text:
# Крістіан Пануччі
Крістіан Пануччі (італ. Christian Panucci, * 12 квітня 1973, Савона) — колишній італійський футболіст, захисник. По завершенні ігрової кар'єри — футбольний оглядач на супутниковому телебаченні, а згодом футбольний тренер. У 2017–2019 роках очолював тренерський штаб збірної Албанії.
Насамперед відомий виступами за клуби «Мілан», «Реал Мадрид» та «Рома», а також національну збірну Італії.
Дворазовий чемпіон Італії. Дворазовий володар Кубка Італії. Триразовий володар Суперкубка Італії з футболу. Чемпіон Іспанії. Володар Суперкубка Іспанії з футболу. Дворазовий переможець Ліги чемпіонів УЄФА. Володар Суперкубка УЄФА. Володар Міжконтинентального кубка.

## Клубна кар'єра
Вихованець юнацьких команд футбольних клубів «Велоче Савона» та «Дженоа».
У дорослому футболі дебютував 1991 року виступами за команду клубу «Дженоа», в якій провів два сезони, взявши участь у 31 матчі чемпіонату.
Згодом з 1993 по 2001 рік грав у складі команд клубів «Мілан», «Реал Мадрид», «Інтернаціонале», «Челсі» та «Монако». Протягом цих років двічі виборював титул чемпіона Італії, ставав володарем Суперкубка Італії з футболу, чемпіоном Іспанії, володарем Суперкубка Іспанії з футболу, переможцем Ліги чемпіонів УЄФА, переможцем Ліги чемпіонів УЄФА, володарем Суперкубка УЄФА, володарем Міжконтинентального кубка.
Своєю грою за «Монако» привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Рома», до складу якого приєднався 2001 року. Відіграв за «вовків» наступні вісім сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Роми», був основним гравцем команди. За цей час додав до переліку своїх трофеїв два титули володаря Кубка Італії, знову ставав володарем Суперкубка Італії з футболу.
Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі «Парма», за команду якого виступав протягом 2009—2010 років.

## Виступи за збірні
Протягом 1992–1996 років  залучався до складу молодіжної збірної Італії. На молодіжному рівні зіграв у 22 офіційних матчах, забив 4 голи.
1994 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Італії. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 15 років, провів у формі головної команди країни 57 матчів, забивши 4 голи. У складі збірної був учасником чемпіонату світу 2002 року в Японії і Південній Кореї, чемпіонату Європи 2004 року у Португалії, чемпіонату Європи 2008 року в Австрії та Швейцарії.

## Кар'єра тренера
23 липня 2012 року прийняв пропозицію Фабіо Капелло увійти до очолюваного ним тренерського штабу національної збірної Росії. Після завершення чемпіонату світу 2014 року залишив російську збірну.
18 березня 2015 року став головним тренером друголігової команди «Ліворно», тренував клуб з Ліворно один рік.
Протягом частини 2016 року очолював команду клубу «Тернана».
19 липня 2017 року очолив тренерський штаб національної збірної Албанії. Пропрацював із командою менше двох років, протягом яких албанці під його керівництвом здобули лише чотири перемоги і дві нічиї у 15 іграх. Був звільнений у березні 2019, на наступний день після поразки 0:2 від збірної Туреччини у першій домашній грі відбору на Євро-2020.
| Дата       | Місто      | Господарі            | Результат             | Гості                | Турнір                | Голи | Примітки |
| ---------- | ---------- | -------------------- | --------------------- | -------------------- | --------------------- | ---- | -------- |
| 07/09/1994 | Марибор    | Словенія             | 1 – 1                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 1996     | -    |          |
| 08/10/1994 | Таллінн    | Естонія              | 0 – 2                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 1996     | 1    |          |
| 16/11/1994 | Палермо    | Італія               | 1 – 2                 | Хорватія             | Відбір до ЧЄ 1996     | -    |          |
| 09/10/1996 | Перуджа    | Італія               | 1 – 0                 | Грузія               | Відбір до ЧС 1998     | -    |          |
| 30/04/1997 | Неаполь    | Італія               | 3 – 0                 | Польща               | Відбір до ЧС 1998     | -    |          |
| 08/06/1997 | Ліон       | Італія               | 3 – 3                 | Бразилія             | товариський турнір    | -    |          |
| 11/06/1997 | Париж      | Італія               | 2 – 2                 | Франція              | товариський турнір    | -    |          |
| 05/09/1998 | Ліверпуль  | Уельс                | 0 – 2                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2000     | -    |          |
| 10/10/1998 | Удіне      | Італія               | 2 – 0                 | Швейцарія            | Відбір до ЧЄ 2000     | -    |          |
| 18/11/1998 | Салерно    | Італія               | 2 – 2                 | Іспанія              | товариський матч      | -    |          |
| 16/12/1998 | Рим        | Італія               | 6 – 2                 | Зірки світу          | товариський матч      | -    |          |
| 10/02/1999 | Піза       | Італія               | 0 – 0                 | Норвегія             | товариський матч      | -    |          |
| 27/03/1999 | Копенгаген | Данія                | 1 – 2                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2000     | -    |          |
| 31/03/1999 | Анкона     | Італія               | 1 – 1                 | Білорусь             | Відбір до ЧЄ 2000     | -    |          |
| 28/04/1999 | Загреб     | Хорватія             | 0 – 0                 | Італія               | товариський матч      | -    |          |
| 05/06/1999 | Болонья    | Італія               | 4 – 0                 | Уельс                | Відбір до ЧЄ 2000     | -    |          |
| 09/06/1999 | Лозанна    | Швейцарія            | 0 – 0                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2000     | -    |          |
| 08/09/1999 | Неаполь    | Італія               | 2 – 3                 | Данія                | Відбір до ЧЄ 2000     | -    |          |
| 09/10/1999 | Мінськ     | Білорусь             | 0 – 0                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2000     | -    |          |
| 13/11/1999 | Лечче      | Італія               | 1 – 3                 | Бельгія              | товариський матч      | -    |          |
| 23/02/2000 | Палермо    | Італія               | 1 – 0                 | Швеція               | товариський матч      | -    |          |
| 27/03/2002 | Лідс       | Англія               | 1 – 2                 | Італія               | товариський матч      | -    |          |
| 17/04/2002 | Мілан      | Італія               | 1 – 1                 | Уругвай              | товариський матч      | 1    |          |
| 18/05/2002 | Прага      | Чехія                | 1 – 0                 | Італія               | товариський матч      | -    |          |
| 03/06/2002 | Саппоро    | Італія               | 2 – 0                 | Еквадор              | ЧС 2002 - 1-й етап    | -    |          |
| 08/06/2002 | Касіма     | Італія               | 1 – 2                 | Хорватія             | ЧС 2002 - 1-й етап    | -    |          |
| 13/06/2002 | Ойта       | Італія               | 1 – 1                 | Мексика              | ЧС 2002 - 1-й етап    | -    |          |
| 18/06/2002 | Теджон     | Італія               | 1 – 2                 | Південна Корея       | ЧС 2002 - 1/8 фіналу  | -    |          |
| 21/08/2002 | Трієст     | Італія               | 0 – 1                 | Словенія             | товариський матч      | -    |          |
| 07/09/2002 | Баку       | Азербайджан          | 0 – 2                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2004     | -    |          |
| 12/10/2002 | Неаполь    | Італія               | 1 – 1                 | Сербія та Чорногорія | Відбір до ЧЄ 2004     | -    |          |
| 16/10/2002 | Кардіфф    | Уельс                | 2 – 1                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2004     | -    |          |
| 12/02/2003 | Генуя      | Італія               | 1 – 0                 | Португалія           | товариський матч      | -    |          |
| 29/03/2003 | Палермо    | Італія               | 2 – 0                 | Фінляндія            | Відбір до ЧЄ 2004     | -    |          |
| 30/04/2003 | Женева     | Швейцарія            | 1 – 2                 | Італія               | товариський матч      | -    |          |
| 11/06/2003 | Гельсінкі  | Фінляндія            | 0 – 2                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2004     | -    |          |
| 20/08/2003 | Штутгарт   | Німеччина            | 0 – 1                 | Італія               | товариський матч      | -    |          |
| 06/09/2003 | Мілан      | Італія               | 4 – 0                 | Уельс                | Відбір до ЧЄ 2004     | -    |          |
| 10/09/2003 | Белград    | Сербія та Чорногорія | 1 – 1                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2004     | -    |          |
| 12/11/2003 | Варшава    | Польща               | 3 – 1                 | Італія               | товариський матч      | -    |          |
| 16/11/2003 | Анкона     | Італія               | 1 – 0                 | Румунія              | товариський матч      | -    |          |
| 18/02/2004 | Палермо    | Італія               | 2 – 2                 | Чехія                | товариський матч      | -    |          |
| 31/03/2004 | Брага      | Португалія           | 1 – 2                 | Італія               | товариський матч      | -    |          |
| 28/04/2004 | Генуя      | Італія               | 1 – 1                 | Іспанія              | товариський матч      | -    |          |
| 30/05/2004 | Туніс      | Туніс                | 0 – 4                 | Італія               | товариський матч      | -    |          |
| 14/06/2004 | Гімарайш   | Данія                | 0 – 0                 | Італія               | ЧЄ 2004 - 1-й етап    | -    |          |
| 18/06/2004 | Порту      | Італія               | 1 – 1                 | Швеція               | ЧЄ 2004 - 1-й етап    | -    |          |
| 22/06/2004 | Гімарайш   | Італія               | 2 – 1                 | Болгарія             | ЧЄ 2004 - 1-й етап    | -    |          |
| 12/09/2007 | Київ       | Україна              | 1 – 2                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2008     | -    |          |
| 13/10/2007 | Генуя      | Італія               | 2 – 0                 | Грузія               | Відбір до ЧЄ 2008     | -    |          |
| 17/11/2007 | Глазго     | Шотландія            | 1 – 2                 | Італія               | Відбір до ЧЄ 2008     | 1    |          |
| 26/03/2008 | Ельче      | Іспанія              | 1 – 0                 | Італія               | товариський матч      | -    |          |
| 30/05/2008 | Флоренція  | Італія               | 3 – 1                 | Бельгія              | товариський матч      | -    |          |
| 09/06/2008 | Берн       | Нідерланди           | 3 – 0                 | Італія               | ЧЄ 2008 - 1-й етап    | -    |          |
| 13/06/2008 | Цюрих      | Італія               | 1 – 1                 | Румунія              | ЧЄ 2008 - 1-й етап    | 1    |          |
| 17/06/2008 | Цюрих      | Франція              | 0 – 2                 | Італія               | ЧЄ 2008 - 1-й етап    | -    |          |
| 22/06/2008 | Відень     | Іспанія              | 0 – 0 д.ч. (4-2 п.п.) | Італія               | ЧЄ 2008 - чвертьфінал | -    |          |
| Усього     |            | Матчів (32 місце)    | 57                    |                      | Голів                 | 4    |          |

## Титули і досягнення

### Командні
- Чемпіон Італії (2):

«Мілан»:  1993–94, 1995–96
- Володар Кубка Італії (2):

«Рома»:  2006–07, 2007–08
- Володар Суперкубка Італії з футболу (3):

«Мілан»:  1993, 1994
«Рома»:  2007
- Чемпіон Іспанії (1):

«Реал Мадрид»:  1996–97
- Володар Суперкубка Іспанії з футболу (1):

«Реал Мадрид»:  1997
- Переможець Ліги чемпіонів УЄФА (2):

«Мілан»:  1993–94
«Реал Мадрид»:  1997–98
- Володар Суперкубка УЄФА (1):

«Мілан»:  1994
- Володар Міжконтинентального кубка (1):

«Реал Мадрид»:  1998
- Чемпіон Європи (U-21): 1994, 1996

### Особисті
- Найкращий молодий футболіст Європи: 1994

title: Крістіан Пануччі

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Крістіан Пануччі
| зображення = Panuccochristian.jpg
| підпис =
| повне-ім'я =
| місце-народження = [[Савона]]
| країна-народження = [[Італія]]
| дата-народження = 12.4.1973
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 184 см
| вага = 76 кг
| поточний-клуб  = завершив кар'єру
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| юнацькі-роки = 1989–1990
1990–1991
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|ITA}} «Велоче Савона»
{{Прапорець|ITA}} «[[Дженоа]]»
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1991–1993 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Дженоа]]» | 31 |3}}
{{Футболіст рядок 1|1993–1997 | {{Прапорець|ITA}} | [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]] | 89 |9}}
{{Футболіст рядок 0|1997–1999 | {{Прапорець|ESP}} | «[[Реал Мадрид]]» | 73 |3}}
{{Футболіст рядок 1|1999–2000 | {{Прапорець|ITA}} | [[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Інтернаціонале»]] | 26 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2000–2001 |{{оренда}}  {{Прапорець|ENG}} | [[Челсі (футбольний клуб)|«Челсі»]] | 8 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2001 | {{Прапорець|FRA}} | [[Монако (футбольний клуб)|«Монако»]] | 14 |3}}
{{Футболіст рядок 0|2001–2009 | {{Прапорець|ITA}} | [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]] | 229 |20}}
{{Футболіст рядок 1|2009–2010 | {{Прапорець|ITA}} | [[Парма (футбольний клуб)|«Парма»]] | 17 |1}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2012–2014 | {{Прапорець|RUS}} | [[Збірна Росії з футболу|Росія]]|(помічник)}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2015–2016 | {{Прапорець|ITA}} | [[Ліворно (футбольний клуб)|«Ліворно»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2016 | {{Прапорець|ITA}} | [[Тернана (футбольний клуб)|«Тернана»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2017–2019 | {{Прапорець|ALB}} | [[Збірна Албанії з футболу|Албанія]]}}
{{Футбольний тренер кінець}}
}}
'''Крістіан Пануччі''' ({{lang-it|Christian Panucci}}, * [[12 квітня]] [[1973]], [[Савона]]) — колишній італійський [[футбол]]іст, [[Захисник (футбол)|захисник]]. По завершенні ігрової кар'єри — футбольний оглядач на супутниковому телебаченні, а згодом [[футбольний тренер]]. У 2017–2019 роках очолював тренерський штаб [[Збірна Албанії з футболу|збірної Албанії]].

