text:
# Синагога (Виноградів)
Виногра́дівська синаго́га — хоральна синагога ортодоксальної громади євреїв у місті Виноградів Закарпатської області. Розташована на вулиці Братів Зейканів, 12.

## Історія
Будівля першої синагоги збудована 1874 року. На той час в одному місці існували дві синагоги — ортодоксальних євреїв та хасидів. Ініціював будівництво тодішній рабин Клайн. Ті будівлі розміщуються позаду головної споруди, збудованої 1905 року.
Під час угорської окупації та здійснення Голокосту територія синагоги входила до єврейського гетто.
У радянський період у будівлі розміщувалася дитячо-юнацька спортивна школа. Фасад синагоги втратив основні архітектурні елементи, притаманні єврейським культовим спорудам; внаслідок перебудов знищено фігурний дах, а вікна набули прямокутної форми й були заґратовані.
З 2012 року в синагозі проводилися реставраційні роботи з відновлення зовнішнього вигляду споруди відповідно до старих листівок. 2016 року уряд Угорщини виділив на проєкт 45 тисяч євро. Через малочисельність єврейської громади у Виноградові синагога перебуває в муніципальній власності.

## Архітектура
Синагога зведена у незвичному для ортодоксальних єврейських громад стилі з елементами модерну. Будівля має Т-подібну форму.
Ширша частина, де міститься вхід, виходить зовні на вулицю. У вужчій частині розміщена молитовня. Біма обмежена низькими перилами, над нею встановлено люстру. Арон га-Кодеш, увінчаний скрижалями Закону Божого, мав форму дверей. Над скрижалями розміщувалося бичаче око, обрамлене хвилеподібними променями, що пропускали світло.
Головний фасад синагоги прикрашений складними ліпними елементами й фігурними карнизами. Вікна фільончасті. У центральному вікні фасаду розміщено Зірку Давида, а верхній фігурний фронтон містить Скрижалі Заповіту.
- Інтер'єр синагоги на листівках початку XX століття

title: Синагога (Виноградів)

wikitext:
{{Культова споруда
|зображення                 = Vynohradiv synagogue.jpg
|підпис зображення          = Синагога Виноградова. Сучасний вигляд (2021)
}}
'''Виногра́дівська синаго́га''' — хоральна [[синагога]] [[Ортодоксальний юдаїзм|ортодоксальної]] громади [[Історія євреїв на Закарпатті|євреїв]] у місті [[Виноградів]] [[Закарпатська область|Закарпатської області]]. Розташована на вулиці Братів Зейканів, 12<ref>{{Cite web|url=https://old.vin-rada.gov.ua/освіта-культура-мистецтво-спорт/культові-споруди/|title=Культові споруди|date=2014-09-04|website=Виноградівська міська рада - Не актуальна версія сайту -|language=uk|access-date=2024-08-27}}</ref>{{efn|До 2024 року — вулиця Пушкіна, 12<ref>{{Cite web|url=https://suspilne.media/uzhhorod/782621-na-zakarpatti-perejmenuvali-ponad-130-vulic-so-vidomo/|title=На Закарпатті перейменували понад 130 вулиць: що відомо|last=Пилипко|first=Михайло|date=3 липня 2024|website=Суспільне Ужгород|access-date=27 серпня 2024}}</ref>}}.

== Історія ==
[[Файл:Nagyszöllös Izraelita templom ( וינוגרדוב, Виноградів) בית הכנסת בסעליש.JPG|ліворуч|міні|249x249пкс|Синагога на поштовій листівці початку XX століття]]
Будівля першої синагоги збудована 1874 року. На той час в одному місці існували дві синагоги — ортодоксальних євреїв та [[Хасидизм|хасидів]]. Ініціював будівництво тодішній [[рабин]] Клайн. Ті будівлі розміщуються позаду головної споруди<ref name="Горнецкі">{{Стаття|автор=Горнецкі В. В.|назва=Особливості сакральної архітектури Закарпаття кінця ХІХ – початку ХХ століття|журнал=Науковий вісник Ужгородського університету : Серія: Історія|відповідальний=відп. за вип. Н.П. Керецман|місце=Ужгород|видавництво=Говерла|рік=2016|випуск=1 (34)|сторінки=29|посилання=https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/bitstream/lib/14708/1/ОСОБЛИВОСТІ%20САКРАЛЬНОЇ%20АРХІТЕКТУРИ%20ЗАКАРПАТТЯ%20КІНЦЯ%20ХІХ%20-%20ПОЧАТКУ%20ХХ%20СТОЛІТЬ.pdf}}</ref>, збудованої 1905 року<ref name="Klein">{{Книга|назва = Synagogues in Hungary, 1782-1918 : genealogy, typology and architectural significance|автор = Klein, Rudolf|місце = Budapest|видавництво = Terc Ltd.|рік = 2017|ISBN = 978-615-5445-08-8|посилання = https://archive.org/details/synagoguesinhung0000klei/page/428/mode/2up|сторінки = 428}} {{Ref-en}}</ref>.

Під час угорської окупації та здійснення [[Голокост]]у територія синагоги входила до єврейського [[гетто]].

У радянський період у будівлі розміщувалася дитячо-юнацька спортивна школа. Фасад синагоги втратив основні архітектурні елементи, притаманні єврейським культовим спорудам; внаслідок перебудов знищено фігурний дах, а вікна набули прямокутної форми й були заґратовані<ref name="Горнецкі"/><ref name="Кашка, Копинець">{{Стаття|автор=Кашка М., Копинець А.|назва=Синагоги Закарпаття як об'єкти релігійного туризму|посилання=http://www.aphn-journal.in.ua/archive/18_2018/18_2018.pdf#page=232|журнал=Актуальні питання гуманітарних наук: міжвузівський збірник наукових праць молодих вчених Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка|сторінки=236|рік=2018|місце=Дрогобич|видавництво=Посвіт|випуск=18}}</ref>.

З 2012 року в синагозі проводилися реставраційні роботи з відновлення зовнішнього вигляду споруди відповідно до старих листівок<ref>{{Cite web|url=https://mukachevo.net/post/vynohradivska-synahoha-vidrodzuye-sviy-istorychnyy-vyhliad-foto_60009.html|title=Виноградівська синагога відроджує свій історичний вигляд (ФОТО)|date=2012-08-06|website=Mukachevo.net|language=uk|access-date=2024-08-27}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://vaadua.org/news/sinagoga-v-vinogradove-vosstanavlivaetsya-po-odnoy-sohranivsheysya-pochtovoy-otkrytke|title=Синагога в Виноградове восстанавливается по одной сохранившейся почтовой открытке|date=2016-03-30|website=Асоціація єврейських організацій та общин України (Ваад)|language=ru|access-date=2024-08-27}}</ref>. 2016 року [[уряд Угорщини]] виділив на проєкт 45 тисяч євро<ref>{{Cite web|url=https://zakarpattya.net.ua/News/156895-U-Vynohradovi-na-onovlennia-fasadu-synahohy-uhorskyi-uriad-vydilyv-45-tys-ievro-VIDEO|title=У Виноградові на оновлення фасаду синагоги угорський уряд виділив 45 тис євро (ВІДЕО) @ Закарпаття онлайн|website=Закарпаття онлайн|access-date=2024-08-27}}</ref>. Через малочисельність єврейської громади у Виноградові синагога перебуває в муніципальній власності.

== Архітектура ==
Синагога зведена у незвичному для ортодоксальних єврейських громад стилі з елементами [[Модернізм (архітектура)|модерну]]. Будівля має Т-подібну форму.

Ширша частина, де міститься вхід, виходить зовні на вулицю. У вужчій частині розміщена молитовня. [[Біма (трибуна)|Біма]] обмежена низькими перилами, над нею встановлено люстру. [[Арон га-Кодеш]], увінчаний скрижалями [[Десять заповідей|Закону Божого]], мав форму дверей. Над скрижалями розміщувалося [[Бичаче око (вікно)|бичаче око]], обрамлене хвилеподібними променями, що пропускали світло<ref name="Klein"/>.

Головний фасад синагоги прикрашений складними ліпними елементами й фігурними карнизами. Вікна фільончасті. У центральному вікні фасаду розміщено [[Зірка Давида|Зірку Давида]], а верхній фігурний фронтон містить [[Скрижалі завіту|Скрижалі Заповіту]]<ref name="Горнецкі"/>.
<gallery mode="nolines" widths="250" heights="250" class="center" caption="Інтер'єр синагоги на листівках початку XX століття">
Файл:Üdvözlet Nagyszöllösröl Izraelita templom ( וינוגרדוב, Виноградів) בית הכנסת בסעליש.jpg
Файл:Vynohradiv (Nagyszollos), synagogue.jpg
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}
;Коментарі
{{notelist}}

{{Синагоги України}}
{{бібліоінформація}}
{{портали|Юдаїзм|Закарпаття|Архітектура}}

[[Категорія:Синагоги Закарпатської області]]
[[Категорія:Виноградів]]
[[Категорія:Культові споруди, побудовані 1905]]

title: Синагога

Тип споруди: синагога

Розташування: Україна , Виноградів


text:
# Аспайрінґ
Аспайрінґ / Тітітея (англ. Mount Aspiring; маор. Tititea) — гора в Південних Альпах, 23-тя за абсолютною висотою вершина Нової Зеландії та 9-та за висотою незалежна вершина країни. Найвища вершина Нової Зеландії за межами гірського регіону Аоракі / Маунт-Кук.

## Географія
Гора розташована в межах національного парку «Маунт-Аспайрінґ» на крайньому півдні району Вестланд в регіоні Вест-Кост, на кордоні з північно-заходною частиною регіону Отаго, має висоту 3033 метри. Маорі назвали її Tititea, що перекладається як Блискучий пік. Вона була названа у грудні 1857 року Головним інспектором провінції Отаго Джоном Тернбуллом Томсоном. Його також часто називають «Південним Маттергорном» за його пірамідальний пік, коли його видно з річки Матукітукі.
Гора Аспайрінґ / Тітітея розташована трохи на захід від основного вододілу, за 30 кілометрів на захід від озера Ванака. Вона лежить на стику трьох основних льодовикових систем — льодовика Бонар, що впадає в річку Вайпара, і льодовиків Вольта і Терма, які обидва впадають у річку Вайятото. Вайпара є правою притокою річки Аравгата, і обидві річки Аравгата і Вайятото витікають на західне узбережжя Південного острова і впадають в Тасманове море між містечком Гааст і затокою Джексон-Бей. Гора масивна, вона є основною вершиною, від якої відходять короткі, довжиною 1,5-3 км, відроги (хребти) у вигляді хреста (Північно-Західний хребет, Північно-Східний, Південно-Західний та Кокскомб).
Абсолютна висота вершини 3033 метри над рівнем моря. Відносна висота — 2471 м. За цим показником вершина відноситься до ультра-піків і є 2-ю на Південному острові та 3-ю у Новій Зеландії. Найнижче ключове сідло вершини, по якому вимірюється її відносна висота називається перевал «Гааст-Пасс» (англ. Haast Pass/Tioripatea), має висоту 562 м над рівнем моря і розташоване за 58,6 км на північний схід (44°6′22″ пд. ш. 169°21′21″ сх. д. / 44.10611° пд. ш. 169.35583° сх. д.). Топографічна ізоляція вершини відносно найближчої вищої гори Сефтон (англ. Mount Sefton), яка розташована на північному сході, становить 130,81 км.

## Сходження
Перше офіційне успішне сходження на гору було здійснено 23 листопада 1909 року майором Бернардом Гедом і керівниками Джеком Кларком та Алеком Ґремом. Партія Геда піднялася на хребет вершини західною стеною від льодовика Бонар, маршрут не повторювався до 1965 року.
Найпопулярніший маршрут до гори Аспайрінґ — вгору по долині Західна Матукітукі, яка знаходиться в кінці 50-кілометрової дороги з Ванаку в Малинову рівнину. Звідси мережа хатин забезпечує пункти відпочинку для альпіністів.
Перша хатина — це Аспайрінґ Гат, яка розташована за 8 кілометрах (або приблизно за дві години ходьби) від кінця дороги. Наступна хатина — через 8-12-годинний перехід, в основному по бездоріжжю. Стежка передбачає лише маршрут для першої половини підходу до вершини, який проходить через рівне дно долини. З кінця стежки можна або піднятися на Французький хребет і пройти льодовик Бонар, або піднятися на перевал Беван-Кол до льодовика Бонар. Для обох варіантів підйому потрібні хороші навички пошуку маршруту та знання техніки скелелазіння та льодовикових подорожей. Багато альпіністи вважають за краще летіти вертольотом через виснажливий підхід.
Гора та парк дуже популярні серед альпіністів та трамперів, тому тут постійно трапляються нещасні випадки, в тому числі і зі смертельними наслідками.

wikiname: ukwiki

title: Аспайрінґ

in_language: uk

wikitext:
{{Гора
|Name     = {{nobr|Аспайрінґ / Тітітея}}
|Photo    = Mount_Aspiring,_Otago,_New_Zealand,_22_July_2005.jpg
|підпис   = Гора Аспайрінґ (в центрі)
|Range    = [[Південні Альпи]]
|Location = [[Південний острів (Нова Зеландія)|Південний острів]], [[Вест-Кост (Нова Зеландія)|Вест-Кост]]
|ізоляція = 130,8 км → [[Сефтон (гора)|Сефтон]] (3151 м)<ref name="peakbagger"/>
|список   = {{ubl|[[Список ультра-піків|Ультра-піки]] | [[Список ультра-піків Океанії#Нова Зеландія|Ультра-піки Океанії]] (16-те) | {{nobr|[[Список ультра-піків Океанії#Нова Зеландія|Ультра-піки Нової Зеландії]] (3-тє)}} |[[Список гір Нової Зеландії за висотою#100 найвищих гір|Гори Нової Зеландії]] (9-те) }}
|сходження= 23 листопада 1909 (Бернард Гед, Джек Кларк та Алек Ґрем)
}}
'''Аспайрінґ / Тітітея''' ({{lang-en|Mount Aspiring}}; {{lang-mi|Tititea}})<ref>{{LINZ|7301|Mount Aspiring/Tititea|27-06-2021}}</ref> — гора в [[Південні Альпи|Південних Альпах]], [[Список гір Нової Зеландії за висотою#Вершини висотою понад 2900 м|23-тя за абсолютною висотою вершина]] [[Нова Зеландія|Нової Зеландії]] та 9-та за висотою незалежна вершина країни. Найвища вершина Нової Зеландії за межами гірського регіону [[Гора Кука|Аоракі / Маунт-Кук]].

