text:
# Ретень
Ретень (рум. Reteni) — село в Ришканському районі Молдови. Входить до складу комуни, адміністративним центром якої є село Браніште.

## Відомі особистості
В поселенні народився:
- Талмач Леонід Петрович (* 1954) — молдовський економіст.

wikiname: ukwiki

title: Ретень

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Молдови
| тип                    = село
| назва                  = Ретень
| місцева назва          = {{lang-mo|Reteni}}
| прапор =
| опис прапора =
| герб =
| опис герба =
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| розташування =
| опис розташування =
| mapx =
| mapy =
| marksize =
| район = [[Ришканський район]]
| комуна = Браніште
| засноване =
| перша згадка =
| агломерація =
| статус =
| поділ =
| населення = 258 ([[2004]])<ref>{{cite web|url=http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/2_Populatia_pe_sexe_localit_ro.xls|title=Перепис населення 2004 року|accessdate=29-12-2011|archiveurl=https://www.webcitation.org/666bysfpo?url=http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/2_Populatia_pe_sexe_localit_ro.xls|archivedate=12-03-2012|deadurl=no}}</ref>
| площа =
| ref-площа =
| густота =
| поштові індекси =
| код = 256
| координати = {{coord|47|48|34|N|27|15|12|E|scale:100000|display=inline,title}}
| висота =
| водойма =
| етнікон =
| станція =
| відстань =
| залізниця р =
| ref-залізниця р =
| автошлях р =
| ref-автошлях р =
| фізична р =
| ref-фізична р =
| залізниця с =
| фізична с =
| автошлях с =
| міста-побратими =
| день населеного пункту =
| адреса =
| вебсторінка  =
| примар =
| ремарки =
}}
'''Ретень''' ({{lang-mo|Reteni}}) — село в [[Ришканський район|Ришканському районі]] [[Молдова|Молдови]]. Входить до складу комуни, адміністративним центром якої є село [[Браніште (Молдова)|Браніште]].

== Відомі особистості ==
В поселенні народився:
* [[Талмач Леонід Петрович]] (* 1954) — молдовський економіст.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ришканський район}}
{{Бібліоінформація}}
{{Moldova-geo-stub}}

{{Портали|Молдова|Географія}}

title: Основні дані

Країна: Молдова

Район: Ришканський район

Комуна: Браніште

title: Відстань

Відстань:
До районного центру
До Кишинева

title: Карта

Карта: РетеньРетень (Молдова)


text:
# Download.com
Download.com (укр. даунло́д.ком) — каталог і архів програмного забезпечення. Сайт був запущений 1996 і входить до складу мережі CNET. Каталог містить більше 100 000 freeware, shareware версій та пробників програм, які доступні для завантаження як з власного FTP-сервера Download.com, так і з інших сайтів.
За даними Compete.com сайт щомісяця відвідують близько 10 млн осіб.

title: Download.com

wikitext:
{{Картка сайту
| name =   CNET Download.com
| logo = CNET Download com.JPG
| screenshot =
| caption =
| url =  [http://www.download.com www.download.com]
| slogan =
| commercial = Так
| type =
| language =
| registration = необов'язкова
| owner = [[CBS Interactive]]
| author = [[CNET|CNET Networks, Inc.]]
| launch date = [[1996]]
| current status =
| revenue =
}}

'''Download.com''' ({{lang-uk|даунло́д.ком}}) — каталог і архів програмного забезпечення. Сайт був запущений 1996 і входить до складу мережі [[CNET]]. Каталог містить більше 100 000 [[freeware]], [[shareware]] версій та пробників програм, які доступні для завантаження як з власного [[FTP]]-сервера Download.com, так і з інших сайтів.

За даними [[Compete.com]] сайт щомісяця відвідують близько 10 млн осіб. <ref>{{Cite web |url=http://siteanalytics.compete.com/download.com?metric=uv |title=Download.com attracts over 100m visitors yearly |accessdate=6 лютого 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20110813045313/http://siteanalytics.compete.com/download.com/?metric=uv |archivedate=13 серпня 2011 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110813045313/http://siteanalytics.compete.com/download.com/?metric=uv |date=2011-08-13 }}</ref>

== Примітки ==
{{примітки}}

[[Категорія:Файлообмінники]]
[[Категорія:Сайти завантажень]]
[[Категорія:Сайти, засновані 1996]]
[[Категорія:Музичні вебсайти США]]

title: CNET Download.com

Комерційний: Так

Тип: вебсайт

Реєстрація: необов'язкова

Мови: англійська

Власник: CBS Interactive

Автор: CNET Networks, Inc.


text:
# Фіндейзен Ганс
Ганс Фіндейзен (нім. Hans Findeisen; 16 лютого 1903, Берлін, Німецька імперія — 15 липня 1968, Нойвід, ФРН) — німецький етнограф, релігієзнавець. Член-кореспондент Української вільної академії наук.

## Життєпис
Вивчав етнографію, економіку та філософію в Берлінському університеті. Спеціалізувався на палеоазійських народах. У 1926 р. захистив дисертацію Рибна ловля в житті корінних народів Сибіру.
У 1922—1934 рр. молодший науковий співробітник в Етнографічному музеї у Берліні. Між 1927 та 1929 р. здійснив низку експедицій (Єнісей, Лапландія, Кавказ). Восени 1929 досліджував культуру й побут кримських татар, створив кримськотатарську колекцію Етнографічного музею.
У 1934 втратив роботу в музеї і довгий час не мав постійного місця праці. Тимчасово працював у Берлінському університеті та Інституті культурної морфології у Франкфурті-на-Майні, двічі невдало намагався захистити докторську дисертацію.
З вересня 1941 по липень 1943 — заступник керівника Управління територіального планування в апараті Генріха Гіммлера, Комісара з питань консолідації німецького народу. З липня 1943 служив у вермахті. Характер взаємин Фіндейзена з нацистами досі залишається спірним питанням.
У 1948 заснував приватний Інститут вивчення людини в Ауґсбурзі (в серпні 1961 переїхав до Ренгсдорфа). З 1960 виконував советологічні дослідження на замовлення Генштабу Бундесверу.

## Твори з української тематики
- Volkstrachten der Ukraine. Augsburg, 1948.
- Michajlo Orest und sein Augsburger Freundkreis. Rengsdorf, 1963.

title: Фіндейзен Ганс

wikitext:
{{Науковець
| ім'я               = Ганс Фіндейзен
| оригінал імені     = Hans Findeisen
| зображення         =
| підпис             =
| дата народження    = 16.2.1903
| місце народження   = [[Берлін]], [[Німецька імперія]]
| дата смерті        = 15.7.1968
| місце смерті       = [[Нойвід]], [[ФРН]]
| резиденція         = [[Німеччина]]
| громадянство       = [[Німеччина]]
| галузь             = [[етнографія]]
| заклад             =
| Alma Mater         = [[Берлінський університет]]
| відомий через      =
| звання             =
| ступінь            =
| учні               =
| нагороди           =
| примітки =
}}

'''Ганс Фіндейзен''' ({{lang-de|Hans Findeisen}}; [[16 лютого]] [[1903]], [[Берлін]], [[Німецька імперія]] — [[15 липня]] [[1968]], [[Нойвід]], [[Федеративна Республіка Німеччина (1949—1990)|ФРН]]) — німецький етнограф, релігієзнавець. Член-кореспондент [[Українська вільна академія наук|Української вільної академії наук]].

== Життєпис ==
Вивчав етнографію, економіку та філософію в [[Гумбольдтський університет Берліна|Берлінському університеті]]. Спеціалізувався на [[Палеоазійські народи|палеоазійських народах]]. У 1926 р. захистив дисертацію ''Рибна ловля в житті корінних народів Сибіру''.

У 1922—1934 рр. молодший науковий співробітник в Етнографічному музеї у Берліні. Між 1927 та 1929 р. здійснив низку експедицій (Єнісей, Лапландія, Кавказ). Восени 1929 досліджував культуру й побут [[Кримські татари|кримських татар]], створив кримськотатарську колекцію Етнографічного музею.

У 1934 втратив роботу в музеї і довгий час не мав постійного місця праці. Тимчасово працював у Берлінському університеті та Інституті культурної морфології у Франкфурті-на-Майні, двічі невдало намагався захистити докторську дисертацію.

З вересня 1941 по липень 1943 — заступник керівника Управління територіального планування в апараті [[Генріх Гіммлер|Генріха Гіммлера]], Комісара з питань консолідації німецького народу. З липня 1943 служив у вермахті. Характер взаємин Фіндейзена з нацистами досі залишається спірним питанням.

У 1948 заснував приватний ''Інститут вивчення людини'' в [[Аугсбург|Ауґсбурзі]] (в серпні 1961 переїхав до [[Ренгсдорф]]а). З 1960 виконував советологічні дослідження на замовлення Генштабу [[Бундесвер]]у.

== Твори з української тематики ==

* Volkstrachten der Ukraine. Augsburg, 1948.
* [[Михайло Орест|Michajlo Orest]] und sein Augsburger Freundkreis. Rengsdorf, 1963.
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Члени Української вільної академії наук]]

title: Hans Findeisen

Народився: 16 лютого 1903 · Берлін, Німецька імперія

Помер: 15 липня 1968 (65 років) · Нойвід, ФРН

Місце проживання: Німеччина

Країна: Німеччина

Діяльність: етнолог

Alma mater: Берлінський університет

Галузь: етнографія


text:
# Бідні люди
«Бідні люди» — перший надрукований роман російського письменника Федора Достоєвського, написаний у 1844—1845 рр. Виданий у 1846 році у «Петербурзькому збірнику».

