text:
# Союз ТМ-16
Союз ТМ-16 — російський пілотований космічний корабель (КК) серії «Союз ТМ», типу 7К-СТМ, індекс ГРАУ 11Ф732. Серійний номер 65. Міжнародні реєстраційні номери: NSSDC ID: 1993-005A; NORAD ID: 22319.
П'ятнадцятий пілотований політ корабля серії «Союз-ТМ» до орбітальної станції Мир. 16-й пілотований політ до орбітальної станції «Мир», 153-й пілотований політ, 150-й орбітальний політ.
Корабель замінив Союз ТМ-15.

## Екіпаж

### На старті
- Командир Манаков Геннадій Михайлович; (2й політ);
- Бортінженер Поліщук Олександр Федорович; (1й політ);

### При посадці
- Командир Манаков Геннадій Михайлович; (2й політ);
- Бортінженер Поліщук Олександр Федорович; (1й політ);
- Космонавт-дослідник Жан-П'єр Еніре. (1й політ);

## Опис польоту
«Союз ТМ-16» був першим і досі єдиним кораблем Союз, який був оснащений нестандартною системою стикування і пристикованим не до основного модулю станції «Мир», або модулю ««Квант». На кораблі вперше була застосована система стикування АПАС-89 (89 означає рік розробки), яка являла собою поліпшений варіант системи АПАС-75 (яку застосовували під час місій «Союз-Аполлон»). Ця система, на відміну від попередніх, дозволяла будь-якому кораблю грати як активну, так і пасивну роль при стикуванні. Ця система була розроблена для забезпечення стикування космічного корабля «Буран» до орбітальної станції «Мир». З цією метою на модулі «Кристал» була встановлена така ж система. Також подібною системою повинні були оснащуватися кораблі серії Союз-ТМ з тим, щоб служити в ролі рятувальних кораблів при випробувальних пілотованих польотах системи «Буран». Такий Союз-ТМ мав перебувати на Землі в стані готовності і при необхідності стартувати з одним космонавтом на борту з метою забрати астронавтів з «Бурана» і доставити їх на «Мир» або на Землю.
Після припинення у 1992 році програми «Буран» єдиний побудований «Союз» з такою системою стикування був використаний для доставки основного екіпажу на станцію «Мир». «Союз ТМ-16» був пристикований до модуля «Кристал». Згодом система АПАС-89 застосовувалася в програмі «Мир-Шаттл», в деяких модулях МКС і стикувальній системі Шаттлів для стикування з МКС.
Ще однією особливістю даної місії був експеримент «Знамя» з розгортання 20-метрового рефлектора Сонця, що був доставлений кораблем «Прогрес М-15». За допомогою цього рефлектора планувалося вивчити можливість застосування таких відбивачів для освітлення великих наземних будівництв з космосу. Експеримент виявився невдалим — повністю розгорнути відбивач не вдалося.
Наукова програма експедиції складалася з астрофізичних, матеріалознавчих, біологічних, медичних і технологічних експериментів. Крім цього, були проведені 140 спостережень Землі. При цьому робилися прогнозування врожаю, пошук корисних копалин, спостереження вулканічної активності в інфрачервоному діапазоні і спостереження за нерестовими місцями деяких видів риб. Під час експедиції здійснювалися вимірювання космічного випромінювання, спостереження зірок в УФ діапазоні, дослідження верхніх шарів атмосфери (в тому числі за концентрацією озону). Були проведені пошуки міжпланетних пилових хмар, рентгенівських джерел і важких елементів в нашій галактиці. Вивчалася поведінка і можливості застосування розплавлених металів в невагомості. Особливо досліджувалася поведінка процесів плавлення і змішування в присутності електростатичних і магнітних полів. Крім цього, вимірювалася ступінь опромінення всередині станції і випробування теплозахисних барвників.
Під час двох виходів у відкритий космос 14 квітня і 18 червня було підготовлено переміщення двох сонячних батарей з модуля «Кристал» на модуль «Квант». З цією метою був прокладений кабель і встановлений прилад позиціонування сонячних панелей. Також станцію було обстежено на зовнішні пошкодження і була полагоджена антена зв'язку.
Провіант і витратні матеріали доставлялися транспортними кораблями «Прогрес М-16», «М-17» і «М-18».

wikiname: ukwiki

title: Союз ТМ-16

in_language: uk

wikitext:
{{Космічна місія
|назва місії  = Союз ТМ-16
|зображення = Soyuz TM-16 patch.png
|зображення розмір = 200px
|назва корабля  = Союз ТМ-16
|тип корабля    = Союз ТМ (7К-СТМ) [[індекс ГРАУ]] 11Ф732
|маса корабля   = 7150 кг
|ракета-носій   = [[Союз-У#Союз-У2|Союз-У2]]
|екіпаж         = 2 під час запуску, 3 - під час повернення
|позивний = «Вулкан»
|місце запуску      = [[Байконур]], майданчик 1
|дата запуску       = [[24 січня]] 1993 о 05:58:05 [[UTC]]
|місце посадки      = 140 км від м. [[Жезказган]]
|дата посадки       =
|тривалість польоту = 179 дні 43 хвилини 45 секунд
|кількість обертів  = 2793
|апогей             = 394
|перигей            = 393
|орбітальний період = 92,4 хвилини
|нахил орбіти       = 51,6°
|пройдено відстань  =

|попередня місія    = [[Файл:Soyuz TM-15 patch.png|35px]]
[[Союз ТМ-15]]
|наступна місія     = [[Файл:Soyuz TM-17 patch.png|35px]]
[[Союз ТМ-17]]
|вузол1             = [[Крістал]]
|стикування1        = 26 січня 1993 07:31:17 UTC
|відстикування1     = 22 липня 1993 03:00:30 UTC
|тривалість1        =
}}
'''Союз ТМ-16''' — російський пілотований [[космічний корабель]] (КК) серії «Союз ТМ», типу 7К-СТМ, індекс ГРАУ 11Ф732. Серійний номер 65. Міжнародні реєстраційні номери: [[NSSDC ID]]: 1993-005A; NORAD ID: 22319.

П'ятнадцятий пілотований політ корабля серії «[[Союз-ТМ]]» до [[Орбітальна станція|орбітальної станції]] [[Орбітальна станція «Мир»|Мир]]. 16-й пілотований політ до орбітальної станції [[Орбітальна станція «Мир»|«Мир»]], 153-й пілотований політ, 150-й орбітальний політ.

Корабель замінив [[Союз ТМ-15]].

== Екіпаж ==

=== На старті ===
* {{Прапорець|RUS}} Командир [[Манаков Геннадій Михайлович]]; (2й політ);
* {{Прапорець|RUS}} Бортінженер [[Поліщук Олександр Федорович]]; (1й політ);

=== При посадці ===
* {{Прапорець|RUS}} Командир [[Манаков Геннадій Михайлович]]; (2й політ);
* {{Прапорець|RUS}} Бортінженер [[Поліщук Олександр Федорович]]; (1й політ);
* {{Прапорець|Франція}} Космонавт-дослідник [[Жан-П'єр Еніре]]. (1й політ);

== Опис польоту ==
[[Файл:APAS-89 docking system drawing.png|thumb|left|Андрогінна система стикування АПАС-89]]

«Союз ТМ-16» був першим і досі єдиним кораблем Союз, який був оснащений нестандартною системою [[стикування]] і пристикованим не до основного модулю станції [[Орбітальна станція «Мир»|«Мир»]], або модулю «<nowiki/>«[[Квант (модуль орбітальної станції «Мир»)|Квант]]<nowiki/>». На кораблі вперше була застосована система стикування АПАС-89 (89 означає рік розробки), яка являла собою поліпшений варіант системи АПАС-75 (яку застосовували під час місій «<nowiki/>[[Союз—Аполлон|Союз-Аполлон]]<nowiki/>»). Ця система, на відміну від попередніх, дозволяла будь-якому кораблю грати як активну, так і пасивну роль при стикуванні. Ця система була розроблена для забезпечення стикування космічного корабля «<nowiki/>[[Буран (орбітальний корабель)|Буран]]<nowiki/>» до орбітальної станції «Мир». З цією метою на модулі «<nowiki/>[[Кристал (модуль орбітальної станції «Мир»)|Кристал]]<nowiki/>» була встановлена така ж система. Також подібною системою повинні були оснащуватися кораблі серії [[Союз-ТМ]] з тим, щоб служити в ролі рятувальних кораблів при випробувальних пілотованих польотах системи «[[Буран (орбітальний корабель)|Буран]]». Такий [[Союз-ТМ]] мав перебувати на Землі в стані готовності і при необхідності стартувати з одним космонавтом на борту з метою забрати астронавтів з «Бурана» і доставити їх на [[Орбітальна станція «Мир»|«Мир»]] або на Землю.

Після припинення у 1992 році програми «[[Буран (орбітальний корабель)|Буран]]» єдиний побудований «Союз» з такою системою стикування був використаний для доставки основного екіпажу на станцію [[Орбітальна станція «Мир»|«Мир»]]. «Союз ТМ-16» був пристикований до модуля «[[Кристал (модуль орбітальної станції «Мир»)|Кристал]]». Згодом система [[Андрогінно-периферійний агрегат стикування|АПАС-89]] застосовувалася в програмі «<nowiki/>[[Мир-Шаттл]]<nowiki/>», в деяких модулях МКС і стикувальній системі Шаттлів для стикування з МКС.

Ще однією особливістю даної місії був експеримент «Знамя» з розгортання 20-метрового рефлектора Сонця, що був доставлений кораблем «<nowiki/>[[Прогрес М-15]]<nowiki/>». За допомогою цього рефлектора планувалося вивчити можливість застосування таких відбивачів для освітлення великих наземних будівництв з космосу. Експеримент виявився невдалим — повністю розгорнути відбивач не вдалося.

Наукова програма експедиції складалася з астрофізичних, матеріалознавчих, біологічних, медичних і технологічних експериментів. Крім цього, були проведені 140 спостережень Землі. При цьому робилися прогнозування врожаю, пошук корисних копалин, спостереження вулканічної активності в інфрачервоному діапазоні і спостереження за нерестовими місцями деяких видів риб. Під час експедиції здійснювалися вимірювання космічного випромінювання, спостереження зірок в УФ діапазоні, дослідження верхніх шарів атмосфери (в тому числі за концентрацією озону). Були проведені пошуки міжпланетних пилових хмар, рентгенівських джерел і важких елементів в нашій галактиці. Вивчалася поведінка і можливості застосування розплавлених металів в невагомості. Особливо досліджувалася поведінка процесів плавлення і змішування в присутності електростатичних і магнітних полів. Крім цього, вимірювалася ступінь опромінення всередині станції і випробування теплозахисних барвників.

Під час двох [[Позакорабельна діяльність|виходів у відкритий космос]] 14 квітня і 18 червня було підготовлено переміщення двох сонячних батарей з модуля «[[Кристал (модуль орбітальної станції «Мир»)|Кристал]]» на модуль «[[Квант (модуль орбітальної станції «Мир»)|Квант]]». З цією метою був прокладений кабель і встановлений прилад позиціонування сонячних панелей. Також станцію було обстежено на зовнішні пошкодження і була полагоджена антена зв'язку.

Провіант і витратні матеріали доставлялися транспортними кораблями «<nowiki/>[[Прогрес М-16]]<nowiki/>», «<nowiki/>[[Прогрес М-17|М-17]]<nowiki/>» і «<nowiki/>[[Прогрес М-18|М-18]]<nowiki/>».

