Федоров]]

== Посилання ==
* [https://www.kino-teatr.ru/teatr/movie/9906/annot/ ''«Граматика любові»'' на сайті ''kino-teatr.ru''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180220142457/http://www.kino-teatr.ru/teatr/movie/9906/annot/ |date=20 лютого 2018 }}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми СРСР 1988]]
[[Категорія:Фільми-драми СРСР]]
[[Категорія:Телефільми СРСР]]
[[Категорія:Екранізації творів Івана Буніна]]
[[Категорія:Фільми російською мовою]]
[[Категорія:Фільми Льва Цуцульковського]]

title: рос. Грамматика любви

Жанр: комедія

Режисер: Лев Цуцульковський

Сценарист: Ірина Свердлова

У головних · ролях: Геннадій Коротков · Анна Ісайкіна

Оператор: Ігор Наумов

Композитор: Володимир Федоров

Художник: Микола Субботін

Кінокомпанія: Лентелефільм

Мова: російська

Країна: СРСР


text:
# Абдеррахім Згіу
Абдеррахім Згіу (араб. عبد الرحيم زهيو; нар. 26 вересня 1985, Габес) — туніський легкоатлет, що спеціалізується на середніх та довгих дистанціях. Багаторазовий чемпіон та призер літніх Паралімпійських ігор.

title: Абдеррахім Згіу

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я        = Абдеррахім Згіу
| зображення  =
| підпис      =
| прізвисько   = Зізу
| національність =
| місце_проживання =
| зріст  =
| вага   =
| вебсторінка  =
| країна     = {{TUN}}
| вид_спорту = [[легка атлетика]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб    =
| команда =
| статус_професіонала =
| тренери             = Неді Наджах
| завершення_виступів =
| тренує  =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські = [[XIII літні Паралімпійські ігри]]<br/>[[XIV літні Паралімпійські ігри]]
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| спортивне_звання    =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry | {{TUN}} }}
{{MedalSport|[[Легка атлетика]]}}
{{MedalGold|[[XIII літні Паралімпійські ігри|2008 Пекін]]|Біг на 800 м (T12)}}
{{MedalGold|[[XIV літні Паралімпійські ігри|2012 Лондон]]|Біг на 1500 м (T13)}}
{{MedalGold|[[XIV літні Паралімпійські ігри|2012 Лондон]]|Біг на 800 м (T12)}}
{{MedalSilver|[[XIII літні Паралімпійські ігри|2008 Пекін]]|Біг на 10000 м (T12)}}
{{MedalSilver|[[XIV літні Паралімпійські ігри|2012 Лондон]]|Біг на 5000 м (T12)}}
{{MedalBronze|[[XIV літні Паралімпійські ігри|2012 Лондон]]|Марафон (T12)}}
| show-medals = yes
}}
'''Абдеррахім Згіу''' ({{lang-ar|عبد الرحيم زهيو}}; нар. [[26 вересня]] [[1985]], [[Габес]]) — [[туніс]]ький [[легка атлетика|легкоатлет]], що спеціалізується на середніх та довгих дистанціях. Багаторазовий чемпіон та призер літніх Паралімпійських ігор.

== Джерела ==
* [http://ipc.infostradasports.com/asp/lib/TheASP.asp?pageid=8937&sportid=513&personid=868669 Профіль спортсмена] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150402093426/http://ipc.infostradasports.com/asp/lib/TheASP.asp?pageid=8937&sportid=513&personid=868669 |date=2 квітня 2015 }} {{ref-en}}

{{ac}}

{{Olympic-medalist-stub}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Згіу Абдеррахім}}
[[Категорія:Чемпіони літніх Паралімпійських ігор 2008]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Паралімпійських ігор 2012]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Паралімпійських ігор 2008]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Паралімпійських ігор 2012]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Паралімпійських ігор 2012]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Паралімпійських ігор з легкої атлетики]]
[[Категорія:Туніські легкоатлети]]
[[Категорія:Туніські паралімпійці]]
[[Категорія:Уродженці Габеса]]

title: Загальна інформація

Прізвиська: Зізу

Громадянство: Туніс

Народження: 26 вересня 1985 (39 років) · Габес, Туніс

Вага: 65 кг

title: Спорт

Країна: Туніс

Вид спорту: легка атлетика

Дисципліна: біг на середні дистанції

Тренери: Неді Наджах

title: Участь і здобутки

Паралімпійські ігри: XIII літні Паралімпійські ігри · XIV літні Паралімпійські ігри

title: Легка атлетика

Золото:
2008 Пекін · Біг на 800 м (T12)
2012 Лондон · Біг на 1500 м (T13)
2012 Лондон · Біг на 800 м (T12)

Срібло:
2008 Пекін · Біг на 10000 м (T12)
2012 Лондон · Біг на 5000 м (T12)

Бронза: 2012 Лондон · Марафон (T12)


text:
# Versus (манґа, 2022)
Versus (яп. バーサス, Bāsasu, укр. Протистояння) — японська щомісячна серія манґи, написана One, проілюстрована Кьотаро Адзумою та оформлена Bose. 26 листопада 2022 року вона почала публікуватися в журналі Monthly Shōnen Sirius.

## Сюжет
Дія відбувається у фентезійному світі, де люди зазнають нападів і пригнічення протягом сотень років після появи їхнього природного ворога — демонів, якими керують Повелитель Демонів і 47-м Королів Демонів. За цей час люди зібрали 47 героїв, які об'єднали свої сили, щоб дати відсіч демонам, і почали відчайдушну боротьбу за виживання.

## Публікація

### Список томів
| - 1. «Остання надія», «最後の望み» - 2. «Між двох вогнів», «挟まれる人類» - 3. «Поєднаний світ», «融合した世界» - 4. «Промінь надії», «一筋の光明» |

| - 5.1 «Спільні сили людства (1 частина)», «全人類連合軍(前編)» - 5.2 «Спільні сили людства (2 частина)», «全人類連合軍(後編)» - 6. «Герой Аріо», «勇者アリオ» - 7. «Напередодні операції "Харроу"», «ハロゥ作戦決行前» - 8. «Протистояння велетням», «巨人族との対峙» - 9.1. «Протистояння велетнів і "нових" людей (1 частина)», «巨人族VS.新人類 (前編)» - 9.2. «Протистояння велетнів і "нових" людей (2 частина)», «巨人族VS.新人類 (後編)» |

| - 10.1. «Битва за базу людства (1 частина)», «人類拠点防衛戦 (前編)» - 10.1. «Битва за базу людства (2 частина)», «人類拠点防衛戦 (後編)» - 11. «Загарбники з космосу», «宇宙からの侵略者» - 12. «Демони проти інопланетян», «魔族VS.宇宙人» - 13. «Небесна присутність», «天存在» - 14. «Життя, яке потрібно врятувати», «繋ぐべき命» |

| - 15. «Імітація людини», «ニンゲンの真似事» - 16. «Загроза паразитів», «パラサイトの脅威» - 17. «Безладний натовп», «烏合の衆» - 18. «Хлопець із зеленого лісу», «緑の森の少年» - 19.1. «Король демонів проти ... (1 частина)», «魔王 VS. ... (前編)» - 19.2. «Король демонів проти ... (2 частина)», «魔王 VS. ... (後編)» |

### Розділи ще не у форматі танкобона
5-й том:
- 20. «Влада!!!!!!», «パワー!!!!!!»
- 21. «Ґінбанк проти Діганазали», «大首長ギンバックVS.第23魔王ディーガナザル»
- 22. «Люди», «人間たち»
- 23. «Рінрі з Беззаконня», «無法者のリンリ»
- 24. «Хапання за соломинку (1 частина)», «藁にも縋る(前編)»
- 25. «Хапання за соломинку (2 частина)», «藁にも縋る(後編)»

## Сприйняття
У 2023 році манґа була номінована на Next Manga Award у категорії друкованих видань.

title: Versus (манґа, 2022)

wikitext:
{{Картка:Аніманґа/Заголовок
| титульна_назва  =
| зображення      = Versus (2022 manga) 1.png
| зображення_розмір = 270 пкс
| підпис          = Обкладинка першого тому манґи
| яп_назва        = バーサス
| ромаджі         = Bāsasu
| укр_назва       =  Протистояння
| жанр            = {{жанр|меч і чари}}<ref>{{cite web|title=ONE et Kyôtarô Azuma affrontent les sbires du roi démon dans leur nouveau manga|url=https://www.manga-news.com/index.php/actus/2022/11/01/ONE-et-Kyotaro-affrontent-les-sbires-du-roi-demon-dans-leur-nouveau-manga|website=Manga News|accessdate=2024-03-26|language=fr|date=2022-11-23|archivedate=2023-01-30|archiveurl=https://web.archive.org/web/20230130074040/https://www.manga-news.com/index.php/actus/2022/11/01/ONE-et-Kyotaro-affrontent-les-sbires-du-roi-demon-dans-leur-nouveau-manga|deadurl=no}}</ref>, {{жанр|ісекай}}<ref>{{cite web|last=Mukaihara|first=Kota|script-title=ja:『ワンパンマン』『モブサイコ100』ONE原作の最新作がスゴい 人類の“天敵”が総登場する『バーサス』の魅力|url=https://realsound.jp/book/2023/11/post-1486211.html|website=Real Sound|publisher=Blueprint Co., Ltd.|accessdate=2024-03-26|language=ja|date=2023-11-11|archivedate=2023-11-15|archiveurl=https://web.archive.org/web/20231115091435/https://realsound.jp/book/2023/11/post-1486211.html|deadurl=no}}</ref>
| аудиторія       = {{жанр|сьонен}}
}}
{{Картка:Аніманґа/Друк
| тип             = манґа
| назва           =
| автор           = {{iw|One_(манґака)|One|en|One_(manga_artist)}} (сюжет)<br/>Bose (компоновка)
| ілюстратор      = Кьотаро Адзума
| видавець        = [[Kodansha]]
| видавець_інші   =
| аудиторія       =
| імпринт         =
| журнал          = [[Monthly Shōnen Sirius]]
| початок         = 26 листопада 2022
| кінець          =
| кількість_томів = 4
| список_томів    = #Список_томів
}}
{{Картка:Аніманґа/Кінець}}
{{Ніхонґо|'''Versus'''|バーサス|Bāsasu|{{lang-uk|Протистояння}}}} — японська щомісячна серія манґи, написана {{iw|One_(манґака)|One|en|One_(manga_artist)}}, проілюстрована Кьотаро Адзумою та оформлена Bose. 26 листопада 2022 року вона почала публікуватися в журналі ''[[Monthly Shōnen Sirius]]''.

== Сюжет ==
Дія відбувається у фентезійному світі, де люди зазнають нападів і пригнічення протягом сотень років після появи їхнього природного ворога — демонів, якими керують Повелитель Демонів і 47-м Королів Демонів. За цей час люди зібрали 47 героїв, які об'єднали свої сили, щоб дати відсіч демонам, і почали відчайдушну боротьбу за виживання.