== Географія ==
Гора розташована в межах [[Маунт-Аспайрінґ (національний парк)|національного парку «Маунт-Аспайрінґ»]] на крайньому півдні району Вестланд в регіоні [[Вест-Кост (Нова Зеландія)|Вест-Кост]], на кордоні з північно-заходною частиною регіону [[Отаго]], має висоту 3033 метри. [[Маорі (народ)|Маорі]] назвали її ''Tititea'', що перекладається як ''Блискучий пік''. Вона була названа у грудні 1857 року Головним інспектором [[Провінція Отаго|провінції Отаго]] [[Джон Тернбулл Томсон|Джоном Тернбуллом Томсоном]]<ref name="Wises">Wises New Zealand Index, 7th Edition, 1979. p. 15.</ref>. Його також часто називають [[Південна півкуля|«Південним]] [[Маттергорн|Маттергорном»]] за його пірамідальний пік, коли його видно з річки {{нп|Матукітукі|||Mātukituki River}}.

Гора Аспайрінґ / Тітітея розташована трохи на захід від основного [[вододіл]]у, за 30 кілометрів на захід від озера [[Ванака (озеро)|Ванака]]<ref name="Wises"/>. Вона лежить на стику трьох основних льодовикових систем — [[льодовик]]а [[Бонар (льодовик)|Бонар]], що впадає в річку [[Вайпара (річка)|Вайпара]], і льодовиків [[Льодовик Вольта|Вольта]] і [[Терма (льодовик)|Терма]], які обидва впадають у річку {{нп|Вайятото|||Waiatoto River}}. Вайпара є правою притокою річки {{нп|Аравгата|||Arawhata River}}, і обидві річки Аравгата і Вайятото витікають на західне узбережжя Південного острова і впадають в [[Тасманове море]] між містечком [[Гааст]] і затокою [[Джексон-Бей]]. Гора масивна, вона є основною вершиною, від якої відходять короткі, довжиною 1,5-3 км, відроги (хребти) у вигляді хреста (Північно-Західний хребет, Північно-Східний, Південно-Західний та Кокскомб)<ref>[https://www.topomap.co.nz/NZTopoMap/nz20907/Mount-Aspiring%2fTititea/West-Coast Mount Aspiring/Tititea, West Coast] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210627135118/https://www.topomap.co.nz/NZTopoMap/nz20907/Mount-Aspiring%2FTititea/West-Coast |date=27 червня 2021 }} на сайті ''[http://www.topomap.co.nz/ Topomap.co.nz] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180702122217/http://www.topomap.co.nz/ |date=2 липня 2018 }}'' 1:50,000 map, {{ref-en}}</ref>.

[[Висота над рівнем моря|Абсолютна висота]] вершини 3033 метри над рівнем моря<ref name="peakbagger">{{cite peakbagger|11742|Mount Sefton, New Zealand|27-06-2021}}</ref><ref name="peaklist2">[http://peaklist.org/WWlists/ultras/OceaniaP1500m.html «Australia, New Zealand, Oceania Ultra-Prominence Page»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201006030454/http://peaklist.org/WWlists/ultras/OceaniaP1500m.html |date=6 жовтня 2020 }} Peaklist.org. Процитовано 27-06-2021.</ref>. [[Відносна висота]] — 2471 м<ref name="peakbagger"/><ref name="peaklist2"/>. За цим показником вершина відноситься до [[Список ультра-піків|ультра-піків]] і є 2-ю на Південному острові та 3-ю у Новій Зеландії. Найнижче ключове [[Сідло (геологія)|сідло]] вершини, по якому вимірюється її відносна висота називається ''перевал «[[Гааст (перевал)|Гааст-Пасс]]»'' ({{lang-en|Haast Pass/Tioripatea}})<ref name="Hossack-Saddle">[https://www.topomap.co.nz/NZTopoMap/nz24965/Haast-Pass%2fTioripatea/West-Coast Haast Pass/Tioripatea, West Coast] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210627132011/https://www.topomap.co.nz/NZTopoMap/nz24965/Haast-Pass%2FTioripatea/West-Coast |date=27 червня 2021 }} на сайті ''[http://www.topomap.co.nz/ Topomap.co.nz] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180702122217/http://www.topomap.co.nz/ |date=2 липня 2018 }}'' 1:50,000 map, {{ref-en}}</ref>, має висоту 562 м над рівнем моря<ref name="peakbagger" /> і розташоване за 58,6 км на північний схід ({{Coord|44|6|22|S|169|21|21|E}})<ref name="peakvisor">{{Cite web|url=https://peakvisor.com/peak/mount-aspiring.html|website=Peakware.com|title=New Zealand: Mount Aspiring|date=|url-архіву=https://web.archive.org/web/20210421132435/https://peakvisor.com/peak/mount-aspiring.html|дата-архіву=21-04-2021|accessdate=27-06-2021}}</ref><ref name="Hossack-Saddle" />. [[Топографічна ізоляція]] вершини відносно найближчої вищої гори [[Сефтон (гора)|Сефтон]] ({{lang-en|Mount Sefton}}), яка розташована на північному сході, становить 130,81 км<ref name="peakbagger" /><ref name="peakvisor" />.

== Сходження ==
[[Файл:Mt. Aspiring (en route Queenstown to Ashburton) - Flickr - PhillipC.jpg|280пкс|міні|ліворуч|Гора Аспайрінґ (ліворуч)]]
Перше офіційне успішне сходження на гору було здійснено 23 листопада 1909 року майором Бернардом Гедом і керівниками Джеком Кларком та Алеком Ґремом. Партія Геда піднялася на хребет вершини західною стеною від льодовика Бонар, маршрут не повторювався до 1965 року<ref>Logan, H. (1990) 'Great peaks of New Zealand', New Zealand Alpine Club, Wellington, and John McIndoe Limited, Dunedin, New Zealand, {{ISBN|0-86868-125-3}}.</ref>.

Найпопулярніший маршрут до гори Аспайрінґ — вгору по долині Західна Матукітукі, яка знаходиться в кінці 50-кілометрової дороги з Ванаку в Малинову рівнину. Звідси мережа хатин забезпечує пункти відпочинку для альпіністів.

Перша хатина — це Аспайрінґ Гат, яка розташована за 8 кілометрах (або приблизно за дві години ходьби) від кінця дороги. Наступна хатина — через 8-12-годинний перехід, в основному по бездоріжжю. Стежка передбачає лише маршрут для першої половини підходу до вершини, який проходить через рівне дно долини. З кінця стежки можна або піднятися на Французький хребет і пройти льодовик Бонар, або піднятися на перевал Беван-Кол до льодовика Бонар. Для обох варіантів підйому потрібні хороші навички пошуку маршруту та знання техніки скелелазіння та льодовикових подорожей. Багато альпіністи вважають за краще летіти вертольотом через виснажливий підхід.

Гора та парк дуже популярні серед [[альпініст]]ів та [[Пішохідний туризм|трамперів]], тому тут постійно трапляються нещасні випадки, в тому числі і зі смертельними наслідками<ref>{{Cite web|url=https://www.stuff.co.nz/national/64738670/why-are-so-many-people-dying-in-mount-aspiring-national-park|title=Why are so many people dying in Mount Aspiring National Park|publisher=Stuff (Fairfax)|date=8 січня 2015|accessdate=27 червня 2021|archive-date=27 червня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210627132011/https://www.stuff.co.nz/national/64738670/why-are-so-many-people-dying-in-mount-aspiring-national-park}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.stuff.co.nz/travel/kiwi-traveller/102676129/a-lack-of-preparation-makes-for-misadventures-on-mt-aspiring|title=A lack of preparation makes for misadventures on Mt Aspiring|publisher=Stuff (Fairfax)|date=4 квітня 2018|accessdate=27 червня 2021|archive-date=27 червня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210627132021/https://www.stuff.co.nz/travel/kiwi-traveller/102676129/a-lack-of-preparation-makes-for-misadventures-on-mt-aspiring}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.stuff.co.nz/national/105944408/Missing-Australian-climber-found-in-good-spirits-on-Mt-Aspiring|title=Missing Australian climber found in good spirits on Mt Aspiring|publisher=Stuff (Fairfax)|date=2 серпня 2018|accessdate=27 червня 2021|archive-date=24 листопада 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181124175817/https://www.stuff.co.nz/national/105944408/Missing-Australian-climber-found-in-good-spirits-on-Mt-Aspiring}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.stuff.co.nz/otago/106118652/australian-climber-terry-harch-an-accident-waiting-to-happen|title=Australian climber Terry Harch an accident waiting to happen|publisher=Stuff (Fairfax)|date=9 серпня 2018|accessdate=27 червня 2021|archive-date=27 червня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210627132019/https://www.stuff.co.nz/otago/106118652/australian-climber-terry-harch-an-accident-waiting-to-happen}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.stuff.co.nz/the-press/news/105990179/climber-grabbed-at-grass-tufts-before-falling-100-metres-to-her-death-at-mt-aspiring-national-park|title=Climber grabbed at grass tufts before falling 100 metres to her death at Mt Aspiring national park|publisher=Stuff (Fairfax)|date=3 серпня 2018|accessdate=27 червня 2021|archive-date=27 червня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210627132011/https://www.stuff.co.nz/the-press/news/105990179/climber-grabbed-at-grass-tufts-before-falling-100-metres-to-her-death-at-mt-aspiring-national-park}}</ref>.

== Див. також ==
* [[Список гір Нової Зеландії за висотою]]

== Примітки ==
 {{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.nzonscreen.com/title/prelude-to-aspiring-1949 Прелюдія до Аспайрінґ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210701060826/https://www.nzonscreen.com/title/prelude-to-aspiring-1949 |date=1 липня 2021 }} Документальний фільм Брайана Брейка 1949 року.
* [https://www.topomap.co.nz/NZTopoMap/nz20907/Mount-Aspiring%2fTititea/West-Coast Mount Aspiring/Tititea, West Coast] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210627135118/https://www.topomap.co.nz/NZTopoMap/nz20907/Mount-Aspiring%2FTititea/West-Coast |date=27 червня 2021 }} на сайті ''[http://www.topomap.co.nz/ Topomap.co.nz] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180702122217/http://www.topomap.co.nz/ |date=2 липня 2018 }}'' 1:50,000 map, {{ref-en}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Гірські вершини Нової Зеландії]]
[[Категорія:Вест-Кост (регіон)]]
[[Категорія:Отаго]]
[[Категорія:Південний острів (Нова Зеландія)]]
[[Категорія:Тритисячники]]
[[Категорія:Південні Альпи]]
[[Категорія:Ультра-піки]]

Країна: Нова Зеландія

Регіон: Вестланд · Вест-Кост

Розташування: Південний острів, Вест-Кост

Система: Південні Альпи

Тип: гора

Список: - Ультра-піки - Ультра-піки Океанії (16-те) - Ультра-піки Нової Зеландії (3-тє) - Гори Нової Зеландії (9-те)


text:
# Британці (партія)
Британці (англ. The Britons) — британська фашистська політична партія, заснована 1919 року Генрі Гамільтоном Бімішем. Партія, створена з явною метою поширення антисемітської пропаганди, була однією із шовіністичних партій, що процвітали до, під час та після Першої світової війни у Великій Британії. Перехресні посилання в публікаціях британців показують, що більшість провідних членів партії були пов'язані з іншими патріотичними рухами Великої Британії. Від них британці успадкували не лише англо-німецький антагонізм, який був у центрі уваги британських радикальних правих до Першої світової війни, а й традицію боротьби з іноземцями, іноді з певним антиєврейським ухилом. Кампанія проти іноземців 1890-х років і першого десятиліття XX століття часто посилалася на передбачувану всесвітню єврейську змову. Євреїв звинували в тому, що вони чужі в інших суспільствах і чинили опір асиміляції. Як кінцева мета стверджувалося, що євреї хочуть юдаїзувати світ, контролювати соціальне, економічне і політичне життя народів і підкорити їх єврейським цінностям.
У період посилення англо-німецького суперництва міф про "приховану руку" стосувався як "міжнародного єврейства ", так і "гунів" (німців), таємний вплив яких підозрювався фактично всюди. Формула "міжнародні фінансисти німецького походження та єврейської раси" неодноразово використовувалася у пропагандистській кампанії до та під час Першої світової війни, зокрема вона стала помітною темою у публікаціях британців. "Германізм — це заразна хвороба, як чума, — стверджували вони, — а всюдисущий паразит, який несе його зародок — це мандрівний єврей". Поступово британці пом'якшили свій антигерманізм і стали більше симпатизувати Німеччині як "жертві та зброї євреїв", особливо коли виявили, що в Німеччині існують патріотичні організації однодумців, які готові співпрацювати у боротьбі проти єврейства.