== Див. також ==
* [[Союз (космічний корабель)]]

== Посилання ==
* [http://www.astronautix.com/s/soyuztm-15.html Союз ТМ-16] Енциклопедія астронавтики{{ref-en}}
* [http://www.weebau.com/flights/soyuztm15.htm Союз ТМ-16] Космічна енциклопедія{{ref-en}}
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tm15.htm Союз ТМ-16] Факти про політ{{ref-en}}

{{Програма «Союз»}}
{{Варіанти корабля "Союз"}}
{{ОС Мир}}

[[Категорія:Космонавтика 1993]]
[[Категорія:Програма «Союз»]]
[[Категорія:Орбітальна станція «Мир»]]

title: Союз ТМ-16

Космічний корабель: Союз ТМ-16

Тип космічного корабля: Союз ТМ (7К-СТМ) індекс ГРАУ 11Ф732

Позивний: «Вулкан»

Ракета-носій: Союз-У2

Місце запуску: Байконур, майданчик 1

Місце посадки: 140 км від м. Жезказган

Тривалість польоту: 179 дні 43 хвилини 45 секунд

Орбітальний період: 92,4 хвилини

Нахил орбіти: 51,6° градусів

title: стикування

Стикувальний вузол: Крістал

title: Пов'язані місії

Попередня місія: Наступна місія

· Союз ТМ-15: · Союз ТМ-17


text:
# Піззі (футболіст)
Луїш Мігел Афонсу Фернандеш (порт. Luís Miguel Afonso Fernandes), більш відомий як Піззі (порт. Pizzi, португальська вимова: [ˈpizi]; нар. 6 жовтня 1989, Браганса) — португальський футболіст, нападник клубу «Брага». Грав за національну збірну Португалії.

## Клубна кар'єра
Народився 6 жовтня 1989 року в місті Браганса. Піззі починав кар'єру в рідному клубі «Браганса» і зіграв за неї в чотирьох іграх на професійному рівні. У 2007 році він став гравцем академії «Браги», а через рік відправився в оренду в «Рібейран». Влітку 2009 року Піззі на правах оренди перейшов у «Спортінг» (Ковільян), але через півроку відправився в оренду на півтора року в «Пасуш ді Феррейру». 16 січня 2010 року він дебютував у чемпіонаті Португалії, вийшовши на заміну в матчі проти «Порту» (1:1). 8 травня 2011 року Піззі оформив хет-трик у матчі проти «Порту» (3:3).
Зігравши у двох матчах за «Брагу» на початку наступного сезону, 30 серпня 2011 року Піззі був орендований мадридським «Атлетіко». 18 вересня 2011 року він дебютував у Ла Лізі у матчі проти сантандерського «Расінга» (4:0). У жовтні 2012 року мадридський клуб викупив Піззі у «Браги» за 13,5 мільйона євро в розстрочку на 4 роки. Сезон 2012/13 він провів у складі клубу «Депортіво».
26 липня 2013 року Піззі перейшов в «Бенфіку». Через три дні він був відданий в оренду в «Еспаньйол», де провів наступний сезон, після чого приєднався до «Бенфіки». Відтоді встиг відіграти за лісабонський клуб 56 матчів в національному чемпіонаті.

## Виступи за збірні
2008 року дебютував у складі юнацької збірної Португалії, взяв участь у 4 іграх на юнацькому рівні, відзначившись одним забитим голом.
Протягом 2010—2011 років залучався до складу молодіжної збірної Португалії. На молодіжному рівні зіграв у 2 офіційних матчах.
14 листопада 2012 року дебютував в офіційних іграх у складі національної збірної Португалії у товариському матчі проти збірної Габону (2:2) і в цьому ж матчі забив перший гол за збірну. Наразі провів у формі головної команди країни 4 матчі, забивши 1 гол.

## Титули і досягнення
- Чемпіон Португалії (4):

«Бенфіка»: 2014-15, 2015-16, 2016-17, 2018–19
- Володар Кубка Португалії (1):

«Бенфіка» : 2016-17
- Володар Суперкубка Португалії (4):

«Бенфіка»: 2014, 2016, 2017, 2019
- Володар Кубка португальської ліги (3):

«Бенфіка»: 2014–15, 2015–16
«Брага»: 2023–24
- Переможець Ліги Європи (1):

«Атлетіко Мадрид»: 2011-12
Найкращий бомбардир розіграшу Ліги Європи: 2020—2021 (7 м'ячів, разом із Язиджи, Морено, Борха)
- Переможець Ліги націй УЄФА: 2018-19

title: Піззі (футболіст)

wikitext:
{{Otheruses|Піцці}}
{{Футболіст
| ім'я = Піззі
| зображення = Benf-Zen_2016_(6).jpg
| підпис =
| повне-ім'я = Луїш Мігел Афонсу Фернандеш
| місце-народження = [[Браганса]]
| країна-народження = [[Португалія]]
| дата-народження = 6.10.1989
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 172 см
| вага = 66 кг
| поточний-клуб = {{Прапорець|POR}} [[Брага (футбольний клуб)|«Брага»]]
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| номер = 22
| юнацькі-роки = 2004—2007
 2007—2008
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|POR}} «Браганса»
{{Прапорець|POR}} [[Брага (футбольний клуб)|«Брага»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2007 | {{Прапорець|POR}} |«Браганса»|4 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2008–2012 | {{Прапорець|POR}} | [[Брага (футбольний клуб)|«Брага»]] | 2 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2008–2009 |{{оренда}} {{Прапорець|POR}} |«Рібейран»|25 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2009 |{{оренда}} {{Прапорець|POR}} | [[Спортінг (Ковілья)|«Спортінг» (Ковілья)]] | 14 |4}}
{{Футболіст рядок 0|2010–2011 |{{оренда}} {{Прапорець|POR}} | [[Пасуш-де-Феррейра (футбольний клуб)|«Пасуш-де-Феррейра»]] | 42 |8}}
{{Футболіст рядок 1|2011–2012 |{{оренда}} {{Прапорець|ESP}} | [[Атлетіко (Мадрид)|«Атлетіко»]] | 17 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2012 | {{Прапорець|ESP}} | [[Атлетіко (Мадрид)|«Атлетіко»]] | 11 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2012–2013 |{{оренда}} {{Прапорець|ESP}} | [[Депортіво (Ла-Корунья)|«Депортіво»]] | 35 |8}}
{{Футболіст рядок 0|2013–2022 | {{Прапорець|POR}} | [[Бенфіка (футбольний клуб, Лісабон)|«Бенфіка»]] | 234 |64}}
{{Футболіст рядок 1|2013–2014 |{{оренда}} {{Прапорець|ESP}} | «[[Еспаньйол]]» | 28 |3}}
{{Футболіст рядок 0|2022 |{{оренда}} {{Прапорець|TUR}} | «[[Істанбул Башакшехір]]» | 10 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2022–2023 | {{Прапорець|UAE}} | [[Аль-Вахда (футбольний клуб, Абу-Дабі)|«Аль-Вахда»]] | 12 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2023– | {{Прапорець|POR}} | [[Брага (футбольний клуб)|«Брага»]] | 9 |1}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2008 | {{Прапорець|POR}} | [[Юнацька збірна Португалії з футболу (U-19)|Португалія U-19]]  | 4 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2010–2011 | {{Прапорець|POR}} | [[Молодіжна збірна Португалії з футболу|Португалія U-21]] | 2 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2011 | {{Прапорець|POR}} | [[Олімпійська збірна Німеччини з футболу|Португалія (ол.)]] | 1 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2012–2019 | {{Прапорець|POR}} | [[збірна Португалії з футболу|Португалія]] | 17 |3}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 11 квітня 2023
| збірна-поновлення = 13 листопада 2022
}}
'''Луїш Мігел Афонсу Фернандеш''' ({{lang-pt|Luís Miguel Afonso Fernandes}}), більш відомий як '''Піззі''' ({{lang-pt|Pizzi}}, португальська вимова: [ˈpizi]; {{н}} [[6 жовтня]] [[1989]], [[Браганса]]) — португальський [[футболіст]], [[Нападник (футбол)|нападник]] клубу [[Брага (футбольний клуб)|«Брага»]]. Грав за [[збірна Португалії з футболу|національну збірну Португалії]].

== Клубна кар'єра ==
Народився [[6 жовтня]] [[1989]] року в місті [[Браганса (Португалія)|Браганса]]. Піззі починав кар'єру в рідному клубі «Браганса» і зіграв за неї в чотирьох іграх на професійному рівні. У 2007 році він став гравцем академії «[[Брага (футбольний клуб)|Браги]]», а через рік відправився в оренду в «Рібейран». Влітку 2009 року Піззі на правах оренди перейшов у [[Спортінг (Ковільян)|«Спортінг» (Ковільян)]], але через півроку відправився в оренду на півтора року в [[Пасуш ді Феррейра (футбольний клуб)|«Пасуш ді Феррейру»]]. [[16 січня]] [[2010]] року він дебютував у [[Чемпіонат Португалії з футболу|чемпіонаті Португалії]], вийшовши на заміну в матчі проти «[[Порту (футбольний клуб)|Порту]]» (1:1). 8 травня 2011 року Піззі оформив хет-трик у матчі проти «Порту» (3:3).

Зігравши у двох матчах за «Брагу» на початку наступного сезону, [[30 серпня]] [[2011]] року Піззі був орендований [[мадрид]]ським [[Атлетіко (Мадрид)|«Атлетіко»]]<ref>[http://www.goal.com/en-gb/news/3277/la-liga/2011/08/30/2642552/official-atletico-madrid-sign-pizzi-from-sporting-braga-on Official: Atletico Madrid sign Pizzi from Sporting Braga on loan]</ref>. [[18 вересня]] [[2011]] року він дебютував у [[Чемпіонат Німеччини з футболу|Ла Лізі]] у матчі проти [[сантандер]]ського «[[Расінг (Сантандер)|Расінга]]» (4:0). У жовтні [[2012]] року [[мадрид]]ський клуб викупив Піззі у «Браги» за 13,5 мільйона євро в розстрочку на 4 роки<ref>[http://futbol.as.com/futbol/2012/10/18/mas_futbol/1350541652_850215.html El Atlético paga por Pizzi 13,5 millones en cuatro años]</ref>. [[Чемпіонат Іспанії з футболу 2012—2013|Сезон 2012/13]] він провів у складі клубу [[Депортіво (Ла-Корунья)|«Депортіво»]].

[[26 липня]] [[2013]] року Піззі перейшов в «[[Бенфіка (Лісабон)|Бенфіку]]»<ref>[http://www.clubatleticodemadrid.com/noticias/pizzi-jugara-en-el-benfica Pizzi jugará en el Benfica]</ref>. Через три дні він був відданий в оренду в «[[Еспаньйол]]»<ref>{{Cite web |url=http://www.rcdespanyol.com/principal.php?modulo=detalleNoticia&idnoticia=16114&idseccion=28&idlinkchk=0&idmenu=9&idsubmenu=108 |title=Pizzi i Sidnei, nous reforços |accessdate=2016-09-04 |archive-date=2014-10-06 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141006094925/http://www.rcdespanyol.com/principal.php?modulo=detalleNoticia&idnoticia=16114&idseccion=28&idlinkchk=0&idmenu=9&idsubmenu=108 }}</ref>, де провів наступний сезон, після чого приєднався до «Бенфіки». Відтоді встиг відіграти за лісабонський клуб 56 матчів в національному чемпіонаті.

== Виступи за збірні ==
[[2008]] року дебютував у складі [[Юнацька збірна Португалії з футболу|юнацької збірної Португалії]], взяв участь у 4 іграх на юнацькому рівні, відзначившись одним забитим голом.

Протягом [[2010]]—[[2011]] років залучався до складу [[Молодіжна збірна Португалії з футболу|молодіжної збірної Португалії]]. На молодіжному рівні зіграв у 2 офіційних матчах.

[[14 листопада]] [[2012]] року дебютував в офіційних іграх у складі [[Збірна Португалії з футболу|національної збірної Португалії]] у товариському матчі проти [[Збірна Габону з футболу|збірної Габону]] (2:2) і в цьому ж матчі забив перший гол за збірну<ref>{{cite web|url=http://www.goal.com/en-us/match/96162/gabon-vs-portugal/report|title=Gabon 2–2 Portugal: Seleccao pay the penalty for defensive indiscipline|publisher=Goal.com|date=14 листопада 2012|accessdate=9 травня 2013}}</ref>. Наразі провів у формі головної команди країни 4 матчі, забивши 1 гол.