== Публікація ==
{{Розширити розділ}}

=== Список томів ===
{{Graphic novel list/header
|OneLanguage   = yes
|Width         = 45%
}}
{{Graphic novel list
|VolumeNumber    = 1
|OriginalRelDate = 7 квітня 2023<ref>{{cite web|script-title=ja:【4月7日付】本日発売の単行本リスト|url=https://natalie.mu/comic/news/519275|website=[[Natalie (вебсайт)|Comic Natalie]]|publisher=Natasha, Inc.|accessdate=2024-03-26|language=ja|date=2023-04-07|archivedate=2023-04-07|archiveurl=https://web.archive.org/web/20230407014943/https://natalie.mu/comic/news/519275|deadurl=no}}</ref>
|OriginalISBN    = 978-4-06-530578-2
|ChapterListCol1  =
* 1. «Остання надія», «最後の望み»
* 2. «Між двох вогнів», «挟まれる人類»
* 3. «Поєднаний світ», «融合した世界»
* 4. «Промінь надії», «一筋の光明»
}}
{{Graphic novel list
|VolumeNumber    = 2
|OriginalRelDate = 9 листопада 2023<ref name="vol2JP">{{cite web|script-title=ja:【11月9日付】本日発売の単行本リスト|url=https://natalie.mu/comic/news/547614|website=[[Natalie (вебсайт)|Comic Natalie]]|publisher=Natasha, Inc.|accessdate=2024-03-26|language=ja|date=2023-11-09|archivedate=2023-11-11|archive-url=https://web.archive.org/web/20231111030802/https://natalie.mu/comic/news/547614|deadurl=no}}</ref>
|OriginalISBN    = 978-4-06-533522-2
|ChapterListCol1  =
* 5.1 «Спільні сили людства (1 частина)», «全人類連合軍(前編)»
* 5.2 «Спільні сили людства (2 частина)», «全人類連合軍(後編)»
* 6. «Герой Аріо», «勇者アリオ»
* 7. «Напередодні операції "Харроу"», «ハロゥ作戦決行前»
* 8. «Протистояння велетням», «巨人族との対峙»
* 9.1. «Протистояння велетнів і "нових" людей (1 частина)», «巨人族VS.新人類 (前編)»
* 9.2. «Протистояння велетнів і "нових" людей (2 частина)», «巨人族VS.新人類 (後編)»
}}
{{Graphic novel list
|VolumeNumber = 3
|OriginalRelDate = 9 травня 2024<ref>{{cite web|script-title=ja:【5月9日付】本日発売の単行本リスト|url=https://natalie.mu/comic/news/571500|website=[[Comic Natalie]]|publisher=Natasha, Inc.|access-date=9 травня 2024|language=Japanese|date=9 травня 2024|archive-date=8 травня 2024|archive-url=https://web.archive.org/web/20240508160104/https://natalie.mu/comic/news/571500|url-status=live}}</ref>
|OriginalISBN = 978-4-06-535448-3
|ChapterListCol1 =
*10.1. «Битва за базу людства (1 частина)», «人類拠点防衛戦 (前編)»
*10.1. «Битва за базу людства (2 частина)», «人類拠点防衛戦 (後編)»
*11. «Загарбники з космосу», «宇宙からの侵略者»
*12. «Демони проти інопланетян», «魔族VS.宇宙人»
*13. «Небесна присутність», «天存在»
*14. «Життя, яке потрібно врятувати», «繋ぐべき命»}}
{{Graphic novel list
|VolumeNumber = 4
|OriginalRelDate = 8 листопада, 2024<ref name="vol4JP">{{cite web|script-title=ja:【11月8日付】本日発売の単行本リスト|url=https://natalie.mu/comic/news/597223|website=[[Comic Natalie]]|publisher=Natasha, Inc.|access-date=8 листопада 2024|language=Japanese|date=8 листопада 2024|archive-date=|archive-url=}}</ref>
|OriginalISBN = 978-4-06-537395-8
|ChapterListCol1 =
*15. «Імітація людини», «ニンゲンの真似事»
*16. «Загроза паразитів», «パラサイトの脅威»
*17. «Безладний натовп», «烏合の衆»
*18. «Хлопець із зеленого лісу», «緑の森の少年»
*19.1. «Король демонів проти ... (1 частина)», «魔王 VS. ... (前編)»
*19.2. «Король демонів проти ... (2 частина)», «魔王 VS. ... (後編)»}}
{{Graphic novel list/footer}}

=== Розділи ще не у форматі танкобона ===
'''5-й том:'''
* 20. «Влада!!!!!!», «パワー!!!!!!»
* 21. «Ґінбанк проти Діганазали», «大首長ギンバックVS.第23魔王ディーガナザル»
* 22. «Люди», «人間たち»
* 23. «Рінрі з Беззаконня», «無法者のリンリ»
* 24. «Хапання за соломинку (1 частина)», «藁にも縋る(前編)»
* 25. «Хапання за соломинку (2 частина)», «藁にも縋る(後編)»

== Сприйняття ==
У 2023 році манґа була номінована на [[Next Manga Award]] у категорії друкованих видань<ref>{{cite web|last=Loveridge|first=Lynzee|title=Voting Opens for Next Manga Awards 2023|url=https://www.animenewsnetwork.com/interest/2023-06-25/voting-opens-for-next-manga-awards-2023/.199604|website=[[Anime News Network]]|accessdate=2024-03-26|date=2023-06-25|archivedate=2023-06-26|archive-url=https://web.archive.org/web/20230626074050/https://www.animenewsnetwork.com/interest/2023-06-25/voting-opens-for-next-manga-awards-2023/.199604|language=en|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Official website|https://shonen-sirius.com/series/sirius/versus/|Офіційна сторінка на сайті ''Shōnen Sirius''}} {{in lang|ja}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Аніме та манґа}}
{{сирота}}
[[Категорія:Манґа Kodansha]]

title: バーサス · Bāsasu · Протистояння

Жанр: меч і чари, ісекай

Аудиторія: сьонен

バーサス · Bāsasu · Протистояння: Манґа

Автор: One (сюжет) · Bose (компоновка)

Ілюстратор: Кьотаро Адзума

Видавець: Kodansha

Журнал: Monthly Shōnen Sirius

Період випуску: 26 листопада 2022 — дотепер


text:
# Dravidogecko tholpalli
Dravidogecko tholpalli — вид геконоподібних ящірок родини геконових (Gekkonidae). Ендемік Індії. Вид названий на честь британського герпетолога Малкольма Артура Сміта. Описаний у 2019 році.

## Поширення і екологія
Dravidogecko tholpalli мешкають в горах Палані, зокрема в околицях міста Кодайканал, в Західних Гатах на півдні Індії. Вони живуть у вічнозелених вологих тропічних лісах, на висоті від 1600 до 2000 м над рівнем моря, де середньорічна кількість опадів становить 1500 мм.

title: Dravidogecko tholpalli

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Dravidogecko tholpalli''
| status = NE
| status_system = IUCN3.1
| status_ref =
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Геконоподібні]] (Gekkota)
| familia = [[Геконові]] (Gekkonidae)
| subfamilia = [[Gekkoninae]]
| genus = ''[[Dravidogecko]]''
| species = '''''D. tholpalli'''''
| binomial = ''Dravidogecko tholpalli''
| binomial_authority =Chaitanya, Giri, Deepak, Datta-Roy, Murthy, & Karanth, 2019<ref>{{стаття|автор=R. Chaitanya, V. Giri, V. Deepak, A. Datta-Roy, B.C.H.K Murthy & P. Karanth|рік=2019|назва=Diversification in the mountains: a generic reappraisal of the Western Ghats endemic gecko genus ''Dravidogecko'' Smith, 1933 (Squamata: Gekkonidae) with descriptions of six new species|видання=Zootaxa|випуск=4688 (1)|сторінки=1–56|doi = 10.11646/zootaxa.4688.1.1|url = https://www.researchgate.net/publication/336701042_Diversification_in_the_mountains_A_generic_reappraisal_of_the_Western_Ghats_endemic_gecko_genus_Dravidogecko_Smith_1933_Squamata_Gekkonidae_with_descriptions_of_six_new_species/link/5db4123392851c577ec3cf08/download?_tp=eyJjb250ZXh0Ijp7ImZpcnN0UGFnZSI6InB1YmxpY2F0aW9uIiwicGFnZSI6InB1YmxpY2F0aW9uIn19}}</ref>
| synonyms =
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Dravidogecko tholpalli
| commonscat = Dravidogecko tholpalli
| commons = Dravidogecko tholpalli
}}
'''''Dravidogecko tholpalli''''' — вид [[Геконоподібні|геконоподібних]] [[ящірки|ящірок]] родини [[Геконові|геконових]] (Gekkonidae)<ref>{{NRDB species|genus=Dravidogecko|species=tholpalli}}</ref>. [[Ендемік]] [[Індія|Індії]]. Вид названий на честь британського герпетолога {{нп|Малкольм Артур Сміт|Малкольма Артура Сміта|en|Malcolm Arthur Smith}}. Описаний у 2019 році.

== Поширення і екологія ==
''Dravidogecko tholpalli'' мешкають в горах {{нп|Палані (гори)|Палані|en|Palani Hills}}, зокрема в околицях міста {{нп|Кодайканал|||Kodaikanal}}, в [[Західні Гати|Західних Гатах]] на півдні Індії. Вони живуть у вічнозелених вологих тропічних лісах, на висоті від 1600 до 2000 м над рівнем моря, де середньорічна кількість опадів становить 1500 мм.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q85757644}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Геконові]]
[[Категорія:Тварини, описані 2019]]
[[Категорія:Плазуни Індії]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Індії]]

title: ?Dravidogecko tholpalli

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Геконоподібні (Gekkota)

Родина: Геконові (Gekkonidae)

Підродина: Gekkoninae

Рід: Dravidogecko

Вид: D. tholpalli

Вікісховище: Dravidogecko tholpalli

Віківиди: Dravidogecko tholpalli


text:
# Аскреа
Аскреа (італ. Ascrea) — муніципалітет в Італії, у регіоні Лаціо,  провінція Рієті.
Аскреа розташована на відстані близько 55 км на північний схід від Рима, 25 км на південний схід від Рієті.
Населення — 243 особи (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 6 грудня. Покровитель — святий Миколай.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживали 22 іноземці з 5 країн, серед них 15 громадян країн Євросоюзу.

