text:
# ONUKA
ONUKA — український електро-фольк музичний гурт. Особливістю гурту є використання національних народних мотивів та інструментів в електронній музиці.

## Історія
Робота над проєктом ONUKA почалася влітку 2013 року. Співавторами проєкту стали Наталія Жижченко — колишня солістка гуртів «Tomato Jaws» та «KOOQLA», і Євген Філатов — лідер гурту «The Maneken».
Перший сингл гурту — пісню «Look» було представлено у жовтні 2013 року, Наприкінці грудня 2013 року вийшов кліп на цю композицію, режисером якого став Євген Філатов.
Сценічний дебют гурту відбувся 13 червня 2014 року, коли півгодинну програму проєкту презентовано на концерті гурту «The Maneken» у київському клубі Sentrum.

### Альбоми LOOK та ONUKA(2014—2015)
15 травня 2014 року представлено мініальбом «Look». До нього увійшли чотири оригінальні пісні та один мікс на пісню Look. Одразу ж після виходу мініальбом посів перше місце в чарті українського розділу iTunes.
Дебютний альбом гурту під назвою «ONUKA» вийшов 15 жовтня 2014 року. Платівка містила 10 треків (8 англійською, 2 українською), чотири з яких увійшли в попередній мініальбом «Look» — When I Met You, Misto, Time i Look. Альбом, що є у вільному доступі в мережі, посів перше місце в інтернет-магазині iTunes, випередивши гурт Океан Ельзи. Диск наповнений традиційними українськими звуковими мотивами, які виконуються на сопілці, бандурі та трембіті. Все це гармонійно поєднано з електронним аранжуванням. 17 жовтня 2014 року ONUKA презентувала свій альбом на концерті в київському закладі «Sentrum».
Одразу після цього на американському лейблі Most Addictive Records випущено сингл «Zavtra» з однойменною україномовною піснею. У грудні, за рейтингом «Cultprostir», дебютний альбом гурту був визнаний найкращим альбомом року, а сам гурт став дебютом року.
У травні 2015 року гурт ONUKA переміг у відборі серед українських гуртів для участі у фестивалі Sziget, де виступив 11 серпня на сцені British Knights Europe Stage.

### Альбом VIDLIK (2015—2016)
Другий мініальбом, «Vidlik», вийшов 8 лютого 2016 року. Головним стимулом до написання EP стала аварія на ЧАЕС, а його концертна презентація відбулася у квітні 2016 року — до 30-ї річниці катастрофи. Платівка містить чотири пісні: дві українською та дві англійською. В роботі над мініальбомом взяв участь рівненський симфонічний оркестр Brevis.
Перший трек «Svitanok» написано на вірш київського стріт-арт-художника Єжи Коноп'є. Другий трек «Vidlik» поєднує «вокал» вебсервісу Google Translate з народним басовим інструментом бугаєм. Третій трек «Other» було записано ще в березні 2015 року. У ньому партію на цимбалах виконує заслужений артист України Андрій Войчук. Останній трек «1986» присвячено трагічній події 26 квітня 1986 року — у ньому Ната вперше виконує невеличкий уривок на терменвоксі, а також звучить реальний запис переговорів диспетчерів ЧАЕС у день катастрофи.
Одразу ж після виходу мініальбому стало відомо, що музику із нього буде використано в документальному фільмі телеканалу «1+1» про аварію на ЧАЕС.

### Альбом MOZAЇKA (2017—2020)
13 травня 2017 року гурт виступив як запрошений артист у фіналі пісенного конкурсу Євробачення 2017, що відбувся у Києві. У виступі взяв участь Національний академічний оркестр народних інструментів України (НАОНІ).
7 липня 2017 року вийшов перший сингл «Vsesvit» з нового альбому гурту під назвою Mozaïka. У записі взяв участь продюсер Ерік Муке, засновник гурту Deep Forest. 7 листопада вийшов другий сингл під назвою «Guns Don't Shoot».
22 березня 2018 року гурт представив свій другий повноформатний альбом «Mozaïka». Новий альбом ONUKA продовжує і розвиває ідеї двох попередніх релізів проєкту — дебютного однойменного альбому і 4-трекового VIDLIK. За словами Нати Жижченко, MOZAЇKA — це історія про низку дивних збігів, обставин і символів.

### Альбом KOLIR (2021-дотепер)
З 7 січня по 4 лютого 2021 року, за сприяння Посольства України в КНР, гурт представляв Україну на 21-й щорічному Міжнародному фестивалі «Meet in Beijing». Він є одним з наймасштабніших мистецьких заходів, що традиційно проходить у Національному центрі виконавських мистецтв, організаторами якого виступають Міністерство культури та туризму КНР, Державна адміністрація кіно та телебачення КНР, Народний уряд Пекіну та China Arts and Entertainment Group.
Втім у 2021 році іноземні артисти та художні колективи з 24 країн світу змогли взяти участь у фестивалі лише в онлайн форматі. Концерти, вистави, відеокліпи іноземних виконавців демонструвалися на китайських онлайн платформах iQIYI, Tencent Video, Sina Weibo, Xigua Shipin, YOUKU, bilibili з охопленням глядацької аудиторії у понад 300 000 осіб.
18 червня 2021 року вийшов третій альбом проєкту — «KOLIR». На ньому 10 пісень, зокрема вже відомі «XASHI», «ZENIT», «СЕАНС» і «UYAVY» за участі гурту ДахаБраха.
7 грудня 2023 року на виставці The Game Awards 2023 був представлений трейлер нової гри Kemuri в якій було використано пісню «ZENIT» гурту ONUKA.
12 травня 2024 року ONUKA виступили у Празі в рамках благодійного європейського туру альбому ROOМ, частину прибутку з якого обіцяють направити на закупівлю медичного обладнання для військових медиків.

## Назва
Назва проєкту «ONUKA» (тобто «онука») — це данина поваги до видатного українського майстра музичних інструментів Олександра Шльончика, дідуся солістки ансамблю Наталії Жижченко. За словами Нати: «Він зробив мою першу сопілку, навчив грати, сформував у мене розуміння Батьківщини».
Після успіху дебютного альбому Ната розповіла, що під час пошуку інформації про те, чи існують інші гурти, чи торгові марки з подібною назвою, вона знайшла лише залізничну станцію в Японії, що знаходиться поруч із атомною електростанцією. При цьому Японія стала другою країною після України за кількістю прослуховувань дебютного альбому.

## Колектив
Вокалісткою гурту, авторкою текстів та головною авторкою ідей є Наталія Жижченко. На сцені вона, окрім вокалу, грає на сопілці, окарині, свистульці, омнікорді, невеликих перкусійних інструментах, а також керує відтворенням семплів. Головним композитором, саунд-продюсером, аранжувальником та артдиректором проєкту є Євген Філатов. Він також бере участь у живих виступах на радіо.
До основного сценічного складу гурту окрім Наталії Жижченко входять клавішниця та бек-вокалістка Дарина Серт, ударниця Марія Сорокіна, а також бандурист Євген Йовенко. До розширеного складу, який виступає під час великих концертів, входить також тріо духових: два тромбони та валторна. Один із тромбоністів також грає на трембіті.
Художницею-костюмеркою є Леся Патока (Patoka Studio). Перукар — Андрій Крупчинський (ErteQoob).

### Колишні учасники
Раніше до колективу входили ударниця Олена та бандурист Тарас Столяр.

## Дискографія

### Студійні альбоми
- 2014: Onuka
- 2018: Mozaïka
- 2021: Kolir
- 2023: Room

### Мініальбоми
- 2014: Look
- 2016: Vidlik
- 2022: Kolir (Remixes)

### Концертні альбоми
- 2017: Live with NAONI Orchestra (за участю НАОНІ України)
- 2019: Mozaïka (за участю НАОНІ України)

### Сингли
| Рік  | Назва                                                               | Найвища позиція в чарті | Найвища позиція в чарті | Альбом            |
| Рік  | Назва                                                               | УКР                     | ФРА                     | Альбом            |
| ---- | ------------------------------------------------------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------- |
| 2013 | «Look»                                                              | —                       | —                       | Look              |
| 2014 | «Zavtra»                                                            | —                       | —                       | Onuka             |
| 2015 | «City»                                                              | —                       | —                       | Сингл без альбому |
| 2016 | «Svitanok»                                                          | 16                      | —                       | Vidlik            |
| 2016 | «Vidlik»                                                            | —                       | 195                     | Vidlik            |
| 2017 | «Mainland»                                                          | —                       | —                       | Сингл без альбому |
| 2017 | «Vsesvit»                                                           | —                       | —                       | Mozaїka           |
| 2017 | «Guns Don't Shoot»                                                  | —                       | —                       | Mozaїka           |
| 2018 | «Хащі»                                                              | 55                      | —                       | Kolir             |
| 2019 | «Zenit»                                                             | 61                      | —                       | Kolir             |
| 2020 | «Сеанс»                                                             | 22                      | —                       | Kolir             |
| 2021 | «Uyavy» (за участю ДахаБраха)                                       | —                       | —                       | Kolir             |
| 2022 | «Твій день» (за участю alyona alyona, Артем Пивоваров, Юлія Саніна) | —                       | —                       | Сингл без альбому |
| 2023 | «Peremoha»                                                          | —                       | —                       | Room              |

## Музичні відео
Список всіх кліпів гурту ONUKA:

- 2013: LOOK
- 2015: TIME
- 2015: Misto (укр.)(англ.)
- 2016: Vidlik
- 2018: STRUM
- 2019: ZENIT
- 2020: СЕАНС
- 2021: TY
- 2021: GUMA
- 2022: Душа народу
- 2023: PEREMOHA
- 2023: OZERNA
- 2023: ZNAIU

| Рік  | Назва               | Режисер         |
| ---- | ------------------- | --------------- |
| 2013 | Look                | Євген Філатов   |
| 2015 | Time                | Євген Філатов   |
| 2015 | Misto (укр.)(англ.) | Євген Філатов   |
| 2016 | Vidlik              | Ганна Бурячкова |
| 2016 | 19 86               |                 |
| 2018 | Strum               | Алан Бадоєв     |
| 2019 | Zenit               | Євген Філатов   |
| 2020 | Сеанс               | Євген Філатов   |

## Нагороди та відзнаки
2015: музична премія «YUNA-2015» у номінації «Відкриття року».

### Офіційні
- Офіційний сайт [Архівовано 24 червня 2021 у Wayback Machine.]
- ONUKA [Архівовано 4 березня 2015 у Wayback Machine.] на iTunes (англ.)

### ЗМІ
- Музичний тиждень: дебютний альбом українки Onuka [Архівовано 22 жовтня 2014 у Wayback Machine.] // Українська правда — 17 жовтня 2014/Сергій Кейн, comma.com.ua, спеціально для УП.Життя
- Новий LP української співачки з'явився на офіційному Soundcloud. [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] // radio24.ua

title: ONUKA

wikitext:
{{Музичний колектив
| Назва            = ONUKA
| Попередні назви  =
| Ключ             =
| Колір            =
| Лого             =
| Фотографія       = Мария Сорокина, Ната Жижченко, Дарина Серт .jpg
| Опис_фотографії  = Учасниці гурту «ONUKA», 2015
| Ширина_фотографії =
| Роки             = [[2013 у музиці|2013]] — донині
| Місто            = [[Київ]]
| Країна           = {{UKR}}
| Мова             = {{англійська}}<br/>{{українська}}
| Тематика         =
| Жанр             = {{br list
| [[фолктроніка]]
| [[Електронна музика|електроніка]]
| [[Експериментальна музика]]
| [[чилвейв]]
| [[синті-поп]]
}}
| Лейбл            = [[Enjoy! Records|Enjoy!]] • Vidlik Records
| Склад            = {{br list
| [[Жижченко Наталія Олександрівна|Ната Жижченко]] ''([[Спів|вокал]], [[сопілка]])''
| Дарина Серт ''([[Клавішні музичні інструменти|клавіші]], [[семплер]], [[беквокал]])''
| Марія Сорокіна ''([[Ударні музичні інструменти|ударні]])''
| Євген Йовенко ''([[бандура]], [[Бугай (музичний інструмент)|бугай]], семплер, [[тилинка]])''
| Андрій Войчук ''([[цимбали]], [[дримба]])''
| Сергій Кашин ''([[тромбон]], [[трембіта]])''
| Микола Блошкін ''(тромбон, трембіта)''
| Віталій Баклаженко ''(тромбон)''
| [[Лісун Олександр Олександрович|Олександр Лісун]] ''(тромбон)''
| Тарас Довгопол ''([[валторна]], козацька [[Труба (музичний інструмент)|труба]])''
| Владислав Петренко ''(валторна)''
}}
| Колишні_учасники =
| Інші_проєкти     =
| Сайт             = {{URL|http://www.onuka.ua}}
}}

{{About|музичний гурт|родину|Онук}}
'''ONUKA''' — український [[електро-фольк]] [[Музичний колектив|музичний гурт]]. Особливістю гурту є використання національних народних мотивів та інструментів в електронній музиці<ref>{{Cite web|title=ONUKA презентувала дебютний альбом 'ONUKA'|url=https://liroom.com.ua/news/onuka-onuka/|website=LiRoom|date=2014-10-15|accessdate=2022-01-31|language=uk|archive-date=29 жовтня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141029020004/http://liroom.com.ua/news/onuka-onuka/}} // liroom.com.ua</ref>.

== Історія ==
Робота над проєктом ''ONUKA'' почалася влітку 2013 року. Співавторами проєкту стали [[Жижченко Наталія|Наталія Жижченко]] — колишня солістка гуртів «''[[Tomato Jaws]]''» та «''KOOQLA''», і [[Євген Філатов]] — лідер гурту «''[[The Maneken]]''».