## Історія
Партія сформувалися 18 липня 1919 року, на перших зборах були присутні 14 осіб, збори очолювалися Генрі Гамільтоном Бімішем. Генрі Гамільтон Біміш переконався у існуванні всесвітньої єврейської змови, коли брав участь у Другій англо-бурській війні (1899-1902). За його словами, бурська війна "була спровокована євреями". Британці розпочали дві основні діяльності. Першим і впливовим було фабрикування антисемітської пропаганди. Британці "розповсюджували різні твори" антисемітської літератури. Серед них були «Англія під п'ятою єврея» (1921), «Демократія або шилократія» (1922) та «Більшовики стародавньої історії» (1924). Більшість їх літератури зображувала євреїв як окрему чужу націю. У їхній літературі також широко представлена ідея про те, що євреї замишляють змову проти християнських національних держав, прагнучи створити всесвітню єврейську державу.
Випуском антисемітської літератури займався літературний підрозділ їхньої організації, «Judaic Publishing Co Limited». Вона була створена наприкінці 1919 року. В 1922 «Judaic Publishing Co Limited» змінила свою назву на «Britons Publishing Society». Британці випустили перший випуск свого щомісячного журналу у лютому 1920 року. Журнал пережив три зміни назви. Це були «Jewry über Alles» (1920), «The Hidden Hand» (1920-1924) та «British Guardian» (1924-1925). Британці також опублікували 85 видань «Протоколів старійшин Сіону» за кілька десятиліть.
Другим основним видом діяльності британців було проведення громадських зборів. Це були невеликі за масштабом заходи. Згідно з місцевими газетами, такі коментарі, як "німці були рабами євреїв", були звичайним явищем на цих зборах. Антисемітизм був головною темою всіх зборів та виступів британців. Істеричний характер антисемітизму, який був присутній на цих зборах, зустріли глузуваннями з боку лівих і місцевих газет. «Daily Herald» назвала організацію "цікавим натовпом". Аналогічно, газета «West London Observer» стверджувала, що британці були такими ж "бешкетниками, як і комуністи". Газета «Jewish Chronicle» була незворушна по відношенню до британців. Один із авторів «Jewish Chronicle» зазначив, що "ніхто не сприймає їх серйозно". Загальна кількість членів партії майже становила близько 100 осіб, що частково підтверджується тим фактом, що на партійних зборах було в середньому 30-50 осіб.
Найвідомішим прихильником британців був лорд Сіденхем з Комба, який, як пояснювалося в попередніх розділах, впливав на сфери, що виходять за рамки расистської, змовницької ідеології, яку він представляв. Єдиним членом парламенту, який був членом британці, був ірландський депутат-юніоніст від Дублінського університету Вільям Джеллетт. Він вступив до партії у листопаді 1921 року. На тих же зборах Чарльз Фокскрофт, член парламенту від Бата та 8-й герцог Нортумберлендський, надіслав вибачення за неможливість бути присутнім. Фокскрофт був одним із кількох членів парламенту, які вірили у всесвітню єврейську змову, що пояснює, чому він виявляв до британців інтерес. Присутність лише одного члена парламенту та одного лорда демонструє, наскільки нечисленною була організація британців.
У грудні 1919 року Генрі Гамільтон Біміш разом із колегою-антисемітом командором Генрі Маклеодом Фрейзером привернув до себе увагу громадськості після того, як на них подав до суду за наклеп єврейський член парламенту від Ліберальної партії сер Альфред Монд (пізніше лорд Мелчетт). На Біміша подали до суду після того, як 18 березня 1919 він вивісив плакат, в якому стверджувалося, що Монд був зрадником за те, що виділив акції німцям під час війни. Біміш використав судовий розгляд, щоб спробувати поширити свою ідею. Він стверджував, що Монд був частиною банди міжнародних євреїв, які прагнуть знищити Британію. Програвши суд і будучи засудженим до виплати 5 000 фунтів стерлінгів як компенсацію, Біміш утік із країни і розпочав "всесвітній хрестовий похід" для поширення антисемітизму. Віце-президент групи Джон Генрі Кларк взяв на себе більшу частину повсякденного управління британцями.
Міністерство внутрішніх справ уже на ранньому етапі знало про британців, але не розглядало їх як революційну загрозу. За лівими фігурами стежили пильніше, оскільки саме там революція здавалася відчутною після російської революції. Коли Біміш збирався випустити «Хто є хто» (1919), у звіті Міністерства внутрішніх справ говорилося, що "антисемітська публікація буде випущена організацією, що називає себе юдейською видавничою компанією". "Хто є хто" був списком "міжнародних євреїв-фінансистів в Англії". Звіт припускав, що Міністерство внутрішніх справ було поінформовано про осіб, причетних до британців. В парламенті було також піднято питання про британців у 1920 році. Томас Кейп, член парламенту від лейбористів з Уоркінгтону, запитав, чи звернув міністр внутрішніх справ Едвард Шортт свою увагу на памфлети антиєврейського характеру, опубліковані британцями, і чи мають бути вжиті будь-які "аходи проти них.
Однією з численних відмінностей між британцями та більш популярними групами, такими як Союз Британської імперії (згодом організація перейменувалася на Антинімецький союз) та Національна спілка громадян, був аргумент британців про те, що євреї — це зовсім окрема "чужа нація". Євреїв називали "азійською" або "східною" расою. В Британії у книзі «Під каблуком єврея» євреїв називали "білими азійцями". Расовий антисемітизм постійно фігурував у літературі британців. Ненависть щодо східноєвропейських євреїв-іммігрантів іноді з'являвся у літературних творах Союзу Британської імперії та Національної спілки громадян, але вони ніколи не відносили євреїв до нижчої азійської раси. Яскравий приклад головної ролі раси в антисемітизмі британців було представлено у першому випуску їхнього щомісячного журналу. У ньому говорилося, що різниця між "євреєм" та "британцем" полягає в "його крові", а "не в тому, у що він вірить". Псевдовчені та євгеніки були ключовою частиною членів групи, що стало однією з причин того, що расова приналежність займала фігуруюче місце в їхній переважній більшості антиприродних та антисемітських матеріалів. Наприклад, професор Джордж Мадж був одним із авторів «Eugenics Reviewy» та професором зоології в Лондонському університеті. Він був одним із ключових членів Британців. В одній із його статей у «Eugenics Review» стверджувалося, що "східна раса" висадилася на "британських берегах" з часів Олівера Кромвеля (який офіційно прийняв євреїв у 1656 році) і підриває британську державу.
Джордж Мадж регулярно публікував расистські статті у щомісячному журналі британців, затято виступаючи проти єврейської імміграції. Найпомітнішим його внеском стала серія статей «Pride of Race»», опублікована між лютневим та червневим номерами «British Guardian» за 1924 рік. У ній стверджувалося, що Європа складається з трьох білих рас - нордичної, середземноморської та альпійської. У ній стверджувалося, що "расові відхилення", такі як "китайці, монголи, індійці та негри" та особливо східноєвропейські євреї, послаблюють білу християнську національну державу. В іншій статті, випущеній британцями, стверджувалося, що "кров єврея", як було доведено "мікроскопічно, містить елементи", що відрізняють євреїв від "білої раси".
Британці були першою організацією у Великій Британії, яка виступила на підтримку Мадагаскарського плану. План був ідеєю примусової депортації на Мадагаскар євреїв у навмисне неправильній інтерпретації сіонізму. Як стверджувалося в червневому випуску  «Hidden Hand» за 1923 рік: "Мадагаскар підійде як національна країна для євреїв, яка незрівнянно кращаза Палестину". Арнольд Ліз, голова Імперської фашистської ліги та товариш Генрі Біміша, потім візьме цю ідею на використання. Британці не дозволяли євреям чи іншим "іноземцям" бути членами організації. Вони допускали лише тих, хто міг довести, що їхні батьки, бабусі та дідусі були "британської крові" (білі та британці). Це призвело до того, що на одному із заходів Британців розпорядник попросив репортера «West London Observer» пред'явити свідоцтво про народження, перш ніж його вважатимуть достатньо британцем для входу.
Єдиними відомими газетами та журналами в Британії, які рекламували літературу Британців, були «Plain Englis» та «Patriot». Переважний агресивний антисемітизм, ухвалений британцями, не знайшов підтримки ні в літературі національно визнаних видань, ні серед політиків-консерваторів 1920-х років. Ідея про те, що євреї були організаторами більшовицької революції, що набула широкого поширення в національних виданнях на початку міжвоєнного періоду, широко використовувалася в літературі та на зборах британців. Російська революція розглядалася як частина всесвітнього єврейського завоювання. Британці висловлювали цю думку більш прямолінійно, ніж антиюдейські праві чи національні видання. Британці стверджували, що більшовизм — це "диктатура пролетаріату під наддиктатурою євреїв". Британці вважали російську революцію частиною всесвітнього єврейського завоювання.
В 1925 році через брак коштів Британці розпалися і призупинили свою "політичну і журналістську діяльність", а в 1932 реформувалися. Однак у період з 1925 по 1930 рік вони публікували численні антисемітські переклади, а також деякі власні публікації під назвою «Britons Publishing Society». Проте, вони більше не випускали щомісячний журнал. 17 лютого 1932 року в присутності Генрі Гамільтона Біміша політичну партію було офіційно поділено на Британців та Британське видавниче товариство.

title: Британці (партія)

wikitext:
{{Політична партія
| назва_партії = Британці
| рідною_мовою = {{lang-en|The Britons}}
| логотип_партії =
| розмір =
| голова = [[Генрі Гамільтон Біміш]] (1919-1932)
| дата_заснування = [[18 липня]] [[1919]]
| дата_розпуску = [[17 лютого]] [[1932]]
| союзники =
| ідеологія = [[Націоналізм]], [[фашизм]], [[антикомунізм]], [[антисемітизм]], [[вождизм]], [[расизм]]
| кількість_членів = до 100 осіб
| друкований_орган = Hidden Hand
| штаб-квартира =
| девіз =
| інтернет-сторінка =
| країна = Велика Британія
| молодіжна_організація =
}}
'''Британці''' ([[Англійська мова|англ]]. ''The Britons'') — [[Велика Британія|британська]] [[Фашизм|фашистська]] [[політична партія]], заснована 1919 року [[Генрі Гамільтон Біміш|Генрі Гамільтоном Бімішем]]. Партія, створена з явною метою поширення [[Антисемітизм|антисемітської]] [[Пропаганда|пропаганди]], була однією із [[Шовінізм|шовіністичних]] партій, що процвітали до, під час та після [[Перша світова війна|Першої світової війни]] у [[Велика Британія|Великій Британії]]. Перехресні посилання в публікаціях британців показують, що більшість провідних членів партії були пов'язані з іншими [[Патріотизм|патріотичними рухами]] Великої Британії. Від них британці успадкували не лише англо-німецький антагонізм, який був у центрі уваги британських радикальних правих до Першої світової війни, а й традицію боротьби з іноземцями, іноді з певним антиєврейським ухилом. Кампанія проти іноземців 1890-х років і першого десятиліття [[XX століття]] часто посилалася на передбачувану [[Жидомасонська змова|всесвітню єврейську змову]]. Євреїв звинували в тому, що вони чужі в інших суспільствах і чинили опір [[Асиміляція (культурна)|асиміляції]]. Як кінцева мета стверджувалося, що євреї хочуть юдаїзувати світ, контролювати [[Соціальна взаємодія|соціальне]], [[Економіка|економічне]] і [[Політика|політичне життя]] народів і підкорити їх єврейським цінностям.{{Sfn|Lunn|2015|с=41}}

У період посилення англо-німецького суперництва міф про "приховану руку" стосувався як "міжнародного єврейства ", так і "гунів" ([[німці]]в), таємний вплив яких підозрювався фактично всюди. Формула "міжнародні фінансисти німецького походження та єврейської раси" неодноразово використовувалася у пропагандистській кампанії до та під час [[Перша світова війна|Першої світової війни]], зокрема вона стала помітною темою у публікаціях британців. "Германізм — це заразна хвороба, як чума, — стверджували вони, — а всюдисущий паразит, який несе його зародок — це мандрівний єврей". Поступово британці пом'якшили свій антигерманізм і стали більше симпатизувати [[Німеччина|Німеччині]] як "жертві та зброї євреїв", особливо коли виявили, що в Німеччині існують патріотичні організації однодумців, які готові співпрацювати у боротьбі проти єврейства.{{Sfn|Lunn|2015|с=41}}