## Сусідні муніципалітети
- Кастель-ді-Тора
- Колледжове
- Лонгоне-Сабіно
- Марчетеллі
- Паганіко-Сабіно
- Поццалья-Сабіна
- Рокка-Сінібальда
- Варко-Сабіно

title: Аскреа

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Аскреа
 | місцева_назва = Ascrea
 | герб          = <!-- Ascrea-Stemma.png -->
 | регіон        = LAZ <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = RI <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 42
 | latm   = 11
 | lats   = 49
 | longd  = 12
 | longm  = 59
 | longs  = 51
 | висота = 757
 | населення     = 212
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 14,41
 | густота       = 15,2
 | поштові_індекси  = 02020
 | телефонний_код = 0765
 | код_ISTAT     = 057004
 | покровитель   = San Nicola
 | мер           = Dante D'Angeli
 | обраний       = 30/05/2006
 | www           =
}}

'''Аскреа''' ({{lang-it|Ascrea}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Лаціо]],  [[Рієті (провінція)|провінція Рієті]].

Аскреа розташована на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 55 км на північний схід від [[Рим]]а, 25 км на південний схід від [[Рієті]].

Населення — {{formatnum:243}} {{МНОЖИНА:243|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 6 грудня. Покровитель — [[святий Миколай]].

== Демографія ==
{{Демографія/Ascrea}}
{{Іноземці в Італії | назва=Аскреа | дата=1 січня 2023 року
 | всього=22 | країн=5 | Укр=0 | ЄС=15 | таблиця= | країна1=[[Румунія|Румунії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Кастель-ді-Тора]]
* [[Колледжове]]
* [[Лонгоне-Сабіно]]
* [[Марчетеллі]]
* [[Паганіко-Сабіно]]
* [[Поццалья-Сабіна]]
* [[Рокка-Сінібальда]]
* [[Варко-Сабіно]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Рієті]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Провінція Рієті}}
{{Italy-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Рієті]]

title: Аскреа · Ascrea

Країна: Італія

Регіон: Лаціо

Провінція: Рієті

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада


text:
# Македонська фондова біржа
Македонська фондова біржа (мак. Македонска Берза) — головна фондова біржа в Північній Македонії. Розташована в столиці країни — Скоп'є.

## Історія
Біржа була заснована в 1995 році. Перші торги відбулись в 1996 році.

## Фондові індекси
- MBI 10 — індекс акцій найбільш ліквідних акцій, включених в лістинг біржі
- MBID
- OMB — індекс облігацій

title: Македонська фондова біржа

wikitext:
{{Картка Біржа
| назва        = Македонська фондова біржа
Македонска Берза
| логотип      = Macedonian Stock Exchange Logo.png
| изображение2 =
| тип          = [[Фондова біржа]]
| знаходження  = [[Скоп'є]], {{MKD}}
| координаты   =
| заснована    = 1995
| прежние названия =
| владелец     =
| ключевые фигуры =
| листинг на бирже =
| валюта торгів = [[Македонський денар]]
| капитализация рынка акций =
| база листинга =
| объём торгов акциями =
| біржеві індекси = [[MBI 10]] — індекс [[Блакитні фішки|блакитних фішок]]
[[MBID]]
[[OMB]] — індекс облігацій
| сайт         = [http://www.mse.com.mk/ www.mse.com.mk]
}}

'''Македонська фондова біржа''' ({{lang-mk|Македонска Берза}}) — головна [[фондова біржа]] в [[Північна Македонія|Північній Македонії]]. Розташована в столиці країни — [[Скоп'є]].

== Історія ==
Біржа була заснована в 1995 році. Перші торги відбулись в 1996 році.<ref>{{Cite web |url=http://www.mse.com.mk/Page.aspx?ContentID=39 |title=Македонска берза АД Скопје |accessdate=26 березня 2017 |archive-date=22 липня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110722215000/http://www.mse.com.mk/Page.aspx?ContentID=39 }}</ref>
== Фондові індекси ==
* [[MBI 10]] — індекс акцій найбільш ліквідних акцій, включених в лістинг біржі
* [[MBID]]
* [[OMB]] — індекс облігацій

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
[http://www.mse.com.mk/ Офіційний сайт біржі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120430182055/http://mse.com.mk/ |date=30 квітня 2012 }}

{{macedonia-stub}}

[[Категорія:Фондові біржі]]
[[Категорія:Біржі за країною]]

title: Македонська фондова біржа · Македонска Берза

Тип: Фондова біржа

Розташування: Скоп'є, Північна Македонія

Валюта торгів: Македонський денар


text:
# ChemPlusChem
ChemPlusChem — науковий журнал, який видає Wiley-VCH від імені ChemPubSoc Europe. Журнал був заснований у 1929 році Емілем Воточеком і Ярославом Гейровським як Collection of Czechoslovak Chemical Communications. У 2012 році він змінив назву на ChemPlusChem і зараз публікує дванадцять номерів на рік. Публікуються роботи з усіх галузей хімії.
Імпакт-фактор у 2020 році становив 2,863. Згідно зі статистичними даними Web of Science, цей імпакт-фактор ставить журнал на 95 місце серед 178 журналів у категорії Мультидисциплінарна хімія.

title: ChemPlusChem

wikitext:
{{Журнал}}'''ChemPlusChem''' — [[науковий журнал]], який видає [[Wiley-VCH]] від імені ''ChemPubSoc Europe''. Журнал був заснований у 1929 році Емілем Воточеком і [[Ярослав Гейровський|Ярославом Гейровським]] як ''Collection of Czechoslovak Chemical Communications''. У 2012 році він змінив назву на ''ChemPlusChem'' і зараз публікує дванадцять номерів на рік. Публікуються роботи з усіх галузей хімії<ref name="Journal">[http://onlinelibrary.wiley.com/journal/10.1002/%28ISSN%292192-6506 Webseite der Zeitschrift]; abgerufen am 14. Januar 2015.</ref>.

[[Коефіцієнт впливовості|Імпакт-фактор]] у 2020 році становив 2,863. Згідно зі статистичними даними [[Web of Science]], цей імпакт-фактор ставить журнал на 95 місце серед 178 журналів у категорії ''Мультидисциплінарна хімія''<ref name="Impact">Journal Citation Reports 2020 des ''Web of Science''.</ref>.

== Примітки ==
<references />

== Посилання ==
[http://cccc.uochb.cas.cz/archive/ Цифровий архів Collection of Czechoslovak Chemical Communications 1929–2011]
[[Категорія:Друковані видання, засновані 1929]]
[[Категорія:Хімічні журнали]]

title: ChemPlusChem · англ. ChemPlusChem · кілька ChemPlusChem

Країна видання: Німеччина

Тематика: хімія

Мова: англійська і декілька мовd

Видавець: Wiley-VCH

ISSN: 2192-6506 (інтернет-публікація)


text:
# Емпієма плеври
Емпієма плеври (також піоторакс, гнійний плеврит; англ. pleural empyema) — обмежене або дифузне запалення плеври (паріетально-вісцеральної листків) (pleura visceralis і pleura parietalis) з накопиченням в грудній клітці випоту гнійного характеру, яке супроводжується загальною інтоксикацією, фіброзно-некротичними змінами плеври з переходом на легеневу паренхіму та розвитком дихальної недостатності.

## Етіологія
Емпієма плеври виникає внаслідок бактеріальних уражень легень і часто є ускладненням плевриту. У більшості випадків емпієма плеври є результатом бактеріальної пневмонії, коли відбувається проникнення бактерій з легеневої тканини на плевральну. Лобарна пневмонія, яка зустрічається тільки у 2-5 % випадків, та зазвичай включає плевральну реакцію у вигляді плевриту, найчастіше призводять до емпієми плеври. Відповідно поширеними збудниками є, пневмококи (Streptococcus pneumoniae), а також інші збудники пневмоній, такі як стафілококи та клебсіелли.
Крім того, емпієма плеври може бути ускладненнями легеневих абсцесів, перфорації стравоходу, торакотомії та наслідком гемотораксу, сепсису.

## Клінічні прояви
Клініка гострої емпієми плеври залежить від поширення процесу, реактивності організму та наявності ускладнень. Хворі в основному скаржаться на вологий кашель з харкотинням, біль у грудях, задишку, гарячку — 39 — 40 °С, нічну пітливість і втрату ваги. При пальпації міжреберних проміжків і підребер'я також може з'явитись болючість. Втягнення в гнійний процес легеневої тканини при гострій емпіємі плеври призводить до розплавлення її листків із виникненням бронхіальної або торакоплевральної нориці (прорив гнійника через грудну стінку).
Неадекватна санація емпіємної порожнини спричиняє виникнення хронічної емпієми плеври, і та плевро-генного цирозу легені. В умовах антибактеріальної терапії симптоми часто взагалі відсутні або лише незначно виражені, тому емпієма плеври спочатку може бути клінічно прихованою.

## Діагноз
При фізикальному обстеженні ослаблений дихальний звук під час аускультації та приглушений (гіпосонорний) звуку під час перкусії над емпіємою плеври є типовими, але неспецифічними ознаками. Для підтвердження діагнозу зазвичай вистачає звичайного рентгенологічного обстеження грудної порожнини. Емпієми плеври характеризуються явним зниженням прозорості на рентгенологічному знімку. Скупчення гною проявляється у вигляді «дзеркала» з достатньо чітким рівнем на рентгенограмі.
Рентгенологічно виявляють такі локалізації обмеженої емпієми плеври:
- апікальна;
- парамедіастинальна;
- пристінкова;
- міждольова;
- наддіафрагмальна.

Якщо результати нечіткі, можна зробити комп'ютерну томографію грудної клітки.
Для остаточного підтвердження діагнозу проводять точну плевральну пункцію з подальшою мікробіологічною діагностикою для визначення збудника. Якщо рідина стерильна, це означає, що виявити збудника неможливо, що наводить на підозру на туберкульоз.

## Лікування
Терапія полягає у дренуванні гнійного вмісту грудної порожнини та використання антибіотиків. Використовують також торакоскопію з взяттям біопсії, промиванням та цільовим накладанням дренажу. Старіші, хронічні емпієми плеври, утворюють так звані «плевральні шварти», в цьому випадку проводиться торакотомія з частковою плевректомією, та дренування плевральної порожнини.
Результатом лікування емпієми плеври є, як правило, плевродез, тобто спайковий процес між вісцеральною та паріетальною плеврою з втратою ковзної властивості між легенями та грудною стінкою.

title: Емпієма плеври

wikitext:
{{Без приміток|дата=9 лютого 2025}}{{Хвороба
 | назва          = Емпієма плеври
 | зображення     = Hydro pneumothorax.jpg
 | підпис         = [[Комп'ютерна томографія|КТ]]-зріз, що показує ознаки гідро-пневмотораксу внаслідок емпієми плеври. ''Стрілка A: газ, B: рідина''
 | DiseasesDB     = 4200
 | ICD10          = {{ICD10|J|86||j|85}}
 | MedlinePlus    = 000123
 | eMedicineSubj  = med
 | eMedicineTopic = 659
 | MeshID         = D016724
}}
'''Емпієма плеври''' (також '''піоторакс''', ''гнійний плеврит''; {{lang-en|pleural empyema}}) — обмежене або дифузне запалення [[Плевра|плеври]] (паріетально-вісцеральної листків) (''pleura visceralis'' і ''pleura parietalis'') з накопиченням в грудній клітці випоту [[Гній (медицина)|гнійного]] характеру, яке супроводжується загальною інтоксикацією, фіброзно-некротичними змінами плеври з переходом на легеневу паренхіму та розвитком [[Дихальна недостатність|дихальної недостатності]]''.''