== Титули і досягнення ==
* [[Чемпіонат Португалії з футболу|Чемпіон Португалії]] '''(4)''':
: [[Бенфіка (Лісабон)|«Бенфіка»]]: [[Прімейра-ліга 2014—2015|2014-15]], [[Прімейра-ліга 2015—2016|2015-16]], [[Прімейра-ліга 2016—2017|2016-17]], [[Прімейра-ліга 2018—2019|2018–19]]
* Володар [[Кубок Португалії з футболу|Кубка Португалії]] '''(1)''':
: [[Бенфіка (Лісабон)|«Бенфіка»]] : [[Кубок Португалії з футболу 2016—2017|2016-17]]
* Володар [[Суперкубок Португалії з футболу|Суперкубка Португалії]] '''(4)''':
: [[Бенфіка (Лісабон)|«Бенфіка»]]: [[Суперкубок Португалії з футболу 2014|2014]], [[Суперкубок Португалії з футболу 2016|2016]], [[Суперкубок Португалії з футболу 2017|2017]], [[Суперкубок Португалії з футболу 2019|2019]]
* Володар [[Кубок португальської ліги з футболу|Кубка португальської ліги]] '''(3)''':
: [[Бенфіка (Лісабон)|«Бенфіка»]]: [[Кубок португальської ліги з футболу 2014—2015|2014–15]], [[Кубок португальської ліги з футболу 2015—2016|2015–16]]
:[[Брага (футбольний клуб)|«Брага»]]: [[Кубок португальської ліги з футболу 2023—2024|2023–24]]
* Переможець [[Ліга Європи УЄФА|Ліги Європи]] '''(1)''':
: «Атлетіко Мадрид»: [[Ліга Європи УЄФА 2011—2012|2011-12]]
: Найкращий бомбардир розіграшу [[Ліга Європи УЄФА|Ліги Європи]]: [[Ліга Європи УЄФА 2020—2021|2020—2021]] (7 м'ячів, разом із [[Юсуф Язиджи|Язиджи]], [[Жерар Морено Балаґеро|Морено]], [[Борха Майораль|Борха]])
* Переможець [[Ліга націй УЄФА|Ліги націй УЄФА]]: [[Ліга націй УЄФА 2018—2019|2018-19]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{soccerway|}}
* {{Transfermarkt}}
* {{ForaDeJogo|198910060002}}
* {{bdfutbol|13731}}
* {{soccerway|pizzi/56840|Pizzi}}
* {{NFT player|pid=49304|Pizzi}}

{{нк}}
{{Футболіст року в Португалії}}
{{Склад ФК АПОЕЛ}}
{{Склад збірної Португалії на кубку конфедерацій 2017}}
{{Найкращі бомбардири Ліги Європи УЄФА}}
{{Найкращі бомбардири чемпіонату Португалії з футболу}}
{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Піззі}}
[[Категорія:Португальські футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Португалії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Спортінга» (Ковільян)]]
[[Категорія:Футболісти «Пасуш ді Феррейра»]]
[[Категорія:Футболісти «Браги»]]
[[Категорія:Футболісти «Атлетіко» (Мадрид)]]
[[Категорія:Футболісти «Депортіво» (Ла-Корунья)]]
[[Категорія:Футболісти «Еспаньйола»]]
[[Категорія:Футболісти «Бенфіки» (Лісабон)]]
[[Категорія:Португальські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Іспанії]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Луїш Мігел Афонсу Фернандеш

Народження: 6 жовтня 1989 (35 років)

Вага: 66 кг

Громадянство: Португалія

Позиція: нападник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Брага»

title: Юнацькі клуби

«Браганса» · «Брага»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Браганса» · 4 · (1)

«Брага» · 2 · (0)

→ «Рібейран» · 25 · (1)

→ «Спортінг» (Ковілья) · 14 · (4)

→ «Пасуш-де-Феррейра» · 42 · (8)

→ «Атлетіко» · 17 · (1)

«Атлетіко» · 11 · (1)

→ «Депортіво» · 35 · (8)

«Бенфіка» · 234 · (64)

→ «Еспаньйол» · 28 · (3)

→ «Істанбул Башакшехір» · 10 · (1)

«Аль-Вахда» · 12 · (1)

«Брага» · 9 · (1)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Португалія U-19 · 4 · (1)

Португалія U-21 · 2 · (0)

Португалія (ол.) · 1 · (0)

Португалія · 17 · (3)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 11 квітня 2023.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 13 листопада 2022.


text:
# Антраки
Антра́ки (рос. Антраки, чув. Антрак) — присілок у складі Цівільського району Чувашії, Росія. Входить до складу Таушкасинського сільського поселення.
Населення — 26 осіб (2010; 37 у 2002).
Національний склад:
- чуваші — 97 %

title: Антраки

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Антраки
 | назва ін.       = {{lang-ru|Антраки}}<br/>{{lang-cv|Антрак}}
 | карта розташування1 = Росія Чувашія
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Чувашія]]
 | район           = [[Цівільський район]]
 | поселення       = [[таушкасинське сільське поселення|Таушкасинське]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 26 осіб ([[2010]]<ref>{{ cite web | url = http://gov.cap.ru/HOME/75/2012/02/240212/численность%20населения%20чувашии%20по%20впн%202010.doc | title = Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, населённых пунктов Чувашской Республики | accessdate = 2015-03-23 | archive-url = https://web.archive.org/web/20210727110743/http://gov.cap.ru/HOME/75/2012/02/240212/численность%20населения%20чувашии%20по%20впн%202010.doc | archive-date = 2021-07-27 |lang=ru}}</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 55
 | lat_min= 53
 | lat_sec= 41
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 47
 | lon_min= 33
 | lon_sec= 34
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Антра́ки''' ({{lang-ru|Антраки}}, {{lang-cv|Антрак}}) — [[присілок]] у складі [[цівільський район|Цівільського району]] [[Чувашія|Чувашії]], [[Росія]]. Входить до складу [[таушкасинське сільське поселення|Таушкасинського сільського поселення]].

Населення — 26 осіб ([[2010]]; 37 у [[2002]]<ref>{{Cite web |url=http://lingvarium.org/russia/BD/2015/Chuvashia_1.xls |title=Дані перепису населення Росії 2002 року |accessdate=19 жовтня 2020 |archive-date=5 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211005021722/http://www.lingvarium.org/russia/BD/2015/Chuvashia_1.xls }}</ref>).

Національний склад:
* [[чуваші]] — 97 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-38-12}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=55.895048&lon=47.559128&z=13&show=/11919353/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=55.895048&lon=47.559128&z=13&show=/11919353/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{Chuvash-geo-stub}}
{{цівільський район}}

[[Категорія:Населені пункти Цівільського району]]
[[Категорія:Присілки Чувашії]]

title: присілок Антраки

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Чувашія

Муніципальний район: Цівільський район

Поселення: Таушкасинське

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Антраки · Антраки


text:
# Delomys altimontanus
Delomys altimontanus — вид ссавців-гризунів родини Cricetidae. Це ендемік Бразилії. Його довжина від голови до крижа становить приблизно 130 мм, а хвіст приблизно 125 мм. Його видова назва, altimontanus, латиною означає «високих гір».

title: Delomys altimontanus

wikitext:
{{italic title}}
{{Speciesbox
| image =
| image_alt =
| image_caption =
| genus = Delomys
| species = altimontanus
| authority = Gonçalves i De Oliveira, 2014
}}
'''''Delomys altimontanus''''' — [[вид]] ссавців-гризунів родини [[Cricetidae]]. Це [[ендемік]] [[Бразилія|Бразилії]]. Його довжина від голови до крижа становить приблизно 130 мм, а хвіст приблизно 125 мм<ref>{{стаття |автор=Goncalves, P. R.; Oliveira, J. D. |назва=An integrative appraisal of the diversification in the Atlantic forest genus Delomys (Rodentia: Cricetidae: Sigmodontinae) with the description of a new species |видання=Zootaxa |рік=2014 |випуск=3760 |номер=1 |сторінки=1–38 |doi=10.11646/zootaxa.3760.1.1 |посилання=}}</ref>. Його видова назва, ''altimontanus'', латиною означає «високих гір».

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q21254088}}

[[Категорія:Ссавці Бразилії]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Мишоподібні (Rodentia)

Родина: Хом'якові (Cricetidae)

Підродина: Sigmodontinae

Рід: Delomys

Вид: D. altimontanus

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Delomys altimontanus · Gonçalves i De Oliveira, 2014


text:
# Меттью Веллс (хокеїст на траві)
Меттью Веллс (англ. Matthew Wells, 2 травня 1978) — австралійський хокеїст на траві.
Олімпійський чемпіон 2004 року, бронзовий призер 2000, 2008 років.
Переможець Ігор Співдружності 2002, 2006 років.
Срібний призер Чемпіонату світу 2002 року.
Переможець Трофею чемпіонів 1999, 2005, 2008 років, срібний призер 2001, 2003, 2007 років, бронзовий призер 1998 року.

title: Меттью Веллс (хокеїст на траві)

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Меттью Веллс
| оригінал імені = Matthew Wells
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalSport | Чоловічий [[хокей на траві]]}}
{{MedalCountry | {{AUS}} }}
{{MedalCompetition|[[Хокей на траві на Олімпійських іграх|Олімпійські ігри]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2004|Афіни 2004]]|[[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 2004 — чоловічий турнір|Командні змагання]]}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 2000|Сідней 2000]]|[[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 2000 — чоловічий турнір|Командні змагання]]}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]]|[[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 2008 — чоловічий турнір|Командні змагання]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з хокею на траві|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з хокею на траві 2002|Куала-Лумпур 2002]]|Командні змагання}}
{{MedalCompetition|[[Трофей чемпіонів з хокею на траві|Трофей чемпіонів]]}}
{{MedalGold|[[Трофей чемпіонів з хокею на траві 1999|Брисбен 1999]]|Командні змагання}}
{{MedalGold|[[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2005|Ченнай 2005]]|Командні змагання}}
{{MedalGold|[[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2008|Роттердам 2008]]|Командні змагання}}
{{MedalSilver|[[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2001|Роттердам 2001]]|Командні змагання}}
{{MedalSilver|[[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2003|Амстелвен 2003]]|Командні змагання}}
{{MedalSilver|[[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2007|Куала-Лумпур 2007]]|Командні змагання}}
{{MedalBronze|[[Трофей чемпіонів з хокею на траві 1998|Лахор 1998]]|Командні змагання}}
{{MedalCompetition|[[Ігри Співдружності]]}}
{{MedalGold|[[Ігри Співдружності 2002|Манчестер 2002]]|Командні змагання}}
{{MedalGold|[[Ігри Співдружності 2006|Мельбурн 2006]]|[[Хокей на траві на Іграх Співдружності 2006|Командні змагання]]}}
}}

'''Меттью Веллс''' ({{lang-en|Matthew Wells}}, 2 травня 1978) — [[Австралія|австралійський]] [[Хокей на траві|хокеїст на траві]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Олімпійський чемпіон [[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 2004 — чоловічий турнір|2004]] року, бронзовий призер [[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 2000 — чоловічий турнір|2000]], [[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 2008 — чоловічий турнір|2008]] років.
Переможець Ігор Співдружності [[Ігри Співдружності 2002|2002]], [[Хокей на траві на Іграх Співдружності 2006|2006]] років.
Срібний призер Чемпіонату світу [[Чемпіонат світу з хокею на траві 2002|2002]] року.
Переможець Трофею чемпіонів [[Трофей чемпіонів з хокею на траві 1999|1999]], [[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2005|2005]], [[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2008|2008]] років, срібний призер [[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2001|2001]], [[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2003|2003]], [[Трофей чемпіонів з хокею на траві 2007|2007]] років, бронзовий призер [[Трофей чемпіонів з хокею на траві 1998|1998]] року.
<!--ДосягненняКінець Код:OGG04OGB0008.02060299050801030798-->

