text:
# Лісогор Максим Едуардович
Макси́м Едуа́рдович Лісого́р (нар. 10 березня 1975, місто Львів) — український діяч, голова Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, голова Іванківської районної державної адміністрації Київської області.

## Життєпис
Освіта вища.
Займався підприємницькою діяльністю в Миколаївській області. Був власником ТОВ «Коал продакшенс ЛТД», ТОВ «Л. Є. Р. А.», ТОВ «НВО „ЕКООЙЛ“». Також був співвласником львівської фірми «Ходорів-Агронафта».
21 травня 2015 — 29 квітня 2016 року — голова Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області.
29 квітня 2016 — 4 лютого 2019 року — голова Іванківської районної державної адміністрації Київської області. Член політичної партії «Європейська Солідарність».
З лютого 2019 року тимчасово не працював.

title: Лісогор Максим Едуардович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Лісогор Максим Едуардович
| оригінал імені       =
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200пкс
| дата_народження      = 10.03.1975
| місце_народження     = місто [[Львів]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         = {{UKR}}
| підданство           =
| національність       = [[українець]]
| військове звання     =
| партія               =
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Лісогор}}
'''Макси́м Едуа́рдович Лісого́р''' (нар. {{ДН|10|03|1975}}, місто [[Львів]]) — [[Україна|український]] діяч, голова Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, голова Іванківської районної державної адміністрації Київської області.

== Життєпис ==
Освіта вища.

Займався підприємницькою діяльністю в Миколаївській області. Був власником ТОВ «Коал продакшенс ЛТД», ТОВ «Л. Є. Р. А.», ТОВ «НВО „ЕКООЙЛ“». Також був співвласником львівської фірми «Ходорів-Агронафта».

21 травня 2015 — 29 квітня 2016 року — голова Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області.

29 квітня 2016 — 4 лютого 2019 року — голова Іванківської районної державної адміністрації Київської області. Член політичної партії «[[Європейська Солідарність]]».

З лютого 2019 року тимчасово не працював.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://kagarlyk.city/elections/candidates/deputy Кандидати в депутати. Кагарлик]
* [https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/10/2019-рп#Text Про звільнення М. Лісогора з посади голови Іванківської районної державної адміністрації Київської області]

{{бібліоінформація}}
{{politic-stub}}
[[Категорія:Уродженці Львова]]

title: Лісогор Максим Едуардович

Народився: 10 березня 1975 (50 років) · місто Львів

Громадянство: Україна

Національність: українець


text:
# Великі Ключі (Нижньогородська область)
Великі Ключі (рос. Большие Ключи) — присілок в Воскресенському районі Нижньогородської області Російської Федерації.
Населення становить 24 особи. Входить до складу муніципального утворення Владимирська сільрада.

## Історія
Від 2009 року входить до складу муніципального утворення Владимирська сільрада.

## Населення
| 1999 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 44   | ↘36  | ↘24  |

wikiname: ukwiki

title: Великі Ключі (Нижньогородська область)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Великі Ключі
|назва ін.       = Большие Ключи
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Нижньогородська область]]
|район           = [[Воскресенський район (Нижньогородська область)|Воскресенський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Владимирська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 24
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Нижньогородська область
}}
'''Великі Ключі''' ({{lang-ru|Большие Ключи}}) — [[присілок]] в [[Воскресенський район (Нижньогородська область)|Воскресенському районі]] [[Нижньогородська область|Нижньогородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 24 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Владимирська сільрада]].

== Історія ==

Від 2009 року входить до складу муніципального утворення Владимирська сільрада<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/465518568 |title=Реестр административно-территориальных образований, городских и сельских населённых пунктов Нижегородской области |access-date=2019-10-25 |archive-date=2019-10-21 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191021153124/http://docs.cntd.ru/document/465518568 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Большие Ключи (Нижегородская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Воскресенський район (Нижньогородська область)}}
{{Russia-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Росія}}
[[Категорія:Населені пункти Воскресенського району Нижньогородської області]]

title: присілок Великі Ключі

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Нижньогородська область

Муніципальний район: Воскресенський район

Поселення: Владимирська сільрада

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Великі Ключі · Великі Ключі


text:
# Петров Володимир Миколайович (1915)
Володимир Миколайович Петров (рос. Владимир Николаевич Петров, англ. Vladimir Petrov; 1915, Кубанська область, Російська імперія — 17 березня 1999, Кенсінгтон, штат Меріленд) — російський політичний емігрант, політичний в'язень, письменник, авантюрист. Знаний головно як автор автобіографічних книжок «Радянське золото» і «Моя втеча з Росії» (відомих під спільною назвою «Втеча від майбутнього»).

title: Петров Володимир Миколайович (1915)

wikitext:
{{Повні тезки|Петров Володимир Миколайович}}
{{Письменник
|ім'я                = Володимир Миколайович Петров
|оригінал імені      = Владимир Николаевич Петров
|мовою               = ru
|ім'я при народженні = <!-- повне ім'я при народженні  -->
|псевдоніми          = <!-- псевдоніми -->
|зображення          = Vladimir N. Petrov early 1950s.jpg
|розмір              =
|підпис              = Володимир Петров у 1950-ті
|дата народження     = 1915
|місце народження    = [[Кубанська область]], [[Російська імперія]]
|дата смерті         = 17.03.1999
|місце смерті        = [[Кенсінгтон (Меріленд)|Кенсінгтон]], [[штат Меріленд|Меріленд]], [[США]]
|поховання           = <!-- місце поховання -->
|національність      = [[росіянин]]
|громадянство        = [[Російська імперія]], [[СРСР]], [[США]]
|alma mater          = <!-- місце навчання -->
|науковий ступінь    = <!-- науковий ступінь -->
|вчене звання        = <!-- вчене звання -->
|мова творів         = [[російська мова]]
|рід діяльності      = <!-- літературний профіль: прозаїк, поет, драматург, есеїст -->
|роки активності     = <!-- період творчої активності -->
|напрямок            = <!-- літературний напрямок -->
|жанр                = <!-- жанри, у яких працював -->
|magnum opus         = «Втеча з майбутнього»
|член політичної партії =
|батько              = <!-- Ім'я, Прізвище -->
|мати                = <!-- Ім'я, Прізвище -->
|чоловік             =
|дружина             = <!-- чоловік або дружина. Ім'я, Прізвище -->
|діти =
|нагороди            = <!-- головні професійні нагороди-->
|сайт                = <!-- офіційний сайт -->
|автограф            = <!-- Підпис.jpg -->
|примітки            =
}}
'''Володимир Миколайович Петров''' ({{lang-ru|Владимир Николаевич Петров}}, {{lang-en|Vladimir Petrov}}; [[1915]], [[Кубанська область]], [[Російська імперія]] — {{дс|17|03|1999}}, [[Кенсінгтон (Меріленд)|Кенсінгтон]], [[штат Меріленд]]) — російський політичний емігрант, політичний в'язень, письменник, авантюрист. Знаний головно як автор автобіографічних книжок «Радянське золото» і «Моя втеча з Росії» (відомих під спільною назвою «Втеча від майбутнього»).
{{Бібліоінформація}}
{{Stub}}
[[Категорія:Мемуаристи XX століття]]
[[Категорія:Радянські політв'язні]]
[[Категорія:Радянські емігранти до США]]

title: Владимир Николаевич Петров

Владимир Николаевич Петров:
Володимир Петров у 1950-ті
п о р

Народився: 1915 · Кубанська область, Російська імперія

Помер: 17 березня 1999 · Кенсінгтон, Меріленд, США

Громадянство: Російська імперія, СРСР, США

Національність: росіянин

Діяльність: науково-педагогічний працівник

Заклад: Університет Джорджа Вашингтона

Мова творів: російська

Magnum opus: «Втеча з майбутнього»


text:
# Янковська Катерина Костянтинівна
Катерина Костянтинівна Янковська (нар. 7 лютого 1949, місто Кривий Ріг Дніпропетровської області) — українська радянська діячка, вчителька математики Криворізької середньої школи № 51 Дніпропетровської області. Депутат Верховної Ради УРСР 9-го скликання.

## Біографія
З 1966 р. — робітниця, вихователька дитячого садка.
Закінчила Криворізький державний педагогічний інститут.
З 1969 р. — вчителька математики Криворізької середньої школи № 51 Дніпропетровської області.
Проживає у Кривому Розі Дніпропетровської області.

## Нагороди
- ордени
- медалі

title: Янковська Катерина Костянтинівна

wikitext:
{{однофамільці|Янковська (прізвище){{!}}Янковська}}
{{Особа}}
'''Катерина Костянтинівна Янковська''' (нар. [[7 лютого]] [[1949]], місто [[Кривий Ріг]] [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської області]]) — українська радянська діячка, вчителька математики Криворізької середньої школи № 51 Дніпропетровської області. Депутат [[Верховна рада УРСР|Верховної Ради УРСР]] 9-го скликання.

== Біографія ==
З 1966 р. — робітниця, вихователька дитячого садка.

Закінчила Криворізький державний педагогічний інститут.

З 1969 р. — вчителька математики Криворізької середньої школи № 51 Дніпропетровської області.

Проживає у Кривому Розі Дніпропетровської області.

== Нагороди ==
* ордени
* медалі

== Література ==
* Депутати Верховної Ради УРСР. 9-е скликання — 1975 р.

[[Категорія:Уродженці Кривого Рогу]]
[[Категорія:Народились 1949]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Діячі УРСР]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради УРСР 9-го скликання]]
[[Категорія:Випускники Криворізького педагогічного інституту]]

title: Янковська Катерина Костянтинівна

Народилася: 7 лютого 1949 (76 років) · Кривий Ріг, Дніпропетровська область, Українська РСР, СРСР

Країна: СРСР · Україна

Діяльність: шкільна учителька, політична діячка

Alma mater: Криворізький державний педагогічний університет (1974)

Посада: депутат Верховної Ради УРСР


text:
# Ємеля (всюдихід)
Ємеля — автомобіль-амфібія.
Автомобіль серії «Ємеля» був створений інженером Василем Єлагіним. Використовувався для виконання Морської льодової автомобільної експедиції, що проходила у 2008 і 2009 роках. А також навколосвітній подорожі 2011—2015 років.
Було створено 4 модифікації: «Ємеля 1» «Ємеля 2» «Ємеля 3» і «Ємеля 4».
На відміну від звичайних гусеничних всюдиходів, вони зовсім не залишають слідів на льоду, дуже економічні, зручні, мають велику автономність.

## Використання в експедиціях
У 2008 році під час експедиції на автомобілях «Ємеля 1» і «Ємеля 2» був встановлений новий автомобільний рекорд — вперше автомобілі проїхали від Полярного кола (місто Салехард) до 81° 16' пн. ш. (мис Арктичний архіпелагу Північна Земля) і повернулися до Полярного кола (до Ямбурга і Нового Уренгоя).
У 2009 році за підтримки Управління авіації ФСБ Росії в березні 2009 року Морська льодова автомобільна експедиція стартувала з острова Середній архіпелагу Північна Земля з метою досягнення Північного полюса. На автомобілях-амфібія «Ємеля 1» і «Ємеля 2», оснащених колесами з шинами низького тиску, експедиція успішно пересувалася по плавучим льодовим плитам Північного Льодовитого океану.
26 квітня 2009 експедиція успішно досягла Північного полюса, встановивши тим самим світовий рекорд.
У 2011 році почалася нова льодова експедиція, через північний полюс в Канаду, і знову в Росію до порту Діденка, яка завершилася тільки у 2015 році.
У 2018—2019 рр. відбулася  експедиція «Антарктида. 200 років відкриттів». За 28 днів експедиція подолала  5570 км.

title: Ємеля (всюдихід)

wikitext:
'''Ємеля''' — автомобіль-амфібія.