== Етіологія ==
Емпієма плеври виникає внаслідок [[Бактерії|бактеріальних]] уражень легень і часто є ускладненням [[плеврит]]у''.'' У більшості випадків емпієма плеври є результатом бактеріальної [[Пневмонія|пневмонії]]'','' коли відбувається проникнення бактерій з легеневої тканини на плевральну. Лобарна пневмонія, яка зустрічається тільки у 2-5 % випадків, та зазвичай включає плевральну реакцію у вигляді плевриту, найчастіше призводять до емпієми плеври. Відповідно поширеними збудниками є, [[Streptococcus pneumoniae|пневмококи]] (''Streptococcus pneumoniae''), а також інші збудники пневмоній, такі як [[стафілокок]]и та [[клебсіелли]].

Крім того, емпієма плеври може бути ускладненнями [[Абсцес|легеневих абсцесів]], перфорації стравоходу, [[Торакотомія|торакотомії]] та наслідком [[гемоторакс]]у, [[сепсис]]у.

== Клінічні прояви ==
[[Файл:Radiology_2706_1407_empyema_progression_nevit.gif|міні|[[Рентгенографія]] грудної клітки, що демонструє прогресування емпієми плеври впродовж 2 тижнів]]
Клініка гострої емпієми плеври залежить від поширення процесу, реактивності організму та наявності ускладнень. Хворі в основному скаржаться на вологий кашель з харкотинням, [[Біль за грудиною|біль у грудях]], [[Задишка|задишку]], [[Гарячка|гарячку]] — 39 — 40 °С, нічну пітливість і [[Схуднення|втрату ваги]]. При пальпації міжреберних проміжків і підребер'я також може з'явитись болючість. Втягнення в гнійний процес легеневої тканини при гострій емпіємі плеври призводить до розплавлення її листків із виникненням бронхіальної або торакоплевральної [[Нориця (медицина)|нориці]] (прорив гнійника через грудну стінку).

Неадекватна санація емпіємної порожнини спричиняє виникнення ''хронічної емпієми плеври'', <!--''решітчастої леген'' — що це?-->і та ''плевро-генного цирозу легені''. В умовах [[Антибіотики|антибактеріальної терапії]] симптоми часто взагалі відсутні або лише незначно виражені, тому емпієма плеври спочатку може бути клінічно прихованою.

== Діагноз ==
[[Файл:Pleural_empyema.jpg|міні| [[Комп'ютерна томографія|КТ]]: Стрілки вказують на емпієму плеври ]]
При фізикальному обстеженні ослаблений дихальний звук під час [[Аускультація|аускультації]] та приглушений (гіпосонорний) звуку під час [[Перкусія|перкусії]] над емпіємою плеври є типовими, але неспецифічними ознаками. Для підтвердження діагнозу зазвичай вистачає звичайного рентгенологічного обстеження грудної порожнини. Емпієми плеври характеризуються явним зниженням прозорості на рентгенологічному знімку. Скупчення гною проявляється у вигляді «дзеркала» з достатньо чітким рівнем на рентгенограмі.

''Рентгенологічно виявляють такі локалізації обмеженої емпієми плеври'':
* апікальна;
* парамедіастинальна;
* пристінкова;
* міждольова;
* наддіафрагмальна.

Якщо результати нечіткі, можна зробити комп'ютерну томографію грудної клітки.

Для остаточного підтвердження діагнозу проводять точну [[Торакоцентез|плевральну пункцію]] з подальшою мікробіологічною діагностикою для визначення збудника. Якщо рідина стерильна, це означає, що виявити збудника неможливо, що наводить на підозру на [[туберкульоз]]<ref>Wolfgang Piper: ''Innere Medizin.'' [[Springer Science+Business Media|Springer]], 2012, ISBN 978-3-642-33107-7, S. 259.</ref>.

== Лікування ==
Терапія полягає у [[Дренування (медицина)|дренуванні]] гнійного вмісту грудної порожнини та використання антибіотиків. Використовують також [[Торакоскопія|торакоскопію]] з взяттям біопсії, промиванням та цільовим накладанням дренажу. Старіші, ''хронічні емпієми плеври,'' утворюють так звані «плевральні шварти», в цьому випадку проводиться [[торакотомія]] з частковою [[Плевректомія|плевректомією]], та [[дренування плевральної порожнини]].

Результатом лікування емпієми плеври є, як правило, [[плевродез]], тобто [[Спайка|спайковий]] процес між вісцеральною та паріетальною плеврою з втратою ковзної властивості між легенями та грудною стінкою.

== Див. також ==
* [[Торакоцентез]]
* [[Торакальна хірургія]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
* Бойко В. В. Гнойные заболевания лѐгких и плевры / В. В. Бойко, А. К. Флорикян ; под ред. В. В. Бойко и А. К. Флорикяна. — Харьков: Прапор, 2007. — 576 с. (С.?)
* Калабуха І. А. Відеоторакоскопічні операції в діагностиці та лікуванні захворювань органів грудної клітки / І. А. Калабуха, В. Є. Сафонов, Ю. С. Крамаренко // Український журнал малоінвазивної ендоскопічної хірургії. — 2004. — № 3. — С. 13–17
* Лінник М. І. Дігностика та комплексне лікування емпієм плеври: автореф. дис. на здобуття наук. ступеня канд. мед. наук: спец 14.01.03 «Хірургія» / М. І. Лінник. — К., 2004. — 18 с
* І.Д, Дужий; І.Я, Гресько; Ю.В, Шкатула; Ю.О, Міщенко (2015). Особливості своєчасної діагностики осумкованої емпієми плеври. ''Актуальні проблеми сучасної медицини: Вісник української медичної стоматологічної академії'' '''15''' (3-2 (51)). [[ISSN]] [[issn:2077-1096|2077-1096]]
* Bender, Matthew T.; Ferraris, Victor A.; Saha, Sibu P. (2015-01). Modern management of thoracic empyema. ''Southern Medical Journal'' '''108''' (1). с. 58–62. [[ISSN]] [[issn:1541-8243|1541-8243]]. [[PMID]] [https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/25580760 25580760] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160301170737/http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/25580760 |date=1 березня 2016 }}. [[doi]]: [http://dx.doi.org/10.14423%2FSMJ.0000000000000226 10.14423/SMJ.0000000000000226]

{{Захворювання дихальної системи}}
{{бібліоінформація}}
{{Портали|Медицина}}
[[Категорія:Пульмонологія]]
[[Категорія:Респіраторні захворювання]]
[[Категорія:Гнійні захворювання]]
[[Категорія:Торакальна хірургія]]

title: Емпієма плеври

Спеціальність: пульмонологія і торакальна хірургія

title: Класифікація та зовнішні ресурси


text:
# Вулиця Гоголя (Харків)
Ву́лиця Го́голя — вулиця у Київському районі Харкова. Починається від скверу на Театральному майдані і йде на північ до вулиці Скрипника. Довжина 0,330 км.

## Історія й назва
Виникнення вулиці відносять до другої половини XVIII століття. Тоді її називали Мало-Сумською, оскільки вона йшла паралельно Сумській вулиці. Є. А. Плотичер стверджує, що однією з назв була Шаповальська — можна припустити, що вулиця сформувалася раніше за загальноприйнятий час і до цього мала назву Шаповалова (на ній знаходився двір Семена Шаповала). Вулиця з такою назвою згадується в Росписі церковних парафій м. Харкова 1724 р., опублікованій в т. 1 роботи Д. І. Багалія та Д. П. Міллера «Історія міста Харкова за 250 років його існування».
На початку XIX століття назву змінили на Шерстобойну (1804), 28 вересня 1894 р. вулиця була перейменована в Кокошкінську (Кокошкін Сергій Олександрович (1796—1861) — харківський генерал-губернатор у 1847—1856 рр.), в 1909 — в Гоголівську (на честь класика російської літератури, етнічного українця Миколи Гоголя — у зв'язку зі сторіччям з дня його народження). У списку вулиць 1954 р. має назву вулиця Гоголя.
Наприкінці XVIII ст. на розі, на початку вулиці розташовувався острог. Однак місцеві мешканці скаржились на брязкання кайданів і крики в'язнів. Внаслідок цього міська влада в 1822 році арештантів перевела до нового острогу за Димитрівською церквою, а старий острог у 1827 році був знесений.
Трохи згодом на його місці була зведена лютеранська кірха, оскільки саме в цьому районі Харкова селились німецькі поселенці і неподалік було розташоване лютеранське кладовище. У 1913 році кірху розібрали й побудували нову, за проєктом петербурзького архітектора А. Ф. Гергардта. Ця будівля пережила Жовтневий переворот 1917 року, її життя навіть відродилося під час німецької окупації Харкова. Але у 1958 році було прийняте рішення знести кірху. Руйнівний вибух забрав життя трьох людей, а Харків втратив видатну споруду.