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/91657 Меттью Веллс на Olympedia.org]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/We/Matt-Wells-2.html Меттью Веллс на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Веллс Меттью}}
[[Категорія:Народились 1978]]
[[Категорія:Австралійські хокеїсти на траві]]
[[Категорія:Хокеїсти на траві — захисники]]
[[Категорія:Австралійські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Австралійські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Хокеїсти на траві на літніх Олімпійських іграх 2000]]
[[Категорія:Хокеїсти на траві на літніх Олімпійських іграх 2004]]
[[Категорія:Хокеїсти на траві на літніх Олімпійських іграх 2008]]
[[Категорія:Нагороджені медаллю ордена Австралії]]
[[Категорія:Спортсмени Гобарта]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 2000]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 2004]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 2008]]
[[Категорія:Олімпійські медалісти з хокею на траві]]
[[Категорія:Призери Ігор Співдружності з хокею на траві]]
[[Категорія:Австралійські чемпіони Ігор Співдружності]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Австралія

Народження: 2 травня 1978 (46 років) · Гобарт, Австралія

title: Спорт

Вид спорту: хокей на траві

title: Олімпійські ігри

Золото: Афіни 2004 · Командні змагання

Бронза:
Сідней 2000 · Командні змагання
Пекін 2008 · Командні змагання

title: Чемпіонат світу

Срібло: Куала-Лумпур 2002 · Командні змагання

title: Трофей чемпіонів

Золото:
Брисбен 1999 · Командні змагання
Ченнай 2005 · Командні змагання
Роттердам 2008 · Командні змагання

Срібло:
Роттердам 2001 · Командні змагання
Амстелвен 2003 · Командні змагання
Куала-Лумпур 2007 · Командні змагання

Бронза: Лахор 1998 · Командні змагання

title: Ігри Співдружності

Золото:
Манчестер 2002 · Командні змагання
Мельбурн 2006 · Командні змагання


text:
# Конрад Альберті
Конрад Альбе́рті (нім. Konrad Alberti; 1862—1918) — літературний псевдонім німецького письменника Конрада Зітенфельда (нім. Konrad Sittenfeld).

## Біографія
Конрад Альберті народився в 9 липня 1862 року в місті Бреслау (зараз Вроцлав).
Один з представників натуралістичної школи 1880-х років. Виступив різкою полемікою проти старих традицій і умовності в театрі (брошури: «Herr L'Arronge u. Das Deutsche Theater», «Ohne Schminke») і жорстокими нападками на Пауля Хейзе.
Згідно з «ЕСБЄ»: в подальшій белетристичній діяльності Альберті виділявся більше розумом і спостережливістю, ніж художнім талантом.
Основна тема його повістей і романів — боротьба за існування і в матеріальному значенні слова, і в сенсі будь-якого прагнення рухатися вперед, боротьби нових поколінь і нових ідей з відживаючими традиціями. Вона простежується в повістях: « Riesen und Zwerge» (1889) і « Plebs» (1887) і в романах: « Wer ist der Stärkere» (1888) і " Die Alten u. die Jungen "(1889). В останньому вся тодішня літературна життя зображена під виглядом чвари в музичному світі.
Відмітна риса творів Конрада Альберти — зведена в принцип еротичної розгнузданості, яка доходила до цинізму. Альберті написав ще: «Das Recht auf Liebe» (1890); «Schröter u. Comp.»(1892); «Maschinen» (1894), « Die Schöne Theotoki» (1899) та ін. — але всі це шаблонні романи, сильно поступаються першим бойовим творам автора.
Йому ж належить кілька п'єс: «Brot» (1888); «Ein Vorurtheil» (1891); «Bluff» (1893); «Die Französin» (1894) та інші.
Конрад Альберті помер 24 червня 1918 року в столиці Німеччини місті Берліні.

title: Конрад Альберті

wikitext:
{{ІП|Альберті}}
{{Письменник}}
'''Конрад Альбе́рті''' ({{lang-de|Konrad Alberti}}; 1862—1918) — літературний [[псевдонім]] німецького письменника Конрада Зітенфельда ({{lang-de|Konrad Sittenfeld}}).

== Біографія ==
Конрад Альберті народився в 9 липня 1862 року в місті [[Бреслау]] (зараз [[Вроцлав]]).

Один з представників натуралістичної школи 1880-х років. Виступив різкою полемікою проти старих традицій і умовності в [[театр]]і (брошури: «''Herr L'Arronge u. Das Deutsche Theater''», «''Ohne Schminke''») і жорстокими нападками на Пауля Хейзе.

Згідно з «[[ЕСБЄ]]»: в подальшій белетристичній діяльності Альберті виділявся більше розумом і спостережливістю, ніж художнім талантом.

Основна тема його повістей і романів — боротьба за існування і в матеріальному значенні слова, і в сенсі будь-якого прагнення рухатися вперед, боротьби нових поколінь і нових ідей з відживаючими традиціями. Вона простежується в повістях: « ''Riesen und Zwerge''» ([[1889]]) і « ''Plebs''» ([[1887]]) і в романах: « ''Wer ist der Stärkere''» ([[1888]]) і " ''Die Alten u. die Jungen'' "([[1889]]). В останньому вся тодішня літературна життя зображена під виглядом чвари в музичному світі.

Відмітна риса творів Конрада Альберти — зведена в принцип еротичної розгнузданості, яка доходила до [[цинізм]]у. Альберті написав ще: «''Das Recht auf Liebe''» ([[1890]]); «''Schröter u. Comp.''»([[1892]]); «''Maschinen''» ([[1894]]), «'' Die Schöne Theotoki''» ([[1899]]) та ін. — але всі це шаблонні [[роман]]и, сильно поступаються першим бойовим творам автора.

Йому ж належить кілька п'єс: «''Brot''» ([[1888]]); «''Ein Vorurtheil''» ([[1891]]); «''Bluff''» ([[1893]]); «''Die Französin''» ([[1894]]) та інші.

Конрад Альберті помер 24 червня [[1918]] року в столиці Німеччини місті Берліні.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ВТ-ЭСБЕ|Альберти, Конрад|Венгерова, Зинаида Афанасьевна|Венгерова З. А.}}
* ''Використано матеріали німецькомовного розділу [[Вікіпедія|Вікіпедії]]''.

{{нк}}

{{Ізольована стаття}}
{{DEFAULTSORT:Альберті Конрад}}
[[Категорія:Німецькі письменники]]
[[Категорія:Німецькі журналісти]]
[[Категорія:Письменники Берліна]]

title: Конрад Альберті

Народився: 9 липня 1862 · Бреслау, Сілезія, Прусське королівство

Помер: 24 червня 1918 (55 років) · Берлін, Німецька імперія

Країна: Німецька імперія

Діяльність: журналіст, письменник, історик літератури, літературний критик, актор

Сфера роботи: література, історія літератури, літературна критика, есей, журналістика, біографія і traveling theaterd

Знання мов: німецька

Мова творів: німецька


text:
# Рацишево
Рацишево (пол. Raciszewo, нім. Reichenthal) — село в Польщі, у гміні Мілаково Острудського повіту Вармінсько-Мазурського воєводства.
Населення — 80 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Ольштинського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 45      | 7                  | 34               | 4                    |
| Жінки    | 35      | 7                  | 20               | 8                    |
| Разом    | 80      | 14                 | 54               | 12                   |

title: Рацишево

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Рацишево
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Raciszewo}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Вармінсько-Мазурське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Острудський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Мілаково (гміна){{!}}Мілаково
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 80
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 89
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = NOS
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0481880
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Рацишево''' ({{lang-pl|Raciszewo}}, {{lang-de|Reichenthal}}) — село в Польщі, у [[Мілаково (гміна)|гміні Мілаково]] [[Острудський повіт|Острудського повіту]] [[Вармінсько-Мазурське воєводство|Вармінсько-Мазурського воєводства]].
Населення — {{formatnum:80}} {{МНОЖИНА:80|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ольштинське воєводство|Ольштинського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=45 |ЧолПре=7 |ЧолПрац=34 |ЧолПост=4
|Жін=35 |ЖінПре=7 |ЖінПрац=20 |ЖінПост=8
|Разом=80 |РазомПре=14 |РазомПрац=54 |РазомПост=12
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Мілаково}}

[[Категорія:Села Острудського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Вармінсько-Мазурське воєводство

Повіт: Острудський повіт

Гміна: Мілаково

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: NOS

OSM: ↑2986419 ·R (Ґміна Мілаково)


text:
# Транспортні моделі мікроскопічного руху
Моделі потоків мікроскопічного руху  належать до класу наукових моделей  динаміки руху транспорту.
На відмінну від макроскопічних моделей, мікроскопічні моделюють єдину одиницю транспорту, тому динамічні змінні модель представляють мікроскопічні властивості такі як розташування та швидкість єдиного трнаспортного засобу.

## Моделі послідовного машинного потоку
Також відома  як безперервна модель, всі моделі послідовного машинного потоку визначаються звичайним диференціальним рівнянням, яке цілком описує динаміку позицій машини {\displaystyle x_{\alpha }} і швидкості {\displaystyle v_{\alpha }}. Припускається, що вхідний стимул водіїв обмеженний їхньою власною швидкістю {\displaystyle v_{\alpha }}, мережова відстань (відстань між бамперами) {\displaystyle s_{\alpha }=x_{\alpha -1}-x_{\alpha }-l_{\alpha -1}} {\displaystyle \alpha -1} (де {\displaystyle l_{\alpha -1}} визначає довжину машини), і швидкість {\displaystyle v_{\alpha -1}} ведучої машини. Рівняння руху кожного автомобіля характеризується функцією прискорення яка залежить від таких вхідних стимулів:
{\displaystyle {\ddot {x}}_{\alpha }(t)={\dot {v}}_{\alpha }(t)=F(v_{\alpha }(t),s_{\alpha }(t),v_{\alpha -1}(t))}
В загальному,  поведінка руху єдиної одиниці машини{\displaystyle \alpha } {\displaystyle \alpha -1} але й від {\displaystyle n_{a}} автомобілей попереду. Рівняння руху в більш загальній форму матиме винляд:
{\displaystyle {\dot {v}}_{\alpha }(t)=f(x_{\alpha }(t),v_{\alpha }(t),x_{\alpha -1}(t),v_{\alpha -1}(t),\ldots ,x_{\alpha -n_{a}}(t),v_{\alpha -n_{a}}(t))}

### Приклади моделей послідовного машинного потоку
- Модель оптимальної швидкості (OVM)
- Модель різниці швидкості (VDIFF)
- Модель Відменна (1974)
- Розумна модуль транспортних засобів(IDM, 1999)
  - RoadTrafficSimulator [Архівовано 21 травня 2018 у Wayback Machine.] - візуалізація моделі
- Гіпсова модель (1981)

## Моделі клітинного автомата
Моделі клітинного автомата (КА) використовують цілочислові змінні для опису динамічних властивостей системи. Дорога ділиться на секції з визначеними довжиною {\displaystyle \Delta x} {\displaystyle \Delta t}. Кожна секція дороги може або бути зайнята автомобілем або бути пустою, а динамічність отримується при обновленні правил форми:
{\displaystyle v_{\alpha }^{t+1}=f(s_{\alpha }^{t},v_{\alpha }^{t},v_{\alpha -1}^{t},\ldots )}
{\displaystyle x_{\alpha }^{t+1}=x_{\alpha }^{t}+v_{\alpha }^{t+1}}
(час моделювання {\displaystyle t} визначається одиницями {\displaystyle \Delta t} і позиціями транспорту {\displaystyle x_{\alpha }} в одиницях {\displaystyle \Delta x}).
Шкала часу зазвичай отримується як час реакції водія, {\displaystyle \Delta t=1{\text{s}}}. Зафіксувавши {\displaystyle \Delta t}, довжина секції дороги визначає гранульованість моделі. В умовах цілковитої зупинки, середня довжина дороги, зайнята машиною, дорівнює близько 7,5 метрів. Ініціалізація  {\displaystyle \Delta x} моделі, де один автомобіль завжди займає точно одну секцію дороги і швидкість 5 відповідає {\displaystyle 5\Delta x/\Delta t=135{\text{km/h}}}, котра потім встановлюється як максимально бажана швидкість водія. Проте, в такій моделі найменш можливим прискоренням було б  {\displaystyle \Delta x/(\Delta t)^{2}=7.5{\text{m}}/{\text{s}}^{2}}. Тому, багато сучасних КА модель використовують чіткішу просторову дискретизацію, наприклад {\displaystyle \Delta x=1.5{\text{m}}}, приводячи як найменше можливе прискорення {\displaystyle 1.5{\text{m}}/{\text{s}}^{2}}.
Хоча в моделях клітинного автомата присутній певний брак точності щодо безперервних моделей послідовного машинного потоку, вони все ще мають можливість відтворювати широке коло транспортних ситуацій. Завдяки простоті, дані моделі є дуже ефективними в плані чисельного розв'язання і можуть використовуватись для відтворення великих транспортних мереж як в реальному часі так і в пришвидшеному режимі.