Автомобіль серії «Ємеля» був створений інженером Василем Єлагіним. Використовувався для виконання Морської льодової автомобільної експедиції, що проходила у 2008 і 2009 роках. А також [[Навколосвітня подорож|навколосвітній подорожі]] 2011—2015 років.

Було створено 4 модифікації: «Ємеля 1» «Ємеля 2» «Ємеля 3» і «Ємеля 4».

На відміну від звичайних гусеничних всюдиходів, вони зовсім не залишають слідів на льоду, дуже економічні, зручні, мають велику автономність.

== Використання в експедиціях ==
У 2008 році під час експедиції на автомобілях «Ємеля 1» і «Ємеля 2» був встановлений новий [[автомобільний рекорд]] — вперше автомобілі проїхали від [[Полярне коло|Полярного кола]] (місто [[Салехард]]) до 81° 16' пн. ш. ([[мис Арктичний]] архіпелагу [[Північна Земля]]) і повернулися до Полярного кола (до [[Ямбург]]а і [[Новий Уренгой|Нового Уренгоя]]).

У 2009 році за підтримки Управління авіації [[Федеральна служба безпеки Російської Федерації|ФСБ Росії]] в березні 2009 року Морська льодова автомобільна експедиція стартувала з острова Середній архіпелагу Північна Земля з метою досягнення Північного полюса. На автомобілях-амфібія «Ємеля 1» і «Ємеля 2», оснащених колесами з шинами низького тиску, експедиція успішно пересувалася по плавучим льодовим плитам Північного Льодовитого океану.

26 квітня 2009 експедиція успішно досягла Північного полюса, встановивши тим самим світовий рекорд.

У 2011 році почалася нова льодова експедиція, через північний полюс в [[Канада|Канаду]], і знову в [[Росія|Росію]] до порту Діденка, яка завершилася тільки у 2015 році.

У 2018—2019 рр. відбулася  експедиція «Антарктида. 200 років відкриттів». За 28 днів експедиція подолала  5570 км.

{{без джерел|дата=17 грудня 2020}}
{{vehicle-stub}}
[[Категорія:Всюдиходи]]


text:
# Гюнері
Гюнері (тур. Guneri Bey; д/н — 1300) — 3-й бей Караманідів в 1277—1300 роках. Продовжив тривалі війни з монголами.

## Життєпис
Син Караман-бея. Про молоді роки замало відомостей. Посів трон Караману після загибелі старшого брата Мехмет-бея I у 1277 або 1278 році. З самого початку вимушений був протистояти монголам та румському султану Кей-Хосрову III, втративши 1279 року майже усі родинні землі, окрім гірських районів Тавру.
1281 року області з містами Караман, Конья і Ерменеке отримав брат султана Масуд. Становище Караманідів покращилося того ж року після перемоги малюкського султана Калауна над монголами в битві під Хомсою. 1282 року помирає ільхан Абака. Після цього Гюнері поновлює напади на Румський султанат, які посилюються 1284 року. Але ільхан Текудер відправив на допомогу султанові армію на чолі із братом Конкуртаєм, який жорстоко придушив повстання Гюнері, сплюндрувавши землі Караманідів.
Невдовзі монгольські війська були відкликані через заворушення в державі Хулагуїдів - це не дало змоги монголам допомогти султанові Масуду II. Останнього до того 1284 року було повалено новим ільханом Аргуном, а землі Румського султанату поділено не бейлербейства. 1286 року бейлербеєм Караману стає Гюнері.
Втім він продовжив боротьбу проти султана Масуда II. Він відвоював місто Караман, яке перетворив на свою столицю. Втім вже 1288 року султан за підтримки монголів завдав поразки Караманідам, захопивши місто Караман, яке було практично зруйновано.
1290 року Гюнері знову відвоював Караман, який став відбудовувати. Також здійснював напади на область навколо Коньї. Було відновлено союз з бейліком Ашрафідів. Але 1292 року монголи за наказом нового ільхана Гайхату вдерлися до Анатолії, завдавши поразки об'єднаним силам Караманідів і Ашрафідів, землі яких було знову сплюндровано. Гюнері поновив боротьбу проти монголів 1293 року після загибелі Гайхату. Того ж року було захоплено місто Алайю, яку Гюнері передав небожеві (за іншими відомостями братові) Махмуту, що утворив власний бейлік залежний від Караманідів. Завдяки цьому Гюнері отримав важливий порт для середземноморської торгівлі.
Використав намагання чергового ільхана Газана I підкорити Сирію та Палестину, активізував дії в Малій Азії. Гюнері підтримав повстання монгольських намісників в Анатолії — Балту і Сулеміша 1297 і 1299 року відповідно. Помер Гюнері 1300 року. Йому спадкував брат Махмут.

title: Гюнері

wikitext:
{{особа}}
'''Гюнері''' ({{lang-tr|Guneri Bey}}; д/н — [[1300]]) — 3-й бей [[Караманіди|Караманідів]] в [[1277]]—[[1300]] роках. Продовжив тривалі війни з монголами.

== Життєпис ==
Син [[Караман-бей|Караман-бея]]. Про молоді роки замало відомостей. Посів трон Караману після загибелі старшого брата [[Шемс ед-Дін Мехмет|Мехмет-бея I]] у 1277 або 1278 році. З самого початку вимушений був протистояти монголам та румському султану [[Кей-Хосров III|Кей-Хосрову III]], втративши 1279 року майже усі родинні землі, окрім гірських районів Тавру.

1281 року області з містами [[Караман (місто)|Караман]], [[Конья]] і Ерменеке отримав брат султана [[Масуд II (султан Рума)|Масуд]]. Становище Караманідів покращилося того ж року після перемоги малюкського султана [[Калаун]]а над монголами в битві під Хомсою. 1282 року помирає ільхан [[Абака-хан|Абака]]. Після цього Гюнері поновлює напади на Румський султанат, які посилюються 1284 року. Але ільхан [[Текудер]] відправив на допомогу султанові армію на чолі із братом Конкуртаєм, який жорстоко придушив повстання Гюнері, сплюндрувавши землі Караманідів.

Невдовзі монгольські війська були відкликані через заворушення в державі Хулагуїдів - це не дало змоги монголам допомогти султанові Масуду II. Останнього до того 1284 року було повалено новим ільханом [[Аргун-хан|Аргуном]], а землі Румського султанату поділено не бейлербейства. 1286 року бейлербеєм Караману стає Гюнері.

Втім він продовжив боротьбу проти султана Масуда II. Він відвоював місто Караман, яке перетворив на свою столицю. Втім вже 1288 року султан за підтримки монголів завдав поразки Караманідам, захопивши місто Караман, яке було практично зруйновано.

1290 року Гюнері знову відвоював Караман, який став відбудовувати. Також здійснював напади на область навколо Коньї. Було відновлено союз з бейліком Ашрафідів. Але 1292 року монголи за наказом нового ільхана [[Гайхату]] вдерлися до Анатолії, завдавши поразки об'єднаним силам Караманідів і Ашрафідів, землі яких було знову сплюндровано. Гюнері поновив боротьбу проти монголів 1293 року після загибелі Гайхату. Того ж року було захоплено місто Алайю, яку Гюнері передав небожеві (за іншими відомостями братові) Махмуту, що утворив власний бейлік залежний від Караманідів. Завдяки цьому Гюнері отримав важливий порт для середземноморської торгівлі.

Використав намагання чергового ільхана [[Газан-хан|Газана I]] підкорити Сирію та Палестину, активізував дії в Малій Азії. Гюнері підтримав повстання монгольських намісників в Анатолії — Балту і Сулеміша 1297 і 1299 року відповідно. Помер Гюнері 1300 року. Йому спадкував брат [[Бадр ед-Дін Махмут|Махмут]].

== Джерела ==
* Prof. Yaşar Yüce-Prof. Ali Sevim: Türkiye tarihi Cilt I, AKDTYKTTK Yayınları, İstanbul, 1991 p 243—244
* Sumer F. Karaman-Oghullari / In Houtsma, Martijn Theodoor. — Leiden: BRILL, 1995. — Vol. IV. — С. 619—625. — (E.J. Brill's first encyclopaedia of Islam, 1913—1936). — ISBN 978-0-691-01078-6.

[[Категорія:Караманіди]]
[[Категорія:Правителі XIII століття]]

title: тур. Guneri Bey

Помер: 19 квітня 1300 · Конья, Румський султанат

Країна: Караманіди

Посада: Бей Караманідівd

Батько: Караман-бей


text:
# Михайло I Шишман
Михайло Шишман (болг. Михаил Шишман, Михаил Шишман Асен, ? — 31 липня 1330) — болгарський цар у 1323–1330 роках. Традиційно йменується як Михайло Шишман (саме під цим іменем він був відомий до сходження на престол), однак царював під іменем Михайло Асен. Рідше іменується як Михайло III, Михайло III Асен, Михайло III Шишман Асен. Засновник династії Шишманів — останньої династії царів Другого Болгарського царства. Син Відінського деспота Шишмана від його першого шлюбу. З 1308 — співправитель Відінського князівства. По смерті батька (між 1308 та 1313) став одноосібним правителем Відінського князівства. Після того, як 1322 року цар Георгій II Тертер помер, не залишивши спадкоємця, був 1323 року обраний болгарським царем. Під час вступу на престол прийняв ім'я Асен, щоб підкреслити спадковість з Асенами, як це робили багато болгарських царів, які царювали після Асенів.