## Будинки
Попри те, що вулиця Гоголя коротка, на ній розташовані численні пам'ятки архітектури та історії, визначні будівлі міста:
- Буд. № 1 — прибутковий будинок, побудований у 1916 році за проєктом архітектора Борис Ісаковича Гершковича у стилі модерн[4]. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7045-Ха.
- Буд. № 2 — будинок пастора. Цей будинок побудовано у 1832—1836 роках для пастора та школи лютеранської кірхи[5]. Будинок побудовано у стилі класицизм, прикрашено фронтоном з чотирма пілястрами й простими наличниками[6]. Влітку 2020 року було розпочато під виглядом реставрації незаконну реконструкцію цієї пам'ятки архітектури[7]. Власник надбудував замість первісної покрівлі мансарду, що спотворило вигляд пам'ятки, а також змінив вигляд і форми всіх деталей. Харківський окружний адміністративний суд задовольнив позов прокуратури до забудовника про відновлення пам'ятки архітектури на вулиці Гоголя, 2[8][9]. Але рішення суду не було виконано, власник розпочав здавати в оренду мансардні приміщення під офіси[10]. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7046-Ха.
- Буд. № 3 — будівля, в якій на початку ХХ століття знаходилося Караїмське благодійне товариство. До його складу входили: С. В. Мангубі — голова правління, Я. А. Капон — секретар, О. І. Кальфа — скарбничий, члени правління: Ф. С. Мангубі, С. Д. Ілік, Ю. А. Прік, М. І. Авах, Я. Д. Ілік, С. Ї. Кокей[11].
- Буд. № 4 — собор Успіння Пресвятої Діви Марії. У 1887—1891 роках міський інженер польського походження Болеслав Георгійович Михаловський побудував цей католицький костел[6], відмовившись від плати за нагляд над будівельними роботами. За часів радянської влади будівлю передали польському клубу робітників, потім у соборі розмістили базу кінопрокату. Лише після відновлення незалежности України в 1991 році костел повернули вірянам Римо-католицької церкви. Нині на території костелу також побудована резиденція Харківсько-Запорозького єпископа. Будівля костелу є пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення № 7047-Ха.
- Буд. № 5, 7 — колишній особняк і 3-я чоловіча гімназія. Побудовані у 1864 р. у «цегляному стилі» з використанням мотивів середньовічного зодчества[6]. В середині XIX століття земельну ділянку за цією адресою придбала Олександра Гаврилівна Харіна, дружина надвірного радника. В другій половині 1860-х років вона розпочала масштабні будівельні роботи, якими керував архітектор І. П. Гінш, данець за походженням[12]. Зведені будівлі Харіна здала в оренду 3-й чоловічій гімназії[13]. В цій гімназії викладав історію Дмитро Яворницький, а одним з відомих учнів був харківський архітектор В. Х. Нємкін. За радянських часів тут розміщувалась 29-а школа, а з 1972 року — філологічний факультет Харківського університету. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7048-Ха.
- Буд. № 6/8 — готель «Чичиков», назва якого відсилає нас до Павла Івановича Чичикова, головного героя гоголівського роману «Мертві душі». Готель побудований у 2006 році за проєктом архітектора В. А. Зайденберга[14]. Впритул до готелю розташований задній фасад сценічної частини театру імені Григорія Федоровича Квітки-Основ'яненка. Він стоїть на місці колишнього Саду Друкарів.
- Буд. № 9-б — колишній особняк М. К. Уткіна. Побудований у стилі модерн за проєктом архітектора М. А. Бабкіна у 1908 році[15]. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7049-Ха.
- Буд. № 10 — новобудова, колишня філія «Укрсоцбанку».
- Буд. № 11 — колишній прибутковий будинок Уткіна, побудований у 1913 році за проєктом архітектора Бориса Миколайовича Корнієнка[16]. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7050-Ха
- Буд. № 13 — колишній прибутковий будинок М. С. Делла-Вос. Архітектор А. Томсон, 1875 рік. Нині житловий будинок, на 1-му поверсі відділення Укрпошти № 57.

## Цікаві факти
По парній стороні вулиці у 1870-х роках стояв будинок Йосипа Семеновича Сицянка, приват-доцента Харківського університету, який належав до харківської групи «Народна воля». У його домі зустрічались народовольці, серед них Андрій Желябов, Софія Перовська, які готували замах на Олександра II, російського імператора.
По парній стороні вулиці харківські вуличні художники прикрасили довгу цегляну стіну графіті з зображеннями М. Гоголя, невідомих персонажів, і дещо абстрактними написами, на кшталт «Ваше эскуство нэ горыть но змывается!».

## Галерея
- Будинок № 1
- Будинок № 2, 2009 рік
- Будинок № 2, 2020 рік
- Будинок № 3, 2018 рік
- Комплекс собору Успіння Пресвятої Діви Марії
- Собор Успіння Пресвятої Діви Марії. Інтер'єр
- Будинок № 7. Колишня 3-я чоловіча гімназія
- Будинок № 9-б
- Будинок № 11
- Будинок № 13

title: Вулиця Гоголя (Харків)

wikitext:
{{Otherstreets|Вулиця Гоголя}}
{{Вулиця України
 | назва                 = Вулиця Гоголя
 | населений пункт       = [[Харків]]
 | місцевість            = [[Історичний центр Харкова|Центр]]
 | район                 = [[Київський район (Харків)|Київський]]
 | на карті              =
 | фото                  = Gogolia str Kharkiv.jpg
 | розмір_фото           =
 | підпис                = Початок вулиці Гоголя
 | назва на честь        = [[Гоголь Микола Васильович|М. В. Гоголя]]
 | колишні назви         = Мало-Сумська, Шерстобойна, Шаповальська, Кокошкінська, Гоголівська
 | протяжність           = 330 м
 | координати п          = {{Coord|49|59|42|N|36|14|03|E|scale:6000}}
 | координати к          = {{Coord|49|59|53|N|36|14|07|E|scale:6000}}
 | покриття              = асфальт
 | рух                   = двосторонній
 | індекс                = 61057
 | метро                 = [[Історичний музей (станція метро)|«Історичний музей»]] (300 м)<br/>[[Архітектора Бекетова (станція метро)|«Архітектора Бекетова»]] (420 м)
 | будівлі               = від № 1 до № 13
 | архітектурні пам'ятки = № 1, 2, 4, 7, 9-б, 11
 | храми                 = [[Собор Успіння Пресвятої Діви Марії (Харків)|Собор Успіння Пресвятої Діви Марії]]
 | пошта                 = [[Укрпошта]], відділення № 57
 | вікісховище           =
|mapframe_широта=49.996471|mapframe_довгота=36.234970|mapframe_масштаб=15|mapframe_лінія=[ 36.23408, 49.99491 ],
[ 36.23541, 49.997941 ]}}

'''Ву́лиця Го́голя''' — вулиця у [[Київський район (Харків)|Київському]] районі [[Харків|Харкова]]. Починається від скверу на [[Театральний майдан (Харків)|Театральному майдані]] і йде на північ до [[Вулиця Скрипника (Харків)|вулиці Скрипника]]. Довжина 0,330 км{{sfn|ref=Харьков: справочник по названиям|2011|с=72}}.

== Історія й назва ==
[[Файл:Kharkiv kirsh, the first construction.jpg|ліворуч|міні|[[Кірха Святого Вознесіння (Харків)|Лютеранська кірха]] і початок вулиці Гоголя. [[Гравюра]] 1829—1930 років. На задньому плані будується [[Будинок пастора (Харків)|будинок пастора]]]]
Виникнення вулиці відносять до другої половини XVIII століття. Тоді її називали Мало-Сумською, оскільки вона йшла паралельно [[Сумська вулиця (Харків)|Сумській вулиці]]. Є. А. Плотичер стверджує, що однією з назв була Шаповальська — можна припустити, що вулиця сформувалася раніше за загальноприйнятий час і до цього мала назву Шаповалова (на ній знаходився двір Семена Шаповала). Вулиця з такою назвою згадується в Росписі церковних парафій м. Харкова 1724 р., опублікованій в т. 1 роботи [[Багалій Дмитро Іванович|Д. І. Багалія]] та [[Міллер Дмитро Петрович|Д. П. Міллера]] «Історія міста Харкова за 250 років його існування».
На початку XIX століття назву змінили на Шерстобойну (1804), 28 вересня 1894 р. вулиця була перейменована в Кокошкінську (Кокошкін Сергій Олександрович (1796—1861) — харківський генерал-губернатор у 1847—1856 рр.), в 1909 — в Гоголівську (на честь класика [[Російська література|російської літератури]], етнічного [[Українці|українця]] [[Гоголь Микола Васильович|Миколи Гоголя]] — у зв'язку зі сторіччям з дня його народження). У списку вулиць 1954 р. має назву вулиця Гоголя.{{sfn|ref=Харьков: справочник по названиям|2011|с=72}}

Наприкінці XVIII ст. на розі, на початку вулиці розташовувався острог. Однак місцеві мешканці скаржились на брязкання кайданів і крики в'язнів. Внаслідок цього міська влада в 1822 році арештантів перевела до [[Харківський тюремний замок|нового острогу]] за [[Дмитрівська церква (Харків)|Димитрівською церквою]], а старий острог у 1827 році був знесений.

Трохи згодом на його місці була зведена [[Кірха Святого Вознесіння (Харків)|лютеранська кірха]], оскільки саме в цьому районі Харкова селились [[Українські німці|німецькі поселенці]] і неподалік було розташоване лютеранське кладовище. У 1913 році кірху розібрали й побудували нову, за проєктом петербурзького архітектора А. Ф. Гергардта. Ця будівля пережила [[Жовтневий переворот|Жовтневий переворот 1917 року]], її життя навіть відродилося під час [[Німецька окупація Харкова|німецької окупації Харкова]]. Але у 1958 році було прийняте рішення знести кірху. Руйнівний вибух забрав життя трьох людей, а Харків втратив видатну споруду.<ref>{{Cite web|url=http://kharkov.comments.ua/article/2012/05/19/003031.html|title=''Евгений Боровик.'' Прогулки по Харькову: улица цареубийц|accessdate=9 лютого 2016|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120520163102/http://kharkov.comments.ua/article/2012/05/19/003031.html|archivedate=20 травня 2012|deadurl=yes}}</ref>