Перший сингл гурту — пісню «Look» було представлено у жовтні 2013 року<ref name="vogue">{{Cite web|title=Ексклюзив: прем'єра музичного проекту ONUKA|url=https://vogue.ua/article/culture/ehksklyuziv-premera-muzykalnogo-proekta-onuka1487.html|website=Vogue UA|accessdate=2022-01-31|last=Vogue.ua|language=ru|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104830/https://vogue.ua/article/culture/ehksklyuziv-premera-muzykalnogo-proekta-onuka1487.html}}</ref><ref>[http://doublevisionmagazine.com/pisnya-look-vid-novoji-ukrajinskoji-vykonavytsi-onuka/ Пісня Look від нового українського проекту Onuka] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160426134310/http://doublevisionmagazine.com/pisnya-look-vid-novoji-ukrajinskoji-vykonavytsi-onuka/ |date=26 квітня 2016 }} // ''Double Vision'', 29.10.2013.</ref>, Наприкінці грудня 2013 року вийшов кліп на цю композицію, режисером якого став Євген Філатов<ref>[http://www.vogue.ua/culture/premera-debyutnogo-klipa-onuka-na-pesnyu-look1924.html Премьера дебютного клипа Onuka на песню Look] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150112182613/http://www.vogue.ua/culture/premera-debyutnogo-klipa-onuka-na-pesnyu-look1924.html |date=12 січня 2015 }} // ''Vogue Ukraine'', 26.12.2013. {{ref-ru}}</ref>.

Сценічний дебют гурту відбувся [[13 червня]] [[2014]] року, коли півгодинну програму проєкту презентовано на концерті гурту ''«The Maneken»'' у київському клубі ''Sentrum''<ref>{{Cite web|title=Прем єра кліпу The Maneken - Keep Moving On|url=https://ua.korrespondent.net/showbiz/music/3361718-premiera-klipu-The-Maneken-Keep-Moving-On|website=ua.korrespondent.net|accessdate=2022-01-31|language=ru|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104830/https://ua.korrespondent.net/showbiz/music/3361718-premiera-klipu-The-Maneken-Keep-Moving-On}}</ref>.

=== ''Альбоми LOOK та ONUKA ''(2014—2015) ===
[[15 травня]] [[2014]] року представлено [[мініальбом]] ''«[[Look (EP Onuka)|Look]]»''<ref>[http://bestin.ua/culture/music/8186/ Прем'єра міні-альбому: ONUKA «Look»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141030105839/http://bestin.ua/culture/music/8186|date=30 жовтня 2014}} // ''bestin.ua'', 15.05.2014.</ref>. До нього увійшли чотири оригінальні пісні та один мікс на пісню ''Look''. Одразу ж після виходу мініальбом посів перше місце в чарті українського розділу ''[[iTunes]]''<ref>{{Cite web|title=Дебютний міні-альбом українського проекту ONUKA посів перше місце в iTunes|url=https://inspired.com.ua/creative/music/onuka-ep-itunes/|website=Inspired|date=2014-05-15|accessdate=2022-01-31|language=uk|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104831/https://inspired.com.ua/creative/music/onuka-ep-itunes/}}</ref>.

Дебютний альбом гурту під назвою ''«ONUKA»'' вийшов [[15 жовтня]] [[2014]] року<ref>[http://music.com.ua/news/pop/2014/10/16/39304.html Вийшов дебютний альбом Onuka] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141022204225/http://music.com.ua/news/pop/2014/10/16/39304.html|date=22 жовтня 2014}} // music.com.ua — 16 жовтня 2014</ref>. Платівка містила 10 треків (8 англійською, 2 українською<ref name="gol14" />), чотири з яких увійшли в попередній мініальбом ''«Look»'' — ''When I Met You'', ''Misto'', ''Time'' i ''Look''. Альбом, що є у вільному доступі в мережі<ref>{{Cite web|title=Новий альбом ONUKA з'явився в мережі|url=https://inspired.com.ua/creative/music/onuka-debut-album/|website=Inspired|date=2014-10-15|accessdate=2022-01-31|language=uk|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104831/https://inspired.com.ua/creative/music/onuka-debut-album/}}</ref><ref>{{Cite web|title=ONUKA выпустила дебютный альбом|url=http://open.ua/music/digest/ONUKA-vipustila-debyutniy-albom/|website=open.ua|accessdate=2022-01-31|language=en|archive-date=2 червня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150602193708/http://open.ua/music/digest/ONUKA-vipustila-debyutniy-albom/}}</ref>, посів перше місце в інтернет-магазині ''[[iTunes]]''<ref>[http://cultprostir.com.ua/uk/news-single/albom-onuka-ocholiv-ukrayinskiy-chart-itunes Альбом ONUKA очолив український чарт iTunes] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181222173321/http://cultprostir.com.ua/uk/news-single/albom-onuka-ocholiv-ukrayinskiy-chart-itunes|date=22 грудня 2018}} // ''cultprostir.com.ua'', 19.10.2014.</ref>, випередивши гурт [[Океан Ельзи]]<ref>{{Cite web|title=Дебютний альбом ONUKA випередив «Океан Ельзи» на iTunes|url=https://zaxid.net/debyutniy_albom_onuka_viperediv_okean_elzi_na_itunez_n1326800|website=ZAXID.NET|accessdate=2022-01-31|language=uk|last=Zaxid.net|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104828/https://zaxid.net/debyutniy_albom_onuka_viperediv_okean_elzi_na_itunez_n1326800}}</ref>. Диск наповнений традиційними українськими звуковими мотивами, які виконуються на сопілці, бандурі та трембіті. Все це гармонійно поєднано з електронним аранжуванням. [[17 жовтня]] [[2014]] року ONUKA презентувала свій альбом на концерті в київському закладі ''«Sentrum»''<ref>[http://sentrum.com.ua/ru/afisha/164-onuka/event_details.html ONUKA представит свой дебютный альбом в Киеве] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141023075655/http://sentrum.com.ua/ru/afisha/164-onuka/event_details.html|date=23 жовтня 2014}} // ''sentrum.com.ua''. {{ref-ru}}</ref><ref>[http://itop.fm/release/16348-onuka-prezentovala-debyutnyiy-albom-slushat-onlayn/ ONUKA презентувала дебютний альбом (слухати онлайн)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150315022803/http://itop.fm/release/16348-onuka-prezentovala-debyutnyiy-albom-slushat-onlayn/|date=15 березня 2015}} // itop.fm — 15 жовтня 2014</ref>.

Одразу після цього на американському лейблі ''Most Addictive Records'' випущено сингл ''«Zavtra»'' з однойменною україномовною піснею.<ref>{{Cite web|title=ONUKA вийшла на лейблі США та зайняла перше місце в iTunes|url=https://inspired.com.ua/creative/music/onuka-us-itunes/|website=Inspired|date=2014-10-22|accessdate=2022-01-31|language=uk|archive-date=16 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210416230609/https://inspired.com.ua/creative/music/onuka-us-itunes/}}</ref> У грудні, за рейтингом ''«Cultprostir»'', дебютний альбом гурту був визнаний найкращим альбомом року, а сам гурт став дебютом року<ref>[http://cultprostir.com.ua/uk/post/reytung-cultprostir-suchasna-ukrainska-muzyka-2014 Рейтинг Cultprostir: сучасна українська музика-2014] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141225155448/http://cultprostir.com.ua/uk/post/reytung-cultprostir-suchasna-ukrainska-muzyka-2014|date=25 грудня 2014}} // ''cultprostir.com.ua'', 25.12.2014.</ref>.

У травні 2015 року гурт ''ONUKA'' переміг у відборі серед українських гуртів для участі у фестивалі ''[[Фестиваль Sziget|Sziget]]'', де виступив 11 серпня на сцені ''British Knights Europe Stage''<ref>{{Cite web|title=ONUKA на фестивалі Sziget: «Здається, ми пройшли тест»|url=https://inspired.com.ua/creative/music/onuka-sziget/|website=Inspired|date=2015-08-19|accessdate=2022-01-31|language=uk|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104831/https://inspired.com.ua/creative/music/onuka-sziget/}}</ref>.

=== ''Альбом VIDLIK (2015—2016)'' ===
Другий мініальбом, ''«Vidlik»,'' вийшов 8 лютого 2016 року<ref name="pp16">Дарья Слепова. [http://projects.platfor.ma/onuka-vremeni/ Капсула времени: Ната Жижченко об Украине и ее музыке] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160123044324/http://projects.platfor.ma/onuka-vremeni/|date=23 січня 2016}} // Платформа. «Проекти», 20.01.2016. {{ref-ru}}</ref><ref name="lr16">{{Cite web|title=ONUKA основала собственный лейбл и анонсировала предпродажу нового альбома|url=https://liroom.com.ua/news/onuka-osnovala-sobstvennyj-lejbl-i-anonsirovala-predprodazhu-novogo-alboma/|website=LiRoom|date=2016-01-25|accessdate=2022-01-31|language=uk|first=Олексій|last=Бондаренко|archive-date=10 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170810230833/https://liroom.com.ua/news/onuka-osnovala-sobstvennyj-lejbl-i-anonsirovala-predprodazhu-novogo-alboma/}}</ref>. Головним стимулом до написання [[Мініальбом|''EP'']] стала [[Чорнобильська катастрофа|аварія на ЧАЕС]], а його концертна презентація відбулася у квітні 2016 року<ref name="lr16" /> — до 30-ї річниці катастрофи. Платівка містить чотири пісні: дві українською та дві англійською<ref name="pp16" />. В роботі над мініальбомом взяв участь [[рівне]]нський симфонічний оркестр ''Brevis''<ref name="ra16">[https://www.youtube.com/watch?v=vJe8Kzvj0dM ONUKA. Презентація альбому «Vidlik»] // ''[[Радіо Аристократи|Радіо «Аристократи»]]'', 08.02.2016.</ref><ref name="gk16">{{Cite web|title=Onuka: В Україні талант-шоу перетворють артистів на безробітних|url=https://glavcom.ua/interviews/331155-onuka-v-ukrajini-talant-shou-peretvorjut-artistiv-na-bezrobitnih.html|website=glavcom.ua|accessdate=2022-01-31|language=uk|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104828/https://glavcom.ua/interviews/331155-onuka-v-ukrajini-talant-shou-peretvorjut-artistiv-na-bezrobitnih.html}}</ref>.

Перший трек ''«Svitanok»'' написано на вірш київського [[стріт-арт]]-художника Єжи Коноп'є. Другий трек ''«Vidlik»'' поєднує «вокал» вебсервісу [[Google Translate]] з народним басовим інструментом [[Бугай (музичний інструмент)|бугаєм]]. Третій трек ''«Other»'' було записано ще в березні 2015 року. У ньому партію на [[цимбали|цимбалах]] виконує заслужений артист України [[Войчук Андрій Михайлович|Андрій Войчук]]. Останній трек ''«1986»'' присвячено трагічній події [[26 квітня]] [[1986]] року — у ньому Ната вперше виконує невеличкий уривок на [[терменвокс]]і, а також звучить реальний запис переговорів диспетчерів [[ЧАЕС]] у день катастрофи<ref name="ra16" />.

Одразу ж після виходу мініальбому стало відомо, що музику із нього буде використано в документальному фільмі телеканалу «[[1+1]]» про аварію на ЧАЕС<ref>{{Cite web|title="1+1" знімає фільм про Чорнобильську трагедію із музикою гурту ONUKA|url=https://tsn.ua/glamur/1-1-znimaye-film-pro-chornobilsku-tragediyu-iz-muzikoyu-gurtu-onuka-587506.html|website=ТСН.ua|date=2016-02-09|accessdate=2022-01-31|language=uk|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104830/https://tsn.ua/glamur/1-1-znimaye-film-pro-chornobilsku-tragediyu-iz-muzikoyu-gurtu-onuka-587506.html}}</ref>.

=== ''Альбом MOZAЇKA (2017—2020)'' ===
13 травня 2017 року гурт виступив як запрошений артист у фіналі пісенного конкурсу [[Пісенний конкурс Євробачення 2017|Євробачення 2017]], що відбувся у Києві<ref>{{Cite web|title=An interview with ONUKA, the interval act of Eurovision 2017|url=https://eurostory.nl/an-interview-with-onuka-the-interval-act-eurovision-2017/|website=Eurostory|date=2017-05-13|accessdate=2022-01-31|language=en|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104830/https://eurostory.nl/an-interview-with-onuka-the-interval-act-eurovision-2017/}}</ref>. У виступі взяв участь [[Національний академічний оркестр народних інструментів України]] (НАОНІ).

7 липня 2017 року вийшов перший сингл «Vsesvit» з нового альбому гурту під назвою ''[[Mozaïka (альбом)|Mozaïka]]''. У записі взяв участь продюсер [[Ерік Муке]], засновник гурту ''[[Deep Forest]]''<ref name=":0">{{Cite web|url=https://www.facebook.com/onuka.official/photos/a.746790808669613.1073741828.734963946518966/1766981266650557/?type=3&theater|title=ONUKA|website=www.facebook.com|language=uk|accessdate=2017-07-07}}</ref>. 7 листопада вийшов другий сингл під назвою «Guns Don't Shoot»<ref>{{Cite news|url=http://www.the-village.com.ua/village/culture/culture-news/264453-sluhayte-novu-pisnyu-onuka-guns-don-t-shoot|title=Музика. Слухайте нову пісню ONUKA – Guns Don’t Shoot|work=The Village Україна|accessdate=2017-11-09|archive-date=14 березня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180314104226/http://www.the-village.com.ua/village/culture/culture-news/264453-sluhayte-novu-pisnyu-onuka-guns-don-t-shoot}}</ref>.

22 березня 2018 року гурт представив свій другий повноформатний альбом ''«Mozaïka»''. Новий альбом ONUKA продовжує і розвиває ідеї двох попередніх релізів проєкту — дебютного однойменного альбому і 4-трекового ''VIDLIK''. За словами Нати Жижченко, MOZAЇKA — це історія про низку дивних збігів, обставин і символів<ref>{{cite tweet|user=onukamusic|number=976709939342331904|title=«MOZAЇKA — це історія про низку дивних збігів, обставин і символів. Все склалося» – Ната Жижченко. |website=@onukamusic |publisher=Twitter |date=22.03.2018 |accessdate=2020-04-02}}</ref>.

