text:
# Національна бібліотека Уругваю
Національна бібліотека Уругваю є найбільшою і найстарішою публічною бібліотекою в країні. Підпорядковується Міністерству освіти і культури Уругваю, та призначена для збереження і розповсюдження бібліографічної та документальної спадщини країни. Бібліотека виконує функції загальнодержавного комплексного бібліотечно-інформаційного, науково-дослідного, та культурно-просвітницького центру.

## Історія
4 серпня 1815 року Дамасо Антоніо Ларраньяга запропонував створити публічну бібліотеку у Монтевідео, цю ініціативу підтримав Хосе Хервасіо Артігас, один з керівників визвольного руху проти іспанців.
26 травня 1816 року у фортеці Монтевідео, на теперішній площі Zabala, був зібраний практично весь існуючий в столиці бібліографічний матеріал, який завдяки пожертвам складав 5000 томів, та проведено урочисте відкриття першої публічної бібліотеки Уругваю.
Через чотири дні після відкриття, на фоні суспільної події, Артігас наказав, щоб лозунгом його армії було: «Нехай східні люди будуть настільки просвітленими, як і сміливими».
Під час португальсько-бразильського вторгнення (1817 —1828) колекція зменшилась приблизно до двох тисяч томів.
У 1926 році було придбано ділянку задля спорудження нової будівлі бібліотеки, яку спроектував архітектор Luis Crespi, в неокласичному стилі, площею приблизно 4000 м². Офіційне відкриття споруди відбулося у 1965 році.

## Колекція
Зібрання бібліотеки включає перші національні видання, унікальні копії, інкунабули, рукописи, карти, фотографії, партитури, акварелі та гравюри.
Серед них, особливо виділяються Інавгураційна молитва Ларраньяга 1816 року, збірники історичних документів, що відповідають цим рокам, а також документальний архів Хосе Енріке Родо, рукописи
Хуана Карлоса Онетті та колекції Хуліо Ерера-і-Рейсиґа, Едуардо Асеведо Діаса, Орасіо Кіроги, Флоренсіо Санчеса, Франсіско Акунья де Фігероа, Хав'єра де Віани, Дельміри Агустіні, Хуана Соріля де Сан Мартіна, Хуани де Ібарбуру та ін.
Національній бібліотеці належить значна частина оцифрованого архіву, з яким можна ознайомитись на платформі Colecciones Digitales.

## Структура

### Читальні зали
- Центральна читальна зала «Генерал Хосе Хервасіо Артігас»: у ній читачі мають доступ до національних та іноземних книг, брошур, публікацій вітчизняних та закордонних періодичних видань.
- Щоденна читальна зала: у цій залі користувачі мають можливість ознайомитися з національною та іноземною пресою, поточною та архівною. Для того, щоб забезпечити збереження цього цінного та часто унікального матеріалу, доступ обмежено відповідно до встановлених норм.
- Дитяча зала: кімната у форматі ігрового та творчого простору, який має заохотити прагнення до читання.

### Спеціальні зали
- Зала Уругваю: зберігає всі книги та брошури, надруковані в країні, незалежно від авторства, а також праці національних авторів, опубліковані за кордоном, та твори про Уругвай, опубліковані за межами країни.

З метою збереження цієї важливої бібліографічної спадщини у 1978 році їй було виділено самостійну територію, що включає зручний читальний зал, у якому надаватимуть кращі послуги науковцям та національним та закордонним дослідникам. Зала має каталог, який хронологічно фіксує за роком видання, всі книги та брошури, що надходять у бібліотеку.
- Зала спеціальних матеріалів: у ній зберігаються найцінніші матеріали бібліотеки, рідкісні та унікальні копії. Бібліотечна колекція включає матеріали з історії, мистецтва, історії мандрівників тощо. У цій кімнаті зберігаються перші американські видання 16 ст., та історичні рукописи. Є також унікальні копії національних та закордонних брошур; перших газет у країні, таких як La Estrella del Sur (1807).

Окрім бібліографічного матеріалу, у цьому секторі є колекція аудіовізуального матеріалу: малюнки, акварелі, фотографії, листівки, музичні партитури, медалі, монети та інш. Через свою величезну цінність та унікальність доступ до матеріалів обмежено, навіть для дослідників та науковців.

### Виставкові зали
- «Francisco Acuña de Figueroa»: приміщення для конференцій та заходів.
- «José Pedro Varela»: кімната використовується для виставок чи заходів.
- «Maestro Julio Castro»: використовується для презентацій книг, переговорів та конференцій.
- «Anhelo Hernández Ríos»: у приміщенні знаходиться постійна експозиція уругвайського художника Anhelo Hernández Ríos.
- «Living Japan»: У цій кімнаті розміщено комп’ютерний центр Національної бібліотеки, у якому ви можете знайти сканер для малюнків та інших зображень розміром до А3 та необхідне обладнання для запису CD та DVD.

## Доступ користувачів
- Читач: звичайний читач має доступ лише до зали «Генерал Хосе Хервасіо Артігас», на відміну від дослідника, який має доступ до всього бібліотечного матеріалу, пред'являючи сертифікат або документацію.
- Дослідник: цей статус мають вітчизняні та зарубіжні науковці у пошуках необхідної інформації, здійснюючи його через послуги, які бібліотека пропонує у різних кімнатах. Заклад також надає їм для більшого комфорту в роботі незалежне місце, де можна робити копії або записи з використанням комп'ютерних технологій.

## Депонування
Положення про депонування має на меті вимогу надсилати Національній бібліотеці обов'язковий примірник всіх тиражованих документів, що видаються в Уругваї. Раніше Положення не дотримувались і як наслідок, не все, що було опубліковано, надійшло до Національної бібліотеки. Частина цього матеріалу була включена пізніше.

title: Національна бібліотека Уругваю

wikitext:
{{Бібліотека
|назва             = Національна бібліотека Уругваю
|оригінальна назва = Biblioteca Nacional de Uruguay
|мовою             = es
|логотип           = Файл:Biblioteca Naciona Logo horizontal color plano.png
|зображення        = Файл:Biblioteca Nacional Montevideo Uruguay - panoramio.jpg
|підпис            =
|координати        =
|тип               =
[[Національна бібліотека]]
|країна            = {{прапор Уругваю}} [[Уругвай]]
|адреса            = ''Avenida 18 de Julio 1790, Montevideo''
|засновано         = 1816
|кількість_філій   =
|обсяг_фондів      =
|річний_обіг       =
|читачів           =
|бюджет            =
|директор          = Valentín Trujillo
|завідувач         =
|методист          =
|співробітників    =
|площа             =
|ЄДРПОУ            =
|сайт              = www.bibna.gub.uy
}}
[[Файл:Puerta Bibca Nal Uy.JPG|thumb|Головні двері бібліотеки з гербом Уругваю]]
[[Файл:Sócrates expresándose.JPG|thumb|Пам'ятник Сократу в Національній бібліотеці Уругваю]]
[[Файл:Miguel de Cervantes de perfil.JPG|thumb|Пам'ятник Мігелю де Сервантесу в Національній бібліотеці Уругваю]]
[[Файл:Monumento a Dante Alighieri.jpg|thumb|Пам'ятник Данте Аліг'єрі між Національною бібліотекою та Республіканським університетом]]
'''Національна бібліотека Уругваю''' є найбільшою і найстарішою [[Публічна бібліотека|публічною бібліотекою]] в країні. Підпорядковується Міністерству освіти і культури Уругваю, та призначена для збереження і розповсюдження бібліографічної та документальної спадщини країни.<ref name="liscano">{{cita web|url=http://www.bibna.gub.uy/innovaportal/v/35628/4/mecweb/la_biblioteca_nacional?parentid=29757|title=La Biblioteca Nacional y el Universo del libro en Uruguay: 2013|accessdate=13 грудня 2014|author=Pepe|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150923184826/http://www.bibna.gub.uy/innovaportal/v/35628/4/mecweb/la_biblioteca_nacional?parentid=29757|archivedate=23 вересня 2015}}</ref> Бібліотека виконує функції загальнодержавного комплексного бібліотечно-інформаційного, науково-дослідного, та культурно-просвітницького центру.

== Історія ==
4 серпня 1815 року [[Дамасо Антоніо Ларраньяга]] запропонував створити публічну бібліотеку у [[Монтевідео]], цю ініціативу підтримав [[Хосе Хервасіо Артігас]], один з керівників визвольного руху проти іспанців.

26 травня 1816 року у фортеці Монтевідео, на теперішній площі ''Zabala'', був зібраний практично весь існуючий в столиці бібліографічний матеріал, який завдяки пожертвам складав 5000 томів, та проведено урочисте відкриття першої публічної бібліотеки Уругваю.<ref>{{cita web|url=http://www.bibna.gub.uy/innovaportal/v/967/4/mecweb/historia?3colid=949&breadid=null |title=Historia |author=Biblioteca Nacional|accessdate=13 грудня 2014}}</ref>

Через чотири дні після відкриття, на фоні суспільної події, Артігас наказав, щоб лозунгом його армії було: «''Нехай східні люди будуть настільки просвітленими, як і сміливими''».

Під час [[Португальсько-бразильське вторгнення в Східну смугу (1816—1820)|португальсько-бразильського вторгнення]] (1817 —1828) колекція зменшилась приблизно до двох тисяч томів.

У 1926 році було придбано ділянку задля спорудження нової будівлі бібліотеки, яку спроектував архітектор ''Luis Crespi'', в [[Неокласицизм|неокласичному]] стилі, площею приблизно 4000 м². Офіційне відкриття споруди відбулося у 1965 році.

== Колекція ==
Зібрання бібліотеки включає перші національні видання, унікальні копії, [[Інкунабула|інкунабули]], рукописи, карти, фотографії, партитури, акварелі та гравюри.<ref>{{cite web |url=http://www.bibna.gub.uy/ |title=Archived copy |accessdate=2006-01-21 |url-status=dead |archiveurl=https://web.archive.org/web/20070707160758/http://www.bibna.gub.uy/ |archivedate=2007-07-07 }}</ref>

Серед них, особливо виділяються Інавгураційна молитва Ларраньяга 1816 року, збірники історичних документів, що відповідають цим рокам, а також документальний архів [[Хосе Енріке Родо]], рукописи
[[Хуан Карлос Онетті|Хуана Карлоса Онетті]] та колекції [[Хуліо Ерера-і-Рейсиґ]]а, [[Едуардо Асеведо Діас]]а, [[Орасіо Кіроґа|Орасіо Кіроги]], [[Флоренсіо Санчес]]а, Франсіско Акунья де Фігероа, Хав'єра де Віани, [[Дельміра Аґустіні|Дельміри Агустіні]], [[Хуан Соріля де Сан Мартін|Хуана Соріля де Сан Мартіна]], [[Хуана де Ібарбуру|Хуани де Ібарбуру]] та ін.

Національній бібліотеці належить значна частина оцифрованого архіву, з яким можна ознайомитись на платформі Colecciones Digitales<ref>http://bibliotecadigital.bibna.gub.uy/jspui/</ref>.

== Структура ==
=== Читальні зали ===
* '''Центральна читальна зала «Генерал [[Хосе Хервасіо Артігас]]»''': у ній читачі мають доступ до національних та іноземних книг, брошур, публікацій вітчизняних та закордонних періодичних видань.
* '''Щоденна читальна зала''': у цій залі користувачі мають можливість ознайомитися з національною та іноземною пресою, поточною та архівною. Для того, щоб забезпечити збереження цього цінного та часто унікального матеріалу, доступ обмежено відповідно до встановлених норм.
* '''[https://www.bibna.gub.uy/sala-infantil-y-juvenil/ Дитяча зала]''': кімната у форматі ігрового та творчого простору, який має заохотити прагнення до читання.