== Будинки ==
Попри те, що вулиця Гоголя коротка, на ній розташовані численні [[Пам'ятки архітектури Харкова|пам'ятки архітектури]] та історії, визначні будівлі міста<ref>Наказ Міністерства культури та інформаційної політики України від 4 червня 2020 року № 1883 [https://wlm.org.ua/docs/mku/2020/1883.pdf «Про занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України»]</ref>:
* '''Буд. № 1''' — прибутковий будинок, побудований у 1916 році за проєктом архітектора [[Гершкович Борис Ісакович|Борис Ісаковича Гершковича]] у стилі [[Архітектура модерну|модерн]]<ref>{{Cite web|url=http://www.alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_008.html#gershkovich |title=''Володимир Тимофієнко. '' Зодчі України кінця XVIII — початку XX століть. Гершкович Борис Ісакович|accessdate=10 лютого 2016 |archive-date=14 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210714072459/http://alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_008.html#gershkovich}}</ref>. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7045-Ха.
* '''Буд. № 2''' — [[Будинок пастора (Харків)|будинок пастора]]. Цей будинок побудовано у 1832—1836 роках для пастора та школи [[Кірха Святого Вознесіння (Харків)|лютеранської кірхи]]<ref>{{Cite web |url=https://www.otkudarodom.ua/ru/vulicya-gogolya-no-2-budinok-pastora-ta-voznesenstka-zhinocha-gimnaziya |title=Вулиця Гоголя № 2, будинок пастора та Вознесенстка жіноча гімназія |date=2018-03-28 |website=Откуда Родом |language=ru |access-date=2025-04-28}}</ref>. Будинок побудовано у стилі [[класицизм]], прикрашено фронтоном з чотирма пілястрами й простими наличниками{{sfn|Харьков: Архитектура, памятники, новостройки|1985|с=48}}. Влітку 2020 року було розпочато під виглядом [[Реставрація (мистецтво)|реставрації]] незаконну [[Реконструкція (архітектура)|реконструкцію]] цієї пам'ятки архітектури<ref>{{cite web |url=https://2day.kh.ua/ua/news/arkhitekturna-katastrofa-po-kharkivski-scho-bude-z-budivleyu-na-gogolya-2 |назва=Архітектурна катастрофа по-харківськи: що буде з будівлею на Гоголя, 2  |автор= |дата=5 серпня 2020 |вебсайт= |видавець= |url-архіву=https://web.archive.org/web/20210511183906/https://2day.kh.ua/ua/news/arkhitekturna-katastrofa-po-kharkivski-scho-bude-z-budivleyu-na-gogolya-2 |дата-архіву=11 травня 2021 |мертвий-url= |дата-доступу=11 травня 2021}}</ref>. Власник надбудував замість первісної покрівлі [[Мансарда|мансарду]], що спотворило вигляд пам'ятки, а також змінив вигляд і форми всіх деталей. Харківський окружний адміністративний суд задовольнив позов прокуратури до забудовника про відновлення пам'ятки архітектури на вулиці Гоголя, 2<ref>{{cite web |url=https://2day.kh.ua/ua/news/sud-zobovyazav-vidnoviti-pamyatnik-arkhitekturi-v-centri-kharkova |назва=Суд зобов'язав відновити пам'ятник архітектури в центрі Харкова |автор= |дата=24 грудня 2020  |вебсайт= |видавець= |url-архіву=https://web.archive.org/web/20210511185145/https://2day.kh.ua/ua/news/sud-zobovyazav-vidnoviti-pamyatnik-arkhitekturi-v-centri-kharkova |дата-архіву=11 травня 2021 |мертвий-url= |дата-доступу=11 травня 2021}}</ref><ref>{{Cite web|title=Двоповерховий особняк на вулиці Гоголя вирішено відновити (фото)|url=https://times.kharkiv.ua/uk/2020/12/24/dvopoverhovij-osobnyak-na-vulitsi-gogolya-virisheno-vidnoviti/|website=Харків Times|date=2020-12-24|accessdate=2021-12-27|language=uk|archive-date=27 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211227191744/https://times.kharkiv.ua/uk/2020/12/24/dvopoverhovij-osobnyak-na-vulitsi-gogolya-virisheno-vidnoviti/}}</ref>. Але рішення суду не було виконано, власник розпочав здавати в оренду мансардні приміщення під офіси<ref>{{cite web|url=https://2day.kh.ua/ua/news/pamyatka-arkhitekturi-v-orendu-nezakonne-gorische-v-starovinnomu-osobnyaku-stalo-ofisom|назва=Пам'ятка архітектури в оренду: незаконне горище в старовинному особняку стало офісом|автор=''Олена Павленко''|дата=18 лютого 2021|вебсайт=|видавець=|url-архіву=https://web.archive.org/web/20210511185909/https://2day.kh.ua/ua/news/pamyatka-arkhitekturi-v-orendu-nezakonne-gorische-v-starovinnomu-osobnyaku-stalo-ofisom|дата-архіву=11 травня 2021|мертвий-url=|дата-доступу=11 травня 2021}}</ref>. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7046-Ха.
* '''Буд. № 3''' — будівля, в якій на початку ХХ століття знаходилося [[Караїми|Караїмське]] благодійне товариство. До його складу входили: С. В. Мангубі — голова правління, Я. А. Капон — секретар, О. І. Кальфа — скарбничий, члени правління: Ф. С. Мангубі, С. Д. Ілік, Ю. А. Прік, М. І. Авах, Я. Д. Ілік, С. Ї. Кокей<ref>{{Cite web |url=http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/168931/35-Akymova.pdf |title=Караїми в Харкові |last=Акимова |first=Н. |year=2001 |website=http://dspace.nbuv.gov.ua/ |agency=Наукова електронна бібліотека періодичних видань НАН України |publisher=Національні меншини в регіональних дослідженнях |pages=117-118 |language=uk-ua |format=PDF}}</ref>.
* '''Буд. № 4''' — [[Собор Успіння Пресвятої Діви Марії (Харків)|собор Успіння Пресвятої Діви Марії]]. У 1887—1891 роках міський інженер польського походження [[Михаловський Болеслав Георгійович|Болеслав Георгійович Михаловський]] побудував цей [[Католицька церква|католицький]] костел{{sfn|Харьков: Архитектура, памятники, новостройки|1985|с=48}}, відмовившись від плати за нагляд над будівельними роботами. За часів радянської влади будівлю передали польському клубу робітників, потім у соборі розмістили базу кінопрокату. Лише після [[Відновлення державної незалежності України (1990—1991)|відновлення незалежности України]] в 1991 році костел повернули вірянам [[Римо-католицька церква|Римо-католицької церкви]]. Нині на території костелу також побудована резиденція [[Харківсько-Запорізька дієцезія|Харківсько-Запорозького єпископа]]. Будівля костелу є пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення № 7047-Ха.
* '''Буд. № 5, 7''' — колишній особняк і 3-я чоловіча гімназія. Побудовані у 1864 р. у [[Цегляний стиль|«цегляному стилі»]] з використанням мотивів середньовічного зодчества{{sfn|Харьков: Архитектура, памятники, новостройки|1985|с=48}}. В середині XIX століття земельну ділянку за цією адресою придбала Олександра Гаврилівна Харіна, дружина надвірного радника. В другій половині 1860-х років вона розпочала масштабні будівельні роботи, якими керував архітектор І. П. Гінш, [[Данці|данець]] за походженням<ref>{{Cite web |url=http://www.alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_008.html#ginsh |title=''Володимир Тимофієнко.'' Зодчі України кінця XVIII — початку XX століть. Гінш Іван-Емілій-Отто П. |accessdate=10 лютого 2016 |archive-date=14 липня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210714072459/http://alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_008.html#ginsh }}</ref>. Зведені будівлі Харіна здала в оренду 3-й чоловічій гімназії<ref>{{cite web |url=https://2day.kh.ua/news/progulki-po-kharkovu-domovladeniya-aleksandry-kharinoy-po-ulice-gogolya |назва=Прогулки по Харькову: домовладения Александры Хариной по улице Гоголя |автор= |дата=17 грудня 2017 |вебсайт= |видавець= |url-архіву=https://web.archive.org/web/20210511180513/https://2day.kh.ua/news/progulki-po-kharkovu-domovladeniya-aleksandry-kharinoy-po-ulice-gogolya |дата-архіву=11 травня 2021 |мертвий-url= |дата-доступу=11 травня 2021}}</ref>. В цій гімназії викладав історію [[Яворницький Дмитро Іванович|Дмитро Яворницький]], а одним з відомих учнів був харківський архітектор [[Нємкін Володимир Християнович|В. Х. Нємкін]]. За радянських часів тут розміщувалась 29-а школа, а з 1972 року — філологічний факультет Харківського університету. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7048-Ха.
* '''Буд. № 6/8''' — готель «Чичиков», назва якого відсилає нас до Павла Івановича Чичикова, головного героя гоголівського роману «[[Мертві душі]]». Готель побудований у 2006 році за проєктом архітектора В. А. Зайденберга<ref>{{Cite web |url=http://www.kharkov.ua/culture/5.html |title=Архитектура и архитекторы современного Харькова |accessdate=10 лютого 2016 |archive-date=7 липня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110707160922/http://www.kharkov.ua/culture/5.html }}</ref>. Впритул до готелю розташований задній фасад сценічної частини [[Харківський академічний драматичний театр|театру імені Григорія Федоровича Квітки-Основ'яненка]]. Він стоїть на місці колишнього Саду Друкарів.
* '''Буд. № 9-б''' — колишній особняк М. К. Уткіна. Побудований у стилі модерн за проєктом архітектора М. А. Бабкіна у 1908 році<ref>{{Cite web |url=http://www.alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_004.html#babkin |title=''Володимир Тимофієнко.'' Зодчі України кінця XVIII — початку XX століть. Бабкін М. А. |accessdate=10 лютого 2016 |archive-date=5 грудня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20131205105704/http://www.alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_004.html#babkin }}</ref>. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7049-Ха.
* '''Буд. № 10''' — новобудова, колишня філія [[Укрсоцбанк|«Укрсоцбанку»]].
* '''Буд. № 11''' — колишній прибутковий будинок Уткіна, побудований у 1913 році за проєктом архітектора [[Корнієнко Борис Миколайович|Бориса Миколайовича Корнієнка]]<ref>{{Cite web |url=http://www.alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_019.html#kornienko |title=''Володимир Тимофієнко.'' Зодчі України кінця XVIII — початку XX століть. Корнієнко Борис Миколайович |accessdate=13 травня 2021 |archive-date=21 лютого 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170221025119/http://www.alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_019.html#kornienko }}</ref>. Пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення № 7050-Ха
* '''Буд. № 13''' — колишній прибутковий будинок М. С. Делла-Вос. Архітектор А. Томсон, 1875 рік. Нині житловий будинок, на 1-му поверсі відділення [[Укрпошта|Укрпошти]] № 57.

== Цікаві факти ==
По парній стороні вулиці у 1870-х роках стояв будинок [[Сицянко Йосип Семенович|Йосипа Семеновича Сицянка]], приват-доцента Харківського університету, який належав до харківської групи «[[Народна воля]]». У його домі зустрічались народовольці, серед них [[Желябов Андрій Іванович|Андрій Желябов]], [[Перовська Софія Львівна|Софія Перовська]], які готували замах на [[Олександр II (російський імператор)|Олександра II]], російського імператора.

По парній стороні вулиці харківські вуличні художники прикрасили довгу цегляну стіну [[графіті]] з зображеннями М. Гоголя, невідомих персонажів, і дещо абстрактними написами, на кшталт «Ваше эскуство нэ горыть но змывается!»<ref>{{Cite web |url=http://lifekharkov.com/ulica-gogolya/ |title=Самая компактная улица Харькова |accessdate=11 лютого 2016 |archive-date=11 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160311160110/http://lifekharkov.com/ulica-gogolya/ }}</ref>.