Насамперед відомий виступами за клуби [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]], «[[Реал Мадрид]]» та [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]], а також [[збірна Італії з футболу|національну збірну Італії]].

Дворазовий [[Серія A (Італія)|чемпіон Італії]]. Дворазовий володар [[Кубок Італії з футболу|Кубка Італії]]. Триразовий володар [[Суперкубок Італії з футболу|Суперкубка Італії з футболу]]. [[Прімера Дивізіон (Іспанія)|Чемпіон Іспанії]]. Володар [[Суперкубок Іспанії з футболу|Суперкубка Іспанії з футболу]]. Дворазовий переможець [[Ліга чемпіонів УЄФА|Ліги чемпіонів УЄФА]]. Володар [[Суперкубок УЄФА|Суперкубка УЄФА]]. Володар [[Міжконтинентальний кубок з футболу|Міжконтинентального кубка]].

== Клубна кар'єра ==
[[Файл:Panucci UDI-PAR 2-2.jpg|міні|ліворуч|150пкс|Крістіан Пануччі у грі за «Парму»]]
Вихованець юнацьких команд футбольних клубів «Велоче Савона» та «[[Дженоа]]».

У дорослому футболі дебютував 1991 року виступами за команду клубу «[[Дженоа]]», в якій провів два сезони, взявши участь у 31 матчі чемпіонату.

Згодом з 1993 по 2001 рік грав у складі команд клубів [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]], «[[Реал Мадрид]]», [[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Інтернаціонале»]], [[Челсі (футбольний клуб)|«Челсі»]] та [[Монако (футбольний клуб)|«Монако»]]. Протягом цих років двічі виборював титул [[Серія A (Італія)|чемпіона Італії]], ставав володарем [[Суперкубок Італії з футболу|Суперкубка Італії з футболу]], [[Прімера Дивізіон (Іспанія)|чемпіоном Іспанії]], володарем [[Суперкубок Іспанії з футболу|Суперкубка Іспанії з футболу]], переможцем [[Ліга чемпіонів УЄФА|Ліги чемпіонів УЄФА]], переможцем [[Ліга чемпіонів УЄФА|Ліги чемпіонів УЄФА]], володарем [[Суперкубок УЄФА|Суперкубка УЄФА]], володарем [[Міжконтинентальний кубок з футболу|Міжконтинентального кубка]].

Своєю грою за «Монако» привернув увагу представників тренерського штабу клубу [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]], до складу якого приєднався 2001 року. Відіграв за «вовків» наступні вісім сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Роми», був основним гравцем команди. За цей час додав до переліку своїх трофеїв два титули володаря [[Кубок Італії з футболу|Кубка Італії]], знову ставав володарем [[Суперкубок Італії з футболу|Суперкубка Італії з футболу]].

Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі [[Парма (футбольний клуб)|«Парма»]], за команду якого виступав протягом 2009—2010 років.

== Виступи за збірні ==
Протягом 1992–1996 років  залучався до складу [[Молодіжна збірна Італії з футболу|молодіжної збірної Італії]]. На молодіжному рівні зіграв у 22 офіційних матчах, забив 4 голи.

1994 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Італії з футболу|національної збірної Італії]]. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 15 років, провів у формі головної команди країни 57 матчів, забивши 4 голи. У складі збірної був учасником [[Чемпіонат світу з футболу 2002|чемпіонату світу 2002 року]] в [[Японія|Японії]] і [[Південна Корея|Південній Кореї]], [[Чемпіонат Європи з футболу 2004|чемпіонату Європи 2004 року]] у [[Португалія|Португалії]], [[Чемпіонат Європи з футболу 2008|чемпіонату Європи 2008 року]] в [[Австрія|Австрії]] та [[Швейцарія|Швейцарії]].

==Кар'єра тренера==
23 липня 2012 року прийняв пропозицію [[Фабіо Капелло]] увійти до очолюваного ним тренерського штабу [[Збірна Росії з футболу|національної збірної Росії]]. Після завершення [[чемпіонат світу з футболу 2014|чемпіонату світу 2014 року]] залишив російську збірну.

18 березня 2015 року став головним тренером друголігової команди [[Ліворно (футбольний клуб)|«Ліворно»]], тренував клуб з [[Ліворно]] один рік.

Протягом частини 2016 року очолював команду клубу [[Тернана (футбольний клуб)|«Тернана»]].

19 липня 2017 року очолив тренерський штаб [[Збірна Албанії з футболу|національної збірної Албанії]]. Пропрацював із командою менше двох років, протягом яких албанці під його керівництвом здобули лише чотири перемоги і дві нічиї у 15 іграх. Був звільнений у березні 2019, на наступний день після поразки 0:2 від [[збірна Туреччини з футболу|збірної Туреччини]] у першій домашній грі [[Чемпіонат Європи з футболу 2020 (кваліфікаційний раунд)|відбору на Євро-2020]].

== Статистика виступів ==
=== Статистика клубних виступів ===
{| class="wikitable" style="font-size:90%;width:66%;text-align:center;"
|-
!rowspan="2"|Сезон
!rowspan="2"|Команда
!colspan="3"|Чемпіонат
!colspan="3"|Кубок Італії
!colspan="3"|Єврокубки
!colspan="3"|Інші змагання
!colspan="2"|Усього
|-
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ігор
!Голів
|-
|| 1991–92 || rowspan=2|{{прапорець|ITA}} «[[Дженоа]]» || [[Італійська Серія A 1991–1992|A]] || 1 || 0 || [[Кубок Італії з футболу 1991—1992|КІ]] || 0 || 0 || [[Кубок УЄФА 1991–92|КУЄФА]] || - || - || - || - || - || 1 || 0
|-
|| 1992–93 || [[Італійська Серія A 1992–1993|A]] || 30 || 3 || [[Кубок Італії з футболу 1992—1993|КІ]] || 0 || 0 || - || - || - || - || - || - || 30 || 3
|-
!colspan="3"|Усього за «Дженоа» || 31 || 3 || || 0 || 0 || || - || - || || - || - || 31 || 3
|-
|| 1993–94 || rowspan=4|{{прапорець|ITA}} [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]] || [[Італійська Серія A 1993–1994|A]] || 19 || 2 || [[Кубок Італії з футболу 1993—1994|КІ]] || 3 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 1993–94|ЛЧ]] || 7 || 1 || [[Суперкубок Італії з футболу 1993|СІ]]+[[Суперкубок УЄФА 1993|СУ]]+[[Міжконтинентальний кубок з футболу 1993|МКК]] || 0+2+1 || 0 || 32 || 3
|-
|| 1994–95 || [[Італійська Серія A 1994–1995|A]] || 28 || 2 || [[Кубок Італії з футболу 1994—1995|КІ]] || 4 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 1994–95|ЛЧ]] || 10 || 2 || [[Суперкубок Італії з футболу 1994|СІ]]+[[Суперкубок УЄФА 1994|СУ]]+[[Міжконтинентальний кубок з футболу 1994|МКК]] || 0+1+1 || 0 || 44 || 4
|-
|| 1995–96 || [[Італійська Серія A 1995–1996|A]] || 29 || 5 || [[Кубок Італії з футболу 1995—1996|КІ]] || 2 || 0 || [[Кубок УЄФА 1995–96|КУЄФА]] || 7 || 0 || - || - || - || 38 || 5
|-
|| 1996-січ. 1997 || [[Італійська Серія A 1996–1997|A]] || 13 || 0 || [[Кубок Італії з футболу 1996—1997|КІ]] || 1 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 1996–97|ЛЧ]] || 6 || 0 || [[Суперкубок Італії з футболу 1996|СІ]] || 0 || 0 || 20 || 0
|-
!colspan="3"|Усього за «Мілан» || 89 || 9 || || 10 || 0 || || 30 || 3 || || 5 || 0 || 134 || 12
|-
|| січ.-черв. 1997 || rowspan=3|{{прапорець|ESP}} «[[Реал Мадрид]]» || [[Ла-Ліга 1996—1997|ПД]] || 19 || 2 || [[Кубок Іспанії з футболу 1996—1997|КІ]] || 2 || 0 || - || - || - || - || - || - || 21 || 2
|-
|| 1997–98 || [[Ла-Ліга 1997—1998|ПД]] || 23 || 1 || [[Кубок Іспанії з футболу 1997—1998|КІ]] || 2 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 1997–98|ЛЧ]] || 8 || 1 || [[Суперкубок Іспанії з футболу 1997|СІ]] || 1 || 0 || 34 || 2
|-
|| 1998–99 || [[Ла-Ліга 1998—1999|ПД]] || 31 || 0 || [[Кубок Іспанії з футболу 1998—1999|КІ]] || 2 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 1998–99|ЛЧ]] || 9 ||2|| [[Суперкубок УЄФА 1998|СУ]]+[[Міжконтинентальний кубок з футболу 1998|МКК]] || 1+1 || 0 || 44 ||2
|-
!colspan="3"|Усього за «Реал Мадрид» || 73 || 3 || || 6 || 0 || || 17 || 2 || || 3 || 0 || 99 || 5
|-
|| 1999–00 || {{прапорець|ITA}} [[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Інтернаціонале»]] || [[Італійська Серія A 1999–2000|A]] || 26 || 1 || [[Кубок Італії з футболу 1999—2000|КІ]] || 5 || 0 || - || - || - || - || - || - || 31 || 1
|-
|| 2000-січ. 2001 || {{прапорець|ENG}} [[Челсі (футбольний клуб)|«Челсі»]] || [[Англійська прем'єр-ліга 2000–01|ПЛ]] || 8 || 0 || [[Кубок Англії з футболу 1999–00|КА]]+[[Кубок футбольної ліги|КЛ]] || 0 || 0 || [[Кубок УЄФА 2000–01|КУЄФА]] || 2 || 1 || [[Суперкубок Англії з футболу|СА]] || 0 || 0 || 10 || 1
|-
|| січ.-черв. 2001 || rowspan=2|{{прапорець|FRA}} [[Монако (футбольний клуб)|«Монако»]] || [[Ліга 1 2000–2001|Л1]] || 9 || 3 || [[Кубок Франції з футболу 2000–01|КФ]]+[[Кубок французької ліги з футболу|КЛ]] || 1+4 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 2000–01|ЛЧ]] || - || - || [[Суперкубок Франції з футболу 2000|СФ]] || - || - || 14 || 3
|-
|| серп. 2001 || [[Ліга 1 2001–2002|Л1]] || 5 || 0 || [[Кубок Франції з футболу 2001–02|КФ]]+[[Кубок французької ліги з футболу|КЛ]] || - || - || - || - || - || - || - || - || 5 || 0
|-
!colspan="3"|Усього за «Монако» || 14 || 3 || || 5 || 0 || || - || - || || - || - || 19 || 3
|-
|| 2001–02 || rowspan=8|{{прапорець|ITA}} [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]] || [[Італійська Серія A 2001–2002|A]] || 31 || 1 || [[Кубок Італії з футболу 2001—2002|КІ]] || 4 || 2 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 2001–02|ЛЧ]] || 4 || 1 || - || - || - || 39 || 3
|-
|| 2002–03 || [[Італійська Серія A 2002–2003|A]] || 29 || 1 || [[Кубок Італії з футболу 2002—2003|КІ]] || 6 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 2002–03|ЛЧ]] || 11 || 0 || - || - || - || 46 || 1
|-
|| 2003–04 || [[Італійська Серія A 2003–2004|A]] || 24 || 2 || [[Кубок Італії з футболу 2003—2004|КІ]] || 2 || 0 || [[Кубок УЄФА 2003–04|КУЄФА]] || 3 || 0 || - || - || - || 29 || 2
|-
|| 2004–05 || [[Італійська Серія A 2004–2005|A]] || 26 || 0 || [[Кубок Італії з футболу 2004—2005|КІ]] || 4 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 2004–05|ЛЧ]] || 3 || 0 || - || - || - || 33 || 0
|-
|| 2005–06 || [[Італійська Серія A 2005–2006|A]] || 36 || 3 || [[Кубок Італії з футболу 2005—2006|КІ]] || 6 || 0 || [[Кубок УЄФА 2005–06|КУЄФА]] || 9 || 2 || - || - || - || 51 || 5
|-
|| 2006–07 || [[Італійська Серія A 2006–2007|A]] || 34 || 5 || [[Кубок Італії з футболу 2006—2007|КІ]] || 6 || 2 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 2006–07|ЛЧ]] || 9 || 1 || [[Суперкубок Італії з футболу 2006|СІ]] || 1 || 0 || 50 || 8
|-
|| 2007–08 || [[Італійська Серія A 2007–2008|A]] || 27 || 5 || [[Кубок Італії з футболу 2007—2008|КІ]] || 5 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 2007–08|ЛЧ]] || 6 || 1 || [[Суперкубок Італії з футболу 2007|СІ]] || 1 || 0 || 39 || 6
|-
|| 2008–09 || [[Італійська Серія A 2008–2009|A]] || 22 || 3 || [[Кубок Італії з футболу 2008—2009|КІ]] || 1 || 0 || [[Ліга чемпіонів УЄФА 2008–09|ЛЧ]] || 5 || 2 || [[Суперкубок Італії з футболу 2008|СІ]] || 0 || 0 || 28 || 5
|-
!colspan="3"|Усього за «Рому» || 229 || 20 || || 34 || 4 || || 50 || 7 || || 2 || 0 || 316 || 31
|-
|| 2009–10 || {{прапорець|ITA}} [[Парма (футбольний клуб)|«Парма»]] || [[Італійська Серія A 2009–2010|A]] || 19 || 1 || [[Кубок Італії з футболу 2009—2010|КІ]] || 1 || 0 || - || - || - || - || - || - || 20 || 1
|-
!colspan="3"|Усього за кар'єру || 489 || 40 || || 61 || 4 || || 99 ||14|| || 10 || 0 || 659 ||58
|}