=== Спеціальні зали ===
* '''Зала Уругваю''': зберігає всі книги та брошури, надруковані в країні, незалежно від авторства, а також праці національних авторів, опубліковані за кордоном, та твори про Уругвай, опубліковані за межами країни.
З метою збереження цієї важливої [[Бібліографія|бібліографічної]] спадщини у 1978 році їй було виділено самостійну територію, що включає зручний читальний зал, у якому надаватимуть кращі послуги науковцям та національним та закордонним дослідникам. Зала має каталог, який хронологічно фіксує за роком видання, всі книги та брошури, що надходять у бібліотеку.
* '''[https://www.bibna.gub.uy/materiales-especiales/ Зала спеціальних матеріалів]''': у ній зберігаються найцінніші матеріали бібліотеки, рідкісні та унікальні копії. Бібліотечна колекція включає матеріали з історії, мистецтва, історії мандрівників тощо. У цій кімнаті зберігаються перші американські видання 16 ст., та історичні рукописи. Є також унікальні копії національних та закордонних брошур; перших газет у країні, таких як ''La Estrella del Sur'' (1807).
Окрім бібліографічного матеріалу, у цьому секторі є колекція аудіовізуального матеріалу: малюнки, акварелі, фотографії, листівки, музичні партитури, медалі, монети та інш. Через свою величезну цінність та унікальність доступ до матеріалів обмежено, навіть для дослідників та науковців.

=== Виставкові зали ===
* '''«Francisco Acuña de Figueroa»''': приміщення для конференцій та заходів.
* '''«José Pedro Varela»''': кімната використовується для виставок чи заходів.
* '''«Maestro Julio Castro»''': використовується для презентацій книг, переговорів та конференцій.
* '''«Anhelo Hernández Ríos»''': у приміщенні знаходиться постійна експозиція уругвайського художника Anhelo Hernández Ríos.
* '''«Living Japan»''': У цій кімнаті розміщено комп’ютерний центр Національної бібліотеки, у якому ви можете знайти сканер для малюнків та інших зображень розміром до А3 та необхідне обладнання для запису CD та DVD.

== Доступ користувачів ==
* '''Читач''': звичайний читач має доступ лише до зали «Генерал Хосе Хервасіо Артігас», на відміну від дослідника, який має доступ до всього бібліотечного матеріалу, пред'являючи сертифікат або документацію.
* '''Дослідник''': цей статус мають вітчизняні та зарубіжні науковці у пошуках необхідної інформації, здійснюючи його через послуги, які бібліотека пропонує у різних кімнатах. Заклад також надає їм для більшого комфорту в роботі незалежне місце, де можна робити копії або записи з використанням комп'ютерних технологій.

== Депонування ==
Положення про [[Обов'язковий примірник|депонування]] має на меті вимогу надсилати Національній бібліотеці обов'язковий примірник всіх [[Наклад|тиражованих]] документів, що видаються в Уругваї. Раніше Положення не дотримувались і як наслідок, не все, що було опубліковано, надійшло до Національної бібліотеки. Частина цього матеріалу була включена пізніше.

== Джерела ==
* {{Офіційний сайт|http://www.bibna.gub.uy/}}

== Примітки ==
{{примітки}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Національні бібліотеки|Уругвай]]
[[Категорія:Культура Уругваю]]
[[Категорія:Засновані в Уругваї 1816]]
[[Категорія:Бібліотеки, засновані 1816]]

title: Національна бібліотека Уругваю · ісп. Biblioteca Nacional de Uruguay

Країна: Уругвай

Тип: Національна бібліотека[[Категорія:Національні бібліотеки| Уругвай]]

Розташування: Монтевідео

Адреса: Avenida 18 de Julio 1790, Montevideo

Директор: Valentín Trujillo


text:
# Phyllomys lamarum
Phyllomys lamarum (блідий атлантичний деревний щур) — вид гризунів родини щетинцевих, який зустрічається в прибережних регіонах долини Пакарайба, штатів Баїя і Мінас-Жерайс, Бразилія.

## Морфологія
Часто цей вид плутають з Phyllomys blainvillii через подібність блідого забарвлення. Це малий або середній голчастий щур із помітними серед волосся голками. Спина жовто-коричнева, дещо крапчаста через короткі (24 мм), широкі (1,3 мм) остюки. Голки бліді біля основи, темніючи до кінчиків, де стають оранжевими й закінчуються темними батогоподібними кінчиками. Живіт від блідо-коричневий з білими латками до чисто білого з бічними кавово-жовтуватими смугами. Хвіст порівняно тонкий, трохи коротший або рівний довжині голови й тіла, рідко вкритий світло-коричневим волоссям, залишаючись видним оку по всій довжині.

wikiname: ukwiki

title: Phyllomys lamarum

in_language: uk

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{speciesbox
| name =
| status = DD
| status_system = iucn3.1
| genus = Phyllomys
| species = lamarum
| authority = ([[Олдфілд Томас|Thomas]], [[1916]])
}}

'''''Phyllomys lamarum''''' (блідий атлантичний деревний щур<ref>{{УБН}}</ref>) — вид [[гризуни|гризунів]] родини [[Щетинцеві|щетинцевих]], який зустрічається в прибережних регіонах долини Пакарайба, штатів [[Баїя]] і [[Мінас-Жерайс]], [[Бразилія]].

== Морфологія ==
Часто цей вид плутають з ''[[Phyllomys blainvillii]]'' через подібність блідого забарвлення. Це малий або середній голчастий щур із помітними серед волосся голками. Спина жовто-коричнева, дещо крапчаста через короткі (24 мм), широкі (1,3 мм) остюки. Голки бліді біля основи, темніючи до кінчиків, де стають оранжевими й закінчуються темними батогоподібними кінчиками. Живіт від блідо-коричневий з білими латками до чисто білого з бічними кавово-жовтуватими смугами. [[Хвіст]] порівняно тонкий, трохи коротший або рівний довжині голови й тіла, рідко вкритий світло-коричневим [[волосся]]м, залишаючись видним оку по всій довжині.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.iucnredlist.org/apps/redlist/details/6982/0 Вебсайт] [[МСОП]]
* ''Louise H. Emmons, Yuri L. R. Leite, Dieter Kock and Leonora P. Costa'' A Review of the Named Forms of Phyllomys (Rodentia: Echimyidae) with the Description of a New Species from Coastal Brazil - American Museum of Natural History, Number 3380, 2002

{{mammal-stub}}
{{Портали|Біологія}}
{{Taxonbar|from=Q302628}}

[[Категорія:Тварини, описані 1916]]
[[Категорія:Ехімісові]]
[[Категорія:Ссавці Південної Америки]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Даних недостатньо (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Мишоподібні (Rodentia)

Родина: Щетинцеві (Echimyidae)

Триба: Echimyini

Рід: Phyllomys

Вид: P. lamarum

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Phyllomys lamarum · (Thomas, 1916)


text:
# Тальвар
Тальвар — різновид шаблі з індійського субконтиненту.

## Етимологія та класифікація
Слово talwar походить від санскритського слова taravāri (санскрит: तरवारि), що означає «односічний меч». Це також слово для меча в кількох споріднених мовах, таких як хінді та урду, непальська, маратхі, гуджараті, панджабській тощо, а також як толоар (talōẏāra) у бенгальській.
Як і багато мечів з усього світу, етимологія яких походить від терміна, що означає просто «меч», талвар у науці, а також у музейному та колекційному використанні набув більш конкретного значення. На жаль, південноазійські мечі, демонструючи багате розмаїття форм, страждають від відносно поганого датування (тому історія розвитку неясна) і відсутності точної номенклатури та класифікації. Типовий тальвар — це різновид шаблі, яка характеризується помірно вигнутим клинком (без радикального вигину деяких перських мечів), суцільнометалевим ефесом з цілісними кільонами та дископодібним навершям. або «стандартна індійська рукоять»). Тальвари, що мають лише трохи вигнуті леза називають sirohi. Однак існує багато інших варіацій. Мечі з прямими лезами та руків'ям у формі диска зазвичай називають «тальварами з прямими клинками» (хоча також вживається слово dhup), мечі з такими самими лезами, але із вигнутими вперед клинками як у ятагана, називаються «sosun patta».

## Історія
Тальвар належить до того ж сімейства вигнутих мечів, що й перський шамшир, турецький килидж і афганський пулвар, причому всі ці мечі спочатку походять від вигнутих мечів, попередньо розроблених у тюркській Центральній Азії. Тальвар зазвичай не має такого радикального вигину, як шамшир, і лише дуже невелика частина тальварів має розширений, ступінчастий ельман, типовий для килиджу. Тальвар має характерний суцільнометалевий індо-мусульманський ефес, розроблений в середньовічній Західній Індії. Посилення впливу в Індії тюрко-афганських, а пізніше тюрко-монгольських династій (які використовували перську та центральноазійську зброю) у пізньому середньовіччі та наступних епохах призвело до все більшого використання шаблеподібних вигнутих мечів. У часи Моголів тальвар став найпопулярнішою формою меча на Індійському субконтиненті. Тальвар був продуктом поєднання вигнутого клинка, отриманого від тюрко-монгольських і перських мечів, і місцевої суцільнометалевого індо-мусульманського ефесу.

## Характеристики
Тальвар виготовлявся у багатьох варіантах із різними типами клинків. Деякі клинки дуже незвичайні, від двосічних клинків (zulfikar) до клинків із масивними клинками (іноді їх називають tegha — вони часто вважаються мечами катів, але доказів цього недостатньо). Проте всі ці клинки вигнуті, і переважна більшість тальварів мають клинки, більш типові для узагальненої шаблі. Як зазначалося вище, мечі з лезами, відмінними від вигнутих лез, або з ефесами, що радикально відрізняються від індо-мусульманського типу, зазвичай розрізняються за назвою, хоча використання не є цілком послідовним.
Багато зразків тальвара демонструють підвищену кривизну в дистальній половині клинка порівняно з кривизною ближче до руків'я. Також відносно поширеним є розширення леза біля вістря (без сходинки (защіпки) до тильної частини леза, характерне для ельмана килиджу). Профіль клинка легкої кавалерійської шаблі британського зразка 1796 року схожий на деякі зразки тальвара, і було припущено, що тальвар міг зробити свій внесок у дизайн британської шаблі.
Типовий тальвар має ширший клинок, ніж шамшир. Пізні екземпляри часто мали леза європейського виробництва, вставлені в характерні руків’я індійського виробництва. Рукоятка типового тальвара відноситься до індо-мусульманського типу, і її часто називають «дископодібною рукояткою» через помітний дископодібний фланець, що оточує навершя. Навершя часто має короткий шип, що виступає з його центру, іноді проколотий для темляка, щоб закріпити меч на зап’ясті. Рукоять містить просту хрестовину, до якої часто прикріплений тонкий кастет. Ефес, як правило, повністю виготовлений із заліза, хоча зустрічаються латунні та срібні руків’я, які з’єднані з кінчиком леза за допомогою дуже сильної клейкої смоли. Цю смолу, або лак, отримують з дерева піпал, вона розм’якшується при нагріванні, а при охолодженні міцно схоплюється. Більш вишукані приклади тальвара часто демонструють срібні або позолочені прикраси у формі, яка називається кофтгарі. Тальвари княжого статусу можуть мати руків’я із золота, рясно оздоблене дорогоцінним камінням, один із таких, що зберігається в Збройній палаті палацу Барода, прикрашений 275 діамантами та смарагдом.

