text:
# Лангуст (ППА)
Пілотований підводний апарат (ППА) «Лангуст» — головний ППА другого покоління типу «Омар», призначений для підводних досліджень і виконання підводних технічних робіт.робіт.
| Лангуст                                                                                | Лангуст                                                                                | Лангуст                                                                                |
| ----------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------------------------------- |
|                                                                                |                                                                                |                                                                                |
|                                                                                |                                                                                |                                                                                |
|                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Верф                                                                                | ОКБ СТС м.Москва                                                                                | ОКБ СТС м.Москва                                                                                |
| Замовлення                                                                                | Міністерство рибного господарства СРСР                                                                  | Міністерство рибного господарства СРСР                                                                  |
| Переданий                                                                                | 12.1987 р.                                                                                | 12.1987 р.                                                                                |
| Проєкт                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Розробник проєкту                                                                                | ОКБ СТС м.Москва                                                                                | ОКБ СТС м.Москва                                                                                |
| Основні характеристики                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Швидкість (підводна)                                                                                | Максимальна — 2 вуз, економічна —1 вуз                                                                  | Максимальна — 2 вуз, економічна —1 вуз                                                                  |
| Робоча глибина занурення                                                                                | 540                                                                                | 540                                                                                |
| Дальність плавання                                                                                | 6 миль                                                                                | 6 миль                                                                                |
| Автономність плавання                                                                                | Робоча — 6,5 год, аварійна — 72 год                                                                     | Робоча — 6,5 год, аварійна — 72 год                                                                     |
| Екіпаж                                                                                | 3 особи                                                                                | 3 особи                                                                                |
| Розміри                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Довжина найбільша (по КВЛ)                                                                                | 5,6 м.                                                                                | 5,6 м.                                                                                |
| Ширина корпусу найб.                                                                                | 2,5 м.                                                                                | 2,5 м.                                                                                |
| Висота                                                                                | 3,5 м.                                                                                | 3,5 м.                                                                                |
| Водотоннажність підводна                                                                                | 9,5 т.                                                                                | 9,5 т.                                                                                |
| Силова установка                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Свинцево—кислотні акумуляторні батареї: дві основні енегоємністю по 22,4 кВт*год і дві автоматики по 11,2 кВт*год |                                                                                |                                                                                |
| Рухова установка                                                                                | Електрогідравлічна                                                                                | Електрогідравлічна                                                                                |
| Гвинти                                                                                | Два маршових ГФК в поворотних насадках; два ГФК вертикального переміщення, два ГФК лагового переміщення | Два маршових ГФК в поворотних насадках; два ГФК вертикального переміщення, два ГФК лагового переміщення |
| Озброєння                                                                                |                                                                                |                                                                                |

## Історія
У 1970-х роках Міністерство рибного господарства СРСР замовило Міністерству суднобудівної промисловості СРСР побудову двох підводних лабораторій (ПЛБ) «Бентос-300». Виконання замовлення доручили Ленінградському адміралтейському об’єднанню (ЛАО). Конструкція ПЛБ "Бентос-300" включала спостережно-рятувальну рубку сферичної форми.Загалом Міністерство рибного господарства СРСР замовило шість таких корпусів: два використали для ПЛБ «Бентос-300» № 1 і № 2, один — як міцний корпус ППА «Оса-3-600», ще два — як міцні корпуси для ППА типу «Омар»: дослідного апарата «Омар» і головного — «Лангуст».
ППА проєкту "Омар" призначалися для:
- вивчення розподілу та поведінки риб, ракоподібних і молюсків;
- оцінювання біомаси донних водоростей і запасів промислових гідробіонтів;
- вивчення планктону та звукорозсіювальних шарів (ЗРШ);
- відбору проб ґрунту, молюсків та інших об’єктів бентосу;
- вивчення ландшафтних характеристик морського дна;
- пошуку і визначення запасів мінеральних ресурсів;
- візуального обстеження та оцінки технічного стану бурових платформ і установок, трубопроводів (газо- та нафтопроводів), глибоководних водовипусків і підводних кабелів зв’язку;
- виявлення, обстеження та підйому затонулих об’єктів;
- здійснення геоекологічного моніторингу та досліджень;
- підводного туризму та підводної археології;
- проведення відео- і фотозйомки дослідних об’єктів.[2]

Технічне завдання на побудову ППА типу «Омар» було складене таким чином, щоб його габарити дозволяли експлуатацію з борту суден-носіїв апаратів типу «Сєвєр-2» і «ТІНРО-2» — науково-пошукових суден (НПС) проєкту 399Б типу «Одісей» та рибопошукових суден (РПС) проєкту 1539 типу «Гідронавт».
В ОКБ СТС (рос. Опытное Конструкторское Бюро Специальных Технических Средств) у місті Москва розробили проєкт пілотованого підводного апарата другого покоління «Омар».
У 1986 році був побудований дослідний ППА цього проєкту — «Омар», а в 1987 році — головний ППА під назвою «Лангуст». У грудні 1987 року ППА "Лангуст" передали на баланс Севастопольської Бази спеціального експериментального флоту і підводних апаратів (Бази«Гідронавт»).
У 1987—1991 роках ППА працював на полігоні з борту судна-носія. Було виконано понад 500 занурень загальною тривалістю понад 2000 годин.
У 1991–2013 роках ППА працював у Чорному морі. Роботи виконувалися без судна-носія, апарат буксирували до місця робіт протягом 4–6 годин.
За весь час експлуатації ППА «Лангуст» забезпечив пошук і підйом 30 виробів.
Власниками ППА «Лангуст» після реорганізацій ставали правонаступники Бази "Гідронавт":
- з 1 липня 1991 року — Науково-виробниче об’єднання (НВО) «Мариекопром» Міністерства рибного господарства СРСР;

- з 14 жовтня 1991 року — НВО "Мариекопром" Інституту нових фізичних і прикладних проблем АН України;
- з 18 січня 1995 року — НВО "Мариекопром" Морського гідрофізичного інституту НАН України;
- з 10 серпня 1998 року — Державне науково-виробниче підприємство «Морські технології» Морського гідрофізичного інституту НАН України.

У 2002 році організацію штучно оголосили банкрутом і ліквідували. ППА «Лангуст» передали на баланс Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум».
У період з 2002 по 2013 рік ППА «Лангуст» у складі Державного океанаріуму виконував роботи з пошуку та підйому різних виробів на морських полігонах Чорного моря, здійснюючи занурення в інтересах Військово-Морських Сил Збройних Сил України.
У 2005–2006 роках ППА «Лангуст» брав участь в експедиціях із пошуку затонулого у 1941 році біля порту Ялта санітарного транспорту «Армения», організованих Департаментом підводної спадщини Інституту археології Національної академії наук України. Пошуки здійснювалися з борту американського дослідного океанографічного судна "Endeavor", у яких також брав участь професор океанології Університету Рой-Айленда (США) Роберт Баллард.
У 2011 році під час штабних навчань Військово-Морських Сил Збройних Сил України «Адекватне реагування 2011» ППА «Лангуст» використовувався як умовний підводний човен противника.
У період з 1987 по 2013 рік екіпажами ППА «Лангуст» було виконано 703 занурення загальною тривалістю 3029 годин.
Після окупації Криму в 2014 році ППА «Лангуст» викрали і вивезли до країни—окупанта.

## Конструкція

### Корпус
Міцний корпус апарата має форму сфери із внутрішнім діаметром 2,3 м, товщиною корпуса 17 мм.  В міцний корпус вмонтовані 9 ілюмінаторів діаметром 200 мм і 6 ілюмінаторів діаметром 100 мм. Легкий корпус виготовлений зі склопластику.

### Системи і обладнання ППА

#### Навігаційне обладнання і зв'язок
Орієнтація в підводному положенні забезпечується точною курсовою системою, глибиноміром, ехолотом і системою наведення на раніше встановлений гідроакустичний маяк–відповідач. Спостереження за місцезнаходженням ППА провадиться гідроакустичними засобами судна-носія: пеленгуванням встановленого на ППА гідроакустичного маяка, веденням на планшеті шляху руху ППА, а в разі необхідності — візуальним спостереженням за буєм, який буксирується підводним апаратом.
Під час роботи під водою постійно підтримується двосторонній звукопідводний зв’язок, а в надводному положенні для радіозв’язку із судном-носієм установлена радіостанція ультракоротких хвиль «Причал».

#### Система занурення—спливання
Система занурення–спливання складається з двох цистерн головного баласту (ЦГБ) та однієї вирівнювально-диферентної цистерни.
ЦГБ розміщені по бортам і є шпигатного типу. Клапани вентиляції встановлені всередині апарата. При зануренні цистерни заповнюються водою самопливом через шпигати, коли відкриваються клапани вентиляції, і повітря з цистерн через них видаляється в атмосферу. При спливанні здійснюється продування ЦГБ повітрям високого тиску, яке зберігається в балонах поза міцним корпусом.
Вирівнювально-диферентна цистерна призначена для досягнення нульової плавучості апарата. Для приймання та відкачування забортної води служить водяний насос із гідравлічним приводом.

#### Рушійно—стерновий комплекс
Використання ППА за призначенням допускається при хвилюванні моря до 4 балів.
ППА має високі маневрові якості, які забезпечуються наявністю двох маршових гвинтів фіксованого кроку (ГФК) у кормі, що дозволяють виконувати горизонтальне переміщення; двох ГФК лагового переміщення, які забезпечують лагове переміщення і повороти в горизонтальній площині; та двох ГФК вертикального переміщення для маневрування у вертикальній площині. Шість рушіїв дають змогу ППА здійснювати горизонтальне переміщення в будь-якому напрямку, зокрема, рухатися лагом, виконувати розвороти на місці, зависати над досліджуваним об'єктом у всьому діапазоні робочих глибин, здійснювати рух по вертикалі та рухатися вздовж дна, огинаючи його рельєф, а також передбачена можливість посадки ППА на ґрунт з ухилом до 20°. Управління виконується з двох пультів керування капітаном ППА.