=== Статистика виступів за збірну ===
{{Матчі за збірну початок|ITA}}
{{Матчі за збірну|07/09/1994|Марибор|SVN|1|1|ITA||ВідбірЧЄ|1996}}
{{Матчі за збірну|08/10/1994|Таллінн|EST|0|2|ITA|1|ВідбірЧЄ|1996}}
{{Матчі за збірну|16/11/1994|Палермо|ITA|1|2|CRO||ВідбірЧЄ|1996}}
{{Матчі за збірну|09/10/1996|Перуджа|ITA|1|0|GEO 1990-2004||ВідбірЧС|1998}}
{{Матчі за збірну|30/04/1997|Неаполь|ITA|3|0|POL||ВідбірЧС|1998}}
{{Матчі за збірну|08/06/1997|Ліон|ITA|3|3|BRA||товариський турнір}}
{{Матчі за збірну|11/06/1997|Париж|ITA|2|2|FRA||товариський турнір}}
{{Матчі за збірну|05/09/1998|Ліверпуль|WAL|0|2|ITA||ВідбірЧЄ|2000}}
{{Матчі за збірну|10/10/1998|Удіне|ITA|2|0|SUI||ВідбірЧЄ|2000}}
{{Матчі за збірну|18/11/1998|Салерно|ITA|2|2|ESP||Тов}}
{{Матчі за збірну|16/12/1998|Рим|ITA|6|2|World Stars||Тов}}
{{Матчі за збірну|10/02/1999|Піза|ITA|0|0|NOR||Тов}}
{{Матчі за збірну|27/03/1999|Копенгаген|DEN|1|2|ITA||ВідбірЧЄ|2000}}
{{Матчі за збірну|31/03/1999|Анкона|ITA|1|1|BLR||ВідбірЧЄ|2000}}
{{Матчі за збірну|28/04/1999|Загреб|CRO|0|0|ITA||Тов}}
{{Матчі за збірну|05/06/1999|Болонья|ITA|4|0|WAL||ВідбірЧЄ|2000}}
{{Матчі за збірну|09/06/1999|Лозанна|SUI|0|0|ITA||ВідбірЧЄ|2000}}
{{Матчі за збірну|08/09/1999|Неаполь|ITA|2|3|DEN||ВідбірЧЄ|2000}}
{{Матчі за збірну|09/10/1999|Мінськ|BLR|0|0|ITA||ВідбірЧЄ|2000}}
{{Матчі за збірну|13/11/1999|Лечче|ITA|1|3|BEL||Тов}}
{{Матчі за збірну|23/02/2000|Палермо|ITA|1|0|SWE||Тов}}
{{Матчі за збірну|27/03/2002|Лідс|ENG|1|2|ITA||Тов}}
{{Матчі за збірну|17/04/2002|Мілан|ITA|1|1|URU|1|Тов}}
{{Матчі за збірну|18/05/2002|Прага|CZE|1|0|ITA||Тов}}
{{Матчі за збірну|03/06/2002|Саппоро|ITA|2|0|ECU||ЧС|2002|1-й етап}}
{{Матчі за збірну|08/06/2002|Касіма|ITA|1|2|CRO||ЧС|2002|1-й етап|14=Касіма (Ібаракі)}}
{{Матчі за збірну|13/06/2002|Ойта|ITA|1|1|MEX||ЧС|2002|1-й етап|Ойта, Ойта}}
{{Матчі за збірну|18/06/2002|Теджон|ITA|1|2|KOR||ЧС|2002|1/8 фіналу|gg}}
{{Матчі за збірну|21/08/2002|Трієст|ITA|0|1|SVN||Тов}}
{{Матчі за збірну|07/09/2002|Баку|AZE|0|2|ITA||ВідбірЧЄ|2004}}
{{Матчі за збірну|12/10/2002|Неаполь|ITA|1|1|SCG||ВідбірЧЄ|2004}}
{{Матчі за збірну|16/10/2002|Кардіфф|WAL|2|1|ITA||ВідбірЧЄ|2004}}
{{Матчі за збірну|12/02/2003|Генуя|ITA|1|0|POR||Тов}}
{{Матчі за збірну|29/03/2003|Палермо|ITA|2|0|FIN||ВідбірЧЄ|2004}}
{{Матчі за збірну|30/04/2003|Женева|SUI|1|2|ITA||Тов|}}
{{Матчі за збірну|11/06/2003|Гельсінкі|FIN|0|2|ITA||ВідбірЧЄ|2004}}
{{Матчі за збірну|20/08/2003|Штутгарт|GER|0|1|ITA||Тов}}
{{Матчі за збірну|06/09/2003|Мілан|ITA|4|0|WAL||ВідбірЧЄ|2004}}
{{Матчі за збірну|10/09/2003|Белград|SCG|1|1|ITA||ВідбірЧЄ|2004}}
{{Матчі за збірну|12/11/2003|Варшава|POL|3|1|ITA||Тов}}
{{Матчі за збірну|16/11/2003|Анкона|ITA|1|0|ROU||Тов}}
{{Матчі за збірну|18/02/2004|Палермо|ITA|2|2|CZE||Тов}}
{{Матчі за збірну|31/03/2004|Брага|POR|1|2|ITA||Тов|14=Брага (Португалія)}}
{{Матчі за збірну|28/04/2004|Генуя|ITA|1|1|ESP||Тов}}
{{Матчі за збірну|30/05/2004|Туніс|TUN|0|4|ITA||Тов|14=Туніс (місто)}}
{{Матчі за збірну|14/06/2004|Гімарайш|DEN|0|0|ITA||ЧЄ|2004|1-й етап}}
{{Матчі за збірну|18/06/2004|Порту|ITA|1|1|SWE||ЧЄ|2004|1-й етап}}
{{Матчі за збірну|22/06/2004|Гімарайш|ITA|2|1|BUL||ЧЄ|2004|1-й етап}}
{{Матчі за збірну|12/09/2007|Київ|UKR|1|2|ITA||ВідбірЧЄ|2008}}
{{Матчі за збірну|13/10/2007|Генуя|ITA|2|0|GEO||ВідбірЧЄ|2008}}
{{Матчі за збірну|17/11/2007|Глазго|SCO|1|2|ITA|1|ВідбірЧЄ|2008}}
{{Матчі за збірну|26/03/2008|Ельче|ESP|1|0|ITA||Тов}}
{{Матчі за збірну|30/05/2008|Флоренція|ITA|3|1|BEL||Тов}}
{{Матчі за збірну|09/06/2008|Берн|NED|3|0|ITA||ЧЄ|2008|1-й етап}}
{{Матчі за збірну|13/06/2008|Цюрих|ITA|1|1|ROU|1|ЧЄ|2008|1-й етап}}
{{Матчі за збірну|17/06/2008|Цюрих|FRA|0|2|ITA||ЧЄ|2008|1-й етап}}
{{Матчі за збірну|22/06/2008|Відень|ESP|0|0|ITA||ЧЄ|2008|чвертьфінал|dts|4-2}}
{{Матчі за збірну кінець|57|4|32||Збірна Італії з футболу/Найбільше виступів}}

== Титули і досягнення ==
=== Командні ===
* [[Файл:Scudetto.svg|18пкс]] [[Серія A (Італія)|Чемпіон Італії]] '''(2)''':
:[[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]:  [[Італійська Серія A 1993–1994|1993–94]], [[Італійська Серія A 1995–1996|1995–96]]
* [[Файл:Coccarda Coppa Italia.svg|20пкс]] Володар [[Кубок Італії з футболу|Кубка Італії]] '''(2)''':
:[[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]:  [[Кубок Італії з футболу 2006—2007|2006–07]], [[Кубок Італії з футболу 2007—2008|2007–08]]
* [[Файл:Supercoppaitaliana.png|20пкс]] Володар [[Суперкубок Італії з футболу|Суперкубка Італії з футболу]] '''(3)''':
:[[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]:  [[Суперкубок Італії з футболу 1993|1993]], [[Суперкубок Італії з футболу 1994|1994]]
:[[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]:  [[Суперкубок Італії з футболу 2007|2007]]
* [[Файл:Liga.png|20пкс]] [[Ла-Ліга|Чемпіон Іспанії]] '''(1)''':
:«[[Реал Мадрид]]»:  [[Ла-Ліга 1996—1997|1996–97]]
* [[Файл:RFEF - Supercopa de España.svg|20пкс]] Володар [[Суперкубок Іспанії з футболу|Суперкубка Іспанії з футболу]] '''(1)''':
:«[[Реал Мадрид]]»:  [[Суперкубок Іспанії з футболу 1997|1997]]
* [[Файл:Coppacampioni (closer).png|20пкс]] Переможець [[Ліга чемпіонів УЄФА|Ліги чемпіонів УЄФА]] '''(2)''':
:[[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]:  [[Ліга чемпіонів УЄФА 1993—1994|1993–94]]
:«[[Реал Мадрид]]»:  [[Ліга чемпіонів УЄФА 1997—1998|1997–98]]
*  Володар [[Суперкубок УЄФА|Суперкубка УЄФА]] '''(1)''':
:[[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]:  [[Суперкубок Європи 1994|1994]]
*Володар [[Міжконтинентальний кубок з футболу|Міжконтинентального кубка]] '''(1)''':
:«[[Реал Мадрид]]»:  [[Міжконтинентальний кубок з футболу 1998|1998]]
* [[Чемпіонат Європи з футболу серед молодіжних команд|Чемпіон Європи (U-21)]]: [[Молодіжний чемпіонат Європи з футболу 1994|1994]], [[Молодіжний чемпіонат Європи з футболу 1996|1996]]

=== Особисті ===
* [[Трофей Браво|Найкращий молодий футболіст Європи]]: 1994

== Джерела ==
{{commonscat|Christian Panucci}}
* [https://web.archive.org/web/20180224232740/http://www.figc.it/nazionali/DettaglioConvocato?codiceConvocato=5&squadra=1 Статистика виступів за збірну на сайті Федерації футболу Італії.] {{ref-it}}

{{Navboxes colour
|title=Склади збірної Італії на міжнародних турнірах
|bg=white
|fg=#0066bc
|list1={{Склад збірної Італії U21 на Молодіжному чемпіонаті Європи 1994}}
{{Склад футбольної збірної Італії на Олімпійських іграх 1996}}
{{Склад збірної Італії на чемпіонаті світу 2002}}
{{Склад збірної Італії на чемпіонаті Європи 2004}}
{{Склад збірної Італії на чемпіонаті Європи 2008}}
}}
{{Трофей Браво}}
{{Тренери збірної Албанії з футболу}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{footballer-stub}}

{{DEFAULTSORT:Пануччі Крістіан}}
[[Категорія:Італійські футболісти]]
[[Категорія:Італійські футбольні тренери]]
[[Категорія:Гравці збірної Італії з футболу]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату світу з футболу 2002]]
[[Категорія:Футболісти «Дженоа»]]
[[Категорія:Футболісти «Мілана»]]
[[Категорія:Футболісти «Реала» (Мадрид)]]
[[Категорія:Футболісти «Інтернаціонале»]]
[[Категорія:Футболісти «Челсі»]]
[[Категорія:Футболісти «Монако»]]
[[Категорія:Футболісти «Роми»]]
[[Категорія:Футболісти «Парми»]]
[[Категорія:Переможці Ліги чемпіонів УЄФА]]
[[Категорія:Тренери збірної Росії з футболу]]
[[Категорія:Тренери ФК «Ліворно»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Тернана»]]
[[Категорія:Тренери збірної Албанії з футболу]]
[[Категорія:Уродженці Савони]]
[[Категорія:Спортсмени Савони]]

title: Особисті дані

Вага: 76 кг

Громадянство: Італія

Позиція: захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Юнацькі клуби

«Велоче Савона» · «Дженоа»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Дженоа» · 31 · (3)

«Мілан» · 89 · (9)

«Реал Мадрид» · 73 · (3)

«Інтернаціонале» · 26 · (1)

→ «Челсі» · 8 · (0)

«Монако» · 14 · (3)

«Рома» · 229 · (20)

«Парма» · 17 · (1)

title: Тренерська діяльність**

Роки: Команда · Посада

Росія · (помічник)

«Ліворно»

«Тернана»

Албанія

Тренерська діяльність**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Тренерська діяльність**: ** Тільки на посаді головного тренера.

Італія

title: Склад збірної Італії на Олімпійських іграх 1996


text:
# Ташкент (лідер ескадрених міноносців)
«Ташкент» (рос. Ташкент) — військовий корабель, лідер ескадрених міноносців військово-морського флоту СРСР часів Другої світової війни.
Лідер ескадрених міноносців «Ташкент» закладений 11 січня 1937 року на верфі італійської компанії Cantiere navale fratelli Orlando у Ліворно. 28 грудня 1938 року він був спущений на воду, а 22 жовтня 1939 року увійшов до складу Робітничо-Селянського Червоного Флоту. Есмінець брав участь у бойових діях на Чорному морі в Другій світовій війні.