## Застосування
Тальвар використовувався як кавалерією, так і піхотою. Руків'я тальвара стиснуте, і виступаючий диск навершя тисне на зап’ястя, якщо його намагаються використати для рубання, як звичайною шаблею. Ці особливості руків’я тальвара призводять до того, що рука має дуже надійне та досить негнучке утримання зброї, що змушує використовувати варіації дуже ефективного «витягування». Той факт, що тальвар не має такого радикального вигину, як шамшир, свідчить про те, що його можна було використовувати як для рублячих ударів, так і для випадів. Клинки деяких зразків тальвара розширюються до вістря. Це збільшує імпульс дистальної частини леза, коли він використовується для різання; при ударі досвідчені воїни могли відрізати ним кінцівки і обезголовлювати людей. Шип, прикріплений до навершя, можна було використовувати для удару по супротивнику в екстремальних умовах ближнього бою. Завдяки наявності притупленого рікасо тальвар можна тримати вказівним пальцем, обгорнутим навколо нижнього кільона хрестової гарди.

title: Тальвар

wikitext:
[[Файл:Sword (Talwar) with Scabbard MET 32.75.298ab 002Jun2015.jpg|міні|417x417пкс]]
'''Тальвар''' — різновид шаблі з індійського субконтиненту.

== Етимологія та класифікація ==
Слово ''talwar'' походить від санскритського слова ''taravāri'' ([[санскрит]]: तरवारि), що означає «односічний меч».<ref>{{cite web|url=https://en.oxforddictionaries.com/definition/talwar|archive-url=https://web.archive.org/web/20161201013243/https://en.oxforddictionaries.com/definition/talwar|url-status=dead|archive-date=1 грудня 2016|title=Talwar|website=Lexico}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181025185901/https://en.oxforddictionaries.com/definition/talwar |date=2018-10-25 }}</ref> Це також слово для меча в кількох споріднених мовах, таких як хінді та урду, непальська, маратхі, гуджараті, панджабській тощо, а також як толоар (talōẏāra) у бенгальській.<ref>{{Cite web|title=Swords meaning in Urdu|url=https://hamariweb.com/dictionaries/swords_urdu-meanings.aspx|website=Hamari Web}}</ref><ref>{{Cite web|title=Talwar meaning in Hindi|url=https://www.gkexams.com/dictionary/english/7865-sword-meaning-in-hindi.html|website=Gk Exams}}</ref>

Як і багато мечів з усього світу, етимологія яких походить від терміна, що означає просто «меч», талвар у науці, а також у музейному та колекційному використанні набув більш конкретного значення. На жаль, південноазійські мечі, демонструючи багате розмаїття форм, страждають від відносно поганого датування (тому історія розвитку неясна) і відсутності точної номенклатури та класифікації. Типовий тальвар — це різновид шаблі, яка характеризується помірно вигнутим клинком (без радикального вигину деяких перських мечів), суцільнометалевим [[Ефес (руків'я)|ефесом]] з цілісними кільонами та дископодібним навершям. або «стандартна індійська рукоять»). Тальвари, що мають лише трохи вигнуті леза називають ''sirohi''. Однак існує багато інших варіацій. Мечі з прямими лезами та руків'ям у формі диска зазвичай називають «тальварами з прямими клинками» (хоча також вживається слово ''dhup''), мечі з такими самими лезами, але із вигнутими вперед клинками як у [[Ятаган|ятагана]], називаються «''sosun patta''».

== Історія ==
Тальвар належить до того ж сімейства вигнутих мечів, що й перський [[шамшир]], турецький [[килидж]] і афганський пулвар, причому всі ці мечі спочатку походять від вигнутих мечів, попередньо розроблених у тюркській Центральній Азії. Тальвар зазвичай не має такого радикального вигину, як шамшир, і лише дуже невелика частина тальварів має розширений, ступінчастий ельман, типовий для килиджу. Тальвар має характерний суцільнометалевий індо-мусульманський ефес, розроблений в середньовічній Західній Індії. Посилення впливу в Індії тюрко-афганських, а пізніше тюрко-монгольських династій (які використовували перську та центральноазійську зброю) у пізньому середньовіччі та наступних епохах призвело до все більшого використання шаблеподібних вигнутих мечів. У часи [[Імперія Великих Моголів|Моголів]] тальвар став найпопулярнішою формою меча на Індійському субконтиненті. Тальвар був продуктом поєднання вигнутого клинка, отриманого від тюрко-монгольських і перських мечів, і місцевої суцільнометалевого індо-мусульманського ефесу.

== Характеристики ==
Тальвар виготовлявся у багатьох варіантах із різними типами клинків. Деякі клинки дуже незвичайні, від двосічних клинків (''zulfikar'') до клинків із масивними клинками (іноді їх називають ''tegha'' — вони часто вважаються мечами катів, але доказів цього недостатньо). Проте всі ці клинки вигнуті, і переважна більшість тальварів мають клинки, більш типові для узагальненої шаблі. Як зазначалося вище, мечі з лезами, відмінними від вигнутих лез, або з ефесами, що радикально відрізняються від індо-мусульманського типу, зазвичай розрізняються за назвою, хоча використання не є цілком послідовним.

Багато зразків тальвара демонструють підвищену кривизну в дистальній половині клинка порівняно з кривизною ближче до руків'я. Також відносно поширеним є розширення леза біля вістря (без сходинки (защіпки) до тильної частини леза, характерне для ельмана килиджу). Профіль клинка легкої кавалерійської шаблі британського зразка 1796 року схожий на деякі зразки тальвара, і було припущено, що тальвар міг зробити свій внесок у дизайн британської шаблі.

Типовий тальвар має ширший клинок, ніж шамшир. Пізні екземпляри часто мали леза європейського виробництва, вставлені в характерні руків’я індійського виробництва. Рукоятка типового тальвара відноситься до індо-мусульманського типу, і її часто називають «дископодібною рукояткою» через помітний дископодібний фланець, що оточує навершя. Навершя часто має короткий шип, що виступає з його центру, іноді проколотий для [[Темляк|темляка]], щоб закріпити меч на зап’ясті. Рукоять містить просту хрестовину, до якої часто прикріплений тонкий кастет. Ефес, як правило, повністю виготовлений із заліза, хоча зустрічаються латунні та срібні руків’я, які з’єднані з кінчиком леза за допомогою дуже сильної клейкої смоли. Цю смолу, або лак, отримують з дерева піпал, вона розм’якшується при нагріванні, а при охолодженні міцно схоплюється. Більш вишукані приклади тальвара часто демонструють срібні або позолочені прикраси у формі, яка називається кофтгарі. Тальвари княжого статусу можуть мати руків’я із золота, рясно оздоблене дорогоцінним камінням, один із таких, що зберігається в Збройній палаті палацу Барода, прикрашений 275 діамантами та смарагдом.

== Застосування ==
Тальвар використовувався як кавалерією, так і піхотою. Руків'я тальвара стиснуте, і виступаючий диск навершя тисне на зап’ястя, якщо його намагаються використати для рубання, як звичайною шаблею. Ці особливості руків’я тальвара призводять до того, що рука має дуже надійне та досить негнучке утримання зброї, що змушує використовувати варіації дуже ефективного «витягування». Той факт, що тальвар не має такого радикального вигину, як шамшир, свідчить про те, що його можна було використовувати як для рублячих ударів, так і для випадів. Клинки деяких зразків тальвара розширюються до вістря. Це збільшує імпульс дистальної частини леза, коли він використовується для різання; при ударі досвідчені воїни могли відрізати ним кінцівки і обезголовлювати людей.<ref>{{cite book
|title=Cavalry: Its History and Tactics
|last=Nolan
|first=L.E.
|year=1995
|publisher=Bosworth
|edition=Pallas Armata facsimile reprint
|language=англійська
|author-link=
|orig-year=
}}</ref> Шип, прикріплений до навершя, можна було використовувати для удару по супротивнику в екстремальних умовах ближнього бою. Завдяки наявності притупленого [[рікасо]] тальвар можна тримати вказівним пальцем, обгорнутим навколо нижнього кільона хрестової гарди.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:The Damascus Blade.JPG
Файл:19th century Indian tulwar sword 1.jpg
Файл:Sword (AM 696907-1).jpg
Файл:Indian tulwar sword.jpg
Файл:Bhimsen-thapa-painting.jpg
Файл:Rajpoots 2.png
Файл:The heroic warrior personifies heroism.jpg
Файл:Indian prince with sword in the 1870s.JPG
Файл:A Barkandaz.jpg
</gallery>

== Примітки ==
<references />{{Довгоклинкова зброя за регіонами}}
{{Холодна зброя Індії}}

[[Категорія:Шаблі]]
[[Категорія:Холодна зброя Індії]]


text:
# Прутська сільська рада
Прутська́ сільська рада (рос. Прутской сельский совет) — сільське поселення у складі Павловського району Алтайського краю Росії.
Адміністративний центр — селище Прутський.

## Населення
Населення — 2537 осіб (2019; 2596 в 2010, 2574 у 2002).

## Склад
До складу сільської ради входять:
| Населений пункт   | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| ----------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Нагорний, селище  | 96                     | 70                     |
| Прутський, селище | 2465                   | 2521                   |
| Харково, село     | 13                     | 5                      |

title: Прутська сільська рада

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
  | назва               = Прутська сільська рада
{{lang-ru|Прутской сельский совет}}
  | прапор              =
  | опис прапора        =
  | герб                =
  | опис герба          =
  | розташування        =
  | країна              = {{RUS}}
  | регіон              = [[Алтайський край]]
  | район               = [[павловський район (Алтайський край)|Павловський район]]
  | центр               = селище [[Прутський]]
  | голова              =
  | дата утворення      =
  | депутатський корпус =
  | площа               = 150,93
  | населення           = 2537 осіб ([[2019]]{{RUS-census2019}})
  | щільність           = 16,81
  | населені пункти     = 3 сільських нп
  | телефонний код      =
  | поштові індекси     =
  | часовий пояс        =
  | ЗКАТО               =
  | сайт                =
 }}

'''Прутська́ сільська рада''' ({{lang-ru|Прутской сельский совет}}) — [[сільське поселення Росії|сільське поселення]] у складі [[павловський район (Алтайський край)|Павловського району]] [[алтайський край|Алтайського краю]] [[росія|Росії]].

Адміністративний центр — селище [[Прутський]].

== Населення ==
Населення — 2537 осіб ([[2019]]; 2596 в [[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/altajskij-kraj.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>, 2574 у [[2002]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/altajskij-kraj.htm Дані перепису населення 2002 року]</ref>).