#### Система стисненого повітря
Складається з балонів високого тиску, які розміщені зовні міцного корпусу і керуються клапанами, якими оперує капітан ППА. Джерелом стисненого повітря високого тиску 200 атм є балони високого тиску, які наповнюються компресором при перебуванні ППА на судні-носії чи береговій станції технічного обслуговування.

#### Система гідравліки
Весь комплект обладнання цієї системи розміщений поза міцним корпусом: насос гідравліки ГСР, пневмогідроакумулятор, гідроблок, системи трубопроводів, гідродвигуни маршових гвинтів, гвинтів вертикального переміщення, гвинтів лагового переміщення, а також водяний насос і виконавчі механізми маніпулятора та поворотних насадок маршових гвинтів. Система дозволяє додатково підключати забортне обладнання з гідроприводом на робочий тиск 50, 100 або 180 кгс/см².

#### Система вентиляції, контролю повітря та його регенерації
З моменту закриття люка підводного апарата екіпаж перебуває в міцному корпусі, де атмосферне повітря має відповідати складу звичайного повітря, придатного для дихання. У нормальних умовах на рівні моря вміст кисню в повітрі становить близько 21 %.. У разі зниження його концентрації до 19 % екіпаж активує систему регенерації повітря — спеціальну установку, що містить пластини, які поглинають оксид вуглецю та вуглекислий газ, одночасно виділяючи кисень. Кількість пластин забезпечує підтримання життєдіяльності двох гідронавтів протягом усього періоду аварійної автономності.
Контроль складу атмосферного повітря у міцному корпусі здійснюється за допомогою індикаторних трубок — вимірювальних приладів, наповнення яких змінює колір у присутності певних газів.
При збільшені температури всередині апарата для комфорту екіпажа використовується обдув з допомогою вентиляторів.

#### Науково—дослідне обладнання.
- Ілюмінатори для забортного спостереження: діаметром 200 мм — 9 одиниць, діаметром 100 мм — 6 одиниць;[2]
- Забортні світильники в кількості 10 одиниць;[2]
- Комплекс фотографування: два  імпульсні світильники спалаху «Бірюза» з лампами спалаху ИФК-2000. Вони вмикаються з одного пульта і мають синхроконтакт для фотографування;[2]
- Маніпулятор: 7 ступенів свободи;[2]
- Висувний контейнер для зібраних зразків матеріалів. Максимальна маса зразків — 200кг;[3]
- Можливість оснащення ППА додатковим обладнанням загальною масою 200 кг.[2]

#### Енергетична система.

##### Мережа  28 В силового обладнання
Основним джерелом живлення мережі є кислотні акумуляторні батареї (АБ), розміщені в двох контейнерах із розвантаженою від тиску конструкцією. Тиск всередині контейнера дорівнює забортному, тому корпус контейнера розвантажений від тиску. Це дозволяє виготовляти контейнери з нержавіючої сталі товщиною 2–3 мм. Вони встановлені в каркасі апарата під міцним корпусом. У кожному контейнері розміщено 56 акумуляторів СП-200 (ємністю 200 А·год). Вони зібрані в 4 групи по 14 одиниць, загальна напруга становить 28 В.
Усе силове електрообладнання — контактори, силові реле — розміщене зовні міцного корпусу в електричному блоці, корпус якого виготовлений з алюмінієвого сплаву та витримує забортний тиск. Від цієї мережі живиться силове обладнання: насос гідравліки, забортне освітлення, водяний насос.
Мережа дозволяє додатково підключати забортне обладнання з електроприводом на напругу 27 В постійного струму потужністю до 0,5 кВт.

##### Мережа  28 В автоматики
Основним джерелом живлення цієї мережі є кислотні акумуляторні батареї (АБ), розміщені в двох контейнерах. Вони мають таку ж конструкцію, що й контейнери силової мережі, але вдвічі менші — у них розміщено по 28 акумуляторів СП-200, з’єднаних у 2 групи по 14 елементів. Загальна напруга мережі становить 28 В. Від цієї мережі живляться радіонавігаційне обладнання, звукопідводний зв’язок, внутрішнє освітлення ППА та системи автоматичного керування.

### Аварійне обладнання

#### Аварійне обладнання у випадку неможливості спливання ППА
- Аварійний твердий баласт: виготовлений з масивних чавунних баластин у кількості двох одиниць. Вони встановлені в нижній частині ППА з обох бортів. Скидання твердого баласту з корпусу апарата здійснюється за допомогою піропатрона у випадку аварійної ситуації. Після скидання підводний апарат миттєво отримує позитивну плавучість.[8]
- Аварійний буй: звільняється екіпажем зсередини корпусу ППА, виринає на поверхню та подає радіо- й світловий проблисковий сигнал.

#### Протипожежне обладнання
У разі пожежі екіпаж вмикається в ізолюючі дихальні апарати, розраховані на 4-5 годин, і використовує вогнегасники. Цього часу достатньо для організації гасіння пожежі та спливання апарата на поверхню.

#### Обладнання для випадку покидання ППА в надводному положенні
Рятувальні жилети, згідно Конвенції SOLAS: розміщені біля кожного члена екіпажа.

## Екіпаж
Екіпаж ППА «Лангуст» під час занурення складається з трьох осіб — капітана та двох підводних дослідників.
Капітан відповідає за все технічне забезпечення занурення, контролює параметри роботи всіх систем і механізмів, а також здійснює операції з відходу від судна-носія, занурення, виходу до місця роботи та повернення до судна. Підводні дослідники виконують наукову програму: спостерігають, фотографують, займаються кінозйомкою та записують свої спостереження на магнітофон.
Згідно з правилами підготовки, стажування і призначення на посади гідронавтів, кандидатами в гідронавти могли стати особи чоловічої статі віком до 35 років, які мали вищу технічну або середню спеціальну освіту, стаж роботи за спеціальністю щонайменше два роки та досвід плавання на морських суднах щонайменше 1 рік. За станом здоров’я вони повинні були відповідати вимогам, установленим для водолазів. Кожен кандидат проходив медичну комісію.
Підготовка гідронавтів здійснювалася відповідно до програми, розробленої та затвердженої міністерством, і поділялася на чотири етапи:
1-й етап — теоретичні заняття з предметів програми протягом усього курсу навчання;
2-й етап — практичні заняття з предметів програми, включаючи відпрацювання операцій з управління підводним апаратом біля пірса та в морі;
3-й етап — після завершення курсу навчання: іспити та заліки з усіх предметів програми;
4-й етап — стажування слухачів, які успішно склали іспити та заліки, на ППА або ПЛБ.
Багаторічний досвід показав, що для підготовки висококваліфікованого капітана (гідронавта 1 класу) необхідно 3–5 років.
Капітанами-наставниками на ППА «Лангуст» упродовж 1987—2013 років працювали гідронавти 1-го класу: М. Цебрик, І. Аврашов. Капітанами апарата були гідронавти 1-го класу: В. Захаров, Ю. Тараненко, О. Древетняк, Г. Бєльников, Г. Люлька.
У складі екіпажу працювали гідронавти Є. Стеблянко та С. Омельченко.

## Твори чи публікації
- Документальний фільм "Гидронавты"/Реж. С.Хейфец,  ЦСДФ, 1990 р,— https://www.youtube.com/watch?v=zc0BqF7ADuY
- Документальний фільм "Подводные аппараты Базы "Гидронавт"/реж. С.Хейфец, к/ст. "Москва", 1991 р —. https://www.youtube.com/watch?v=RP5_ITtvUmY
- Журнал «Геологія і корисні копалини Світового океану», 2006 р., випуск №2, стор. 122-132  https://cyberleninka.ru/article/n/pidvodniy-naukovo-doslidniy-flot-ukrayini/viewer
- Журнал "Підводні дослідження: Археологія, Історія, Дайвінг", 2011 р., випуск №3, стор. 31-52  https://nasplib.isofts.kiev.ua/server/api/core/bitstreams/980c6e1d-7f25-4a98-8bfd-10a11506bb78/content

title: Лангуст (ППА)

wikitext:
Пілотований підводний апарат (ППА) «Лангуст» — головний ППА другого покоління типу «<nowiki/>[[Омар (ППА)|Омар»]], призначений для підводних досліджень і виконання підводних технічних робіт.робіт.

{{Підводний човен|Назва=Лангуст|Верф=ОКБ СТС м.Москва|Замовлений=Міністерство рибного  господарства СРСР|КБ=ОКБ СТС м.Москва|Швидкість підводна=Максимальна — 2 вуз, економічна —1 вуз|Робоча глибина=540|Дальність=6 миль|Автономність=Робоча — 6,5  год, аварійна — 72 год|Екіпаж=3 особи|Довжина=5,6 м.|Ширина=2,5 м.|Висота=3,5 м.|Рухова установка=Свинцево—кислотні акумуляторні батареї: дві основні енегоємністю по 22,4 кВт*год і дві автоматики по 11,2 кВт*год|Двигуни=Електрогідравлічна|Гвинти=Два маршових ГФК в поворотних насадках; два ГФК вертикального переміщення, два ГФК лагового переміщення|Переданий=12.1987 р.|Водотоннажність підв.=9,5 т.}}

== Історія ==
У 1970-х роках Міністерство рибного господарства СРСР замовило Міністерству суднобудівної промисловості СРСР побудову двох підводних лабораторій (ПЛБ) [[Бентос-300|«Бентос-300»]]. Виконання замовлення доручили Ленінградському адміралтейському об’єднанню (ЛАО). Конструкція ПЛБ "Бентос-300" включала спостережно-рятувальну рубку сферичної форми.Загалом Міністерство рибного господарства СРСР замовило шість таких корпусів<ref name=":2">{{Cite web |url=https://sevastopol.su/news/chto-glubokovodnyy-omar-videl-na-dne-chernogo-morya-vozle-sevastopolya |title=Что глубоководный «Омар» видел на дне Черного моря возле Севастополя |last=Киреев |first=Андрей |date=25.04.2025 |language=рос}}</ref>: два використали для ПЛБ «Бентос-300» № 1 і № 2, один — як міцний корпус ППА «Оса-3-600», ще два — як міцні корпуси для ППА типу «Омар»: дослідного апарата «Омар» і головного — «Лангуст».