## Війна з Візантією
Михайло Шишман зійшов на престол у розпал війни з Візантією. Імператор Андронік III Палеолог окупував північно-східну Фракію та зайняв низку важливих міст: Созополь, Ахтополь та інші. Одночасно з цим Войсіл, брат колишнього царя Смільця, вторгся до Кринського князівства (колись було володінням його роду) та зайняв його столицю, місто Копсис.
Михайло Шишман рушив війська назустріч Андроніку III, який безуспішно тримав в облозі Філіпополь. Не отримавши допомоги від Войсіла, Андронік III вирішив відступити. Однак невдовзі Андроніку III все ж удалось взяти Пловдів без бою. Далі Михайло Шишман рік воював з Войсілом, який отримував допомогу від Візантії. 1324 року Войсіл був переможений і територія Кринського князівства повернулась під контроль Болгарії. Потім Михайло Асен напав на Візантію. Імператор не наважився продовжувати війну й вирішив укласти мир. Мир було скріплено одруженням Михайла Шишмана та Феодори, сестри імператора Андроніка III і вдови царя Феодора Святослава. Для цього Михайлу Шишману довелось розлучитись зі своєю дружиною Анною Недою та відправити її та їхнього спільного сина Івана Стефана (свого співправителя) до монастиря.

title: Михайло I Шишман

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я        = Михайло Шишман
| оригінальне ім'я   = {{lang-bg|Михаил Шишман}}
| портрет            = Michael 3 john harris valda.jpg
| підпис            = Цар Михайло Шишман на картині [[Джон Валда|Джона Валди]]
| ширина портрета    =
| титул              = [[Болгарські царі|Цар Болгарії]]
| порядок            =
| прапор               =
| періодпочаток       = [[1323]]
| періодкінець       = [[31 липня]] [[1330]] року
| попередник     = [[Георгій II Тертер]]
| спадкоємець           = [[Іван Стефан]]
| коронація          =
| зречення          =
| наступник          =
| співправитель1       =
| співправитель1періодпочаток =
| співправитель1періодкінець  =
| регент1            =
| регент1періодпочаток      =
| регент1періодкінець       =
| прем'єр            =
| віце-президент     =
| президент          =
| монарх             =
| губернатор         =
| віце-губернатор    =
| коментар        =
| національність     =
| віросповідання     =
| дата народження    = ?
| місце народження   =
| дата смерті        = 31.7.1330
| місце смерті       =
| похований          =
| похована           =
| династія           = [[Шишмановичі]]
| ім'я при народженні   =
| батько             =
| мати               =
| чоловік            =
| дружина            =
| діти               =
| роки служби        =
| приналежність     =
| рід військ         =
| звання             =
| командував         =
| битви              =
| наукова сфера      =
| місце роботи       =
| відомий як         =
| партія             =
| діяльність         =
| професія           =
| освіта             =
| вчена ступінь      =
| нагороди           =
| автограф           =
| монограма          =
| сайт               =
| Commons            =
| Rodovid            =
}}
'''Михайло Шишман''' ({{lang-bg|Михаил Шишман, Михаил Шишман Асен}}, ? — [[31 липня]] [[1330]]) — [[Друге Болгарське царство|болгарський]] [[Болгарські царі|цар]] у 1323–1330 роках. Традиційно йменується як ''Михайло Шишман'' (саме під цим іменем він був відомий до сходження на престол), однак царював під іменем ''Михайло Асен''. Рідше іменується як ''Михайло III'', ''Михайло III Асен'', ''Михайло III Шишман Асен''. Засновник династії [[Шишмановичі|Шишманів]] — останньої династії царів [[Друге Болгарське царство|Другого Болгарського царства]]. Син Відінського [[деспот (титул)|деспота]] [[Шишман (деспот)|Шишмана]] від його першого шлюбу. З 1308 — співправитель [[Відінське царство|Відінського князівства]]. По смерті батька (між 1308 та 1313) став одноосібним правителем Відінського князівства. Після того, як 1322 року цар [[Георгій II Тертер]] помер, не залишивши спадкоємця, був 1323 року обраний болгарським царем. Під час вступу на престол прийняв ім'я Асен, щоб підкреслити спадковість з [[Асені (династія)|Асенами]], як це робили багато болгарських царів, які царювали після Асенів.

== Війна з Візантією ==
Михайло Шишман зійшов на престол у розпал війни з [[Візантія|Візантією]]. Імператор [[Андронік III Палеолог]] окупував північно-східну [[Фракія|Фракію]] та зайняв низку важливих міст: [[Созополь]], [[Ахтопол]]ь та інші. Одночасно з цим [[Войсіл]], брат колишнього царя [[Смілець|Смільця]], вторгся до Кринського князівства (колись було володінням його роду) та зайняв його столицю, місто Копсис.

Михайло Шишман рушив війська назустріч Андроніку III, який безуспішно тримав в облозі [[Пловдів|Філіпополь]]. Не отримавши допомоги від Войсіла, Андронік III вирішив відступити. Однак невдовзі Андроніку III все ж удалось взяти Пловдів без бою. Далі Михайло Шишман рік воював з Войсілом, який отримував допомогу від Візантії. 1324 року Войсіл був переможений і територія Кринського князівства повернулась під контроль Болгарії. Потім Михайло Асен напав на Візантію. Імператор не наважився продовжувати війну й вирішив укласти мир. Мир було скріплено одруженням Михайла Шишмана та Феодори, сестри імператора Андроніка III і вдови царя [[Феодор Святослав Тертер|Феодора Святослава]]. Для цього Михайлу Шишману довелось розлучитись зі своєю дружиною [[Анна Неда|Анною Недою]] та відправити її та їхнього спільного сина [[Іван Стефан|Івана Стефана]] (свого співправителя) до монастиря.
== Примітки ==
{{reflist}}
{{без джерел|дата=квітень 2017}}
{{Правителі Болгарії}}
{{бібліоінформація}}
{{royal-stub}}

[[Категорія:Болгарські царі]]
[[Категорія:Шишмановичі]]
[[Категорія:Правителі Європи XIV століття]]

title: 1323 — 31 липня 1330 року

Попередник: Георгій II Тертер

Спадкоємець: Іван Стефан

Народження: невідомо

Смерть: 31 липня 1330 · Welbaschdd

Причина смерті: загиблий у бою

Країна: Болгарія

Рід: Шишмановичі

Батько: Шишман I

Мати: Марія Болгарськаd

Шлюб: Ana-Nedad і Теодора Палаогиняd

Діти: Шишман ІІd і Іван Стефан

1323 — 31 липня 1330 року: Медіафайли у Вікісховищі


text:
# Мін Аун Хлайн
Мін Аун Хлайн (3 липня 1956 , Minbud, Магуе ) — старший генерал м'янманської армії, головнокомандуючий Збройними силами М'янми, виконувач обов'язків президента Республіки М'янма з 22 липня 2024 року, чинний (незаконний, його не визнала жодна з цивілізованих країн світу) глава держави М'янма, який обійняв посаду через військовий переворот 1 лютого 2021 року.
Мін Аун Хлайн обійняв посаду головнокомандуючого Збройними силами М'янми 30 березня 2011 року.
Він також є членом Національної ради оборони і безпеки (NDSC), очолюваної президентом М'янми. Раніше він був начальником Генерального штабу Міністерства оборони М'янми.

## Біографія
Мін Аун Хлайн народився 3 липня 1956 року у місті Тавой, що є центром адміністративної області Тенассерім (Танінтаї). Його батько, Таун Хлайн цивільний інженер, працював у Міністерстві будівництва.
Мін Аун Хлайн закінчив середню школу № 1 району Латта м'янманської столиці Янгон. Потім вивчав юриспруденцію в Янгонському університеті мистецтв і наук (1972—1973), перш ніж поступити в 1974 році в Академію оборонної служби. По закінченні академії, він здобув (в 1977 році) чин молодшого лейтенанта м'янманської армії.
Військова служба Мін Аун Хлайна проходила спершу в м'янманському штаті Мон, а потім в штаті Шан, розташованому у неспокійних місцях, які є частиною так званого Золотого трикутника. Там, поєднуючи військову силу і переговори, він успішно протистояв двом угрупованням місцевих сепаратистів: Об'єднаної армії Ва (UWSA) та Армії Національно-демократичного альянсу (NDAA).
Загальнодержавні м'янманські ЗМІ широко заговорили про Мін Аун Хлайна в 2009 році, після того, як він, вже на посаді генерала, очолював успішний наступ урядових військ проти сепаратистів з М'янманської армії Національно-Демократичного альянсу (MNDAA; не слід плутати зі згаданою вище NDAA) в регіоні Кокан.
У червні 2010 року Мін Аун Хлайн змінив генерала Шве Мана на посаді начальника Об'єднаного (Генерального) штабу армії, флоту і ВПС. 30 березня 2011 року він обійняв посаду головнокомандуючого Збройними силами М'янми, змінивши старшого генерала Тан Шве, який пішов у відставку.
3 квітня 2012 року уряд М'янми оголосив, що Мін Аун Хлайн був підвищений у званні до віце-старшого генерала. У березні 2013 року він був підвищений до старшого генерала.
На цій посаді генерал продовжив успішно протистояти, по-перше, сепаратистським угрупованням на півночі країни, і по-друге, напливу нелегальних іммігрантів з сусіднього Бангладешу в прикордонний регіон Ракхайн на крайньому південно-заході країни, що деякими західними ЗМІ та правозахисними інституціями, зокрема, Радою з прав людини, було класифіковано, як етнічні чистки проти мусульман-рохінджа.
У липні 2019 року уряд США на підставі цих претензій заборонив йому в'їзд в Сполучені Штати. У грудні 2020 року проти Мін Аун Хлайна, чинного Головнокомандувача збройними силами М'янми, урядом США були введені економічні санкції.
Мін Аун Хлайн відомий як прихильник співпраці М'янми з Росією. Він не менше шести разів відвідував Росію. М'янма придбає російське озброєння, військові країни регулярно беруть участь у навчаннях на території Росії.

### На чолі М'янми
Мін Аун Хлайн прийшов до влади в результаті успішного військового перевороту 1 лютого 2021 року.
1 лютого 2021 року Мін Аун Хлайн оголосив в Країні надзвичайний стан на строк до 1 року.
2 лютого Мін Аун Хлайн очолив Державну адміністративну раду, новий орган влади в країні на час військового правління. До складу Державної адміністративної ради увійшли 11 осіб, а незабаром туди додалися ще 5 цивільних осіб.
8 лютого на тлі протестів у М'янмі Мін Аун Хлайн виступив зі зверненням до нації, в якому пообіцяв провести у М'янмі вільні вибори. 12 лютого Мін Аун Хлайн оголосив про амністію та звільнення понад 23 тисяч ув'язнених у М'янмі на честь національного свята, Дня Союзу.
1 серпня 2021 року Державна адміністративна рада М'янми оголосила про формування тимчасового уряду країни і про те, що Мін Аун Хлайн стає прем'єр-міністром. Мін Аун Хлайн заявив, що в країні планується провести нові загальні вибори у другій половині 2023 року.
22 липня 2024 року Мін Аун Хлайн став виконувачем обов'язків президента після того, як М'їн Шве пішов у відпустку через хворобу.

## Особисте життя
Мін Аун Хлайн одружений і має декілька дітей.

## Нагороди
Він є кавалером кількох державних нагород М'янми, і низки іноземних нагород, в тому числі, таїландських і російських (Медаль «За зміцнення бойової співдружності» Міноборони Росії).

title: Мін Аун Хлайн

wikitext:
{{Картка:Лідер
| зображення = Мин Аун Хлайн в Татарстане 03 (25-06-2021) (cropped).jpg

|посада = [[Президент М'янми]]
|початок_терміну = [[22 липня]] [[2024]]
|кінець_терміну =
|попередник = [[М'їн Шве]]
|наступник =

|посада2 = [[Прем'єр-міністр М'янми]]
|початок_терміну2 = [[1 серпня]] [[2021]]
|кінець_терміну2 = [[31 липня]] [[2025]]
|попередник2 = [[Аун Сан Су Чжі]]
|наступник2 = [[Ньо Со]]
}}
'''Мін Аун Хлайн''' {{Життєпис}} — старший генерал<ref>'''Старший генерал''' — высший генеральский чин в мьянманской армии, в англоязычных источниках рассматривается, как пятизвёздочный генерал.</ref> [[м'янма]]нської армії, головнокомандуючий [[Збройні сили М'янми|Збройними силами М'янми]], виконувач обов'язків президента [[М'янма|Республіки М'янма]] з 22 липня 2024 року, чинний (незаконний, його не визнала жодна з цивілізованих країн світу) [[глава держави]] М'янма, який обійняв посаду через [[Військовий переворот у М'янмі (2021)|військовий переворот 1 лютого 2021 року]]<ref name=":1">{{Cite web|language=en|url=https://www.bbc.com/news/world-asia-55882489|title=Myanmar coup: Aung San Suu Kyi detained as military seizes control|date=1 февраля 2021|accessdate=6 лютого 2021|archive-date=31 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210131232954/https://www.bbc.com/news/world-asia-55882489}}</ref>.