## Історія створення
Роман «Бідні люди» Федір Достоєвський почав писати у 1844 році. Він залишив роботу кресляра і спробував себе в ролі письменника. На певний час він перервав роботу над книгою і взявся за переклад твору Оноре де Бальзака «Євгенія Гранде». Твір Бальзака надихає Достоєвського, і він продовжує писати роман. У травні 1845 року автор закінчив роботу над романом «Бідні люди». 7 червня 1845 року Некрасов Микола Олексійович віддав рукопис роману цензору Олександру Нікітенко, попросивши переглянути роман хоча б до вересня. 8 жовтня 1845 року в листі до брата Достоєвський писав, що роман не був розглянутий: «Такий безневинний роман тягають, тягають, і я не знаю, чим вони закінчать». 12 січня 1846 року Санкт-Петербурзький цензурний комітет дозволив друк роману. 21 січня 1846 року роман «Бідні люди» був вперше надрукований у «Петербурзькому збірнику».

## Тема та ідея
В романі Федір Достоєвський розповідає про життя бідних людей, які змушені в усьому себе обмежувати. Водночас вони мають багато людяності і доброти.
Основна думка твору в тому, що люди, які живуть у злиднях і безвиході, гідні співчуття і справедливості у ставленні до них.

## Сюжет
Роман складається з листів головних героїв : п'ятдесят чотири листи, які написали Макар Дєвушкін і Варвара Добросєлова. За цими листами відтворюється сюжет твору.
- Зав'язка.

Титулярний радник Макар Дєвушкін на початку квітня переїхав у нову кімнату, яка є відгородженою частиною загальної кухні. Для бідного чоловіка головне, що квартира дешева і знаходиться навпроти квартири Вареньки. У героя нові сусіди: мічман, письменник Ратазяєв і бідний чиновник Горшков із сім'єю.
- Розвиток подій. Дєвушкін посилає Варєньці солодощі і квіти в горщиках. Часто хворіє.

Варенька зауважує, щоб він не витрачав гроші на подарунки. Вона підробляє шиттям.
На початку червня Варенька посилає свій щоденник, в якому описане її минуле. Дєвушкін дізнається про її дружбу зі студентом Покровським та його смерть.
Після прогулянки на острови Варенька застудилася і не могла працювати. Дєвушкін продає новий віцмундир і бере платню вперед, щоб допомагати Вареньці, але приховує це. Варенька думає піти в гувернантки, але Дєвушкін її від цього відмовляє. У липні Варенька дізнається, що Дєвушкін витрачав на неї останні гроші, їй стає соромно.
Дізнавшись, що хтось сватався до Вареньки, Дєвушкін чотири дні пив, пішов до цього офіцера, щоб порозумітися, але його спустили зі сходів. Варенька переживає за нього, передає гроші для погашення боргів.
У серпні фінансове становище стає ще гірше. Дєвушкін намагається зайняти гроші, але йому відмовляють. До Варенька приходять сватати офіцера з дивними пропозиціями. Незважаючи на своє становище, Варенька передає копійки Дєвушкіну, але чиновник їх пропиває. У вересні все змінюється.
На початку місяця Дєвушкін віддає останні копійки Горшкову, так як тому нічим годувати родину. Начальник звернув увагу на голодного Дєвушкіна і дав сто рублів. Дєвушкін щасливий, у захопленні від щедрості начальника.
- Кульмінація. До Вареньки сватається поміщик Биков, якому потрібен спадкоємець, щоб позбавити спадщини племінника. Варенька погоджується, розмірковуючи, що від щастя не потрібно бігати. Дєвушкін намагається відмовити дівчину, водночас він допомагає готуватися до весілля і від'їзду.
- Фінал. Останній лист Варвара пише у день свого весілля. 30 вересня Варенька їде в село.

## Головні герої

### Макар Дєвушкін
Макар Дєвушкін — головний герой роману, дрібний службовець. Йому сорок сім років. Він скромний і тихий чоловік. Бідний титулярний радник живе напівголодний на околиці Петербурга у дешевій найманій квартирі. Макар любить літературу, читає твори і аналізує життя героїв, порівнює зі своїм життям. У його житті не відбувається нічого важливого. Він порівнює свою нікчемність з Акакієм Акакієвичем Башмачкіним з гоголівської повісті «Шинель». Дєвушкін намагається переглянути своє ставлення до світу, починає утверджуватися в житті. Його безкорисливі вчинки і самопожертва відроджують в ньому впевненість і самоповагу.
Любов до Вареньки змінила Макара, він почав усвідомлювати свою людську цінність. Він вперше виявився комусь потрібним. «І я знайшов душевний спокій і дізнався, що і я не гірше інших, що тільки так не блищу нічим, лиску немає, тону немає, але все-таки я людина, що серцем і думками я людина».

### Варвара Добросєлова
Варвара Добросєлова — головна героїня роману, яка веде переписку з Макаром Дєвушкіним. Її дитинство пройшло у провінції. Сім'я вимушена була переїхати у Петербург, Варя навчалась у пансіоні. Після смерті батька кредитори відібрали у них будинок, грошей теж не залишилося. Вона залишилася без рідних, пізнала підлість і зраду. Дівчина живе на околиці Петербурга в одному будинку з Макаром Дєвушкіним. Її вікно розташоване навпроти вікна Макара. Дівчина заробляє на життя шиттям. Пише в листах про настрій, страхи перед майбутнім і очікування. Варвара Добросєлова виходить заміж за багатого поміщика, не маючи до того ніяких почуттів. Її приваблює становище у суспільстві і матеріальний достаток.

## Критика
Літературний критик Віссаріон Бєлінський, коли прочитав рукопис роману «Бідні люди», визнав у нікому не відомому юнакові справжній талант. Бєлінський, Григорович та Некрасов заявляли про прихід в російську літературу «нового Гоголя». У січні 1846 року критик В. Бєлінський заздалегідь повідомляв про появу нового талановитого письменника. Після виходу роману 21 січня 1846 в «Петербурзькому збірнику» Бєлінський мав можливість писати про роман і його автора: «… в» Петербурзькому збірнику надруковано роман «Бідні люди» Достоєвського — ім'я зовсім невідоме і нове, але з яким, як здається, судилося відіграти значну роль в нашій літературі ". Критик зазначив незвичайний талант молодого письменника, творчість якого почалося з подібного твору, і передбачив як наступні захоплені відгуки.
Реакційна критика в особі Тадея Булгаріна, щоб принизити новий літературний напрям, програмним твором якої був сприйнятий роман «Бідні люди», вперше використовує термін «натуральна школа». Навколо роману розгорнулася бурхлива полеміка: обговорювали не тільки твір Достоєвського, а й ставлення до «натуральної школи».  Критик Петро Плетньов писав, що роман йому нагадав творчість Гоголя і «майже не сподобався», зазначивши позитивно тільки романтичні «Записки бідної дівчини» про життя Вареньки до описаних в романі подій.
Історик літератури і цензор Олександр Нікітенко в статті для журналу "Бібліотека для читання " більш співчутливо відгукнувся про соціально-аналітичний напрямок роману. Критик високо відзначив психологічний аналіз головних персонажів, в той же час звернувши увагу на зловживання аналізом і розтягнутість твору. Аполлон Григор'єв в своїй статті в загальній оцінці не погоджувався з Бєлінським. Григор'єв з позиції морально-релігійного призначення мистецтва відзначив тяжіння до «помилкової сентиментальності» у творчості Достоєвського, тим самим протиставивши його Гоголю. Невідомий критик звернув увагу на достовірність зображення нещасть бідного класу, оригінальний склад і щире обурення автора «до всього, що ми звемо легкодухим і порочним». Достоєвському ж порадив: «для повного успіху треба скласти свою публіку <…> Тільки-но встиг він вийти на літературну сцену і вже зустрів з одного боку захоплених шанувальників, з іншого запально порицателей, а це найкраще підтвердження його талановитості». Пізніше Бєлінський ще раз відводив нападки на роман з боку реакції і «літературних старовірів», розгорнуто оцінивши значення твору. Незважаючи на явний вплив Гоголя, з яким неможливо було сперечатися, Бєлінський підкреслював, що Достоєвського не можна вважати лише його наслідувачем. Критик відзначав глибоке розуміння письменником всій трагічності зображуваної їм життя, внутрішньої краси і благородства душі будинків. Пророкуючи Достоєвському велике майбутнє критик писав: "Честь і слава молодому поетові, муза якого любить людей на горищах і в підвалах і говорить про них мешканцям роззолочених палат: " Адже це теж люди, ваші брати! ""
10 лютого в газеті « Російський інвалід» також з'явилася позитивна рецензія, яка відзначила величезний талант Достоєвського. Невідомий критик звернув увагу на достовірність зображення нещасть бідного класу, оригінальний склад і щире обурення автора «до всього, що ми звемо легкодухим». Пізніше Бєлінський ще раз відводив нападки на роман з боку реакції і «літературних старовірів», розгорнуто оцінивши значення твору.

## Іноземна критика
У серпні 1846 року в газеті «Sankt-Petersburgische Zeitung» з'явилася стаття про роман. Невідомий автор відзначив «геніальність» і «християнський характер» ромпану, навіть порівняв твір з сентиментальним романом у листах «Страждання юного Вертера» Й. В. Гете. У вересні там же з'явився переклад на німецьку мову щоденника головної героїні. У тому ж році в Лейпцигу в журналі «Jahrbücher für slawische Literatur, Kunst und Wissenschaft» була надрукована стаття Я.Йордану з високою оцінкою роману.
У червні 1850 року в Лейпцигу в бібліографічних листках був відзначений рідкісний талант Достоєвського, який зобразив справжній образ найбіднішого класу Петербурга. Там же були вміщені переклади сторінок роману польською і французькою мовами. У польському журналі «Варшавська бібліотека» також був опублікований позитивний відгук. У 1855 році на французьку мову був перекладений уривок під назвою «Вишивальниця». У 1863 році роман згадується в статті, присвяченій "Запискам з Мертвого дому ", де говориться про співчуття найбіднішому класу.