=== ''Альбом KOLIR (2021-дотепер)'' ===
З 7 січня по 4 лютого 2021 року, за сприяння [[Посольство України в КНР|Посольства України в КНР]], гурт представляв Україну на 21-й щорічному Міжнародному фестивалі [[«Meet in Beijing»|«Meet in Beijing''»'']]<ref>{{Cite web|url=http://www.meetinbeijing.org.cn/|title=Архівована копія|accessdate=14 квітня 2021|archive-date=14 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210414102551/http://meetinbeijing.org.cn/}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210414102551/http://meetinbeijing.org.cn/ |date=2021-04-14 }}</ref>. Він є одним з наймасштабніших мистецьких заходів, що традиційно проходить у [[Національний центр виконавських мистецтв|Національному центрі виконавських мистецтв]], організаторами якого виступають Міністерство культури та туризму КНР, Державна адміністрація кіно та телебачення КНР, Народний уряд [[Пекін]]у та China Arts and Entertainment Group.

Втім у 2021 році іноземні артисти та художні колективи з 24 країн світу змогли взяти участь у фестивалі лише в онлайн форматі. Концерти, вистави, відеокліпи іноземних виконавців демонструвалися на китайських онлайн платформах [[Відеосервіс IQIYI|iQIYI]], [[Tencent Video]], [[Sina Weibo]], [[Xigua Shipin]], [[Відеосервіс YOUKU|YOUKU]], [[bilibili]] з охопленням глядацької аудиторії у понад 300 000 осіб.

18 червня 2021 року вийшов третій альбом проєкту — «KOLIR». На ньому 10 пісень, зокрема вже відомі «''XASHI», «ZENIT», «СЕАНС»'' і «''UYAVY»'' за участі гурту [[ДахаБраха]]<ref>{{Cite web|title=KOLIR — новий альбом ONUKA про материнство та контрасти. Слухайте|url=https://slukh.media/new-music/onuka-kolir/|website=СЛУХ — онлайн-медіа про музику та все, що навколо неї|date=2021-06-18|accessdate=2021-06-22|archive-date=24 червня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210624204605/https://slukh.media/new-music/onuka-kolir/}}</ref>.

7 грудня 2023 року на виставці [[The Game Awards 2023]] був представлений трейлер нової гри [[Kemuri]] в якій було використано пісню «''ZENIT''» гурту ONUKA.<ref>{{Cite web|title=На The Game Awards під пісню українського гурту ONUKA анонсували гру KEMURI від японської студії Unseen|url=https://gamedev.dou.ua/news/onuka-zenit-kemuri-unseen/|website=DOU|accessdate=2023-12-15|language=uk}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://suspilne.media/culture/635708-onuka-v-aponskij-gri-trek-ukrainki-zavivsa-u-virtualnomu-eksni/|title=ONUKA в японській грі: трек українки з'явився у віртуальному екшні|language=uk|accessdate=15.12.2023}}</ref>

12 травня 2024 року ONUKA виступили у [[Прага|Празі]] в рамках благодійного європейського туру альбому ROOМ, частину прибутку з якого обіцяють направити на закупівлю медичного обладнання для військових медиків.<ref>{{Citation|title=«Ми граємо як востаннє» – лідерка гурту ONUKA про виклики війни і збереження спадщини|url=https://www.radiosvoboda.org/a/my-hrayemo-yak-vostannye-liderku-hurtu-onuka-pro-muzyku-pid-chas-viyny/32941444.html|date=2024-05-12|accessdate=2025-01-21|language=uk}}</ref>

== Назва ==

Назва проєкту ''«ONUKA»'' (тобто [[Онук|«онука»]]) — це данина поваги до видатного українського майстра музичних інструментів [[Шльончик Олександр Микитович|Олександра Шльончика]], дідуся солістки ансамблю [[Жижченко Наталія|Наталії Жижченко]]<ref name="k1">[http://ua.korrespondent.net/showbiz/music/3354044-The-Maneken-predstavyt-u-kyievi-novyi-proekt-ONUKA The Maneken представить у Києві новий проект ONUKA] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150121063603/http://ua.korrespondent.net/showbiz/music/3354044-The-Maneken-predstavyt-u-kyievi-novyi-proekt-ONUKA|date=21 січня 2015}} // ''Корреспондент.net'' 13.06.2014.</ref>. За словами Нати: «Він зробив мою першу сопілку, навчив грати, сформував у мене розуміння Батьківщини»<ref name="vogue" />.

Після успіху дебютного альбому Ната розповіла, що під час пошуку інформації про те, чи існують інші гурти, чи торгові марки з подібною назвою, вона знайшла лише залізничну станцію в [[Японія|Японії]], що знаходиться поруч із [[Атомна електростанція|атомною електростанцією]]. При цьому Японія стала другою країною після України за кількістю прослуховувань дебютного альбому<ref>{{Citation|title=Ната Жижченко (ONUKA) в гостях у Майкла Щура|url=https://www.youtube.com/watch?v=kAs4H1TFgOc|accessdate=2022-01-31|language=uk-UA|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104828/https://www.youtube.com/watch?v=kAs4H1TFgOc}}</ref>.

== Колектив ==
[[Співак|Вокалісткою]] гурту, авторкою текстів та головною авторкою ідей є Наталія Жижченко. На сцені вона, окрім вокалу, грає на [[сопілка|сопілці]], [[Окарина|окарині]], свистульці, [[омнікорд]]і, невеликих перкусійних інструментах, а також керує відтворенням [[семпл]]ів. Головним [[композитор]]ом, саунд-продюсером, [[Аранжування|аранжувальником]] та артдиректором проєкту є Євген Філатов<ref name="h14">{{Citation|title=Ната Жижченко, лідер групи "ONUKA", на Громадське.Арт|url=https://www.youtube.com/watch?v=fenMgIPyw9A|accessdate=2022-01-31|language=uk-UA|archive-date=2 квітня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160402051816/https://www.youtube.com/watch?v=fenMgIPyw9A}}</ref><ref name="gol14">Катерина Сметана. [http://ua.golos.ua/show_video/4995 Наталья Жижченко: «Українська музика в стилі „етно“ дуже популярна в Європі»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150113033338/http://ua.golos.ua/show_video/4995 |date=13 січня 2015 }} // ''Golos.ua'', 08.11.2014.</ref>. Він також бере участь у живих виступах на радіо<ref name="arys">[http://aristocrats.fm/podcasts/большой-фисун-сезон-2-эпизод-7-onuka/ Большой Фисун — сезон 2 эпизод 7 — ONUKA] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141025162204/http://aristocrats.fm/podcasts/большой-фисун-сезон-2-эпизод-7-onuka/ |date=25 жовтня 2014 }} // ''Радио «Аристократы»'', 13.10.2014. {{ref-ru}}</ref>.

До основного сценічного складу гурту окрім Наталії Жижченко входять [[Клавішник|клавішниця]] та [[бек-вокал]]істка Дарина Серт, [[Ударні музичні інструменти|ударниця]] Марія Сорокіна, а також [[бандурист]] Євген Йовенко. До розширеного складу, який виступає під час великих концертів, входить також тріо [[Духовий оркестр|духових]]: два [[тромбон]]и та [[валторна]]. Один із тромбоністів також грає на [[трембіта|трембіті]]<ref name="gol14"/><ref name=":1">[https://www.youtube.com/watch?v=ch5kfV8dDhE ОНУКА — Guten Morgen — 26.12.2013 — Часть 1] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151025083049/https://www.youtube.com/watch?v=ch5kfV8dDhE |date=25 жовтня 2015 }} // ''[[M1 (телеканал)|M1]]'', 26.12.2013.</ref><ref name="ma">{{Cite web|title=Новая группа Onuka, которая вернула сопилку в моду|url=https://www.cosmo.ru/stars/new_names/novaya-gruppa-onuka-kotoraya-vernula-sopilku-v-modu/|website=Cosmopolitan|accessdate=2022-01-31|language=ru|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104830/https://www.cosmo.ru/stars/new_names/novaya-gruppa-onuka-kotoraya-vernula-sopilku-v-modu/}}</ref>.

Художницею-костюмеркою є [[Леся Патока]] (''Patoka Studio'')<ref name="gol14"/>. Перукар — Андрій Крупчинський (''ErteQoob'')<ref name="soul14"/>.

<center>
{| class="toccolours" border="0" cellpadding="2" cellspacing="2"
|-
|[[Файл:ONUKA - Sentrum, 20150314 - 33.jpg|border|140px|]]
|[[Файл:ONUKA - Sentrum, 20150314 - 28.jpg|border|140px|]]
|[[Файл:ONUKA - Sentrum, 20150314 - 02.JPG|border|140px|]]
|[[Файл:ONUKA - Sentrum, 20150314 - 29.jpg|border|140px|]]
|-
|<div style='text-align: center;'>''Ната Жижченко''</div>
|<div style='text-align: center;'>''Дарина Серт''</div>
|<div style='text-align: center;'>''Марія Сорокіна''</div>
|<div style='text-align: center;'>''Євген Йовенко''</div>
|}
</center>

=== Колишні учасники ===
Раніше до колективу входили ударниця Олена<ref name="soul14">{{Cite web|title=ONUKA интервью. Я делаю то, что чувствую — 05.04.2014 {{!}} Soulplay Radio — интернет-радио в стиле indie, disco, new wave, 80s (инди, диско, синтипоп))|url=https://soulplay.ru/artist/onuka_interview/|accessdate=2022-01-31|language=en-US|archive-date=31 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220131104830/https://soulplay.ru/artist/onuka_interview/}}</ref> та бандурист [[Столяр Тарас Федорович|Тарас Столяр]]<ref name=":1"/>.

== Дискографія ==

=== Студійні альбоми ===
* 2014: ''[[Onuka (альбом)|Onuka]]''
* 2018: ''[[Mozaïka]]''
* 2021: ''[[Kolir]]''
* 2023: ''Room''

=== Мініальбоми ===
* 2014: ''[[Look (мініальбом)|Look]]''
* 2016: ''[[Vidlik (мініальбом)|Vidlik]]''
* 2022: ''Kolir (Remixes)''

=== Концертні альбоми ===
* 2017: ''Live with NAONI Orchestra'' (за участю [[Національний академічний оркестр народних інструментів України|НАОНІ України]])
* 2019: ''Mozaïka'' (за участю [[Національний академічний оркестр народних інструментів України|НАОНІ України]])

=== Сингли ===
{| class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:center;"
! rowspan="2"| Рік
! rowspan="2"| Назва
! colspan="2"| Найвища позиція в чарті
! rowspan="2"| Альбом
|-
![[Україна|УКР]]<br/><ref>Україна:
* «Світанок»: {{cite web|url=http://www.fdr.com.ua/charts.php|title=Top 40 Radio Airplay|date=25 квітня 2016|website=fdr.com.ua|publisher=[[ФДР (компанія)|ФДР]]|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160426125719/http://www.fdr.com.ua/charts.php|archivedate=26 квітня 2016}}
* «Хащі»: {{cite web|url=https://tophit.ua/ru/chart/ukraine/weekly/2018-12-24/all/all|title=Top 100 Ukraine Radio Hits|date=24 грудня 2018|website=tophit.ua|publisher=[[Tophit]]|archiveurl=https://archive.today/20210619200844/https://tophit.ua/en/chart/ukraine/weekly/2018-12-24/all/all|archivedate=19 червня 2021|accessdate=19 червня 2021}}
* «Зеніт»: {{cite web|url=https://tophit.ua/ru/chart/ukraine/weekly/2019-08-12/all/all|title=Top 100 Ukraine Radio Hits|date=12 серпня 2019|website=tophit.ua|publisher=[[Tophit]]|archiveurl=https://archive.today/20210619204047/https://tophit.ua/en/chart/ukraine/weekly/2019-08-12/all/all|archivedate=19 червня 2021|accessdate=19 червня 2021}}
* «Сеанс»: {{cite web|url=https://tophit.ua/ru/chart/ukraine/weekly/2020-10-30/all/all|title=Top 100 Ukraine Radio Hits|date=30 жовтня 2020|website=tophit.ua|publisher=[[Tophit]]|archiveurl=https://archive.today/20210619203716/https://tophit.ua/en/chart/ukraine/weekly/2020-10-30/all/all|archivedate=19 червня 2021|accessdate=19 червня 2021}}</ref>
![[Французька національна профспілка виробників фонограм|ФРА]]<br/><ref>Франція:
* «Відлік»: {{cite web|url=http://www.lescharts.com/weekchart.asp?cat=s&year=2017&date=20170520|title=Top 200 Singles|date=20 травня 2017|website=lescharts.com|publisher=[[Французька національна профспілка виробників фонограм|SNEP]]|archiveurl=https://web.archive.org/web/20170615233855/http://www.lescharts.com/weekchart.asp?cat=s&year=2017&date=20170520|archivedate=15 червня 2017}}</ref>
|-
| 2013
|align=left|«Look»
|—
|—
|''[[Look (мініальбом)|Look]]''
|-
| 2014
|align=left|«Zavtra»
|—
|—
|''[[Onuka (альбом)|Onuka]]''
|-
| 2015
|align=left|«City»
|—
|—
|{{non-album single}}
|-
|rowspan="2"|2016
|align=left|«Svitanok»
|16
|—
|rowspan="2"|''[[Vidlik (мініальбом)|Vidlik]]''
|-
|align=left|«Vidlik»
|—
| 195
|-
| rowspan="3" |2017
|align=left|«Mainland»
|—
|—
|{{non-album single}}
|-
| align="left" |«Vsesvit»
|—
|—
| rowspan="2" |''[[Mozaïka|Mozaїka]]''
|-
|align=left|«Guns Don't Shoot»
|—
|—
|-
|2018
|align=left|«Хащі»
|55
|—
|rowspan="4"|''[[Kolir]]''
|-
|2019
|align=left|«Zenit»
|61
|—
|-
|2020
|align=left|«Сеанс»
|22
|—
|-
|2021
|align=left|«Uyavy» (за участю [[ДахаБраха]])
|—
|—
|-
|2022
|align=left|«Твій день» (за участю [[alyona alyona]],
[[Пивоваров Артем Володимирович|Артем Пивоваров]], [[Юлія Саніна]])
|—
|—
|{{non-album single}}
|-
|2023
|align=left|«Peremoha»
|—
|—
|''Room''
|}