Мін Аун Хлайн обійняв посаду головнокомандуючого [[Збройні сили М'янми|Збройними силами М'янми]] 30 березня 2011 року.

Він також є членом Національної ради оборони і безпеки (NDSC), очолюваної президентом М'янми. Раніше він був начальником Генерального штабу Міністерства оборони М'янми.

== Біографія ==
Мін Аун Хлайн народився 3 липня 1956 року у місті [[Тавой]], що є центром адміністративної області Тенассерім ([[Танінтаї]]). Його батько, Таун Хлайн цивільний інженер, працював у Міністерстві будівництва.

Мін Аун Хлайн закінчив середню школу № 1 району Латта м'янманської столиці [[Янгон]]. Потім вивчав юриспруденцію в Янгонському університеті мистецтв і наук (1972—1973), перш ніж поступити в 1974 році в Академію оборонної служби. По закінченні академії, він здобув (в 1977 році) чин молодшого лейтенанта м'янманської армії.

Військова служба Мін Аун Хлайна проходила спершу в м'янманському [[Мон (штат)|штаті Мон]], а потім в [[Шан (штат)|штаті Шан]], розташованому у неспокійних місцях, які є частиною так званого [[Золотий трикутник|Золотого трикутника]]. Там, поєднуючи військову силу і переговори, він успішно протистояв двом угрупованням місцевих сепаратистів: [[Об'єднана армія держави Ва|Об'єднаної армії Ва]] (UWSA) та Армії Національно-демократичного альянсу (NDAA).

Загальнодержавні м'янманські ЗМІ широко заговорили про Мін Аун Хлайна в 2009 році, після того, як він, вже на посаді генерала, очолював успішний наступ урядових військ проти сепаратистів з М'янманської армії Національно-Демократичного альянсу (MNDAA; не слід плутати зі згаданою вище NDAA) в регіоні Кокан.

У червні 2010 року Мін Аун Хлайн змінив генерала Шве Мана на посаді начальника Об'єднаного (Генерального) штабу армії, флоту і ВПС. 30 березня 2011 року він обійняв посаду головнокомандуючого Збройними силами М'янми, змінивши старшого генерала [[Тан Шве]], який пішов у відставку.

3 квітня 2012 року уряд М'янми оголосив, що Мін Аун Хлайн був підвищений у званні до віце-старшого генерала. У березні 2013 року він був підвищений до старшого генерала.

На цій посаді генерал продовжив успішно протистояти, по-перше, сепаратистським угрупованням на півночі країни, і по-друге, напливу нелегальних іммігрантів з сусіднього [[Бангладеш]]у в прикордонний регіон [[Ракайн (штат)|Ракхайн]] на крайньому південно-заході країни, що деякими західними ЗМІ та правозахисними інституціями, зокрема, [[Рада ООН з прав людини|Радою з прав людини]], було класифіковано, як етнічні чистки проти мусульман-[[рохінджа]]<ref>{{Цитата:Новини|url=https://www.hrw.org/news/2015/03/30/burmas-military-milestone|title=Burma's Military Milestone|publisher=[[Human Rights Watch]]|date=30 березня 2015|accessdate=27 серпня 2018|archivedate=4 August 2016|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160804172653/https://www.hrw.org/news/2015/03/30/burmas-military-milestone}}</ref>.

У липні 2019 року уряд [[Сполучені Штати Америки|США]] на підставі цих претензій заборонив йому в'їзд в Сполучені Штати. У грудні 2020 року проти Мін Аун Хлайна, чинного Головнокомандувача збройними силами М'янми, урядом США були введені [[економічні санкції]]<ref name=":2">{{Cite web |url=https://www.bbc.com/russian/features-55923339 |title=Глава хунты Мьянмы Мин Аун Хлаин. История генерала, которому нравятся парады в Москве |accessdate=6 лютого 2021 |archive-date=6 лютого 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210206100616/https://www.bbc.com/russian/features-55923339 }}</ref>.

Мін Аун Хлайн відомий як прихильник співпраці М'янми з [[Росія|Росією]]. Він не менше шести разів відвідував Росію. М'янма придбає російське озброєння, військові країни регулярно беруть участь у навчаннях на території Росії<ref name=":2"/>.

=== На чолі М'янми ===
Мін Аун Хлайн прийшов до влади в результаті успішного [[Військовий переворот у М'янмі (2021)|військового перевороту 1 лютого 2021 року]]<ref name=":1"/><ref>{{Cite web|language=ru|url=https://www.rbc.ru/rbcfreenews/601787fe9a7947aa62302915|title=В Мьянме назначили временного президента после госпереворота|website=РБК|accessdate=2021-02-03|archive-date=5 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210205163801/https://www.rbc.ru/rbcfreenews/601787fe9a7947aa62302915}}</ref>.

1 лютого 2021 року Мін Аун Хлайн оголосив в Країні [[надзвичайний стан]] на строк до 1 року<ref>{{Cite web|url=https://www.mmtimes.com/news/myanmar-announces-state-emergency.html|title=Myanmar announces state of emergency|website=The Myanmar Times|date=2021-02-01|accessdate=2021-02-03|archive-date=5 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210205154751/https://www.mmtimes.com/news/myanmar-announces-state-emergency.html}}</ref><ref>{{Cite web|language=ru|url=https://www.vedomosti.ru/politics/articles/2021/02/01/856261-voennii-perevorot|title=Военный переворот в Мьянме станет вызовом для новой администрации США|website=Ведомости|accessdate=2021-02-03|archive-date=7 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210207000309/https://www.vedomosti.ru/politics/articles/2021/02/01/856261-voennii-perevorot}}</ref><ref>{{Cite web|language=ru|url=https://www.swissinfo.ch/rus/государственная-власть-в-мьянме-переходит-главнокомандующему-вооруженными-силами---сми/46333718|title=Государственная власть в Мьянме переходит главнокомандующему вооруженными силами - СМИ|website=SWI swissinfo.ch|accessdate=2021-02-03|url-status=dead}}</ref>.

2 лютого Мін Аун Хлайн очолив Державну адміністративну раду, новий орган влади в країні на час військового правління<ref name=":0">{{Цитата:Новини|title=В Мьянме военные организовали новый орган власти на период режима ЧП|last=|url=https://mir24.tv/news/16446224/voennye-v-myanme-organizovali-novyi-organ-vlasti-na-period-rezhima-chp|work=Мир24|date=2 лютого 2021|accessdate=6 лютого 2021|archive-date=10 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210210110600/https://mir24.tv/news/16446224/voennye-v-myanme-organizovali-novyi-organ-vlasti-na-period-rezhima-chp}}</ref>. До складу Державної адміністративної ради увійшли 11 осіб, а незабаром туди додалися ще 5 цивільних осіб.

8 лютого на тлі протестів у М'янмі Мін Аун Хлайн виступив зі зверненням до нації, в якому пообіцяв провести у М'янмі вільні вибори<ref>{{Cite web|lang=en|url=https://www.channelnewsasia.com/news/asia/myanmar-leader-speech-vows-free-election-national-address-14140598|title=Myanmar's military leader makes first national address since coup, vows free election|website=CNA|access-date=2021-02-12|archive-date=2021-02-08|archive-url=https://web.archive.org/web/20210208145825/https://www.channelnewsasia.com/news/asia/myanmar-leader-speech-vows-free-election-national-address-14140598|url-status=live}}</ref>. 12 лютого Мін Аун Хлайн оголосив про амністію та звільнення понад 23 тисяч ув'язнених у М'янмі на честь національного свята, Дня Союзу<ref>{{Cite web|url=https://www.cnn.com/2021/02/12/asia/myanmar-prisoner-release-intl-hnk/index.html|title=Myanmar military releases more than 23,000 prisoners|author=Carly Walsh and Brett McKeehan CNN|website=CNN|access-date=2021-02-13|archive-date=2021-02-13|archive-url=https://web.archive.org/web/20210213161143/https://www.cnn.com/2021/02/12/asia/myanmar-prisoner-release-intl-hnk/index.html|url-status=live}}</ref>.

1 серпня 2021 року Державна адміністративна рада М'янми оголосила про формування тимчасового уряду країни і про те, що Мін Аун Хлайн стає [[Прем'єр-міністр М'янми|прем'єр-міністром]]<ref>{{Cite web|url=https://www.reuters.com/world/india/myanmar-military-leader-takes-new-title-prime-minister-caretaker-government-2021-08-01/|title=Myanmar military leader takes new title of prime minister in caretaker government - state media|website=Reuters|date=2021-08-01|access-date=2021-08-01|archive-date=2021-08-01|archive-url=https://web.archive.org/web/20210801101648/https://www.reuters.com/world/india/myanmar-military-leader-takes-new-title-prime-minister-caretaker-government-2021-08-01/|url-status=live}}</ref>. Мін Аун Хлайн заявив, що в країні планується провести нові загальні вибори у другій половині 2023 року<ref name=":3">{{Cite web|url=https://ria.ru/20210801/myanma-1743848902.html|title=В Мьянме объявили о формировании временного правительства|website=РИА Новости|access-date=2021-08-01|archive-date=2021-08-02|archive-url=https://web.archive.org/web/20210802110305/https://ria.ru/20210801/myanma-1743848902.html|url-status=live}}</ref>.

22 липня 2024 року Мін Аун Хлайн став виконувачем обов'язків президента після того, як [[М'їн Шве]] пішов у відпустку через хворобу<ref>{{Cite web|url=https://apnews.com/article/army-min-aung-hlaing-myint-swe-president-210cebcc6268b372493041b70fcf0a25|title=The leader of Myanmar's army government is named acting president so he can renew state of emergency|lang=en|website=AP News|date=2024-07-22|access-date=2024-10-13|archive-date=2024-08-14|archive-url=https://web.archive.org/web/20240814122300/https://apnews.com/article/army-min-aung-hlaing-myint-swe-president-210cebcc6268b372493041b70fcf0a25|url-status=live}}</ref>.

== Особисте життя ==
Мін Аун Хлайн одружений і має декілька дітей.

== Нагороди ==
Він є кавалером кількох державних нагород М'янми, і низки іноземних нагород, в тому числі, [[таїланд]]ських і [[Росія|російських]] (Медаль «За зміцнення бойової співдружності» Міноборони Росії).