ППА проєкту "Омар" призначалися для:

* вивчення розподілу та поведінки риб, ракоподібних і молюсків;
* оцінювання біомаси донних водоростей і запасів промислових гідробіонтів;
* вивчення планктону та звукорозсіювальних шарів (ЗРШ);
* відбору проб ґрунту, молюсків та інших об’єктів бентосу;
* вивчення ландшафтних характеристик морського дна;
* пошуку і визначення запасів мінеральних ресурсів;
* візуального обстеження та оцінки технічного стану бурових платформ і установок, трубопроводів (газо- та нафтопроводів), глибоководних водовипусків і підводних кабелів зв’язку;
* виявлення, обстеження та підйому затонулих об’єктів;
* здійснення геоекологічного моніторингу та досліджень;
* підводного туризму та підводної археології;
* проведення відео- і фотозйомки дослідних об’єктів.<ref name=":0">{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, Помозов А.А., Жбанова Д.А |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С |location=Севастополь |pages=42-46 |language=рос}}</ref>
Технічне завдання на побудову ППА типу «Омар» було складене таким чином, щоб його габарити дозволяли експлуатацію з борту суден-носіїв апаратів типу [[Сєвєр-2 (ППА)|«Сєвєр-2»]] і [[ТІНРО-2 (ППА)|«ТІНРО-2»]] — науково-пошукових суден (НПС) проєкту 399Б типу «Одісей» та рибопошукових суден (РПС) проєкту 1539 типу «Гідронавт».<ref name=":3" />

В ОКБ СТС (рос. ''Опытное Конструкторское Бюро Специальных Технических Средств'') у місті Москва розробили проєкт пілотованого підводного апарата другого покоління «Омар».

У 1986 році був побудований дослідний ППА цього проєкту — «Омар», а в 1987 році — головний ППА під назвою «Лангуст». У грудні 1987 року ППА "Лангуст" передали на баланс Севастопольської Бази спеціального експериментального флоту і підводних апаратів (Бази[[Гідронавт (база)|«Гідронавт»]]).<ref name=":0" />

У 1987—1991 роках ППА працював на полігоні з борту судна-носія. Було виконано понад 500 занурень загальною тривалістю понад 2000 годин.<ref name=":0" />

У 1991–2013 роках ППА працював у Чорному морі. Роботи виконувалися без судна-носія, апарат буксирували до місця робіт протягом 4–6 годин.<ref name=":0" />

За весь час експлуатації ППА «Лангуст» забезпечив пошук і підйом 30 виробів.<ref name=":0" />
[[Файл:СЕКБП. Історична довідка.jpg|міні|475x475пкс|Історична довідка.]]
Власниками ППА «Лангуст» після реорганізацій ставали правонаступники Бази "Гідронавт":

* з 1 липня 1991 року — Науково-виробниче об’єднання (НВО) [[Мариекопром (НВО)|«Мариекопром»]] Міністерства рибного господарства СРСР;

* з 14 жовтня 1991 року — НВО "Мариекопром" Інституту нових фізичних і прикладних проблем АН України;
* з 18 січня 1995 року — НВО "Мариекопром" Морського гідрофізичного інституту НАН України;
* з 10 серпня 1998 року — Державне науково-виробниче підприємство «Морські технології» Морського гідрофізичного інституту НАН України.

У 2002 році організацію штучно оголосили банкрутом і ліквідували. ППА «Лангуст» передали на баланс Науково-дослідного центру Збройних Сил України [[Державний океанаріум|«Державний океанаріум»]].<ref>{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, Помозов А.А., Жбанова Д.А. |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С |location=Севастополь |pages=19 |language=рос}}</ref>

У період з 2002 по 2013 рік ППА «Лангуст» у складі Державного океанаріуму виконував роботи з пошуку та підйому різних виробів на морських полігонах Чорного моря, здійснюючи занурення в інтересах Військово-Морських Сил Збройних Сил України.<ref name=":0" />

У 2005–2006 роках ППА «Лангуст» брав участь в експедиціях із пошуку затонулого у 1941 році біля порту Ялта санітарного транспорту «Армения», організованих [[Департамент підводної спадщини Інституту археології НАН України|Департаментом підводної спадщини Інституту археології]] Національної академії наук України. Пошуки здійснювалися з борту американського дослідного океанографічного судна "Endeavor", у яких також брав участь професор океанології Університету Рой-Айленда (США) Роберт Баллард.<ref>{{Cite news|url=http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/38899/02-Voronov.pdf?sequence=1|title=Транспорт "Армения": невідома трагедія|last=Воронов|first=Сергій Олександрович|year=2011|page=46|language=|work=Підводні дослідження: Археологія, Історія, Дайвінг|issue=3}}</ref>

У 2011 році під час штабних навчань Військово-Морських Сил Збройних Сил України «Адекватне реагування 2011» ППА «Лангуст» використовувався як умовний підводний човен противника.<ref name=":1" />

У період з 1987 по 2013 рік екіпажами ППА «Лангуст» було виконано 703 занурення загальною тривалістю 3029 годин.<ref name=":0" />

Після окупації Криму в 2014 році ППА «Лангуст» викрали і вивезли до країни—окупанта.<ref name=":1">{{Cite web |url=https://militarnyi.com/uk/blogs/rosiya-popovnyla-sviy-muzey-zahoplenymy-v-krymu-ukrayinskymy-pidvodnymy-aparatamy/ |title=Що трапилося з українськими підводними апаратами в окупованому Криму? |date=08.03.2018 |website=militarnyi.com/uk |language=}}</ref>

== Конструкція ==

=== Корпус ===
Міцний корпус апарата має форму сфери із внутрішнім діаметром 2,3 м, товщиною корпуса 17 мм.<ref name=":2" />  В міцний корпус вмонтовані 9 ілюмінаторів діаметром 200 мм і 6 ілюмінаторів діаметром 100 мм.<ref>{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, Помозов А.А., Жбанова Д.А. |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С. |location=Севастополь |pages=47-48 |language=рос}}</ref> Легкий корпус виготовлений зі склопластику.

=== Системи і обладнання ППА ===

==== Навігаційне обладнання і зв'язок ====
Орієнтація в підводному положенні забезпечується точною курсовою системою, глибиноміром, ехолотом і системою наведення на раніше встановлений гідроакустичний маяк–відповідач. Спостереження за місцезнаходженням ППА провадиться гідроакустичними засобами судна-носія: пеленгуванням встановленого на ППА гідроакустичного маяка, веденням на планшеті шляху руху ППА, а в разі необхідності — візуальним спостереженням за буєм, який буксирується підводним апаратом.<ref name=":3">{{Cite book |title=Подводные обитаемые аппараты Базы "Гидронавт" (Тактико—технические данные, опыт использования для решения научных и практических задач) |last=Геворкьян В.Х., Головань Г.А |year=1991 |publisher=Препринт АН УССР, Институт геологических наук |location=Киев |pages=22-23 |language=рос}}</ref>

Під час роботи під водою постійно підтримується двосторонній звукопідводний зв’язок, а в надводному положенні для радіозв’язку із судном-носієм установлена радіостанція ультракоротких хвиль «Причал».<ref name=":3" />

==== Система занурення—спливання ====
Система занурення–спливання складається з двох цистерн головного баласту (ЦГБ) та однієї вирівнювально-диферентної цистерни.<ref name=":4">{{Cite web |url=https://document.wikireading.ru/hZdqo0MAYP |title=Погружение разрешаю. Глава 14 |last=Федоров |first=Валерий Васильевич |language=рос}}</ref>

ЦГБ розміщені по бортам і є шпигатного типу. Клапани вентиляції встановлені всередині апарата. При зануренні цистерни заповнюються водою самопливом через шпигати, коли відкриваються клапани вентиляції, і повітря з цистерн через них видаляється в атмосферу. При спливанні здійснюється продування ЦГБ повітрям високого тиску, яке зберігається в балонах поза міцним корпусом.

Вирівнювально-диферентна цистерна призначена для досягнення нульової плавучості апарата. Для приймання та відкачування забортної води служить водяний насос із гідравлічним приводом.<ref name=":4" />

==== Рушійно—стерновий комплекс ====
Використання ППА за призначенням допускається при хвилюванні моря до 4 балів.

ППА має високі маневрові якості, які забезпечуються наявністю двох маршових гвинтів фіксованого кроку (ГФК) у кормі, що дозволяють виконувати горизонтальне переміщення; двох ГФК лагового переміщення, які забезпечують лагове переміщення і повороти в горизонтальній площині; та двох ГФК вертикального переміщення для маневрування у вертикальній площині. Шість рушіїв дають змогу ППА здійснювати горизонтальне переміщення в будь-якому напрямку, зокрема, рухатися лагом, виконувати розвороти на місці, зависати над досліджуваним об'єктом у всьому діапазоні робочих глибин, здійснювати рух по вертикалі та рухатися вздовж дна, огинаючи його рельєф, а також передбачена можливість посадки ППА на ґрунт з ухилом до 20°. Управління виконується з двох пультів керування капітаном ППА.<ref name=":3" />

==== Система стисненого повітря ====
Складається з балонів високого тиску, які розміщені зовні міцного корпусу і керуються клапанами, якими оперує капітан ППА. Джерелом стисненого повітря високого тиску 200 атм є балони високого тиску, які наповнюються компресором при перебуванні ППА на судні-носії чи береговій станції технічного обслуговування.