== Історія ==
Партія сформувалися 18 липня 1919 року, на перших зборах були присутні 14 осіб, збори очолювалися Генрі Гамільтоном Бімішем. Генрі Гамільтон Біміш переконався у існуванні всесвітньої єврейської змови, коли брав участь у [[Друга англо-бурська війна|Другій англо-бурській війні]] (1899-1902). За його словами, бурська війна "була спровокована євреями". Британці розпочали дві основні діяльності. Першим і впливовим було фабрикування антисемітської пропаганди. Британці "розповсюджували різні твори" антисемітської літератури. Серед них були «Англія під п'ятою єврея» (1921), «Демократія або шилократія» (1922) та «Більшовики стародавньої історії» (1924). Більшість їх літератури зображувала євреїв як окрему чужу націю. У їхній літературі також широко представлена ідея про те, що євреї замишляють змову проти християнських національних держав, прагнучи створити всесвітню єврейську державу.{{Sfn|Lunn|2015|с=41}}{{Sfn|Lunn|2015|с=42}}{{Sfn|Brown|2021|с=90}}

Випуском антисемітської літератури займався літературний підрозділ їхньої організації, «Judaic Publishing Co Limited». Вона була створена наприкінці 1919 року. В 1922 «Judaic Publishing Co Limited» змінила свою назву на «Britons Publishing Society». Британці випустили перший випуск свого щомісячного журналу у лютому 1920 року. Журнал пережив три зміни назви. Це були «Jewry über Alles» (1920), «The Hidden Hand» (1920-1924) та «British Guardian» (1924-1925). Британці також опублікували 85 видань «Протоколів старійшин Сіону» за кілька десятиліть.{{Sfn|Brown|2021|с=91}}

Другим основним видом діяльності британців було проведення громадських зборів. Це були невеликі за масштабом заходи. Згідно з місцевими газетами, такі коментарі, як "німці були рабами євреїв", були звичайним явищем на цих зборах. Антисемітизм був головною темою всіх зборів та виступів британців. Істеричний характер антисемітизму, який був присутній на цих зборах, зустріли глузуваннями з боку [[Ліві (політика)|лівих]] і місцевих газет. «Daily Herald» назвала організацію "цікавим натовпом". Аналогічно, газета «West London Observer» стверджувала, що британці були такими ж "бешкетниками, як і комуністи". Газета «Jewish Chronicle» була незворушна по відношенню до британців. Один із авторів «Jewish Chronicle» зазначив, що "ніхто не сприймає їх серйозно". Загальна кількість членів партії майже становила близько 100 осіб, що частково підтверджується тим фактом, що на партійних зборах було в середньому 30-50 осіб.{{Sfn|Brown|2021|с=92}}

Найвідомішим прихильником британців був лорд Сіденхем з Комба, який, як пояснювалося в попередніх розділах, впливав на сфери, що виходять за рамки расистської, змовницької ідеології, яку він представляв. Єдиним членом [[Парламент Великої Британії|парламенту]], який був членом британці, був ірландський депутат-юніоніст від Дублінського університету Вільям Джеллетт. Він вступив до партії у листопаді 1921 року. На тих же зборах Чарльз Фокскрофт, член парламенту від [[Бат (Англія)|Бата]] та 8-й герцог [[Нортумберленд]]ський, надіслав вибачення за неможливість бути присутнім. Фокскрофт був одним із кількох членів парламенту, які вірили у всесвітню єврейську змову, що пояснює, чому він виявляв до британців інтерес. Присутність лише одного члена парламенту та одного лорда демонструє, наскільки нечисленною була організація британців.{{Sfn|Brown|2021|с=93}}

У грудні 1919 року Генрі Гамільтон Біміш разом із колегою-антисемітом командором Генрі Маклеодом Фрейзером привернув до себе увагу громадськості після того, як на них подав до суду за наклеп єврейський член парламенту від [[Ліберальна партія (Велика Британія)|Ліберальної партії]] сер Альфред Монд (пізніше лорд Мелчетт). На Біміша подали до суду після того, як 18 березня 1919 він вивісив плакат, в якому стверджувалося, що Монд був зрадником за те, що виділив акції німцям під час війни. Біміш використав судовий розгляд, щоб спробувати поширити свою ідею. Він стверджував, що Монд був частиною банди міжнародних євреїв, які прагнуть знищити Британію. Програвши суд і будучи засудженим до виплати 5 000 фунтів стерлінгів як компенсацію, Біміш утік із країни і розпочав "всесвітній хрестовий похід" для поширення антисемітизму. Віце-президент групи Джон Генрі Кларк взяв на себе більшу частину повсякденного управління британцями.{{Sfn|Brown|2021|с=93}}{{Sfn|Brown|2021|с=94}}

Міністерство внутрішніх справ уже на ранньому етапі знало про британців, але не розглядало їх як революційну загрозу. За лівими фігурами стежили пильніше, оскільки саме там революція здавалася відчутною після [[Російська революція (1917)|російської революції]]. Коли Біміш збирався випустити «Хто є хто» (1919), у звіті Міністерства внутрішніх справ говорилося, що "антисемітська публікація буде випущена організацією, що називає себе юдейською видавничою компанією". "Хто є хто" був списком "міжнародних євреїв-фінансистів в Англії". Звіт припускав, що Міністерство внутрішніх справ було поінформовано про осіб, причетних до британців. В парламенті було також піднято питання про британців у 1920 році. Томас Кейп, член парламенту від [[Лейбористська партія (Велика Британія)|лейбористів]] з Уоркінгтону, запитав, чи звернув міністр внутрішніх справ Едвард Шортт свою увагу на [[памфлет]]и антиєврейського характеру, опубліковані британцями, і чи мають бути вжиті будь-які "аходи проти них.{{Sfn|Brown|2021|с=94}}{{Sfn|Brown|2021|с=95}}

Однією з численних відмінностей між британцями та більш популярними групами, такими як Союз Британської імперії (згодом організація перейменувалася на Антинімецький союз) та Національна спілка громадян, був аргумент британців про те, що євреї — це зовсім окрема "чужа нація". Євреїв називали "азійською" або "східною" расою. В Британії у книзі «Під каблуком єврея» євреїв називали "білими азійцями". [[Расовий антисемітизм]] постійно фігурував у літературі британців. Ненависть щодо східноєвропейських євреїв-іммігрантів іноді з'являвся у літературних творах Союзу Британської імперії та Національної спілки громадян, але вони ніколи не відносили євреїв до нижчої азійської раси. Яскравий приклад головної ролі раси в антисемітизмі британців було представлено у першому випуску їхнього щомісячного журналу. У ньому говорилося, що різниця між "євреєм" та "британцем" полягає в "його крові", а "не в тому, у що він вірить". Псевдовчені та євгеніки були ключовою частиною членів групи, що стало однією з причин того, що расова приналежність займала фігуруюче місце в їхній переважній більшості антиприродних та антисемітських матеріалів. Наприклад, професор Джордж Мадж був одним із авторів «Eugenics Reviewy» та професором [[Зоологія|зоології]] в [[Лондонський університет|Лондонському університеті]]. Він був одним із ключових членів Британців. В одній із його статей у «Eugenics Review» стверджувалося, що "східна раса" висадилася на "британських берегах" з часів [[Олівер Кромвель|Олівера Кромвеля]] (який офіційно прийняв євреїв у 1656 році) і підриває британську державу.{{Sfn|Brown|2021|с=95}}

Джордж Мадж регулярно публікував расистські статті у щомісячному журналі британців, затято виступаючи проти єврейської імміграції. Найпомітнішим його внеском стала серія статей «Pride of Race»», опублікована між лютневим та червневим номерами «British Guardian» за 1924 рік. У ній стверджувалося, що [[Європа]] складається з трьох білих рас - [[Нордична раса|нордичної]], [[Середземноморська раса|середземноморської]] та [[Альпійська раса|альпійської]]. У ній стверджувалося, що "расові відхилення", такі як "[[китайці]], [[монголи]], [[Населення Індії|індійці]] та [[Негроїдна раса|негри]]" та особливо східноєвропейські євреї, послаблюють білу християнську національну державу. В іншій статті, випущеній британцями, стверджувалося, що "кров єврея", як було доведено "мікроскопічно, містить елементи", що відрізняють євреїв від "білої раси".{{Sfn|Brown|2021|с=96}}

Британці були першою організацією у Великій Британії, яка виступила на підтримку [[Мадагаскарський план|Мадагаскарського плану]]. План був ідеєю примусової депортації на Мадагаскар євреїв у навмисне неправильній інтерпретації [[сіонізм]]у. Як стверджувалося в червневому випуску  «Hidden Hand» за 1923 рік: "Мадагаскар підійде як національна країна для євреїв, яка незрівнянно кращаза [[Палестина|Палестину]]". Арнольд Ліз, голова Імперської фашистської ліги та товариш Генрі Біміша, потім візьме цю ідею на використання. Британці не дозволяли євреям чи іншим "іноземцям" бути членами організації. Вони допускали лише тих, хто міг довести, що їхні батьки, бабусі та дідусі були "британської крові" (білі та британці). Це призвело до того, що на одному із заходів Британців розпорядник попросив [[репортер]]а «West London Observer» пред'явити свідоцтво про народження, перш ніж його вважатимуть достатньо британцем для входу.{{Sfn|Brown|2021|с=97}}{{Sfn|Brown|2021|с=98}}

Єдиними відомими газетами та журналами в Британії, які рекламували літературу Британців, були «Plain Englis» та «Patriot». Переважний агресивний антисемітизм, ухвалений британцями, не знайшов підтримки ні в літературі національно визнаних видань, ні серед політиків-[[Консерватизм|консерваторів]] 1920-х років. Ідея про те, що євреї були організаторами [[Російська революція (1917)|більшовицької революції]], що набула широкого поширення в національних виданнях на початку міжвоєнного періоду, широко використовувалася в літературі та на зборах британців. Російська революція розглядалася як частина всесвітнього єврейського завоювання. Британці висловлювали цю думку більш прямолінійно, ніж антиюдейські праві чи національні видання. Британці стверджували, що [[більшовизм]] — це "[[диктатура пролетаріату]] під наддиктатурою євреїв". Британці вважали російську революцію частиною всесвітнього єврейського завоювання.{{Sfn|Brown|2021|с=98}}

В 1925 році через брак коштів Британці розпалися і призупинили свою "політичну і журналістську діяльність", а в 1932 реформувалися. Однак у період з 1925 по 1930 рік вони публікували численні антисемітські переклади, а також деякі власні публікації під назвою «Britons Publishing Society». Проте, вони більше не випускали щомісячний журнал.{{Sfn|Brown|2021|с=99}}{{Sfn|Brown|2021|с=100}} 17 лютого 1932 року в присутності Генрі Гамільтона Біміша політичну партію було офіційно поділено на Британців та Британське видавниче товариство.{{Sfn|Lunn|2015|с=47}}

== Література ==

* {{книга
|автор = Kenneth Lunn; Richard C.Thurlow
|заголовок =
|місце = Лондон
|видавництво = Routledge
|рік = 2015
|сторінок = 234
|ref =
|назва = British Fascism: Essays on the Radical Right in Inter-War Britain
|ISBN = 978-1-317-37901-0
|посилання = https://books.google.com.ua/books?id=INi9CgAAQBAJ&printsec=frontcover&hl=uk#v=onepage&q&f=false
}}
* {{Стаття|автор=Oliver Brown|назва=British Right-Wing Anti-semitism, 1918-1930|посилання=https://eprints.glos.ac.uk/10440/1/10440_Brown%2C_O._%20%282021%29_Master_of_Arts_by_Research_Thesis_British_Right-Wing_Anti-Semitism_1918-1930.pdf|видання=University of Gloucestershire|номер=|сторінки=159|рік=2021|doi=10.46289/HS65LM41}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

[[Категорія:Фашистські партії]]
[[Категорія:Політичні партії Великої Британії]]
[[Категорія:Засновані у Великій Британії 1919]]
[[Категорія:Групи політичного захисту Великої Британії]]

title: Британці · англ. The Britons

Країна: Велика Британія

Голова партії: Генрі Гамільтон Біміш (1919-1932)

Дата розпуску: 17 лютого 1932

Штаб-квартира: Велика Британія

title: Британці · англ. The Britons

Ідеологія: Націоналізм, фашизм, антикомунізм, антисемітизм, вождизм, расизм

Кількість членів: до 100 осіб


text:
# Костас Несторідіс
Костас Несторідіс (грец. Κώστας Νεστορίδης, 15 березня 1930, Драма — 12 грудня 2023, Афіни) — грецький футболіст, що грав на позиції нападника.
Виступав, зокрема, за клуби «Паніоніос» та АЕК, а також національну збірну Греції.
Чемпіон Греції. Володар Кубка Греції.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 1947 року виступами за команду «Паніоніос», у якій провів вісім сезонів.
Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу АЕК, до складу якого приєднався 1955 року. Відіграв за афінський клуб наступні десять сезонів своєї ігрової кар'єри. За цей час виборов титул чемпіона Греції, ставав володарем Кубка Греції.
Завершив ігрову кар'єру у команді «Славія» (Мельбурн), за яку виступав протягом 1965—1967 років.

## Виступи за збірну
У 1951 році дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Греції.
Загалом протягом кар'єри в національній команді, яка тривала 12 років, провів у її формі 15 матчів, забивши 3 голи.
Помер 12 грудня 2023 року на 94-му році життя у місті Афіни.