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* [https://dragon-naga.livejournal.com/75874.html Старший генерал Мін Аун Хлайн]
{{Бібліоінформація}}
{{Голови країн та урядів Азії}}
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Політики М'янми]]
[[Категорія:Чинні голови урядів]]

title: Президент М'янми

Президент М'янми: Нині на посаді

Попередник: М'їн Шве

title: Прем'єр-міністр М'янми

Прем'єр-міністр М'янми:
1 серпня 2021 — 31 липня 2025
Медіафайли у Вікісховищі

Попередник: Аун Сан Су Чжі

Наступник: Ньо Со

Народився: 3 липня 1956 (69 років) · Minbud, Minbu Townshipd, Minbu Districtd, Магуе, М'янма

Відомий як: офіцер, політик, воєначальник, військовослужбовець, солдат, ветеран, солдат, офіцер армії, генерал армії, посадова особа

Країна: М'янма

Національність: Бірманці

Alma mater: Defence Services Academyd (1977), Basic Education High School No. 1 Lathad (1972) і Університет Янгонаd (1974)

Політична партія: Union Solidarity and Development Partyd

У шлюбі з: Kyu Kyu Hlad

Діти: Aung Pyae Soned і Khin Thiri Thet Mond

Релігія: буддизм і Тхеравада

Нагороди: Pyidaungsu Sithu Thingahad


text:
# Гітрі (Ер)
Гітрі́, Ґітрі (фр. Guitry) — колишній муніципалітет у Франції, у регіоні Нормандія, департамент Ер. Населення — 269 осіб (2011).
Муніципалітет був розташований на відстані близько 75 км на північний захід від Парижа, 45 км на південний схід від Руана, 37 км на північний схід від Евре.

## Історія
До 2015 року муніципалітет перебував у складі регіону Верхня Нормандія. Від 1 січня 2016 року належав до нового об'єднаного регіону Нормандія.
1 січня 2016 року Гітрі, Бертенонвіль, Бю-Сен-Ремі, Каень, Кантьє, Сів'єр, Дамменій, Еко, Фонтене, Форе-ла-Фолі, Фурж, Фур-ан-Вексен, Панієз i Турні було об'єднано в новий муніципалітет Вексен-сюр-Епт.

## Демографія
Динаміка населення (INSEE ):
Розподіл населення за віком та статтю (2006):
| Стать                                                                                | Всього | До 15 років | 15-24 | 25-44 | 45-64 | 65-85 | Понад 85 |
| ---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------ | ----------- | ----- | ----- | ----- | ----- | -------- |
| Чоловіки                                                                                | 124    | 28          | 8     | 36    | 36    | 16    | 0        |
| Жінки                                                                                | 132    | 32          | 12    | 32    | 32    | 20    | 4        |
| \| Статево-вікова піраміда \| Статево-вікова піраміда \| Статево-вікова піраміда \| \| ----------------------- \| ----------------------- \| ----------------------- \| \| Чоловіки \| Вік \| Жінки \| \| 0 \| 85 + \| 4 \| \| 8 \| 80-84 \| 12 \| \| 4 \| 75-79 \| 4 \| \| 4 \| 70-74 \| 4 \| \| 0 \| 65-69 \| 0 \| \| 12 \| 60-64 \| 0 \| \| 12 \| 55-59 \| 8 \| \| 4 \| 50-54 \| 12 \| \| 8 \| 45-49 \| 12 \| \| 8 \| 40-44 \| 4 \| \| 12 \| 35-39 \| 8 \| \| 8 \| 30-34 \| 8 \| \| 8 \| 25-29 \| 12 \| \| 0 \| 20-24 \| 4 \| \| 8 \| 15-20 \| 8 \| \| 8 \| 10-14 \| 8 \| \| 4 \| 5-9 \| 16 \| \| 16 \| 0-4 \| 8 \| |        |             |       |       |       |       |          |
| Статево-вікова піраміда                                                                                |        |             |       |       |       |       |          |
| Чоловіки                                                                                | Вік    | Жінки       |       |       |       |       |          |
| 0                                                                                | 85 +   | 4           |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 80-84  | 12          |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 75-79  | 4           |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 70-74  | 4           |       |       |       |       |          |
| 0                                                                                | 65-69  | 0           |       |       |       |       |          |
| 12                                                                                | 60-64  | 0           |       |       |       |       |          |
| 12                                                                                | 55-59  | 8           |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 50-54  | 12          |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 45-49  | 12          |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 40-44  | 4           |       |       |       |       |          |
| 12                                                                                | 35-39  | 8           |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 30-34  | 8           |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 25-29  | 12          |       |       |       |       |          |
| 0                                                                                | 20-24  | 4           |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 15-20  | 8           |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 10-14  | 8           |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 5-9    | 16          |       |       |       |       |          |
| 16                                                                                | 0-4    | 8           |       |       |       |       |          |

## Економіка
2010 року серед 180 осіб працездатного віку (15—64 років) 142 були активними, 38 — неактивними (показник активності 78,9%, у 1999 році було 71,7%). З 142 активних мешканців працювало 128 осіб (72 чоловіки та 56 жінок), безробітними було 14 (7 чоловіків та 7 жінок). Серед 38 неактивних 14 осіб було учнями чи студентами, 10 — пенсіонерами, 14 були неактивними з інших причин.

У 2010 році в муніципалітеті числилось 104 оподатковані домогосподарства, у яких проживали 276,0 особи, медіана доходів виносила 20 588 євро на одного особоспоживача

title: Гітрі (Ер)

wikitext:
{{Муніципалітет Франції
 | колишній = так
 | назва         = Гітрі
 | місцева_назва = Guitry
 | герб          =
 | регіон        = [[Нормандія]]
 | департамент   = [[Ер (департамент)|Ер]]
 | округ         = [[Лез-Анделі (округ)|Лез-Анделі]]
 | кантон        = [[Еко (кантон)|Еко]]
 | альтерн_мапа  = <!-- порожнє для метрополії -->
 | широта      = 49.2169444444
 | довгота     = 1.54888888889
 | висота_мін  = 75
 | висота_макс = 143
 | населення     = 269
 | рік_насел     = 2011-01-01
 | площа         = 8,13
 | густота       = 33,09
 | поштові_індекси  = 27510
 | телефонний_код =
 | код_INSEE     = 27308
 | мер  = Thierry Leroy
 | мандат  = 2014-2020
 | тел =
 | email =
 | www           =
}}

'''Гітрі́''', Ґітрі ({{lang-fr|Guitry}}) — колишній [[Комуна (Франція)|муніципалітет]] у [[Франція|Франції]], у регіоні [[Нормандія]], департамент [[Ер (департамент)|Ер]]. Населення — {{formatnum:269}} осіб (2011)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://insee.fr/fr/ppp/bases-de-donnees/recensement/populations-legales/departement.asp?dep=27&annee=2013#dep_G |title=Кількість населення у 2011 році |publisher=[[INSEE]] |accessdate=28 вересня 2014 |archive-date=5 січня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160105125709/http://www.insee.fr/fr/ppp/bases-de-donnees/recensement/populations-legales/departement.asp?dep=27&annee=2013#dep_G }}{{ref-fr}}</ref>.

Муніципалітет був розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 75 км на північний захід від [[Париж|Парижа]], 45 км на південний схід від [[Руан|Руана]], 37 км на північний схід від [[Евре]].

== Історія ==

До [[2015]] року муніципалітет перебував у складі регіону [[Верхня Нормандія]]. Від [[1 січня]] [[2016]] року належав до нового об'єднаного регіону [[Нормандія]]<ref name="reform law">[http://www.assemblee-nationale.fr/14/dossiers/delimitation_regions_organisation_territoriale.asp#delimitation_regions_elections Виписка з протоколу Ради міністрів 18.06.2014 Національних зборів Франції] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151224155305/http://www.assemblee-nationale.fr/14/dossiers/delimitation_regions_organisation_territoriale.asp#delimitation_regions_elections |date=24 грудня 2015 }}{{ref-fr}}</ref>.

1 січня 2016 року Гітрі, [[Бертенонвіль]], [[Бю-Сен-Ремі]], [[Каень]], [[Кантьє]], [[Сів'єр]], [[Дамменій]], [[Еко]], [[Фонтене (Ер)|Фонтене]], [[Форе-ла-Фолі]], [[Фурж]], [[Фур-ан-Вексен]], [[Панієз]] i [[Турні]] було об'єднано в новий муніципалітет [[Вексен-сюр-Епт]].

== Демографія ==
{{Демографія/FRA/Guitry (Eure)}}

Розподіл населення за віком та статтю (2006)<ref>{{cite web|url=http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99&ref_id=pop-sexe-age-quinquennal|title=Population selon le sexe et l'âge...2006|language=фр.|trans_title=Населення за статтю та віком...2006|publisher=[[INSEE]]|accessdate=2011-06-27|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AQXA0POL?url=http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99|archivedate=4 вересня 2012}}</ref>:
{{СВ-Таблиця-Піраміда
 | макс=16 | всього=256
 | ч0=16 | ж0=8
 | ч5=4 | ж5=16
 | ч10=8 | ж10=8
 | ч15=8 | ж15=8
 | ч20=0 | ж20=4
 | ч25=8 | ж25=12
 | ч30=8 | ж30=8
 | ч35=12 | ж35=8
 | ч40=8 | ж40=4
 | ч45=8 | ж45=12
 | ч50=4 | ж50=12
 | ч55=12 | ж55=8
 | ч60=12 | ж60=0
 | ч65=0 | ж65=0
 | ч70=4 | ж70=4
 | ч75=4 | ж75=4
 | ч80=8 | ж80=12
 | ч85=0 | ж85=4
}}

== Економіка ==
{{Економічна зайнятість у Франції
|рік= 2010 |працездатні=180
|активні=142 |показник активності=78,9% |рік старий=1999 |показник активності старий=71,7%
|працювало=128 |працювало чол=72 |працювало жін=56
|безробітні=14 |безробітні чол=7 |безробітні жін=7
|неактивні=38 |учні=14 |пенсіонери=10 |інші неактивні=14
|примітка=<ref>{{cite web| url=http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99&ref_id=base-cc-emploi-pop-active-2010| title=Base chiffres clés : emploi - population active 2010| language=фр.| trans_title=Базисні показники: зайнятість та активність населення в 2010 році| publisher=[[Національний інститут статистики і економічних досліджень Франції|INSEE]]| accessdate=15 листопада 2013| archive-date=26 квітня 2014| archive-url=https://web.archive.org/web/20140426043035/http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99&ref_id=base-cc-emploi-pop-active-2010}} (наближені дані, в 1999 році тимчасова зайнятість врахована частково)</ref>
}}
У 2010 році в муніципалітеті числилось 104 оподатковані домогосподарства, у яких проживали 276,0 особи, медіана доходів виносила {{formatnum:20588}} євро на одного особоспоживача<ref>{{cite web | url=http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99&ref_id=base-cc-rev-fisc-loc-menage | title=Revenus fiscaux des ménages en 2010 | language=фр. | trans_title=Оподатковані доходи домогосподарств у 2010 році | publisher=[[Національний інститут статистики і економічних досліджень Франції|INSEE]] | accessdate=18 жовтня 2013 | archive-date=29 серпня 2012 | archive-url=https://www.webcitation.org/6AHExs6zH?url=http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99 }} Діти та онуки які проживали у двох місцях враховані як 0,5 особи в обох місцях проживання. Перша особа у домогосподарстві це один особоспоживач (ОС), інші дорослі — по 0,5 ОС, діти до 14 років — по 0,3 ОС.</ref>

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20070312215202/http://www.ign.fr/affiche_rubrique.asp?rbr_id=1087&CommuneId=28575 Гітрі на сайті французького Національного інституту географії]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів департаменту Ер]]

== Примітки ==
{{Портал|Франція}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети департаменту Ер}}

[[Категорія:Колишні муніципалітети департаменту Ер]]

title: Гітрі · Guitry

Країна: Франція

Регіон: Нормандія

Департамент: Ер

Округ: Лез-Анделі

Кантон: Еко

title: Влада

Мер · Мандат: Thierry Leroy · 2014-2020


text:
# Битва при Фучжоу (1884)
Битва при Фучжоу (французькою: Combat naval de Fou-Tchéou, китайський: 馬江海戰 ,馬江之役 або 馬尾海戰, буквально Битва Мавей) — перше зіткнення 16-місячної франко-китайської війни (грудень 1883 — квітень 1885). Битва відбулася 23 серпня 1884 року біля стоянки Пагоди в гавані Мавей (馬尾), за 15 кілометрів на південний схід від міста Фучжоу. Під час бою Далекосхідна ескадра адмірала Амедея Курбе практично знищила Фуцзянський флот, один з чотирьох регіональних флотів Китаю.