==== Система гідравліки ====
Весь комплект обладнання цієї системи розміщений поза міцним корпусом: насос гідравліки ГСР, пневмогідроакумулятор, гідроблок, системи трубопроводів, гідродвигуни маршових гвинтів, гвинтів вертикального переміщення, гвинтів лагового переміщення, а також водяний насос і виконавчі механізми маніпулятора та поворотних насадок маршових гвинтів. Система дозволяє додатково підключати забортне обладнання з гідроприводом на робочий тиск 50, 100 або 180 кгс/см².<ref name=":3" />

==== Система вентиляції, контролю повітря та його регенерації ====
З моменту закриття люка підводного апарата екіпаж перебуває в міцному корпусі, де атмосферне повітря має відповідати складу звичайного повітря, придатного для дихання. У нормальних умовах на рівні моря вміст кисню в повітрі становить близько 21 %.. У разі зниження його концентрації до 19 % екіпаж активує систему регенерації повітря — спеціальну установку, що містить пластини, які поглинають оксид вуглецю та вуглекислий газ, одночасно виділяючи кисень. Кількість пластин забезпечує підтримання життєдіяльності двох гідронавтів протягом усього періоду аварійної автономності.<ref name=":0" />

Контроль складу атмосферного повітря у міцному корпусі здійснюється за допомогою індикаторних трубок — вимірювальних приладів, наповнення яких змінює колір у присутності певних газів.<ref name=":92">{{Cite book |title=Подводные обитаемые аппараты |last=Войтов |first=Дмитрий Витальевич |year=2002 |publisher=АСТ, Астрель |location=Москва |pages=285-286 |language=рос}}</ref>

При збільшені температури всередині апарата для комфорту екіпажа використовується обдув з допомогою вентиляторів.

==== Науково—дослідне обладнання. ====

* Ілюмінатори для забортного спостереження: діаметром 200 мм — 9 одиниць, діаметром 100 мм — 6 одиниць;<ref name=":0" />
* Забортні світильники в кількості 10 одиниць;<ref name=":0" />
* Комплекс фотографування: два  імпульсні світильники спалаху «Бірюза» з лампами спалаху ИФК-2000. Вони вмикаються з одного пульта і мають синхроконтакт для фотографування;<ref name=":0" />
* Маніпулятор: 7 ступенів свободи;<ref name=":0" />
* Висувний контейнер для зібраних зразків матеріалів. Максимальна маса зразків — 200кг;<ref name=":3" />
* Можливість оснащення ППА додатковим обладнанням загальною масою 200 кг.<ref name=":0" />

==== Енергетична система. ====

===== Мережа  28 В силового обладнання =====
Основним джерелом живлення мережі є кислотні акумуляторні батареї (АБ), розміщені в двох контейнерах із розвантаженою від тиску конструкцією. Тиск всередині контейнера дорівнює забортному, тому корпус контейнера розвантажений від тиску. Це дозволяє виготовляти контейнери з нержавіючої сталі товщиною 2–3 мм. Вони встановлені в каркасі апарата під міцним корпусом. У кожному контейнері розміщено 56 акумуляторів СП-200 (ємністю 200 А·год).<ref name=":5">{{Cite book |title=Глубоководные аппараты. (Вехи глубоководной тематики) |last=Шанихин Е.Н. |first=Евгений Николаевич |year=2003 |publisher=ООО "Восточный горизонт" |location=Москва |pages=27 |language=рос}}</ref> Вони зібрані в 4 групи по 14 одиниць, загальна напруга становить 28 В.

Усе силове електрообладнання — контактори, силові реле — розміщене зовні міцного корпусу в електричному блоці, корпус якого виготовлений з алюмінієвого сплаву та витримує забортний тиск. Від цієї мережі живиться силове обладнання: насос гідравліки, забортне освітлення, водяний насос.

Мережа дозволяє додатково підключати забортне обладнання з електроприводом на напругу 27 В постійного струму потужністю до 0,5 кВт.<ref name=":3" />

===== Мережа  28 В автоматики =====
Основним джерелом живлення цієї мережі є кислотні акумуляторні батареї (АБ), розміщені в двох контейнерах. Вони мають таку ж конструкцію, що й контейнери силової мережі, але вдвічі менші — у них розміщено по 28 акумуляторів СП-200, з’єднаних у 2 групи по 14 елементів.<ref name=":5" /> Загальна напруга мережі становить 28 В. Від цієї мережі живляться радіонавігаційне обладнання, звукопідводний зв’язок, внутрішнє освітлення ППА та системи автоматичного керування.

=== Аварійне обладнання ===

==== Аварійне обладнання у випадку неможливості спливання ППА ====

* '''Аварійний твердий баласт''': виготовлений з масивних чавунних баластин у кількості двох одиниць. Вони встановлені в нижній частині ППА з обох бортів. Скидання твердого баласту з корпусу апарата здійснюється за допомогою піропатрона у випадку аварійної ситуації. Після скидання підводний апарат миттєво отримує позитивну плавучість.<ref name=":4" />
* '''Аварійний буй''': звільняється екіпажем зсередини корпусу ППА, виринає на поверхню та подає радіо- й світловий проблисковий сигнал.

==== Протипожежне обладнання ====
У разі пожежі екіпаж вмикається в ізолюючі дихальні апарати, розраховані на 4-5 годин, і використовує вогнегасники. Цього часу достатньо для організації гасіння пожежі та спливання апарата на поверхню.<ref name=":92" />

==== Обладнання для випадку покидання ППА в надводному положенні ====
Рятувальні жилети, згідно Конвенції [[Міжнародна конвенція з охорони людського життя на морі|SOLAS]]: розміщені біля кожного члена екіпажа.

== Екіпаж ==
Екіпаж ППА «Лангуст» під час занурення складається з трьох осіб — капітана та двох підводних дослідників.<ref name=":0" />

Капітан відповідає за все технічне забезпечення занурення, контролює параметри роботи всіх систем і механізмів, а також здійснює операції з відходу від судна-носія, занурення, виходу до місця роботи та повернення до судна. Підводні дослідники виконують наукову програму: спостерігають, фотографують, займаються кінозйомкою та записують свої спостереження на магнітофон.<ref>{{Cite book |title="ТИНРО-2» в океане |last=Гирс |first=Михаил Игоревич |year=1977 |publisher=Судостроение |location=Ленинград |pages=18-19 |language=рос}}</ref>

Згідно з правилами підготовки, стажування і призначення на посади гідронавтів, кандидатами в гідронавти могли стати особи чоловічої статі віком до 35 років, які мали вищу технічну або середню спеціальну освіту, стаж роботи за спеціальністю щонайменше два роки та досвід плавання на морських суднах щонайменше 1 рік. За станом здоров’я вони повинні були відповідати вимогам, установленим для водолазів. Кожен кандидат проходив медичну комісію.

Підготовка [[Гідронавт|гідронавті]]<nowiki/>в здійснювалася відповідно до програми, розробленої та затвердженої міністерством, і поділялася на чотири етапи:

'''1-й етап''' — теоретичні заняття з предметів програми протягом усього курсу навчання;

'''2-й етап''' — практичні заняття з предметів програми, включаючи відпрацювання операцій з управління підводним апаратом біля пірса та в морі;

'''3-й етап''' — після завершення курсу навчання: іспити та заліки з усіх предметів програми;

'''4-й етап''' — стажування слухачів, які успішно склали іспити та заліки, на ППА або ПЛБ.

Багаторічний досвід показав, що для підготовки висококваліфікованого капітана (гідронавта 1 класу) необхідно 3–5 років.<ref>{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, Помозов А.А., Жбанова Д.А |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С |location=Севастополь |pages=5-10 |language=рос}}</ref>

Капітанами-наставниками на ППА «Лангуст» упродовж 1987—2013 років працювали гідронавти 1-го класу: М. Цебрик, І. Аврашов. Капітанами апарата були гідронавти 1-го класу: В. Захаров, Ю. Тараненко, О. Древетняк, Г. Бєльников, Г. Люлька.<ref name=":0" />

У складі екіпажу працювали гідронавти Є. Стеблянко та С. Омельченко.<ref>{{Cite book |title=Севастопольские гидронавты |last=Жбанов А.В, Помозов А.А., Жбанова Д.А |year=2014 |publisher=ЧП Гуляев М.С. |location=Севастополь |pages=420 |language=рос}}</ref>

== Твори чи публікації ==

* Документальний фільм "Гидронавты"/Реж. С.Хейфец,  ЦСДФ, 1990 р,— https://www.youtube.com/watch?v=zc0BqF7ADuY
* Документальний фільм "Подводные аппараты Базы "Гидронавт"/реж. С.Хейфец, к/ст. "Москва", 1991 р —. https://www.youtube.com/watch?v=RP5_ITtvUmY
* Журнал «Геологія і корисні копалини Світового океану», 2006 р., випуск №2, стор. 122-132  https://cyberleninka.ru/article/n/pidvodniy-naukovo-doslidniy-flot-ukrayini/viewer
* Журнал "Підводні дослідження: Археологія, Історія, Дайвінг", 2011 р., випуск №3, стор. 31-52  https://nasplib.isofts.kiev.ua/server/api/core/bitstreams/980c6e1d-7f25-4a98-8bfd-10a11506bb78/content

== Див. також ==

== Примітки ==
{{Reflist|}}
== Джерела ==

* Войтов Д. В''.'' "Подводные обитаемые аппараты" — АСТ, Астрель — Москва — 2002 — 303с.
* Геворкьян В.Х., Головань Г.А. "Подводные обитаемые аппараты Базы "Гидронавт" (Тактико—технические данные, опыт использования для решения научных и практических задач)"— Препринт АН УССР, Институт геологических наук — Киев — 1991— 42 с
* Гирс М.И. "ТИНРО-2» в океане" — "Судостроение"— Ленинград — 1977 — 152 с—60000 прим.
* Жбанов А.В, Помозов А.А., Жбанова Д.А. «Севастопольские гидронавты» — ЧП Гуляев М.С.— Севастополь —2014—456 с.—300 прим
* Шанихин Е.Н. "Глубоководные аппараты. (Вехи глубоководной тематики)" — ООО "Восточный горизонт" — Москва — 2003 — 120с.