== Склад ==
До складу сільської ради входять:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[нагорний (Павловський район)|Нагорний]], селище
| align="right"| 96
| align="right"| 70
|-----
| [[Прутський]], селище
| align="right"| 2465
| align="right"| 2521
|-----
| [[Харково]], село
| align="right"| 13
| align="right"| 5
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{altay-kr-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}
{{павловський район (Алтайський край)}}

[[Категорія:Поселення Павловського району (Алтайський край)]]

title: Прутська сільська рада · рос. Прутской сельский совет

Країна: Росія

Регіон: Алтайський край

Район: Павловський район

Центр: селище Прутський

title: Основні дані

Густота населення: 16,81 осіб/км²

Населені пункти: 3 сільських нп


text:
# Крастуди
Крастуди (пол. Krastudy, нім. Krastuden) — село в Польщі, у гміні Міколайки-Поморські Штумського повіту Поморського воєводства.
Населення — 147 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Ельблонзького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 75      | 17                 | 53               | 5                    |
| Жінки    | 72      | 14                 | 43               | 15                   |
| Разом    | 147     | 31                 | 96               | 20                   |

title: Крастуди

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Крастуди
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Krastudy}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Поморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Штумський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Міколайкі-Поморське{{!}}Міколайкі-Поморське
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 147
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 55
|поштовий індекс        = 82-433
|автомобільний код      = GSZ
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0152419
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Крастуди''' ({{lang-pl|Krastudy}}, {{lang-de|Krastuden}}) — село в Польщі, у [[Міколайки-Поморські (гміна)|гміні Міколайки-Поморські]] [[Штумський повіт|Штумського повіту]] [[Поморське воєводство|Поморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:147}} {{МНОЖИНА:147|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ельблонзьке воєводство|Ельблонзького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=75 |ЧолПре=17 |ЧолПрац=53 |ЧолПост=5
|Жін=72 |ЖінПре=14 |ЖінПрац=43 |ЖінПост=15
|Разом=147 |РазомПре=31 |РазомПрац=96 |РазомПост=20
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Міколайкі-Поморське}}

{{Поморське-доробити}}

[[Категорія:Села Штумського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Поморське воєводство

Повіт: Штумський повіт

Гміна: Міколайкі-Поморське

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: GSZ

OSM: ↑1582851 ·R (Ґміна Міколайкі-Поморське)


text:
# Ветеринарія
Ветеринарія (від лат. veterinarius — той, що лікує худобу) — комплекс наук, що вивчають хвороби тварин, методи запобігання хворобам і лікування їх, питання підвищення продуктивності тварин, методи захисту людей від зоонозів.

## Термін
Найменування галузі знань (назва: «Ветеринарія») в галузі наук «Ветеринарні науки».
Під поняттям «Ветеринарія» також часто називається засоби держави, спрямовані на збереження здоров'я тварин.

## Предмет
Ветеринарія займається лікуванням переважно свійських, рідше диких тварин.
Вчених та практиків, що працюють у галузі ветеринарії, називають ветеринарами.
«Медицина лікує людину, а ветеринарія зберігає людство»
Цими словами відомий ветеринарний лікар і публіцист Євсеєнко Сергій Степанович характеризував значення галузі знань «Ветеринарія».
Ветеринарний лікар виконує головне завдання — недопущення захворювання тварин і людей.
Ветеринарна служба займається не тільки лікувальною роботою, але й профілактикою, інспектуванням всіх переробних підприємств, ринків, великих і малих свиноферм, птахоферм, молокопереробних підприємств.

## Ветеринарні спеціальності
- ветеринарна медицина (за видами)
- ветеринарно-санітарна експертиза, якість та безпека продукції тваринництва
- ветеринарна фармація
- ветеринарна гігієна та санітарія
- лабораторна діагностика хвороб тварин
- ветеринарна біотехнологія

## Деякі науки, що мають застосування й у ветеринарії
- Анатомія
- Гістологія
- Фізіологія
- Фармакологія
- Епізоотологія
- Токсикологія
- Терапія
- Акушерство
- Хірургія
- Паразитологія

### Журнали
- Veterinary Journal
- Journal of Veterinary Internal Medicine
- Veterinary Research
- Veterinary Surgery
- Journal of Veterinary Emergency and Critical Care
- Veterinary Anaesthesia and Analgesia
- Veterinary Radiology and Ultrasound
- Annual Review of Animal Biosciences
- Research in Veterinary Science
- Journal of the American Veterinary Medical Association
- Veterinary Research Communications
- Journal of Veterinary Cardiology
- Veterinary Microbiology
- Veterinary Pathology
- Veterinary Parasitology
- Veterinary and Comparative Orthopaedics and Traumatology
- Veterinary and Comparative Oncology
- Medical and Veterinary Entomology
- Journal of Fish Diseases
- Animal Bioscience
- Animals

title: Ветеринарія

wikitext:
{{Об'єднати|Ветеринарна медицина|дата=серпень 2015}}
{{Сільське господарство |image = Shalihotra_manuscript_pages2.jpg |caption = Частина індійського рукопису ''«[[Шалікотра]]»'', що описує методи лікування коней  }}

{| align=right border="1" cellpadding="3" cellspacing=3
|-
| align="center" style="background:#828282;"| '''Шифр галузі науки'''
|-
| align="center" style="background:#F5F5F5;"|'''16'''
|-
| align="center" style="background:#828282;"|Назва галузі науки
|-
| align="center" style="background:#F5F5F5;"|[[Таблиця:Коди спеціальностей за ВАКом#16 Ветеринарні науки|Ветеринарні науки]]
|-
| align="center" style="background:#828282;"|Шифр галузі знань
|-
| align="center" style="background:#F5F5F5;"|1101
|-
| align="center" style="background:#828282;"|Найменування галузі знань
|-
| align="center" style="background:#F5F5F5;"|'''Ветеринарія'''
|}

'''Ветеринарія''' (від {{lang-la|veterinarius}} — той, що лікує [[Худоба|худобу]]) — комплекс [[Наука|наук]], що вивчають [[хвороби]] [[Тварини|тварин]], методи запобігання хворобам і [[лікування]] їх, питання підвищення продуктивності тварин, методи захисту людей від [[зооноз]]ів.

== Термін ==
Найменування [[галузі знань]] (назва: «Ветеринарія»)<ref>[[Кабінет міністрів України]] [[Постанова]] [http://zakon.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=787-2010-%EF від 27 серпня 2010 р. N 787 Київ Про затвердження переліку спеціальностей, за якими здійснюється підготовка фахівців у вищих навчальних закладах за освітньо-кваліфікаційними рівнями спеціаліста і магістра] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220121062559/https://zakon.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=787-2010-%EF |date=21 січня 2022 }}</ref> в [[Перелік наукових спеціальностей#Галузі науки і групи спеціальностей|галузі наук]] «[[Таблиця:Коди спеціальностей за ВАКом#16 Ветеринарні науки|Ветеринарні науки]]»<ref>[http://zakon.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=z0713-05 Вища Атестаційна Комісія України; Наказ, Перелік від 23.06.2005 № 377.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220123184008/https://zakon.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=z0713-05 |date=23 січня 2022 }} редакція від 16.05.2010 на підставі z0315-10, чинний (перевірено 7.10.2011)</ref>.

Під поняттям «Ветеринарія» також часто називається засоби держави, спрямовані на збереження [[здоров'я]] тварин.

== Предмет ==
Ветеринарія займається лікуванням переважно [[Свійські тварини|свійських]], рідше диких [[тварини|тварин]].
Вчених та практиків, що працюють у галузі ветеринарії, називають [[ветеринар]]ами.
{{початок цитати}}«Медицина лікує людину, а ветеринарія зберігає людство»   {{кінець цитати}}
Цими словами відомий ветеринарний лікар і публіцист [[Євсеєнко Сергій Степанович]] характеризував значення галузі знань «Ветеринарія».

[[Ветеринарний лікар]] виконує головне завдання — недопущення захворювання тварин і людей.
Ветеринарна служба займається не тільки лікувальною роботою, але й профілактикою, інспектуванням всіх переробних підприємств, ринків, великих і малих свиноферм, птахоферм, молокопереробних підприємств.

== Ветеринарні спеціальності ==
* [[ветеринарна медицина]] (за видами)
* [[ветеринарно-санітарна експертиза, якість та безпека продукції тваринництва]]
* [[ветеринарна фармація]]
* [[ветеринарна гігієна та санітарія]]
* [[лабораторна діагностика хвороб тварин]]
* [[ветеринарна біотехнологія]]

== Деякі науки, що мають застосування й у ветеринарії ==
* [[Анатомія]]
* [[Гістологія]]
* [[Фізіологія]]
* [[Фармакологія]]
* [[Епізоотологія]]
* [[Токсикологія]]
* [[Терапія]]
* [[Акушерство]]
* [[Хірургія]]
* [[Паразитологія]]

== Див. також ==
* [[Тваринництво]]
* [[Епізоотологія]]
* «[[Ветеринарна медицина України]]» — науково-виробничий щомісячник [[Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України|Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України]]
* [[День працівників ветеринарної медицини України]]
* [[Ветеринарна практика]]
* [[Ветеринарія в Україні]]
* [[Етноветеринарія|Етноветеранія]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Основи судової ветеринарії : навч. посіб. / Г. А. Зон. – Суми : Мрія-1, 2016. – 624 с. – ISBN 966-566-644-8.
* COLVILLE, THOMAS P.. BASSERT, JOANNA M. (2023). ''CLINICAL ANATOMY AND PHYSIOLOGY FOR VETERINARY TECHNICIANS'': MOSBY. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела книг/0-323-79341-X|0-323-79341-X]].
* Johnston, Spencer A.; Tobias, Karen M. (2018). ''Veterinary surgery: small animal'' (2nd edition). St. Louis, Missouri. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела книг/978-0-323-32065-8|978-0-323-32065-8]]
* Hopper, Kate (2023). ''Small animal critical care medicine'' (3rd edition). St. Louis, Missouru. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела книг/978-0-323-76469-8|978-0-323-76469-8]].
* Carpenter, James W.; Harms, Craig A. (2023). ''Carpenter's exotic animal formulary'' (6th edition). St. Louis, Missouri. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела книг/978-0-323-83392-9|978-0-323-83392-9]]
* Bonagura, John D.; Ware, Wendy A. (2021). ''Cardiovascular disease in companion animals: dog, cat and horse'' (2nd edition). Boca Raton. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела книг/978-0-429-18663-9|978-0-429-18663-9]]
* Quesenberry, Katherine E.; Orcutt, Connie J.; Mans, Christoph; Carpenter, James W. (2021). ''Ferrets, rabbits, and rodents : clinical medicine and surgery'' (4th edition). St. Louis, Missouri. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела книг/978-0-323-48434-3|978-0-323-48434-3]]
* Grahn, Bruce H. (2023). ''Ophthalmology in small animal care''. Amsterdam. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела книг/978-0-323-93955-3|978-0-323-93955-3]]

=== Журнали ===

* [https://www.sciencedirect.com/journal/the-veterinary-journal Veterinary Journal]
* [https://onlinelibrary.wiley.com/journal/19391676 Journal of Veterinary Internal Medicine]
* [https://veterinaryresearch.biomedcentral.com/ Veterinary Research]
* [https://onlinelibrary.wiley.com/journal/1532950x Veterinary Surgery]
* [https://onlinelibrary.wiley.com/journal/14764431 Journal of Veterinary Emergency and Critical Care]
* [https://www.journals.elsevier.com/veterinary-anaesthesia-and-analgesia Veterinary Anaesthesia and Analgesia]
* [https://www.scimagojr.com/journalsearch.php?q=19551&tip=sid&clean=0 Veterinary Radiology and Ultrasound]
* [https://www.annualreviews.org/journal/animal Annual Review of Animal Biosciences]
* [https://www.sciencedirect.com/journal/research-in-veterinary-science Research in Veterinary Science]
* [https://avmajournals.avma.org/view/journals/javma/javma-overview.xml?tab_body=about Journal of the American Veterinary Medical Association]
* [https://www.springer.com/journal/11259 Veterinary Research Communications]
* [https://www.journals.elsevier.com/journal-of-veterinary-cardiology Journal of Veterinary Cardiology]
* [https://www.sciencedirect.com/journal/veterinary-microbiology Veterinary Microbiology]
* [https://journals.sagepub.com/home/vet Veterinary Pathology]
* [https://www.sciencedirect.com/journal/veterinary-parasitology Veterinary Parasitology]
* [https://www.thieme-connect.com/products/ejournals/journal/10.1055/s-00035023 Veterinary and Comparative Orthopaedics and Traumatology]
* [https://onlinelibrary.wiley.com/journal/14765829 Veterinary and Comparative Oncology]
* [https://resjournals.onlinelibrary.wiley.com/journal/13652915 Medical and Veterinary Entomology]
* [https://onlinelibrary.wiley.com/journal/13652761 Journal of Fish Diseases]
* [https://www.animbiosci.org/ Animal Bioscience]
* [https://www.mdpi.com/journal/animals Animals]