## Хід битви
Вранці в суботу, 23 серпня, хоча китайські командувачі знали, що французи розпочнуть свою атаку близько 14:00, моряки обох флотів займалися своїми звичними справами. Кораблі Фуцзянського флоту не намагалися передислокувати чи запобігти французькій атаці, відкривши вогонь першими. Французькі екіпажі вирушили до своїх бойових постів о 13:30 отримавши обіди. Китайці не відреагували на цю очевидну загрозу, і в 13.45 бурхлива активність на борту французьких кораблів вщухла. Протягом наступних десяти хвилин напруга на борту французьких кораблів зростала, О 13.55 вечора китайська міноноска наблизилась до французької ескадри. Курбе негайно наказав розпочати атаку, лише на п'ять хвилин раніше за призначений час.
На початку бою китайський флагман Yangwu був успішно атакований жердинною міною «міноносця № 46» (lieutenant de vaisseau (лейтенант ВМС) Дузанс). Французький міноносець зазнав пошкодження котла своєї машини під час цієї атаки. Канонерський човен «Fuxing» було атаковано міноносцем № 46, але менш успішно (lieutenant de vaisseau Латур), а згодом був виведений з ладу ударом жердинної міни парового торпедного катера з «Вольти» і захоплений на абордаж моряками Буе де Лапейера. Корабель на той час вже горів через обстріл французів вогнем і, урешті-решт, його залишив французький призовий екіпаж. Канонерський човен затонув посеред річки Міндзян.
Використавши жердинні міни, два французькі міноносці здрейфували вниз за течією у напрямку якірної стоянки нейтральних кораблів. Під час атаки лейтенант Латур був важко поранений в око, але він відмовився від пропозиції медичної допомоги американських офіцерів  з парового шлюпа «Ентерпрайз», пояснивши, що не може залишити свій пост, поки битва ще триває.
Тим часом французькі крейсери та броненосець «Тріумфант», який приєдналися до ескадри Франції лише за кілька хвилин до початку битви, швидко знищили решту китайського флоту. Chenhang, Yongbao, Feiyun, Ji'an, Fusheng і Jiansheng були потоплені або підпалені снарядами з крейсерів Duguay-Труен, Віллар і д'Естен. Тільки Fupo і Yixin пережили битву без серйозних пошкоджень, врятувавшись вгору течією річки до того, як французькі канонерські човни Lynx, Aspic і Vipère, отримали шанс їх атакувати. Zhenwei вибухнув від влучання єдиного снаряду з «Тріумфант» .
Перед тим, як вони були виведені з ладу, китайські кораблі зосередили свій вогонь по французькому флагману «Вольта». Імовірно китайські командири сподівались вбити Курбе. Кілька моряків на борту французького крейсера були вбиті або поранені, і незабаром після початку бою ядро пролетіло через командну групу Курбе на флагманському містку, вбивши британського лоцмана Томаса і лише трохи не влучила у capitaine de frégate Гігона, капітана «Вольти». Через кілька хвилин осколки від китайських снарядів поранили lieutenant de vaisseau Равеля, ад'ютанта Курбе.
Бої закінчилися о 5-й вечора, але в ніч на 23 серпня китайці здійснили ряд невдалих нападів з використанням брандерів на французькі військові кораблі, через що деякі з них мусили зніматися з якорів, аби уникнути атаки.

title: Битва при Фучжоу (1884)

wikitext:
{{Infobox military conflict
| conflict   = Битва при Фучжоу
| image      = BattleFoochow.jpg
| size        = 300px
| caption    = Ескіз картини битви, зроблений очевидцем
| partof     = [[Франко-китайська війна]]
| date       = [[23 серпня|23]]-[[26 серпня]] [[1884]] року
| place      = бухта [[Фучжоу]]
| result     = Перемога Франції
| combatant1 = {{FRA}}
| combatant2 = [[Файл:Flag_of_China_(1889–1912).svg|25px]] [[Китай]]
| commander1 =
| commander2 =
| strength1  = 13 кораблів
| strength2  = 22 кораблі
| casualties1=10 вбитих
48 поранених
2 кораблі пошкоджено
| casualties2=796 вбитих
150 поранених
51 зниклий безвісти
9 кораблів потоплено
більше 10 кораблів пошкоджено
}}

'''Битва при Фучжоу''' (французькою: Combat naval de Fou-Tchéou, китайський: {{Linktext|馬|江|海|戰}} ,馬江之役 або 馬尾海戰, буквально '''Битва Мавей''') — перше зіткнення 16-місячної [[Франко-китайська війна|франко-китайської війни]] (грудень 1883 — квітень 1885). Битва відбулася 23 серпня 1884 року біля стоянки Пагоди в гавані Мавей (馬尾), за 15 кілометрів на південний схід від міста [[Фучжоу]]. Під час бою Далекосхідна ескадра адмірала [[Амедей Курбе|Амедея Курбе]] практично знищила Фуцзянський флот, один з чотирьох регіональних флотів Китаю.
[[Файл:Chinese_fleet_at_anchor_the_night_before_the_battle_of_Fuzhou_1884.jpg|ліворуч|міні|300x300пкс|[[Флагманський корабель|Флагман]] китайського флоту ''Yangwu'' та [[канонерський човен]] ''Fuxing'' на якорі поблизу верфі Фучжоу напередодні битви]]

== Хід битви ==
Вранці в суботу, 23 серпня, хоча китайські командувачі знали, що французи розпочнуть свою атаку близько 14:00, моряки обох флотів займалися своїми звичними справами. Кораблі Фуцзянського флоту не намагалися передислокувати чи запобігти французькій атаці, відкривши вогонь першими. Французькі екіпажі вирушили до своїх бойових постів о 13:30 отримавши обіди. Китайці не відреагували на цю очевидну загрозу, і в 13.45 бурхлива активність на борту французьких кораблів вщухла. Протягом наступних десяти хвилин напруга на борту французьких кораблів зростала, О 13.55 вечора китайська [[міноноска]] наблизилась до французької ескадри. Курбе негайно наказав розпочати атаку, лише на п'ять хвилин раніше за призначений час.

На початку бою китайський флагман ''Yangwu'' був успішно атакований [[Жердинна міна|жердинною міною]] «[[Міноносець|міноносця № 46]]» (''lieutenant de vaisseau'' (лейтенант ВМС) Дузанс). Французький міноносець зазнав пошкодження котла своєї машини під час цієї атаки. Канонерський човен «''Fuxing»'' було атаковано міноносцем № 46, але менш успішно (''lieutenant de vaisseau'' Латур), а згодом був виведений з ладу ударом жердинної міни парового [[Торпедний катер|торпедного катера]] з «''Вольти''» і захоплений на абордаж моряками Буе де Лапейера. Корабель на той час вже горів через обстріл французів вогнем і, урешті-решт, його залишив французький призовий екіпаж. Канонерський човен затонув посеред річки Міндзян.

Використавши жердинні міни, два французькі міноносці здрейфували вниз за течією у напрямку якірної стоянки нейтральних кораблів. Під час атаки лейтенант Латур був важко поранений в око, але він відмовився від пропозиції медичної допомоги американських офіцерів  з парового [[шлюп (бойовий корабель)|шлюпа]] «Ентерпрайз», пояснивши, що не може залишити свій пост, поки битва ще триває.
[[Файл:VoltaBridge.jpg|праворуч|міні|260x260пкс|Адмірал Курбе на містку ''«Вольти»'' під час битви]]
Тим часом французькі крейсери та броненосець ''«Тріумфант»'', який приєдналися до ескадри Франції лише за кілька хвилин до початку битви, швидко знищили решту китайського флоту. ''Chenhang,'' ''Yongbao,'' ''Feiyun,'' ''Ji'an,'' ''Fusheng'' і ''Jiansheng'' були потоплені або підпалені снарядами з [[крейсер]]ів ''Duguay-Труен,'' ''Віллар'' і ''д'Естен.'' Тільки ''Fupo'' і ''Yixin'' пережили битву без серйозних пошкоджень, врятувавшись вгору течією річки до того, як французькі канонерські човни ''Lynx'', ''Aspic'' і ''Vipère,'' отримали шанс їх атакувати. ''Zhenwei'' вибухнув від влучання єдиного снаряду з ''«Тріумфант»'' .

Перед тим, як вони були виведені з ладу, китайські кораблі зосередили свій вогонь по французькому флагману ''«Вольта''». Імовірно китайські командири сподівались вбити Курбе. Кілька моряків на борту французького крейсера були вбиті або поранені, і незабаром після початку бою ядро пролетіло через командну групу Курбе на флагманському містку, вбивши британського лоцмана Томаса і лише трохи не влучила у ''capitaine de frégate'' ''Гігона'', капітана ''«Вольти''». Через кілька хвилин осколки від китайських снарядів поранили ''lieutenant de vaisseau'' Равеля, ад'ютанта Курбе.

Бої закінчилися о 5-й вечора, але в ніч на 23 серпня китайці здійснили ряд невдалих нападів з використанням [[брандер]]ів на французькі військові кораблі, через що деякі з них мусили зніматися з якорів, аби уникнути атаки.