## Титули і досягнення

### Командні
- Чемпіон Греції (1):

АЕК: 1962-63
- Володар Кубка Греції (1):

АЕК: 1963-1964

### Особисті
- Найкращий бомбардир чемпіонату Греції: 1958-59 (21), 1959-60 (33), 1960-61 (27), 1961-62 (29), 1962-63 (23)

title: Костас Несторідіс

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Костас Несторідіс
| зображення =
| підпис =
| місце-народження = [[Драма (місто)|Драма]]
| країна-народження = {{GRE}}
| дата-народження = 15.3.1930
| дата-смерті = 12.12.2023
| місце-смерті = [[Афіни]]
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1947–1955 | {{Прапорець|GRE|1955}} | [[Паніоніос (футбольний клуб)|«Паніоніос»]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|1955–1965 | {{Прапорець|GRE|1965}} | [[АЕК (футбольний клуб, Афіни)|АЕК]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 1|1965–1967 | {{Прапорець|AUS}} | [[Саут Мельбурн (футбольний клуб)|«Славія» (Мельбурн)]] | ? |?}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|1951–1962 | {{Прапорець|GRE|1962}} | [[збірна Греції з футболу|Греція]] | 15 |3}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Костас Несторідіс''' ({{lang-el|Κώστας Νεστορίδης}}, [[15 березня]] [[1930]], [[Драма (місто)|Драма]] — [[12 грудня]] [[2023]], [[Афіни]]) — [[Греція|грецький]] [[футболіст]], що грав на позиції [[Нападник (футбол)|нападник]]а.

Виступав, зокрема, за клуби [[Паніоніос (футбольний клуб)|«Паніоніос»]] та [[АЕК (футбольний клуб, Афіни)|АЕК]], а також [[збірна Греції з футболу|національну збірну Греції]].

[[Чемпіонат Греції з футболу|Чемпіон Греції]]. Володар [[Кубок Греції з футболу|Кубка Греції]].

== Клубна кар'єра ==

У дорослому футболі дебютував [[1947]] року виступами за команду [[Паніоніос (футбольний клуб)|«Паніоніос»]], у якій провів вісім сезонів.

Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу [[АЕК (футбольний клуб, Афіни)|АЕК]], до складу якого приєднався [[1955]] року. Відіграв за афінський клуб наступні десять сезонів своєї ігрової кар'єри. За цей час виборов титул [[Чемпіонат Греції з футболу|чемпіона Греції]], ставав володарем [[Кубок Греції з футболу|Кубка Греції]].

Завершив ігрову кар'єру у команді [[Саут Мельбурн (футбольний клуб)|«Славія» (Мельбурн)]], за яку виступав протягом [[1965]]—[[1967]] років.

== Виступи за збірну ==
У [[1951]] році дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Греції з футболу|національної збірної Греції]].

Загалом протягом кар'єри в національній команді, яка тривала 12 років, провів у її формі 15 матчів, забивши 3 голи.

Помер [[12 грудня]] [[2023]] року на 94-му році життя у місті [[Афіни]].

==Титули і досягнення==
===Командні===
* [[Файл:Greece Super League.svg|16пкс]] [[Чемпіонат Греції з футболу|Чемпіон Греції]] '''(1)''':
:[[АЕК (футбольний клуб, Афіни)|АЕК]]: [[Альфа Етнікі 1962—1963|1962-63]]
* Володар [[Кубок Греції з футболу|Кубка Греції]] '''(1)''':
:[[АЕК (футбольний клуб, Афіни)|АЕК]]: [[Кубок Греції з футболу 1963—1964|1963-1964]]

===Особисті===
* Найкращий бомбардир чемпіонату Греції: 1958-59 (21), [[Альфа Етнікі 1959—1960|1959-60]] (33), [[Альфа Етнікі 1960—1961|1960-61]] (27), [[Альфа Етнікі 1961—1962|1961-62]] (29), [[Альфа Етнікі 1962—1963|1962-63]] (23)

== Посилання ==
* {{FIFA player}}
* {{Transfermarkt}}
* {{NFT player}}
* {{Transfermarkt|||M}}
* {{Soccerway}}
* {{Wfb}}
* {{EU-Football}}

{{Найкращі бомбардири грецької Суперліги}}
{{Тренери ФК АЕК Афіни}}
{{Тренери ФК Саут Мельбурн}}
{{ac}}
{{footballer-stub}}

{{DEFAULTSORT:Несторідіс}}
[[Категорія:Грецькі футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Греції з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Паніоніоса»]]
[[Категорія:Футболісти АЕКа (Афіни)]]
[[Категорія:Футболісти «Саут Мельбурна»]]
[[Категорія:Грецькі футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Австралії]]

title: Особисті дані

Народження: 15 березня 1930

Смерть: 12 грудня 2023 (93 роки)

Громадянство: Греція

Позиція: нападник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Паніоніос» · ? · (?)

АЕК · ? · (?)

«Славія» (Мельбурн) · ? · (?)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Греція · 15 · (3)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Спокуса святого Антонія (Босх)
«Спокуса святого Антонія» — триптих Ієроніма Босха, один з найважливіших його творів, повний злих глузувань над безтурботними ошуканими грішниками роду людського. В 1523 р. триптих придбав португальський гуманіст Дам'яо де Гоіш.
Лісабонський триптих підсумовує основні мотиви творчості Босха. До зображення роду людського, загрузлого в гріхах і дурості, і нескінченного розмаїття пекельних мук, які чекають його, приєднуються тут Страсті Христові і сцени спокуси святого Антонія Великого, якому твердість віри дозволяє протистояти натиску ворогів — Світу, Плоті, Дияволу. У ту епоху, коли існування Пекла і Сатани все ще сприймалося за непорушну реальність[джерело?], коли пришестя Антихриста очікувалося з незмінною релігійною напругою, безстрашна стійкість святого, що дивиться на нас зі своєї молитовні, заповненої силами зла, повинна застерігати та підбадьорювати людей, вселяти в них надію.
| The left panel: The Flight and Failure of St Anthony | The center panel: The Temptation of St. Anthony | The right panel: St. Anthony in Meditation |

## Центральна частина («Спокуса святого Антонія»)
Простір картини буквально кишить фантастичними неправдоподібними персонажами. Білий птах перетворений на справжній крилатий корабель. Фантазія Босха живилися, мабуть, зображеннями на гемах і монетах епохи Олександра Великого.
Центральна сцена — відправа чорної меси — одне з найпромовистіших свідчень суперечливого бентежного духу майстра. Тут вишукано одягнені священики-жінки справляють блюзнірську службу, їх оточує різношерсний натовп: слідом за калікою безбожного причастя поспішає гравець на мандоліні у чорному плащі з кабанячим рилом і совою на голові (сова тут — символ єресі) (За іншими відомості сова — представник світлих сил, що виконує функцію Божого ока, щоб на страшному суді свідчити проти алхіміків).
З величезного червоного плода (вказівка на фазу алхімічного процесу) з'являється група чудовиськ на чолі з бісом, що грає на арфі — явна пародія на ангельський концерт. Бородатий чоловік у циліндрі, зображений на задньому плані, вважається чорнокнижником, який очолює натовп бісів і керує їх діями. А біс-музикант осідлав дивну підозрілу істоту, що нагадує величезну обскубану птицю, взуту в дерев'яні черевики.
Нижня частина композиції зайнята дивними суднами. Під звуки співу біса пливе безголова качка, другий біс виглядає з віконечка на місці шиї качки.

## Ліва стулка («Політ і падіння святого Антонія»)
До цієї теми художник не раз повертався у своїй творчості. Святий Антоній — повчальний приклад того, як потрібно опиратися спокусам земним, бути весь час насторожі, не приймати за істину все, що здається, і знати, що омана може привести до Божого прокляття. Коли Антоній творить молитву, на нього нападають демони, б'ють його, піднімають високо в повітря і кидають на землю.
Головна дійова особа в лівій стулці триптиха — сам святий, якого брати-ченці Антоніанці (Antonins) піднімають після падіння з неба. Як четверту людину в цій групі Босх за деякими припущеннями зобразив самого себе. Сюжет трактував згідно з текстом «Житія святого Антонія» Афанасія Олександрійського та із «Золотою легендою».
У верхній частині стулки Святий Антоній зображений з молитовно складеними руками, знаком непохитної його віри. Його захоплюють на небо хмари крилатих бісів, серед яких — летюча жаба, лисиця з батогом. Святий не звертає уваги на своїх мучителів і не бачить, що йому загрожує також водяний, озброєний рибою — символом гріха.
У пейзажі середньої частині стулки фантастичне сполучене з реальним — схил пагорба виявляється спиною персонажа, що стоїть рачки, а трава — його плащем. Його зад височіє над входом до печери, яку одні дослідники вважають притулком святого, а інші — публічним будинком.
До двозначної печері прямує група бісів, це явно є пародією на релігійний хід. На чолі її біс у митрі та мантії священика, поруч з ним — олень в червоному плащі. Традиційно олень в християнстві є символом вірності душі, тут же його зображення — навмисне блюзнірство.
У нижній частині під мостом, через покритий льодом струмок демонська зграя слухає ченця, який читає нерозбірливий лист. До цієї групи наближається птах на ковзанах, що несе в дзьобі послання з написом «жирно» — насмішка над священиками, які наживаються на торгівлі індульгенціями.

## Права стулка («Видіння святого Антонія»)
Коли Св. Антоній жив відлюдником у пустелі, його переслідувала найбільш зваблива з усіх спокусниць. В Едемському саду гріхопадіння людини почалося з Єви і з усвідомлення сексуальної привабливості, коли Адам і Єва дізналися, що вони голі. Дияволиця являється святому голою, сором'язливо прикриваючи долонею лобок. Байдужий до спокусливих видінь Антоній зображений тут лицарем віри, що отримав перемогу над силами зла. Ця перемога — головна тема правої стулки лісабонського триптиха. Антоній відводить погляд, але в поле його зору потрапляють бенкетуючі біси, які жестами підкликають відлюдника. На задньому плані дивне місто дияволиці готове запросити святого, варто йому тільки повернутися в той бік. В рові дракон б'ється з людиною, з круглої вежі вивергається полум'я! Місто — приховане пекло, звідки з'явилася дияволиця. Голландський млин, вносить в картину дисонанс, вказує на оманливі можливості земного і рядового і нагадує про ерготизм — отруєння ріжків, що викликається гнилим зерном: цю хворобу помилково називали Антонієвим вогнем.
Чимало тут і відсилань до чорної магії — серед спокус святого, зображених в центральній частині триптиха, присутні і чорна меса, і шабаш, на який, мабуть, поспішають дві фігури, які летять на рибі. Вважається, що диявол допомагає чаклунам летіти до місця демонів збіговиська.
Оголена жінка, яка з-за завіси, яку відсмикує жаба, згідно з «Житіями отців», виявляється бісом, прийнявши вигляд цариці. Сухе дерево, за яким вона стоїть — алхімічна символіка, в достатку присутня в кожній сцені триптиха.
Серед жахливих видінь — старий-гном в червоній відлозі, прикривав все тіло, крім очей і гачкуватого носа. Він іде в дитячих ходунках, на голові у нього прикріплена вертушка. Ходунки і вертушка — вказівка на людську невинність, що зберігається не тільки в дитинстві, але й протягом усього життя.
Накритий стіл, який підтримують оголені біси, — зображення останньої спокуси святого — гріху зажерливості. Хліб і глечик на столі є також блюзнірською вказівкою на євхаристійні символи (при цьому з горла глечика стирчить свиняча нога).

## Зовнішні стулки
|  |  |

Зовнішні стулки триптиха виконані в техніці гризайлі. На них зображені сцени Страстей Христових. Поки Юда квапливо покидає Гетсиманський сад з 30 срібняками, храмова варта і слуги первосвященика накидаються на Ісуса так само люто, як демони — на лівій стулці триптиха.
Праворуч зображений Ісус, що впав під вагою хреста і зупинив процесію на Голгофу; Вероніка Єрусалимська біжить до Спасителя, щоб витерти піт з його обличчя. Катів це зволікання приводить у ледве стриману лють, інші люди ж дивляться на те, що відбувається швидше з цікавістю дозвільних роззяв, ніж з співчуттям. Трохи нижче розбійники сповідаються монахам у сутанах з відлогами, причому Босх майстерно передає відштовхуючий вигляд цих кліриків.

## Дивись також
Антоній Великий
Муки (спокуси) св. Антонія (Мікеланджело)

title: Спокуса святого Антонія (Босх)

wikitext:
'''«Спокуса [[Антоній Великий|святого Антонія]]<nowiki/>»''' — [[триптих]]<ref>Можливо, пензлю Босха також належить «Спокуса св. Антонія», що зберігається в Прадо в Мадриді, проте авторство Босха достовірно не встановлено.</ref> [[Ієронім Босх|Ієроніма Босха]], один з найважливіших його творів, повний злих глузувань над безтурботними ошуканими грішниками роду людського. В [[1523]] р. триптих придбав [[Португалія|португальський]] [[Ренесансний гуманізм|гуманіст]] Дам'яо де Гоіш.