### Приклади КА моделі
- Правило 184
- Транспортна модель Біхема-Мідделтона-Левені
- Модель Нагель-Шрекенберга (NaSch, 1992)

title: Транспортні моделі мікроскопічного руху

wikitext:
'''Моделі потоків мікроскопічного руху  '''належать до класу [[Наукове моделювання|наукових моделей]]  [[Вантажні потоки|динаміки руху транспорту]].

На відмінну від макроскопічних моделей, мікроскопічні моделюють єдину одиницю транспорту, тому динамічні змінні модель представляють мікроскопічні властивості такі як розташування та швидкість єдиного трнаспортного засобу.

== Моделі послідовного машинного потоку ==
Також відома  як безперервна модель, всі моделі послідовного машинного потоку визначаються звичайним диференціальним рівнянням, яке цілком описує динаміку позицій машини <math>x_\alpha</math> і швидкості <math>v_\alpha</math>. Припускається, що вхідний стимул водіїв обмеженний їхньою власною швидкістю <math>v_\alpha</math>, мережова відстань (відстань між бамперами) <math>s_\alpha = x_{\alpha-1} - x_\alpha - l_{\alpha-1}</math> <math>\alpha-1</math> (де <math>l_{\alpha-1}</math> визначає довжину машини), і швидкість <math>v_{\alpha-1}</math> ведучої машини. [[Рівняння руху]] кожного автомобіля характеризується функцією прискорення яка залежить від таких вхідних стимулів:

: <math>\ddot{x}_\alpha(t) = \dot{v}_\alpha(t) = F(v_\alpha(t), s_\alpha(t), v_{\alpha-1}(t))</math>

В загальному,  поведінка руху єдиної одиниці машини<math>\alpha</math> <math>\alpha-1</math> але й від <math>n_a</math> автомобілей попереду. Рівняння руху в більш загальній форму матиме винляд:

: <math>\dot{v}_\alpha(t) = f(x_\alpha(t), v_\alpha(t), x_{\alpha-1}(t), v_{\alpha-1}(t), \ldots, x_{\alpha-n_a}(t), v_{\alpha-n_a}(t))</math>

=== Приклади моделей послідовного машинного потоку ===

* [[Модель оптимальної швидкості]] (OVM)
* [[Модель різниці швидкості]] (VDIFF)
* [[Відменна|Модель Відменна]] (1974)
* [[Розумна модель транспортних засобів|Розумна модуль транспортних засобів]](IDM, 1999)
** [http://volkhin.com/RoadTrafficSimulator/ RoadTrafficSimulator] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180521202114/http://volkhin.com/RoadTrafficSimulator/ |date=21 травня 2018 }} - візуалізація моделі
* [[Гіпсова модель]] (1981)

== Моделі клітинного автомата ==
Моделі [[Клітинний автомат|клітинного автомата]] (КА) використовують цілочислові змінні для опису динамічних властивостей системи. Дорога ділиться на секції з визначеними довжиною <math>\Delta x</math> <math>\Delta t</math>. Кожна секція дороги може або бути зайнята автомобілем або бути пустою, а динамічність отримується при обновленні правил форми:

: <math>v_\alpha^{t+1} = f(s_\alpha^t, v_\alpha^t, v_{\alpha-1}^t, \ldots)</math>
: <math>x_\alpha^{t+1} = x_\alpha^t + v_\alpha^{t+1}</math>

(час моделювання <math>t</math> визначається одиницями <math>\Delta t</math> і позиціями транспорту <math>x_\alpha</math> в одиницях <math>\Delta x</math>).

Шкала часу зазвичай отримується як час реакції водія, <math>\Delta t = 1 \text{s}</math>. Зафіксувавши <math>\Delta t</math>, довжина секції дороги визначає гранульованість моделі. В умовах цілковитої зупинки, середня довжина дороги, зайнята машиною, дорівнює близько 7,5 метрів. Ініціалізація  <math>\Delta x</math> моделі, де один автомобіль завжди займає точно одну секцію дороги і швидкість 5 відповідає <math>5 \Delta x/\Delta t = 135 \text{km/h}</math>, котра потім встановлюється як максимально бажана швидкість водія. Проте, в такій моделі найменш можливим прискоренням було б  <math>\Delta x/(\Delta t)^2 = 7.5 \text{m}/\text{s}^2</math>. Тому, багато сучасних КА модель використовують чіткішу просторову дискретизацію, наприклад <math>\Delta x = 1.5 \text{m}</math>, приводячи як найменше можливе прискорення <math>1.5 \text{m}/\text{s}^2</math>.

Хоча в моделях клітинного автомата присутній певний брак точності щодо безперервних моделей послідовного машинного потоку, вони все ще мають можливість відтворювати широке коло транспортних ситуацій. Завдяки простоті, дані моделі є дуже ефективними в плані чисельного розв'язання і можуть використовуватись для відтворення великих транспортних мереж як в реальному часі так і в пришвидшеному режимі.

=== Приклади КА моделі ===

* [[Правило 184]]

* [[Транспортна модель Біхема-Мідделтона-Левені]]

* [[Модель Нагель-Шрекенберга]] (NaSch, 1992)

== Посилання ==

* [[Мікросимуляції]]
* Школа мат-моделювання на [[Факультет прикладної математики та інформатики Львівського національного університету імені Івана Франка|ФПМІ]] [[Львівський національний університет імені Івана Франка|Львівського університету ім. І. Франка]]

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Математичне моделювання]]
[[Категорія:Управління дорожнім рухом]]


text:
# Назва Албанії та албанців
Сучасні назви Албанії та албанців є екзонімами, які використовують у більшості європейських мов. Натомість ендонімами є «Шкиперія» (алб. Shqipëria) та «шкипетари» (алб. shqipëtar), які використовують самі албанці. Походження обох груп назв є неясним та предметом дискусій мовознавців та політиків.
Традиційна версія, прийнята в албанському суспільстві, виводить самоназву Шкиперія з легенди про орла. У цій легенді оповідається про юнака, який врятував яйце орла від змії, а натомість орел відкрив йому всі таємниці орлів, назвавши юнака та його народ «дітьми орлів». Утім дослідники прослідковують у легенді відголоски тотемізму та вважають мовний зв'язок з назвою малоймовірним.
Французький дослідник Віктор Мальте-Брун вважав, що самоназва походить від слова «skipos» — «меч». Інший французький історик Ежен Хатін зводив походження до дієслова «алб. më shqyptue», «говорити», тоді «алб. shqipëtar» означає «мовець», «людина мови», «той, хто мовить». Утім самоназва «шкипетари» вперше з'явилася лише в XVII столітті. Натомість хорватський історик Мілан Шуфлай указував, що «Schapudar», «Schepudar» та «Schapudar» були поширеним родовим іменем на півночі сучасної Албанії в XVII столітті.
Екзонім «албанці» вперше згадується в Птолемея в II столітті до н. е.. Надалі він входить у регулярний вжиток з кінця XI століття у візантійських документах Албанців Італії традиційно називають «арбереші», у Греції «арваніти», в Османській імперії «арнаути».

title: Назва Албанії та албанців

wikitext:
Сучасні '''назви Албанії та албанців''' є [[екзонім]]ами, які використовують у більшості європейських мов. Натомість [[ендонім]]ами є «Шкиперія» ({{lang-alb|Shqipëria}}) та «шкипетари» ({{lang-alb|shqipëtar}}), які використовують самі [[албанці]]. Походження обох груп назв є неясним та предметом дискусій мовознавців та політиків.

Традиційна версія, прийнята в албанському суспільстві, виводить самоназву Шкиперія з {{нп|Албанська легенда про орла|легенди про орла||The Tale of the Eagle}}. У цій легенді оповідається про юнака, який врятував яйце орла від змії, а натомість орел відкрив йому всі таємниці орлів, назвавши юнака та його народ «дітьми орлів». Утім дослідники прослідковують у легенді відголоски [[тотемізм]]у та вважають мовний зв'язок з назвою малоймовірним<ref name="Occhione2012">[https://en.albanianews.it/culture/history/2822-the-children-of-the-eagle Tiberio Occhione. The children of the Eagle. Albanian News in Italy, November 27, 2012]{{Недоступне посилання}}{{ref-en}}</ref>.

Французький дослідник {{нп|Віктор Мальте-Брун|||Victor Adolphe Malte-Brun}} вважав, що самоназва походить від слова «skipos» — «меч». Інший французький історик {{Нп|Ежен Хатін|||Eugène Hatin}} зводив походження до дієслова «{{lang-alb|më shqyptue}}», «говорити», тоді «{{lang-alb|shqipëtar}}» означає «мовець», «людина мови», «той, хто мовить». Утім самоназва «шкипетари» вперше з'явилася лише в XVII столітті. Натомість хорватський історик [[Мілан Шуфлай]] указував, що «Schapudar», «Schepudar» та «Schapudar» були поширеним родовим іменем на півночі сучасної Албанії в XVII столітті.<ref name="Occhione2012"/>

Екзонім «албанці» вперше згадується в [[Птолемей|Птолемея]] в [[II століття до н. е.|II столітті до н. е.]]<ref name="Occhione2012"/>. Надалі він входить у регулярний вжиток з кінця XI століття у візантійських документах<ref name="AlbaniaCulture">[https://www.everyculture.com/A-Bo/Albania.html Albania. Culture Name. Countries and Cultures] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201022074143/https://www.everyculture.com/A-Bo/Albania.html |date=22 жовтня 2020 }}{{ref-en}}</ref> Албанців Італії традиційно називають «[[арбереші]]», у Греції «[[арваніти]]», в Османській імперії «[[арнаути]]»<ref name="Occhione2012"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}
[[Категорія:Найменування держав]]
[[Категорія:Албанці]]


text:
# 3308 Феррері
3308 Феррері (3308 Ferreri) — астероїд головного поясу, відкритий 1 березня 1981 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,055.

title: 3308 Феррері

wikitext:
{{Планета
| назва = 3308 Феррері
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Анрі Дебеонь]],
[[Джованні де Санктіс]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Ла-Сілья]]
| дата відкриття = [[1 березня]] [[1981]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1981 EP'''
1953 FA1
1979 YY6
1981 EG30
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|3308|2014.05.15|2014.03.23}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,734123102258 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,550057180053 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 3,142090141156 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,188420107159
| орбітальний період = 2034,353343030 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,176960409180 °/д
| середня аномалія = 50,13060247728°
| нахил орбіти = 23,63462496517°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 172,3351113901°
| арг_перицентру = 274,2623410340°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 11,4
| спектр_тип =
}}

'''3308 Феррері''' (3308 Ferreri) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[1 березня]] [[1981]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,055.

== Примітки ==
{{Примітки}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (3301-3400)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|3308}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|3307 Athabasca|3309 Brorfelde|}}

{{DEFAULTSORT:Феррері}}
{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1981]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 3308 Феррері

Відкривач: Анрі Дебеонь, · Джованні де Санктіс

Місце відкриття: Обсерваторія Ла-Сілья

Дата відкриття: 1 березня 1981

title: Позначення

Названа на честь: Walter Ferrerid

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Станишино (Тверська область)
Станишино (рос. Станишино) — присілок в Старицькому районі Тверської області Російської Федерації.
Населення становить 31 особу. Входить до складу муніципального утворення сільське поселення Паньково.