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20150330024933/http://fve.org/news/presentations/taiex/2010/kiev_nov_2010/tmykola.pdf Ветеринарна професія та ветеринарна ветеринарна освіта освіта в Україні — стан справ]
* [https://web.archive.org/web/20111104034103/http://vet.in.ua/ Ветеринарний інформаційний ресурс України]
* [http://www.asvmu.org/ Асоціація спеціалістів ветеринарної медицини України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110927192513/http://www.asvmu.org/ |date=27 вересня 2011 }}
* [http://agroua.net/animals/ Тваринництво та ветеринарія — Аграрний сектор України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111007061714/http://agroua.net/animals/ |date=7 жовтня 2011 }}
* [http://vet.uaforums.net/ Український ветеринарний форум] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110926222847/http://vet.uaforums.net/ |date=26 вересня 2011 }}
* Наукова періодика України. [http://www.nbuv.gov.ua/portal/chem_biol/nvnau_vmyabpt/index.html Науковий вісник Національного університету біоресурсів і природокористування України. Серія: Ветеринарна медицина, якість і безпека продукції тваринництва. Збірник наукових праць] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111012164955/http://nbuv.gov.ua/portal/chem_biol/nvnau_vmyabpt/index.html |date=12 жовтня 2011 }}
* [http://usava.org.ua/ Українська асоціація лікарів ветеринарної медицини дрібних тварин] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130521174900/http://usava.org.ua/ |date=21 травня 2013 }}
* [http://www.pharmencyclopedia.com.ua/article/1693/veterinarna-sluzhba ВЕТЕРИНАРНА СЛУЖБА] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160310171416/http://www.pharmencyclopedia.com.ua/article/1693/veterinarna-sluzhba |date=10 березня 2016 }}
{{Нормативний контроль}}

{{vet-stub}}

[[Категорія:Ветеринарія| ]]
[[Категорія:Науки про здоров'я]]


text:
# Ланцюжкова казка
Ланцюжкова казка (кумулятивна казка, рекурсивна казка, ланцюжкоподібна казка) — казка, в якій діалоги або дії повторюються і розвиваються в міру розвитку сюжету. Ефект цих казок часто ґрунтується на повторах та характерній римі.

## Опис
Багато таких казок є реліктовими (дуже давніми) і мають схожу структуру у багатьох народів світу. Часто їх мета — розвиток мови в дітей, які починають говорити, тому вони часто є першими казками. Більшість вчених-фольклористів схиляється до того, що творцями ланцюжкоподібних казок були люди з юною (дитячою) свідомістю, тобто примітивні суспільства. Вважається, що подібні ланцюгові структури відповідали архаїчному типу мислення.
С. Томпсон, І. Больте, І. Поливка та В. Пропп виділяли казки з кумулятивною композицією в особливу групу казок. Розрізняють ланцюжкову композицію:
- з безкінечним повторенням (докучні казки, «У попа була собака»)
- з кінечним повторенням (Ріпка).

## Приклади
- Слов'янські казки: «Ріпка», «Колобок», «Теремок», «Три ведмеді».
- Англійські казки: «Хатка, яку збудував собі Джек».
- Американські казки: «Пряниковий чоловічок».

title: Ланцюжкова казка

wikitext:
[[Файл:The_Giant_Turnip.jpg|міні|300x300пкс| Ілюстрації до казки «[[Ріпка]]» силуетиста [[Бьом Єлизавета Меркурівна|Єлизавети Бьом]] ([[1887|1887 рік]])]]
'''Ланцюжкова казка''' (''кумулятивна казка'', ''[[Рекурсія|рекурсивна]] казка'', ''ланцюжкоподібна казка'') — казка, в якій діалоги або дії повторюються і розвиваються в міру розвитку сюжету. Ефект цих казок часто ґрунтується на повторах та характерній римі.

== Опис ==
Багато таких казок є реліктовими (дуже давніми) і мають схожу структуру у багатьох народів світу. Часто їх мета — розвиток мови в дітей, які починають говорити, тому вони часто є першими казками. Більшість вчених-фольклористів схиляється до того, що творцями ланцюжкоподібних казок були люди з юною (дитячою) свідомістю, тобто примітивні суспільства. Вважається, що подібні ланцюгові структури відповідали архаїчному типу мислення.

[[Стіт Томпсон|С. Томпсон]], [[Йоганнес Больте|І. Больте]], [[Їржі Полівка|І. Поливка]] та [[Пропп Володимир Якович|В. Пропп]] виділяли казки з кумулятивною композицією в особливу групу казок. Розрізняють ланцюжкову композицію:

* з безкінечним повторенням ([[Настирна казка|докучні казки]], «У попа була собака»)
* з кінечним повторенням (Ріпка).

== Приклади ==

* Слов'янські казки: «[[Ріпка]]», «[[Колобок]]», «[[Теремок (казка)|Теремок]]», «[[Три ведмеді]]».
* Англійські казки: «[[Хатка, яку збудував собі Джек]]».
* Американські казки: «[[Пряниковий чоловічок (казка)|Пряниковий чоловічок]]».

== Джерела ==

* [http://www.vokrugsveta.ru/telegraph/theory/1042/ Вот репка, которую вырастил Джек]
* [http://www.ruthenia.ru/folklore/amroyan1.htm И. Ф. Амроян. Типология цепевидных структур]
* [http://www.ruthenia.ru/folklore/kretov1.htm А. А. Кретов. Рекурсивная сказка]
* Пропп В. Я. Кумулятивная сказка // Пропп В. Я. Фольклор и действительность. М., 1986. С. 242—249.
* Рафаева А. В. Изучение кумулятивных сказок: формальный и типологический аспекты // Живая старина. 2002. № 1. С. 50-52.

== Посилання ==

* Л. В. Пилявець. [http://eprints.zu.edu.ua/35357/1/Л.%20В.%20Пилявець%20КУМУЛЯТИВНА%20КАЗКА%20ЯК%20ЗАСІБ%20ФОРМУВАННЯ%20ФОНОЛОГІЧНОЇ%20КОМПЕТЕНТНОСТІ%20УЧНІВ%20ПОЧАТКОВОЇ%20ШКОЛИ.pdf Кумулятивна казка як засіб формування фонологічної компетентності учнів початкової школи]
* О. Требик. [http://www.irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_nbuv/cgiirbis_64.exe?C21COM=2&I21DBN=UJRN&P21DBN=UJRN&IMAGE_FILE_DOWNLOAD=1&Image_file_name=PDF/slsv_2016_15_5.pdf Українська кумулятивна казка в записах 1940-х років (із рукописних матеріалів)]

[[Категорія:Віршування]]
[[Категорія:Оповідні форми]]
[[Категорія:Казки]]


text:
# Чеберчинське сільське поселення
Чебе́рчинське сільське поселення (рос. Чеберчинское сельское поселение) — муніципальне утворення у складі Дубьонського району Мордовії, Росія. Адміністративний центр — село Чеберчино.

## Населення
Населення — 334 особи (2019, 421 у 2010, 540 у 2002).

## Склад
До складу поселення входять такі населені пункти:
| Населений пункт       | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| --------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Красне Польцо, селище | 10                     | 7                      |
| Чеберчино, село       | 530                    | 414                    |

title: Чеберчинське сільське поселення

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
| назва               = Чеберчинське сільське поселення
| розташування        =
| країна              = {{RUS}}
| регіон = [[Мордовія]]
| район = [[Дубьонський район]]
| центр = село [[Чеберчино]]
| голова =
| дата утворення =
| депутатський корпус =
| площа = 38,86
| населення = 334 особи ([[2019]])
| щільність = 8,60
| населені пункти = 2 сільських нп
}}

'''Чебе́рчинське сільське поселення''' ({{lang-ru|Чеберчинское сельское поселение}}) — [[сільське поселення Росії|муніципальне утворення]] у складі [[дубьонський район|Дубьонського району]] [[мордовія|Мордовії]], [[Росія]]. Адміністративний центр — село [[Чеберчино]].

== Населення ==
Населення — 334 особи ([[2019]]{{RUS-population|2019}}, 421 у [[2010]]{{RUS-MO-census}}, 540 у [[2002]]<ref>{{Cite web |url=http://lingvarium.org/russia/BD/02c_mordovia.xls |title=Дані перепису населення Росії 2002 року |accessdate=12 грудня 2020 |archive-date=11 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210511103433/http://lingvarium.org/russia/BD/02c_mordovia.xls }}</ref>).

== Склад ==
До складу поселення входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Красне Польцо]], селище
| align="right"| 10
| align="right"| 7
|-----
| [[Чеберчино]], село
| align="right"| 530
| align="right"| 414
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{дубьонський район}}

[[Категорія:Поселення Дубьонського району]]

title: Чеберчинське сільське поселення

Регіон: Мордовія

Район: Дубьонський район

Центр: село Чеберчино

title: Основні дані

Густота населення: 8,60 осіб/км²

Населені пункти: 2 сільських нп


text:
# Міжнародна літературно-мистецька премія імені Миколи Сингаївського
Міжнародна літературно-мистецька премія імені Миколи Сингаївського — премія Українського фонду культури.

## Лауреати премії
Серед лауреатів премії:
- Рачинець Сергій Порфирович
- Сєдих Юрій Іванович
- Черкес Надія Дмитрівна
- Бакуменко Олександр Данилович — за художньо-документальну повість «Народний пісняр» (2013)[1]
- Гай Анатолій Іванович (2015)[1]
- Васильчук Віктор Борисович (2016)
- Гентош Іван Михайлович — у номінації «Поезія» (2016) за книгу «Страсті земні»
- Калиновська Наталія Леонідівна (2017)
- Роль Михайло Михайлович — в номінації «Пісенна творчість» (2020)[2]
- Апальков Олександр Володимирович (2022)

wikitext:
'''Міжнародна літературно-мистецька премія імені Миколи Сингаївського''' — премія [[Український фонд культури|Українського фонду культури]].