## Художні особливості

### Епіграф роману
Федір Достоєвський взяв епіграфом до твору рядки з повісті Володимира Одоєвського «Живий мрець»: «Ох вже мені казкарі! Ні щоб написати що-небудь корисне, приємне, солодке, а то всю таємницю в землі виривають!». Вибір епіграфа пояснюється словами Макара Дєвушкіна: «досить … про себе одному думати, для себе одного жити… оглянься навкруги, чи не побачиш для турбот своїх предмета більш благородного, ніж свої чоботи!».

### Епістолярна форма
Роман написаний у формі листування головних героїв — Макара Дєвушкіна і Вареньки Добросєлової. Мова героїв емоційна, багата зменшувальними формами, наповнена сентиментальними почуттями. Епістолярна форма допомогла зобразити умови життя «бідних людей» і розкрити їх внутрішній світ. Автор водночас використав методи тонкого мікроаналізу людської душі, характерні для сентиментальних романів, і прийоми психологічного роману-сповіді, властиві соціально-психологічній прозі. Про своє життя замість автора говорять самі персонажі, що допомагає характеризувати їх рівень духовного життя.

title: Бідні люди

wikitext:
{{стиль}}
{{refimprove}}
{{вікіфікувати}}
{{Літературний твір
|Назва           = Бідні люди
|Автор  =  [[Достоєвський Федір Михайлович|Федір Достоєвський]]
|Назва мовою оригіналу =  Бедные люди
|Зображення      =
|Розмір          =
|Опис до зображення =
|Мова оригіналу  = російська
|Написаний       =[[травень]] [[1845 у літературі|1845 року]]
|Публікація      =  [[1846 рік]]
|публікація_українською_мовою  =
|Переклад        =
}}

'''«Бідні люди»''' — перший надрукований [[роман]] [[Росія|російського]] [[письменник]]а [[Достоєвський Федір Михайлович|Федора Достоєвського]], написаний у 1844—1845 рр. Виданий у 1846 році у «Петербурзькому збірнику».

== Історія створення ==
Роман «Бідні люди» Федір Достоєвський почав писати у 1844 році. Він залишив роботу кресляра і спробував себе в ролі письменника. На певний час він перервав роботу над книгою і взявся за переклад твору [[Оноре де Бальзак]]а «[[Євгенія Гранде]]». Твір Бальзака надихає Достоєвського, і він продовжує писати роман. <ref>{{Cite web |url=https://www.slideshare.net/ssuser7fdb55/ss-31752056 |title=Архівована копія |accessdate=2 травня 2021 |archive-date=22 листопада 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161122111343/http://www.slideshare.net/ssuser7fdb55/ss-31752056 }}</ref>У травні 1845 року автор закінчив роботу над романом «Бідні люди». 7 червня 1845 року [[Некрасов Микола Олексійович]] віддав рукопис роману цензору Олександру Нікітенко, попросивши переглянути роман хоча б до вересня. 8 жовтня 1845 року в листі до брата Достоєвський писав, що роман не був розглянутий: «Такий безневинний роман тягають, тягають, і я не знаю, чим вони закінчать». 12 січня 1846 року Санкт-Петербурзький цензурний комітет дозволив друк роману. 21 січня 1846 року роман «Бідні люди» був вперше надрукований у «Петербурзькому збірнику».

== Тема та ідея ==
В романі Федір Достоєвський розповідає про життя бідних людей, які змушені в усьому себе обмежувати. Водночас вони мають багато людяності і доброти.
Основна думка твору в тому, що люди, які живуть у злиднях і безвиході, гідні співчуття і справедливості у ставленні до них.

== Сюжет ==
Роман складається з листів головних героїв : п'ятдесят чотири листи, які написали Макар Дєвушкін і Варвара Добросєлова. За цими листами відтворюється сюжет твору.<ref>{{Cite web |url=https://naurok.com.ua/urok-konspekt-uroku-zarubizhno-literaturi-dlya-10-go-klasu-na-temu-f-m-dostoevskiy-mitec-dolya-stanovlennya-prezentaciya-do-uroku-1205.html |title=Архівована копія |accessdate=2 травня 2021 |archive-date=2 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210502165712/https://naurok.com.ua/urok-konspekt-uroku-zarubizhno-literaturi-dlya-10-go-klasu-na-temu-f-m-dostoevskiy-mitec-dolya-stanovlennya-prezentaciya-do-uroku-1205.html }}</ref>
* Зав'язка.
Титулярний радник Макар Дєвушкін на початку квітня переїхав у нову кімнату, яка є відгородженою частиною загальної кухні. Для бідного чоловіка головне, що квартира дешева і знаходиться навпроти квартири Вареньки. У героя нові сусіди: мічман, письменник Ратазяєв і бідний чиновник Горшков із сім'єю.
* Розвиток подій. Дєвушкін посилає Варєньці солодощі і квіти в горщиках. Часто хворіє.
Варенька зауважує, щоб він не витрачав гроші на подарунки. Вона підробляє шиттям.
На початку червня Варенька посилає свій щоденник, в якому описане її минуле. Дєвушкін дізнається про її дружбу зі студентом Покровським та його смерть.
Після прогулянки на острови Варенька застудилася і не могла працювати. Дєвушкін продає новий віцмундир і бере платню вперед, щоб допомагати Вареньці, але приховує це. Варенька думає піти в гувернантки, але Дєвушкін її від цього відмовляє. У липні Варенька дізнається, що Дєвушкін витрачав на неї останні гроші, їй стає соромно.
Дізнавшись, що хтось сватався до Вареньки, Дєвушкін чотири дні пив, пішов до цього офіцера, щоб порозумітися, але його спустили зі сходів. Варенька переживає за нього, передає гроші для погашення боргів.
У серпні фінансове становище стає ще гірше. Дєвушкін намагається зайняти гроші, але йому відмовляють. До Варенька приходять сватати офіцера з дивними пропозиціями. Незважаючи на своє становище, Варенька передає копійки Дєвушкіну, але чиновник їх пропиває. У вересні все змінюється.
На початку місяця Дєвушкін віддає останні копійки Горшкову, так як тому нічим годувати родину. Начальник звернув увагу на голодного Дєвушкіна і дав сто рублів. Дєвушкін щасливий, у захопленні від щедрості начальника.
* Кульмінація. До Вареньки сватається поміщик Биков, якому потрібен спадкоємець, щоб позбавити спадщини племінника. Варенька погоджується, розмірковуючи, що від щастя не потрібно бігати. Дєвушкін намагається відмовити дівчину, водночас він допомагає готуватися до весілля і від'їзду.
* Фінал. Останній лист Варвара пише у день свого весілля. 30 вересня Варенька їде в село.

== Головні герої ==

=== Макар Дєвушкін ===
Макар Дєвушкін — головний герой роману, дрібний службовець. Йому сорок сім років. Він скромний і тихий чоловік. Бідний титулярний радник живе напівголодний на околиці Петербурга у дешевій найманій квартирі. Макар любить літературу, читає твори і аналізує життя героїв, порівнює зі своїм життям. У його житті не відбувається нічого важливого. Він порівнює свою нікчемність з Акакієм Акакієвичем Башмачкіним з гоголівської повісті «Шинель». Дєвушкін намагається переглянути своє ставлення до світу, починає утверджуватися в житті. Його безкорисливі вчинки і самопожертва відроджують в ньому впевненість і самоповагу.
Любов до Вареньки змінила Макара, він почав усвідомлювати свою людську цінність. Він вперше виявився комусь потрібним. «І я знайшов душевний спокій і дізнався, що і я не гірше інших, що тільки так не блищу нічим, лиску немає, тону немає, але все-таки я людина, що серцем і думками я людина».

=== Варвара Добросєлова ===
Варвара Добросєлова — головна героїня роману, яка веде переписку з Макаром Дєвушкіним. Її дитинство пройшло у провінції. Сім'я вимушена була переїхати у Петербург, Варя навчалась у пансіоні. Після смерті батька кредитори відібрали у них будинок, грошей теж не залишилося. Вона залишилася без рідних, пізнала підлість і зраду. Дівчина живе на околиці Петербурга в одному будинку з Макаром Дєвушкіним. Її вікно розташоване навпроти вікна Макара. Дівчина заробляє на життя шиттям. Пише в листах про настрій, страхи перед майбутнім і очікування. Варвара Добросєлова виходить заміж за багатого поміщика, не маючи до того ніяких почуттів. Її приваблює становище у суспільстві і матеріальний достаток.