== Посилання ==
* https://www.deepstorm.ru/DeepStorm.files/45-92/cda/langust/langust/langust.htm
* https://www.deepstorm.ru/DeepStorm.files/45-92/cda/langust/list.htm
* https://dspace.udpu.edu.ua/bitstream/6789/1636/1/%D0%9F%D0%B0%D0%A3%D0%BA%D1%801%20%281%29.pdf
*https://fakty.ua/ru/57661-quot-stoyala-zhara-a-gidronavtam-pogruzivshimsya-na-quot-languste-quot-na-polukilometrovuyu-glubinu-prishlos-nadevat-svitera-i-mehovye-kurtki-quot
*https://soviet-trawler.narod.ru/pages_r/ussr/503_rift_r.html   "Гідронавт"
*https://sevastopol.su/news/chto-glubokovodnyy-omar-videl-na-dne-chernogo-morya-vozle-sevastopolya
*https://militarnyi.com/uk/blogs/rosiya-popovnyla-sviy-muzey-zahoplenymy-v-krymu-ukrayinskymy-pidvodnymy-aparatamy/#google_vignette
*https://nasplib.isofts.kiev.ua/server/api/core/bitstreams/980c6e1d-7f25-4a98-8bfd-10a11506bb78/content

[[Категорія:Підводна техніка]]
[[Категорія:Батискафи]]


text:
# Нью-Йоркський ботанічний сад
Нью-Йоркський ботанічний сад (англ. New York Botanical Garden (NYBG)) — ботанічний сад у Нью-Йорку (США).

## Графік роботи
Січень — лютий:  9:00 — 17:00 (з вівторка по неділю).
Березень — грудень:  9:00 — 18:00 (з вівторка по неділю).
Сад закритий на Різдво і День подяки, а також по понеділках (за винятком 19 січня, 16 лютого, 6 квітня, 25 травня, 7 і 14 вересня, 12 жовтня, 14, 21 і 28 грудня.

## Історія
У кінці XIX століття члени Ботанічного товариства Торрі Натаніель Бріттон і його дружина Елізабет Гертруда провели кампанію за створення в США крупного ботанічного саду. 28 квітня 1891 за рішенням легіслатури штату Нью-Йорк такий ботанічний сад був створений в північній частині Бронкського парку. На цій території колись розташовувався маєток тютюнових магнатів Лоріллардів. У число піклувальників ботанічного саду входили Корнеліус Вандербільт, Ендрю Карнегі і Джон Пірпонт Морган. Першим його директором у 1896 році став Натаніель Бріттон. У 1899 році заснована ботанічна бібліотека. У 1902 році збудована оранжерея. У 1916 році був відкритий сад троянд. З 1967 року ботанічній сад має статус Національного історичного пам'ятника.

## Опис ботанічного саду
Ботанічний сад розташований в окрузі Бронкс Нью-Йорка. На площі 101 га (250 акрів) росте більше одного мільйона рослин. Щороку більше 965 тисяч відвідувачів приходить до ботанічного саду насолодитися чудовою різноманітністю тропічної і пустельної флори, а також флори помірного клімату.
Сад також є великим освітнім закладом. Більше 300 тисяч школярів, вчителів і мешканців Бронксу щороку дізнаються більше про ботанічну науку, екологію та здорове харчування завдяки навчальним програмам ботанічного саду.
Ботанічний сад веде одну з найбільших у світі науково-дослідних програм збереження рослин. У програмі задіяно майже 200 співробітників, з яких 80 мають вчений ступінь.
Сад містить 50 різних садів і колекцій рослин, в тому числі: дендрарій, сад азалій, вишневий сад, сад дитячих пригод, дендрарій хвойних рослин, оранжереї, центр садівництва, яблуневий сад, колекцію нарцисів (більше 330 таксонів), колекцію лілійників, колекції трав'яних та деревних півоній, сад лікарських рослин, родинний сад, колекцію бузку (95 таксонів), колекцію магнолій (75 таксонів), колекцію орхідей (більше 2200 таксонів), колекцію кленів, сад місцевих рослин, сад багаторічних рослин, сад каменів, сад троянд Пеггі Рокфеллер (більше 700 таксонів).
У центрі саду 20 га лісу, це найбільші існуючі залишки оригінального лісу, який існував тут до прибуття європейських поселенців у 17-му сторіччі. Сам ліс розташований по обидва боки річки Бронкс, єдиної річки з прісною водою в Нью-Йорку, і ця ділянка річки включає в себе прибережний каньйон і пороги. У лісі росте бук великолистковий, дуб, вишня, береза, ясень американський, деяким з дерев більше, ніж 200 років.
Ботанічний сад також має найбільшу в США ботанічну бібліотеку (550 тисяч томів) і гербарій, де зберігається більше семи мільйонів рослин.
Директор ботанічного салу — Грегорі Лонг.

## Галерея
- Річка Бронкс у ботанічному саду
- Водоспад на річці Бронкс
- Pinus densiflora
- Browallia americana alba
- Cuphea caecilae
- Жоржина «Marie Schnugg»
- Лілія «Black beauty»

wikiname: ukwiki

title: Нью-Йоркський ботанічний сад

in_language: uk

wikitext:
{{Заповідна зона
  | назва               = Нью-Йоркський ботанічний сад
  | зображення = Ny-botanical-haupt-conservatory.JPG
  | зображення_підпис = Оранжерея Еніда А.Гаупта
  | ширина_зображення = 280
  | map =
  | підпис =
  | ширина_мапи =
  | локатор_x =
  | локатор_y =
  | nomap=1
  | розташування = [[Бронкс]], [[Нью-Йорк]], [[Сполучені Штати Америки|США]]
  | найближче_місто =
  | lat_degrees = 40
  | lat_minutes = 51
  | lat_seconds = 49
  | lat_direction = N
  | long_degrees = 73
  | long_minutes = 52
  | long_seconds = 42
  | long_direction = W
  | площа = 101 га (250 акрів)
  | заснований = [[1891]] рік
  | число_відвідувачів = 965 тисяч
  | рік_відвідувачів =
  | керуюча_організація =
}}
[[Файл:Peggy Rockefeller Rose Garden NYBG jeh.jpg|thumb|280px|[[Розарій (квітник)|Сад троянд]] Пеггі Рокфеллер]]
[[Файл:New York Botanical Garden April 2015 010.jpg|thumb|280px|Бібліотека Лу Естера Мерца]]
'''Нью-Йоркський ботанічний сад''' ({{lang-en|New York Botanical Garden (NYBG)}}) — [[ботанічний сад]] у [[Нью-Йорк]]у ([[Сполучені Штати Америки|США]]).
== Графік роботи ==
Січень — лютий:  9:00 — 17:00 (з вівторка по неділю).

Березень — грудень:  9:00 — 18:00 (з вівторка по неділю).

Сад закритий на [[Різдво]] і [[День подяки]], а також по понеділках (за винятком 19 січня, 16 лютого, 6 квітня, 25 травня, 7 і 14 вересня, 12 жовтня, 14, 21 і 28 грудня.

== Історія ==
У кінці XIX століття члени Ботанічного товариства Торрі [[Натаніель Лорд Бріттон|Натаніель Бріттон]] і його дружина [[Елізабет Гертруда Бріттон|Елізабет Гертруда]] провели кампанію за створення в США крупного ботанічного саду. 28 квітня 1891 за рішенням легіслатури штату [[Нью-Йорк (штат)|Нью-Йорк]] такий ботанічний сад був створений в північній частині Бронкського парку. На цій території колись розташовувався маєток тютюнових магнатів Лоріллардів. У число піклувальників ботанічного саду входили Корнеліус Вандербільт, [[Ендрю Карнегі]] і [[Джон Пірпонт Морган]]. Першим його директором у 1896 році став Натаніель Бріттон. У 1899 році заснована ботанічна бібліотека. У 1902 році збудована оранжерея. У 1916 році був відкритий сад троянд. З 1967 року ботанічній сад має статус [[Національний історичний пам'ятник|Національного історичного пам'ятника]].

== Опис ботанічного саду ==
Ботанічний сад розташований в окрузі [[Бронкс]] Нью-Йорка. На площі 101 га (250 акрів) росте більше одного мільйона [[рослина|рослин]]. Щороку більше 965 тисяч відвідувачів приходить до ботанічного саду насолодитися чудовою різноманітністю тропічної і пустельної [[флора|флори]], а також флори помірного клімату.

Сад також є великим [[освітній заклад|освітнім закладом]]. Більше 300 тисяч школярів, вчителів і мешканців Бронксу щороку дізнаються більше про [[ботаніка|ботанічну науку]], [[екологія|екологію]] та [[здорове харчування]] завдяки навчальним програмам ботанічного саду.

Ботанічний сад веде одну з найбільших у світі науково-дослідних програм збереження рослин. У програмі задіяно майже 200 співробітників, з яких 80 мають [[вчений ступінь]].