## Історія
Від 2005 року входить до складу муніципального утворення сільське поселення Паньково. Раніше населений пункт належав до Бродовського сільського округу.

## Населення
| 1859 | 1886 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- | ---- |
| 659  | ↗826 | ↘40  | ↘31  |

title: Станишино (Тверська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Станишино
|назва ін.       = Станишино
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Тверська область]]
|район           = [[Старицький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[сільське поселення Паньково]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 31
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Тверська область
}}
'''Станишино''' ({{lang-ru|Станишино}}) — [[присілок]] в [[Старицький район|Старицькому районі]] [[Тверська область|Тверської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 31 особу. Входить до складу муніципального утворення [[сільське поселення Паньково]].

== Історія ==

Від 2005 року входить до складу муніципального утворення сільське поселення Паньково<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/936008842 |title=Закон Тверской области от 28 февраля 2005 года N 48-зо «Об установлении границ муниципальных образований, входящих в состав территории муниципального образования Тверской области «Старицкий район», и наделении их статусом городского, сельского поселения» |access-date=2019-09-25 |archive-date=2019-09-25 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190925074247/http://docs.cntd.ru/document/936008842 |deadlink=no }}</ref>. Раніше населений пункт належав до Бродовського сільського округу.

== Населення ==

{{Населення РФ | Станишино (Тверская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Старицький район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Старицького району]]

title: присілок Станишино

Суб'єкт Російської Федерації: Тверська область

Муніципальний район: Старицький район

Поселення: сільське поселення Паньково

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Станишино · Станишино


text:
# Боршош-Кум'ятський Юлій Васильович
Ю́лій Васи́льович Бо́ршош-Кумня́тський (8 липня 1905, Великі Ком'яти — 28 березня 1978, Ужгород) — український поет, педагог, член Спілки письменників з 1957 року.

## Життєпис
Народився 8 липня 1905 р. в с. Великі Ком'яти у селянській родині Василя Боршоша. Родина Боршошів була багатодітною – шестеро синів і шестеро дочок. Батько мав півцевчительську освіту, був самодіяльним різьбарем і дяком у сільській греко-католицькій церкві.
Після народної школи в рідному селі закінчив знамениту Ужгородську учительську семінарію. Починаючи з 1924 року, наступні 42 трудився педагогом аж до виходу на пенсію у 1966.
У 1924-1926 роках вчителював у Великій Чингаві (тепер Боржавське) на Виноградівщині. Потім за власним бажанням перейшов на роботу у верховинські села Міжгірщини Репинне і Пилипець. У 1930 році перебрався у Рахів, де працював у горожанській (неповній середній) школі. Гуцульщина полонила його на все життя яскравою барвистістю народного одягу, душевною щедрістю гуцулів, величчю краєвидів. Тут активно включився в громадську, просвітянську роботу, підтримував тісні зв'язки з крайовою пресою, займався туризмом.
У березні 1939 року з окупацією Карпатської України гортіївською Угорщиною Ю.Боршоша заарештували. Від жорстокої розправи учителя-поета врятував рахівський священник о. Дем'янович, який буквально витяг його з ув'язнення й спонукав негайно перебратися від злих очей в село. У наступні роки працював директором початкових шкіл на Рахівщині в селах Кобилецька Поляна та Луг, важко хворів.
Коли у жовтні 1944 року в с. Луг увійшли радянські війська, Ю.Боршош, крім керівництва школою, займається громадською роботою, стає першим секретарем сільради. Наступного року початкову школу реорганізували у семирічку, в ній був директором до 1949 року. У 1949 році родина Боршошів переїжджає в Ужгород.
В Ужгороді Ю.Боршош працював директором станції юних натуралістів і техніків, відтак, скінчивши курси сурдопедагогіки та дефектології в Києві, трудився в школі глухонімих та допоміжній школі-інтернаті у Чертежі неподалік Ужгорода. Вранці 28 березня 1978 року Юлій Боршош-Кум'ятський помер від важкого серцевого нападу.

## Творчість
Перші його поетичні спроби належать до часів навчання в семінарії. Друкуватися почав з 1924, опублікувавши вірш «Закувала зозуленька» у журналі «Наш рідний край», що його незмінно впродовж 1922—1939 рр. редагував Олександр Маркуш. До перших книг ішов переважно на шпальтах журналів «Наш рідний край» та «Пчілка» (1923—1934) — шеф-редактором останнього був його директор і викладач педагогіки під час навчання в семінарії Августин Волошин. Друкувався також на сторінках прогресивного літературно-художнього та громадсько-політичного часопису краю, редагованого В. Гренджею-Донським, «Наша Земля», а також газети «Свобода» та «Календаря „Просвіта“ на переступний рік 1928».
Помітну роль у становленні таланту Ю. Боршоша-Кум'ятського відіграв просвітянський альманах письменників Підкарпатської Русі «Трембіта» (Ужгород: Видання Товариства «Просвіта», 1926) — тут на сторінках 32-35 з портретом автора на окремій сторінці вміщена досить поважна добірка його поезій — «Де мій край», «Тече вода попід вербник…», «Зозуленька», «Пчілка і голуб», «Ой засвіти, місяченьку». У цих періодичних виданнях побачили світ кілька десятків віршів, що започаткували його збірки поезій «Весняні квіти» (1928) — для дітей та юнацтва і «З мого краю» (1929) для дорослого читача. У 1929—1944 рр. теж активно друкувався в пресі — газетах, журналах, альманахах, що виходили в Ужгороді, Мукачеві, Севлюші, Рахові, Празі, Львові та Харкові. Особливо тісно співпрацював із журналом націоналістичної молоді Закарпаття «Пробоєм» (1933—1943), що виходив у Празі і з кінця 30-х років став загальноукраїнським літературно-художнім та громадсько-політичним місячником, де друкувалися найкращі зразки українського красного письменства. У цьому часописі, крім окремих публікацій, вийшли в одній із книжкових серій — книгозбірня «Пробоєм» — дві його збірки «В Карпатах світає» (1935) та «Кров кличе» (1938).
У 1930-ті роки поезія Ю. Боршоша-Кум'ятського долає карпатські перевали і виходить на ширші українські простори. Він друкується в альманасі «Груні — степам» (Харків, 1930), а також у журналах української патріотичної мистецької молоді Галичини «Дажбог» (1932—1935 місячник, а потім двотижневик) та «Обрії» (1936—1937, тижневик), що виходили у Львові.
За життя Ю. Боршош-Кум'ятський видрукував 13 оригінальних поетичних книг, чим не вичерпалося написане ним. У 1980 р. вийшла книга його вибраних творів «Червона калина». Людина віруюча, він пройшов з Богом у серці усім своїм свідомим життям і в глухі роки войовничого радянського атеїзму створив неперевершену досі цільну книгу духовної лірики «Христос у Карпатах». Вийшла в світ стараннями сина поета, відомого лікаря-хірурга Юлія-Богдана Боршоша (1936—2003) у 1995 р. Після цього поза збірками теж залишилося чимало творів поезії та малої прози, які склали упорядковану Юлієм-Богданом книжку «До срібних сивин» (2004), до виходу в світ якої у видавництві «Закарпаття» доклали зусиль онук автора Богдан Боршош та внучка Марта Мартин (до шлюбу Боршош).
У 2005 році у серії «Письменство Закарпаття» вийшла найповніша книга поета — «З наказу роду», над упорядкуванням якої до останніх своїх днів трудився його син Юлій-Богдан. В книзі зібрано всю творчу спадщину письменника, варту уваги сучасного читача, подано автентичні тексти всіх шести збірок 20-30-х років, а також повоєнну поезію, поезії в прозі, малу прозу та публіцистику.

## Поетичні збірки
- Весняні квіти (1928)
- З мого краю (1929)
- В Карпатах світає (1935)
- Кров кличе (1938)
- Червона калина (1980)
- Христос у Карпатах (1995)
- До срібних сивин (2004)
- З наказу роду (2005)

title: Боршош-Кум'ятський Юлій Васильович

wikitext:
{{Wikify|дата=серпень 2018}}
{{стиль|дата=серпень 2018}}
{{особа
| Ім'я                = Юлій Васильович Боршош-Кум'ятський
| Оригінал імені      = Юлій Васильович Боршош
| Фото                = Боршош-Кум'ятський Юлій Васильович.jpg
| Національність      = українець
| Громадянство        =
| Alma mater          = [[Ужгородська учительська семінарія]]
| Мова творів         = українська
| Рід діяльності      = поет, педагог
| Роки активності     = 1922-1978
}}
'''Ю́лій Васи́льович Бо́ршош-Кумня́тський''' ([[8 липня]] [[1905]], [[Великі Ком'яти]] — [[28 березня]] [[1978]], [[Ужгород]]) — [[Україна|український]] [[поет]], [[педагог]], член Спілки письменників з 1957 року.

== Життєпис ==
Народився 8 липня 1905 р. в с. [[Великі Ком'яти]] у селянській родині Василя Боршоша. Родина Боршошів була [[Багатодітна сім'я|багатодітною]] – шестеро синів і шестеро дочок. Батько мав півцевчительську освіту, був самодіяльним різьбарем і дяком у сільській [[Греко-католицькі церкви|греко-католицькій церкві]].

Після народної школи в рідному селі закінчив знамениту [[Ужгородська учительська семінарія|Ужгородську учительську семінарію]]. Починаючи з 1924 року, наступні 42 трудився педагогом аж до виходу на пенсію у 1966.

У 1924-1926 роках вчителював у Великій Чингаві (тепер Боржавське) на Виноградівщині. Потім за власним бажанням перейшов на роботу у верховинські села Міжгірщини Репинне і Пилипець. У 1930 році перебрався у [[Рахів]], де працював у горожанській (неповній середній) школі. Гуцульщина полонила його на все життя яскравою барвистістю народного одягу, душевною щедрістю гуцулів, величчю краєвидів. Тут активно включився в громадську, просвітянську роботу, підтримував тісні зв'язки з крайовою пресою, займався туризмом.

У березні 1939 року з окупацією Карпатської України гортіївською Угорщиною Ю.Боршоша заарештували. Від жорстокої розправи учителя-поета врятував рахівський священник о. Дем'янович, який буквально витяг його з ув'язнення й спонукав негайно перебратися від злих очей в село. У наступні роки працював директором початкових шкіл на Рахівщині в селах Кобилецька Поляна та Луг, важко хворів.

[[Файл:Ужгород (789) вул. Боршош-Кум'ятського, 18.jpg|міні|праворуч|260пкс|Будинок в Ужгороді, де жив Боршош-Кум'ятський]]
Коли у жовтні 1944 року в с. Луг увійшли радянські війська, Ю.Боршош, крім керівництва школою, займається громадською роботою, стає першим секретарем сільради. Наступного року початкову школу реорганізували у семирічку, в ній був директором до 1949 року. У 1949 році родина Боршошів переїжджає в Ужгород.

В Ужгороді Ю.Боршош працював директором станції юних натуралістів і техніків, відтак, скінчивши курси сурдопедагогіки та дефектології в [[Київ|Києві]], трудився в школі глухонімих та допоміжній школі-інтернаті у Чертежі неподалік Ужгорода. Вранці [[28 березня]] [[1978]] року Юлій Боршош-Кум'ятський помер від важкого серцевого нападу.

== Творчість ==
Перші його поетичні спроби належать до часів навчання в семінарії. Друкуватися почав з [[1924]], опублікувавши вірш «Закувала зозуленька» у журналі «[[Наш рідний край]]», що його незмінно впродовж 1922—1939 рр. редагував Олександр Маркуш. До перших книг ішов переважно на шпальтах журналів «Наш рідний край» та «[[Пчілка (журнал)|Пчілка]]» (1923—1934) — шеф-редактором останнього був його директор і викладач педагогіки під час навчання в семінарії [[Волошин Августин Іванович|Августин Волошин]]. Друкувався також на сторінках прогресивного літературно-художнього та громадсько-політичного часопису краю, редагованого В. Гренджею-Донським, «Наша Земля», а також газети «Свобода» та «Календаря „Просвіта“ на переступний рік 1928».