== Лауреати премії ==
Серед лауреатів премії:
* [[Рачинець Сергій Порфирович]]
* [[Сєдих Юрій Іванович]]
* [[Черкес Надія Дмитрівна]]
* [[Бакуменко Олександр Данилович]] — за художньо-документальну повість «Народний пісняр» (2013)<ref name="w">{{Cite web | url = https://sites.google.com/site/vboufk/zvit/biograficna-dovidka | title = Біографічна Довідка - ВБО Український Фонд Культури ім. Бориса Олійника | publisher =  | author =  | date =  | access-date =  | language =  | archive-date = 30 жовтня 2020 | archive-url = https://web.archive.org/web/20201030162320/https://sites.google.com/site/vboufk/zvit/biograficna-dovidka }}</ref>
* [[Гай Анатолій Іванович]] (2015)<ref name="w" />
* [[Васильчук Віктор Борисович]] (2016)
* [[Гентош Іван Михайлович]] — у номінації «Поезія» (2016) за книгу «Страсті земні»
* [[Калиновська Наталія Леонідівна]] (2017)
* [[Роль Михайло Михайлович]] — в номінації «Пісенна творчість» (2020)<ref>{{Cite web | url = https://volianarodu.org.ua/uk/Kultura-i-duchovnist/Laureatom-Mizhnarodnoji-literaturno-mystetskoji-premiji-im-Mykoly-Syngajivskogo-u-2020-rotsi-stav-poet-pisnyar-Mychaylo-Rol | title = Лауреатом Міжнародної літературно-мистецької премії ім. Миколи Сингаївського у 2020 році став поет-пісняр Михайло Роль | publisher = Воля Народу | author =  | date = 2020-12-08 | access-date = 2022-06-16 | language =  | archive-date = 17 січня 2021 | archive-url = https://web.archive.org/web/20210117115523/http://volianarodu.org.ua/uk/Kultura-i-duchovnist/Laureatom-Mizhnarodnoji-literaturno-mystetskoji-premiji-im-Mykoly-Syngajivskogo-u-2020-rotsi-stav-poet-pisnyar-Mychaylo-Rol }}</ref>
* [[Апальков Олександр Володимирович]] (2022)
== Примітки ==
{{reflist}}
{{заготовка}}
[[Категорія:Літературні премії України|Сингаївського]]


text:
# Митрофанов Олексій Христофорович
Олексі́й Христофо́рович Митрофа́нов (24 березня 1879, село Лапіно Калузької губернії, тепер присілок Мединського району Калузької області, Російська Федерація — 2 вересня 1941, будинок відпочинку селища Тургояк біля міста Міас Челябінської області, тепер Російська Федерація) — радянський діяч, редактор, голова Самарського губернського комітету РКП(б). Член Центральної контрольної комісії ВКП(б) у 1924—1930 роках. Член ВЦВК і ЦВК СРСР.

## Життєпис
Народився в селянській родині. Батько був відставним солдатом, працював у поміщицьких маєтках наймитом, лісником, сторожем. Через бідність Олексій Митрофанов не навчався у школі, але самостійно навчився читати та писати від старшого брата, який відвідував початкову школу. 1894 року разом із братами поїхав до Москви на заробітки, працював вантажником на текстильній фабриці Пухова. Був членом робітничого гуртка, яким керував народник Малиновський. У 1899 році кілька тижнів відвідував вечірню школу при фабриці «Циндель». Потім працював столяром у Москві.
У 1901 році переїхав до міста Пермі, де працював у книжковому складі комірником та продавцем книг. Тоді ж почав брати активну участь у революційній діяльності. У 1902 році вступив до Пермського «Союзу соціалістів-революціонерів та соціал-демократів». Член РСДРП з березня 1903 року, через кілька місяців кооптований до Пермської організації РСДРП.
У січні 1904 року заарештований за звинуваченням в організації нелегальної друкарні. Випущений під заставу в грудні 1904 року. На початку січня 1905 року знову заарештований, але звільнений через кілька днів. Працював у столярній майстерні в Пермі, але невдовзі перейшов до нелегальної революційної роботи. 10 липня 1905 року заарештований на похороні Борчанінова, вийшов на волю 18 жовтня 1905 року.
Як дружинник брав участь у боротьбі з чорносотенцями, виступав на мітингах. На початку грудня 1905 року організовував соціал-демократичні групи та профспілки на Лисьвенському, Чусовському та Пашийському заводах. Входив до трійки керівників грудневого повстання 1905 року робітників Мотовилихи. Після придушення повстання втік до Єкатеринбурга.
17 лютого 1906 року заарештований під час гурткових занять, але втік із поліцейської дільниці. За завданням партійного комітету їздив на Надеждинський та Богословський заводи. У лютому 1906 року був делегатом Уральської обласної конференції РСДРП. На початку квітня 1906 року відновлював більшовицьку організацію в Тюмені. Після цього виїхав до Уфи, де був обраний до Уфимського комітету та делегатом на обласну Уральську конференцію РСДРП. На конференції обраний членом обласного Уральського комітету РСДРП. Після повернення з конференції займався політичним керівництвом Уфимської бойової дружини і водночас працював у редакції підпільної газети «Уфимський робітник».
У лютому 1907 року був направлений Уральським обласним комітетом до Киштимської організації РСДРП. Ця організація обрала його делегатом на V Лондонський з'їзд РСДРП. Повернувшись із Лондона, 21 червня 1907 року організував сходку на Киштимському заводі, де його заарештували. З липня 1907 року по березень 1908 року сидів у Миколаївській виправній в'язниці, у 1908 та 1909 роках — у Єкатеринбурзькій в'язниці.
У вересні 1909 року вийшов на волю і переїхав до Москви, брав участь у роботі більшовицької організації. 22 жовтня 1910 року знову заарештований, звільнений влітку 1911 року.
З 1912 по 1913 рік — у Московській Спілці деревообробників та в гуртку Спілки кондитерів. У 1914 році працював у підпільній більшовицькій організації та в більшовицькій легальній газеті «Наш путь». Після ліквідації газети навесні 1915 року заарештований, ув'язнений до Таганської в'язниці, де провів кілька місяців.
Був висланий під гласний нагляд поліції спочатку до Калуги, потім до Самари, де працював у столярній майстерні. Потім влаштувався робітником приватної друкарні та готував нелегальну газету «Волжская правда». Після Лютневої революції в березні 1917 року амністований, з березня 1917 по 1918 рік — редактор більшовицької газети «Приволжская правда» в Самарі.
З березня 1917 року — член президії Самарської Спілки будівельних робітників, товариш (заступник) голови президії Самарського центрального бюро профспілок.
27 березня 1917 року обраний головою бюро Самарського тимчасового міського комітету РСДРП(б).
З 10 (23) квітня по 6 (19) жовтня 1917 року — голова тимчасового Самарського губернського комітету РСДРП(б).
У вересні 1917 року — гласний Самарської міської думи та делегат Демократичної наради.
З січня 1918 року — голова Самарського міського комітету РКП(б). З лютого 1918 року — відповідальний редактор Самарського губернського видавництва.
3 квітня — 17 серпня 1918 року — голова Самарського губернського комітету РКП(б).
У червні 1918 року був комісаром загону особливого призначення, який супроводжував золотий запас із Самарського банку до Казані. Потім брав участь у придушенні виступу лівих есерів у Москві.
З червня 1918 року — член президії та завідувач селянської секції ВЦВК.
У 1918—1919 роках — член колегії Народного комісаріату землеробства РРФСР, редактор газети «Голос трудового крестьянства», журналу «Красный пахарь».
У жовтні 1919 року мобілізований на Південний фронт та призначений членом Донського революційного комітету. Брав участь у боях за Ростов-на-Дону. Після захоплення міста, в січні 1920 року, був головою Ростовського міського революційного комітету, редагував газету «Радянський Дон» та завідував Донським обласним земельним відділом. На Донській обласній партійній конференції навесні 1920 року обраний до складу бюро Донського обласного комітету РКП(б), на обласному з'їзді Рад — членом президії виконавчого комітету Донської обласної ради.
Восени 1920 року виїхав на Урал як член Військової ради 1-ї трудової армії та уповноважений Народного комісаріату землеробства РРФСР на Уралі.
У 1921—1922 роках — член Сибірського революційного комітету та уповноважений Народного комісаріату землеробства РРФСР у Сибіру.
У серпні 1922—1923 роках — член колегії Народного комісаріату землеробства РРФСР.
У 1923—1925 роках — завідувач сільськогосподарської інспекції Народного комісаріату робітничо-селянської інспекції СРСР.
Одночасно до 1924 року — член правління Всеросійської Спілки сільськогосподарської кооперації.
У 1925—1930 роках — керівник групи Центральної контрольної комісії ВКП(б) з вивчення проблем партійного будівництва.
У 1930—1939 роках — директор Московського зоотехнічного (ветеринарного) інституту.
У 1939—1941 роках — старший науковий співробітник, головний зберігач фондів Інституту Маркса—Енгельса—Леніна при ЦК ВКП(б) у Москві.
Після початку німецько-радянської війни в липні 19141 року евакуйований до Челябінської області.
Помер 2 вересня 1941 року в будинок відпочинку селища Тургояк біля міста Міас Челябінської області.

title: Митрофанов Олексій Христофорович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Митрофанов Олексій Христофорович
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200 пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| військове звання     =
| партія               = [[ВКП(б)]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Митрофанов}}
'''Олексі́й Христофо́рович Митрофа́нов''' ({{ДН|24|03|1879}}, село [[Лапіно (Мединський район)|Лапіно]] [[Калузька губернія|Калузької губернії]], тепер присілок [[Мединський район|Мединського району]] [[Калузька область|Калузької області]], [[Російська Федерація]] — {{ДС|2|09|1941}}, будинок відпочинку селища [[Тургояк (селище)|Тургояк]] біля міста [[Міас (місто)|Міас]] [[Челябінська область|Челябінської області]], тепер [[Російська Федерація]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] діяч, редактор, голова Самарського губернського комітету РКП(б). Член [[Центральна контрольна комісія КПРС|Центральної контрольної комісії ВКП(б)]] у 1924—1930 роках. Член [[ВЦВК]] і [[ЦВК]] СРСР.

== Життєпис ==
Народився в селянській родині. Батько був відставним солдатом, працював у поміщицьких маєтках наймитом, лісником, сторожем. Через бідність Олексій Митрофанов не навчався у школі, але самостійно навчився читати та писати від старшого брата, який відвідував початкову школу. 1894 року разом із братами поїхав до Москви на заробітки, працював вантажником на текстильній фабриці Пухова. Був членом робітничого гуртка, яким керував народник Малиновський. У 1899 році кілька тижнів відвідував вечірню школу при фабриці «Циндель». Потім працював столяром у Москві.

У 1901 році переїхав до міста Пермі, де працював у книжковому складі комірником та продавцем книг. Тоді ж почав брати активну участь у революційній діяльності. У 1902 році вступив до Пермського «Союзу соціалістів-революціонерів та соціал-демократів». Член [[РСДРП]] з березня 1903 року, через кілька місяців кооптований до Пермської організації РСДРП.

У січні 1904 року заарештований за звинуваченням в організації нелегальної друкарні. Випущений під заставу в грудні 1904 року. На початку січня 1905 року знову заарештований, але звільнений через кілька днів. Працював у столярній майстерні в Пермі, але невдовзі перейшов до нелегальної революційної роботи. 10 липня 1905 року заарештований на похороні Борчанінова, вийшов на волю 18 жовтня 1905 року.

Як дружинник брав участь у боротьбі з чорносотенцями, виступав на мітингах. На початку грудня 1905 року організовував соціал-демократичні групи та профспілки на Лисьвенському, Чусовському та Пашийському заводах. Входив до трійки керівників грудневого повстання 1905 року робітників Мотовилихи. Після придушення повстання втік до Єкатеринбурга.

17 лютого 1906 року заарештований під час гурткових занять, але втік із поліцейської дільниці. За завданням партійного комітету їздив на Надеждинський та Богословський заводи. У лютому 1906 року був делегатом Уральської обласної конференції РСДРП. На початку квітня 1906 року відновлював більшовицьку організацію в Тюмені. Після цього виїхав до Уфи, де був обраний до Уфимського комітету та делегатом на обласну Уральську конференцію РСДРП. На конференції обраний членом обласного Уральського комітету РСДРП. Після повернення з конференції займався політичним керівництвом Уфимської бойової дружини і водночас працював у редакції підпільної газети «Уфимський робітник».

У лютому 1907 року був направлений Уральським обласним комітетом до Киштимської організації РСДРП. Ця організація обрала його делегатом на V Лондонський з'їзд РСДРП. Повернувшись із Лондона, 21 червня 1907 року організував сходку на Киштимському заводі, де його заарештували. З липня 1907 року по березень 1908 року сидів у Миколаївській виправній в'язниці, у 1908 та 1909 роках — у Єкатеринбурзькій в'язниці.