Сад містить 50 різних садів і колекцій рослин, в тому числі: [[дендрарій]], сад [[азалія|азалій]], [[вишня|вишневий]] сад, сад дитячих пригод, дендрарій [[Хвойні|хвойних рослин]], [[оранжерея|оранжереї]], центр садівництва, [[яблуня|яблуневий]] сад, колекцію [[нарцис (рослина)|нарцисів]] (більше 330 таксонів), колекцію [[лілійник]]ів, колекції трав'яних та деревних [[півонія|півоній]], сад [[лікарські рослини|лікарських рослин]], родинний сад, колекцію [[бузок|бузку]] (95 таксонів), колекцію [[магнолія|магнолій]] (75 таксонів), колекцію [[орхідея|орхідей]] (більше 2200 таксонів), колекцію [[клен]]ів, сад місцевих рослин, сад багаторічних рослин, сад каменів, [[розарій (квітник)|сад троянд]] Пеггі Рокфеллер (більше 700 таксонів).

У центрі саду 20 га лісу, це найбільші існуючі залишки оригінального лісу, який існував тут до прибуття європейських поселенців у 17-му сторіччі. Сам ліс розташований по обидва боки річки Бронкс, єдиної річки з прісною водою в Нью-Йорку, і ця ділянка річки включає в себе прибережний [[каньйон]] і [[річковий поріг|пороги]]. У лісі росте [[бук великолистковий]], [[дуб]], [[вишня]], [[береза]], ясень американський, деяким з дерев більше, ніж 200 років.

Ботанічний сад також має найбільшу в США ботанічну бібліотеку (550 тисяч томів) і [[гербарій]], де зберігається більше семи мільйонів рослин.

Директор ботанічного салу — Грегорі Лонг.

== Галерея ==
<gallery mode="packed" heights="130px">
Bronx River northern NYBG jeh.jpg|Річка Бронкс у ботанічному саду
New York Botanical Garden April 2015 015.jpg|Водоспад на річці Бронкс
Tanyosho pines NYBG jeh.jpg|''[[Pinus densiflora]]''
Browallia americana alba.jpg|''[[Browallia americana alba]]''
Cuphea caecilae.jpg|''[[Cuphea caecilae]]''
Dahlia 'Marie Schnugg'.jpg|[[Жоржина]] «Marie Schnugg»
Lilium Oriental hybrid lily 'Black beauty'.jpg|[[Лілія]] «Black beauty»
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* [http://www.nybg.org/ Офіційний сайт ботанічного саду]
* [http://www.bgci.org/garden.php?id=201&ftrCountry=US&ftrKeyword=&ftrBGCImem=&ftrIAReg= BGCI — New York Botanical Garden]

[[Категорія:Ботанічні сади США]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1891]]
[[Категорія:Культура Нью-Йорка]]
[[Категорія:Бронкс]]

title: Нью-Йоркський ботанічний сад

Країна: США

Розташування: Бронкс, Нью-Йорк, США

Засновник: Натаніель Лорд Бріттон

Число відвідувачів: 965 тисяч на рік

Статус: об'єкт Національного реєстру історичних місць СШАd і Національна історична пам'ятка


text:
# Аластер Стаут
Аластер Стаут (англ. Alastair Stout) — британський актор. Зіграє роль Рональда Візлі в серіалі «Гаррі Поттер» від HBO.

## Біографія та кар'єра
Кар'єру на телебаченні почав зі знімань у рекламах, зокрема картоплі «Джерсі Роял».
27 травня 2025 року HBO оголосила трьох головних героїв телесеріалу про «Гаррі Поттера» — ними стали Аластер Стаут (Рон Візлі), Арабелла Стентон (Герміона Грейнджер) і Домінік Маклафлін (Гаррі Поттер). Тріо відібрали з понад 30 000 акторів, які проходили прослуховування на кастингу.

## Фільмографія
| Рік  |   | Українська назва | Оригінальна назва | Роль          |
| ---- | - | ---------------- | ----------------- | ------------- |
| 2027 | с | «Гаррі Поттер»   | Harry Potter      | Рональд Візлі |

title: Аластер Стаут

wikitext:
{{Редагую}}
{{Актор}}

'''Аластер Стаут''' ({{Lang-en|Alastair Stout}}) — британський актор. Зіграє роль [[Рональд Візлі|Рональда Візлі]] в серіалі «[[Гаррі Поттер (серіал)|Гаррі Поттер]]» від [[HBO]].

== Біографія та кар'єра ==
Кар'єру на телебаченні почав зі знімань у [[Реклама|рекламах]], зокрема картоплі {{Link-interwiki|Джерсі Роял|Q=Q3177530|text=«Джерсі Роял»}}<ref name="radiotimesconfirms" /><ref>{{Cite journal |date=2025-05-27 |title=New Harry Potter series finds its three young stars |url=https://www.rte.ie/entertainment/2025/0527/1515252-new-harry-potter-series-finds-its-three-young-stars/ |language=en}}</ref>.

27 травня 2025 року [[HBO]] оголосила трьох головних героїв телесеріалу про [[Гаррі Поттер (серіал)|«Гаррі Поттера»]] — ними стали Аластер Стаут ([[Рональд Візлі|Рон Візлі]]), [[Арабелла Стентон]] ([[Герміона Ґрейнджер|Герміона Грейнджер]]) і [[Домінік Маклафлін]] ([[Гаррі Поттер|Гаррі]] [[Гаррі Поттер|Поттер]])<ref name="radiotimesconfirms">{{Cite web |url=https://www.radiotimes.com/tv/fantasy/harry-potter-series-harry-ron-hermione-newsupdate/ |title=Harry Potter TV series officially confirms new Harry, Ron and Hermione {{!}} Radio Times |last=Cormack |first=Morgan |website=www.radiotimes.com |language=en-GB |access-date=2025-08-19}}</ref>. Тріо відібрали з понад 30 000 акторів, які проходили прослуховування на кастингу<ref>{{Cite web |url=https://variety.com/2025/tv/global/harry-potter-dominic-mclaughlin-wearing-costume-surreal-dream-role-1236492568/ |title=‘Harry Potter’ Series Star Dominic McLaughlin Says Putting on Costume for the First Time Was ‘Surreal’: ‘It Was the Dream Role, of Course’ |last=Shafer |first=Ellise |date=2025-08-19 |website=Variety |language=en-US |access-date=2025-08-19}}</ref>.

== Фільмографія ==
{{УФільміВерх}}
{{УСеріалі|2027||«[[Гаррі Поттер (серіал)|Гаррі Поттер]]»|Harry Potter|Рональд Візлі</small>}}
{{УФільміНиз}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Британські телеактори]]
[[Категорія:Діти-актори]]

title: Аластер Стаут

Громадянство: Велика Британія

Діяльність: телеактор


text:
# Колере
Колере (італ. Colere) — муніципалітет в Італії, у регіоні Ломбардія,  провінція Бергамо.
Колере розташоване на відстані близько 500 км на північний захід від Рима, 90 км на північний схід від Мілана, 45 км на північний схід від Бергамо.
Населення — 1144 особи (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 24 серпня. Покровитель — святий Варфоломій Apostolo.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 19 іноземців з 8 країн, серед них 2 громадяни країн Євросоюзу.

## Сусідні муніципалітети
- Анголо-Терме
- Аццоне
- Кастьоне-делла-Презолана
- Роветта
- Вільміноре-ді-Скальве

title: Колере

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Колере
 | місцева_назва = Colere
 | герб          = <!-- Colere-Stemma.png -->
 | регіон        = LOM <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = BG <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 45
 | latm   = 58
 | lats   = 24
 | longd  = 10
 | longm  = 4
 | longs  = 50
 | висота = 1.013
 | населення     = 1107
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 18
 | густота       = 59,4
 | поштові_індекси  = 24020
 | телефонний_код = 0346
 | код_ISTAT     = 016078
 | покровитель   = San Bartolomeo Apostolo
 | мер           = Gabriele Bettineschi
 | обраний       = 22-9-2020
 | www           = http://www.comune.colere.bg.it/
}}

'''Колере''' ({{lang-it|Colere}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Ломбардія]],  [[Бергамо (провінція)|провінція Бергамо]].

Колере розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 500 км на північний захід від [[Рим|Рима]], 90 км на північний схід від [[Мілан|Мілана]], 45 км на північний схід від [[Бергамо]].

[[Файл:Colere_panorama_02.JPG|thumb|300px|none|]]

Населення — {{formatnum:1144}} {{МНОЖИНА:1144|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 24 серпня. Покровитель — [[Варфоломій (апостол)|святий Варфоломій]] Apostolo.

== Демографія ==
{{Демографія/Colere}}
{{Іноземці в Італії | назва=Колере | дата=1 січня 2023 року
 | всього=19 | країн=8 | Укр=0 | ЄС=2 | таблиця= | країна1=[[Гондурас|Гондурасу]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Анголо-Терме]]
* [[Аццоне]]
* [[Кастьоне-делла-Презолана]]
* [[Роветта]]
* [[Вільміноре-ді-Скальве]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Бергамо]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Бергамо}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Бергамо]]

title: Колере · Colere

Країна: Італія

Регіон: Ломбардія

Провінція: Берґамо

Площа: 18 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Gabriele Bettineschi (22-9-2020)


text:
# Вигнання бісів з сліпого і німого чоловіка
Вигнання бісів з сліпого і німого чоловіка — євангельська подія, одно з чудес Ісуса Христа описана у синоптичних Євангеліях: Мт. 12:22-32, Лк. 11:14-23, Мк. 3:20-30.