## Дизайн і конструкція
«Ташкент» належав до лідерів есмінців однойменного типу (офіційно відомий як «Проєкт 20»), що замовлявся для радянського флоту в Італії напередодні Другої світової війни. Троє інших були замовлені вже для будівництва на корабельнях у Радянському Союзі, але їх скасували ще до того, як їх заклали, оскільки їх було важко будувати за існуючою технологією на радянських верфях. Ім'я «Ташкент» лідер успадкував від корабля Волзької військової флотилії (колишнього річкового буксирного пароплава № 7) часів Громадянської війни, який загинув у бою 5 вересня 1918 року.
Корпус «Ташкента» мав загальну довжину — 139,8 м, довжину між перпендикулярами — 133,3 м, бімс — 13,7 м та осадку до 3,7 м. Загальне компонування корабля поділялося на 15 водонепроникних відсіків, а обшивка скріплялася шляхом заклепування. Водотоннажність бойового корабля становила: стандартна — 2836 та повна — 4175 довгих тонн відповідно.
Головна енергетична установка складалася з двох турбозубчастих агрегатів «Парсонс» і чотирьох котлів «Ярроу». Розміщення ГЕУ — ешелонне, з чергуванням котелень і турбінних відділень. Під носовою надбудовою розташовувалися дві котельні, далі до корми — машинне відділення з турбіною, що приводило в рух правий гребний гвинт, потім ще дві котельні і машинне відділення під лівий гвинт.
Проєктна потужність корабля становила 100 000 к. с., що мало забезпечити максимальну швидкість ходу (за повного навантаження) в 42,5 вузла (78,7 км/год). Однак на ходових випробуваннях у 1938 році лідер досяг швидкості 43,5 вузла (80,6 км/год), хоча не весь комплект озброєння був встановлений, а після повного завершення оснащення «Ташкент» рушив зі швидкістю 42,7 вузла. Запас палива ємністю 1178 тонн мазуту зберігався у паливних танках, що забезпечувало дальність ходу 5030 миль (9320 км) 20-вузловим ходом (37 км/год) або 2800 миль (5185 км) 25-вузловим ходом. Екіпаж корабля становив 250 офіцерів та матросів.

## Озброєння
Корабельна артилерія головного калібру (ГК) есмінця «Ташкент»: шість 130-мм корабельних гармат Б-2ЛМ у подвійних баштах типу Б-31. Однак після завершення будівництва до моменту прибуття корабля з Італії для інсталяції озброєння в Миколаїв виробництво Б-2ЛМ ще тільки відбувалося, внаслідок цього в якості тимчасового озброєння на «Ташкент» були змонтовані одногарматні 130-мм установки Б-13, якими озброювалися лідери проєкту 1, а також есмінці проєктів 7 і 7-У. Лише незадовго до початку війни на лідер все ж були встановлені башти з гарматами Б-2ЛМ.
Башти головного калібру розміщувалися по центральній осі корабля: перша башта розташовувалася на носовій палубі, друга — в суперпозиції на першому рівні носової надбудови, кормова башта — на головній палубі.
Зенітне озброєння лідера есмінців включало шість 45-мм напівавтоматичних універсальних гармат 21-К, розташованих на містку навколо другої димової труби. Додатково стояли шість 12,7-мм великокаліберних кулеметів ДШК: два — у кормовій частині головної палуби за третім торпедним апаратом, два — на крилах ходового містка, і ще два — на борту поруч з носовою надбудовою. У вересні 1941 року зенітне озброєння лідера було посилене 76-мм двогарматною установкою 34-К, зняту з недобудованого есмінця проєкту 30-К — «Огневий».
Торпедне озброєння складалося з трьох тритрубних 533-мм торпедних апаратів 39-Ю — один в проміжку між трубами, а два інших в просторі за кормової баштою. Боєзапас — 18 одиниць парогазових торпед 53-38, що мали максимальну дальність дії 10 000 м на 30,5 вузла. Мінне озброєння включало до 110 мін загородження зразка 1931 року.
Протичовнове озброєння есмінця складалося з двох кормових важільних бомбоскидачів для 20 малих глибинних бомб М-1 і для чотирьох великих Б-1. Як засіб протимінної боротьби на кораблі був комплект параванів і два 90-см прожектори.
Система управління вогнем складалася з командно-далекомірного поста (директора) Officine Galileo італійського виробництва, що мав прилади керування стрільбою артилерійських систем і торпедних апаратів та центральний автомат стрільби. Для кормової башти використовувався допоміжний далекомір з базою 3 м, а для управління вогнем зенітної артилерії були встановлені два далекоміри ДМ-1,5 з оптичною базою 1,5 м.

## Історія служби
Після початку німецько-радянської війни «Ташкент» взяв активну участь в бойових діях на Чорному морі, в ході оборони Одеси і Севастополя.
19 серпня «Ташкент» в перший і останній раз за свою бойову службу був використаний в ролі лідера дивізіону есмінців і вийшов на бойове патрулювання західної частини Чорного моря, де була визначено завдання шукати і знищувати військові кораблі і транспортні судна противника. Разом з есмінцями «Бодрий», «Беспощадний» і «Бдительний» лідер протягом чотирьох днів діяв у північно-західній частині Чорного моря, але не виявив жодного корабля і 22 серпня отримав завдання надати артилерійську підтримку частинам, що обороняли Одесу.
29 серпня 1941 «Ташкент» у складі ескортної групи кораблів, що включала крім лідера, крейсер «Червона Україна» та есмінці «Шаумян», «Фрунзе» і «Смишлений», а також ряд дрібніших судів, забезпечував супровід переходу транспорту «Абхазія» і танкера «Москва» до Одеси. Після прибуття бойові кораблі залишилися на зовнішньому рейді міста і почали артилерійський обстріл військ противника в районі сіл Іллінка, Чабанка, Нова Дофінівка і Гільдендорф.
30 серпня корабель з крейсером «Червона Україна», есмінцем «Дзержинський», а також канонерськими човнами «Червона Грузія» і «Червона Вірменія» обстрілював батарею 152-мм гармат східніше Нової Дофінівки. Під час проведення цієї місії корабель піддався повітряному удару противника, внаслідок чого лідер зазнав певних пошкоджень, два матроси загинули, а один зник безвісти.
25—28 листопада 1941 року «Ташкент» разом з есмінцями «Смишлений» і «Способний» успішно виконав завдання з конвоювання від Батумі до Босфору криголама «Анастас Мікоян», танкерів «Туапсе», «Сахалін» і «Варлаам Аванесов», що проривалися з Чорного моря на Далекий Схід через Босфор та Дарданелли.
22—24 грудня лідер надавав вогневу підтримку діям Приморської армії в районі Мекензієвих гір, Чоргуна і села Шедлі. 27 і 29 грудня есмінець здійснив два походи з Поті до Севастополя.
З нового 1942 року лідер «Ташкент» діяв у взаємодії з крейсером «Молотов», есмінцем «Безупречний», надаючи артилерійську підтримку гарнізону Севастополя та ведучи вогонь по аеродрому Бельбек і прилеглим об'єктів. Наприкінці січня разом з лідером «Харків» протягом двох днів вів обстріл з міської бухти по німецьких позиціях навколо міста.
У ніч 26 лютого спільно з есмінцями «Бдительний» і «Бойкий» здійснив нічний вогневий наліт у районі Феодосії. Наступного дня наліт був повторений — цього разу до есмінців приєднався лінкор «Паризька комуна». 28 лютого аналогічний наліт був проведений біля Старого Криму і Отуза. Протягом березня лідер продовжував здійснювати артилерійську підтримку наземних сил, що висадилися в Криму під час проведення Керченсько-Феодосійської десантної операції.
29 березня лідер спільно з есмінцями «Незаможник» і «Шаумян» здійснив супровід до севастопольського порту транспорту «Сванетія» з 685 т вантажу і поповненням.
26 червня 1942 року лідер провів чергову доставку поповнення — 142-гу стрілецьку бригаду, боєприпаси, пальне до обложеного Севастополь і розпочав евакуацію поранених.
У ніч проти 27 червня 1942 року лідер «Ташкент» вирушив до Новоросійська, маючи на борту понад 2100 поранених, а також частину панорами «Оборона Севастополя 1854—1855 років». У ранкові години корабель піддався нападу численних бомбардувальників німецької авіації, які не змогли прямо уразити есмінець. Ударні хвилі та осколки від численних вибухів поруч з корпусом, однак кілька разів пошкодили корпус, пошкодили його стерно, затопили передню котельню і призвели до того, що корабель узяв на борт близько 1000 метричних тонн води. Загинули 3 члени екіпажу та 56 його пасажирів, 10 матросів та 5 пасажирів були поранені. За твердженням зенітників лідера щонайменше двох бомбардувальників були збиті.
Назустріч пошкодженому «Ташкенту» з Новоросійська вийшла флотилія кораблів, для надання допомоги. Есмінець «Сообразительний» забрав 1975 пасажирів, тоді як есмінець «Бдительний» відтягнув пошкоджений корабель до Новоросійська. Допомогу надали також рятувальний корабель «Юпітер», буксир «Чорномор» та близько 30 малих суден.
2 липня на Новоросійськ здійснили авіаційний наліт бомбардувальники Ju 88A I./KG76 та I./KG 100 авіагрупи бомбардувальних ескадр нацистів. У наслідок потужного удару «Ташкент» і «Бдительний» були уражені авіаційними бомбами, в результаті чого затонули. З 344 осіб екіпажу, які перебували на борту, 76 загинули і 77 були поранені. Пізніше частину корабельного озброєння було знято з потопленого «Ташкента» та змонтовано на есмінець «Огневий», а останню башту, що підняли з корабля, відправили в Молотовськ для установки на есмінець «Осмотрительний».
30 серпня 1944 року, після довготривалої підготовки, був проведений підйом лідера «Ташкент». Проте відновлення есмінця через тяжкості отриманих ушкоджень було визнано недоцільним, і після буксирування в Миколаїв лідер був розібраний на метал.

wikiname: ukwiki

title: Ташкент (лідер ескадрених міноносців)

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses2|Ташкент (значення)}}
{{Військовий корабель
| Назва                    = «Ташкент»
| Оригінал назви           =
| Ілюстрація               = Tashkent1937.jpg
| Підпис                   = Радянський лідер ескадрених міноносців «Ташкент»
| Тип/клас судна           = [[Лідер ескадрених міноносців|лідер]] [[ескадрений міноносець|ескадрених міноносців]]
| Прапор                   = {{URS}}
| Порт                     =
| На честь                 = [[Ташкент]]
| Організація              = {{флот|Радянський Союз|1935}}
| Виготовлювач             = [[Cantiere navale fratelli Orlando]], [[Ліворно]]
| Вартість                 =
| Замовлено                = [[9 вересня]] [[1935]] ([[П'ятирічки СРСР|2-га п'ятирічка]])
| Закладено                = [[11 січня]] [[1937]]
| Спущено                  = [[28 грудня]] [[1938]]
| Експлуатація з           = [[22 жовтня]] [[1939]]
| Служба                   = [[1939]]—[[1942]]
| Перейменований           =
| Перекваліфікований       =
| Переданий                =
| Прийнятий                =
| Виведений                =
| Загибель                 = [[2 липня]] [[1942]] року потоплений німецькою бомбардувальною авіацією в бухті [[Новоросійськ]]а
| Статус                   =
| Нагороди                 =
| Бойовий досвід           = '''[[Німецько-радянська війна]]'''
[[Кампанія на Чорному морі (1941—1944)|Кампанія на Чорному морі]]
* [[Оборона Одеси (1941)|Оборона Одеси]]
* [[Оборона Севастополя (1941—1942)|Оборона Севастополя]]
| Прізвисько               =
| Девіз                    =
| Водотоннажність          = 2836 т (стандартна)
3216 т (нормальна)
4175 т (повна)
| Довжина                  = 139,7 м
| Ширина                   = 13,7 м
| Висота                   =
| Осадка                   = 3,7 м
| Бронювання               =
| Двигуни                  = 2 × [[Парова турбіна|парових турбіни]]
4 × [[паровий котел|парових котли]] ''Yarrow Shipbuilders''
| Гвинти                   = 2
| Потужність               = 110 000 [[Кінська сила|к.с.]]
| Швидкість                = 42,7 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузла]] (79 км/год)
| Дальність плавання       = 5030 [[Морська миля|миль]] (9 320 км) на швидкості 20 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]] (37 км/год)
| Автономність плавання    =
| Екіпаж                   = 250 [[офіцер]]ів та [[матрос]]ів
| Артилерія                = 6 (3 × 2) × 130-мм гармат ''[[130-мм корабельна гармата Б-2ЛМ|Б-2ЛМ]]''
| Торпедно-мінне озброєння = 9 (3 × 3) × 533-мм [[торпедний апарат|торпедних апаратів]]
до 110 мін загородження
| Ракетне озброєння        =
| Зенітне озброєння        = 2 (1 × 2) × 76-мм [[зенітна гармата|зенітних гармати]] ''[[76-мм корабельна гармата 34-К|34-К]]''
6 (6 × 1) × 37-мм автоматичних зенітних гармат ''[[37-мм автоматична гармата 70-К|70-К]]''
6 × 1 12,7-мм зенітних кулеметів [[ДШК]]
}}
{{Location map+ |Чорне море
| width = 350
| caption = Район загибелі «Ташкента»
| relief = 1
| places =
  {{Location map~ |Чорне море
    | label = '''«Ташкент»'''
    | label_size =
    | position = top
    | background =
    | mark = Red pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 44| lat_min =43| lat_sec = 00| lat_dir = N
    | lon_deg = 37| lon_min =46| lon_sec = 00| lon_dir = E
  }}
}}
'''«Ташкент»''' ({{lang-ru|Ташкент}}) — [[військовий корабель]], [[Лідер ескадрених міноносців|лідер]] [[ескадрений міноносець|ескадрених міноносців]] [[Військово-морський флот СРСР|військово-морського флоту СРСР]] часів Другої світової війни.