Лісабонський триптих підсумовує основні мотиви творчості Босха. До зображення роду людського, загрузлого в гріхах і дурості, і нескінченного розмаїття пекельних мук, які чекають його, приєднуються тут Страсті Христові і сцени спокуси [[Антоній Великий|святого Антонія Великого]], якому твердість віри дозволяє протистояти натиску ворогів — Світу, Плоті, Дияволу. У ту епоху, коли існування [[Пекло|Пекла]] і [[Сатана|Сатани]] все ще сприймалося за непорушну реальність{{fact}}, коли пришестя [[Антихрист]]а очікувалося з незмінною релігійною напругою, безстрашна стійкість святого, що дивиться на нас зі своєї молитовні, заповненої силами зла, повинна застерігати та підбадьорювати людей, вселяти в них надію.

{| align=center
|+ '''Спокуса святого Антонія'''
|[[Файл:TemptationStAnthony-left.jpg|left|180px|The left panel: ''The Flight and Failure of St Anthony'']]
|[[Файл:Temptation of Saint Anthony central panel by Bosch.jpeg|left|432px|The center panel: ''The Temptation of St. Anthony'']]
|[[Файл:TemptationStAnthony-right.jpg|left|180px|The right panel: ''St. Anthony in Meditation'']]
|}

== Центральна частина («Спокуса святого Антонія») ==

Простір картини буквально кишить фантастичними неправдоподібними персонажами. Білий птах перетворений на справжній крилатий корабель. Фантазія Босха живилися, мабуть, зображеннями на гемах і монетах епохи [[Олександр Македонський|Олександра Великого]].

Центральна сцена — відправа чорної меси — одне з найпромовистіших свідчень суперечливого бентежного духу майстра. Тут вишукано одягнені священики-жінки справляють блюзнірську службу, їх оточує різношерсний натовп: слідом за калікою безбожного причастя поспішає гравець на [[мандоліна|мандоліні]] у чорному плащі з кабанячим рилом і совою на голові (сова тут — символ [[єресь|єресі]]) (За іншими відомості сова — представник світлих сил, що виконує функцію Божого ока, щоб на страшному суді свідчити проти алхіміків).

З величезного червоного плода (вказівка на фазу алхімічного процесу) з'являється група чудовиськ на чолі з бісом, що грає на [[арфа|арфі]] — явна пародія на ангельський концерт. Бородатий чоловік у циліндрі, зображений на задньому плані, вважається [[Чорнокнижник (значення)|чорнокнижником]], який очолює натовп бісів і керує їх діями. А біс-музикант осідлав дивну підозрілу істоту, що нагадує величезну обскубану птицю, взуту в дерев'яні черевики.

Нижня частина композиції зайнята дивними суднами. Під звуки співу біса пливе безголова качка, другий біс виглядає з віконечка на місці шиї качки.

<gallery>
Image:Hieronymus_Bosch_007.jpg
Image:Hieronymus_Bosch_009.jpg
Image:Hieronymus_Bosch_004.jpg
</gallery>

== Ліва стулка («Політ і падіння святого Антонія») ==
До цієї теми художник не раз повертався у своїй творчості. [[Антоній Великий|Святий Антоній]] — повчальний приклад того, як потрібно опиратися спокусам земним, бути весь час насторожі, не приймати за істину все, що здається, і знати, що омана може привести до Божого прокляття. Коли Антоній творить молитву, на нього нападають демони, б'ють його, піднімають високо в повітря і кидають на землю.

Головна дійова особа в лівій стулці триптиха — сам святий, якого брати-ченці {{Не перекладено|Antonins (чернечей орден)|Антоніанці (Antonins)|ru|Госпитальное братство святого Антония}} піднімають після падіння з неба. Як четверту людину в цій групі Босх за деякими припущеннями зобразив самого себе. Сюжет трактував згідно з текстом ''«Житія святого Антонія»'' [[Афанасій Великий|Афанасія Олександрійського]] та із [[Золота легенда|«Золотою легендою»]].

У верхній частині стулки Святий Антоній зображений з молитовно складеними руками, знаком непохитної його віри. Його захоплюють на небо хмари крилатих бісів, серед яких — летюча жаба, лисиця з батогом. Святий не звертає уваги на своїх мучителів і не бачить, що йому загрожує також водяний, озброєний рибою — символом гріха.

У пейзажі середньої частині стулки фантастичне сполучене з реальним — схил пагорба виявляється спиною персонажа, що стоїть рачки, а трава — його плащем. Його зад височіє над входом до печери, яку одні дослідники вважають притулком святого, а інші — публічним будинком.

До двозначної печері прямує група бісів, це явно є пародією на релігійний хід. На чолі її біс у [[Митра|митрі]] та [[мантія|мантії]] [[священик]]а, поруч з ним — олень в червоному плащі. Традиційно олень в [[християнство|християнстві]] є символом вірності душі, тут же його зображення — навмисне блюзнірство.

У нижній частині під мостом, через покритий льодом струмок демонська зграя слухає ченця, який читає нерозбірливий лист. До цієї групи наближається птах на ковзанах, що несе в дзьобі послання з написом «жирно» — насмішка над священиками, які наживаються на торгівлі [[індульгенція]]ми.

<gallery>
Image: Hieronymus_Bosch_003.jpg
Image: Hieronymus_Bosch_005.jpg
</gallery>

== Права стулка («Видіння святого Антонія») ==
Коли Св. Антоній жив відлюдником у пустелі, його переслідувала найбільш зваблива з усіх спокусниць. В [[Едем|Едемському саду]] [[гріхопадіння]] людини почалося з [[Єва|Єви]] і з усвідомлення сексуальної привабливості, коли [[Адам]] і Єва дізналися, що вони голі. Дияволиця являється святому голою, сором'язливо прикриваючи долонею лобок. Байдужий до спокусливих видінь Антоній зображений тут лицарем віри, що отримав перемогу над силами зла. Ця перемога — головна тема правої стулки лісабонського триптиха. Антоній відводить погляд, але в поле його зору потрапляють бенкетуючі біси, які жестами підкликають відлюдника. На задньому плані дивне місто дияволиці готове запросити святого, варто йому тільки повернутися в той бік. В рові дракон б'ється з людиною, з круглої вежі вивергається полум'я! Місто — приховане [[пекло]], звідки з'явилася дияволиця. [[Голландія|Голландський]] [[млин]], вносить в картину [[дисонанс]], вказує на оманливі можливості земного і рядового і нагадує про [[ерготизм]] — отруєння [[ріжки|ріжків]], що викликається гнилим зерном: цю хворобу помилково називали ''Антонієвим вогнем''.

Чимало тут і відсилань до чорної магії — серед спокус святого, зображених в центральній частині триптиха, присутні і [[чорна меса]], і [[шабаш]], на який, мабуть, поспішають дві фігури, які летять на рибі. Вважається, що диявол допомагає [[чаклун]]ам летіти до місця демонів збіговиська.

Оголена жінка, яка з-за завіси, яку відсмикує жаба, згідно з ''«Житіями отців»'', виявляється бісом, прийнявши вигляд цариці. Сухе дерево, за яким вона стоїть — [[алхімія|алхімічна]] символіка, в достатку присутня в кожній сцені триптиха.

Серед жахливих видінь — старий-[[гном]] в червоній [[відлога|відлозі]], прикривав все тіло, крім очей і гачкуватого носа. Він іде в дитячих ходунках, на голові у нього прикріплена вертушка. Ходунки і вертушка — вказівка на людську невинність, що зберігається не тільки в дитинстві, але й протягом усього життя.

Накритий стіл, який підтримують оголені біси, — зображення останньої спокуси святого — [[гріх]]у [[обжерливість|зажерливості]]. Хліб і глечик на столі є також блюзнірською вказівкою на [[євхаристія|євхаристійні]] символи (при цьому з горла глечика стирчить свиняча нога).

<gallery>
Image: Hieronymus_Bosch_008.jpg
Image: Hieronymus_Bosch_006.jpg
</gallery>

== Зовнішні стулки ==
{| align = left
| [[Файл:Hieronymus Bosch 001.jpg|thumb| left | 120px | Ліва стулка]]
| [[Файл:Hieronymus Bosch 010.jpg|thumb| left | 120px | Права стулка]]
|}
Зовнішні стулки триптиха виконані в техніці [[гризайль|гризайлі]]. На них зображені сцени [[Страсті Христові|Страстей Христових]]. Поки [[Юда Іскаріот|Юда]] квапливо покидає [[Гетсиманський сад]] з [[30 срібняків|30 срібняками]], храмова варта і слуги первосвященика накидаються на Ісуса так само люто, як [[демон]]и — на лівій стулці триптиха.

Праворуч зображений Ісус, що впав під вагою хреста і зупинив процесію на [[Голгофа|Голгофу]]; [[Вероніка Єрусалимська]] біжить до [[Спаситель|Спасителя]], щоб витерти піт з його обличчя. Катів це зволікання приводить у ледве стриману лють, інші люди ж дивляться на те, що відбувається швидше з цікавістю дозвільних роззяв, ніж з співчуттям. Трохи нижче розбійники сповідаються монахам у сутанах з [[відлога]]ми, причому Босх майстерно передає відштовхуючий вигляд цих [[клір]]иків.

== Дивись також ==
[[Файл:Michelangelo Buonarroti - The Torment of Saint Anthony - Google Art Project.jpg|міні|[[Муки Святого Антонія (Мікеланджело)|Муки (спокуси) св. Антонія]], ~1487–88, вірогідно одна з перших робіт [[Мікеланджело Буонарроті|Мікеланджело Буанаротті]],]]
[[Файл:Tentation de Saint Antoine.jpg| thumb | Спокуса св. Антонія. 1510. [[Музей Прадо|Прадо]]. [[Мадрид]]]][[Антоній Великий]]

[[Муки Святого Антонія (Мікеланджело)|Муки (спокуси) св. Антонія (Мікеланджело)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Ієронім Босх. Видіння і кошмари / Н. Бюттнер ; [пер. з англ. І. Шевченко]. – Харків : Фабула : Ранок, 2019. – 144 с. : 48 с. іл. – ISBN 617-09-5041-3.
* ''Шахова К. А.'' Творчество великих европейских художников XV—XVIII вв. — К. : Вища школа, 1980. — С. 5—31. {{ref-ru}}
* Erwin Pokorny: ''[https://kunstgeschichte.univie.ac.at/fileadmin/user_upload/inst_kunstgeschichte/Texte/pokorny_Paradies_der_Wollust.pdf Hieronymus Bosch und das Paradies der Wollust.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110820180828/http://kunstgeschichte.univie.ac.at/fileadmin/user_upload/inst_kunstgeschichte/Texte/pokorny_Paradies_der_Wollust.pdf |date=20 серпня 2011 }}'' In: ''FrühNeuzeit-Info'', (PDF; 13 S., 10,2 MB)
*{{cite book|last1=Ilsink|first1=Matthijs|last2=Koldeweij|first2=Jos|title=Hieronymus Bosch: Painter and Draughtsman – Catalogue raisonné|date=2016|publisher=Mercatorfonds nv|isbn=9789462301139}}
*[http://colourlex.com/project/hieronymus-bosch-the-temptation-of-saint-anthony/ Hieronymus Bosch, ''The Temptation of Saint Anthony''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211112185400/https://colourlex.com/project/hieronymus-bosch-the-temptation-of-saint-anthony/ |date=12 листопада 2021 }}, ColourLex

== Примітки ==
{{references}}{{Commonscat-inline | The Temptation of Saint Anthony by Hieronymus Bosch (Lisbon) | Спокуси святого Антонія (Лісабон)}}
{{Ієронім Босх}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Картини за алфавітом]]
[[Категорія:Картини Ієроніма Босха]]
[[Категорія:Триптихи]]
[[Категорія:Картини із зібрань Королівських музеїв витончених мистецтв]]
[[Категорія:Християнське мистецтво]]
[[Категорія:Ісус Христос у живописі]]
[[Категорія:Картини 1501]]
[[Категорія:Собаки в культурі]]
[[Категорія:Картини із зображенням птахів]]


text:
# Лео Ґреґорі
Лео Ґреґорі (англ. Leo Gregory; 22 листопада 1978 Лондон) — британський актор та продюсер кіно і телебачення, модель Weekend Offender.

## Життєпис
Лео Ґреґорі народився і виріс у Лондоні. Свою кар'єру в кінематографі розпочав 1992 року з виходом на екрани мелодрами «Коштовності», режисером якої став відомий американський сценарист і продюсер Роджер Янґ. Він набув популярності у 2000-х роках завдяки своїй участі в таких фільмах і серіалах, як «Мовчазний свідок», «У дурмані», «Удар» та ін. Все змінилося на початку 2003 року, коли у світ вийшов фільм жахів «Октан», де Лео вдалося зіграти помітну роль, ніж у всіх попередніх фільмах з його участю.
Його фільмографія охоплює понад п'ятдесят стрічок різного жанру.
Лео, зігравши роль Боввера у фільмі «Хулігани Зеленої вулиці», зміцнів духом і став їздити світом, беручи участь у так званих вуличних махачах. Завдяки цьому він зміг написати книгу і зняти власний фільм, сценарій якого написала Лексі Александр. Лео Ґреґорі зняв фільм про протистояння фанатів двох шотландських грандів — «Селтіка» і «Глазго Рейнджерс».
У 2005 році переміг у номінації «Armani Mania Man», яку присуджує журнал «GQ» вже восьмий рік поспіль.