== Музичні відео ==
{|class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:left;"
Список всіх кліпів гурту ONUKA:
* 2013: LOOK
* 2015: TIME
* 2015: Misto {{ref-uk}}{{ref-en}}
* 2016: Vidlik
* 2018: STRUM
* 2019: ZENIT
* 2020: СЕАНС
* 2021: TY
* 2021: GUMA
* 2022: Душа народу
* 2023: PEREMOHA
* 2023: OZERNA
* 2023: ZNAIU
|- align="center"
! Рік
! Назва
! Режисер
|-
| 2013
| Look
| rowspan=3 | Євген Філатов
|-
| rowspan=2 | 2015
| Time
|-
| Misto {{ref-uk}}{{ref-en}}
|-
| rowspan=2 | 2016
| Vidlik
| Ганна Бурячкова
|-
| 19 86
|
|-
| 2018
|Strum
|Алан Бадоєв
|-
|2019
|Zenit
|Євген Філатов
|-
|2020
|Сеанс
|Євген Філатов
|}

== Нагороди та відзнаки ==
'''2015''': музична премія [[YUNA (музична премія)|«YUNA-2015»]] у номінації «Відкриття року»<ref name=YUNA2015>{{cite web |url=http://yuna.ua/winners/36-peremozhc-naconalnoyi-muzichnoyi-premyi-yuna-2015.html|назва=Переможці Національної музичної премії «YUNA-2015»|автор=|дата=|вебсайт=|видавець=[[YUNA (музична премія)|YUNA]]|мовою=українською|дата-доступу=2017-09-17|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150402114041/http://yuna.ua/winners/36-peremozhc-naconalnoyi-muzichnoyi-premyi-yuna-2015.html|archivedate=2017-04-02}}</ref>.

== Джерела ==
* {{УМузЕ-4|частина=«ОНУКА»|сторінки =425-426}}
* {{ЕСУ|24||В. С. Левицька|стаття=Onuka|id=75477|ref=}}
{{commonscat|ONUKA}}

== Посилання ==

=== Офіційні ===
* [https://www.onuka.ua/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210624205426/https://www.onuka.ua/ |date=24 червня 2021 }}
* [https://itunes.apple.com/us/artist/onuka/id874860377 ONUKA] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150304061607/https://itunes.apple.com/us/artist/onuka/id874860377 |date=4 березня 2015 }} на [[iTunes]] {{ref-en}}

=== ЗМІ ===
* [http://life.pravda.com.ua/culture/2014/10/17/182327/ Музичний тиждень: дебютний альбом українки Onuka] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141022232301/http://life.pravda.com.ua/culture/2014/10/17/182327/ |date=22 жовтня 2014 }} // [[Українська правда]] — 17 жовтня 2014/Сергій Кейн, comma.com.ua, спеціально для УП.Життя
* [http://radio24.ua/news/showSingleNews.do?objectId=25033 Новий LP української співачки з'явився на офіційному Soundcloud.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305042004/http://radio24.ua/news/showSingleNews.do?objectId=25033 |date=5 березня 2016 }} // radio24.ua

== Примітки ==
{{reflist|2}}

{{Onuka}}
{{Премія YUNA відкриттю року}}
{{Українська електронна музика}}
{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Музичні колективи, що з'явились 2013]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2013]]
[[Категорія:Українські музичні гурти]]
[[Категорія:Експериментальні гурти України]]
[[Категорія:Електронні музичні колективи України]]
[[Категорія:Фольктронік-гурти України]]
[[Категорія:Синті-поп гурти]]
[[Категорія:Чилвейв-музиканти]]

title: Основна інформація

Жанр: фолктроніка · електроніка · Експериментальна музика · чилвейв · синті-поп

Роки: 2013 — донині

Країна: Україна

Місто: Київ

Мова: англійська · українська

Лейбл: Enjoy! • Vidlik Records

Склад: Ната Жижченко (вокал, сопілка) · Дарина Серт (клавіші, семплер, беквокал) · Марія Сорокіна (ударні) · Євген Йовенко (бандура, бугай, семплер, тилинка) · Андрій Войчук (цимбали, дримба) · Сергій Кашин (тромбон, трембіта) · Микола Блошкін (тромбон, трембіта) · Віталій Баклаженко (тромбон) · Олександр Лісун (тромбон) · Тарас Довгопол (валторна, козацька труба) · Владислав Петренко (валторна)

title: ONUKA

Студійні альбоми: Onuka Mozaïka Kolir

Мініальбоми: Look Vidlik

Сингли: «Look» «Zavtra» «City» «Svitanok» «Vidlik» «Vsesvit» «Guns Don't Shoot»

Пов'язані статті: The Maneken Євген Філатов


text:
# Паоло де ла Аса
Паоло Ханкарло де ла Аса Уркіса (ісп. Paolo Jancarlo de la Haza Urquiza; 30 листопада 1983) — перуанський футболіст.
Народився 30 листопада 1983 року в Лімі, Перу.
Виступав за перуанські команди: «Спорт Бойз» (2002—2004) — 73 гри (3 голи) і «Сьєнсьяно» (2005—2007) — 125 ігор (7 голів).
Гравець національної збірної Перу. Учасник Кубка Америки 2007 року.
Грав у одеському «Чорноморці» з липня 2007 року по лютий 2009.

## Титули і досягнення
- Переможець Рекопи Південної Америки (1):

«Сьєнсіано»: 2004
- Володар Кубка Тото (1):

«Бейтар»: 2009-10
- Чемпіон Перу (2):

«Спортінг Крістал»: 2014
«Альянса Ліма»: 2017

wikiname: ukwiki

title: Паоло де ла Аса

in_language: uk

wikitext:
{{Футболіст
 | ім'я              = Паоло де ла Аса
 | зображення        =
 | повне-ім'я        = Паоло Ханкарло де ла Аса Уркіса
 | дата-народження   = 30.11.1983
 | місце-народження  = [[Ліма]]
 | країна-народження = [[Перу]]
 | зріст             = 178 см
 | вага              = 73 кг
 | прізвисько        =
 | поточний-клуб     = {{Прапорець|ISR}} [[Бейтар (Єрусалим)|«Бейтар» (Єрусалим)]]
 | позиція           = [[півзахисник]]
 | номер             = 25
 | юнацькі-роки      =
 | юнацькі-клуби     =
 | роки              = 2002—2004
2005—2007
2007—2009
2009
2009—2010
2010—
 | клуби             = {{Прапорець|PER}} «[[Спорт Бойз]]»
{{Прапорець|PER}} «[[Сьєнсьяно]]»
{{прапорець|UKR}} [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець» (Одеса)]]
{{Прапорець|PER}} [[Альянса Ліма|«Альянса» (Ліма)]]
{{Прапорець|ISR}} [[Бейтар (Єрусалим)|«Бейтар» (Єрусалим)]]
{{Прапорець|PER}}  [[Альянса Ліма|«Альянса» (Ліма)]]
 | ігри(голи)        = 73 (3)
125 (7)
28 (2)
18 (2)
26 (0)
0 (0)
 | збірна-роки       = 2003–
 | збірна-команда    = {{PERf}}
 | збірна-ігри(голи) = 31 (3)
 | пк-поновлення     = [[31 серпня]] [[2010]]
 | збірна-поновлення = [[5 листопада]] [[2009]]
}}

'''Паоло Ханкарло де ла Аса Уркіса''' ({{Lang-es|Paolo Jancarlo de la Haza Urquiza}}; [[30 листопада]] [[1983]]) — [[перу]]анський футболіст.

Народився [[30 листопада]] [[1983]] року в [[Ліма|Лімі]], [[Перу]].

Виступав за перуанські команди: «Спорт Бойз» (2002—2004) — 73 гри (3 голи) і «Сьєнсьяно» (2005—2007) — 125 ігор (7 голів).

Гравець [[Збірна Перу з футболу|національної збірної Перу]]. Учасник Кубка Америки 2007 року.

Грав у [[Чорноморець (Одеса)|одеському «Чорноморці»]] з липня 2007 року по лютий 2009.

== Титули і досягнення ==
* Переможець [[Рекопа Південної Америки|Рекопи Південної Америки]] '''(1)''':
: «[[Сьєнсіано]]»: [[Рекопа Південної Америки 2004|2004]]
* Володар [[Кубок Тото|Кубка Тото]] '''(1)''':
: «[[Бейтар (Єрусалим)|Бейтар]]»: [[Кубок Тото 2009—2010|2009-10]]
* [[Прімера Дивізіон (Перу)|Чемпіон Перу]] '''(2)''':
: «[[Спортінг Крістал]]»: 2014
: «[[Альянса Ліма]]»: 2017

== Посилання ==
* [http://www.ffu.org.ua/ukr/tournaments/premier_liga/prof/60164/ Реєстр матчів гравця на офіційному сайті ФФУ]
* [https://web.archive.org/web/20101216001858/http://fpl.ua/ukr/visit/1/18910/ Дані про гравця на офіційному сайті Прем'єр-Ліги]
* [http://football.odessa.ua/person/?1607 Профіль на сайті «Одесский футбол»] {{ref-ru}}
* [http://www.national-football-teams.com/v2/player.php?id=12083 Статистика на National Football Teams] {{ref-en}}

{{Склад збірної Перу на Кубку Америки 2007}}
{{бібліоінформація}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Аса Паоло де ла}}
[[Категорія:Уродженці Ліми]]
[[Категорія:Перуанські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Перу з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Чорноморця» (Одеса)]]
[[Категорія:Футболісти «Бейтара» (Єрусалим)]]
[[Категорія:Футболісти «Спорт Бойз»]]
[[Категорія:Футболісти «Сьєнсьяно»]]
[[Категорія:Футболісти «Альянси» (Ліма)]]
[[Категорія:Перуанські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Україні]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Ізраїлі]]
[[Категорія:Футболісти «Цзянсу»]]
[[Категорія:Футболісти «Універсідад Сесар Вальєхо»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Паоло Ханкарло де ла Аса Уркіса

Народження: 30 листопада 1983 (41 рік)

Вага: 73 кг

Громадянство: Перу

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Бейтар» (Єрусалим)

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Спорт Бойз» · «Сьєнсьяно» · «Чорноморець» (Одеса) · «Альянса» (Ліма) · «Бейтар» (Єрусалим) · «Альянса» (Ліма) · 73 (3) · 125 (7) · 28 (2) · 18 (2) · 26 (0) · 0 (0)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Перу · 31 (3)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 31 серпня 2010.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 5 листопада 2009.


text:
# Роман Володимирович
Рома́н Володи́мирович (?—6 січня 1119) — четвертий син Володимира Мономаха та його першої дружини Гіти, дочки англійського короля Гарольда II Ґодвінсона. Князь волинський (1118—1119). Від 1114 року зять перемишльського князя Володаря Ростиславича.

## Біографія
11 вересня 1114 року одружився з дочкою перемиського князя Володаря Ростиславича.
1117 року виник конфлікт між батьком Романа Володимиром Мономахом та волинським князем Ярославом Святополковичем. Наступного року Мономах, об'єднавшись із галицькими Ростиславичами, вигнав Ярослава з Володимира і посадив на його місце Романа. Але на початку 1119 року Роман помер, і володимирський стіл зайняв брат Романа — Андрій Добрий.

title: Роман Володимирович

wikitext:
{{Державний діяч
|ім'я              = Роман Володимирович
| зображення       = Flight of Yaroslav Svyatopolkovich to Poland.jpg
| підпис           =
| титул            = [[Князь володимирський]]
| прапор           = Alex Volhynia.svg
| періодпочаток    = [[1118]]
| періодкінець     = [[1119]]
| попередник       = [[Ярослав Святополкович]]
| наступник        = [[Андрій Добрий]]
| коронація        =
| дата народження  = невідома
| місце народження =
| дата смерті      = [[6 січня]] [[1119]]
| місце смерті     = [[Володимир (місто)|Володимир]]
| в шлюбі          = донька [[Володар Ростиславич|Володаря Ростиславича]]
| діти             =
| династія         = [[Рюриковичі]]
| батько           = [[Володимир Мономах]]
| мати             = [[Гіта Вессекська]]
}}

'''Рома́н Володи́мирович''' (?—[[6 січня]] [[1119]]) — четвертий син [[Володимир Мономах|Володимира Мономаха]] та його першої дружини [[Гіта Вессекська|Гіти]], дочки англійського короля [[Гарольд II Ґодвінсон|Гарольда II Ґодвінсона]]. Князь волинський ([[1118]]—[[1119]]). Від [[1114]] року зять перемишльського князя [[Володар Ростиславич|Володаря Ростиславича]].

== Біографія ==
[[11 вересня]] [[1114]] року одружився з дочкою перемиського князя [[Володар Ростиславич|Володаря Ростиславича]].

[[1117]] року виник конфлікт між батьком Романа [[Володимир Мономах|Володимиром Мономахом]] та [[Правителі Володимирського князівства|волинським князем]] [[Ярослав Святополкович|Ярославом Святополковичем]]. Наступного року Мономах, об'єднавшись із галицькими [[Ростиславичі Галицькі|Ростиславичами]], вигнав Ярослава з [[Володимир (місто)|Володимира]] і посадив на його місце Романа. Але на початку [[1119]] року Роман помер, і володимирський стіл зайняв брат Романа — [[Андрій Добрий]].