== Критика ==
Літературний критик Віссаріон Бєлінський, коли прочитав рукопис роману «Бідні люди», визнав у нікому не відомому юнакові справжній талант. Бєлінський, Григорович та Некрасов заявляли про прихід в російську літературу «нового Гоголя». У січні 1846 року критик В. Бєлінський заздалегідь повідомляв про появу нового талановитого письменника. Після виходу роману 21 січня 1846 в «Петербурзькому збірнику» Бєлінський мав можливість писати про роман і його автора: «… в» Петербурзькому збірнику надруковано роман «Бідні люди» Достоєвського — ім'я зовсім невідоме і нове, але з яким, як здається, судилося відіграти значну роль в нашій літературі ". Критик зазначив незвичайний талант молодого письменника, творчість якого почалося з подібного твору, і передбачив як наступні захоплені відгуки.
Реакційна критика в особі Тадея Булгаріна, щоб принизити новий літературний напрям, програмним твором якої був сприйнятий роман «Бідні люди», вперше використовує термін «<nowiki/>[[натуральна школа]]<nowiki/>». Навколо роману розгорнулася бурхлива полеміка: обговорювали не тільки твір Достоєвського, а й ставлення до «натуральної школи».  Критик Петро Плетньов писав, що роман йому нагадав творчість Гоголя і «майже не сподобався», зазначивши позитивно тільки романтичні «Записки бідної дівчини» про життя Вареньки до описаних в романі подій.
Історик літератури і цензор Олександр Нікітенко в статті для журналу "Бібліотека для читання " більш співчутливо відгукнувся про соціально-аналітичний напрямок роману. Критик високо відзначив психологічний аналіз головних персонажів, в той же час звернувши увагу на зловживання аналізом і розтягнутість твору. Аполлон Григор'єв в своїй статті в загальній оцінці не погоджувався з Бєлінським. Григор'єв з позиції морально-релігійного призначення мистецтва відзначив тяжіння до «помилкової сентиментальності» у творчості Достоєвського, тим самим протиставивши його Гоголю. Невідомий критик звернув увагу на достовірність зображення нещасть бідного класу, оригінальний склад і щире обурення автора «до всього, що ми звемо легкодухим і порочним». Достоєвському ж порадив: «для повного успіху треба скласти свою публіку <…> Тільки-но встиг він вийти на літературну сцену і вже зустрів з одного боку захоплених шанувальників, з іншого запально порицателей, а це найкраще підтвердження його талановитості». Пізніше Бєлінський ще раз відводив нападки на роман з боку реакції і «літературних старовірів», розгорнуто оцінивши значення твору. Незважаючи на явний вплив Гоголя, з яким неможливо було сперечатися, Бєлінський підкреслював, що Достоєвського не можна вважати лише його наслідувачем. Критик відзначав глибоке розуміння письменником всій трагічності зображуваної їм життя, внутрішньої краси і благородства душі будинків. Пророкуючи Достоєвському велике майбутнє критик писав: "Честь і слава молодому поетові, муза якого любить людей на горищах і в підвалах і говорить про них мешканцям роззолочених палат: " Адже це теж люди, ваші брати! ""
10 лютого в газеті « Російський інвалід» також з'явилася позитивна рецензія, яка відзначила величезний талант Достоєвського. Невідомий критик звернув увагу на достовірність зображення нещасть бідного класу, оригінальний склад і щире обурення автора «до всього, що ми звемо легкодухим». Пізніше Бєлінський ще раз відводив нападки на роман з боку реакції і «літературних старовірів», розгорнуто оцінивши значення твору.

== Іноземна критика ==
У серпні 1846 року в газеті «Sankt-Petersburgische Zeitung» з'явилася стаття про роман. Невідомий автор відзначив «геніальність» і «християнський характер» ромпану, навіть порівняв твір з сентиментальним романом у листах «<nowiki/>[[Страждання молодого Вертера|Страждання юного Вертера]]<nowiki/>» Й. В. Гете. У вересні там же з'явився переклад на німецьку мову щоденника головної героїні. У тому ж році в Лейпцигу в журналі «Jahrbücher für slawische Literatur, Kunst und Wissenschaft» була надрукована стаття Я.Йордану з високою оцінкою роману.
У червні 1850 року в Лейпцигу в бібліографічних листках був відзначений рідкісний талант Достоєвського, який зобразив справжній образ найбіднішого класу Петербурга. Там же були вміщені переклади сторінок роману польською і французькою мовами. У польському журналі «Варшавська бібліотека» також був опублікований позитивний відгук. У 1855 році на французьку мову був перекладений уривок під назвою «Вишивальниця». У 1863 році роман згадується в статті, присвяченій "Запискам з Мертвого дому ", де говориться про співчуття найбіднішому класу.

== Художні особливості ==

=== Епіграф роману ===
Федір Достоєвський взяв епіграфом до твору рядки з повісті Володимира Одоєвського «Живий мрець»: «Ох вже мені казкарі! Ні щоб написати що-небудь корисне, приємне, солодке, а то всю таємницю в землі виривають!». Вибір епіграфа пояснюється словами Макара Дєвушкіна: «досить … про себе одному думати, для себе одного жити… оглянься навкруги, чи не побачиш для турбот своїх предмета більш благородного, ніж свої чоботи!».

=== Епістолярна форма ===
Роман написаний у формі листування головних героїв — Макара Дєвушкіна і Вареньки Добросєлової. Мова героїв емоційна, багата зменшувальними формами, наповнена сентиментальними почуттями. Епістолярна форма допомогла зобразити умови життя «бідних людей» і розкрити їх внутрішній світ. Автор водночас використав методи тонкого мікроаналізу людської душі, характерні для сентиментальних романів, і прийоми психологічного роману-сповіді, властиві соціально-психологічній прозі. Про своє життя замість автора говорять самі персонажі, що допомагає характеризувати їх рівень духовного життя.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Ф. М. Достоєвський «Бідні люди. Білі ночі. Нєточка Незванова», Фоліо, 2013
* Зарубіжна література: підручник для 10 класу закладів загальної середньої освіти / Ю. І. Ковбасенко. — Київ: Літера ЛТД, 2018
[[Категорія:Романи Федора Достоєвського]]
[[Категорія:Епістолярні романи]]
[[Категорія:Російські письменники-романісти]]
[[Категорія:Романи 1845]]

title: Бедные люди

Назва на честь: біднякиd

Форма: роман

Автор: Федір Достоєвський

Мова: російська

Написано: травень 1845 року

Країна: Росія


text:
# Загальноосвітня школа № 6 (Тернівка, Тернівська міська рада)
Комунальний заклад "Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області" це  навчальний заклад I-III ступенів акредитації у місті Тернівка Дніпропетровської області.

## Загальні дані
Комунальний заклад "Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області" розташований за адресою: вул. Миру, 19, місто Тернівка (Дніпропетровська область), 51500, Україна.
У 2021 році, керуючись законами України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», згідно статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою реалізації державної політики в галузі освіти, Тернівська міська рада вирішила змінити назви закладів загальної середньої освіти міста Тернівки, зокрема наша школа змінила свою назву з «Тернівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» на «Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області».
Нині навчальний заклад очолює досвідчений управлінець, креативний керівник, талановитий педагог, щира та працелюбна людина Світлана Василівна Мацейлік. Вона гідно продовжує справу своєї попередниці, Сєліванової Галини Павлівни, примножуючи найкращі традиції навчання та виховання учнівської молоді.
Серед пріоритетів ліцею – національно-патріотичне виховання, збереження звичаїв та традицій ліцею.
Директор ліцею з 2014 року - Мацейлік Світлана Василівна, категорія "Вища", "старший учитель".
Попередній директор ліцею - Сєліванова Галина Павлівна, «Вчитель-методист», «Відмінник освіти України», нагороджена нагрудним знаком  «Василь Сухомлинський».
Мова викладання - українська.
Профільна направленість: Математичний (30уч.), біологічний (10 уч.), філологічний (19 уч.), міжшкільні спецкурси (56 уч.). Гуртки — 12, 18 год., 187 уч..
Ліцей розрахований на 700 учнівських місць.
В освітньому закладі — 21 навчальний кабінет.