У вересні 1909 року вийшов на волю і переїхав до Москви, брав участь у роботі більшовицької організації. 22 жовтня 1910 року знову заарештований, звільнений влітку 1911 року.

З 1912 по 1913 рік — у Московській Спілці деревообробників та в гуртку Спілки кондитерів. У 1914 році працював у підпільній більшовицькій організації та в більшовицькій легальній газеті «Наш путь». Після ліквідації газети навесні 1915 року заарештований, ув'язнений до Таганської в'язниці, де провів кілька місяців.

Був висланий під гласний нагляд поліції спочатку до Калуги, потім до Самари, де працював у столярній майстерні. Потім влаштувався робітником приватної друкарні та готував нелегальну газету «Волжская правда». Після Лютневої революції в березні 1917 року амністований, з березня 1917 по 1918 рік — редактор більшовицької газети «Приволжская правда» в Самарі.

З березня 1917 року — член президії Самарської Спілки будівельних робітників, товариш (заступник) голови президії Самарського центрального бюро профспілок.

27 березня 1917 року обраний головою бюро Самарського тимчасового міського комітету РСДРП(б).

З 10 (23) квітня по 6 (19) жовтня 1917 року — голова тимчасового Самарського губернського комітету РСДРП(б).

У вересні 1917 року — гласний Самарської міської думи та делегат Демократичної наради.

З січня 1918 року — голова Самарського міського комітету РКП(б). З лютого 1918 року — відповідальний редактор Самарського губернського видавництва.

3 квітня — 17 серпня 1918 року — голова Самарського губернського комітету РКП(б).

У червні 1918 року був комісаром загону особливого призначення, який супроводжував золотий запас із Самарського банку до Казані. Потім брав участь у придушенні виступу лівих есерів у Москві.

З червня 1918 року — член президії та завідувач селянської секції ВЦВК.

У 1918—1919 роках — член колегії Народного комісаріату землеробства РРФСР, редактор газети «Голос трудового крестьянства», журналу «Красный пахарь».

У жовтні 1919 року мобілізований на Південний фронт та призначений членом Донського революційного комітету. Брав участь у боях за Ростов-на-Дону. Після захоплення міста, в січні 1920 року, був головою Ростовського міського революційного комітету, редагував газету «Радянський Дон» та завідував Донським обласним земельним відділом. На Донській обласній партійній конференції навесні 1920 року обраний до складу бюро Донського обласного комітету РКП(б), на обласному з'їзді Рад — членом президії виконавчого комітету Донської обласної ради.

Восени 1920 року виїхав на Урал як член Військової ради 1-ї трудової армії та уповноважений Народного комісаріату землеробства РРФСР на Уралі.

У 1921—1922 роках — член Сибірського революційного комітету та уповноважений Народного комісаріату землеробства РРФСР у Сибіру.

У серпні 1922—1923 роках — член колегії Народного комісаріату землеробства РРФСР.

У 1923—1925 роках — завідувач сільськогосподарської інспекції Народного комісаріату робітничо-селянської інспекції СРСР.

Одночасно до 1924 року — член правління Всеросійської Спілки сільськогосподарської кооперації.

У 1925—1930 роках — керівник групи Центральної контрольної комісії ВКП(б) з вивчення проблем партійного будівництва.

У 1930—1939 роках — директор Московського зоотехнічного (ветеринарного) інституту.

У 1939—1941 роках — старший науковий співробітник, головний зберігач фондів Інституту Маркса—Енгельса—Леніна при ЦК ВКП(б) у Москві.

Після початку німецько-радянської війни в липні 19141 року евакуйований до Челябінської області.

Помер 2 вересня 1941 року в будинок відпочинку селища Тургояк біля міста Міас Челябінської області.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.knowbysight.info/MMM/08175.asp Митрофанов Алексей Христофорович] {{ref-ru}}
* [https://www.permgaspi.ru/db/revolutionaries/index.php?id=86 Митрофанов Алексей Христофорович] {{ref-ru}}
* Центральный комитет КПСС, ВКП(б), РКП(б), РСДРП(б). Историко-биографический справочник. Автор-составитель Горячев Ю. — Москва: Граница, 2015. {{ref-ru}}
* Объединенный пленум ЦК и ЦКК ВКП(б) 29.07.— 9.08.1927 г. Документы и материалы. Книга 2. — Москва: РОССПЭН, 2020. {{ref-ru}}

{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Члени КПРС]]

title: Митрофанов Олексій Христофорович

Народився: 12 (24) березня 1879 · Лапіно (Мединський район), Q16696477?, Мединський район

Помер: 2 вересня 1941 (62 роки) · Тургояк, Miass Urban Okrugd, Челябінська область, РРФСР, СРСР

Країна: СРСР

Національність: росіянин

Діяльність: політик

Заклад: Інститут марксизму-ленінізму

Членство: Всеросійський центральний виконавчий комітет і Всесоюзне товариство старих більшовиків

Партія: ВКП(б)


text:
# Три дні до весни
«Три дні до весни» (рос. Три дня до весны) — російський художній фільм режисера Олександра Касаткіна. Кінострічка вийшла у прокат 4 травня 2017 року до 72-річчя від Дня Перемоги. У квітні 2017 роки фільм брав участь в основному конкурсі V Національного кінофестивалю дебютів «Рух».

## Синопсис
Стрічка присвячена найважчому періоду облоги Ленінграда — першій блокадній зимі 1942 року, і розповідає про подвиги людей, які захищали місто. Офіцер держбезпеки Андрєєв і молодий лікар Марицький за 72 години, три дні до настання весни, повинні були запобігти катастрофі. На кону стоять життя людей, на шляху героїв — любов, зрада, інтриги та події, що стрімко розвиваються.

## У ролях
- Кирило Плетньов — Володимир Андрєєв, старший лейтенант НКВС
- Олена Лотова — Ольга Марицька, лікарка-епідеміолог
- Ігор Грабузов — Григорій Горелик, лейтенант НКВС, помічник Андрєєва
- Євген Сидіхін — Зімін, начальник НКВС Ленінграда
- Юрій Іцков — Савінов, директор інституту експериментальної медицини та мікробіології
- Поліна Красавіна — Ольга Берггольц
- Владислав Абашин — Холін, старший лейтенант НКВС
- Кирило Назаров — Кретов, співробітник карного розшуку
- Яків Шамшин — «Рудий», спекулянт
- Петро Логачев — злодій
- Сергій Кудрявцев — німецький офіцер
- Михайло Касапов — офіцер НКВД

## Знімальна група
- Генеральний продюсер — Едуард Пічугін
- Виконавчий продюсер — Ірина Баскакова
- Режисер — Олександр Касаткін
- Сценаристи — Аркадій Висоцький, Олександр Бородянський
- Оператор-постановник — Руслан Герасименко
- Композитор — Антон Лубченко
- Художник-постановник — Леонід Карпов
- Художник по костюмах — Тетяна Вавілова
- Художник по гриму — Тетяна Комарова
- Головний редактор — Світлана Кармаліта

## Музика
Саундтрек до фільму був записаний симфонічним оркестром Маріїнського театру. Композитором виступив Антон Лубченко. У лютому 2017 року музика з фільму була виконана на урочистому відкритті XII Дрезденського оперного балу в Німеччині .

## Виробництво
В основу сценарію картини лягли деякі факти з «Блокадної книги» письменників Олеся Адамовича і Данила Граніна.
У ході роботи фільм змінив кілька робочих назв: «Ленінградський вальс», «БлокАда» і «Блок А».
Стрічку було знято на кіностудії «Ленфільм» . Зйомки картини проходили з січня по березень 2016 року в Санкт-Петербурзі, Кронштадті, Гатчині і Всеволожському районі Ленінградської області.
Головною локацією був центр Петербурга — вулиця Достоєвського, Пушкінська, Галерна, Велика Пушкарская, Крюков канал і набережна Фонтанки, Великий проспект Петроградської сторони, а також напівзруйновані будівлі заводу «Червоний трикутник».
Ще одним місцем зйомок став порожній кадетський корпус колишньої військової частини біля Тучкова моста, де художник-постановник відтворив кабінети керівництва, лабораторії інституту експериментальної медицини і гуртожиток НКВС. Квартиру головної героїні облаштували в Музеї-квартирі Єлізарова. Решта об'єктів — комуналки, державні установи та НДІ фармакології — знімали в занедбаних пітерських будинках.

## Нагороди та номінації
- Головний приз у номінації «Кращий детектив» на міжнародному кінофестивалі DetectiveFEST у Москві[13] .
- Головний приз у номінації «Кращий ігровий фільм» на I Міжнародному кінофестивалі країн Арктики Arctic Open в Архангельську[14].

title: Три дні до весни

wikitext:
{{Фільм
|Жанр=[[Військовий фільм|військовий]] [[Детективний фільм|детектив]]
|оригінальна назва = {{lang-ru|Три дня до весны}}
|режисер = [[Касаткін Олександр Людвигович|Олександр Касаткін]]
|Продюсер=[[Пічугін Едуард Анатолійович|Едуард Пічугін]]
Ірина Баскакова
|Сценарист=[[Висоцький Аркадій Володимирович|Аркадій Висоцький]]
[[Бородянський Олександр Емануїлович|Олександр Бородянський]]
|Оператор=[[Герасименков Руслан В'ячеславович|Руслан Герасименков]]
|Композитор=[[Лубченко Антон Володимирович|Антон Лубченко]]
|бюджет=
| тривалість        = 100 хв.
| рік               = 2017
}}

'''«Три дні до весни»''' ({{lang-ru|Три дня до весны}}) — російський художній фільм режисера [[Касаткін Олександр Людвигович|Олександра Касаткіна]]. Кінострічка вийшла у прокат 4 травня 2017 року до 72-річчя від Дня Перемоги<ref name="ProfiCinema">{{Cite web|url=http://www.proficinema.ru/news/detail.php?ID=218222&sphrase_id=215384|title=«Ленфильм» выпустит новую картину «Три дня до весны» ко Дню Победы|last=|date=2017-03-17|website=«ПрофиСинема»|accessdate=|archive-date=19 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180919030435/http://www.proficinema.ru/news/detail.php?ID=218222&sphrase_id=215384}}</ref>. У квітні 2017 роки фільм брав участь в основному конкурсі V Національного кінофестивалю дебютів «Рух»<ref>{{Cite web|url=http://www.proficinema.ru/mainnews/festival/detail.php?ID=219811|title=Новые фильмы Оксаны Карас и Александра Касаткина – в программе 5-го фестиваля «Движение»|last=|date=2017-04-12|website=«ПрофиСинема»|accessdate=2018-09-19|archive-date=18 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180918193821/http://www.proficinema.ru/mainnews/festival/detail.php?ID=219811}}</ref>.

== Синопсис ==
Стрічка присвячена найважчому періоду облоги Ленінграда — першій блокадній зимі 1942 року, і розповідає про подвиги людей, які захищали місто. Офіцер держбезпеки Андрєєв і молодий лікар Марицький за 72 години, три дні до настання весни, повинні були запобігти катастрофі. На кону стоять життя людей, на шляху героїв — любов, зрада, інтриги та події, що стрімко розвиваються.