== Список літератури ==
* Destelan, P., ''Annam et Tonkin: Notes de voyage d'un marin'' (Paris, 1892)
* Duboc, E., ''Trente cinq mois de campagne en Chine, au Tonkin'' (Paris, 1899)
* Ferrero, S., ''Formose, vue par un marin français du XIXe siècle'' (Paris, 2005)
* Huard, ''La guerre du Tonkin'' (Paris, 1887)
* Loir, M., ''L'escadre de l'amiral Courbet'' (Paris, 1886)
* Lung Chang [龍章], ''Yueh-nan yu Chung-fa chan-cheng'' [越南與中法戰爭, Vietnam and the Sino-French War] (Taipei, 1993)
* Rawlinson, J., ''China's Struggle for Naval Development, 1839—1895'' (Harvard, 1967)
* Rollet de l'Isle, M., ''Au Tonkin et dans les mers de Chine'' (Paris, 1886)
* Thomazi, A., ''La conquête de l'Indochine'' (Paris, 1934)
* Vienet, R., 'Devant le champ de bataille de Mawei (Chine)', ''La Géographie'', 1525 (June 2007), 31–53
* Wright, R., ''The Chinese Steam Navy, 1862—1945'' (London, 2001)
* {{Cite book|url=https://books.google.com/books?id=WrxFAAAAIAAJ&printsec=frontcover&cad=0#v=onepage&q&f=false|title=The French at Foochow|last=James F. Roche, L. L. Cowen|year=1884|editor-last=|publisher=Printed at the "Celestial Empire" Office|edition=|volume=|location=|page=|pages=49|isbn=|accessdate=2011-07-06}}
[[Категорія:Серпень 1884]]
[[Категорія:Конфлікти в 1884]]
[[Категорія:1884 в Азії]]
[[Категорія:Морські битви Франції]]
[[Категорія:Битви Китаю]]

title: Битва при Фучжоу

Дата: 23-26 серпня 1884 року

Місце: бухта Фучжоу

Результат: Перемога Франції

title: Сторони

Франція: Китай

title: Військові сили

13 кораблів: 22 кораблі

title: Втрати

10 вбитих · 48 поранених · 2 кораблі пошкоджено: 796 вбитих · 150 поранених · 51 зниклий безвісти · 9 кораблів потоплено · більше 10 кораблів пошкоджено


text:
# Доссена
Доссена (італ. Dossena) — муніципалітет в Італії, у регіоні Ломбардія,  провінція Бергамо.
Доссена розташована на відстані близько 500 км на північний захід від Рима, 65 км на північний схід від Мілана, 22 км на північ від Бергамо.
Населення — 954 особи (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 29 серпня. Покровитель — San Giovanni Decollato.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 12 іноземців з 9 країн, серед них 4 громадяни країн Євросоюзу та 3 громадяни України.

## Сусідні муніципалітети
- Ленна
- Ронкобелло
- Сан-Джованні-Б'янко
- Сан-Пеллегрино-Терме
- Серина

title: Доссена

wikitext:
{{otheruses|Доссена (значення)}}
{{Комуна Італії
 | назва         = Доссена
 | місцева_назва = Dossena
 | герб          = <!-- Dossena-Stemma.png -->
 | регіон        = LOM <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = BG <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 45
 | latm   = 53
 | lats   = 0
 | longd  = 9
 | longm  = 42
 | longs  = 0
 | висота = 986
 | населення     = 885
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 19
 | густота       = 45,2
 | поштові_індекси  = 24010
 | телефонний_код = 0345
 | код_ISTAT     = 016092
 | покровитель   = San Giovanni Decollato
 | мер           = Fabio Bonzi
 | обраний       = 25-5-2014
 | www           = http://www.comune.dossena.bg.it/
}}

'''Доссена''' ({{lang-it|Dossena}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Ломбардія]],  [[Бергамо (провінція)|провінція Бергамо]].

Доссена розташована на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 500 км на північний захід від [[Рим|Рима]], 65 км на північний схід від [[Мілан|Мілана]], 22 км на північ від [[Бергамо]].

Населення — {{formatnum:954}} {{МНОЖИНА:954|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 29 серпня. Покровитель — San Giovanni Decollato.

== Демографія ==
{{Демографія/Dossena}}
{{Іноземці в Італії | назва=Доссена | дата=1 січня 2023 року
 | всього=12 | країн=9 | Укр=3 | ЄС=4 | таблиця= | країна1=[[Україна|України]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Ленна]]
* [[Ронкобелло]]
* [[Сан-Джованні-Б'янко]]
* [[Сан-Пеллегрино-Терме]]
* [[Серина]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Бергамо]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Бергамо}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Бергамо]]

title: Доссена · Dossena

Країна: Італія

Регіон: Ломбардія

Провінція: Берґамо

Площа: 19 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада


text:
# Гангстерський фільм
Гангстерський фільм (від англ. gangster — гангстер, бандит) — жанр кінематографу США який відображує зростання організованої злочинності, виникнення гангстерських синдикатів та різних мафіозних структур в епоху «сухого закону» і Великої депресії.

## Характеристика
Розквіт сюжетної лінії гангста-фільмів припадав на події кінця 20-х — початок 30-х років XX ст.. Багато сюжетів цих ігрових стрічок базувалися на кримінальній хроніці з газет. Прототипами екранних героїв класичної ери (1930—1933) часто були реальні гангстери, «Вороги суспільства N1», які орудували в американських містах.
У картинах «Ворог суспільства» (1931) В. Веллмена, «Обличчя із шрамом» (1932) Г. Гоукса, що стали класикою жанру, герої злочинці мали інші прізвища, але глядачі вгадували в них біографії Капоне і Діллінджера. Найвідомішою стрічкою жанру, попри значно пізнішу появу, вважається трилогія Ф. Копполи «Хрещений батько».

title: Гангстерський фільм

wikitext:
'''Гангстерський фільм''' (від {{lang-en|gangster}} — гангстер, бандит) — жанр [[Кінематограф США|кінематографу США]] який відображує зростання [[Організована злочинність|організованої злочинності]], виникнення [[гангстер]]ських [[синдикат]]ів та різних [[Мафія|мафіозних]] структур в епоху «[[Сухий закон у США|сухого закону]]» і [[Велика депресія у США|Великої депресії]].

== Характеристика ==
Розквіт сюжетної лінії гангста-фільмів припадав на події кінця [[1920-ті у кіно|20-х]] — початок [[1930-ті у кіно|30-х]] років XX ст.. Багато сюжетів цих [[Ігрове кіно|ігрових стрічок]] базувалися на кримінальній хроніці з газет. Прототипами екранних героїв класичної ери (1930—1933) часто були реальні гангстери, {{не перекладено|треба=Вороги суспільства N1|текст=«Вороги суспільства N1»|мова=en|є=Public Enemy No. 1}}, які орудували в американських містах.

У картинах «[[Ворог суспільства (фільм, 1931)|Ворог суспільства]]» (1931) {{не перекладено|треба=Уільям Веллмен|текст=В. Веллмена|мова=en|є=William A. Wellman}}, «[[Обличчя зі шрамом (фільм, 1932)|Обличчя із шрамом]]» (1932) [[Говард Гоукс|Г. Гоукса]], що стали класикою жанру, герої злочинці мали інші прізвища, але глядачі вгадували в них біографії [[Аль Капоне|Капоне]] і [[Джон Діллінджер|Діллінджера]]. Найвідомішою стрічкою жанру, попри значно пізнішу появу, вважається трилогія [[Френсіс Форд Коппола|Ф. Копполи]] «[[Хрещений батько (фільм)|Хрещений батько]]»{{sfn|Миславський|2007|с=146-148}}.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Книга:Миславський В. Н.:Кінословник. Терміни, визначення, жарґонізми}}
* Миславський В. Н. [https://ia600209.us.archive.org/26/items/20240402_20240402_1924/КІНЕМАТОГРАФ.%20КОНЦЕПТУАЛЬНО-ТЕРМІНОЛОГІЧНИЙ%20СЛОВНИК.pdf Західний кінематограф. Концептуально-термінологічний словник. Харків : ТОВ Видавництво «Точка», 2024.]. С. 36-38.

{{cinema-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Гангстерські фільми| ]]
[[Категорія:Жанри фільмів]]


text:
# Бартелемі Фожа де Сен-Фон
Бартелемі Фожа де Сен-Фон (фр. Barthélemy Faujas de Saint-Fond; 17 травня 1741, Монтелімар — † 18 липня 1819) — французький геолог і вулканолог. Фожа де Сен-Фон разом із Деодатом Грате де Долом’є (1750–1801) був одним із перших у Франції, хто опублікував нові дослідження про вулкани та вулканіт. На його честь названо мінерал фожазит.

title: Бартелемі Фожа де Сен-Фон

wikitext:
{{unibox}}

'''Бартелемі Фожа де Сен-Фон''' (фр. Barthélemy Faujas de Saint-Fond; 17 травня 1741, Монтелімар — † 18 липня 1819) — французький [[геолог]] і [[вулканолог]]<ref name="bio">{{Literatur |Autor=Claude-Augustin Vieilh de Boisjolin, [[Alphonse Rabbe]], [[Charles-Augustin Sainte-Beuve]] |Titel=Biographie universelle et portative des Contemporains: ou Dictionnaire historique des hommes vivants et des hommes morts |Band=2 |Verlag=Chez l’éditeur, rue du colombier, 21 |Ort=Paris |Datum=1836 |Seiten=1642f |Sprache=fr |Online={{Google Buch | BuchID=UiMPAAAAQAAJ | Seite=512 | Hervorhebung=Barthélemy Faujas de Saint-Fond trapp}}}}</ref>. Фожа де Сен-Фон разом із Деодатом Грате де Долом’є (1750–1801) був одним із перших у Франції, хто опублікував нові дослідження про [[вулкан]]и та [[вулканіт]].<ref>[https://www.annales.org/archives/x/faujas.html Barthélémi Faujas de Saint-Fond (1741-1819). In: annales.org. Les Annales des Mines, abgerufen am 6. März 2013 (französisch).]</ref> На його честь названо мінерал [[фожазит]].<ref>{{Literatur |Autor=W. A. Deer, Robert Andrew Howie, Jack Zussman, William S. Wise |Titel=Framework Silicates: Silica Minerals, Feldspathoids and the Zeolites |Sammelwerk=Rock forming minerals |Auflage=2 |Verlag=Geological Society |Datum=2004 |ISBN=1-86239-144-0 |Seiten=651 |Sprache=en |Online={{Google Buch | BuchID=c4H5TsJbUdsC | Seite=651 | Hervorhebung=Barthélémi FAUJAS de SAINT-FOND faujasit}}}}</ref>
== Примітки ==
{{reflist}}

Громадянство: Франція

Місце народження: Монтелімар

Місце смерті: Монтелімар

Рід діяльності: геолог, вулканолог, адвокат

Працівник у: Сад рослин

Член у: Баварська академія наук


text:
# Покр Мгер
Покр Мгер (вірм.Փոքր Մհերը) — останній представник героїчного покоління епосу «Сасна црер» . Четверта гілка епосу присвячена його переслідувачу і герою Давіту і синові Хандут Хатун. Після одруження Давіт виїхав до Грузії і прожив там 7 років. Хандут має сина і називає його Мгер. Ставши дорослим, він вирішує піти і знайти свого батька. По дорозі батько і син зустрічаються і, не знаючи один одного, б'ються. Давіт впізнає свого сина по браслету Мгера, не прощає того, що він наважився битися з ним, і проклинає його. «Будь безсмертний, безспадкоємець!»

Після смерті Давіта, який замінив йому батька, Покр Мгер бореться з ворогами і перемагає, вбиває Чмшкік Султана, постившись за батька. Потім він одружується на красуні Гоар. Але прокляття батька справдилося. Мгер залишається позбавленим спадку. Гоар помирає. Земля не витримує під ногами Мгера. Сасна, останній сміливець, закривається в скелі Агравакар, кажучи:
Скільки світів лукавих,

І земель млявих,

Посеред світу я не зостанусь.