== Джерела ==
* {{Войтович}}
* [http://litopys.org.ua/dynasty/dyn35.htm Рюриковичі. Всеволодовичі]

{| style="clear:both; background-color: white; border-style: solid; border-color:red; border-width:2px; vertical-align:top; text-align:center; border-collapse: collapse;width:100%;margin-top:3px;" cellpadding="4" cellspacing"0"
| width="25%" | Попередник
[[Ярослав Святополкович]]
| width="10%" | [[Файл:Alex Volhynia.svg|50px]]
| width="20%" | '''[[Князь володимирський]]'''
[[1118]]-[[1119]]
| width="10%" | [[Файл:Alex Volhynia.svg|50px]]
| width="25%" | Наступник
[[Андрій Добрий]]
|}

{{Правителі Волині}}

[[Категорія:Рюриковичі]]
[[Категорія:Мономаховичі]]
[[Категорія:Князі володимирські]]
[[Категорія:Правителі Європи XII століття]]

title: 1118 — 1119

Попередник: Ярослав Святополкович

Наступник: Андрій Добрий

Народження: невідомо · Переяслав, Київська Русь

Смерть: 6 січня 1119 · Володимир

Поховання: Волинь

Рід: Рюриковичі

Батько: Володимир Мономах

Мати: Гіта Вессекська

Медіафайли у Вікісховищі

Прапор: Князь володимирський


text:
# Монтфорт (Утрехт)
Монтфорт (нід. Montfoort, нід. вимова: [ˈmɔntfoːrt] ( прослухати)) — місто і муніципалітет у Нідерландах, у провінції Утрехт.

## Населені пункти муніципалітету
Крім безпосередньо міста Монтфорта, до складу однойменного муніципалітету входять такі населені пункти.
Села
- Гесвейк
- Лінсхотен
- Маствейк

Селища
- Ахтговен
- Блокланд
- Віллескоп
- Каттенбрук
- Снелревард

## Топографія
Нідерландська топографічна карта муніципалітету Монтфорт, червень 2015 року

## Визначні мешканці
- Антуан ван Блокландт (1533 або 1534 - 1583) — нідерландський художник

## Галерея
- Стара будівля мерії
- В'їзд до міста
- Вулиця Hoogstraat
- Вид на Монтфорт
- Церква у Монтфорті
- Шлюз у Монтфорті
- Замок Монтфорт

title: Монтфорт (Утрехт)

wikitext:
{{Адміністративна одиниця}}
'''Монтфорт''' ({{lang-nl|Montfoort}}, {{IPA-nl|ˈmɔntfoːrt|-|Nl-Montfoort.ogg}}) — місто і [[Муніципалітет (Нідерланди)|муніципалітет]] у [[Нідерланди|Нідерландах]], у провінції [[Утрехт (провінція)|Утрехт]].

== Населені пункти муніципалітету ==
Крім безпосередньо міста Монтфорта, до складу однойменного муніципалітету входять такі населені пункти.
;Села
* [[Гесвейк (Утрехт)|Гесвейк]]
* [[Лінсхотен (село)|Лінсхотен]]
* [[Маствейк]]
;Селища
* [[Ахтговен (Монтфорт)|Ахтговен]]
* [[Блокланд (Утрехт)|Блокланд]]
* [[Віллескоп]]
* [[Каттенбрук]]
* [[Снелревард]]

==Топографія==
[[File:Gem-Montfoort-OpenTopo.jpg|480px]]

''Нідерландська топографічна карта муніципалітету Монтфорт, червень 2015 року''

== Визначні мешканці ==
* [[Антуан ван Блокландт]] (1533 або 1534 - 1583) — нідерландський художник

== Галерея ==
<gallery mode=packed>
File:Montfoort Oude Stadhuis.jpg|Стара будівля мерії
File:Montfoort Utrecht with the still working flourmill "de Valk" at 18 May 2013 - panoramio.jpg|В'їзд до міста
File:De Hoogstraat de oudste en belangrijkste straat van Montfoort..JPG|Вулиця ''Hoogstraat''
File:Stadsgezicht Montfoort.JPG|Вид на Монтфорт
File:Montfoort Montfoort, kerk Johannes de Doper RM512115 IMG 0279 2021-08-05 17.25.jpg|Церква у Монтфорті
File:Montfoort, de Montfoortse Vaart vanaf de IJsselkade IMG 9256 2019-04-20 12.26.jpg|Шлюз у Монтфорті
File:Kasteel Montfoort Panorama 7.JPG|Замок Монтфорт
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.montfoort.nl/ Офіційний сайт] {{ref-nl}}

{{Geographic location
 | Centre    = Монтфорт
 | North     = [[Вурден]]
 | Northeast = [[Утрехт]]
 | East      = [[Ейсселстейн]]
 | South     = [[Лопік]]
 | West      = [[Бодегравен-Реувейк]] ([[Південна Голландія|ПГ]])<br>[[Аудеватер]]
}}
{{Утрехт (провінція)|Утрехт}}
{{Муніципалітет Монтфорт}}
{{Authority control}}
{{Netherlands-geo-stub}}

[[Категорія:Монтфорт (Утрехт)|*]]
[[Категорія:Міста Нідерландів]]

title: нід. Montfoort

Герб: Прапор

Адм. центр: Монтфорт

Країна: Нідерланди

Регіон: Утрехт

- максимальна: 2 м

- мінімальна: 2 м

Губернатор: Petra van Hartskamp-de Jongd


text:
# Чурачики (Цівільський район)
Чура́чики (рос. Чурачики, чув. Чурачăк) — село у складі Цівільського району Чувашії, Росія. Адміністративний центр Чурачицького сільського поселення.
Населення — 1743 особи (2010; 1970 у 2002).
Національний склад:
- чуваші — 95 %

title: Чурачики (Цівільський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Чурачики
 | назва ін.       = {{lang-ru|Чурачики}}<br/>{{lang-cv|Чурачăк}}
 | карта розташування1 = Росія Чувашія
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Чувашія]]
 | район           = [[Цівільський район]]
 | поселення       = [[чурачицьке сільське поселення|Чурачицьке]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 1743 особи ([[2010]]<ref>{{ cite web | url = http://gov.cap.ru/HOME/75/2012/02/240212/численность%20населения%20чувашии%20по%20впн%202010.doc | title = Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, населённых пунктов Чувашской Республики | accessdate = 2015-03-23 | archive-url = https://web.archive.org/web/20210727110743/http://gov.cap.ru/HOME/75/2012/02/240212/численность%20населения%20чувашии%20по%20впн%202010.doc | archive-date = 2021-07-27 |lang=ru}}</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 55
 | lat_min= 43
 | lat_sec= 18
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 47
 | lon_min= 26
 | lon_sec= 00
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Чурачики}}

'''Чура́чики''' ({{lang-ru|Чурачики}}, {{lang-cv|Чурачăк}}) — [[село]] у складі [[цівільський район|Цівільського району]] [[Чувашія|Чувашії]], [[Росія]]. Адміністративний центр [[чурачицьке сільське поселення|Чурачицького сільського поселення]].

Населення — 1743 особи ([[2010]]; 1970 у [[2002]]<ref>{{Cite web |url=http://lingvarium.org/russia/BD/2015/Chuvashia_1.xls |title=Дані перепису населення Росії 2002 року |accessdate=16 жовтня 2020 |archive-date=5 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211005021722/http://www.lingvarium.org/russia/BD/2015/Chuvashia_1.xls }}</ref>).

Національний склад:
* [[чуваші]] — 95 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-38-11}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=55.725660&lon=47.433300&z=13&show=/11049673/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=55.725660&lon=47.433300&z=13&show=/11049673/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{Chuvash-geo-stub}}
{{цівільський район}}

[[Категорія:Населені пункти Цівільського району]]
[[Категорія:Села Чувашії]]

title: село Чурачики

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Чувашія

Муніципальний район: Цівільський район

Поселення: Чурачицьке

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Чурачики · Чурачики


text:
# Гончар Андрій Петрович
Андрі́й Петро́вич Гонча́р (10 листопада 1936 , Деньги, Київська область ) — актор Одеського театру юного глядача імені Юрія Олеші, народний артист УРСР (1981), лауреат Державної премії України ім. Т. Шевченка 1982 року.

## Біографія
Народився 10 листопада 1936 року в родині колкоспників у селі Деньги, тепер Золотоніський район, Черкаська область, Україна. 1960 року закінчив акторський факультет Київського інституту театрального мистецтва ім. І. Карпенка-Карого, майстерня Івана Чабаненка, викл. Л. А. Олійник.
В 1960—1961 — актор Чернігівського обласного театру ім. Т.Шевченка,
- 1961—1962 — актор  Кримського російського драматичного театру ім. О. М. Горького,
- 1962—1964 — актор Камчатського обласного драматичного театру,
- 1964—1965 — актор Черкаського обласного драматичного театру,
- 1965—1970 — актор  Одеського російського драматичного театру ім. А. Іванова,
- 1970—1973 — актор  першого драматичного театру Групи радянських військ в Німеччині.

З 1973 — актор, з 1991 — художній керівник Одеського російського драматичного театру ім. А. Іванова.
Член Спілки театральних діячів України — з 1968.
Починаючи 2009 роком — актор Одеського театру юного глядача.
Театральні ролі:
- Альбер — «Се ля ві, мій дорогий» Жана-Жака Брікера та Моріса Ласега,
- Чарнота — «Біг» Булґакова,
- Папа — «Кішка на розпеченому даху» Вільямса,
- Борис — «Конкурс» Ґаліна,
- Клаузен — «Перед заходом сонця» Гауптмана,
- Реджі — «Квартет» Гарвуда,
- Риппофратт — «Трактирниця» Ґольдоні,
- Зиков — «Зикови» Горького,
- Дятлов — «Третя патетична» Дятлова,
- Гнат — «Безталанна» Карпенка-Карого,
- Богдан — «Богдан Хмельницький» Корнійчука,
- Петро I — «Антихрист» Мережковського,
- Оронот — «Урок дружинам» Мольєра,
- Борис, Мамаєв — «Гроза», «Мудрець» Островського,
- Ігор — «Поки вона помирала» Птушкіної,
- Росс — «Остання зупинка» Ремарка,
- Геракл — «Сьомий подвиг Геракла» Рощіна,
- Микола I — «Людина вище своєї долі» Салинського,
- Казанець — «Стряпуха» Софронова,
- Блюхер, Андрій, Гоєвой, Анатолій, Василевський («Коли мертві оживають», «Люди в сірих шинелях», «Біля голубого Дунаю», «Суд матері», «Маршал Жуков» Рачади),
- Смірнов, Ґаєв — «Ведмідь», «Вишневий сад» Чехова,
- Єнукідзе — «Большевики» Шатрова,
- Тібальд, Дункан — «Ромео і Джульєтта»,
- «Макбет» Шекспіра,
- Руфій — «Цезар і Клеопатра» Шоу.

Зіграв  ролі в кінофільмах:
- ДЕФА — «Стиглі вишні»,
- Кіностудія імені Олександра Довженка — «Ключі від неба», 1964, режисер Віктор Іванов,
- «Вигідний контракт», 1979, режисер Володимир Савельєв,
- «Геллі і Нок», 1995, режисер Вадим Іллєнко,
- Мосфільм — «Оборона Севастополя»,
- Одеська кіностудія — «Блакитний патруль» — 1974, режисер Теймураз Золоєв,
- «Важкий участок» — 1977, режисер В'ячеслав Колегаєв,
- «Артем» — 1978, режисери Микола Кошелєв та Валентин Морозов,
- «Пригоди Електроніка», 1979, режисер Костянтин Бромберг,
- «Тільки в мюзик-холі», 1980, режисер Микола Ковальський,
- «Депутатський час», 1980, режисер Олександр Павловський,
- «Довгий шлях в лабіринті» — 1981, режисер Василь Левін,
- «Золоті черевички», 1981, режисер Валентин Козачков,
- «Бій на перехресті», 1982, режисер Анатолій Тютюнник,
- «Весільний подарунок» — 1982, режисер Ролан Биков, Резо Есадзе та Олександр Ігішев
- «Подвиг Одеси», 1985, режисер Володимир Стрєлков,
- «Поїзд поза розкладом», 1985, режисер Олександр Гришин,
- «Золоте весілля», 1987, режисер Наталія Мотузко,
- «День кохання», 1990, режисер Олександр Полинников,
- «Господня риба», 1991, композитор Ігор Кантюков,
- Кіностудія імені Горького — «Хутірець в степу», 1970, режисер Борис Бунеєв,
- Узбекфільм — «Вогненні дороги», 1977—1984, режисер Шухрат Аббасов,
- серіал «Комедійний коктейль», 2002—2004, режисер Юрій Стицьковський, 19-а серія.
- 2007 — «Ліквідація», режисер Сергій Урсуляк.

## Нагороди
- Медалі «За доблесну працю» (1970), «Ветеран праці» (1987).
- Звання "Народний артист УРСР" (1981).
- Звання "Заслужений артист УРСР" (1978).
- Державна премія Української РСР  ім. Т. Шевченка (1982).
- За виконання головної ролі у виставі Одеського ТЮГу «Потап Урлов» удостоєний  премії ім. Л. Бугової та І. Твердохліба (як найкращий актор року в Одесі театрального сезону 2009/2010).