## Історія
Школа №6 міста Тернівки була відкрита в 1983 році.
За різних часів у школі працювали титани нелегкої вчительської праці, фанати педагогіки, справжні майстри й творці дитячих душ, закохані у свою працю люди. З першого дня і до сьогодні в школі працюють, сіючи добре й вічне, Каушан Л.М., Локтєва Н.Ю., Бойчук Г.В., Кулагіна Л.М., Бєлова Н.Г., Табанькова Л.В.
Скільки всього бачили й чули за ці роки шкільні стіни: перші поразки й перемоги, заохочення і критику, гордість за виконання доручень і радість спілкування з однокласниками, міцну дружбу і перше кохання, допитливих учнів та мудрих вчителів, співпрацю, прагнення до самовдосконалення, самоствердження, радість і гордість батьків, гамірні перерви, приємну втому, веселі концерти, захопливі уроки – усе, з чого складається неповторне шкільне життя.
Кожного року учні стають учасниками і призерами міських, обласних, Всеукраїнських конкурсів та олімпіад, беруть активну участь у житті міста.
Третій рік у нашій школі впроваджується інклюзивне навчання для дітей з особливими потребами. Для реалізації інклюзивного навчання облаштовано  2 спеціальні кабінети (ресурсна кімната та медіатека) з усім необхідним технічним обладнанням, дидактичними матеріалами. З дітьми працює ціла команда спеціалістів: дефектолог, психолог, соціальний педагог, логопед, асистент учителя. Педагогічний колектив прийняв та підтримав починання кожної особливої дитини, допоміг створити сприятливі умови та дружню атмосферу.
Тернівська ЗОШ №6 завжди підтримує ініціативу МОН України та впевнено крокує у Нову українську школу (НУШ). НУШ - це новий освітній простір, яскраві нові меблі, мультимедійна техніка, прибори для дослідів, настільні ігри, інвентар для рухливих ігор, дитяча класна бібліотека. У першому класі використовуються нові форми роботи: ранкові зустрічі,  навчання у грі, карти інтелекту, кубик Блума, створення лепбуків, уроки на свіжому повітрі,  дослідницька діяльність. Нові форми навчання та формувальне оцінювання дає змогу мотивувати і надихати дитину на навчальну діяльність, виявляти власні здобутки, критично мислити, вирішувати проблеми, приймати рішення, обґрунтовувати своєї позиції, бути ініціативними. У кінці навчального року діти замість звичного табелю отримали свідоцтво досягнень, де зазначається характеристика особистих досягнень учня.
Завдяки проекту «Громада своїми руками» в школі облаштовані  сучасні кабінети інформатики (Коміссаров В.А.) та біології (Разінкова О.А,), у яких проводяться унікальні уроки, цікаві педради, тренінги, створюються і організовуються соціальні проекти, захоплюючі вечори, перегляди художніх та мультиплікаційних фільмів, шкільні та міські семінари тощо.
Кабінет біології (Разінкова О.А.) можна сміливо назвати творчою лабораторією з робочими зонами, бо у ньому є найсучасніше в місті обладнання: оптичні та електронні мікроскопи, об’ємні моделі та макети, документ – камера тощо.
Кабінет хімії (Боярських Г.П.) має всі ресурси для повноцінного та якісного проведення лабораторних та практичних робіт, здійснення проектної та науково-дослідницької діяльності учнів.Урізноманітнювати і без того цікаві уроки дозволяє використання інтерактивної дошки, користування якою учні з легкістю опанували протягом навчального року. Вони із задоволенням змагаються у вікторинах Kahoot, виконують інтерактивні вправи за допомогою сервісів Web 2.0, працюють з безліччю додатків і сервісів, проводять віртуальні досліди. Результатом тісної співпраці учнів з вчителем  є публікація у травневому випуску науково-популярному журналі «Колосок» спільної статті учня 10-А класу і вчителя хімії «Загадковий тайнопис» [Архівовано 17 лютого 2022 у Wayback Machine.].
Кабінет інформатики (Шолохова О.В.) нашої школи обладнаний єдиною в місті інтерактивною панеллю. Використання інтерактивної панелі робить навчання інноваційним, а учнів – успішнішими. На таких панелях можна демонструвати учням презентації, відео,  графіки чи зображення, візуальні навчальні матеріали у вигляді 3D зображень та відео  під час уроків. А учні можуть одночасно розв’язувати навчальні завдання, рахувати, редагувати тексти, створювати презентації, проекти, сайти, форми, програми  різними мовами програмування. Завдяки інтерактивному програмному забезпеченню панель стає ще прогресивнішою: може замінити не лише класну дошку, проектор, комп’ютер, інтерактивний екран, але й майже всі навчальні матеріали – об’ємні макети з біології чи фізики, хімії, математики,   навчальні таблиці чи плакати, зрештою - і підручники та мікроскопи.
Уроки трудового навчання та технологій (Коміссаров В.А., Курсова О.О.) у шостій школі побудовані творчо та направлені на індивідуальні інтереси учнів. Крок за кроком з класу в клас учні набирають хороший багаж знань та умінь, корисних не тільки для майбутньої професії, а й актуальних у повсякденному житті. Кожен учень за роки навчання практикує безліч видів діяльності, і можна з впевненістю сказати, що гарними господарями та господинями вони точно будуть.
Вчителі – філологи (Пономаренко В.Ф., Дірінг Т.В., Хоменко А.В., Мамонова І.П.) прищеплюють молоді любов до рідної мови, залучаючи учнів до творчості на уроках, під час проведення цікавих предметних тижнів. Запальні вечорниці, поетичні вечори, віртуальні екскурсії, 3D – екскурсії країнами Європи, Дні Європи, використання соціальних сервісів у навчанні це неповний перелік заходів, що навчають, виховують та розважають.
Звичайно, велику допомогу надають школі батьки. Вони є активними учасниками шкільних свят, походів, творчих проектів, з їхньою допомогою школа стає кращою з року в рік. За це ми батькам щиро вдячні!
Нині навчальний заклад очолює досвідчений управлінець, креативний керівник, талановитий педагог, щира та працелюбна людина Світлана Василівна Мацейлік. Вона гідно продовжує справу своєї попередниці, Сєліванової Галини Павлівни, примножуючи найкращі традиції навчання та виховання учнівської молоді.
Для навчального закладу 36 років – це молодий вік: є куди розвиватися, втілювати різноманітні ідеї, підкорювати нові вершини. Без сумніву, наша шоста школа і надалі залишатиметься колискою дитинства, дивосвітом незабутніх шкільних років, гаванню великої дружньої сім’ї, джерелом творчості, знань і колискою  гідних громадян нашої України.

wikitext:
{{DISPLAYTITLE:Комунальний заклад "Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області"}}
{{Школа
|Назва = КЗ "Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області"
|Зображення = Емблема школи.JPG
|Заснована = 1983
|Директор = Мацейлік Світлана Василівна
|Тип = [[Ліцей]]
|Учні = 523
|форма власності = Комунальна
|Учителі = 37
|поверхів = 2
|вулиця = вул. Миру, 19
|Адреса = 51500 [[Тернівка (місто)|Тернівка]], [[Дніпропетровська область|Дніпропетровська обл.]], вул. Миру, 19<ref name="ternmiskvo.at.ua"/>
|Сайт = [https://ternivskaschool6.dnepredu.com]
|Поле = Мова
|Текст поля = [[Українська мова]]
}}

Комунальний заклад "Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області" це  [[Середня загальноосвітня школа|навчальний заклад I-III ступенів акредитації]] у місті [[Тернівка (місто)|Тернівка]] [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської області]].

== Загальні дані ==
Комунальний заклад "Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області" розташований за адресою: вул. Миру, 19, місто Тернівка (Дніпропетровська область), 51500, Україна<ref name="ternmiskvo.at.ua"/>.

У 2021 році, керуючись законами України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», згідно статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою реалізації державної політики в галузі освіти, Тернівська міська рада вирішила змінити назви закладів загальної середньої освіти міста Тернівки, зокрема наша школа змінила свою назву з '''«Тернівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області»''' на '''«Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області»'''.

Нині навчальний заклад очолює досвідчений управлінець, креативний керівник, талановитий педагог, щира та працелюбна людина <u>Світлана Василівна Мацейлік</u>. Вона гідно продовжує справу своєї попередниці, Сєліванової Галини Павлівни, примножуючи найкращі традиції навчання та виховання учнівської молоді.

'''Серед пріоритетів ліцею''' – національно-патріотичне виховання, збереження звичаїв та традицій ліцею.

'''Директор ліцею''' з 2014 року - Мацейлік Світлана Василівна, категорія "Вища", "старший учитель".

'''Попередній директор ліцею''' - Сєліванова Галина Павлівна, «Вчитель-методист», «Відмінник освіти України», нагороджена нагрудним знаком  «Василь Сухомлинський»<ref name="ternmiskvo.at.ua">[http://ternmiskvo.at.ua/index/szsh_6/0-54 Відділ освіти Тернівської міської ради]</ref>.

'''Мова викладання -''' українська.

Профільна направленість: Математичний (30уч.), біологічний (10 уч.), філологічний (19 уч.), міжшкільні спецкурси (56 уч.). Гуртки — 12, 18 год., 187 уч.<ref>http://osvita-dnepr.com/content/view/113/19/{{Недоступне посилання|date=листопада 2019 |bot=InternetArchiveBot }} Головне управління освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації — Тернівка</ref>.

Ліцей розрахований на 700 учнівських місць.

В освітньому закладі — 21 навчальний кабінет.

== Історія ==
Школа №6 міста Тернівки була відкрита в 1983 році.

За різних часів у школі працювали титани нелегкої вчительської праці, фанати педагогіки, справжні майстри й творці дитячих душ, закохані у свою працю люди. З першого дня і до сьогодні в школі працюють, сіючи добре й вічне, Каушан Л.М., Локтєва Н.Ю., Бойчук Г.В., Кулагіна Л.М., Бєлова Н.Г., Табанькова Л.В.

Скільки всього бачили й чули за ці роки шкільні стіни: перші поразки й перемоги, заохочення і критику, гордість за виконання доручень і радість спілкування з однокласниками, міцну дружбу і перше кохання, допитливих учнів та мудрих вчителів, співпрацю, прагнення до самовдосконалення, самоствердження, радість і гордість батьків, гамірні перерви, приємну втому, веселі концерти, захопливі уроки – усе, з чого складається неповторне шкільне життя.

Кожного року учні стають учасниками і призерами міських, обласних, Всеукраїнських конкурсів та олімпіад, беруть активну участь у житті міста.

Третій рік у нашій школі впроваджується інклюзивне навчання для дітей з особливими потребами. Для реалізації інклюзивного навчання облаштовано  2 спеціальні кабінети (ресурсна кімната та медіатека) з усім необхідним технічним обладнанням, дидактичними матеріалами. З дітьми працює ціла команда спеціалістів: дефектолог, психолог, соціальний педагог, логопед, асистент учителя. Педагогічний колектив прийняв та підтримав починання кожної особливої дитини, допоміг створити сприятливі умови та дружню атмосферу.

Тернівська ЗОШ №6 завжди підтримує ініціативу МОН України та впевнено крокує у Нову українську школу (НУШ). НУШ - це новий освітній простір, яскраві нові меблі, мультимедійна техніка, прибори для дослідів, настільні ігри, інвентар для рухливих ігор, дитяча класна бібліотека. У першому класі використовуються нові форми роботи: ранкові зустрічі,  навчання у грі, карти інтелекту, кубик Блума, створення лепбуків, уроки на свіжому повітрі,  дослідницька діяльність. Нові форми навчання та [[формувальне оцінювання]] дає змогу мотивувати і надихати дитину на навчальну діяльність, виявляти власні здобутки, критично мислити, вирішувати проблеми, приймати рішення, обґрунтовувати своєї позиції, бути ініціативними. У кінці навчального року діти замість звичного табелю отримали свідоцтво досягнень, де зазначається характеристика особистих досягнень учня.