Скоро зв'яжуть Диявола, Єгова,

Ебора пшениця – це маса пшениці,

Скоро зв'яжемо Диявола,

Є наказ на той час,

Щоб ми були там.
Довгий час Покр Мгер блукав горою Сасною зі своїм вірним другом, запальним Куркіком Джалалу. Він був глибоко задуманий, відчував, що його героїчне життя добігає кінця. Він лементував, сили його з дня на день покидали, а нещастя народу все бiльше траплялись. І ось одного вечора Мгер зупинився перед чорним Воронячим камнем. Його страшна тінь розляглася над озером.
«Якщо я вдарю мечем по скелі, — сказав він собі, — і скеля трісне, то в мене немає гріха на душі».
З останніх сил він сильно вдарив по скелі і розколов Воронячий камінь надвоє. Мгер востаннє посміхнувся сонячному світлу, струснув з коня вуздечку й увійшов, скеля одразу ж зімкнулася за ним і завмерла назавжди. Жителі Сасуна дізналися, що Мгер увійшов у гору і назавжди ув'язнився, вони плакали сім днів і сім ночей, кликали Мгера додому, бивши каміння під ногами. Але все було марно. Пройшло багато років. Тільки один пастух може побачити Мгера лише один раз. Цей пастух з'являється в Агравакарі вночі. Камінь відкривається і з'являється могутній князь на величезному коні.
— Мгер, — зрадів пастух, — коли ти вже вийдеш звідси?
— Поки на світі панує брехня, я не зможу звідси вибратися. Коли земля буде розбита і відбудована, а зерно ячменю буде розміром з мак, зерно пшениці — розміром з троянду — мені буде дозволено вийти зі скелі.
З того дня його ніхто не бачив. Але кажуть, що вода тече з Агравакара у Вардавар і День Вознесіння. Це Куркік Джалал б'є копитами, витягуючи ту воду з-під землі. А якщо прислухатися до каменя, то чути тонке каркання Куркіка.

## Літературні твори
- Ав. Ісаакян, Сасма Мгер.
- Левон Хечоян, Мгереві двері книга

## Дивіться також:
- Сасна црер

## Зовнішні посилання
- Четверта гілка епосу «Давид Сасунський».

title: Покр Мгер

wikitext:
[[Файл:Mhera_Door.jpg|міні| Двері Мгера]]
'''Покр Мгер''' (вірм.'''Փոքր Մհերը)''' — останній представник героїчного покоління [[епос]]у «Сасна црер» . Четверта гілка епосу присвячена його переслідувачу і герою Давіту і синові Хандут Хатун. Після одруження Давіт виїхав до Грузії і прожив там 7 років. Хандут має сина і називає його Мгер. Ставши дорослим, він вирішує піти і знайти свого батька. По дорозі батько і син зустрічаються і, не знаючи один одного, б'ються. Давіт впізнає свого сина по браслету Мгера, не прощає того, що він наважився битися з ним, і проклинає його. «Будь безсмертний, безспадкоємець!»

Після смерті Давіта, який замінив йому батька, Покр Мгер бореться з ворогами і перемагає, вбиває Чмшкік Султана, постившись за батька. Потім він одружується на красуні Гоар. Але прокляття батька справдилося. Мгер залишається позбавленим спадку. Гоар помирає. Земля не витримує під ногами Мгера. Сасна, останній сміливець, закривається в скелі Агравакар, кажучи:<poem>Скільки світів лукавих,
І земель млявих,
Посеред світу я не зостанусь.
Скоро зв'яжуть Диявола, Єгова,
Ебора пшениця – це маса пшениці,
Скоро зв'яжемо Диявола,
Є наказ на той час,
Щоб ми були там.</poem>Довгий час Покр Мгер блукав горою Сасною зі своїм вірним другом, запальним Куркіком Джалалу. Він був глибоко задуманий, відчував, що його героїчне життя добігає кінця. Він лементував, сили його з дня на день покидали, а нещастя народу все бiльше траплялись. І ось одного вечора Мгер зупинився перед чорним Воронячим камнем. Його страшна тінь розляглася над озером.

«Якщо я вдарю мечем по скелі, — сказав він собі, — і скеля трісне, то в мене немає гріха на душі».

З останніх сил він сильно вдарив по скелі і розколов Воронячий камінь надвоє. Мгер востаннє посміхнувся сонячному світлу, струснув з коня вуздечку й увійшов, скеля одразу ж зімкнулася за ним і завмерла назавжди. Жителі Сасуна дізналися, що Мгер увійшов у гору і назавжди ув'язнився, вони плакали сім днів і сім ночей, кликали Мгера додому, бивши каміння під ногами. Але все було марно. Пройшло багато років. Тільки один пастух може побачити Мгера лише один раз. Цей пастух з'являється в Агравакарі вночі. Камінь відкривається і з'являється могутній князь на величезному коні.

— Мгер, — зрадів пастух, — коли ти вже вийдеш звідси?

— Поки на світі панує брехня, я не зможу звідси вибратися. Коли земля буде розбита і відбудована, а зерно ячменю буде розміром з мак, зерно пшениці — розміром з троянду — мені буде дозволено вийти зі скелі.

З того дня його ніхто не бачив. Але кажуть, що вода тече з Агравакара у Вардавар і День Вознесіння. Це Куркік Джалал б'є копитами, витягуючи ту воду з-під землі. А якщо прислухатися до каменя, то чути тонке каркання Куркіка.

== Літературні твори ==

* Ав. Ісаакян, Сасма Мгер.
* Левон Хечоян, Мгереві двері книга

== Дивіться також: ==

* Сасна црер

== Зовнішні посилання ==

* [http://armenianhouse.org/sasuntsi-david/iv-a-mher-junior.html Четверта гілка епосу «Давид Сасунський».]
[[Категорія:Вигадані персонажі]]


text:
# Генрієтта Доротея Гессен-Дармштадтська
Генрієтта Доротея Гессен-Дармштадтська (нім. Marie Hedwig von Hessen-Darmstadt, 14 жовтня 1641 — 22 грудня 1672) — принцеса Гессен-Дармштадтська, донька ландграфа Георга II та Софії Елеонори Саксонської, дружина графа Вальдек-Ландау Йоганна II.

## Життєпис
Генрієтта Доротея народилась 14 жовтня 1641 року у Гессені. Вона була десятою дитиною і восьмою донькою в родині ландграфа Гессен-Дармштадтського Георга II та його дружини Софії Елеонори Саксонської. Дівчинка народилась наприкінці Тридцятирічної війни, коли протидіючі країни були спустошені, а їхня економіка підірвана.
У 26 років вийшла заміж за 44-річного графа Йоганна II Вальдекського. Весілля відбулося 10 листопада 1667 року в Мерлау. Йоганн помер одинадцять місяців потому. Дітей у подружжя не було.
Генрієтта Доротея пішла з життя 22 грудня 1672 року в Ландау. Похована там же.

title: Генрієтта Доротея Гессен-Дармштадтська

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Генрієтта Доротея Гессен-Дармштадтська
| жінка                = ж
| місце_проживання     =
| інші_імена           =
| зображення           = Bildnis der Henrietta Dorothea, geb. Landgräfin von Hessen- Darmstadt, Tochter von Landgraf Georg II., Gräfin von Waldeck-Pyrmont (1641-1672).jpg
| розмір_зображення    = 200пкс
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 14.10.1641
| місце_народження     = Гессен
| дата_смерті          = 22.12.1672
| місце_смерті         = Ландау
| причина_смерті       =
| громадянство         =
| національність       = німкеня
| Alma_mater           =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                =
| посада               =
| військове звання     =
| платня               =
| термін               =
| попередник           =
| наступник            =
| партія               =
| головував_(-ла)      =
| конфесія     = лютеранство
| чоловік              = Йоганн II Вальдек-Ландау
| рід                  = [[Гессенський дім]]
| родичі               =
| дружина              =
| діти                 = ''не було''
| підпис               =
| нагороди             =
| сторінка_в_інтернеті =
| примітки             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
| підпис_герба         =
}}

'''Генрієтта Доротея Гессен-Дармштадтська''' ({{lang-de|Marie Hedwig von Hessen-Darmstadt}}, [[14 жовтня]] [[1641]] — [[22 грудня]] [[1672]]) — принцеса [[Гессен-Дармштадтське ландграфство|Гессен-Дармштадтська]], донька ландграфа [[Георг II (ландграф Гессен-Дармштадтський)|Георга II]] та [[Софія Елеонора Саксонська|Софії Елеонори Саксонської]], дружина графа Вальдек-Ландау Йоганна II.

== Життєпис ==
Генрієтта Доротея народилась 14 жовтня 1641 року у Гессені. Вона була десятою дитиною і восьмою донькою в родині ландграфа Гессен-Дармштадтського [[Георг II (ландграф Гессен-Дармштадтський)|Георга II]] та його дружини [[Софія Елеонора Саксонська|Софії Елеонори Саксонської]]. Дівчинка народилась наприкінці [[Тридцятирічна війна|Тридцятирічної війни]], коли протидіючі країни були спустошені, а їхня економіка підірвана.

У 26 років вийшла заміж за 44-річного графа Йоганна II Вальдекського. Весілля відбулося 10 листопада 1667 року в Мерлау. Йоганн помер одинадцять місяців потому. Дітей у подружжя не було.

Генрієтта Доротея пішла з життя 22 грудня 1672 року в Ландау. Похована там же.<ref>Our Royal, Titled, Noble, and Commoner Ancestors & Cousins [http://our-royal-titled-noble-and-commoner-ancestors.com/p3195.htm#i95998] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120818001243/http://our-royal-titled-noble-and-commoner-ancestors.com/p3195.htm#i95998|date=18 серпня 2012}} {{ref-en}}</ref>

== Генеалогічне дерево ==
{{Wikidata/Ancestors}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*[http://www.geneall.net/D/per_page.php?id=4130 Профіль на Geneall.net]
*[http://www.genealogy.euweb.cz/brabant/brabant13.html Генеалогія Генрієтти Доротеї Гессен-Дармштадтської] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081017023239/http://genealogy.euweb.cz/brabant/brabant13.html |date=17 жовтня 2008 }}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Гессенський дім]]
[[Категорія:Уродженці Дармштадта]]

title: Генрієтта Доротея Гессен-Дармштадтська

Народилася: 14 жовтня 1641 · Гессен

Померла: 22 грудня 1672 (31 рік) · Ландау

Національність: німкеня

Конфесія: лютеранство

Рід: Гессенський дім

Мати: Софія Елеонора Саксонська

Брати, сестри: Єлизавета Амалія Гессен-Дармштадтська, Людвіг VI (ландграф Гессен-Дармштадтський), Anna Sophia II, Abbess of Quedlinburgd, Марія Ядвіга Гессен-Дармштадтська, Софія Елеонора Гессен-Дармштадтська, George III, Landgrave of Hesse-Itterd і Louise Christine of Hesse-Darmstadtd

У шлюбі з: Йоганн II Вальдек-Ландау

Діти: не було