== У ролях ==
* [[Плетньов Кирило Володимирович|Кирило Плетньов]] — ''Володимир Андрєєв, старший лейтенант [[НКВС]]''
* [[Лотова Олена Сергіївна|Олена Лотова]] — ''Ольга Марицька, лікарка-епідеміолог''
* [[Грабузов Ігор Юрійович|Ігор Грабузов]] — ''Григорій Горелик, лейтенант [[НКВС]], помічник Андрєєва''
* [[Сидихін Євген Володимирович|Євген Сидіхін]] — ''Зімін, начальник НКВС Ленінграда''
* [[Іцков Юрій Леонідович|Юрій Іцков]] — ''Савінов, директор інституту експериментальної медицини та мікробіології''
* [[Красавіна Поліна Андріївна|Поліна Красавіна]] — ''[[Ольга Берггольц]]''
* [[Абашин Владислав Володимирович|Владислав Абашин]] — ''Холін, старший лейтенант [[НКВС]]''
* [[Назаров Кирило Геннадійович|Кирило Назаров]] — ''Кретов, співробітник карного розшуку''
* [[Шамшин Яків Олександрович|Яків Шамшин]] — ''«Рудий», спекулянт''
* [[Логачев Петро Єгорович|Петро Логачев]] — ''злодій''
* [[Кудрявцев Сергій Володимирович|Сергій Кудрявцев]] — ''німецький офіцер''
* [[Касапов Михайло Васильович|Михайло Касапов]] — ''офіцер НКВД''

== Знімальна група ==
* Генеральний продюсер — Едуард Пічугін
* Виконавчий продюсер — Ірина Баскакова
* Режисер — [[Касаткін Олександр Людвигович|Олександр Касаткін]]
* Сценаристи — Аркадій Висоцький, Олександр Бородянський
* Оператор-постановник — Руслан Герасименко
* Композитор — [[Лубченко Антон Володимирович|Антон Лубченко]]
* Художник-постановник — Леонід Карпов
* Художник по костюмах — Тетяна Вавілова
* Художник по гриму — Тетяна Комарова
* Головний редактор — Світлана Кармаліта

== Музика ==
Саундтрек до фільму був записаний симфонічним оркестром Маріїнського театру<ref name="Вести">{{Cite web|url=http://www.vesti.ru/doc.html?id=2763515|title=Оркестр Мариинского театра записал саундтрек к фильму о первых днях Блокады Ленинграда|last=|date=2016-06-09|website=Вести.Ру|publisher=ГТРК «Санкт-Петербург»|accessdate=2018-09-19|archive-date=19 січня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190119064002/https://www.vesti.ru/doc.html?id=2763515}}</ref>. Композитором виступив Антон Лубченко<ref name="Вести" />. У лютому 2017 року музика з фільму була виконана на урочистому відкритті XII Дрезденського оперного балу в Німеччині<ref>{{Cite web|url=http://www.vokrug.tv/article/show/film_tri_dnya_do_vesny_kinostudii_lenfilm_vyhodit_v_prokat_58346/|title=Фильм «Три дня до весны» киностудии «Ленфильм» выходит в прокат|last=|date=2017-03-16|website=|publisher=«Вокруг ТВ»|accessdate=2018-09-19|archive-date=19 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180919063519/https://www.vokrug.tv/article/show/film_tri_dnya_do_vesny_kinostudii_lenfilm_vyhodit_v_prokat_58346/}}</ref> .

== Виробництво ==
В основу сценарію картини лягли деякі факти з «Блокадної книги» письменників [[Олесь Адамович|Олеся Адамовича]] і [[Гранін Данило Олександрович|Данила Граніна]]<ref>{{Cite web|url=http://www.kino-teatr.ru/kino/news/y2017/3-19/11287/|title=«Три дня до весны» выйдут ко Дню Победы|last=|date=2017-03-19|website=Кино-Театр.ру|publisher=|accessdate=2018-09-19|archive-date=19 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180919062134/https://www.kino-teatr.ru/kino/news/y2017/3-19/11287/}}</ref>.

У ході роботи фільм змінив кілька робочих назв: «Ленінградський вальс», «БлокАда» і «Блок А»<ref>{{Cite web|url=https://www.kinoafisha.info/reviews/8326823/#|title=БлокАда|last=Лилия Бариева|date=2017-04-12|website=«КИНОАФИША»|publisher=|accessdate=2017-05-30|archive-date=31 січня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190131040032/https://www.kinoafisha.info/reviews/8326823/}}</ref>.

Стрічку було знято на кіностудії «[[Ленфільм]]»<ref>{{Cite web|url=https://www.kinoafisha.info/movies/8329421/|title=Три дня до весны, 2017|website=«КИНОАФИША»|accessdate=2017-05-30|archive-date=19 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180919061700/https://www.kinoafisha.info/movies/8329421/}}</ref> . Зйомки картини проходили з січня<ref>{{Cite web|url=http://www.moviefrontline.ru/comments/1673/|title=Начались съёмки «Ленинградского вальса»|last=Андрей Петров|date=2016-01-21|website=Cinemotionlab|publisher=«КиноПередовая»|accessdate=2018-09-18|archive-date=19 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180919024933/http://www.moviefrontline.ru/comments/1673/}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://abnews.ru/2016/01/15/na-lenfilme-nachalos-proizvodstvo-kartiny-leningradskij-vals/|title=На «Ленфильме» началось производство картины «Ленинградский вальс»|last=|date=2016-01-15|website=|publisher=ООО «Агентство Бизнес Новостей»|location=Санкт-Петербург|accessdate=2018-09-18|archive-date=19 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180919061734/https://abnews.ru/2016/01/15/na-lenfilme-nachalos-proizvodstvo-kartiny-leningradskij-vals/}}</ref> по березень 2016 року<ref>{{Cite web|url=http://www.kinobusiness.com/news/na-lenfilme-zavershilis-semki-blokady/|title=На «Ленфильме» завершились съёмки «БлокАды»|last=|date=2016-04-05|website=kinobusiness.com|publisher=ООО «КиноВидеоБизнес»|accessdate=2018-09-19|archive-date=19 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180919061914/https://www.kinobusiness.com/news/na-lenfilme-zavershilis-semki-blokady/}}</ref> в Санкт-Петербурзі, [[Кронштадт]]і, Гатчині і [[Всеволожськ]]ому районі Ленінградської області.

Головною локацією був центр Петербурга — вулиця Достоєвського, Пушкінська, Галерна, Велика Пушкарская, Крюков канал і набережна Фонтанки, Великий проспект Петроградської сторони, а також напівзруйновані будівлі заводу «Червоний трикутник»<ref>{{Cite web|url=http://mkrf.ru/press-center/news/ministerstvo/lenfilm-vypustit-novuyu-kartinu-tri-dnya-do-vesny|title=«Ленфильм» выпустит новую картину «Три дня до весны» ко Дню Победы|last=|date=2017-03-27|website=Офіційний сайт|publisher=[[Міністерство культури Російської Федерації]]|archiveurl=https://web.archive.org/web/20170330001741/http://mkrf.ru/press-center/news/ministerstvo/lenfilm-vypustit-novuyu-kartinu-tri-dnya-do-vesny|archivedate=2017-03-30}}</ref>.

Ще одним місцем зйомок став порожній кадетський корпус колишньої військової частини біля Тучкова моста, де художник-постановник відтворив кабінети керівництва, лабораторії інституту експериментальної медицини і гуртожиток НКВС. Квартиру головної героїні облаштували в Музеї-квартирі Єлізарова. Решта об'єктів — комуналки, державні установи та НДІ фармакології — знімали в занедбаних пітерських будинках<ref name="ProfiCinema"/>.

== Нагороди та номінації ==
* Головний приз у номінації «Кращий детектив» на міжнародному кінофестивалі DetectiveFEST у Москві<ref>{{Cite web|url=https://www.kinoafisha.info/news/8329505/|title=«Три дня до весны» получил приз за «Лучший детектив» на DetectiveFEST|last=|date=2017-04-21|website=«КИНОАФИША»|publisher=|accessdate=2018-09-18|archive-date=26 квітня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170426063314/https://www.kinoafisha.info/news/8329505/}}</ref> .
* Головний приз у номінації «Кращий ігровий фільм» на I Міжнародному кінофестивалі країн Арктики Arctic Open в Архангельську<ref>{{Cite web|url=https://moika78.ru/news/2017-12-11/7428-lenfilmovskiy--tri-dnya-do-vesny--vyigral-gran-pri-festivalya-Arctic-Open|title=Ленфильмовский "Три дня до весны" выиграл гран-при фестиваля Arctic Open|last=Зоя Березина|date=2017-12-11|website=Moika78.ru|publisher=|accessdate=2018-09-18|archive-date=19 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180919024926/https://moika78.ru/news/2017-12-11/7428-lenfilmovskiy--tri-dnya-do-vesny--vyigral-gran-pri-festivalya-Arctic-Open}}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки|2}}
== Посилання ==
* [https://kinoafisha.ua/ua/films/tri-dnya-do-vesn Три дні до весни] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200703165939/https://kinoafisha.ua/ua/films/tri-dnya-do-vesn |date=3 липня 2020 }} на сайті «KINOafisha.ua»
{{бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми Росії 2017]]
[[Категорія:Фільми російською мовою]]
[[Категорія:Фільми кіностудії «Ленфільм»]]
[[Категорія:Воєнні фільми]]
[[Категорія:Детективні фільми Росії]]
[[Категорія:Історичні фільми Росії]]
[[Категорія:Воєнні фільми 2017]]

title: рос. Три дня до весны

Жанр: військовий детектив

Режисер: Олександр Касаткін

Продюсер: Едуард Пічугін · Ірина Баскакова

Сценарист: Аркадій Висоцький · Олександр Бородянський

У головних · ролях: Кирило Плетньов, Євген Сидіхін, Юрій Іцков і Владислав Абашин

Оператор: Руслан Герасименков

Композитор: Антон Лубченко

Кінокомпанія: Ленфільм

Мова: російська


text:
# SPANXA2
SPANXA2 (англ. SPANX family member A2) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на довгому плечі X-хромосоми. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 97 амінокислот, а молекулярна маса — 11 038.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MDKQSSAGGV |  | KRSVPCDSNE |  | ANEMMPETPT |  | GDSDPQPAPK |  | KMKTSESSTI |
| LVVRYRRNFK |  | RTSPEELLND |  | HARENRINPL |  | QMEEEEFMEI |  | MVEIPAK    |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

Локалізований у цитоплазмі, ядрі.

title: SPANXA2

wikitext:
{{Картка гена}}
'''SPANXA2''' ({{lang-en|SPANX family member A2}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на довгому плечі X-хромосоми.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:11218 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:11218 |language=англ. |accessdate=21 вересня 2017 |url-status=dead }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 97 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 11 038<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/Q9NS26#sequences |title=UniProt, Q9NS26 |language=англ. |accessdate=21 вересня 2017 |archive-date=31 грудня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161231173735/http://www.uniprot.org/uniprot/Q9NS26/#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MDKQSSAGGV		KRSVPCDSNE		ANEMMPETPT		GDSDPQPAPK		KMKTSESSTI

LVVRYRRNFK		RTSPEELLND		HARENRINPL		QMEEEEFMEI		MVEIPAK

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Локалізований у [[цитоплазма|цитоплазмі]], [[клітинне ядро|ядрі]].

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[X-хромосома|Хромосома X]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Некатегоризовані білки]]

title: Ідентифікатори

Символи: SPANXA2, CT11.1, SPANX, SPANX-A, SPANXA, SPANX family member A2, SPANXC, CT11.3, SPANX-C

Зовнішні ІД: OMIM: 300493 HomoloGene: 88477 GeneCards: SPANXA2

Молекулярна функція: • GO:0001948, GO:0016582 protein binding · • молекулярна функція

Клітинна компонента: • цитоплазма · • клітинне ядро

Біологічний процес: • Сперматогенез · • GO:0022610 життєдіяльність

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

PubMed search: н/д

Ортологи: Вікідані