Лідер ескадрених міноносців «Ташкент» [[Закладка судна|закладений]] [[11 січня]] [[1937]] року на верфі італійської компанії [[Cantiere navale fratelli Orlando]] у [[Ліворно]]. [[28 грудня]] [[1938]] року він [[Церемонія спуску судна на воду|був спущений на воду]], а [[22 жовтня]] [[1939]] року [[Введення корабля в експлуатацію|увійшов до складу]] Робітничо-Селянського Червоного Флоту. Есмінець брав участь у бойових діях на Чорному морі в Другій світовій війні.

== Дизайн і конструкція ==
«Ташкент» належав до лідерів есмінців однойменного типу (офіційно відомий як «Проєкт 20»), що замовлявся для радянського флоту в Італії напередодні Другої світової війни. Троє інших були замовлені вже для будівництва на корабельнях у Радянському Союзі, але їх скасували ще до того, як їх заклали, оскільки їх було важко будувати за існуючою технологією на радянських верфях. Ім'я «Ташкент» лідер успадкував від корабля Волзької військової флотилії (колишнього річкового буксирного пароплава № 7) часів Громадянської війни, який загинув у бою 5 вересня 1918 року.

Корпус «Ташкента» мав [[Головні розміри судна|загальну довжину]] — 139,8 м, [[Головні розміри судна|довжину між перпендикулярами]] — 133,3 м, [[бімс]] — 13,7 м та [[Осадка судна|осадку]] до 3,7 м. Загальне компонування корабля поділялося на 15 водонепроникних відсіків, а обшивка скріплялася шляхом заклепування. [[Водотоннажність]] бойового корабля становила: стандартна — 2836 та повна — 4175 [[Англійська тонна|довгих тонн]] відповідно.

[[Головна енергетична установка]] складалася з двох [[парова турбіна|турбозубчастих агрегатів]] «Парсонс» і чотирьох котлів «Ярроу». Розміщення ГЕУ — ешелонне, з чергуванням [[Котельня|котелень]] і турбінних відділень. Під носовою надбудовою розташовувалися дві котельні, далі до корми — [[машинне відділення]] з турбіною, що приводило в рух правий гребний гвинт, потім ще дві котельні і машинне відділення під лівий гвинт.

Проєктна потужність корабля становила 100 000 [[Кінська сила|к. с.]], що мало забезпечити [[Швидкість корабля|максимальну швидкість]] ходу (за повного навантаження) в 42,5 вузла (78,7 км/год). Однак на ходових випробуваннях у 1938 році лідер досяг швидкості 43,5 вузла (80,6 км/год), хоча не весь комплект озброєння був встановлений, а після повного завершення оснащення «Ташкент» рушив зі швидкістю 42,7 вузла. Запас палива ємністю 1178 тонн [[мазут]]у зберігався у [[Паливний бак|паливних танках]], що забезпечувало [[дальність плавання|дальність ходу]] 5030 [[Морська миля|миль]] (9320 км) 20-вузловим ходом (37 км/год) або 2800 миль (5185 км) 25-вузловим ходом. [[Екіпаж]] корабля становив 250 [[офіцер]]ів та [[матрос]]ів.

== Озброєння ==
[[Корабельна артилерія]] [[головний калібр|головного калібру]] (ГК) есмінця «Ташкент»: шість 130-мм корабельних гармат [[130-мм корабельна гармата Б-2ЛМ|Б-2ЛМ]] у подвійних баштах типу ''Б-31''. Однак після завершення будівництва до моменту прибуття корабля з Італії для інсталяції озброєння в [[Миколаїв]] виробництво Б-2ЛМ ще тільки відбувалося, внаслідок цього в якості тимчасового озброєння на «Ташкент» були змонтовані одногарматні 130-мм установки [[130-мм корабельна гармата зразка 1935 року (Б-13)|Б-13]], якими озброювалися [[Лідери ескадрених міноносців типу 1|лідери проєкту 1]], а також [[Ескадрені міноносці типу 7|есмінці проєктів 7]] і [[Ескадрені міноносці типу 7-У|7-У]]. Лише незадовго до початку війни на лідер все ж були встановлені башти з гарматами [[130-мм корабельна гармата Б-2ЛМ|Б-2ЛМ]].

[[Башта (зброя)|Башти]] головного калібру розміщувалися по центральній осі корабля: перша башта розташовувалася на носовій палубі, друга — в суперпозиції на першому рівні носової надбудови, кормова башта — на головній палубі.

[[Засоби ППО|Зенітне озброєння]] лідера есмінців включало шість 45-мм [[Автоматична гармата|напівавтоматичних]] універсальних гармат [[45-мм напіватоматична універсальна гармата 21-К|21-К]], розташованих на містку навколо другої димової труби. Додатково стояли шість 12,7-мм [[Великокаліберний кулемет|великокаліберних кулеметів]] [[ДШК]]: два — у кормовій частині головної палуби за третім торпедним апаратом, два — на крилах ходового містка, і ще два — на борту поруч з носовою надбудовою. У вересні 1941 року зенітне озброєння лідера було посилене 76-мм двогарматною установкою [[76-мм корабельна гармата 34-К|34-К]], зняту з недобудованого [[Ескадрені міноносці проєкту 30-К|есмінця проєкту 30-К]] — [[Огневий (есмінець, 1940)|«Огневий»]].

Торпедне озброєння складалося з трьох тритрубних 533-мм [[торпедний апарат|торпедних апаратів]] ''[[39-Ю (торпедний апарат)|39-Ю]]'' — один в проміжку між трубами, а два інших в просторі за кормової баштою. Боєзапас — 18 одиниць парогазових [[торпеда|торпед]] ''[[53-38 (торпеда)|53-38]]'', що мали максимальну дальність дії 10 000 м на 30,5 вузла. Мінне озброєння включало до 110 мін загородження зразка 1931 року.

Протичовнове озброєння есмінця складалося з двох кормових важільних бомбоскидачів для 20 малих [[Глибинна бомба|глибинних бомб]] ''М-1'' і для чотирьох великих ''Б-1''. Як засіб протимінної боротьби на кораблі був комплект [[Параван (морська справа)|параванів]] і два 90-см [[прожектор]]и.

[[Корабельні системи керування артилерійським вогнем|Система управління вогнем]] складалася з командно-далекомірного поста (директора) ''Officine Galileo'' італійського виробництва, що мав [[Прилад керування артилерійським вогнем|прилади керування стрільбою артилерійських систем]] і торпедних апаратів та центральний автомат стрільби. Для кормової башти використовувався допоміжний [[далекомір]] з базою 3 м, а для [[Зенітний вогонь|управління вогнем зенітної артилерії]] були встановлені два далекоміри ''ДМ-1,5'' з оптичною базою 1,5 м.

== Історія служби ==
Після початку німецько-радянської війни «Ташкент» взяв активну участь в [[Кампанія на Чорному морі (1941—1944)|бойових діях на Чорному морі]], в ході оборони Одеси і [[Оборона Севастополя (1941—1942)|Севастополя]].

[[19 серпня]] «Ташкент» в перший і останній раз за свою бойову службу був використаний в ролі лідера дивізіону есмінців і вийшов на бойове патрулювання західної частини Чорного моря, де була визначено завдання шукати і знищувати військові кораблі і транспортні судна противника. Разом з есмінцями [[Бодрий (есмінець, 1936)|«Бодрий»]], [[Беспощадний (есмінець, 1936)|«Беспощадний»]] і [[Бдительний (есмінець, 1937)|«Бдительний»]] лідер протягом чотирьох днів діяв у північно-західній частині [[Чорне море|Чорного моря]], але не виявив жодного корабля і 22 серпня отримав завдання надати артилерійську підтримку частинам, що обороняли Одесу.

[[29 серпня]] 1941 «Ташкент» у складі ескортної групи кораблів, що включала крім лідера, [[крейсер]] [[Гетьман Богдан Хмельницький (крейсер)|«Червона Україна»]] та есмінці [[Левкас (есмінець)|«Шаумян»]], [[Бистрий (есмінець, 1914)|«Фрунзе»]] і [[Смишлений (есмінець, 1939)|«Смишлений»]], а також ряд дрібніших судів, забезпечував супровід переходу транспорту «Абхазія» і [[танкер]]а «Москва» до Одеси. Після прибуття бойові кораблі залишилися на зовнішньому рейді міста і почали артилерійський обстріл військ противника в районі сіл [[Іллінка (Одеський район)|Іллінка]], [[Чорноморське (Одеський район)|Чабанка]], [[Нова Дофінівка]] і [[Красносілка (Одеський район)|Гільдендорф]].
[[Файл:Air defence machine gun unit at DD Tashkent 1942-06-27.jpg|thumb|left|220px|Обслуга [[Зенітний кулемет|зенітного кулемета]] [[ДШК]] лідера «Ташкент» веде вогонь по літаках Люфтваффе. 27 червня 1942 року]]
[[Файл:Tashkent and Soobrazitelny 1942-07-27.jpg|thumb|right|160px|Евакуація з пошкодженого лідера «Ташкент» на есмінець [[Сообразительний (есмінець, 1939)|«Сообразительний»]]]]
[[30 серпня]] корабель з крейсером «Червона Україна», есмінцем [[Каліакрія (есмінець)|«Дзержинський»]], а також канонерськими човнами «Червона Грузія» і «Червона Вірменія» обстрілював батарею 152-мм гармат східніше Нової Дофінівки. Під час проведення цієї місії корабель піддався повітряному удару противника, внаслідок чого лідер зазнав певних пошкоджень, два матроси загинули, а один [[Зниклий безвісти|зник безвісти]].

[[25 листопада|25]]—[[28 листопада]] 1941 року «Ташкент» разом з есмінцями [[Смишлений (есмінець, 1939)|«Смишлений»]] і [[Способний (есмінець, 1939)|«Способний»]] успішно виконав завдання з конвоювання від [[Батумі]] до [[Босфор]]у [[криголам]]а [[Анастас Мікоян (криголам)|«Анастас Мікоян»]], танкерів «Туапсе», [[Сахалін (танкер)|«Сахалін»]] і [[Варлаам Аванесов (танкер)|«Варлаам Аванесов»]], що проривалися з Чорного моря на [[Далекий Схід Росії|Далекий Схід]] через Босфор та [[Дарданелли]].

[[22 грудня|22]]—[[24 грудня]] лідер надавав вогневу підтримку діям [[Приморська армія (СРСР)|Приморської армії]] в районі [[Мекензієві гори|Мекензієвих гір]], [[Чорноріччя|Чоргуна]] і села Шедлі. [[27 грудня|27]] і [[29 грудня]] есмінець здійснив два походи з [[Поті]] до Севастополя.

З нового 1942 року лідер «Ташкент» діяв у взаємодії з крейсером [[Молотов (крейсер)|«Молотов»]], есмінцем [[Безупречний (есмінець, 1937)|«Безупречний»]], надаючи артилерійську підтримку гарнізону [[Севастополь|Севастополя]] та ведучи вогонь по аеродрому [[Бельбек (аеропорт)|Бельбек]] і прилеглим об'єктів. Наприкінці січня разом з лідером [[Харків (лідер ескадрених міноносців)|«Харків»]] протягом двох днів вів обстріл з міської бухти по німецьких позиціях навколо міста.

У ніч [[26 лютого]] спільно з есмінцями [[Бдительний (есмінець, 1937)|«Бдительний»]] і [[Бойкий (есмінець, 1936)|«Бойкий»]] здійснив нічний вогневий наліт у районі [[Феодосія|Феодосії]]. Наступного дня наліт був повторений — цього разу до есмінців приєднався лінкор [[Севастополь (лінкор)|«Паризька комуна»]]. [[28 лютого]] аналогічний наліт був проведений біля [[Старий Крим|Старого Криму]] і [[Щебетовка|Отуза]]. Протягом березня лідер продовжував здійснювати [[артилерійська підтримка|артилерійську підтримку]] наземних сил, що висадилися в Криму під час проведення [[Керченсько-Феодосійська десантна операція|Керченсько-Феодосійської десантної операції]].

[[29 березня]] лідер спільно з есмінцями [[Незаможник (есмінець)|«Незаможник»]] і «[[Левкас (есмінець)|Шаумян]]» здійснив супровід до севастопольського порту транспорту «Сванетія» з 685 т вантажу і поповненням.

[[26 червня]] 1942 року лідер провів чергову доставку поповнення — 142-гу стрілецьку бригаду, боєприпаси, пальне до обложеного Севастополь і розпочав евакуацію поранених.

У ніч проти [[27 червня]] 1942 року лідер «Ташкент» вирушив до [[Новоросійськ]]а, маючи на борту понад 2100 поранених, а також частину [[Панорама «Оборона Севастополя 1854—1855 років»|панорами «Оборона Севастополя 1854—1855 років»]]. У ранкові години корабель піддався нападу численних [[бомбардувальник]]ів німецької авіації, які не змогли прямо уразити есмінець. Ударні хвилі та осколки від численних вибухів поруч з корпусом, однак кілька разів пошкодили [[Корпус судна|корпус]], пошкодили його [[стерно]], затопили передню [[Котельня|котельню]] і призвели до того, що корабель узяв на борт близько 1000 метричних тонн води. Загинули 3 члени екіпажу та 56 його пасажирів, 10 матросів та 5 пасажирів були поранені. За твердженням зенітників лідера щонайменше двох бомбардувальників були збиті.

Назустріч пошкодженому «Ташкенту» з Новоросійська вийшла флотилія кораблів, для надання допомоги. Есмінець [[Сообразительний (есмінець, 1939)|«Сообразительний»]] забрав 1975 пасажирів, тоді як есмінець [[Бдительний (есмінець, 1937)|«Бдительний»]] відтягнув пошкоджений корабель до Новоросійська. Допомогу надали також рятувальний корабель «Юпітер», [[буксир]] «Чорномор» та близько 30 малих суден.