Помітну роль у становленні таланту Ю. Боршоша-Кум'ятського відіграв просвітянський альманах письменників Підкарпатської Русі «Трембіта» (Ужгород: Видання Товариства «Просвіта», 1926) — тут на сторінках 32-35 з портретом автора на окремій сторінці вміщена досить поважна добірка його поезій — «Де мій край», «Тече вода попід вербник…», «Зозуленька», «Пчілка і голуб», «Ой засвіти, місяченьку». У цих періодичних виданнях побачили світ кілька десятків віршів, що започаткували його збірки поезій «Весняні квіти» ([[1928]]) — для дітей та юнацтва і «З мого краю» (1929) для дорослого читача. У 1929—1944 рр. теж активно друкувався в пресі — газетах, журналах, альманахах, що виходили в [[Ужгород]]і, [[Мукачево|Мукачеві]], [[Севлюш]]і, [[Рахів|Рахові]], Празі, [[Львів|Львові]] та Харкові. Особливо тісно співпрацював із журналом націоналістичної молоді Закарпаття «Пробоєм» (1933—1943), що виходив у Празі і з кінця 30-х років став загальноукраїнським літературно-художнім та громадсько-політичним місячником, де друкувалися найкращі зразки українського красного письменства. У цьому часописі, крім окремих публікацій, вийшли в одній із книжкових серій — книгозбірня «Пробоєм» — дві його збірки «В Карпатах світає» (1935) та «Кров кличе» (1938).

У 1930-ті роки поезія Ю. Боршоша-Кум'ятського долає карпатські перевали і виходить на ширші українські простори. Він друкується в альманасі «Груні — степам» (Харків, 1930), а також у журналах української патріотичної мистецької молоді Галичини «Дажбог» (1932—1935 місячник, а потім двотижневик) та «Обрії» (1936—1937, тижневик), що виходили у Львові.

За життя Ю. Боршош-Кум'ятський видрукував 13 оригінальних поетичних книг, чим не вичерпалося написане ним. У 1980 р. вийшла книга його вибраних творів «Червона калина». Людина віруюча, він пройшов з Богом у серці усім своїм свідомим життям і в глухі роки войовничого радянського атеїзму створив неперевершену досі цільну книгу духовної лірики «Христос у Карпатах». Вийшла в світ стараннями сина поета, відомого лікаря-хірурга Юлія-Богдана Боршоша (1936—2003) у 1995 р. Після цього поза збірками теж залишилося чимало творів поезії та малої прози, які склали упорядковану Юлієм-Богданом книжку «До срібних сивин» (2004), до виходу в світ якої у видавництві «Закарпаття» доклали зусиль онук автора Богдан Боршош та внучка Марта Мартин ([[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] Боршош).

У [[2005]] році у серії «Письменство Закарпаття» вийшла найповніша книга поета — «З наказу роду», над упорядкуванням якої до останніх своїх днів трудився його син Юлій-Богдан. В книзі зібрано всю творчу спадщину письменника, варту уваги сучасного читача, подано автентичні тексти всіх шести збірок 20-30-х років, а також повоєнну поезію, поезії в прозі, малу прозу та публіцистику.

== Поетичні збірки ==

* Весняні квіти (1928)
* З мого краю (1929)
* В Карпатах світає (1935)
* Кров кличе (1938)
* Червона калина (1980)
* Христос у Карпатах (1995)
* До срібних сивин (2004)
* З наказу роду (2005)

== Джерела ==
* {{УРЕ}}
* Федака Д. "Мій портрет – то все, що я зробив" // Боршош-Кум'ятський Ю. В.З наказу роду / упорядкування Ю.–Б. Боршоша, вступна стаття, підготовка текстів, словник та примітки Д. М. Федаки. – Ужгород: ВАТ "Видавництво "Закарпаття", 2005. – С. 5–20.
* «Мене гори, сині гори народили…» // газета Трибуна, 09.07.2005

== Посилання ==
* [http://www.ukrlit.vn.ua/biography/borshosh.html Життєпис] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150321075500/http://www.ukrlit.vn.ua/biography/borshosh.html |date=21 березня 2015 }}
* [http://litakcent.com/2009/05/12/zakarpatskyj-parnas/ Закарпатський Парнас] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304212633/http://litakcent.com/2009/05/12/zakarpatskyj-parnas/ |date=4 березня 2016 }}

[[Категорія:Українські педагоги]]
[[Категорія:Українські поети]]
[[Категорія:Померли від серцевого нападу]]
[[Категорія:Радянські педагоги]]
[[Категорія:Педагоги XX століття]]
[[Категорія:Педагоги Закарпатської області]]

title: Юлій Васильович Боршош

Народився: 8 липня 1905 · Великі Ком'яти, Уґоча, Угорське королівство, Транслейтанія, Австро-Угорщина

Помер: 28 березня 1978 (72 роки) · Ужгород, Українська РСР, СРСР

Країна: СРСР

Національність: українець

Діяльність: поет, педагог

Галузь: творче та професійне письмоd і освіта

Alma mater: Ужгородська учительська семінарія

Знання мов: українська


text:
# СЄПЕК
«Східно-Європейська паливно-енергетична компанія» (СЄПЕК, рос. ВЕТЭК, Восточно-Европейская топливно-энергетическая компания) — група компаній, що належить Сергію Курченку.

## Історія
22 лютого 2013 року пресслужба групи компаній «Газ Україна 2009» розповсюдила інформацію, що Курченко вирішив істотно змінити структуру бізнесу і перейти на новий етап розвитку. Була створена нова група компаній СЄПЕК (Східно-Європейська паливно-енергетична компанія; рос. ВЕТЭК, Восточно-Европейская топливно-энергетическая компания). До складу нової групи, окрім інших, входять дві основні компанії — ТОВ «ВЄТЕК.» та ТОВ «ВЄТЕК». У новій структурі Сергій Курченко не буде займатися операційним менеджментом, а зосередиться на контролі стратегії розвитку групи.

### Одеський нафтопереробний завод
26 лютого 2013 року стало відомо, що завдяки сприянню Курченка його група компаній «ВЄТЕК» купує у компанії «Лукойл» 99,6 % акцій Одеського нафтопереробного заводу. При здійсненні операції з продажу заводу виникла низка проблем.

### Німецька мережа автозаправних комплексів Sparschwein
У березні 2013 року група компаній «ВЄТЕК» Сергія Курченка придбала мережу заправок Sparschwein у Німеччині, яка торгує паливом на 170 АЗС.

### UMH Group
21 червня 2013 року було оголошено, що група компаній «ВЄТЕК» Сергія Курченка придбала 98 % акцій одного з найбільших медіахолдингів України — UMH group в Бориса Ложкіна. Експертна оцінка суми угоди, яка публікувалася в пресі — $450-500 мільйонів. До складу медіахолдингу входять журнали «Кореспондент», «Forbes Україна», газети «Комсомольская правда в Украине» та «Аргументы и факты — Украина». Головний редактор «Forbes Україна» (входить в UMH group) Володимир Федорін вважає, що продаж «Forbes Україна» є кінцем проєкту у його нинішньому вигляді, та переконаний, що покупець переслідує одну з трьох цілей, а саме заткнути журналістам рот перед президентськими виборами, відбілити власну репутацію та використати видання для вирішення питань, які не мають нічого спільного з медіабізнесом.
Журналістська спільнота і колектив газет і журналів були стурбовані зміною власника медіахолдингу, очікуючи втручання в редакційну політику і введенням цензури на теми, які «не вигідні» певній фінансово-промисловій групі. Підозри щодо цензури швидко справдились і до кінця 2013 року прокотилась хвиля масових звільнень як журналістів, так і головних редакторів «за власним бажанням».
Комітет Незалежної медіа-профспілки України також зазначив, що купівля Курченком «Українського медіа-холдингу» у 2013 році призвела до запровадження політичної цензури та масових звільнень журналістів та редакторів з сайтів та видань цього холдингу («Forbes Україна», «Кореспондент», Forbes.ua, Korrespondent.net) і закликали до бойкоту International Media School — ініціативи Сергія Курченка, в рамках якої за 1500 грн та лише за 12 днів занять і стажування мали б готуватись «професійні журналісти»

### Банківська сфера
В липні 2013 року група компаній СЄПЕК увійшла до харківського банку «Реал Банк» та почала процес входження в акціонерний капітал підконтрольного братам Олександру і Сергію Бурякам Брокбізнесбанку, власники Брокбізнесбанку підписали угоду про продаж 80 % кредитно-фінансової установи.
3 березня Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови НБУ від 28 лютого «Про віднесення Брокбізнесбанку до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією прийнято рішення про введення тимчасової адміністрації.

title: СЄПЕК

wikitext:
{{картка компанії}}
'''«Східно-Європейська паливно-енергетична компанія»''' ('''СЄПЕК''', {{lang-ru|ВЕТЭК, Восточно-Европейская топливно-энергетическая компания}}) — група компаній, що належить [[Курченко Сергій Віталійович|Сергію Курченку]].

== Історія ==
22 лютого 2013 року пресслужба [[ГазУкраїна-2009|групи компаній «Газ Україна 2009»]] розповсюдила інформацію, що Курченко вирішив істотно змінити структуру бізнесу і перейти на новий етап розвитку<ref>[http://dt.ua/ECONOMICS/noviy-vlasnik-metalista-milyoner-sergiy-kurchenko-rozshiryuye-svoyu-biznes-imperiyu.html Новий власник «Металіста» мільйонер Сергій Курченко розширює свою бізнес-імперію.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151117031251/http://dt.ua/ECONOMICS/noviy-vlasnik-metalista-milyoner-sergiy-kurchenko-rozshiryuye-svoyu-biznes-imperiyu.html |date=17 листопада 2015 }} ''Дзеркало тижня.'' 22.02.2013.</ref>. Була створена нова група компаній СЄПЕК (Східно-Європейська паливно-енергетична компанія;<ref>На офіційному сайті компанії абревіатура українською СЄПЕК («Східно-Європейська паливно-енергетична компанія») до цього часу не вживалася.</ref> {{lang-ru|ВЕТЭК, Восточно-Европейская топливно-энергетическая компания}}<ref>Сайт компанії: [http://vetekgroup.com/uk/ Восточно-Европейская топливно-энергетическая компания] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130613034524/http://vetekgroup.com/uk/ |date=13 червня 2013 }} // © 2013 ВЕТЭК</ref>). До складу нової групи, окрім інших, входять дві основні компанії — ТОВ «ВЄТЕК.» та ТОВ «ВЄТЕК». У новій структурі Сергій Курченко не буде займатися операційним менеджментом, а зосередиться на контролі стратегії розвитку групи<ref>{{Cite web |url=http://www.pravda.com.ua/articles/2013/03/12/6985342/ |title=Мільйонери нізвідки. Легалізація групи Курченка |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=8 травня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150508064642/http://www.pravda.com.ua/articles/2013/03/12/6985342/ }}</ref>.

=== Одеський нафтопереробний завод ===
{{main|Одеський нафтопереробний завод}}
26 лютого 2013 року стало відомо, що завдяки сприянню Курченка його група компаній «ВЄТЕК» купує у компанії «[[Лукойл]]» 99,6 % акцій Одеського нафтопереробного заводу<ref>[http://dt.ua/ECONOMICS/gaz-ukrayina-kupuye-u-lukoyla-odeskiy-npz.html «Газ Україна» купує у «ЛУКОЙЛа» Одеський НПЗ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305005439/http://dt.ua/ECONOMICS/gaz-ukrayina-kupuye-u-lukoyla-odeskiy-npz.html |date=5 березня 2016 }} // ''Дзеркало тижня.'' 26.02.2013.</ref>. При здійсненні операції з продажу заводу виникла низка проблем<ref>{{Cite web |url=http://dt.ua/ECONOMICS/kurchenko-dosi-ne-stav-vlasnikom-odeskogo-npz-123069_.html |title=Курченко досі не став власником Одеського НПЗ |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304111948/http://dt.ua/ECONOMICS/kurchenko-dosi-ne-stav-vlasnikom-odeskogo-npz-123069_.html }}</ref>.