Завдяки проекту «Громада своїми руками» в школі облаштовані  сучасні кабінети інформатики (Коміссаров В.А.) та біології (Разінкова О.А,), у яких проводяться унікальні уроки, цікаві педради, тренінги, створюються і організовуються соціальні проекти, захоплюючі вечори, перегляди художніх та мультиплікаційних фільмів, шкільні та міські семінари тощо.

Кабінет біології (Разінкова О.А.) можна сміливо назвати творчою лабораторією з робочими зонами, бо у ньому є найсучасніше в місті обладнання: оптичні та електронні мікроскопи, об’ємні моделі та макети, документ – камера тощо.

Кабінет хімії (Боярських Г.П.) має всі ресурси для повноцінного та якісного проведення лабораторних та практичних робіт, здійснення проектної та науково-дослідницької діяльності учнів.Урізноманітнювати і без того цікаві уроки дозволяє використання інтерактивної дошки, користування якою учні з легкістю опанували протягом навчального року. Вони із задоволенням змагаються у вікторинах Kahoot, виконують інтерактивні вправи за допомогою сервісів Web 2.0, працюють з безліччю додатків і сервісів, проводять віртуальні досліди. Результатом тісної співпраці учнів з вчителем  є публікація у травневому випуску науково-популярному журналі [https://e-kolosok.org/hanna-boiars-kykh-zahadkovyy-taynopys-2/ «Колосок» спільної статті учня 10-А класу і вчителя хімії «Загадковий тайнопис»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220217170343/https://e-kolosok.org/hanna-boiars-kykh-zahadkovyy-taynopys-2/ |date=17 лютого 2022 }}.

Кабінет інформатики (Шолохова О.В.) нашої школи обладнаний єдиною в місті інтерактивною панеллю. Використання інтерактивної панелі робить навчання інноваційним, а учнів – успішнішими. На таких панелях можна демонструвати учням презентації, відео,  графіки чи зображення, візуальні навчальні матеріали у вигляді 3D зображень та відео  під час уроків. А учні можуть одночасно розв’язувати навчальні завдання, рахувати, редагувати тексти, створювати презентації, проекти, сайти, форми, програми  різними мовами програмування. Завдяки інтерактивному програмному забезпеченню панель стає ще прогресивнішою: може замінити не лише класну дошку, проектор, комп’ютер, інтерактивний екран, але й майже всі навчальні матеріали – об’ємні макети з біології чи фізики, хімії, математики,   навчальні таблиці чи плакати, зрештою - і підручники та мікроскопи.

Уроки трудового навчання та технологій (Коміссаров В.А., Курсова О.О.) у шостій школі побудовані творчо та направлені на індивідуальні інтереси учнів. Крок за кроком з класу в клас учні набирають хороший багаж знань та умінь, корисних не тільки для майбутньої професії, а й актуальних у повсякденному житті. Кожен учень за роки навчання практикує безліч видів діяльності, і можна з впевненістю сказати, що гарними господарями та господинями вони точно будуть.

Вчителі – філологи (Пономаренко В.Ф., Дірінг Т.В., Хоменко А.В., Мамонова І.П.) прищеплюють молоді любов до рідної мови, залучаючи учнів до творчості на уроках, під час проведення цікавих предметних тижнів. Запальні вечорниці, поетичні вечори, віртуальні екскурсії, 3D – екскурсії країнами Європи, Дні Європи, використання соціальних сервісів у навчанні це неповний перелік заходів, що навчають, виховують та розважають.

Звичайно, велику допомогу надають школі батьки. Вони є активними учасниками шкільних свят, походів, творчих проектів, з їхньою допомогою школа стає кращою з року в рік. За це ми батькам щиро вдячні!

Нині навчальний заклад очолює досвідчений управлінець, креативний керівник, талановитий педагог, щира та працелюбна людина Світлана Василівна Мацейлік. Вона гідно продовжує справу своєї попередниці, Сєліванової Галини Павлівни, примножуючи найкращі традиції навчання та виховання учнівської молоді.

Для навчального закладу 36 років – це молодий вік: є куди розвиватися, втілювати різноманітні ідеї, підкорювати нові вершини. Без сумніву, наша шоста школа і надалі залишатиметься колискою дитинства, дивосвітом незабутніх шкільних років, гаванню великої дружньої сім’ї, джерелом творчості, знань і колискою  гідних громадян нашої України.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* https://ternivskaschool6.dnepredu.com/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220217163355/https://ternivskaschool6.dnepredu.com/ |date=17 лютого 2022 }}
* [https://e-kolosok.org/hanna-boiars-kykh-zahadkovyy-taynopys-2/ «Колосок» спільної статті учня 10-А класу і вчителя хімії «Загадковий тайнопис»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220217170343/https://e-kolosok.org/hanna-boiars-kykh-zahadkovyy-taynopys-2/ |date=17 лютого 2022 }}.
* місто [[Тернівка (місто)|Тернівка]]
* [[Дніпропетровська область]]
* [[Середня загальноосвітня школа|навчальний заклад I-III ступенів акредитації]]

[[Категорія:Школи Дніпропетровської області|Т]]
[[Категорія:Загальноосвітні школи України|Т]]
[[Категорія:Освіта в Тернівці]]
{{DEFAULTSORT:Комунальний заклад "Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області"}}

Тип: Ліцей

Директор: Мацейлік Світлана Василівна

Форма власності: Комунальна

Вулиця: вул. Миру, 19

Адреса: 51500 Тернівка, Дніпропетровська обл., вул. Миру, 19

Мова: Українська мова


text:
# Мир хатам, війна палацам
Мир хатам (халупам), війна палацам! — крилатий вислів.

## Походження і значення вислову
Цей заклик уперше прозвучав 1792 року в доповіді французького революціонера, члена Конвенту (Національних зборів) П'єра-Жозефа Камбона. Камбон вимагав, щоб командування французьких військ знищувало скрізь феодальні порядки та замінювало чиновників старої влади представниками народу. Заклик набув популярності й часто звучав як клятва революціонерів.
У 1834 році ці слова повторив німецький письменник Георг Бюхнер, який почав ними прокламацію, адресовану селянам.
В часи громадянської війни в Росії більшовики використовували це гасло на плакатах та листівках.

## В літературі й кіно
- «Мир хатам, війна палацам» [Архівовано 11 серпня 2020 у Wayback Machine.] (1959) — назва історичного роману Юрія Смолича.
- «Мир хатам, війна палацам» — чотирьохсерійний фільм, знятий за мотивами дилогії Юрія Смолича «Мир хатам, війна палацам» і «Реве та стогне Дніпр широкий»[2].
- «Мир хатам, війна палацам» (1919) — фільм М. Бонч-Томашевського.

## Євромайдан
Це гасло стало одним з основних серед ліво-радикальних учасників Євромайдану. Протягом подій грудня 2013-лютого 2014 років чимало таких надписів з'явилося на стінах будинків Києва та інших міст України.[джерело?]

title: Мир хатам, війна палацам

wikitext:
'''Мир хатам (халупам), війна палацам!''' — [[крилатий вислів]].

== Походження і значення вислову ==
Цей заклик уперше прозвучав [[1792]] року в доповіді [[Франція|французького]] революціонера, члена [[Національний конвент|Конвенту]] (Національних зборів) [[П'єр Камбон|П'єра-Жозефа Камбона]]. Камбон вимагав, щоб командування французьких військ знищувало скрізь [[Феодалізм|феодальні]] порядки та замінювало чиновників старої влади представниками народу. Заклик набув популярності й часто звучав як клятва революціонерів.

У [[1834]] році ці слова повторив німецький письменник [[Георг Бюхнер]], який почав ними прокламацію, адресовану селянам.

В часи [[Громадянська війна в Росії|громадянської війни в Росії]] більшовики використовували це гасло на плакатах та листівках<ref>''Н. С. Ашукин, М. Г. Ашукина'' Крылатие слова. {{ref-ru}}</ref>.

== В літературі й кіно ==
* [https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=10716 «Мир хатам, війна палацам»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200811031444/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=10716 |date=11 серпня 2020 }} ([[1959 у літературі|1959]]) — назва історичного роману [[Смолич Юрій Корнійович|Юрія Смолича]].
* [[Мир хатам, війна палацам (фільм)|«Мир хатам, війна палацам»]] — чотирьохсерійний фільм, знятий за мотивами дилогії Юрія Смолича «Мир хатам, війна палацам» і «Реве та стогне Дніпр широкий»<ref>{{Cite web |url=http://www.kinokolo.ua/cyclopedia/film.php/640 |title=Національний кінопортал Kino-коло |accessdate=18 грудня 2010 |archive-date=28 жовтня 2007 |archive-url=https://web.archive.org/web/20071028021428/http://www.kinokolo.ua/cyclopedia/film.php/640 }}</ref>.
* «[[Мир хатам, війна палацам (фільм, 1919)|Мир хатам, війна палацам]]» ([[1919]]) — фільм [[Бонч-Томашевський Михайло Михайлович|М. Бонч-Томашевського]].

== Євромайдан ==
Це гасло стало одним з основних серед ліво-радикальних учасників [[Євромайдан]]у. Протягом подій грудня 2013-лютого 2014 років чимало таких надписів з'явилося на стінах будинків Києва та інших міст України.{{джерело}}

== Примітки ==
{{reflist|1}}

== Література ==
* {{книга|автор = Коваль А. П.|частина = |посилання частина = |заголовок = Крилаті вислови в українській літературній мові|оригінал = |посилання = http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0001349|відповідальний = А. П. Коваль, В. В. Коптілов|видання = Вид. 2-ге, перероб. і допов.|місце = Київ|видавництво = [[Вища школа (видавництво)|Вища школа]]|рік = 1975|том = |сторінки = 167|сторінок = 334|серія = |isbn = |тираж = |ref = Крилаті вислови в українській літературній мові}}

[[Категорія:Вислови]]


text:
# Загряззя (Калузька область)
Загряззя (рос. Загрязье) — присілок в Боровському районі Калузької області Російської Федерації.
Населення становить 6 осіб. Входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення присілок Сов'яки.