[[2 липня]] на [[Новоросійськ]] здійснили авіаційний наліт бомбардувальники [[Junkers Ju 88|Ju 88A]] [[Kampfgeschwader 76|I./KG76]] та [[Kampfgeschwader 100|I./KG 100]] авіагрупи бомбардувальних ескадр нацистів. У наслідок потужного удару «Ташкент» і [[Бдительний (есмінець, 1937)|«Бдительний»]] були уражені авіаційними бомбами, в результаті чого затонули. З 344 осіб екіпажу, які перебували на борту, 76 загинули і 77 були поранені. Пізніше частину [[Корабельне озброєння|корабельного озброєння]] було знято з потопленого «Ташкента» та змонтовано на есмінець [[Огневий (есмінець, 1940)|«Огневий»]], а останню башту, що підняли з корабля, відправили в [[Сєверодвінськ|Молотовськ]] для установки на есмінець [[Осмотрительний (есмінець, 1944)|«Осмотрительний»]].

[[30 серпня]] 1944 року, після довготривалої підготовки, був проведений підйом лідера «Ташкент». Проте відновлення есмінця через тяжкості отриманих ушкоджень було визнано недоцільним, і після буксирування в Миколаїв лідер був розібраний на метал.

== Див. також ==
* [[HMS Grenville (R97)]]
* [[Z29 (есмінець)]]
* [[Aquila (1917)]]
* [[Лідери ескадрених міноносців типу «Гепард»]]
* [[Лідери ескадрених міноносців проєкту 48]]
* [[Лідери ескадрених міноносців типу «Адміралті»]]

== Примітки ==
;Виноски
{{Reflist|group=Прим.}}

;Джерела
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Commonscat|Tashkent (ship, 1939)}}
* [https://www.kchf.ru/ship/lider/tashkent.htm Лидер «Ташкент»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200929162907/https://www.kchf.ru/ship/lider/tashkent.htm |date=29 вересня 2020 }}{{ref-ru}}
* [http://militera.lib.ru/memo/russian/eroshenko/index.html Лидер «Ташкент»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200705165043/http://militera.lib.ru/memo/russian/eroshenko/index.html |date=5 липня 2020 }}{{ref-ru}}

== Література ==
* Айзенберг, Б. А., Костриченко, В. В. Лидер Чёрного моря. — Х.: Фарватер, 1998. — 79 с.
* Афонин, Н. Н. Лидер «Ташкент». — СПб.: Гангут, 2008. — Т. 15. — 72 с. — (Мидель-шпангоут). — ISBN 5-85875070-2.
* Качур, П. И. «Гончие псы» Красного флота. «Ташкент», «Баку», «Ленинград». — М.: Яуза, Коллекция, Эксмо, 2008. — 144 с. — (Война на море). — ISBN 978-569931614-4.

{{Кораблі СРСР часів Другої світової війни}}
{{Портали|Війна|Друга світова війна|Військова техніка|СРСР|Морська справа}}

[[Категорія:Ескадрені міноносці СРСР часів Другої світової війни]]
[[Категорія:Кораблі 1938]]
[[Категорія:Лідери ескадрених міноносців]]
[[Категорія:Кораблі, затоплені авіацією]]

title: Служба

Тип/клас: лідер ескадрених міноносців

Держава прапора: СРСР

Належність: Військово-морський флот СРСР

На честь: Ташкент

Корабельня: Cantiere navale fratelli Orlando, Ліворно

Замовлено: 9 вересня 1935 (2-га п'ятирічка)

Спущено на воду: 28 грудня 1938

Введено в експлуатацію: 22 жовтня 1939

Загибель: 2 липня 1942 року потоплений німецькою бомбардувальною авіацією в бухті Новоросійська

Бойовий досвід: Німецько-радянська війна · Кампанія на Чорному морі · * Оборона Одеси · * Оборона Севастополя

title: Параметри

Тоннаж: 2836 т (стандартна) · 3216 т (нормальна) · 4175 т (повна)

title: Технічні дані

Рухова установка: 2 × парових турбіни · 4 × парових котли Yarrow Shipbuilders

Швидкість: 42,7 вузла (79 км/год)

Дальність плавання: 5030 миль (9 320 км) на швидкості 20 вузлів (37 км/год)

Екіпаж: 250 офіцерів та матросів

title: Озброєння

Артилерія: 6 (3 × 2) × 130-мм гармат Б-2ЛМ

Торпедно-мінне озброєння: 9 (3 × 3) × 533-мм торпедних апаратів · до 110 мін загородження

Зенітне озброєння: 2 (1 × 2) × 76-мм зенітних гармати 34-К · 6 (6 × 1) × 37-мм автоматичних зенітних гармат 70-К · 6 × 1 12,7-мм зенітних кулеметів ДШК


text:
# Вишенька (гміна)
Ґміна Вішенка (пол. Gmina Wiszenka) — колишня (1934—1939 рр.) сільська ґміна Грудецького повіту Львівського воєводства Польської республіки (1918—1939) рр. Центром ґміни було село Вішенка.

1 серпня 1934 р. було створено ґміну Вішенка у Грудецькому повіті. До неї увійшли сільські громади: Лєлєхувка, Майдан, Вальддорф, Верешица і Вішенка.

У 1939 році територія була зайнята СРСР і ґміна ввійшла до складу Львівської області.

title: Вишенька (гміна)

wikitext:
{{Давня гміна
|Гміна = Вішенка
|роки_існування = 1934-1939
|герб_гміни =
|прапор_гміни =
|мапа_повіту =
|розмір_мапи =
|мапка=
| воєводство      = [[Львівське воєводство|Львівське]]
| повіт           = [[Грудецький повіт|Грудецький]]
|площа_повіту =
|центр_гміни = [[Велика Вишенька|Вішенка]]
|тип_гміни = Сільська
| площа = 167,74
|громади =
|рік_населення =
|населення =  7 405
| густота         = 44,1
}}
'''Ґміна Вішенка''' ({{lang-pl|Gmina Wiszenka}}) — колишня ([[1934]]—[[1939]] рр.) сільська [[ґміна]] [[Грудецький повіт|Грудецького повіту]] [[Львівське воєводство|Львівського воєводства]] [[Польська республіка (1918—1939)|Польської республіки (1918—1939) рр.]] Центром ґміни було село [[Велика Вишенька|Вішенка]].

1 серпня 1934 р. було створено [[ґміна|ґміну]] Вішенка у Грудецькому [[Повіт|повіті]]. До неї увійшли сільські громади: [[Лелехівка|Лєлєхувка]], Майдан, Вальддорф, [[Верещиця (село)|Верешица]] і [[Велика Вишенька|Вішенка]]<ref>{{Cite web |url=http://isap.sejm.gov.pl/DetailsServlet?id=WDU19340640543 |title=Rozporządzenie Ministra Spraw Wewnętrznych z dnia 14 lipca 1934 r. o podziale powiatu gródeckiego w województwie lwowskiem na gminy wiejskie. Dz. U. z 1934 r. Nr 64, poz. 543 |accessdate=13 квітня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160307133454/http://isap.sejm.gov.pl/DetailsServlet?id=WDU19340640543 |archivedate=7 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref>.

У 1939 році територія була зайнята [[СРСР]] і ґміна ввійшла до складу [[Львівська область|Львівської області]].

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Гміни Львівського воєводства]]
[[Категорія:Яворівський район]]

Воєводство: Львівське

Повіт: Грудецький

Адмінцентр гміни: Вішенка

Тип гміни: Сільська

Населення · • населення · • густота населення: · 7 405 · 44,1 осіб/км²


text:
# Теорія «великого поштовху»
Теорія «великого поштовху» — синтез концепцій «порочного кола бідності» і «самопідтримки зростання», коли велике вливання капіталу в країну дозволить створити самопідтримний зріст, що в свою чергу дозволить модернізувати економіку. Першим цю теорію сформулював Пауль Розенштейн-Родан в своїй статті від 1943 року.

## Історія створення
Професор Пауль Розенштейн-Родан вперше сформулював теорію «великого поштовху» в статті «Проблеми індустріалізації Східної і Південно-Східної Європи»  в 1943 році, обґрунтувавши модернізацію країн за рахунок первинної індустріалізації: автономні інвестиції спрямовуються на зростання національного доходу  .

## Модель Харрода — Домара
Модель Харрода-Домара, сформульована Р. Харродом в 1939 році і доповнена Е. Домаром в 1946 році, знаходиться в основі теорії «великого поштовху», дозволяючи розглядати депресивну економіку не тільки в короткостроковому періоді, як кейнсіанство, але і в довгостроковому періоді. Коли гарантоване зростання менше природного, то фактичний темп перевищить гарантований: надлишок трудових ресурсів дасть передумови для зростання інвестицій, звідси виникне економічний бум. Модель демонструє зв'язок між темпами зростання інвестицій і темпами зростання ВВП  .

## Концепція Лейбенстайн
Для модернізації економіки необхідно велика ін'єкція капіталу, в результаті якого виникає самопідтримний зріст. Високий рівень заощаджень можливий тільки на примусову кредитно-грошову і податкову політику держави. Розмір інвестицій має бути достатній для незворотного розвитку економіки, щоб вони не були з'їдені поточними потребами. Професор Каліфорнійського університету Х. Лейбенстайн вказує розмір «мінімального критичного зусилля» (інвестицій) в 12-15% національного доходу в своїй книзі «Економічна відсталість і економічне зростання»  від 1957 року. Такий поштовх підвищить темп зростання середньодушового доходу, виведе зі стану стагнації, підвищить купівельну спроможність, збільшить попит, що простимулює збільшення кількості підприємців, які й забезпечать подальше зростання середньодушового доходу  .
На малюнку «Концепція Лейбенстайн» спостерігається мультиплікативний ефект, відбувається перехід з кривою G1 до G2, до G3, розширюється кількість господарюючих суб'єктів, що впливають на зростання середньодушового доходу  .

## Концепція збалансованого зростання
Професор Колумбійського університету Р. Нурксе виклав на конференції Международной экономической ассоциации  в серпні 1957 року народження, а потім у своїй книзі «Рівновага і зростання у світовій економіці» , опублікованій в 1961 році, теорию сбалансированного роста  : модернізувати економіку за рахунок здійснення збалансованого набору інвестиції в декількох галузях. Інвестування в різні сектори економіки сприяє розвитку всієї економічної інфраструктури. Синхронність вливання капіталу в виробничі сектора дозволить домогтися самопідтримуючого зростання, подолати вузькість внутрішнього ринку, стимулює розширення підприємництва  .

## Концепція незбалансованого зростання
У 1958 році професор Колумбійського університету А. Хіршман в своїй книзі «Стратегія економічного розвитку»  запропонував альтернативну концепцию несбалансированного роста  : в зв'язку з відсутністю в достатньому обсязі такого фактора виробництва як капіталу в розвиваючих країнах для різних галузей пропонується інвестувати точково . Перша ін'єкція капіталу викликає порушення рівноваги на ринку і простимулює до додаткових інвестицій в сусідній галузі, які в свою чергу призведуть до нового нерівноважному станом в інших галузях і до стимулювання інвестицій в економіці в цілому, що призведе до спільного економічного розвитку  .

## Концепція Зінгера
Професор Сассекського університету Х. Зінгер, розвиваючи ідеї А. Хіршмана та Р. Нурксе, запропонував концепцію в своїй роботі «Міжнародний розвиток: зростання і зміни»  в 1964 році, в якій збалансоване зростання здійснюється за допомогою незбалансованих інвестицій. Необхідне збільшення продуктивності праці в сільському господарстві і в традиційних експортних галузях за рахунок імпортозаміщення і розвитку власної виробничої та соціальної інфраструктури. Дана концепція має на увазі вливання капіталу за рахунок зовнішніх запозичень  .

## Критика
Теорія «великого поштовху» отримала широкий відгук у країнах, що розвиваються, так як називала брак капіталу головною причиною відсталості, а програма виходу пропонувала широке використання адміністративного апарату, поза розглядом залишилися проблеми неефективних галузей і нерозвинена інфраструктура  .
Концепція ж збалансованого набору інвестицій передбачала штучну надбудову всієї економічної системи, а концепція незбалансованого зростання навпаки, занадто велику роль відводить ринковому механізму, який повинен швидко і оперативно нівелювати дефіцит і зміни в галузях  .
Професор Стокгольмського університету Г. Мюрдаль відзначав, що в країнах, що розвиваються ціни і фактори виробництва дуже слабо реагують на попит і пропозицію і на економічні стимули в цілому, на ринку присутній високий рівень монополізації, бюрократична система переслідує свої власні інтереси, а значить позитивний ефект від великих вливань капіталу в рамках теорії «великого поштовху» обмежений  .

title: Теорія «великого поштовху»

wikitext:
'''Теорія «великого поштовху»''' — синтез концепцій «порочного кола бідності» і «самопідтримки зростання», коли велике вливання капіталу в країну дозволить створити самопідтримний зріст, що в свою чергу дозволить модернізувати економіку. Першим цю теорію сформулював Пауль Розенштейн-Родан в своїй статті від 1943 року.