## Фільмографія
- 2016 — Витонченість і небезпека (Erasure) /
- 2015 — Апокаліпсис (Apocalypse) / агент Протеус
- 2015 — Команда (серіал) (The Team) / Майк
- 2014 — Вікінги (Northmen - A Viking Saga) /
- 2014 — Фабрика футбольних хуліганів
- 2014 — Чоловіки не брешуть (The Ninth Cloud) / Брет
- 2014 — Найкрутіший (Top dog) / Біллі Еванс
- 2014 — Мушкетери
- 2012 — В'язень (One in the Chamber)
- 2012 — Агент Гамілтон: В інтересах нації
- 2012 — Мовчазний свідок (Silent Witness) / Данієль
- 2012 — Місіс Біґґс (Mrs Biggs) / Ерік
- 2011 — Дикий Білл (Wild Bill) / Террі
- 2010 — Велике Я (The Big I Am) / Скіннер
- 2009 — Гол-3 (Goal III: Taking on the World) / Чарлі Брайтвейт
- 2008 — Касс (Cass) / Фрімен
- 2006 — Бездоганна створення (Perfect Creature) / Едгар
- 2006 — Реверберації (Reverb)
- 2006 — Метод крекера (Cracker)
- 2006 — Трістан та Ізольда (Tristan + Isolde) / Сімон
- 2005 — У дурмані (Stoned) / Брайан Джонс
- 2005 — Хулігани Зеленої вулиці (Green Street Hooligans) / Боввер
- 2004 — Золота Сьюзі (Suzie Gold)
- 2003 — Октан (Octane)
- 2002 — Присяжні (серіал) (Jury, The)
- 2002 — Абердин (Aberdeen)
- 1996 — Самсон і Даліла (ТБ) (Samson and Delilah)
- 1992 — Коштовності (Jewels) / Джуліан
- 1990 — Піднята рука (The Upper Hand) /

title: Лео Ґреґорі

wikitext:
{{Актор
|bgcolour             =
|ім'я                 = Лео Ґреґорі
|зображення           =
|розмір               =
|підпис               =
|ім'я_при_народженні  =
|дата_народження      = 22.11.1978
|місце_народження     = [[Лондон]]
|дата_смерті          = <!-- дд.мм.рррр -->
|місце_смерті         =
|інші_імена           =
|громадянство         = {{GBR}}
|національність       = англієць
|рід_діяльності       = актор<br/>продюсер
|роки_діяльності      = 1996 і до тепер
|дружина              =
|чоловік              =
|діти                 =
|батьки               =
|imdb_id              = 0339877
|сторінка_в_інтернеті =
|провідні_ролі        =
|нагороди             =
}}
{{Othernames|Грегорі (прізвище)|Грегорі}}
'''Лео Ґреґорі''' ({{lang-en|Leo Gregory}}; [[22 листопада]] [[1978]] [[Лондон]]) — британський [[актор]] та [[продюсер]] кіно і телебачення, модель [[Weekend Offender]].

== Життєпис ==
Лео Ґреґорі народився і виріс у Лондоні. Свою кар'єру в кінематографі розпочав 1992 року з виходом на екрани мелодрами «Коштовності», режисером якої став відомий американський сценарист і продюсер Роджер Янґ. Він набув популярності у 2000-х роках завдяки своїй участі в таких фільмах і серіалах, як «Мовчазний свідок», «У дурмані», «Удар» та ін. Все змінилося на початку 2003 року, коли у світ вийшов фільм жахів «Октан», де Лео вдалося зіграти помітну роль, ніж у всіх попередніх фільмах з його участю.

Його фільмографія охоплює понад п'ятдесят стрічок різного жанру.

Лео, зігравши роль Боввера у фільмі «[[Хулігани Зеленої вулиці]]», зміцнів духом і став їздити світом, беручи участь у так званих вуличних ''махачах''. Завдяки цьому він зміг написати книгу і зняти власний фільм, сценарій якого написала Лексі Александр. Лео Ґреґорі зняв фільм про протистояння фанатів двох шотландських грандів — «[[Селтік]]а» і «[[Рейнджерс (футбольний клуб)|Глазго Рейнджерс]]».

У 2005 році переміг у номінації «Armani Mania Man», яку присуджує журнал «GQ» вже восьмий рік поспіль.

== Фільмографія ==

* 2016 — Витонченість і небезпека (Erasure) /
* 2015 — Апокаліпсис (Apocalypse) / агент Протеус
* 2015 — Команда (серіал) (The Team) / Майк
* 2014 — Вікінги (Northmen - A Viking Saga) /
* 2014 — Фабрика футбольних хуліганів
* 2014 — Чоловіки не брешуть (The Ninth Cloud) / Брет
* 2014 — Найкрутіший (Top dog) / Біллі Еванс
* 2014 — [[Мушкетери (телесеріал)|Мушкетери]]
* 2012 — В'язень (One in the Chamber)
* 2012 — [[Агент Гамілтон: В інтересах нації]]
* 2012 — [[Мовчазний свідок (телесеріал)|Мовчазний свідок]] (Silent Witness) / Данієль
* 2012 — Місіс Біґґс (Mrs Biggs) / Ерік
* 2011 — Дикий Білл (Wild Bill) / Террі
* 2010 — [[Велике Я]] (The Big I Am) / Скіннер
* 2009 — Гол-3 (Goal III: Taking on the World) / Чарлі Брайтвейт
* 2008 — [[Касс]] (Cass) / Фрімен
* 2006 — Бездоганна створення (Perfect Creature) / Едгар
* 2006 — Реверберації (Reverb)
* 2006 — [[Метод крекера (телесеріал)|Метод крекера]] (Cracker)
* 2006 — [[Трістан та Ізольда (фільм)|Трістан та Ізольда]] (Tristan + Isolde) / Сімон
* 2005 — У дурмані (Stoned) / Брайан Джонс
* 2005 — Хулігани Зеленої вулиці (Green Street Hooligans) / Боввер
* 2004 — Золота Сьюзі (Suzie Gold)
* 2003 — Октан (Octane)
* 2002 — Присяжні (серіал) (Jury, The)
* 2002 — Абердин (Aberdeen)
* 1996 — Самсон і Даліла (ТБ) (Samson and Delilah)
* 1992 — Коштовності (Jewels) / Джуліан
* 1990 — Піднята рука (The Upper Hand) /

== Посилання ==
*{{IMDb name|0339877|Лео Ґреґорі}}
*[http://www.independenttalent.com/models/directory/leo_gregory Independent Talent: Leo Gregory]{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
{{actor-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Ґреґорі, Лео}}
[[Категорія:Британські кіноактори]]
[[Категорія:Британські телеактори]]

title: англ. Leo Gregory

Народився: 22 листопада 1978 (46 років) · Лондон

Національність: англієць

Громадянство: Велика Британія

Діяльність: актор · продюсер

Alma mater: Christ's Hospital Schoold

Роки діяльності: 1996 і до тепер


text:
# IC 81
IC 81 — галактика типу Sbc (компактна витягнута спіральна галактика) у сузір'ї Кит.
Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції індексного каталогу.

title: IC 81

wikitext:
{{Галактика IC
| IC = 81
| Назва = IC 81
| Тип = [[галактика]]
| Сузір'я = Кит
| Позначення = PGC 4127, MCG 0-4-15, ZWG 385.10
| Пряме_сходження = 01 год 09 мін 22,4 сек
| Схилення = -01° 41′ 42″
| Код = Sbc
| Хаббл-тип = [[Компактна галактика|компактна]] [[Витягнута галактика|витягнута]] [[Спіральна галактика|спіральна]] галактика
| Епоха = [[J2000.0]]
| Видима_зоряна_величина = 13,9
| Видимі_розміри = 1,00′ × 0,9′
| Яскравість_поверхні = 13,6
| Фотографічна_зоряна_величина = 14,7
| Кутове_положення = 126
| bot = true
| dreyer = true
}}

'''IC 81''' — [[галактика]] типу Sbc ([[Компактна галактика|компактна]] [[Витягнута галактика|витягнута]] [[Спіральна галактика|спіральна]] галактика) у сузір'ї [[Кит (сузір'я)|Кит]].

Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції [[Індексний каталог|індексного каталогу]].

== Посилання ==

* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+81 IC 81] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070312170058/http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+81 |date=12 березня 2007 }} в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-en}}
* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc_fr.cgi?IC+81 IC 81] в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-fr}}
* http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+81 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070314130505/http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+81 |date=14 березня 2007 }}
* [http://simbad.u-strasbg.fr/sim-id.pl?Ident=IC+81 IC 81 в базі SIMBAD]{{ref-en}}{{Недоступне посилання|date=жовтня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [https://web.archive.org/web/20160306040853/http://vizier.u-strasbg.fr/viz-bin/VizieR-S?IC+81 IC 81 в базі Vizier]{{ref-en}}
* [http://nedwww.ipac.caltech.edu/cgi-bin/nph-objsearch?objname=IC+81 IC 81 в базі NASA Extragalactic  Database]{{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20070202212605/http://www.ngcic.org/steinicke/ Бази даних про об'єкти NGC/IC]{{ref-en}}

{{Навігатор NGC|IC 78|IC 79|IC 80A|IC 80B|IC 81|IC 82|IC 83|IC 84|IC 85|}}

{{Бот|}}<!-- заберіть шаблон {{бот|}}, якщо вносите серйозні зміни в статтю -->

{{Портали|Астрономія}}

[[Категорія:Об'єкти IC|IC 81]]
[[Категорія:Кит (сузір'я)|IC 81]]
[[Категорія:Галактики|IC 81]]

title: Розташування (епоха J2000.0)

Сузір'я: Кит

Пряме піднесення: 01 год 09 мін 22,4 сек

title: Характеристики

Габбл-тип: компактна витягнута спіральна галактика

Тип: галактика

title: Позначення


text:
# Діогу Пріоште
Діо́гу Ферре́йра Пріо́ште (порт. Diogo Ferreira Prioste; нар. 26 березня 2004, Лісабон) — португальський футболіст, півзахисник клубу «Бенфіка».

## Клубна кар'єра
Виступав за юнацьку команду «Дамая Гіназіу», звідки 2011 року приєднався до академії «Бенфіки» у віці 6. 4 квітня 2018 року підписав юнацький контракт з клубом. 21 вересня 2020 року підписав з «Бенфікою» свій перший професіональний контракт. 24 квітня 2022 року дебютував за резервну команду клубу в матчі Сегунда-ліги проти «Академіку» (Візеу).
Влітку 2023 року переведений до «Бенфіки Б». 29 вересня 2023 року в поєдинку Сегунда-ліги проти «Вілаверденсе» забив свій перший гол у професіональній кар'єрі. 20 грудня 2024 року продовжив контракт з «Бенфікою» до середини 2029 року.
22 лютого 2025 року дебютував в основному складі «Бенфіки», вийшовши на заміну Фредріку Аурснесу в матчі Прімейра-ліги проти «Боавішти».

## Кар'єра в збірній
Виступав за збірні Португалії до 15, до 16, до 18, до 19 і до 20 років. В червні 2023 року потрапив в заявку збірної до 19 років на юнацький чемпіонат Європи, що проходив на Мальті. На турнірі провів 4 поєдинки, допомігши команді пробитися до фіналу, де португальці в підсумку мінімально поступились італійцям (0-1).