## Родина
- Дочка Наталія — актриса Національного академічного драматичного театру ім. І.Франка.
- Син Денис закінчив Одеський національний універиситет ім. І.Мечникова.

title: Гончар Андрій Петрович

wikitext:
{{Актор
|bgcolour             =
|ім'я                 =  Гончар Андрій Петрович
|зображення           =
|розмір               =
|підпис               =
|ім'я_при_народженні  =
|інші_імена           =
|громадянство         = {{URSR}}→ {{UKR}}
|національність       =
|рід_діяльності       = актор Одеського російського драматичного театру
|роки_діяльності      =
|дружина              =
|діти                 =
|батьки               =
|imdb_id              = 1539263
|сторінка_в_інтернеті =
|провідні_ролі        =
|нагороди             = {{ряд|{{Медаль «100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна»|1970}}|{{Медаль «Ветеран праці»|1987}}}}{{ряд|{{Премія Тараса Шевченка (до 1992)|1982}}}}
{{ряд|{{Народний артист УРСР|1981}}|{{заслужений артист УРСР|1978}}}}
}}{{Однофамільці|Гончар (значення){{!}}Гончар}}
'''Андрі́й Петро́вич Гонча́р''' {{життєпис}} — актор Одеського театру юного глядача імені Юрія Олеші, народний артист УРСР (1981), лауреат Державної премії України ім. Т. Шевченка 1982 року.

== Біографія ==
Народився 10 листопада 1936 року в родині колкоспників у селі [[Деньги]], тепер [[Золотоніський район]], [[Черкаська область]], [[Україна]]. 1960 року закінчив акторський факультет [[Київський національний університет театру, кіно і телебачення імені Івана Карпенка-Карого|Київського інституту театрального мистецтва ім. І. Карпенка-Карого]], майстерня [[Чабаненко Іван Іванович|Івана Чабаненка]], викл. [[Олійник Леонід Артемович|Л. А. Олійник]].

В 1960—1961 — актор [[Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр імені Тараса Шевченка|Чернігівського обласного театру ім. Т.Шевченка]],
* 1961—1962 — актор  [[Кримський академічний російський драматичний театр імені Максима Горького|Кримського російського драматичного театру ім. О. М. Горького]],
* 1962—1964 — актор [[Камчатський театр драми та комедії|Камчатського обласного драматичного театру]],
* 1964—1965 — актор [[Черкаський академічний обласний український музично-драматичний театр імені Т. Г. Шевченка|Черкаського обласного драматичного театру]],
* 1965—1970 — актор  Одеського російського драматичного театру ім. А. Іванова,
* 1970—1973 — актор  першого драматичного театру Групи радянських військ в Німеччині.

З 1973 — актор, з 1991 — художній керівник Одеського російського драматичного театру ім. А. Іванова.

Член Спілки театральних діячів України — з 1968.

Починаючи 2009 роком — актор [[Одеський театр юного глядача|Одеського театру юного глядача]].

'''Театральні ролі:'''
* Альбер — «Се ля ві, мій дорогий» Жана-Жака Брікера та Моріса Ласега,
* Чарнота — «Біг» [[Булгаков Михайло Опанасович|Булґакова]],
* Папа — «[[Кішка на розпеченому даху]]» [[Теннессі Вільямс|Вільямса]],
* Борис — «Конкурс» [[Галін Олксандр Михайлович|Ґаліна]],
* Клаузен — «Перед заходом сонця» [[Гергарт Гауптман|Гауптмана]],
* Реджі — «Квартет» Гарвуда,
* Риппофратт — «Трактирниця» [[Карло Ґольдоні|Ґольдоні]],
* Зиков — «Зикови» [[Максим Горький|Горького]],
* Дятлов — «Третя патетична» Дятлова,
* Гнат — «Безталанна» [[Іван Карпенко-Карий|Карпенка-Карого]],
* Богдан — «Богдан Хмельницький» [[Корнійчук Олександр Євдокимович|Корнійчука]],
* Петро I — «Антихрист» [[Мережковський Дмитро Сергійович|Мережковського]],
* Оронот — «Урок дружинам» [[Мольєр]]а,
* Борис, Мамаєв — «Гроза», «Мудрець» [[Островський Олександр Миколайович|Островського]],
* Ігор — «Поки вона помирала» [[Птушкіна Надія Михайлівна|Птушкіної]],
* Росс — «Остання зупинка» [[Еріх Марія Ремарк|Ремарка]],
* Геракл — «Сьомий подвиг Геракла» [[Рощин Михайло Михайлович|Рощіна]],
* Микола I — «Людина вище своєї долі» Салинського,
* Казанець — «Стряпуха» [[Софронов Анатолій Володимирович|Софронова]],
* Блюхер, Андрій, Гоєвой, Анатолій, Василевський («Коли мертві оживають», «Люди в сірих шинелях», «Біля голубого Дунаю», «Суд матері», «Маршал Жуков» Рачади),
* Смірнов, Ґаєв — «Ведмідь», «Вишневий сад» [[Чехов Антон Павлович|Чехова]],
* Єнукідзе — «Большевики» [[Шатров Михайло Пилипович|Шатрова]],
* Тібальд, Дункан — «[[Ромео і Джульєтта]]»,
* [[Макбет (п'єса)|«Макбет»]] [[Вільям Шекспір|Шекспіра]],
* Руфій — «Цезар і Клеопатра» [[Бернард Шоу|Шоу]].

'''Зіграв  ролі в кінофільмах:'''
* ДЕФА — «Стиглі вишні»,
* [[Кіностудія імені Олександра Довженка]] — «Ключі від неба», 1964, режисер [[Іванов Віктор Михайлович|Віктор Іванов]],
* «Вигідний контракт», 1979, режисер [[Савельєв Володимир Олексійович|Володимир Савельєв]],
* «Геллі і Нок», 1995, режисер [[Іллєнко Вадим Герасимович|Вадим Іллєнко]],
* [[Мосфільм]] — «Оборона Севастополя»,
* [[Одеська кіностудія]] — «Блакитний патруль» — 1974, режисер [[Золоєв Теймураз Олександрович|Теймураз Золоєв]],
* «Важкий участок» — 1977, режисер [[Колегаєв В'ячеслав Семенович|В'ячеслав Колегаєв]],
* «Артем» — 1978, режисери [[Кошелєв Микола Миколайович|Микола Кошелєв]] та [[Морозов Валентин Олексійович|Валентин Морозов]],
* «[[Пригоди Електроніка]]», 1979, режисер [[Бромберг Костянтин Леонідович|Костянтин Бромберг]],
* «Тільки в мюзик-холі», 1980, режисер [[Ковальський Микола Петрович|Микола Ковальський]],
* «Депутатський час», 1980, режисер [[Павловський Олександр Ілліч|Олександр Павловський]],
* «Довгий шлях в лабіринті» — 1981, режисер [[Левін Василь Миколайович|Василь Левін]],
* «Золоті черевички», 1981, режисер [[Козачков Валентин Федорович|Валентин Козачков]],
* «Бій на перехресті», 1982, режисер [[Тютюнник Анатолій Юхимович|Анатолій Тютюнник]],
* «[[Весільний подарунок]]» — 1982, режисер [[Биков Ролан Антонович|Ролан Биков]], [[Есадзе Реваз Парменович|Резо Есадзе]] та [[Ігішев Олександр Сергійович|Олександр Ігішев]]
* «Подвиг Одеси», 1985, режисер [[Стрєлков Володимир В'ячеславович|Володимир Стрєлков]],
* «Поїзд поза розкладом», 1985, режисер [[Гришин Олександр Васильович|Олександр Гришин]],
* «Золоте весілля», 1987, режисер [[Мотузко Наталя Георгіївна|Наталія Мотузко]],
* «День кохання», 1990, режисер [[Полинников Олександр Миколайович|Олександр Полинников]],
* «Господня риба», 1991, композитор [[Кантюков Ігор Васильович|Ігор Кантюков]],
* [[Кіностудія імені Горького]] — «Хутірець в степу», 1970, режисер [[Бунеєв Борис Олексійович|Борис Бунеєв]],
* [[Узбекфільм]] — «Вогненні дороги», 1977—1984, режисер [[Аббасов Шухрат Саліхович|Шухрат Аббасов]],
* серіал «Комедійний коктейль», 2002—2004, режисер [[Стицьковський Юрій Альфредович|Юрій Стицьковський]], 19-а серія.
* 2007 — «Ліквідація», режисер [[Урсуляк Сергій Володимирович|Сергій Урсуляк]].

== Нагороди ==
* Медалі [[Медаль «В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна»|«За доблесну працю»]] (1970), [[Медаль «Ветеран праці»|«Ветеран праці»]] (1987).
* Звання [[Народний артист Української РСР|"Народний артист УРСР]]" (1981).
* Звання "[[Заслужений артист Української РСР|Заслужений артист УРСР]]" (1978).
* [[Державна премія України імені Т. Г. Шевченка|Державна премія Української РСР]]  ім. Т. Шевченка (1982).
* За виконання головної ролі у виставі Одеського ТЮГу «Потап Урлов» удостоєний  премії ім. Л. Бугової та І. Твердохліба (як найкращий актор року в Одесі театрального сезону 2009/2010).

== Родина ==
* Дочка Наталія — актриса Національного академічного драматичного театру ім. І.Франка.
* Син Денис закінчив Одеський національний універиситет ім. І.Мечникова.

== Посилання ==

* [http://www.kinopoisk.ru/name/595414/ Гончар Андрій Петрович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305194830/http://www.kinopoisk.ru/name/595414/ |date=5 березня 2016 }} на сайті [[Kinopoisk]] {{ref-ru}}
* [http://www.kino-teatr.ru/kino/acter/m/sov/5452/bio Гончар Андрій Петрович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150408054744/http://kino-teatr.ru/kino/acter/m/sov/5452/bio/ |date=8 квітня 2015 }} на сайті kino-teatr.ru {{ref-ru}}
* [http://knpu.gov.ua/content/gonchar-andrii-petrovich Шевченківський комітет] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305015428/http://knpu.gov.ua/content/gonchar-andrii-petrovich |date=5 березня 2016 }}
* [http://krymology.info/index.php/Гончар,_Андрей_Петрович Кримологія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170808222022/http://krymology.info/index.php/Гончар,_Андрей_Петрович |date=8 серпня 2017 }} {{ref-ru}}
* [https://tuz.od.ua/kollektiv-teatra/andrej-gonchar.html Андрей Гончар] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201101013929/https://tuz.od.ua/kollektiv-teatra/andrej-gonchar.html |date=1 листопада 2020 }} // Одесский ТЮЗ им. Юрия Олеши {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Українські театральні актори]]
[[Категорія:Українські кіноактори]]
[[Категорія:Актори Одеської кіностудії]]
[[Категорія:Актори Одеського драматичного театру]]
[[Категорія:Актори Одеського театру юного глядача]]
[[Категорія:Члени НСТДУ]]
[[Категорія:Уродженці Деньгів]]
[[Категорія:Актори Кримського драматичного театру імені Максима Горького]]

title: Гончар Андрій Петрович

Народився: 10 листопада 1936 (88 років) · Деньги, Золотоніський район, Київська область, Українська СРР, СРСР

Громадянство: УРСР→ Україна

Заклад: Одеський обласний академічний драматичний театр

Медаль «За доблесну працю (За військову доблесть)»: Медаль «Ветеран праці»

title: IMDb

Народний артист УРСР— 1981: Заслужений артист УРСР— 1978


text:
# Фортеця Кавала
Фортеця Кавала — фортеця, побудована в XV столітті на руїнах візантійського акрополя, розташованого на вершині півострова в місті Кавала, Греція. Фортеця не призначалася для оборони населеного пункту. Вона призначалась для контролю і захисту дороги, а також контролю за пересуваннями венеційського флоту та для протидії відповідним нападам з моря.

## Історія
Акрополь був укріплений ще з V століття до нашої ери. Пізніше його укріплення ремонтувались та удосконалювались імператором Юліаном, потім Юстініаном, а також в 926 році. Фортеця була модифікована в 1307 році за Андроніка II Палеолога, шляхом будівництва стіни зі сторони моря до вершини пагорба. Вона була відновлена османами в 1425 році після того як вони її зруйнували захоплюючи місто у 1391 році. За іншими джерелами маштабна перебудова фортеці відбувалась за султанів Селіма або Сулеймана у 1520—1530 роках.
Турецькі географ Хацікальфа (Χατζηκάλφα) у (1650 році) та мандрівник Евлія Челебі (у 1667 році) описували фортецю як потужну оборонну спорду.
З кінця XVII століття фортеця використовувалась османами як в'язниця та довгий час також була військовим та адміністративним центром міста. Так у фортеці в 1759 році відбував заслання Ібрагім-паша. З розвитком військової справи почали проявлятись недоліки фортеці, які полягали в незахищеності її водогону, погане розташування гармат та башт.
У 1880—1885 роках османи понизили фортецю до категорії занедбаних, і вона перестала охоронятись і поступово зазнала руйнувань. У цей період її обслуговувало 40—60 людей. На початку XX століття єгиптянин Аббас Хілмі придбав фортецю у турків, щоб використовувати її як промислово-ремісничу школу, проте цей план не був реалізований. Востаннє цитадель використовувалась під час Другої світової війни окупаційними військами. У 1968 році фортеця перейшла у власність муніципалітету міста. Фортеця використовується як місце відпочинку та культурних заходів. У ній розташований театр просто неба на 400 місць.