== Історія створення ==
Професор Пауль Розенштейн-Родан вперше сформулював теорію «великого поштовху» в статті «Проблеми індустріалізації Східної і Південно-Східної Європи» <ref name=":1">{{Стаття|author=[[Розенштейн-Родан, Пауль| Rosenstein-Rodan P.N.]]|title=Problems of Industrialisation of Eastern and South-Eastern Europe|url=http://www.econ.nyu.edu/user/debraj/Courses/Readings/RosensteinRodan.pdf|language=|видання=The Economic Journal, Vol. 53, No. 210/211|тип=|date=1943|місяць=|число=|том=|номер=|pages=|isbn=|accessdate=21 грудня 2020|archivedate=18 серпня 2016|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160818203224/http://www.econ.nyu.edu/user/debraj/Courses/Readings/RosensteinRodan.pdf}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160818203224/http://www.econ.nyu.edu/user/debraj/Courses/Readings/RosensteinRodan.pdf |date=2016-08-18 }}</ref> в 1943 році, обґрунтувавши модернізацію країн за рахунок первинної індустріалізації: автономні інвестиції спрямовуються на зростання національного доходу <ref name=":2">{{Книга
|автор = [[Нуреев, Рустем Махмутович|Нуреев Р.М.]]
|заголовок = Экономика развития: модели становления рыночной экономики
|посилання = https://vk.com/doc-101382510_416591806
|мова =
|видання = М.: Норма
|рік = 2008
|том =
|сторінки = 26-37
|ISBN = 978-5-468-00159-2
|назва =
|archivedate = 3 березня 2022
|archiveurl = https://web.archive.org/web/20220303043713/https://vk.com/doc-101382510_416591806
}}</ref> .

== Модель Харрода — Домара ==
Модель Харрода-Домара, сформульована [[Рой Харрод|Р. Харродом]] в 1939 році і доповнена [[Овсій Домар|Е. Домаром]] в 1946 році, знаходиться в основі теорії «великого поштовху», дозволяючи розглядати депресивну економіку не тільки в короткостроковому періоді, як [[кейнсіанство]], але і в довгостроковому періоді. Коли гарантоване зростання менше природного, то фактичний темп перевищить гарантований: надлишок трудових ресурсів дасть передумови для зростання інвестицій, звідси виникне економічний бум. Модель демонструє зв'язок між темпами зростання інвестицій і темпами зростання [[Валовий внутрішній продукт|ВВП]] <ref name=":2"/> .

== Концепція Лейбенстайн ==
[[Файл:Концепция_Лейбенстайна1.png|міні|350x350пкс| ''Концепція Лейбенстайн'']]
Для модернізації економіки необхідно велика ін'єкція капіталу, в результаті якого виникає самопідтримний зріст. Високий рівень заощаджень можливий тільки на примусову кредитно-грошову і податкову політику держави. Розмір інвестицій має бути достатній для незворотного розвитку економіки, щоб вони не були з'їдені поточними потребами. Професор Каліфорнійського університету [[Гарві Лейбенстайн|Х. Лейбенстайн]] вказує розмір ''«мінімального критичного зусилля»'' (інвестицій) в 12-15% [[Валовий національний дохід|національного доходу]] в своїй книзі «Економічна відсталість і економічне зростання» <ref name=":3">{{Стаття|author=[[Лейбенстайн, Харви|Leibenstein H.]]|title=Economic Backwardness and Economic Growth. Studies in the Theory of Economic Development|url=|language=|видання=New York|тип=|date=1957|місяць=|число=|том=|номер=|pages=132-134|isbn=}}</ref> від 1957 року. Такий поштовх підвищить темп зростання середньодушового доходу, виведе зі стану стагнації, підвищить [[Купівельна спроможність|купівельну спроможність]], збільшить попит, що простимулює збільшення кількості підприємців, які й забезпечать подальше зростання середньодушового доходу <ref name=":2"/> .

На малюнку «Концепція Лейбенстайн» спостерігається мультиплікативний ефект, відбувається перехід з кривою G1 до G2, до G3, розширюється кількість господарюючих суб'єктів, що впливають на зростання середньодушового доходу <ref name=":2"/> .

== Концепція збалансованого зростання ==
Професор Колумбійського університету [[Рагнар Нурксе|Р. Нурксе]] виклав на конференції {{Не перекладено|Міжнародна економічна асоціація|Международной экономической ассоциации|en|International Economic Association}}  в серпні 1957 року народження, а потім у своїй книзі «Рівновага і зростання у світовій економіці» <ref name=":4">{{Стаття|author=[[Нурксе, Рагнар|Nurkse R.]]|title=Equilibrium and Growth in the World Economy|url=|language=|видання=Cambridge|тип=|date=1961|місяць=|число=|том=|номер=|pages=|isbn=}}</ref>, опублікованій в 1961 році, {{Не перекладено|Теорію збалансованого зростання|теорию сбалансированного роста|en|Ragnar Nurkse's balanced growth theory}}  : модернізувати економіку за рахунок здійснення ''збалансованого набору інвестиції'' в декількох галузях. Інвестування в різні сектори економіки сприяє розвитку всієї економічної інфраструктури. Синхронність вливання капіталу в виробничі сектора дозволить домогтися самопідтримуючого зростання, подолати вузькість внутрішнього ринку, стимулює розширення підприємництва <ref name=":2"/> .

== Концепція незбалансованого зростання ==
У 1958 році професор Колумбійського університету [[Альберт Гіршман|А. Хіршман]] в своїй книзі «Стратегія економічного розвитку» <ref name=":5">{{Стаття|author=[[Хиршман, Альберт|Hirschman A.O.]]|title=The Strategy of Economic Development|url=|language=|видання=New Haven: Yale University Press|тип=|date=1958|місяць=|число=|том=|номер=|pages=|isbn=}}</ref> запропонував альтернативну {{Не перекладено|Концепція незбалансованного зростання|концепцию несбалансированного роста|en|Strategy of unbalanced growth}}  : в зв'язку з відсутністю в достатньому обсязі такого фактора виробництва як капіталу в розвиваючих країнах для різних галузей пропонується інвестувати точково . Перша ін'єкція капіталу викликає порушення рівноваги на ринку і простимулює до додаткових інвестицій в сусідній галузі, які в свою чергу призведуть до нового нерівноважному станом в інших галузях і до стимулювання інвестицій в економіці в цілому, що призведе до спільного економічного розвитку <ref name=":2"/> .

== Концепція Зінгера ==
Професор Сассекського університету Х. Зінгер, розвиваючи ідеї А. Хіршмана та Р. Нурксе, запропонував концепцію в своїй роботі «Міжнародний розвиток: зростання і зміни» <ref name=":6">{{Стаття|author=[[Зингер, Ханс |Singer H.W.]]|title=International Development. Growth and Change|url=|language=|видання=New York: McGraw-Hill|тип=|date=1964|місяць=|число=|том=|номер=|pages=295|isbn=}}</ref> в 1964 році, в якій ''збалансоване зростання здійснюється за допомогою незбалансованих інвестицій.'' Необхідне збільшення продуктивності праці в сільському господарстві і в традиційних експортних галузях за рахунок імпортозаміщення і розвитку власної виробничої та соціальної інфраструктури. Дана концепція має на увазі вливання капіталу за рахунок зовнішніх запозичень <ref name=":2"/> .

== Критика ==
Теорія «великого поштовху» отримала широкий відгук у країнах, що розвиваються, так як називала брак капіталу головною причиною відсталості, а програма виходу пропонувала широке використання адміністративного апарату, поза розглядом залишилися проблеми неефективних галузей і нерозвинена інфраструктура <ref name=":2"/> .

Концепція ж збалансованого набору інвестицій передбачала штучну надбудову всієї економічної системи, а концепція незбалансованого зростання навпаки, занадто велику роль відводить ринковому механізму, який повинен швидко і оперативно нівелювати дефіцит і зміни в галузях <ref name=":2"/> .

Професор Стокгольмського університету [[Гуннар Мюрдаль|Г.]] [[Гуннар Мюрдаль|Мюрдаль]] відзначав, що в країнах, що розвиваються ціни і фактори виробництва дуже слабо реагують на попит і пропозицію і на економічні стимули в цілому, на ринку присутній високий рівень монополізації, бюрократична система переслідує свої власні інтереси, а значить позитивний ефект від великих вливань капіталу в рамках ''теорії «великого поштовху»'' обмежений <ref name=":2"/> .

== Примітки ==
{{Reflist|2}}
[[Категорія:Економічне зростання]]
[[Категорія:Економіка]]


text:
# Ан-418
Ан-418 — проєкт радянського широкофюзеляжного двопалубного авіалайнера, що розроблявся КБ Антонова з початку 1980-х до початку 1990-х рр.
Є пасажирською версією транспортного літака Ан-124 «Руслан». На початку 1990-х проєкт був закритий. Ан-418 позиціонувався як перспективний конкурент А-380, однак Ан-418 визначально був зорієнтований на рейси середньої дальності. Технології, що використані при розробці Ан-418, майже на 20 років випереджали А-380. Серійно літак не випускався, існував лише як зменшена модель.
Паливна ефективність: 25—26 г/пас на км.
Пасажиромісткість: до 800 осіб (в однокласній версії).

## Особливості конструювання
У порівнянні з оригінальною моделлю Ан-124, Ан-418 мав отримати змінене крило та шасі. У фюзеляжі планові конструкторські роботи включали усунення вантажних люків, облаштування вхідних дверей, аварійних виходів та ілюмінаторів, встановлення компресорів для нагнітання потрібного тиску, що удвічі більший за існуючий у вантажному варіанті кабіни літака-попередника.

title: Ан-418

wikitext:
{{Цивільний літак
|Повна назва =
|Модель = Ан-418
|Призначення = Пасажирський [[літак]]
|Виробник =
|Фотографія =
| зображення_підпис =
|Розробник =  [[КБ Антонов|АНТК імені Олега Антонова]]
|Екіпаж =
|Модифікації =
|Пасажиромісткість =  800
| вантажопідйомність =
|Довжина =
|Розмах крил =
|Площа крил =
|Діаметр фюзеляжу =
|Висота =
|Дальність польоту = 10 000
| тип двигунів = ТРД
| тип реактивних двигунів = ТРД
|Двигуни = 4 × [[Д-18Т|Д-18ТМ]]
|Тяга (потужність) =
|Крейсерська швидкість =
|Максимальна злітна маса =
| корисне навантаження =
|Паливна ефективність = 25—26
|Шасі = 3-опорне
| конструктор =
| перший політ =
|Пустий =
| початок експлуатації =
| припинення експлуатації =
|Статус = Програма заморожена
| основний експлуатант =
| інші експлуатанти =
| роки виробництва =
| одиниць вироблено =
| вартість розробки =
| вартість одиниці =
| базова модель = [[Ан-124]]
}}

'''Ан-418''' — проєкт радянського [[Широкофюзеляжний літак|широкофюзеляжного]] двопалубного [[Пасажирський літак|авіалайнера]], що розроблявся [[Державне підприємство «Антонов»|КБ Антонова]] з початку 1980-х до початку 1990-х рр.

Є пасажирською версією транспортного літака [[Ан-124 «Руслан»]]. На початку 1990-х проєкт був закритий. Ан-418 позиціонувався як перспективний конкурент [[Airbus A380|А-380]], однак Ан-418 визначально був зорієнтований на рейси [[Тривалість польоту|середньої дальності]]. Технології, що використані при розробці Ан-418, майже на 20 років випереджали А-380. Серійно літак не випускався, існував лише як зменшена модель.

Паливна ефективність: 25—26 г/пас на км.

Пасажиромісткість: до 800 осіб (в однокласній версії).

== Особливості конструювання ==
У порівнянні з оригінальною моделлю [[Ан-124 «Руслан»|Ан-124]], Ан-418 мав отримати змінене [[Крило літака|крило]] та [[Шасі (літальний апарат)|шасі]]. У [[фюзеляж]]і планові конструкторські роботи включали усунення [[Люк|вантажних люків]], облаштування вхідних дверей, аварійних виходів та [[ілюмінатор]]ів, встановлення [[компресор]]ів для нагнітання потрібного тиску, що удвічі більший за існуючий у вантажному варіанті кабіни літака-попередника.

== Джерела ==
* [[Жирохов Михайло Олександрович|''М. Жирохов'']] [http://uprom.info/blogs/nauka-ta-tehnika/nevidomiy-ruslan-antonova/ Невідомий «Руслан» Антонова] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180115020344/http://uprom.info/blogs/nauka-ta-tehnika/nevidomiy-ruslan-antonova/ |date=15 січня 2018 }}
* [http://www.wing.com.ua/content/view/2222/60/ Крылья] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170113174844/http://www.wing.com.ua/content/view/2222/60/ |date=13 січня 2017 }}
* [http://www.milnavigator.com/uk/dvuxpalubnyj-passazhirskij-samolet-an-418/ Military Navigator] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170211082717/http://www.milnavigator.com/uk/dvuxpalubnyj-passazhirskij-samolet-an-418/ |date=11 лютого 2017 }}
* Світлини: [http://www.milnavigator.com/wp-content/uploads/2015/06/317.11..jpg]{{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170211080340/http://www.milnavigator.com/wp-content/uploads/2015/06/317.11..jpg |date=11 лютого 2017 }} [http://www.milnavigator.com/wp-content/uploads/2015/06/ANT_5.jpg]{{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170211082720/http://www.milnavigator.com/wp-content/uploads/2015/06/ANT_5.jpg |date=11 лютого 2017 }}

{{Літаки ДКБ Антонова}}

[[Категорія:Літаки Антонова]]
[[Категорія:Нереалізовані проєкти літаків]]
[[Категорія:Чотиримоторні реактивні літаки]]
[[Категорія:Двопалубні літаки]]
[[Категорія:Літаки СРСР]]

title: Ан-418

Призначення: Пасажирський літак

Статус: Програма заморожена

title: Історія виробництва

Розробник: АНТК імені Олега Антонова

title: Характеристики

title: Розміри

Шасі: 3-опорне

title: Силова установка

Двигуни: 4 × Д-18ТМ


text:
# Глібово (Захаровське сільське поселення)
Глі́бово (рос. Глебово) — присілок у складі Кічменгсько-Городецького району Вологодської області, Росія. Входить до складу Городецького сільського поселення.