## Історія
До 1944 року населений пункт належав до Московської області. Від 1944 року в складі Калузької області.
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення присілок Сов'яки.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 9    | ↘6   |

title: Загряззя (Калузька область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Загряззя
|назва ін.       = Загрязье
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Калузька область]]
|район           = [[Боровський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Муніципальне утворення присілок Сов'яки]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 6
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Калузька область
}}
'''Загряззя''' ({{lang-ru|Загрязье}}) — [[присілок]] в [[Боровський район|Боровському районі]] [[Калузька область|Калузької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 6 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Муніципальне утворення присілок Сов'яки]].

== Історія ==

До 1944 року населений пункт належав до [[Московська область|Московської області]]. Від 1944 року в складі Калузької області.

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення присілок Сов'яки<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/972213534 |title=Закон «Об административно-территориальном устройстве Калужской области» |access-date=2018-09-19 |archive-date=2018-09-19 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180919132850/http://docs.cntd.ru/document/972213534 |deadlink=no }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://old.admoblkaluga.ru/New/Stroit/Architecture_New/ATD/ |title=Реестр административно-территориальных единиц Калужской области |access-date=2018-09-19 |archive-date=2018-09-19 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180919132403/http://old.admoblkaluga.ru/New/Stroit/Architecture_New/ATD/ |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Загрязье (Калужская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Боровський район}}
{{Географія Калуга-доробити}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Боровського району]]
[[Категорія:Присілки Калузької області]]

title: присілок Загряззя

Суб'єкт Російської Федерації: Калузька область

Муніципальний район: Боровський район

Поселення: Муніципальне утворення присілок Сов'яки

title: Основні дані

Населення: ▼ 6

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Загряззя · Загряззя


text:
# Вогнегуз
Вогнегу́з (Stagonopleura) — рід горобцеподібних птахів родини астрильдових (Estrildidae). Представники цього роду мешкають в Австралії і на Тасманії.

## Опис
Вогнегузи — невеликі птахи, середня довжина яких становить 11-12 см, а вага — 11-22,7 г. Верхня частина тіла у них коричнева, гузка і надхвістя червоні, нижня частина тіла поцяткована темними смужками або плямами. Дзьоб у них червоний, конусоподібної форми.

## Види
Виділяють три види:
- Вогнегуз діамантовий (Stagonopleura guttata)
- Вогнегуз південний (Stagonopleura oculata)
- Вогнегуз тасманійський (Stagonopleura bella)

## Етимологія
Наукова назва роду Stagonopleura походить від сполучення слів дав.-гр. σταγων — плямка і πλευρα — бік.

title: Вогнегуз

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Вогнегуз
| image =Beautiful firetail.JPG
| image_caption =[[Вогнегуз тасманійський]] (''Stagonopleura bella'')
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Астрильдові]] (Estrildidae)
| subfamilia = Діамантичні (Poephilinae)
| genus = '''Вогнегуз (''Stagonopleura'')'''
| genus_authority =[[Людвіг Райхенбах|Reichenbach]], 1850<ref>{{ cite book | last=Reichenbach | first=Ludwig | author-link=Людвіг Райхенбах | year=1850 | title=Avium Systema Naturale | publisher=Expedition Vollständigsten Naturgeschichte | language=German | location=Dresden and Leipzig | at=Plate LXXV | url=https://www.biodiversitylibrary.org/page/47618515}}</ref>
| subdivision_ranks = Види
| subdivision =
* ''[[Stagonopleura guttata]]''{{тип}}<ref>{{ cite book | last=Cabanis | first=Jean | author-link=Жан Луї Кабаніс| year=1850–1851 | title=Museum Heineanum : Verzeichniss der ornithologischen Sammlung des Oberamtmann Ferdinand Heine, auf Gut St. Burchard vor Halberstadt | volume=1 | language=German, Latin | location=Halberstadt | publisher=R. Frantz | page=172 | url=https://www.biodiversitylibrary.org/page/49584551 }}</ref><ref>{{ cite book | editor-last=Paynter | editor-first=Raymond A. Jr | year=1968 | title=Check-List of Birds of the World | volume=14 | publisher=Museum of Comparative Zoology | location=Cambridge, Massachusetts | page=353 | url=https://www.biodiversitylibrary.org/page/14481554 }}</ref>
* ''[[Stagonopleura oculata]]''
* ''[[Stagonopleura bella]]''
| range_map =
| range_map_caption =
| synonyms =
| wikispecies = Stagonopleura
| commonscat = Stagonopleura
| commons = Stagonopleura
}}
'''Вогнегу́з'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Stagonopleura'') — рід [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Астрильдові|астрильдових]] (Estrildidae). Представники цього роду мешкають в [[Австралія|Австралії]] і на [[Тасманія|Тасманії]]<ref name="Paine">{{cytuj książkę| autor = J. del Hoyo, A. Elliott & D.A. Christie| tytuł = Handbook of the Birds of the World | część = 15|tytuł części = Weavers to New World Warblers| rozdział = Family Estrildidae (Waxbills)| autor r = R. Paine| rok = 2010 | wydawca = Lynx Edicions | miejsce = Barcelona | isbn = 978-84-96553-68-2| strony = 352–353}}</ref>.

== Опис ==
Вогнегузи — невеликі птахи, середня довжина яких становить 11-12 см, а вага — 11-22,7 г. Верхня частина тіла у них коричнева, гузка і надхвістя червоні, нижня частина тіла поцяткована темними смужками або плямами. Дзьоб у них червоний, конусоподібної форми<ref name="Forshaw2012">{{cite book |last1=Forshaw|first1=Joseph Michael|last2=Shephard|first2=Mark|title=Grassfinches in Australia|date=2012|publisher=CSIRO |isbn=9780643096349 |pages=48, 76}}</ref>.

== Види ==
Виділяють три види:<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor1-link=Frank Gill (ornithologist)|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|year=2022|title=Waxbills, parrotfinches, munias, whydahs, Olive Warbler, accentors, pipits|work=IOC World Bird List Version 12.2|url=https://www.worldbirdnames.org/bow/waxbills/|publisher=International Ornithologists' Union|access-date=27 жовтня 2022}}</ref>
* [[Вогнегуз діамантовий]] (''Stagonopleura guttata'')
* [[Вогнегуз південний]] (''Stagonopleura oculata'')
* [[Вогнегуз тасманійський]] (''Stagonopleura bella'')

== Етимологія ==
Наукова назва роду ''Stagonopleura'' походить від сполучення слів {{lang-grc|σταγων}} — плямка і {{lang-grc2|πλευρα}} — бік.<ref>{{cite book | last=Jobling | first=James A. | year=2010| title=The Helm Dictionary of Scientific Bird Names | url=https://archive.org/details/Helm_Dictionary_of_Scientific_Bird_Names_by_James_A._Jobling | publisher=Christopher Helm | location=London | isbn= 978-1-4081-2501-4 | page=[https://archive.org/details/Helm_Dictionary_of_Scientific_Bird_Names_by_James_A._Jobling/page/n364 364] }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Jürgen Nicolai (Hrsg.), Joachim Steinbacher (Hrsg.), Renate van den Elzen, Gerhard Hofmann: ''Prachtfinken – Australien, Ozeanien, Südostasien.'' Eugen Ulmer Verlag, Stuttgart 2001, {{ISBN|3-8001-3249-4}}
* Peter Clement, Alan Harris, John Davis: ''Finches and Sparrows. An Identification Guide.'' Christopher Helm, London 1993, {{ISBN|0-7136-8017-2}}

{{Taxonbar|from=Q938796}}
{{Птахи-доробити}}

[[Категорія:Астрильдові]]
[[Категорія:Роди птахів]]

title: ?Вогнегуз

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Астрильдові (Estrildidae)

Підродина: Діамантичні (Poephilinae)

Рід: Вогнегуз (Stagonopleura) · Reichenbach, 1850

Вікісховище: Stagonopleura

Віківиди: Stagonopleura


text:
# Юзеф Сасін
Юзеф Сасін (пол. Józef Sasin; 19 січня 1934, Вигода) — польський генерал комуністичної держбезпеки, високопоставлений функціонер Служби безпеки МВС ПНР. Керував економічними підрозділами СБ, у 1981—1989 роках — начальник V департаменту СБ МВС. Брав активну участь у репресіях проти опозиції, організовував «зимові табори» для інтернованих при воєнному стані. У Третій Речі Посполитій зайнявся бізнесом. Фігурував у справі про вбивство коменданта поліції Марека Папали. Притягнутий до суду за участь у репресіях, у 2018 році визнаний винним і засуджений до двох років ув'язнення.

## Оперативник у Щецині
Народився у селянській сім'ї з Люблінського воєводства. У 19-річному віці вступив на службу до органів держбезпеки безпеки ПНР. У 1954—1956 роках служив у щецинських управліннях MBP і KdsBP, спеціалізувався на промисловій контррозвідці. З 1957 року — офіцер-оперативник Щецинської воєводської комендатури громадянської міліції. Перебував в урядущій компартії ПОРП.