## Архітектура
Фортеця побудована з місцевого граніту з додаванням мармуру та вапняку. Стіни фортеці не були пристосовані для обстрілу з гармат, а витримували напади із застосуванням холодної зброї. ЇЇ оборонний мур повторює рельєф пагорбу, а внутрішній простір площею 13 гектарів розділений додатковою стіною довжиною 449 метрів, яка піднімається на висоту 64 метри над рівнем моря. Приміщення в'язниці, яка вбудована в зовнішню стіну має довжину 22,80 м та ширину 10,40 м. Стіни фортеці зміцнені двома прямокутними вежами, розташованими на кутах північної стіни та одним багатокутним бастіоном на східній стороні. Четверо воріт дозволяли потрапити в місто та залишати його. В середині фортеці на центральній стіні розташована кругла вежа, яка була останнім місцем оборони, складом боєприпасів, припасів та води, використовувалась як тюрма.

title: Фортеця Кавала

wikitext:
{{Визначна пам’ятка
|назва =
|будівник =
|сховище =
|стан =
|закінчення будівництва =
|початок будівництва =
|встановлений =
|перша згадка =
|архітектор =
|скульптор =
|матеріал =
|місцева_назва =
|архітектурний стиль =
|координати =
|місце розташування =
|країна =
|статус =
|зображення_підпис =
|зображення_розмір = 250пкс
|зображення =
|вебсторінка =
}}
'''Фортеця Кавала''' — фортеця, побудована в [[XV століття|XV столітті]] на руїнах візантійського [[Акрополь|акрополя]], розташованого на вершині півострова в місті [[Кавала]], [[Греція]]. Фортеця не призначалася для оборони населеного пункту. Вона призначалась для контролю і захисту дороги, а також контролю за пересуваннями [[Венеційська республіка|венеційського]] флоту та для протидії відповідним нападам з моря.<ref name=":0">{{Cite web|title=Acropolis of Kavala|url=http://www.castle-kavala.gr/en/|accessdate=2020-09-07|language=en-US|archive-date=26 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200226011750/http://www.castle-kavala.gr/en/}}</ref>

== Історія ==
Акрополь був укріплений ще з V століття до нашої ери. Пізніше його укріплення ремонтувались та удосконалювались [[Флавій Клавдій Юліан|імператором Юліаном]], потім [[Юстиніан I|Юстініаном]], а також в [[926]] році. Фортеця була модифікована в [[1307]] році за [[Андронік II Палеолог|Андроніка II Палеолога]], шляхом будівництва стіни зі сторони моря до вершини пагорба. Вона була відновлена [[Османська імперія|османами]] в [[1425]] році після того як вони її зруйнували захоплюючи місто у [[1391]] році.<ref name=":1">{{Cite web|title=Fortress of Kavala|url=https://www.kastra.eu/castleen.php?kastro=kavala|website=Καστρολόγος|accessdate=2020-09-07|language=en|first=Manolis|last=Papathanassiou|archive-date=29 грудня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201229222353/https://www.kastra.eu/castleen.php?kastro=kavala}}</ref> За іншими джерелами маштабна перебудова фортеці відбувалась за султанів [[Селім I|Селіма]] або [[Сулейман I Пишний|Сулеймана]] у 1520—1530 роках.<ref name=":2" />

Турецькі географ Хацікальфа (Χατζηκάλφα) у ([[1650]] році) та мандрівник [[Евлія Челебі]] (у [[1667]] році) описували фортецю як потужну оборонну спорду.<ref name=":2" />

З кінця [[XVII століття]] фортеця використовувалась османами як [[в'язниця]] та довгий час також була військовим та адміністративним центром міста. Так у фортеці в [[1759]] році відбував заслання Ібрагім-паша. З розвитком військової справи почали проявлятись недоліки фортеці, які полягали в незахищеності її водогону, погане розташування гармат та башт.<ref name=":2" />

У 1880—1885 роках османи понизили фортецю до категорії занедбаних, і вона перестала охоронятись і поступово зазнала руйнувань. У цей період її обслуговувало 40—60 людей. На початку [[XX століття]] єгиптянин Аббас Хілмі придбав фортецю у турків, щоб використовувати її як промислово-ремісничу школу, проте цей план не був реалізований. Востаннє цитадель використовувалась під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] окупаційними військами. У [[1968]] році фортеця перейшла у власність муніципалітету міста. Фортеця використовується як місце відпочинку та культурних заходів. У ній розташований театр просто неба на 400 місць.<ref name=":0" /><ref>{{Cite web|title=Ακρόπολη - Φρούριο|url=https://www.visitkavala.gr/sightseeing/akropoli-frourio/|website=Visit Kavala|accessdate=2020-09-07|language=el|archive-date=24 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210724215119/https://www.visitkavala.gr/sightseeing/akropoli-frourio/}}</ref>

== Архітектура ==
[[Файл:The_tower_of_Kavala_castle.jpg|альт=|ліворуч|міні|Центральна башта фортеці]]
Фортеця побудована з місцевого [[граніт]]у з додаванням [[мармур]]у та [[вапняк]]у. Стіни фортеці не були пристосовані для обстрілу з гармат, а витримували напади із застосуванням холодної зброї. ЇЇ оборонний мур повторює [[рельєф]] пагорбу, а внутрішній простір площею 13 [[гектар]]ів розділений додатковою стіною довжиною 449 метрів, яка піднімається на висоту 64 метри над рівнем моря. Приміщення в'язниці, яка вбудована в зовнішню стіну має довжину 22,80 м та ширину 10,40 м. Стіни фортеці зміцнені двома прямокутними вежами, розташованими на кутах північної стіни та одним багатокутним бастіоном на східній стороні. Четверо воріт дозволяли потрапити в місто та залишати його. В середині фортеці на центральній стіні розташована кругла вежа, яка була останнім місцем оборони, складом [[Боєприпаси|боєприпасів]], припасів та води, використовувалась як тюрма.<ref name=":1" /><ref name=":2">{{Cite web|title=Το Κάστρο της Καβάλας: από αμυντικό οχυρό και τόπος εξορίας, χώρος αναψυχής και πολιτισμού|url=https://www.archaiologia.gr/blog/2014/07/29/το-κάστρο-της-καβάλας-από-αμυντικό-οχυ/|website=Αρχαιολογία Online|date=2014-07-29|accessdate=2020-09-07|language=el|archive-date=29 березня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170329102402/http://www.archaiologia.gr/blog/2014/07/29/το-κ%CE%ACστρο-της-καβ%CE%ACλας-απ%CF%8C-αμυντικ%CF%8C-οψυ/}}</ref><ref>{{Cite web|title=Παλιά πόλη «Παναγία» – Φρούριο : Καβάλα, Δημωφέλεια, Δήμος Καβάλας|url=http://www.kavalagreece.gr/tourismos/touristikes-plirofories/aksiotheata/frourio/|accessdate=2020-09-07|archive-date=22 вересня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200922205405/http://www.kavalagreece.gr/tourismos/touristikes-plirofories/aksiotheata/frourio/}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist|2|colwidth=30em}}
{{Замки та фортеці Греції}}

[[Категорія:Середньовічна Греція]]
[[Категорія:Фортеці Греції]]
[[Категорія:Кавала]]
[[Категорія:Східна Македонія та Фракія]]

title: Фортеця Кавала

Тип: фортеця

Статус спадщини: пам'ятка археології Греції d [ 1 ]

Країна: Греція : ISO3166-1 alpha-3: GRC ; ISO3166-1 цифровий: 300 ;

Розташування: Kavala Municipality d


text:
# Леонове (Борисовський район)
Леонове (біл. вёска Леванова) — село в складі Борисовського району Мінської області, Білорусь. Село належало Метченській сільській раді, розташоване в східній частині області.

title: Леонове (Борисовський район)

wikitext:
{{НП
 |країна                  = {{BLR}}
 |статус                  = Село
 |українська назва        = Леонове
 |оригінальна назва       = {{lang-be|вёска Леванова}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
|опис зображення = |lat_dir = N|lat_deg = 54|lat_min = 08|lat_sec = 04

  |lon_dir = E|lon_deg = 28|lon_min = 47|lon_sec = 22
  |CoordAddon             =
 |размер карты страны     = 300
 |размер карты региона    = 300
 |размер карты района     =
 |вид регіону             = Область
 |регион                  = Мінська область
 |регіон в таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   = [[Борисовський район (Білорусь)|Борисовський]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =   Сільрада Білорусі{{!}}Сільська рада
|община                  = Метченська сільська рада
 |община в таблиці        =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |year                    =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |плотность              =
  |агломерація            =
  |національний склад     = [[білоруси]]
  |конфесійний склад=
 |часовий пояс            =
 |DST                     =
 |телефонний код          = +375-17-7
 |поштовий індекс         =
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = [[ЗКАТУ|Код ЗКАТУ]]
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   = Офіційна адреса
 |add2                    = Менская вобласьць,
Барысаўскі раён,
Глівінскі сельсавет
Вёска Леванова
 |add3n                   = Телефон
 |add3                    = +375-17-7
 |add4n                   =
 |add4                    =
}}
'''Леонове''' ({{lang-be|вёска Леванова}}) — [[село]] в складі [[Борисовський район (Білорусь)|Борисовського району]] [[Мінська область|Мінської області]], [[Білорусь]]. Село належало [[Метченська сільська рада|Метченській сільській раді]], розташоване в східній частині області.

== Джерела ==
* «[[Міста і села Білорусі|Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах]]» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. {{ref-bl}}

== Див. також ==
* [[Адміністративний поділ Білорусі]]
* [[Список міст Білорусі]]
* [[Селища міського типу Білорусі]]
* [[Райони Білорусі]]

== Посилання ==
* [http://www.ex-press.by/ Новини Борисова й Борисівського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130805224031/http://www.ex-press.by/ |date=5 серпня 2013 }}
* [https://web.archive.org/web/20130811230117/http://belaruscity.net/borisov/towns.php Каталог сіл Борисівського району]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Метченська сільська рада}}

{{Belarus-stub}}

[[Категорія:Села Мінської області]]
[[Категорія:Населені пункти Борисовського району (Білорусь)]]
[[Категорія:Метченська сільська рада]]

title: Країна

Країна: Білорусь

Область: Мінська область

Район: Борисовський

Сільська рада: Метченська сільська рада

Національний склад: білоруси

Часовий пояс: UTC+3 (Метченська сільська рада)

Транслітерація назви: Lievanova

Офіційна адреса: Менская вобласьць, · Барысаўскі раён, · Глівінскі сельсавет · Вёска Леванова


text:
# Ігри Ендера (серія творів)
«Ігри Е́ндера» відома також як «Сага Ендера» — серія науково-фантастичних книг, автором яких є Орсон Скотт Кард. Серія почалась із роману з однойменною назвою «Гра Ендера», що була опублікована в 1985 році. Наразі серія складається із чотирнадцяти романів, тринадцяти коротких оповідань та супутньої продукції: 47-и видань коміксів, аудіокниг, відеогри та фільму. Перші два романа із серії, «Гра Ендера» і «Голос тих, кого немає» (1986), виграли Премію Г'юго та Премію «Не́б'юла» та вважаються одними з найвпливовіших науково-фантастичних романів 1980-х років.
Сага Ендера розповідає про майбутнє, де людство чудом пережило вторгнення агресивної інопланетної раси, прозваної жучарами. Головний герой серії, Ендрю «Ендер» Віггін, хлопчик із видатними розумовими здібностями, вирушає в Бойову школу, щоб навчитися командувати флотом і відбити майбутнє повторне вторгнення.
Роман «Голос тих, кого немає» є продовженням роману «Гра Ендера». Дія книги відбувається приблизно в 5270 році, через 3000 років після подій у першій книзі. Ендеру (який тепер користується своїм справжнім ім'ям, Ендрю Віггін або псевдонімом «Голос тих, кого немає») 35 років. Наступні твори описують події, що передували оригінальному твору і відбувалися паралельно з ним.

## Хронологія саги
1. Земля свідома (англ. Earth Unaware) (2012)
2. Земля у вогні (англ. Earth Afire) (2013)
3. Земля прокидається (англ. Earth Awakens) (2014)
4. Рій (англ. The Swarm) (2016)
5. Вулик (англ. The Hive) (очікується)
6. Королева (англ. The Queens) (очікується)
7. Гра Ендера (англ. Ender's Game) (1985)
8. Тінь Ендера (англ. Ender's Shadow) (1999)
9. Тінь Гегемона (англ. Shadow of the Hegemon) (2001)
10. Маріонетки Тіні (англ. Shadow Puppets) (2002)
11. Тінь велета (англ. Shadow of the Giant) (2005)
12. Ендер у вигнанні (англ. Ender in Exile) (2008)
13. Бойова школа (англ. Fleet School) (очікується)
14. Тінь утікає (англ. Shadows in Flight) (2012)
15. Голос тих, кого немає (англ. Speaker for the Dead) (1986)
16. Ксеноцид (англ. Xenocide) (1991)
17. Діти розуму (англ. Children of the Mind) (1996)
18. Жива Тінь (англ. Shadows Alive) (очікується)

### Ендер Віггін
Перша частина серії починається із «Гри Ендера» і складається із шести творів, що розповідають історію Ендера Віггіна:
- Гра Ендера (англ. Ender's Game) (1985)
- Голос тих, кого немає (англ. Speaker for the Dead) (1986)
- Ксеноцид (англ. Xenocide) (1991)
- Діти розуму (англ. Children of the Mind) (1996)
- Війна дарів: Історія Ендера (англ. A War of Gifts: An Ender Story) (2007)
- Ендер у вигнання: Банди (англ. Ender in Exile: Ganges) (2009)

В той час, як «Гра Ендера» фантастичний твір, романи із трилогії («Голос тих, кого немає», «Ксеноцид» і «Діти розуму») — твори більш філософського характеру. Вони розкривають всю складність стосунків між людством та іншою інопланетною расою «свинок» (Piggies).
«Війна дарів: Історія Ендера» була опублікована в жовтні 2007 року, розповідає про перший рік навчання Ендера в бойовій школі.
Роман «Ендер у вигнанні», опублікований у листопаді 2008 року, розповідає про подорож Ендера до першої колонії (таким чином, книга є приквелом до «Голосу тих, кого немає»), а також про його зустріч із персонажем з Тіньової саги.

### Тіньова сага
Складається з п'яти романів, що присвячені людям, яких Ендер мусив лишити:
- Тінь Ендера (англ. Ender's Shadow) (1999)
- Тінь Гегемона (англ. Shadow of the Hegemon) (2001)
- Маріонетки Тіні (англ. Shadow Puppets) (2002)
- Тінь велета (англ. Shadow of the Giant) (2005)
- Тінь утікає (англ. Shadows in Flight) (2012)

Тіньова сага — це паралельний до «Гри Ендера» сюжет. Більшість подій романів написані з точки зору інших персонажів саги. Перші три книги розкривають історію боротьби за світове панування після війни з жучарами, а також історію дітей Бойової школи та брата Ендера, Пітера Віггіна.