## Населення
Населення — 3 особи (2010; 10 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 100 %

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Глібово
 | назва ін.       = {{lang-ru|Глебово}}
 | карта розташування1 = Росія Вологодська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Вологодська область]]
 | район           = [[кічменгсько-Городецький район|Кічменгсько-Городецький]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[городецьке сільське поселення (Кічменгсько-Городецький район)|Городецьке]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 3 особи ([[2010]]{{RUS-VLG-census-2010}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 60
 | lat_min= 03
 | lat_sec= 32
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 45
 | lon_min= 38
 | lon_sec= 50
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Глібово}}

'''Глі́бово''' ({{lang-ru|Глебово}}) — [[присілок]] у складі [[кічменгсько-Городецький район|Кічменгсько-Городецького району]] [[вологодська область|Вологодської області]], [[Росія]]. Входить до складу [[городецьке сільське поселення (Кічменгсько-Городецький район)|Городецького сільського поселення]].

== Населення ==
Населення — 3 особи ([[2010]]; 10 у [[2002]]<ref>{{Cite web |url=http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Vologodskaya.xls |title=Дані перепису населення Росії 2002 року |accessdate=23 травня 2021 |archive-date=11 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210511103546/http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Vologodskaya.xls }}</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 100 %

== Джерела ==
* {{Карта|P-38-139,140}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=60.058844&lon=45.647507&z=12&show=/26003123/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=60.058844&lon=45.647507&z=12&show=/26003123/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{кічменгсько-Городецький район}}

{{vologda-obl-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Кічменгсько-Городецького району]]
[[Категорія:Присілки Вологодської області]]

title: присілок Глібово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Вологодська область

Муніципальний район: Кічменгсько-Городецький

Поселення: Городецьке

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Глібово · Глібово


text:
# Кубок Ліхтенштейну з футболу 1990—1991
Кубок Ліхтенштейну з футболу 1990—1991 — 46-й розіграш кубкового футбольного турніру в Ліхтенштейні. Титул здобув Вадуц.

## Перший раунд
| Команда 1        | Рахунок | Команда 2   |
| ---------------- | ------- | ----------- |
| Вадуц-2          | 1–2     | Ешен-Маурен |
| Трізен II        | 2–5     | Шан         |
| Шан II           | 0–9     | Бальцерс    |
| Ешен-Маурен II   | 2–4     | Трізен      |
| Трізенберг II    | 1–7     | Руггелль II |
| Бальцерс II      | 1–3     | Вадуц       |
| Шан Аццуррі      | 7–3     | Трізенберг  |
| Трізен Еспаньйол | 1–7     | Руггелль    |

## 1/4 фіналу
| Команда 1   | Рахунок | Команда 2   |
| ----------- | ------- | ----------- |
| Шан Аццуррі | 2–8     | Бальцерс    |
| Руггелль    | 0–8     | Ешен-Маурен |
| Шан         | 0–1     | Вадуц       |
| Руггелль II | 0–5     | Трізен      |

## 1/2 фіналу
| Команда 1 | Рахунок | Команда 2   |
| --------- | ------- | ----------- |
| Трізен    | 1–2     | Бальцерс    |
| Вадуц     | 2–0     | Ешен-Маурен |

## Фінал
| 9 травня 1991 |

| Бальцерс | 2–1 | Вадуц |
| -------- | --- | ----- |
|          |     |       |

|  |

title: Кубок Ліхтенштейну з футболу 1990—1991

wikitext:
{{Національний чемпіонат
|турнір=Кубок Ліхтенштейну 1990—1991
|лого =
|підпис =
|час = [[1990]] — [[9 травня]] [[1991]]
|учасників =
|чемпіон = [[Бальцерс (футбольний клуб)|Бальцерс]]
|раз = 9
|2 місце = [[Вадуц (футбольний клуб)|Вадуц]]
|бомбардир =
|бголів =
|ігор =
|голів =
|попередній_сезон = [[Кубок Ліхтенштейну з футболу 1989—1990|1989—1990]]
|наступний_сезон = [[Кубок Ліхтенштейну з футболу 1991—1992|1991—1992]]
}}
'''Кубок Ліхтенштейну з футболу 1990—1991''' — [[Кубок Ліхтенштейну з футболу|46-й розіграш]] кубкового футбольного турніру в Ліхтенштейні. Титул здобув [[Вадуц (футбольний клуб)|Вадуц]].

== Перший раунд ==
{{OneLegStart}}
{{OneLegResult|[[Вадуц-2]]||1–2|'''[[Ешен-Маурен (футбольний клуб)|Ешен-Маурен]]'''}}
{{OneLegResult|[[Трізен (футбольний клуб)|Трізен II]]||2–5|'''[[Шан (футбольний клуб)|Шан]]'''}}
{{OneLegResult|[[Шан (футбольний клуб)|Шан II]]||0–9|'''[[Бальцерс (футбольний клуб)|Бальцерс]]'''}}
{{OneLegResult|[[Ешен-Маурен (футбольний клуб)|Ешен-Маурен II]]||2–4|'''[[Трізен (футбольний клуб)|Трізен]]'''}}
{{OneLegResult|[[Трізенберг (футбольний клуб)|Трізенберг II]]||1–7|'''[[Руггелль (футбольний клуб)|Руггелль II]]'''}}
{{OneLegResult|[[Бальцерс (футбольний клуб)|Бальцерс II]]||1–3|'''[[Вадуц (футбольний клуб)|Вадуц]]'''}}
{{OneLegResult|'''[[Шан (футбольний клуб)|Шан Аццуррі]]'''||7–3|[[Трізенберг (футбольний клуб)|Трізенберг]]}}
{{OneLegResult|[[Трізен (футбольний клуб)|Трізен Еспаньйол]]||1–7|'''[[Руггелль (футбольний клуб)|Руггелль]]'''}}
|}

== 1/4 фіналу ==
{{OneLegStart}}
{{OneLegResult|[[Шан (футбольний клуб)|Шан Аццуррі]]||2–8|'''[[Бальцерс (футбольний клуб)|Бальцерс]]'''}}
{{OneLegResult|[[Руггелль (футбольний клуб)|Руггелль]]||0–8|'''[[Ешен-Маурен (футбольний клуб)|Ешен-Маурен]]'''}}
{{OneLegResult|[[Шан (футбольний клуб)|Шан]]||0–1|'''[[Вадуц (футбольний клуб)|Вадуц]]'''}}
{{OneLegResult|[[Руггелль (футбольний клуб)|Руггелль II]]||0–5|'''[[Трізен (футбольний клуб)|Трізен]]'''}}
|}

== 1/2 фіналу ==
{{OneLegStart}}
{{OneLegResult|[[Трізен (футбольний клуб)|Трізен]]||1–2|'''[[Бальцерс (футбольний клуб)|Бальцерс]]'''}}
{{OneLegResult|'''[[Вадуц (футбольний клуб)|Вадуц]]'''||2–0|[[Ешен-Маурен (футбольний клуб)|Ешен-Маурен]]}}
|}

== Фінал ==
{{footballbox
|date       = 9 травня 1991
|time       =
|team1      = [[Бальцерс (футбольний клуб)|Бальцерс]]
|score      = 2–1
|report     =
|team2      = [[Вадуц (футбольний клуб)|Вадуц]]
|goals1     =
|goals2     =
|stadium    =
|attendance =
|referee    =
}}

== Посилання ==
* [http://www.rsssf.com/tablesl/liecuphistfull.html#91 RSSSF] {{ref-en}}
* [https://www.transfermarkt.de/liechtensteiner-cup/startseite/pokalwettbewerb/LIEP?saison_id=1990 transfermarkt.de]
* [https://www.lfv.li/fileadmin/user_upload/Dateien/Aktiv-Cup/LFV-Cup-Resultate1946-2020.pdf Кубок Ліхтенштейну] {{ref-de}}

{{Сезони Кубку Ліхтенштейну з футболу}}
{{Європейський футбол 1990—1991}}

{{Портали|Футбол|Спорт}}

[[Категорія:Кубок Ліхтенштейну з футболу|1990/91]]
[[Категорія:1990 у футболі|Ліхтенштейн]]
[[Категорія:1991 у футболі|Ліхтенштейн]]

title: Кубок Ліхтенштейну 1990—1991

Чемпіон: Бальцерс (9-й раз)

Віцечемпіон: Вадуц


text:
# Алессандро Бово
Алессандро Бово (італ. Alessandro Bovo, 1 січня 1969) — італійський ватерполіст.
Олімпійський чемпіон 1992 року, бронзовий призер 1996 року.
Чемпіон світу з водних видів спорту 1994 року.
Чемпіон Європи з водного поло 1993, 1995 років.
Переможець Кубка світу 1993 року.
Срібний призер Кубка світу 1995 року.

title: Алессандро Бово

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Алессандро Бово
| оригінал імені = Alessandro Bovo
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalSport | Чоловіче [[водне поло]]}}
{{MedalCountry | {{ITA}} }}
{{MedalCompetition|[[Олімпійські Ігри]]}}
{{MedalGold| [[Літні Олімпійські ігри 1992|Барселона 1992]] | [[Водне поло на літніх Олімпійських іграх 1992|Командні змагання]]}}
{{MedalBronze| [[Літні Олімпійські ігри 1996|Атланта 1996]] | [[Водне поло на літніх Олімпійських іграх 1996|Командні змагання]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з водних видів спорту]]}}
{{MedalGold| [[Чемпіонат світу з водних видів спорту 1994|Рим 1994]] | Командні змагання}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з водного поло]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з водного поло серед чоловіків 1993|Шеффілд 1993]]|Командні змагання}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з водного поло серед чоловіків 1995|Відень 1995]]|Командні змагання}}
{{MedalCompetition|[[Кубок світу ФІНА з водного поло|Кубок світу ФІНА]]}}
{{MedalGold|[[Кубок світу з водного поло серед чоловіків 1993|Афіни 1993]]|Командні змагання}}
{{MedalSilver|[[Кубок світу з водного поло серед чоловіків 1995|Атланта 1995]]|Командні змагання}}
}}

'''Алессандро Бово''' ({{lang-it|Alessandro Bovo}}, 1 січня 1969) — [[Італія|італійський]] [[Водне поло|ватерполіст]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Олімпійський чемпіон [[Водне поло на літніх Олімпійських іграх 1992|1992]] року, бронзовий призер [[Водне поло на літніх Олімпійських іграх 1996|1996]] року.
Чемпіон світу з водних видів спорту [[Чемпіонат світу з водних видів спорту 1994|1994]] року.
Чемпіон Європи з водного поло [[Чемпіонат Європи з водного поло серед чоловіків 1993|1993]], [[Чемпіонат Європи з водного поло серед чоловіків 1995|1995]] років.
Переможець Кубка світу [[Кубок світу з водного поло серед чоловіків 1993|1993]] року.
Срібний призер Кубка світу [[Кубок світу з водного поло серед чоловіків 1995|1995]] року.
<!--ДосягненняКінець Код:OGG92OGB96.949395-->

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/54281 Алессандро Бово на Olympedia.org]
* [https://olympics.com/en/athletes/Alessandro-Bovo Алессандро Бово на Olympics.com]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Bo/Alessandro-Bovo-1.html Алессандро Бово на Sports-Reference.com]
* [https://www.worldaquatics.com/athletes/1071890/wd#main-content Алессандро Бово на сайті [[Міжнародна федерація плавання|Міжнародної федерації плавання]]]

== Примітки ==
{{примітки}}

{{ОІ 1996, Водне поло, чоловіча збірна Італії}}
{{ОІ 1992, Водне поло, чоловіча збірна Італії}}

{{DEFAULTSORT:Бово Алессандро}}
[[Категорія:Чемпіони світу з водного поло]]
[[Категорія:Чемпіони Європи з водного поло]]
[[Категорія:Італійські чемпіони світу]]
[[Категорія:Італійські олімпійські ватерполісти та ватерполістки]]

title: Загальна інформація

Народження: 1 січня 1969 (56 років) · Генуя, Італія

Вага: 78 кг

title: Спорт

Країна: Італія

Вид спорту: водне поло

title: Олімпійські Ігри

Золото: Барселона 1992 · Командні змагання

Бронза: Атланта 1996 · Командні змагання

title: Чемпіонат світу з водних видів спорту

Золото: Рим 1994 · Командні змагання

title: Чемпіонат Європи з водного поло

Золото:
Шеффілд 1993 · Командні змагання
Відень 1995 · Командні змагання

title: Кубок світу ФІНА

Золото: Афіни 1993 · Командні змагання

Срібло: Атланта 1995 · Командні змагання


text:
# Раковник (Медводе)
Раковник (словен. Rakovnika) — поселення в общині Медводе, Осреднєсловенський регіон, Словенія.
Висота над рівнем моря: 325,5 м.

title: Раковник (Медводе)

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Раковник
 | місцева_назва       = Rakovnik
 | зображення          = Rakovnik Medvode Slovenia.JPG
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Осреднєсловенський регіон]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 331 (2013)
 | площа           = 1,7
 | густота         =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
 | код країни      =
|latd=46|latm=8|lats=31.31 |latNS=N
|longd=14|longm=22|longs=56.33|longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Раковник''' ({{lang-sl|Rakovnika}}) — поселення в общині [[Медводе (община)|Медводе]], [[Осреднєсловенський регіон]], [[Словенія]].
Висота над рівнем моря: 325,5 м.

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/KrajevnaImena/default.asp?txtIme= Статистичне бюро Республіки Словенія]

{{Медводе}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Раковник · Rakovnik

Країна: Словенія

Регіон: Осреднєсловенський регіон

Площа: 1,7 км²

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: LJ

OSM: ↑1675857 ·R (Медводе)