=== Німецька мережа автозаправних комплексів Sparschwein ===
У березні 2013 року група компаній «ВЄТЕК» Сергія Курченка придбала мережу заправок Sparschwein у [[Німеччина|Німеччині]], яка торгує паливом на 170 [[АЗС]]<ref name="Korespondent.ua: Serhiy Kuchenko zolotyj hlopchyna">{{Cite web |url=http://ua.korrespondent.net/journal/1562410-korrespondent-zolotij-hlopec-interv-yu-z-najbilsh-zagadkovim-ukrayinskim-biznesmenom-sergiem-kurche |title=Корреспондент: Золотий хлопець. Інтерв'ю з найбільш загадковим українським бізнесменом Сергієм Курченком, 27 травня 2013 |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=29 жовтня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141029051306/http://ua.korrespondent.net/journal/1562410-korrespondent-zolotij-hlopec-interv-yu-z-najbilsh-zagadkovim-ukrayinskim-biznesmenom-sergiem-kurche }}</ref>.

=== UMH Group ===
21 червня 2013 року було оголошено, що група компаній «ВЄТЕК» Сергія Курченка придбала 98 % акцій одного з найбільших медіахолдингів України — [[UMH group]] в [[Ложкін Борис Євгенович|Бориса Ложкіна]]. Експертна оцінка суми угоди, яка публікувалася в пресі — $450-500 мільйонів<ref>{{cite web|url=http://glavcom.ua/news/135783.html|title=Інвестбанкір оцінив угоду з продажу UMH в «$ 400 мільйонів з плюсом».|accessdate=15 листопада 2015|archive-date=17 листопада 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20151117033145/http://glavcom.ua/news/135783.html}}</ref>. До складу медіахолдингу входять журнали [[Кореспондент (журнал)|«Кореспондент»]], [[Forbes (журнал)#Українська версія журналу|«Forbes Україна»]], газети «[[Комсомольская правда в Украине]]» та «[[Аргументы и факты — Украина]]». Головний редактор «Forbes Україна» (входить в UMH group) Володимир Федорін вважає, що продаж «Forbes Україна» є кінцем проєкту у його нинішньому вигляді, та переконаний, що покупець переслідує одну з трьох цілей, а саме ''заткнути журналістам рот перед президентськими виборами, відбілити власну репутацію та використати видання для вирішення питань, які не мають нічого спільного з медіабізнесом''<ref>{{Cite web |url=http://www.pravda.com.ua/news/2013/06/20/6992738/ |title=Курченко купує величезний медіахолдинг |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=24 вересня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150924141458/http://www.pravda.com.ua/news/2013/06/20/6992738/ }}</ref><ref>[http://www.telekritika.ua/daidzhest/2013-10-04/86449 Володимир Федорін: «Ми живемо в ситуації вічного стартапу: не можемо робити сьогодні щось так само, як учора»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140307035658/http://www.telekritika.ua/daidzhest/2013-10-04/86449 |date=2014-03-07 }} // «[[Телекритика]]», Анна Журба, для «Редакторського порталу». 04.10.2013</ref>.

Журналістська спільнота і колектив газет і журналів були стурбовані зміною власника медіахолдингу, очікуючи втручання в редакційну політику і введенням цензури на теми, які «не вигідні» певній фінансово-промисловій групі.<ref>{{Cite web |url=http://blogs.korrespondent.net/journalists/blog/greatgpretender/a110319 |title=Курченко купив UMH, а не журналістів |accessdate=23 травня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20130624032936/http://blogs.korrespondent.net/journalists/blog/greatgpretender/a110319 |archivedate=24 червня 2013 |deadurl=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.radiosvoboda.org/content/article/25173559.html |title=Заяви про цензуру у «Форбсі» — верхівка передвиборного «айсберга»?  |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=24 вересня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150924123106/http://www.radiosvoboda.org/content/article/25173559.html }}</ref><ref>http://tvi.ua/new/2013/06/21/ohlyad_blohosfery_narodzhennya_novoho_media_mahnata_serhiya_kurchenka {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131113084914/http://tvi.ua/new/2013/06/21/ohlyad_blohosfery_narodzhennya_novoho_media_mahnata_serhiya_kurchenka |date=13 листопада 2013 }} TVi: Огляд блогосфери: народження нового медіа-магната Сергія Курченка</ref><ref>{{Cite web |url=http://censor.net.ua/resonance/259971/zachem_kurchenko_unichtojil_forbes_tsenzura_skryvaet_pravdu_ob_afere_vetek |title=ЗАЧЕМ КУРЧЕНКО УНИЧТОЖИЛ «FORBES»? ЦЕНЗУРА СКРЫВАЕТ ПРАВДУ ОБ АФЕРЕ ВЕТЭК |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=31 травня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150531001314/http://censor.net.ua/resonance/259971/zachem_kurchenko_unichtojil_forbes_tsenzura_skryvaet_pravdu_ob_afere_vetek }}</ref> Підозри щодо цензури швидко справдились<ref>{{Cite web |url=http://www.pravda.com.ua/news/2013/11/28/7003410/ |title=Курченко створив спецвідділ цензури в «Кореспонденті» |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=24 вересня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150924142432/http://www.pravda.com.ua/news/2013/11/28/7003410/ }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://dt.ua/UKRAINE/kurchenko-stvoriv-u-korespondenti-specviddil-cenzuri-132756_.html |title=Курченко створив у «Кореспонденті» спецвідділ цензури  |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=9 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150609122512/http://dt.ua/UKRAINE/kurchenko-stvoriv-u-korespondenti-specviddil-cenzuri-132756_.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://ipress.ua/mainmedia/stop_tsenzuri_proty_kurchenka_33256.html |title=«Стоп цензурі!» проти Курченка |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=5 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160305074139/http://ipress.ua/mainmedia/stop_tsenzuri_proty_kurchenka_33256.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://medialaw.kiev.ua/news/2376/ |title=ЗАЯВА: «Стоп цензурі!» засуджує втручання у редакційну політику в «Forbes Украина» |accessdate=23 травня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140312212638/http://medialaw.kiev.ua/news/2376/ |archivedate=12 березня 2014 |deadurl=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://politic.kiev.ua/politika/2932kurchenko-vzhe-zapustiv-cenzuru-v-zmi.html |title=Курченко вже запустив цензуру в ЗМІ |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=9 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150609010257/http://politic.kiev.ua/politika/2932kurchenko-vzhe-zapustiv-cenzuru-v-zmi.html }}</ref> і до кінця 2013 року прокотилась хвиля масових звільнень як журналістів, так і головних редакторів «за власним бажанням»<ref>{{Cite web |url=http://censor.net.ua/news/261446/kurchenko_unichtojil_korrespondent_odno_iz_avtoritetneyishih_izdaniyi_pokidayut_bolee_20_jurnalistov |title=Курченко уничтожил «Корреспондент»: одно из авторитетнейших изданий покидают более 20 журналистов |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=25 липня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140725221929/http://censor.net.ua/news/261446/kurchenko_unichtojil_korrespondent_odno_iz_avtoritetneyishih_izdaniyi_pokidayut_bolee_20_jurnalistov }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.telekritika.ua/kontent/2014-01-02/89016 |title=Курченко купив медіахолдінг UMH group не заради прибутків — Катерина Коберник |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=23 квітня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150423224020/http://www.telekritika.ua/kontent/2014-01-02/89016 }}</ref>.

Комітет Незалежної медіа-профспілки України також зазначив, що купівля Курченком «Українського медіа-холдингу» у 2013 році призвела до запровадження політичної цензури та масових звільнень журналістів та редакторів з сайтів та видань цього холдингу («Forbes Україна», «Кореспондент», Forbes.ua, Korrespondent.net) і закликали до бойкоту International Media School — ініціативи Сергія Курченка, в рамках якої за 1500 грн та лише за 12 днів занять і стажування мали б готуватись «професійні журналісти»<ref>{{Cite web |url=http://imi.org.ua/news/43070-nmpu-zaklikae-boykotuvati-international-media-school-kurchenka.html |title=НМПУ закликає бойкотувати International Media School Курченка |accessdate=23 травня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140312213745/http://imi.org.ua/news/43070-nmpu-zaklikae-boykotuvati-international-media-school-kurchenka.html |archivedate=12 березня 2014 |deadurl=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://nmpu.org.ua/2014/02/media-profspilka-zaklykaje-bojkotuvaty-international-media-school-serhiya-kurchenka/ |title=Медіа-профспілка закликає бойкотувати International Media School Сергія Курченка |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=12 березня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140312214918/http://nmpu.org.ua/2014/02/media-profspilka-zaklykaje-bojkotuvaty-international-media-school-serhiya-kurchenka/ }}</ref>

=== Банківська сфера ===
В липні 2013 року група компаній СЄПЕК увійшла до харківського банку «Реал Банк»<ref>[http://forbes.ua/business/1355451-real-bank-voshel-v-orbitu-sergeya-kurchenko Реал Банк вошел в орбиту Сергея Курченко.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130721042436/http://forbes.ua/business/1355451-real-bank-voshel-v-orbitu-sergeya-kurchenko |date=21 липня 2013 }} ''Forbes.ua''. 18.07.2013.</ref><ref>[http://www.epravda.com.ua/news/2013/07/18/386066/ «Реал Банк» увійшов до «орбіти» Курченка.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150620140452/http://www.epravda.com.ua/news/2013/07/18/386066/ |date=20 червня 2015 }} ''Економічна правда''. 18.07.2013.</ref> та почала процес входження в акціонерний капітал підконтрольного братам [[Буряк Олександр Васильович|Олександру]] і [[Буряк Сергій Васильович|Сергію]] Бурякам [[Брокбізнесбанк]]у<ref>[http://news.finance.ua/ua/~/1/0/all/2013/07/18/305662 ВЕТЕК Курченко підтверджує входження в капітал Брокбізнесбанку]{{Недоступне посилання}}</ref><ref>[http://www.pravda.com.ua/news/2013/07/18/6994491/ У Курченка підтвердили входження в Брокбізнесбанк] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150620140339/http://www.pravda.com.ua/news/2013/07/18/6994491/ |date=20 червня 2015 }} ''Українська правда''. 18.07.2013.</ref>, власники Брокбізнесбанку підписали угоду про продаж 80 % кредитно-фінансової установи<ref>[http://kommersant.ua/doc/2235888 Полный банк. Сергей и Александр Буряки продали Брокбизнесбанк группе ВЕТЭК.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130721161255/http://www.kommersant.ua/doc/2235888 |date=21 липня 2013 }} ''Коммерсантъ Украина''. 18.07.2013.</ref>.

3 березня Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови НБУ від 28 лютого «Про віднесення Брокбізнесбанку до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією прийнято рішення про введення тимчасової адміністрації.<ref>{{Cite web |url=http://www.fg.gov.ua/news/do-uvagi-vkladnikiv-ta-inshih-kreditoriv-publichnogo-aktsionernogo-tovaristva-brokbiznesbank-635.html |title=Архівована копія |accessdate=23 травня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140306002913/http://www.fg.gov.ua/news/do-uvagi-vkladnikiv-ta-inshih-kreditoriv-publichnogo-aktsionernogo-tovaristva-brokbiznesbank-635.html |archivedate=6 березня 2014 |deadurl=yes }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist|3}}

{{Енергопостачальні підприємства України}}

[[Категорія:Підприємства, засновані 2013]]
[[Категорія:Підприємства нафтогазової промисловості України]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2013]]

title: СЄПЕК

Тип: бізнес і підприємство

Правова форма: товариство з обмеженою відповідальністю

Штаб-квартира: Україна

Дочірні компанії: Одеський нафтопереробний завод, Металіст і UMH group