## Подія
Після навчання про молитву євангелист Лука розповідає про оздоровлення Ісусом при перебуванні у Юдеї біснуватого німого. Ту саму подію описано і у євангелиста Матея, але той ще додає, що біснуватий був і сліпим. Розмову з фарисеями, що виникла при цьому подає Євангелист Марко.
Ісус прилюдно зцілює біснуватого німого і сліпого, що його привели до нього. При тім були присутні деякі книжники з Єрусалиму і фарисеї, що не заперечували чуда, але пояснювали його, кажучи, що Ісус приказував демонам тому, що він порозумівся із князем бісів — Вельзевулом і в його імені діяв. Ім'я того князя у давнині було «Баал-Зебуб» — «Баал (господь) мух» і позначало філістейського божка у Аккароні (2. Цар. 1:2), а пізніше означало предмет загального ідолопоклонства, і тоді вводячи невелику зміну, перемінилось на «Баал зебул» — «Баал (господь) гною», із зневажливим натяком на ідолів та їхнє почитання. На таку зневагу книжників і фарисеїв Ісус відповів у спосіб не дуже їм приємний, взиваючи до їх спокійного міркування. Покликаючись на науку про ангелів тодішнього юдаїзму:
Залишиться у вічній пітьмі той, хто не хоче відкрити очі душі на світло Духа; й не вистачає відкрити їх на одну мить, але треба тримати їх відкритими завжди, бо сатана, прогнаний раз, повертається щоби увійти знову у свою давню посілість.

wikitext:
[[Файл:Brooklyn Museum - The Blind and Mute Man Possessed by Devils (Le démoniaque aveugle et muet) - James Tissot.jpg|міні|Вигнання бісів з сліпого і німого чоловіка. [[Джеймс Тіссо]].]]
'''Вигнання бісів з сліпого і німого чоловіка''' — [[Євангеліє|євангельська]] подія, одно з [[Чудеса Христові|чудес Ісуса Христа]] описана у [[Синоптичні Євангелія|синоптичних Євангеліях]]: Мт. 12:22-32, Лк. 11:14-23, Мк. 3:20-30.

== Подія ==
Після [[Отче наш|навчання про молитву]] [[Євангеліст Лука|євангелист Лука]] розповідає про оздоровлення Ісусом при перебуванні у [[Юдея|Юдеї]] біснуватого німого. Ту саму подію описано і у [[Євангеліст Матей|євангелиста Матея]], але той ще додає, що біснуватий був і сліпим. Розмову з фарисеями, що виникла при цьому подає [[Євангеліст Марко|Євангелист Марко]].

 14 Ісус виганяв біса, що німий був. І як біс вийшов, німий заговорив, і дивувались люди. 15 Та деякі з них говорили: «Він Велзевулом, князем бісівським, виганяє бісів.» 16 Інші ж, щоб його випробувати, домагалися від нього знаку з неба. 17 А він, знаючи думки їх, сказав їм: "Кожне царство, розділене проти себе самого, запустіє, і дім на дім упаде. 18 Коли, отже, і Сатана проти себе самого розділився, — як устоїться його царство? Бож кажете, що Велзевулом виганяю бісів. 19 Коли ж Велзевулом виганяю бісів, ким виганяють ваші сини? Ось чому вони будуть вашими суддями. 20 Коли ж я Божим перстом виганяю бісів, то, значить, прийшло до вас Боже Царство. 21 Коли хтось сильний та озброєний пильнує свого двору, його майно в безпеці. 22 Коли ж надійде хтось сильніший від нього й його подолає, то забере у нього всю його зброю, на яку він покладався, і роздасть його здобич. 23 Хто не зо мною, той проти мене; і хто зо мною не збирає, той розсипає (Лк. 11:14-23).

Ісус прилюдно зцілює біснуватого німого і сліпого, що його привели до нього. При тім були присутні деякі [[книжники]] з Єрусалиму і [[фарисеї]], що не заперечували чуда, але пояснювали його, кажучи, що Ісус приказував демонам тому, що він порозумівся із князем бісів — [[Вельзевул]]ом і в його імені діяв. Ім'я того князя у давнині було «Баал-Зебуб» — «Баал (господь) мух» і позначало [[Філістимляни|філістейського]] божка у [[Екрон (Ханаан)|Аккароні]] (2. Цар. 1:2), а пізніше означало предмет загального ідолопоклонства, і тоді вводячи невелику зміну, перемінилось на «Баал зебул» — «Баал (господь) гною», із зневажливим натяком на ідолів та їхнє почитання. На таку зневагу книжників і фарисеїв Ісус відповів у спосіб не дуже їм приємний, взиваючи до їх спокійного міркування. Покликаючись на науку про ангелів тодішнього юдаїзму:

 25 Знаючи думки їхні, Ісус сказав їм: "Кожне царство, розділене в собі, запустіє, і кожне місто чи дім, розділені в собі самому, не встояться. 26 І коли сатана сатану виганяє, то він розділений у собі самому; як же тоді вдержиться його царство? 27 І коли я Велзевулом виганяю бісів, то сини ваші ким виганяють? Тому то вони будуть вашими суддями. 28 Коли ж я Духом Божим виганяю бісів, то прибуло до вас Царство Боже. 29. Або як може хтось увійти в дім сильного й пограбувати його майно, якщо він перше не зв'яже сильного й аж тоді дім його розграбує? 30 Хто не зо мною, той проти мене, і. хто зо мною не збирає, той розкидає. 31 Тому кажу вам: Усякий гріх, усяка хула проститься людям; але хула на Духа не проститься. 32 І коли хтось каже слово проти Сина Чоловічого, йому проститься. Коли ж хтось скаже проти Святого Духа, йому не проститься ні в цьому світі, ні на тому. (Мт. 12:25-32).

Залишиться у вічній пітьмі той, хто не хоче відкрити очі душі на світло Духа; й не вистачає відкрити їх на одну мить, але треба тримати їх відкритими завжди, бо сатана, прогнаний раз, повертається щоби увійти знову у свою давню посілість.

== Посилання ==
* https://bibliya.in.ua/index.php/site/index {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210513145653/https://bibliya.in.ua/index.php/site/index |date=13 травня 2021 }}

== Джерела ==
* Святе Письмо Старого та Нового Завіту. Видавництво [[Василіяни|отців Василіан]] «Місіонер», 2005.
* [[Джузеппе Ріцціотті]]. ''Життя Ісуса Христа''. Видання [[Український католицький університет|Українського католицького університету]] ім. св. Климента Папи. Том XLIX-L. Рим. 1979. ст. 465—466.

{{Чудеса Христові}}

[[Категорія:Євангеліє від Матвія]]
[[Категорія:Євангеліє від Марка]]
[[Категорія:Євангеліє від Луки]]
[[Категорія:Чудеса Ісуса Христа]]


text:
# Вітюк Ігор Іванович
І́гор Іва́нович Вітю́к (нар. 29 січня 1988, м. Дунаївці, Хмельницька обл. УРСР) — український волейболіст, догравальник. Виступає за «Покуття» (Снятин). Майстер спорту.

## Життєпис
Волейболом займається з 8 років. Перший тренер — Ігор Бєлаєв.
Виступав за «Азовсталь» («Маркохім», Маріуполь), «Будівельник-Динамо-Буковина» (Чернівці), «Імпексагро Спорт Черкаси», СК «Фаворит» Лубни, «Еффектор» (Кельці), СК «Епіцентр-Подоляни» (Городок).
Перед початком сезону 2018—2019 перейшов до складу угорського клубу «Пензудьор» (Penzügyör). У сезоні 2021—2022 грає у складі ВК «Покуття» зі Снятина.
Був гравцем молодіжної збірної України. Майстер спорту України.

### Досягнення
- володар Кубка України,
- дворазовий срібний призер суперліги Украіни,
- дворазовий бронзовий призер Суперліги України,
- чемпіон України у вищій лізі.

title: Вітюк Ігор Іванович

wikitext:
{{Однофамільці|Вітюк}}
{{Спортсмен
| ім'я = Ігор Вітюк
| повне_ім'я = Ігор Іванович Вітюк
| зображення =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = українець
| місце_проживання =
| дата_народження = 29.1.1988
| місце_народження = [[Дунаївці]], [[Хмельницька область|Хмельницька обл.]] [[УРСР]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 195 см
| вага = 92 кг
| вебсторінка  =
| країна =
| вид_спорту = [[волейбол]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб = СК «[[Епіцентр-Подоляни]]»
| команда =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі =
| show-medals = yes
}}
'''І́гор'''<ref>Іноді помилково його називали ''Андрієм''; див.: [https://pogliad.ua/news/chernivtsi/budivelniki-peregrali-aeroport-295592 «Будівельники» переграли «Аеропорт»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211114094206/https://pogliad.ua/news/chernivtsi/budivelniki-peregrali-aeroport-295592 |date=14 листопада 2021 }}.</ref> '''Іва́нович Вітю́к''' ({{нар}} [[29 січня]] [[1988]], м. [[Дунаївці]], [[Хмельницька область|Хмельницька обл.]] [[УРСР]]) — український [[волейболіст]], [[догравальник]]. Виступає за «[[Покуття (Снятин)|Покуття]]» ([[Снятин]]). [[Майстер спорту]].

== Життєпис ==
Волейболом займається з 8 років. Перший тренер — Ігор Бєлаєв.

Виступав за «Азовсталь» («[[Маркохім (Маріуполь)|Маркохім]]», [[Маріуполь]]), «[[Будівельник-Динамо-Буковина]]» ([[Чернівці]]), «[[Імпексагро Спорт Черкаси]]», СК «[[Фаворит (Лубни)|Фаворит]]» [[Лубни]], «[[Еффектор]]» ([[Кельці]]), СК «[[Епіцентр-Подоляни]]» ([[Городок (Хмельницька область)|Городок]]).