== Галерея ==
<gallery mode="packed" heights="160">
Kharkiv Gogola 1 SAM 9882 63-101-2038.JPG|Будинок № 1
Житловий будинок 1818 р., вул. Гоголя,2, м.Харків.JPG|[[Будинок пастора (Харків)|Будинок № 2]], 2009 рік
Hoholia St., 2 (Kharkiv) - 04.jpg|Будинок № 2, 2020 рік
P1510078 вул. Гоголя, 3.jpg|Будинок № 3, 2018 рік
Собор (Костел) Успіння Пресвятої Діви Марії (місто Харків).jpg|Комплекс [[Собор Успіння Пресвятої Діви Марії (Харків)|собору Успіння Пресвятої Діви Марії]]
Интерьер Католического собора.jpg|Собор Успіння Пресвятої Діви Марії. Інтер'єр
Україна, Харків, вул. Гоголя, 7 фото 12.JPG|Будинок № 7. Колишня 3-я чоловіча гімназія
Україна, Харків, вул. Гоголя, 9-б фото 1.JPG|Будинок № 9-б
Житловий будинок на вул. Гоголя, 11.JPG|Будинок № 11
Україна, Харків, вул.Гоголя, 13 фото 6.JPG|Будинок № 13
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://ar.kh.ua/ Єдиний адресний реєстр міста Харкова] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201027005121/https://ar.kh.ua/ |date=27 жовтня 2020 }}
* {{cite web |url=https://www.goldenpages.ua/history/raion-ulitcy-gogolia/ |назва=История улиц и площадей Харькова. Район улицы Гоголя |автор=''Е. А. Плотичер'' |дата= |вебсайт= |видавець= |url-архіву=https://web.archive.org/web/20210510182443/https://www.goldenpages.ua/history/raion-ulitcy-gogolia/ |дата-архіву=10 травня 2021 |мертвий-url= |дата-доступу=10 травня 2021}}
* {{книга|автор=Дьяченко Н. Т. |частина=Улица Гоголя |посилання частина= |назва=Улицы и площади Харькова. Очерк |оригінал= |посилання=http://dalizovut.narod.ru/ulizy/ul35.htm |відповідальний= |видання=Издание 4-е, исправленное и дополненное |місце=Харьков |видавництво=Прапор |рік=1977 |том= |сторінки=144-145 |сторінок=272 |серія= |isbn= |тираж=50000 |ref=Дьяченко}}{{ref-ru}}
* {{книга|автор = Лейбфрейд А. Ю., Реусов В. А., Тиц А.А.|частина =|посилання частина =|заголовок = Харьков: Архитектура, памятники, новостройки. Путеводитель|оригінал =|посилання =|відповідальний =|видання =|місце = Харьков|видавництво = Прапор|рік = 1985|том =|сторінки =|сторінок = 151|серія =|isbn =|тираж = 10000|ref = Харьков: Архитектура, памятники, новостройки}}
* [https://web.archive.org/web/20160401061935/http://the-past.in.ua/?p=384 Улица Гоголя. Страницы краеведческого альбома]
* {{cite web|url=https://domofoto.ru/list.php?uid=955|назва=Домофото. Список зданий, Харьков, улица Гоголя|автор=|дата=|вебсайт=|видавець=|url-архіву=https://web.archive.org/web/20210510183248/https://domofoto.ru/list.php?uid=955|дата-архіву=10 травня 2021|мертвий-url=|дата-доступу=10 травня 2021}}
* {{книга|автор=Дмитриева Е.Н., Дьякова Е.В., Харченко Н.М; под общ. ред. Куделко С.М.|частина= |посилання частина= |заголовок=Харьков: справочник по названиям: 7000 улиц, площадей, скверов, районов...|оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання= |місце=Харьков|видавництво=«Издательство САГА»|рік=2011|том= |сторінки=72|сторінок=432|серія= |isbn=978-617-575-024-7|тираж=500|ref=Харьков: справочник по названиям}}

{{Визначні місця Харкова}}
{{Вулиці Харкова:Нагірний район}}
{{ВП-портали|Географія України|Харків|Україна|Харківщина|Історія|Географія|Туризм}}
{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Гоголя вулиця}}
[[Категорія:Вулиці Київського району Харкова]]
[[Категорія:Вулиці Харкова, названі на честь людей]]
[[Категорія:Вулиці Миколи Гоголя|Харків]]

title: Вулиця Гоголя · Харків

Місцевість: Центр

Район: Київський

Назва на честь: М. В. Гоголя

title: Колишні назви

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Найближчі станції метро: «Історичний музей» (300 м) · «Архітектора Бекетова» (420 м)

Рух: двосторонній

Покриття: асфальт

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Будівлі: від № 1 до № 13

Храми: Собор Успіння Пресвятої Діви Марії

Поштові відділення: Укрпошта, відділення № 57

title: Зовнішні посилання


text:
# Ліга Каріока
Ліга Каріока (порт.-браз. Campeonato Carioca de Futebol — Campeonato Estadual do Rio de Janeiro) — чемпіонат штату Ріо-де-Жанейро (Бразилія) з футболу. Ліга Каріока проводиться під егідою Федерації футболу штату Ріо-де-Жанейро (ФФШРЖ) (порт.-браз. Federação de Futebol do Estado do Rio de Janeiro). Членами ліги є 108 клубів, які виступають в дивізіонах з 1-го по 3-й рівні.
До 1960 року Ліга Каріока відносилась до Федерального округу Бразилії, оскільки Ріо-де-Жанейро був столицею країни. Зараз першість Федерального округу проводиться у сучасному Федеральному окрузі з центром в місті Бразиліа — Ліга Бразільєнсе. В 1960—1975 роках Ліга Каріока відносилась до штату Гуанабара, потім цей штат об'єднався зі штатом Ріо-де-Жанейро.
Ліга Каріока поступається по силі в Бразилії згідно з рейтингом КБФ тільки Лізі Пауліста. Протягом всієї історії в Лізі виділилися 4 яскраво-виражених клубу-лідера: «Флуміненсе», «Фламенго», «Васко да Гама» і «Ботафого».
Дві найгірші команди за підсумками сезону вилітають у Другій дивізіон. Як і інші чемпіонати штатів, Ліга Каріока практично не пов'язана з системою футбольних ліг Бразилії. У Лізі Каріока беруть участь всі найсильніші клуби штату незалежно від того, в якій Серії вона бере участь у Бразилії. Єдиний зв'язок з лігами країни полягає в тому, що дві кращі команди штату з числа задіяних в загальнобразильских турнірах, отримають путівку в Серію D чемпіонату Бразилії, а також в Кубок Бразилії.

## Значення слова Каріока
Слово «Каріока» означає приналежність до штату та міста Ріо-де-Жанейро. Цим словом в Бразилії позначають все, що вироблено в цьому штаті (прикметник), а також людей — вихідців з цього штату (іменник). Один з яскравих прикладів — футболіст Рафаел Каріока.

## Чемпіони
- 1906 — Флуміненсе
- 1907 — Флуміненсе;
Ботафого[b]
- 1908 — Флуміненсе
- 1909 — Флуміненсе
- 1910 — Ботафого
- 1911 — Флуміненсе
- 1912 — Пайсанду
- 1912[c] — Ботафого
- 1913 — Америка РЖ
- 1914 — Фламенго
- 1915 — Фламенго
- 1916 — Америка РЖ
- 1917 — Флуміненсе
- 1918 — Флуміненсе
- 1919 — Флуміненсе
- 1920 — Фламенго
- 1921 — Фламенго
- 1922 — Америка РЖ
- 1923 — Васко да Гама
- 1924[d] — Флуміненсе
- 1924 — Васко да Гама
- 1925 — Фламенго
- 1926 — Сан-Кристован
- 1927 — Фламенго
- 1928 — Америка РЖ
- 1929 — Васко да Гама
- 1930 — Ботафого
- 1931 — Америка РЖ
- 1932 — Ботафого
- 1933[d] — Ботафого
- 1933[e] — Бангу
- 1934[e] — Васко да Гама
- 1934[d] — Ботафого
- 1935 — Ботафого
- 1935[e] — Америка РЖ
- 1936 — Васко да Гама
- 1936[e] — Флуміненсе
- 1937 — Флуміненсе
- 1938 — Флуміненсе
- 1939 — Фламенго
- 1940 — Флуміненсе
- 1941 — Флуміненсе
- 1942 — Фламенго
- 1943 — Фламенго
- 1944 — Фламенго
- 1945 — Васко да Гама
- 1946 — Флуміненсе
- 1947 — Васко да Гама
- 1948 — Ботафого
- 1949 — Васко да Гама
- 1950 — Васко да Гама
- 1951 — Флуміненсе
- 1952 — Васко да Гама
- 1953 — Фламенго
- 1954 — Фламенго
- 1955 — Фламенго
- 1956 — Васко да Гама
- 1957 — Ботафого
- 1958 — Васко да Гама
- 1959 — Флуміненсе
- 1960 — Америка РЖ
- 1961 — Ботафого
- 1962 — Ботафого
- 1963 — Фламенго
- 1964 — Флуміненсе
- 1965 — Фламенго
- 1966 — Бангу
- 1967 — Ботафого
- 1968 — Ботафого
- 1969 — Флуміненсе
- 1970 — Васко да Гама
- 1971 — Флуміненсе
- 1972 — Фламенго
- 1973 — Флуміненсе
- 1974 — Фламенго
- 1975 — Флуміненсе
- 1976 — Флуміненсе
- 1977 — Васко да Гама
- 1978 — Фламенго
- 1979 — Фламенго
- 1979 Extra — Фламенго
- 1980 — Флуміненсе
- 1981 — Фламенго
- 1982 — Васко да Гама
- 1983 — Флуміненсе
- 1984 — Флуміненсе
- 1985 — Флуміненсе
- 1986 — Фламенго
- 1987 — Васко да Гама
- 1988 — Васко да Гама
- 1989 — Ботафого
- 1990 — Ботафого
- 1991 — Фламенго
- 1992 — Васко да Гама
- 1993 — Васко да Гама
- 1994 — Васко да Гама
- 1995 — Флуміненсе
- 1996 — Фламенго
- 1997 — Ботафого
- 1998 — Васко да Гама
- 1999 — Фламенго
- 2000 — Фламенго
- 2001 — Фламенго
- 2002 — Флуміненсе
- 2003 — Васко да Гама
- 2004 — Фламенго
- 2005 — Флуміненсе
- 2006 — Ботафого
- 2007 — Фламенго
- 2008 — Фламенго
- 2009 — Фламенго
- 2010 — Ботафого
- 2011 — Фламенго
- 2012 — Флуміненсе
- 2013 — Ботафого
- 2014 — Фламенго
- 2015 — Васко да Гама
- 2016 — Васко да Гама
- 2017 — Фламенго
- 2018 — Ботафого
- 2019 — Фламенго
- 2020 — Фламенго
- 2021 — Фламенго
- 2022 — Флуміненсе
- 2023 — Флуміненсе
- 2024 — Фламенго

## Досягнення клубів
- Фламенгу — 38
- Флуміненсе — 33
- Васко да Гама — 24
- Ботафого — 21
- Америка — 7
- Бангу — 2
- Сан-Крістован — 1
- Пайсанду — 1 (футбольний клуб не існує, залишилася лише атлетична секція)

title: Ліга Каріока

wikitext:
{{Футбольний турнір
| Назва                 = Ліга Каріока
Campeonato Carioca
| Зображення            =
| Засновано             = 1906
| Реорганізовано        =
| Скасовано             =
| Регіон                =
| Конфедерація          =  ФФШРЖ {{efn |Федерація футболу штату Ріо-де-Жанейро ({{lang-pt-br|Federação de Futebol do Estado do Rio de Janeiro (FERJ)}}).}}
| Кількість команд      = 16
| Рівень в ієрархії     = 1
| Підвищення в класі    =
| Пониження в класі     =
| Внутрішній кубок      =
| Міжнародні турніри    =
| Поточний чемпіон      = [[Фламенгу|«Фламенго»]]
| Найбільше перемог     = [[Фламенгу|«Фламенго»]] (38 титулів)
| Сайт                  =
| Поточний              = 2025
}}
'''Ліга Каріока''' ({{lang-pt-br|Campeonato Carioca de Futebol — Campeonato Estadual do Rio de Janeiro}}) — чемпіонат [[Ріо-де-Жанейро (штат)|штату Ріо-де-Жанейро]] ([[Бразилія]]) з [[Футбол|футболу]]. Ліга Каріока проводиться під егідою '''Федерації футболу штату Ріо-де-Жанейро''' (ФФШРЖ) ({{lang-pt-br|Federação de Futebol do Estado do Rio de Janeiro}}). Членами ліги є 108 клубів, які виступають в дивізіонах з 1-го по 3-й рівні.