## Статистика виступів
Станом на 17 травня 2025
| Клуб              | Сезон             | Чемпіонат         | Чемпіонат | Чемпіонат | Кубок | Кубок | Кубок ліги | Кубок ліги | Єврокубки | Єврокубки | Інші  | Інші | Всього | Всього |
| Клуб              | Сезон             | Дивізіон          | Матчі     | Голи      | Матчі | Голи  | Матчі      | Голи       | Матчі     | Голи      | Матчі | Голи | Матчі  | Голи   |
| ----------------- | ----------------- | ----------------- | --------- | --------- | ----- | ----- | ---------- | ---------- | --------- | --------- | ----- | ---- | ------ | ------ |
| Бенфіка Б         | 2021–22           | Сегунда-ліга      | 1         | 0         | —     | —     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 1      | 0      |
| Бенфіка Б         | 2022–23           | Сегунда-ліга      | 0         | 0         | —     | —     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 0      | 0      |
| Бенфіка Б         | 2023–24           | Сегунда-ліга      | 27        | 1         | —     | —     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 27     | 1      |
| Бенфіка Б         | 2024–25           | Сегунда-ліга      | 27        | 7         | —     | —     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 27     | 7      |
| Бенфіка Б         | Всього            | Всього            | 55        | 8         | —     | —     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 55     | 8      |
| Бенфіка           | 2024–25           | Прімейра-ліга     | 1         | 0         | 0     | 0     | 0          | 0          | 0         | 0         | 0     | 0    | 1      | 0      |
| Всього за кар'єру | Всього за кар'єру | Всього за кар'єру | 56        | 8         | 0     | 0     | 0          | 0          | 0         | 0         | 0     | 0    | 56     | 8      |

## Титули і досягнення
- Володар Суперкубка Португалії (1):

«Бенфіка»: 2025

title: Діогу Пріоште

wikitext:
{{Португальське прізвище|1=[[Феррейра]]|2=Пріоште}}
{{Футболіст
| ім'я = Діогу Пріоште
| зображення =
| повне-ім'я = Діогу Феррейра Пріоште
| дата-народження = 26.03.2004
| місце-народження = [[Лісабон]], [[Португалія]]
| зріст = 179 см
| вага =
| громадянство = {{POR}}
| позиція = [[півзахисник]]
| поточний-клуб = {{Прапорець|POR}} «[[Бенфіка (футбольний клуб, Лісабон)|Бенфіка]]»
| номер = 86
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|POR}} «Дамая Гіназіу»
{{Прапорець|POR}} «[[Бенфіка (футбольний клуб, Лісабон)|Бенфіка]]»
| юнацькі-роки = 2010
2011–2022
| клубний гравець = {{Футболіст початок}} {{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2022–{{т.ч.}}|{{Прапорець|POR}} | «[[Бенфіка Б]]» | 55 |8}}
{{Футболіст рядок 0|2025–{{т.ч.}}|{{Прапорець|POR}} | «[[Бенфіка (футбольний клуб, Лісабон)|Бенфіка]]» | 1 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної =
{{Футболіст початок}} {{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|2019| {{Прапорець|POR}} | Португалія (до 15) | 9 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2019–2020| {{Прапорець|POR}} | [[Юнацька збірна Португалії з футболу (U-16)|Португалія (до 16)]] | 11 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2022| {{Прапорець|POR}} | Португалія (до 18) | 7 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2022–2023| {{Прапорець|POR}} | [[Юнацька збірна Португалії з футболу (U-19)|Португалія (до 19)]] | 7 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2023–{{т.ч.}}| {{Прапорець|POR}} | [[Юнацька збірна Португалії з футболу (U-20)|Португалія (до 20)]] | 5 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 17 травня 2025
| збірна-поновлення = 26 березня 2024
}}
'''Діо́гу Ферре́йра Пріо́ште''' ({{lang-pt|Diogo Ferreira Prioste}}; {{н}} [[26 березня]] [[2004]], [[Лісабон]]) — [[Португалія|португальський]] [[футбол]]іст, [[півзахисник]] клубу «[[Бенфіка (футбольний клуб, Лісабон)|Бенфіка]]».

== Клубна кар'єра ==
Виступав за юнацьку команду «Дамая Гіназіу», звідки 2011 року приєднався до академії «[[Бенфіка (футбольний клуб, Лісабон)|Бенфіки]]» у віці 6<ref>{{cite news|first=Sérgio|last=André|url=https://www.ojogo.pt/5855771761/benfica-diogo-prioste-abracou-a-lei-da-superacao-apos-lesao-grave/|title=Benfica: Diogo Prioste abraçou a lei da superação após lesão grave|website=O Jogo|date=2025-02-24|access-date=2025-03-05|lang=pt}}</ref>. 4 квітня 2018 року підписав юнацький контракт з клубом<ref>{{Cite web|title=Iuri Moreira e Diogo Prioste assinaram contrato de formação com o Benfica|url=https://www.slbenfica.pt/pt-pt/agora/noticias/2017_2018/04/04/iuri-moreira-diogo-prioste-assinaram-contratos-de-formacao-com-o-benfica?srsltid=AfmBOoqTmrgBTLrCoR3Y9gTnqa1l8IuBdasyJXaUaQL-WuJKtzv8c6D0|publisher=Офіційний сайт ФК «Бенфіка»|date=2018-04-04|access-date=2025-03-05|lang=pt}}</ref>. 21 вересня 2020 року підписав з «Бенфікою» свій перший професіональний контракт<ref>{{Cite web|title=Diogo Prioste assina contrato profissional|url=https://www.slbenfica.pt/pt-pt/agora/noticias/2020/09/21/futebol-benfica-juvenis-diogo-prioste-assina-contrato-profissional?srsltid=AfmBOoqA2wsdfWIyELs74AThUIMvpGKfl89_4_6IptrFCsNVULBSGWjA|publisher=Офіційний сайт ФК «Бенфіка»|date=2020-09-21|access-date=2025-03-04|lang=pt}}</ref><ref>{{cite news|url=https://www.record.pt/futebol/futebol-nacional/liga-betclic/benfica/detalhe/diogo-prioste-assina-contrato-profissional-com-o-benfica|title=Diogo Prioste assina contrato profissional com o Benfica|website=Record|date=2020-09-21|access-date=2025-03-04|lang=pt}}</ref>. 24 квітня 2022 року дебютував за [[Бенфіка Б|резервну команду]] клубу в матчі [[Друга ліга Португалії з футболу|Сегунда-ліги]] проти [[Академіку (Візеу)|«Академіку» (Візеу)]]<ref>{{Cite web|title=Pressão na segunda parte só rendeu um golo|url=https://www.slbenfica.pt/pt-pt/agora/noticias/2022/04/24/futebol-benfica-b-ac-viseu-31-jornada-liga-2?srsltid=AfmBOookjeFPTmROxhgtPWqRR0BBof2j87eTYl_cwl8TJAQyfXot7QGw|publisher=Офіційний сайт ФК «Бенфіка»|date=2022-04-24|access-date=2025-03-05|lang=pt}}</ref>.

Влітку 2023 року переведений до «Бенфіки Б». 29 вересня 2023 року в поєдинку Сегунда-ліги проти «Вілаверденсе» забив свій перший гол у професіональній кар'єрі<ref>{{Cite web|title=Entrada em grande amarrou os três pontos|url=https://www.slbenfica.pt/pt-pt/agora/noticias/2023/09/29/futebol-formacao-lank-vilaverdense-benfica-b-6-jornada-liga-2?srsltid=AfmBOooN5s0U_ylZiJz0c3ZKXX5GQwIVjQCXPvrgD7a7ns_ywueESAAj|publisher=Офіційний сайт ФК «Бенфіка»|date=2023-09-29|access-date=2025-03-05|lang=pt}}</ref><ref>{{cite news|url=https://www.record.pt/futebol/futebol-nacional/2--liga/detalhe/lnk-vilaverdense-benfica-b-1-4-entrada-forte-dos-encarnados-garante-vitoria-em-jogo-de-aflitos|title=Länk Vilaverdense-Benfica B, 1-4: entrada forte dos encarnados garante vitória em jogo de aflitos|website=Record|date=2023-09-29|access-date=2025-03-04|lang=pt}}</ref>. 20 грудня 2024 року продовжив контракт з «Бенфікою» до середини 2029 року<ref>{{Cite web|title=Benfica Renovações Contrato Futebol Equipa B|url=https://www.slbenfica.pt/pt-pt/agora/noticias/2024/12/20/futebol-formacao-benfica-diogo-spencer-diogo-prioste-e-hugo-felix-renovam-contrato-ate-2029?srsltid=AfmBOorV88_zXa6A3QhqzBR0yRlgqndEi403qdJ6dgdlWHjvPzTJVLva|publisher=Офіційний сайт ФК «Бенфіка»|date=2024-12-20|access-date=2025-03-04|lang=pt}}</ref><ref>{{cite news|url=https://www.record.pt/futebol/futebol-nacional/liga-betclic/benfica/detalhe/benfica-renova-com-diogo-spencer-diogo-prioste-e-hugo-felix-ate-2029|title=Benfica renova com Diogo Spencer, Diogo Prioste e Hugo Félix até 2029|website=Record|date=2024-12-20|access-date=2025-03-04|lang=pt}}</ref>.

22 лютого 2025 року дебютував в основному складі «Бенфіки», вийшовши на заміну [[Фредрік Аурснес|Фредріку Аурснесу]] в матчі [[Прімейра-ліга|Прімейра-ліги]] проти «[[Боавішта (Порту)|Боавішти]]»<ref>{{Cite web|title=Sentido único e mais três pontos no bolso!|url=https://www.slbenfica.pt/pt-pt/agora/noticias/2025/02/22/futebol-cronica-jogo-benfica-boavista-23-jornada-liga-betclic?srsltid=AfmBOooviNJ3iK19c2J22HvuM03-5UXDkxJqtA6BSlGb-bgSuR8lasD3|publisher=Офіційний сайт ФК «Бенфіка»|date=2025-02-22|access-date=2025-03-04|lang=pt}}</ref><ref>{{cite news|url=https://cnnportugal.iol.pt/benfica/diogo-prioste/diogo-prioste-desde-pequeno-que-sonhava-com-este-momento|title=Diogo Prioste: «Desde pequeno que sonhava com este momento»|website=CNN Portugal|date=2025-02-23|access-date=2025-03-04|lang=pt}}</ref>.

== Кар'єра в збірній ==
Виступав за збірні Португалії до 15, [[Юнацька збірна Португалії з футболу (U-16)|до 16]], до 18, [[Юнацька збірна Португалії з футболу (U-19)|до 19]] і [[Юнацька збірна Португалії з футболу (U-20)|до 20 років]]<ref>[https://www.fpf.pt/Jogadores/Jogador/playerId/862796 Профіль] на сайті [[Португальська футбольна федерація|Португальської футбольної федерації]] {{ref-pt}}</ref>. В червні 2023 року потрапив в заявку збірної до 19 років на [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-19) 2023|юнацький чемпіонат Європи]], що проходив на [[Мальта|Мальті]]<ref>{{cite web|url=https://www.fpf.pt/pt/News/Todas-as-notícias/Notícia/news/40618|title=Convocatória do Euro sub-19 definida|publisher=Португальська футбольна федерація|date=2023-06-26|access-date=2025-03-05|lang=pt}}</ref>. На турнірі провів 4 поєдинки, допомігши команді пробитися до фіналу, де португальці в підсумку мінімально поступились [[Юнацька збірна Португалії з футболу (U-19)|італійцям]] (0-1)<ref>{{cite web|url=https://www.fpf.pt/pt/News/Todas-as-notícias/Notícia/news/40790|title=Portugal vice-campeão da Europa|publisher=Португальська футбольна федерація|date=2023-07-16|access-date=2025-03-05|lang=pt}}</ref><ref>{{cite web|first=Sam|last=Honeyman|url=https://www.uefa.com/under19/news/0283-188223eebd20-1f80f76ca858-1000--portugal-0-1-italy-kayode-heads-resilient-azzurrini-to-s/|title=Portugal 0-1 Italy: Kayode heads resilient Azzurrini to second Under-19 title|publisher=[[УЄФА]]|date=2023-07-16|access-date=2025-03-05|lang=en}}</ref>.

== Статистика виступів ==
{{оновлено|17 травня 2025}}<ref name="TM">{{Transfermarkt}}</ref>
{| class="wikitable" style="text-align:center"
!rowspan="2"|Клуб
!rowspan="2"|Сезон
!colspan="3"|Чемпіонат
!colspan="2"|Кубок
!colspan="2"|Кубок ліги
!colspan="2"|Єврокубки
!colspan="2"|Інші
!colspan="2"|Всього
|-
!Дивізіон!!Матчі!!Голи!!Матчі!!Голи!!Матчі!!Голи!!Матчі!!Голи!!Матчі!!Голи!!Матчі!!Голи
|-
|rowspan="5"|[[Бенфіка Б]]
|2021–22
|rowspan="4"|[[Друга ліга Португалії з футболу|Сегунда-ліга]]
|1||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||1||0
|-
|2022–23
|0||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||0||0
|-
|2023–24
|27||1||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||27||1
|-
|2024–25
|27||7||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||27||7
|-
!colspan="2"|Всього
!55!!8!!colspan="2"|—!!colspan="2"|—!!colspan="2"|—!!colspan="2"|—!!55!!8
|-
|[[Бенфіка (футбольний клуб, Лісабон)|Бенфіка]]
|[[Прімейра-ліга 2024—2025|2024–25]]
|[[Прімейра-ліга]]
|1||0||0||0||0||0||0||0||0||0||1||0
|-
!colspan="3"|Всього за кар'єру
!56!!8!!0!!0!!0!!0!!0!!0!!0!!0!!56!!8
|}
{{notelist}}

== Титули і досягнення ==
* Володар [[Суперкубок Португалії з футболу|Суперкубка Португалії]] '''(1)''':
: «[[Бенфіка (футбольний клуб)|Бенфіка]]»: [[Суперкубок Португалії з футболу 2025|2025]]

== Примітки ==
{{reflist|3}}

== Посилання ==
* [https://www.slbenfica.pt/futebol-formacao/equipa-b/plantel/Prioste-Diogo?season=24-25 Профіль] на офіційному сайті ФК «Бенфіка» {{ref-pt}}

{{Бібліоінформація}}
{{Склад ФК Бенфіка Б}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Пріоште Діогу}}
[[Категорія:Уродженці Лісабона]]
[[Категорія:Португальські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Бенфіки Б»]]
[[Категорія:Футболісти «Бенфіки» (Лісабон)]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Діогу Феррейра Пріоште

Народження: 26 березня 2004 (21 рік)

Громадянство: Португалія

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Бенфіка»

title: Юнацькі клуби

«Дамая Гіназіу» · «Бенфіка»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

2022–т. ч.: «Бенфіка Б» · 55 · (8)

2025–т. ч.: «Бенфіка» · 1 · (0)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Португалія (до 15) · 9 · (2)

Португалія (до 16) · 11 · (2)

Португалія (до 18) · 7 · (1)

Португалія (до 19) · 7 · (0)

2023–т. ч.: Португалія (до 20) · 5 · (0)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 17 травня 2025.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 26 березня 2024.