Перед початком сезону 2018—2019 перейшов до складу [[Угорщина|угорського]] клубу «[[Пензудьор]]» (Penzügyör)<ref>[https://ua.tribuna.com/volleyball/1069346959.html Таблиця переходів українських волейболістів до іноземних чемпіонатів. Сезон 2018/19] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211102102241/https://ua.tribuna.com/volleyball/1069346959.html |date=2 листопада 2021 }}. {{ref-ru}}</ref>. У сезоні 2021—2022 грає у складі [[Покуття (Снятин)|ВК «Покуття»]] зі [[Снятин]]а<ref>[https://uvf-web.dataproject.com/PlayerDetails.aspx?TeamID=168&PlayerID=3165&ID=18 13 Вітюк Ігор] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211031134418/https://uvf-web.dataproject.com/PlayerDetails.aspx?TeamID=168&PlayerID=3165&ID=18 |date=31 жовтня 2021 }}.</ref>.

Був гравцем молодіжної збірної України. [[Майстер спорту України]].

=== Досягнення ===
* володар [[Кубок України з волейболу серед чоловічих команд|Кубка України]],
* дворазовий срібний призер суперліги Украіни,
* дворазовий бронзовий призер Суперліги України,
* чемпіон України у вищій лізі.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Стаття| прізвище = Коржевський| ім'я = Василь| посилання_на_автора = | співавтори = | рік = 2009| місяць = | назва = Знайомтесь: «Будівельник-Буковина» – 2009| журнал = Час| том = | місце = | видавництво = | випуск = | сторінки = | doi = | id = | url = http://www.chas.cv.ua/3_09/11.html#| формат = | дата_отримання = | цитати = | accessdate = 25 липня 2010| archivedate = 15 грудня 2014| archiveurl = https://web.archive.org/web/20141215235611/http://www.chas.cv.ua/3_09/11.html}}
* [http://fvu.in.ua/news/41-2/551-2020-08-28-10-14-10 Юрій МЕЛЬНИЧУК: "Ставимо перед собою амбітні завдання] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210907091429/http://fvu.in.ua/news/41-2/551-2020-08-28-10-14-10 |date=7 вересня 2021 }}.
* [https://suspilne.media/87069-epicentr-podolani-iz-rozgromom-viletiv-iz-cvertfinalu-kubka-vikliku/ «Епіцентр-Подоляни» із розгромом вилетів із чвертьфіналу Кубка Виклику] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210907084551/https://suspilne.media/87069-epicentr-podolani-iz-rozgromom-viletiv-iz-cvertfinalu-kubka-vikliku/ |date=7 вересня 2021 }}. — 2020. — 10 грудня.

== Посилання ==
* [https://uvf-web.dataproject.com/PlayerDetails.aspx?TeamID=221&PlayerID=3165&ID=27 13 Вітюк Ігор] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210909091537/https://uvf-web.dataproject.com/PlayerDetails.aspx?TeamID=221&PlayerID=3165&ID=27 |date=9 вересня 2021 }}.
{{ukr-sport-bio-stub}}
{{Volleyball-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Дунаївців]]
[[Категорія:Українські волейболісти]]
[[Категорія:Волейболісти «Будівельник-Динамо-Буковини»]]
[[Категорія:Волейболісти «Імпексагро Спорт Черкаси»]]
[[Категорія:Волейболісти «Новатора»]]
[[Категорія:Волейболісти «Епіцентру-Подолян»]]
[[Категорія:Волейболісти «Еффектора»]]
[[Категорія:Волейболісти «Фаворита»]]
[[Категорія:Волейболісти «Маркохіму»]]
[[Категорія:Волейболісти угорських клубів]]
[[Категорія:Догравальники]]

title: Загальна інформація

Національність: українець

Громадянство: Україна

Народження: 29 січня 1988 (37 років) · Дунаївці, Хмельницька обл. УРСР

Вага: 92 кг

title: Спорт

Вид спорту: волейбол

Клуб: СК «Епіцентр-Подоляни»


text:
# Автопортрет у білому кожусі
«Автопортрет у білому кожусі» — автопортрет українського художника і педагога Федіра Кричевського. Відомості про час створення портрета суперечливі: з 1926 по 1932 рр. Зберігається в Національному художньому музеї України.

## Опис
Перед нами імпозантний, сильний, величний і впевнений в собі чоловік, він стоїть, розставивши ноги, «як супермен часів Відродження» (мистецтвознавець Дмитро Горбачов).«Маскулінний легень у білому кожусі». Могутня постать вольового й рішучого чоловіка з руками, упертими в боки, який ніби готовий до бою, займає все полотно. Чітко та ясно висловлена українська народна основа портрета. Науковці вважають, що у композиції автопортрета та манері зображення одягу портрета вальника відчувається вплив ренесансних традицій, зокрема «сарматського» портрета польської шляхти XVI-XVII ст.

title: Автопортрет у білому кожусі

wikitext:
{{Картина
|вирівнювання     = <!--звичаєво right-->
|файл             = Федір Кричевський - Автопортрет у білому кожусі.jpg|
|розмір           = 300пкс
|розміри          = 213 х 133,5 см
|назва            = Автопортрет у білому кожусі
|оригінал         =
|автор            = [[Кричевський Федір Григорович|Федір Кричевський]]
|рік              = 1926-1932
|матеріал         = полотно, олія
|техніка          =
|місцезнаходження = [[Україна]], [[Київ]]
|музей            = [[Національний художній музей України]]
}}

'''«Автопортрет у білому кожусі»''' — [[автопортрет]] українського художника і педагога [[Кричевський Федір Григорович|Федіра Кричевського]]. Відомості про час створення портрета суперечливі: з 1926 по 1932 рр. Зберігається в [[Національний художній музей України|Національному художньому музеї України]].

== Опис ==
Перед нами імпозантний, сильний, величний і впевнений в собі чоловік, він стоїть, розставивши ноги, «як супермен часів Відродження» (мистецтвознавець Дмитро Горбачов)<ref>{{Cite web|url=https://kyivdaily.com.ua/fedir-krichevskiy/|title=Федір Кричевський|accessdate=17 травня 2022|archive-date=13 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210513003906/https://kyivdaily.com.ua/fedir-krichevskiy/}}</ref>.«Маскулінний легень у білому кожусі»<ref>{{Cite web|url=https://inkyiv.com.ua/2021/01/fedir-krichevskiy-mayster-u-chasi/|title=Федір Кричевський: Майстер у часі|last=Полякова|first=Марина}}</ref>. Могутня постать вольового й рішучого чоловіка з руками, упертими в боки, який ніби готовий до бою, займає все полотно. Чітко та ясно висловлена українська народна основа портрета. Науковці вважають, що у композиції автопортрета та манері зображення одягу портрета вальника відчувається вплив ренесансних традицій, зокрема [[Сарматський портрет|«сарматського» портрета]] [[Польська шляхта|польської шляхти XVI-XVII ст]].<ref>{{Cite web|url=https://uahistory.co/book/100-great-figures-of-ukrainian-culture/32.php|title=100 Великих діячів культури України ХУДОЖНИКИ КРИЧЕВСЬКИЙ ФЕДІР ГРИГОРОВИЧ (1879-1847 рр.)}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Картини Національного художнього музею України]]
[[Категорія:Автопортрети]]

Автор: Федір Кричевський

Матеріал: полотно, олія

Місцезнаходження: Національний художній музей України (Україна, Київ)


text:
# Оток (Паєнчанський повіт)
Оток (пол. Otok) — село в Польщі, у гміні Келчиґлув Паєнчанського повіту Лодзинського воєводства.
У 1975-1998 роках село належало до Серадзького воєводства.

title: Оток (Паєнчанський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Оток
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Otok}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Лодзинське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Паєнчанський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Келчиґлув (гміна){{!}}Келчиґлув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 43
|поштовий індекс        = 98-358
|автомобільний код      = EPJ
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0704267
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Оток (значення)}}

'''Оток''' ({{lang-pl|Otok}}) — село в Польщі, у [[Келчиґлув (гміна)|гміні Келчиґлув]] [[Паєнчанський повіт|Паєнчанського повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Серадзьке воєводство (1975—1998)|Серадзького воєводства]].

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Келчиґлув}}

{{Lodz-geo-stub}}

[[Категорія:Села Паєнчанського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Паєнчанський повіт

Гміна: Келчиґлув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: EPJ

OSM: ↑2911923 ·R (Ґміна Келчиґлув)


text:
# Косилово (Калузька область)
Косилово (рос. Косилово) — присілок в Малоярославецькому районі Калузької області Російської Федерації.
Населення становить 13 осіб. Входить до складу муніципального утворення Присілок Рябцево.

## Історія
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Присілок Рябцево.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 24   | ↘13  |

title: Косилово (Калузька область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Косилово
|назва ін.       = Косилово
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Калузька область]]
|район           = [[Малоярославецький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Присілок Рябцево]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 13
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Калузька область
}}
'''Косилово''' ({{lang-ru|Косилово}}) — [[присілок]] в [[Малоярославецький район|Малоярославецькому районі]] [[Калузька область|Калузької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 13 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Присілок Рябцево]].

== Історія ==

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Присілок Рябцево<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/972212510 |title=Закон Калужской области от 28 декабря 2004 года № 7-ОЗ «Об установлении границ муниципальных образований, расположенных на территории административно-территориальных единиц «Бабынинский район», «Боровский район», «Дзержинский район», «Жиздринский район», «Жуковский район», «Износковский район», «Козельский район», «Малоярославецкий район», «Мосальский район», «Ферзиковский район», «Хвастовичский район», «Город Калуга», «Город Обнинск», и наделении их статусом городского поселения, сельского поселения, городского округа, муниципального района» |access-date=2018-09-19 |archive-date=2018-09-13 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180913185717/http://docs.cntd.ru/document/972212510 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Косилово (Калужская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Малоярославецький район}}
{{Географія Калуга-доробити}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Малоярославецького району]]

title: присілок Косилово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Калузька область

Муніципальний район: Малоярославецький район

Поселення: Присілок Рябцево

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Косилово · Косилово