До 1960 року Ліга Каріока відносилась до [[Федеральний округ у Бразилії|Федерального округу Бразилії]], оскільки [[Ріо-де-Жанейро]] був столицею країни. Зараз першість Федерального округу проводиться у сучасному Федеральному окрузі з центром в місті [[Бразиліа]] — [[Ліга Бразільєнсе]]. В 1960—1975 роках Ліга Каріока відносилась до штату [[Гуанабара (бухта)|Гуанабара]], потім цей штат об'єднався зі штатом [[Ріо-де-Жанейро (штат)|Ріо-де-Жанейро]].

Ліга Каріока поступається по силі в Бразилії згідно з рейтингом [[Бразильська конфедерація футболу|КБФ]] тільки [[Ліга Пауліста|Лізі Пауліста]]. Протягом всієї історії в Лізі виділилися 4 яскраво-виражених клубу-лідера: «[[Флуміненсе]]», «[[Фламенгу|Фламенго]]», [[Васко да Гама (футбольний клуб)|«Васко да Гама»]] і «[[Ботафогу (футбольний клуб)|Ботафого]]».

Дві найгірші команди за підсумками сезону вилітають у Другій дивізіон. Як і інші чемпіонати штатів, Ліга Каріока практично не пов'язана з системою футбольних ліг Бразилії. У Лізі Каріока беруть участь всі найсильніші клуби штату незалежно від того, в якій Серії вона бере участь у Бразилії. Єдиний зв'язок з лігами країни полягає в тому, що дві кращі команди штату з числа задіяних в загальнобразильских турнірах, отримають путівку в Серію D чемпіонату Бразилії, а також в [[Кубок Бразилії з футболу|Кубок Бразилії]].

== Значення слова Каріока ==
Слово «Каріока» означає приналежність до штату та міста Ріо-де-Жанейро. Цим словом в Бразилії позначають все, що вироблено в цьому штаті ([[прикметник]]), а також людей — вихідців з цього штату ([[іменник]]). Один з яскравих прикладів — футболіст [[Рафаел Каріока]].

== Чемпіони ==
{{columns-list |colwidth=14em|
* [[1906]] — [[Флуміненсе]]
* [[1907]] — Флуміненсе;
Ботафого{{efn |name=twoChamp07}}
* [[1908]] — Флуміненсе
* [[1909]] — Флуміненсе
* [[1910]] — [[Ботафого]]
* [[1911]] — Флуміненсе
* [[1912]] — [[Пайсанду (Ріо-де-Жанейро)|Пайсанду]]
* [[1912]]{{efn |name=AFRJ}} — Ботафого
* [[1913]] — [[Америка (Ріо-де-Жанейро)|Америка]] РЖ
* [[1914]] — [[Фламенго]]
* [[1915]] — Фламенго
* [[1916]] — Америка РЖ
* [[1917]] — Флуміненсе
* [[1918]] — Флуміненсе
* [[1919]] — Флуміненсе
* [[1920]] — Фламенго
* [[1921]] — Фламенго
* [[1922]] — Америка РЖ
* [[1923]] — [[Васко да Гама (футбольний клуб)|Васко да Гама]]
* [[1924]]{{efn |name=AMEA}} — Флуміненсе
* [[1924]] — Васко да Гама
* [[1925]] — Фламенго
* [[1926]] — [[Сан-Кристован (футбольний клуб)|Сан-Кристован]]
* [[1927]] — Фламенго
* [[1928]] — Америка РЖ
* [[1929]] — Васко да Гама
* [[1930]] — Ботафого
* [[1931]] — Америка РЖ
* [[1932]] — Ботафого
* [[1933]]{{efn |name=AMEA}} — Ботафого
* [[1933]]{{efn |name=LCF}} — [[Бангу (футбольний клуб)|Бангу]]
* [[1934]]{{efn |name=LCF}} — Васко да Гама
* [[1934]]{{efn |name=AMEA}} — Ботафого
* [[1935]] — Ботафого
* [[1935]]{{efn |name=LCF}} — Америка РЖ
* [[1936]] — Васко да Гама
* [[1936]]{{efn |name=LCF}} — Флуміненсе
* [[1937]] — Флуміненсе
* [[1938]] — Флуміненсе
* [[1939]] — Фламенго
* [[1940]] — Флуміненсе
* [[1941]] — Флуміненсе
* [[1942]] — Фламенго
* [[1943]] — Фламенго
* [[1944]] — Фламенго
* [[1945]] — Васко да Гама
* [[1946]] — Флуміненсе
* [[1947]] — Васко да Гама
* [[1948]] — Ботафого
* [[1949]] — Васко да Гама
* [[1950]] — Васко да Гама
* [[1951]] — Флуміненсе
* [[1952]] — Васко да Гама
* [[1953]] — Фламенго
* [[1954]] — Фламенго
* [[1955]] — Фламенго
* [[1956]] — Васко да Гама
* [[1957]] — Ботафого
* [[1958]] — Васко да Гама
* [[1959]] — Флуміненсе
* [[1960]] — Америка РЖ
* [[1961]] — Ботафого
* [[1962]] — Ботафого
* [[1963]] — Фламенго
* [[1964]] — Флуміненсе
* [[1965]] — Фламенго
* [[1966]] — Бангу
* [[1967]] — Ботафого
* [[1968]] — Ботафого
* [[1969]] — Флуміненсе
* [[1970]] — Васко да Гама
* [[1971]] — Флуміненсе
* [[1972]] — Фламенго
* [[1973]] — Флуміненсе
* [[1974]] — Фламенго
* [[1975]] — Флуміненсе
* [[1976]] — Флуміненсе
* [[1977]] — Васко да Гама
* [[1978]] — Фламенго
* [[1979]] — Фламенго
* [[1979]] Extra — Фламенго
* [[1980]] — Флуміненсе
* [[1981]] — Фламенго
* [[1982]] — Васко да Гама
* [[1983]] — Флуміненсе
* [[1984]] — Флуміненсе
* [[1985]] — Флуміненсе
* [[1986]] — Фламенго
* [[1987]] — Васко да Гама
* [[1988]] — Васко да Гама
* [[1989]] — Ботафого
* [[1990]] — Ботафого
* [[1991]] — Фламенго
* [[1992]] — Васко да Гама
* [[1993]] — Васко да Гама
* [[1994]] — Васко да Гама
* [[1995]] — Флуміненсе
* [[1996]] — Фламенго
* [[1997]] — Ботафого
* [[1998]] — Васко да Гама
* [[1999]] — Фламенго
* [[2000]] — Фламенго
* [[2001]] — Фламенго
* [[2002]] — Флуміненсе
* [[2003]] — Васко да Гама
* [[2004]] — Фламенго
* [[2005]] — Флуміненсе
* [[2006]] — Ботафого
* [[2007]] — Фламенго
* [[2008]] — Фламенго
* [[2009]] — Фламенго
* [[2010]] — Ботафого
* [[2011]] — Фламенго
* [[2012]] — Флуміненсе
* [[2013]] — Ботафого
* [[2014]] — Фламенго
* [[2015]] — Васко да Гама
* [[2016]] — Васко да Гама
* 2017 — Фламенго
* 2018 — Ботафого
* 2019 — Фламенго
* 2020 — Фламенго
* 2021 — Фламенго
* 2022 — Флуміненсе
* 2023 — Флуміненсе
* 2024 — Фламенго
}}

== Досягнення клубів ==
* '''[[Фламенгу]]''' — 38
* '''[[Флуміненсе]]''' — 33
* '''[[Васко да Гама (футбольний клуб)|Васко да Гама]]''' — 24
* '''[[Ботафогу (футбольний клуб)|Ботафого]]''' — 21
* '''[[Америка (Ріо-де-Жанейро)|Америка]]''' — 7
* '''[[Бангу (футбольний клуб)|Бангу]]''' — 2
* Сан-Крістован — 1
* Пайсанду — 1 (''футбольний клуб не існує, залишилася лише атлетична секція'')

== Див. також ==
* [[Кубок Гуанабара]] — перша частина Ліги Каріока
* [[Трофей Ріо]] — друга частина Ліги Каріока

== Примітки ==
{{notelist |refs=
  {{efn |name=twoChamp07 |У 1997 році обидва клуби були оголошені чемпіонами штату 1907 року.}}
  {{efn |name=AFRJ |Чемпіонат організований Асоціацією Футболу Ріо-де-Жанейро ({{lang-pt-br|Associação de Football do Rio de Janeiro (ARFJ)).}}}}
  {{efn |name=LCF |Чемпіонат організований Футбольною лігою Каріоки ({{lang-pt-br|Liga Carioca de Futebol (LCF)).}}}}
  {{efn |name=AMEA |Чемпіонат організований AMEA ({{lang-pt-br|Associação Metropolitana de Esportes Athleticos).}}}}
}}

== Посилання ==
* [http://www.fferj.com.br/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160715013506/http://fferj.com.br/ |date=15 липня 2016 }}
* [http://www.cbf.com.br/ Сайт КБФ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161203011059/http://www.cbf.com.br/ |date=3 грудня 2016 }}
* [http://www.torcida.com.ru/ Російськомовний сайт з клубного футболу Бразилії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161024175439/http://torcida.com.ru/ |date=24 жовтня 2016 }}
{{Футбол у Бразилії}}
[[Категорія:Футбольні ліги штатів Бразилії]]
[[Категорія:Засновані в Бразилії 1906]]
[[Категорія:1906 у бразильському спорті]]

title: Ліга Каріока · Campeonato Carioca

Конфедерація: ФФШРЖ

Поточний чемпіон: «Фламенго»

Найбільше перемог: «Фламенго» (38 титулів)