### Мурашина війна

#### Перша Мурашина війна
Кард і Аарон Джонстон (Card and Aaron Johnston) написали трилогію, присвячену подіям Першої війни з прибульцями. Хронологічно дії серії відбуваються раніше всіх інших книг гри Ендера.
- Земля свідома (англ. Earth Unaware) (2012)
- Земля у вогні (англ. Earth Afire) (2013)
- Пробудження Землі (англ. Earth Awakens) (2014)

#### Друга Мурашина війна
Продовження «Першої Мурашиної війни», заплановані до публікації. Ймовірні назви романів (в порядку очікуваного видання) «Рій», «Вулик» і «Королева». Книги продовжують розповідь героя попередніх творів Віктора Дельгадо (Віко). Перша книга була опублікована 2 серпня 2016 року. Сюжет розгортається навколо першого вторгнення жучар на Землю, що було зупинено коаліцією корпоративних і міжнародних збройних сил, а також китайською армією.

### Бойова школа
Серія "Бойова школа" (Fleet School) розпочинається книгою "Діти флоту" [Архівовано 1 вересня 2021 у Wayback Machine.], що побачила світ 10 листопада 2017-го року. Дії відбуваються в Бойовій школі після того, як Міжнародний флот починає готувати дітей для служби командирами в колоніях.

## Супутня продукція

### Комікси
Marvel Comics і Орсон Скотт Кард у 2008 році започаткували серію коміксів, яка доповнює події книжкової серії або є переказом книг. Всього вийшло 47 випусків. Самі комікси написані не Кардом, а Крістофером Йостом і Майком Кері.

### Відеоігри
У 2008 році стало відомо про плани випустити відеогру Ender's Game: Battle Room, присвячену командуванню космічними флотами. Однак, у 2010 році розробка припинилася.

### Аудіовистави
На основі роману «Гра Ендера» в 2013 було створено аудіовиставу «Гра Ендера наживо» (Ender's Game Alive). Вона включає понад 100 персонажів з унікальними акторами озвучування і поєднує події оригінального роману з іншими творами серії.

### Фільм
У 2013 вийшла екранізація «Гри Ендера» режисера Ґевіна Гуда — фільм «Гра Ендера». Він здобув позитивні оцінки глядачів та критиків, але ледве окупився.

title: Ігри Ендера (серія творів)

wikitext:
{{italic title}}
{{Книжкова серія
| назва             = Ігри Ендера
| оригінальна_назва = Ender's Game
| зображення        = BeyondEndersGame.jpg
| розмір_зображення =
| підпис            = однотомник з трьома романами серії
| автор             = [[Орсон Скотт Кард]]
| жанр              = [[наукова фантастика]]
| країна            = {{USA}}
| мова              = [[англійська мова|англійська]]
| видавництво       =
| перекладач        =
| ілюстратор        =
| оформлення        =
| дати              = 1985-
| дати_українською  =
}}
'''«Ігри Е́ндера»''' відома також як '''«Сага Ендера»''' — серія науково-фантастичних книг, автором яких є [[Орсон Скотт Кард]]. Серія почалась із роману з однойменною назвою «[[Гра Ендера]]», що була опублікована в 1985 році. Наразі серія складається із чотирнадцяти романів, тринадцяти коротких оповідань та супутньої продукції: 47-и видань коміксів, аудіокниг, відеогри та фільму. Перші два романа із серії, «Гра Ендера» і «<nowiki/>[[Промовець від імені мертвих|Голос тих, кого немає]]<nowiki/>» (1986), виграли Премію Г'юго<ref>{{Cite news|url=http://www.thehugoawards.org/hugo-history/1986-hugo-awards/|title=1986 Hugo Awards|date=2007-07-26|language=en-US|work=The Hugo Awards|accessdate=2017-01-15|archive-date=7 травня 2011|archive-url=https://web.archive.org/web/20110507164704/http://www.thehugoawards.org/hugo-history/1986-hugo-awards/}}</ref> та Премію «Не́б'юла» та вважаються одними з найвпливовіших науково-фантастичних романів 1980-х років.

Сага Ендера розповідає про майбутнє, де людство чудом пережило вторгнення агресивної інопланетної раси, прозваної жучарами. Головний герой серії, Ендрю «Ендер» Віггін, хлопчик із видатними розумовими здібностями, вирушає в Бойову школу, щоб навчитися командувати флотом і відбити майбутнє повторне вторгнення.

Роман «Голос тих, кого немає» є продовженням роману «Гра Ендера». Дія книги відбувається приблизно в 5270 році, через 3000 років після подій у першій книзі. Ендеру (який тепер користується своїм справжнім ім'ям, Ендрю Віггін або псевдонімом «Голос тих, кого немає») 35 років. Наступні твори описують події, що передували оригінальному твору і відбувалися паралельно з ним.
== Хронологія саги ==

# Земля свідома ({{lang-en|Earth Unaware}}) (2012)
# Земля у вогні ({{lang-en|Earth Afire}}) (2013)
# Земля прокидається ({{lang-en|Earth Awakens}}) (2014)
# Рій ({{lang-en|The Swarm}}) (2016)
# Вулик ({{lang-en|The Hive}}) (очікується)
# Королева ({{lang-en|The Queens}}) (очікується)
# Гра Ендера ({{lang-en|Ender's Game}}) (1985)
# [[Тінь Ендера]] ({{lang-en|Ender's Shadow}}) (1999)
# Тінь Гегемона ({{lang-en|Shadow of the Hegemon}}) (2001)
# Маріонетки Тіні ({{lang-en|Shadow Puppets}}) (2002)
# Тінь велета ({{lang-en|Shadow of the Giant}}) (2005)
# Ендер у вигнанні ({{lang-en|Ender in Exile}}) (2008)
# Бойова школа ({{lang-en|Fleet School}}) (очікується)
# Тінь утікає ({{lang-en|Shadows in Flight}}) (2012)
# Голос тих, кого немає ({{lang-en|Speaker for the Dead}}) (1986)
# [[Ксеноцид]] ({{lang-en|Xenocide}}) (1991)
# Діти розуму ({{lang-en|Children of the Mind}}) (1996)
# Жива Тінь ({{lang-en|Shadows Alive}}) (очікується)

=== Ендер Віггін ===

Перша частина серії починається із «Гри Ендера» і складається із шести творів, що розповідають історію Ендера Віггіна:
* Гра Ендера ({{lang-en|Ender's Game}}) (1985)
* Голос тих, кого немає ({{lang-en|Speaker for the Dead}}) (1986)
* Ксеноцид ({{lang-en|Xenocide}}) (1991)
* Діти розуму ({{lang-en|Children of the Mind}}) (1996)
* Війна дарів: Історія Ендера ({{lang-en|A War of Gifts: An Ender Story}}) (2007)
* Ендер у вигнання: Банди ({{lang-en|Ender in Exile: Ganges}}) (2009)

В той час, як «Гра Ендера» фантастичний твір, романи із трилогії («Голос тих, кого немає», «Ксеноцид» і «Діти розуму») — твори більш філософського характеру. Вони розкривають всю складність стосунків між людством та іншою інопланетною расою «свинок» (Piggies).

«Війна дарів: Історія Ендера» була опублікована в жовтні 2007 року, розповідає про перший рік навчання Ендера в бойовій школі.

Роман «Ендер у вигнанні», опублікований у листопаді 2008 року, розповідає про подорож Ендера до першої колонії (таким чином, книга є приквелом до «Голосу тих, кого немає»), а також про його зустріч із персонажем з Тіньової саги.

=== Тіньова сага ===

Складається з п'яти романів, що присвячені людям, яких Ендер мусив лишити:
* Тінь Ендера ({{lang-en|Ender's Shadow}}) (1999)
* Тінь Гегемона ({{lang-en|Shadow of the Hegemon}}) (2001)
* Маріонетки Тіні ({{lang-en|Shadow Puppets}}) (2002)
* Тінь велета ({{lang-en|Shadow of the Giant}}) (2005)
* Тінь утікає ({{lang-en|Shadows in Flight}}) (2012)

Тіньова сага — це паралельний до «Гри Ендера» сюжет. Більшість подій романів написані з точки зору інших персонажів саги. Перші три книги розкривають історію боротьби за світове панування після війни з жучарами, а також історію дітей Бойової школи та брата Ендера, Пітера Віггіна.

=== Мурашина війна ===

==== Перша Мурашина війна ====

Кард і Аарон Джонстон (Card and Aaron Johnston) написали трилогію, присвячену подіям Першої війни з прибульцями. Хронологічно дії серії відбуваються раніше всіх інших книг гри Ендера.

* Земля свідома ({{lang-en|Earth Unaware}}) (2012)
* Земля у вогні ({{lang-en|Earth Afire}}) (2013)
* Пробудження Землі ({{lang-en|Earth Awakens}}) (2014)

==== Друга Мурашина війна ====

Продовження «Першої Мурашиної війни», заплановані до публікації. Ймовірні назви романів (в порядку очікуваного видання) «Рій», «Вулик» і «Королева»<ref>{{Cite news|url=https://twitter.com/OrsonScottCard/status/451800392926363649|title=Orson Scott Card on Twitter|work=Twitter|accessdate=2017-01-15|archive-date=12 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201112010956/https://twitter.com/orsonscottcard/status/451800392926363649}}</ref>. Книги продовжують розповідь героя попередніх творів Віктора Дельгадо (Віко). Перша книга була опублікована 2 серпня 2016 року. Сюжет розгортається навколо першого вторгнення жучар на Землю, що було зупинено коаліцією корпоративних і міжнародних збройних сил, а також китайською армією.

=== Бойова школа ===

Серія "Бойова школа" (Fleet School) розпочинається книгою "Діти флоту"[http://www.hatrack.com/osc/books/childrenofthefleet/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210901215050/http://www.hatrack.com/osc/books/childrenofthefleet/ |date=1 вересня 2021 }}, що побачила світ 10 листопада 2017-го року. Дії відбуваються в Бойовій школі після того, як Міжнародний флот починає готувати дітей для служби командирами в колоніях.

== Супутня продукція ==

=== Комікси ===
[[Marvel Comics]] і Орсон Скотт Кард у 2008 році започаткували серію коміксів, яка доповнює події книжкової серії або є переказом книг. Всього вийшло 47 випусків. Самі комікси написані не Кардом, а [[Крістофер Йост|Крістофером Йостом]] і [[Майк Кері|Майком Кері]]<ref>{{Cite web|url=http://www.comics.org/series/32173/|title=GCD :: Series :: Ender's Game: Battle School|website=www.comics.org|accessdate=2017-01-15|archive-date=13 серпня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160813200624/http://www.comics.org/series/32173/}}</ref>.

=== Відеоігри ===
У 2008 році стало відомо про плани випустити відеогру ''Ender's Game: Battle Room,'' присвячену командуванню космічними флотами<ref>{{Cite web|url=http://blog.newsweek.com/blogs/levelup/archive/2008/01/29/exclusive-donald-and-geremy-mustard-discuss-plans-for-ender-s-game.aspx|title=Level Up : Exclusive: Chair Entertainment's Donald and Geremy Mustard Shed Some Light On Their Plans For 'Ender's Game'|date=2008-06-03|accessdate=2017-01-15|archive-date=2008-06-03|archive-url=https://web.archive.org/web/20080603193919/http://blog.newsweek.com/blogs/levelup/archive/2008/01/29/exclusive-donald-and-geremy-mustard-discuss-plans-for-ender-s-game.aspx}}</ref>''.'' Однак, у 2010 році розробка припинилася<ref>{{Cite web|url=https://www.engadget.com/2010/12/14/enders-game-tabled-by-chair/|title=Ender's Game tabled by Chair|website=Engadget|accessdate=2017-01-15|archive-date=16 січня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170116163016/https://www.engadget.com/2010/12/14/enders-game-tabled-by-chair/}}</ref>.

=== Аудіовистави ===
На основі роману «Гра Ендера» в 2013 було створено аудіовиставу «Гра Ендера наживо» (''Ender's Game Alive''). Вона включає понад 100 персонажів з унікальними акторами озвучування і поєднує події оригінального роману з іншими творами серії<ref>{{Cite web|url=http://skyboatmedia.com/enders-game-alive/|title=ENDER'S GAME ALIVE - THE FULL CAST AUDIOPLAY by ORSON SCOTT CARD - Skyboat Media|website=skyboatmedia.com|accessdate=2017-01-15|archive-date=1 листопада 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131101213951/http://skyboatmedia.com/enders-game-alive/}}</ref>.

=== Фільм ===
У 2013 вийшла екранізація «Гри Ендера» режисера Ґевіна Гуда — фільм «[[Гра Ендера (фільм)|Гра Ендера]]». Він здобув позитивні оцінки глядачів та критиків, але ледве окупився.

== Див. також ==
* [[Орсон Скотт Кард]]
* [[Гра Ендера]]

== Примітки ==
{{reflist}}
{{ВП-портали|Книги|Фантастика|Література|США|}}

[[Категорія:Науково-фантастичні романи США]]
[[Категорія:Науково-фантастичні книжкові серії]]
[[Категорія:Твори, нагороджені премією «Г'юго»]]
[[Категорія:Твори, нагороджені премією «Локус»]]
[[Категорія:Твори, нагороджені премією «Неб'юла»]]
[[Категорія:Книжкові серії США]]
[[Категорія:Англомовні книжкові серії]]

title: Ender's Game

Ender's Game: однотомник з трьома романами серії

title: Загальна інформація

Автор: Орсон Скотт Кард

Жанр: наукова фантастика

Країна: США

title: Дати публікацій