## Керівник у Варшаві
З 1970 року Юзефа Сасіна переведено у центральний апарат Служби безпеки (СБ МВС). До 1972 року служив у 6 відділі III департаменту — оперативний контроль над економічними об'єктами. У 1973—1974 роках прослухав спецкурс у Вищій школі КДБ СРСР.
Юзеф Сасін обіймав керівні посади в кількох підрозділах РБ МВС. У 1976—1979 роках очолював 7 відділ III (політичного) департаменту — на той час з контролю над підприємствами транспорту та зв'язку. З 1979 року перейшов до Департаменту IIIA — оперативного контролю над економікою. Був начальником 7 відділу — з транспорту, зв'язку та банків, з жовтня 1980 року — заступник начальника департаменту Владислава Цястоня. З 1 грудня 1981 року, після призначення генерала Цястоня начальником СБ, Юзеф Сасін у званні полковника очолив департамент, перенумерований з IIIA до V.
Після введення воєнного стану 13 грудня 1981 року полковник Сасін за дорученням заступника міністра внутрішніх справ Богуслава Стахури очолив спеціальну групу контролю та протидії підпільній «Солідарності». Також займався організацією таборів для інтернованих опозиціонерів.
24 серпня 1989 року, при формуванні некомуністичного уряду Тадеуша Мазовецького, генерал бригади Сасін був призначений начальником нового департаменту економічної безпеки МВС. 4 травня 1990 року відправлений у відставку.

## У бізнесі та криміналі
Після зміни суспільно-політичної системи у Польщі Юзеф Сасін активно зайнявся бізнесом. Він вважається людиною, яка «контролювала гроші СБ», і тому економічно надзвичайно впливовою. Представляв у Польщі інтереси Едварда Мазура — американського підприємця польського походження з авантюрною репутацією, колишнього агента контррозвідки ПНР.
Сасін фігурував у справі про вбивство коменданта поліції Марека Папали 1998 року (вважається, що Сасін — останній, хто бачив Папалу живим). Злочин залишається наразі нерозкритим. В організації вбивства звинувачувався Едвард Мазур.

## Суд і вирок
У 2012 році Юзефа Сасіна притягнули до судової відповідальності за жорстокі умови тримання інтернованих й інших ізольованих під час воєнного стану. Встановлено, що понад триста активістів «Солідарності», формально покликаних на військові навчання, у 1982—1983 роках на полігоні поблизу Хелмно тримали на морозі та залучали до примусової праці згідно з директивами СБ.
Суд вважав звинувачення доведеними. 22 лютого 2018 року Юзефа Сасіна та Владислава Цястоня засудили до двох років тюремного ув'язнення. При цьому Сасін висловив сподівання, що йому не доведеться реально перебувати у в'язниці.

## Син
Син Юзефа Сасіна — Яцек Сасін — відомий художник-графік, карикатурист і видавець. Хрещеним батьком Яцека Сасіна є Едвард Мазур.

title: Юзеф Сасін

wikitext:
{{Військовик}}

'''Юзеф Сасін''' ({{Lang-pl|Józef Sasin}}; {{Дата народження|19|січня|1934}}, Вигода) — [[Польща|польський]] генерал комуністичної держбезпеки, високопоставлений функціонер [[Служба безпеки ПНР|Служби безпеки]] МВС [[Польська Народна Республіка|ПНР]]. Керував економічними підрозділами СБ, у 1981—1989 роках — начальник V департаменту СБ МВС. Брав активну участь у репресіях проти опозиції, організовував «зимові табори» для інтернованих при [[Воєнний стан у Польщі (1981—1983)|воєнному стані]]. У [[Третя Річ Посполита|Третій Речі Посполитій]] зайнявся бізнесом. Фігурував у справі про вбивство коменданта поліції [[Марек Папала|Марека Папали]]. Притягнутий до суду за участь у репресіях, у 2018 році визнаний винним і засуджений до двох років ув'язнення.

== Оперативник у Щецині ==
Народився у селянській сім'ї з [[Люблін]]ського [[Люблінське воєводство (1919—1939)|воєводства]]. У 19-річному віці вступив на службу до органів держбезпеки безпеки [[Польська Народна Республіка|ПНР]]. У 1954—1956 роках служив у [[щецин]]ських управліннях [[Міністерство громадської безпеки (Польща)|MBP]] [[1956|і]] KdsBP, спеціалізувався на промисловій контррозвідці. З 1957 року — офіцер-оперативник Щецинської воєводської комендатури [[Громадянська міліція|громадянської міліції]]. Перебував в урядущій компартії [[Польська об'єднана робітнича партія|ПОРП]].

== Керівник у Варшаві ==
З 1970 року Юзефа Сасіна переведено у центральний апарат [[Служба безпеки ПНР|Служби безпеки]] (СБ МВС). До 1972 року служив у 6 відділі III департаменту — оперативний контроль над економічними об'єктами. У 1973—1974 роках прослухав спецкурс у [[Академія Федеральної служби безпеки Російської Федерації|Вищій школі КДБ СРСР]].

Юзеф Сасін обіймав керівні посади в кількох підрозділах РБ МВС. У 1976—1979 роках очолював 7 відділ III (політичного) департаменту — на той час з контролю над підприємствами транспорту та зв'язку. З 1979 року перейшов до Департаменту IIIA — оперативного контролю над економікою. Був начальником 7 відділу — з транспорту, зв'язку та банків, з жовтня 1980 року — заступник начальника департаменту Владислава Цястоня. З 1 грудня 1981 року, після призначення генерала Цястоня начальником СБ, Юзеф Сасін у званні полковника очолив департамент, перенумерований з IIIA до V.

Після введення [[Воєнний стан у Польщі (1981—1983)|воєнного стану]] 13 грудня 1981 року полковник Сасін за дорученням заступника міністра внутрішніх справ [[Богуслав Стахура|Богуслава Стахури]] очолив спеціальну групу контролю та протидії підпільній [[Солідарність (профспілка)|«Солідарності»]]<ref>Grzegorz Majchrzak. Próba stworzenia «neoSolidarności».</ref>. Також займався організацією таборів для інтернованих опозиціонерів<ref>{{Cite web|url=http://wpolityce.pl/polityka/187036-tygodnik-solidarnosc-generalowie-sb-wladyslaw-ciaston-i-jozef-sasin-stana-przed-sadem-i-nie-unikna-kary|title=«Tygodnik Solidarność»: generałowie SB Władysław Ciastoń i Józef Sasin staną przed sądem i nie unikną kary|accessdate=2014-09-14|archivedate=2014-09-14|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140914135020/http://wpolityce.pl/polityka/187036-tygodnik-solidarnosc-generalowie-sb-wladyslaw-ciaston-i-jozef-sasin-stana-przed-sadem-i-nie-unikna-kary|deadurl=no}}</ref>.

24 серпня 1989 року, при формуванні некомуністичного уряду [[Тадеуш Мазовецький|Тадеуша Мазовецького]], [[Бригадний генерал|генерал бригади]] Сасін був призначений начальником нового департаменту економічної безпеки МВС. 4 травня 1990 року відправлений у відставку.

== У бізнесі та криміналі ==
Після зміни суспільно-політичної системи у Польщі Юзеф Сасін активно зайнявся бізнесом. Він вважається людиною, яка «контролювала гроші СБ», і тому економічно надзвичайно впливовою<ref>{{Cite web|url=http://wiadomosci.wp.pl/kat,50316,wid,8563173,wiadomosc.html|title=SB zamieszana w zabójstwo Marka Papały?|accessdate=2014-09-14|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140427045958/http://wiadomosci.wp.pl/kat,50316,wid,8563173,wiadomosc.html|archivedate=2014-04-27|deadurl=yes}}</ref>. Представляв у Польщі інтереси Едварда Мазура — [[Сполучені Штати Америки|американського]] підприємця польського походження з авантюрною репутацією, колишнього агента контррозвідки ПНР<ref>Mazur był agentem polskiego kontrwywiadu, Rzeczpospolita, 15 listopada 2006.</ref>.

Сасін фігурував у справі про вбивство коменданта поліції [[Марек Папала|Марека Папали]] 1998 року (вважається, що Сасін — останній, хто бачив Папалу живим)<ref>Super Express; 15 листопада 1998</ref>. Злочин залишається наразі нерозкритим. В організації вбивства звинувачувався Едвард Мазур.

== Суд і вирок ==
У 2012 році Юзефа Сасіна притягнули до судової відповідальності за жорстокі умови тримання інтернованих й інших ізольованих під час воєнного стану<ref>{{Cite web|url=http://wyborcza.pl/1,76842,12340319,Sad_Najwyzszy__generalow_z_PRL_ma_sadzic_sad_wojskowy.html|title=Sąd Najwyższy: generałów z PRL ma sądzić sąd wojskowy|accessdate=2014-09-14|archivedate=2014-09-14|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140914155003/http://wyborcza.pl/1,76842,12340319,Sad_Najwyzszy__generalow_z_PRL_ma_sadzic_sad_wojskowy.html|deadurl=no}}</ref>. Встановлено, що понад триста активістів «Солідарності», формально покликаних на військові навчання, у 1982—1983 роках на полігоні поблизу [[Хелмно]] тримали на морозі та залучали до примусової праці згідно з директивами СБ<ref>{{Cite web|url=https://www.polskieradio.pl/5/3/Artykul/1049909,Proces-gen-Ciastonia-wraca-na-wokande-Sad-uchylil-decyzje-o-umorzeniu|title=Proces gen. Ciastonia wraca na wokandę. Sąd uchylił decyzję o umorzeniu|accessdate=2018-03-20|archivedate=2018-03-20|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180320110252/https://www.polskieradio.pl/5/3/Artykul/1049909,Proces-gen-Ciastonia-wraca-na-wokande-Sad-uchylil-decyzje-o-umorzeniu|deadurl=no}}</ref>.

Суд вважав звинувачення доведеними. 22 лютого 2018 року Юзефа Сасіна та Владислава Цястоня засудили до двох років тюремного ув'язнення. При цьому Сасін висловив сподівання, що йому не доведеться реально перебувати у в'язниці<ref>{{Cite web|url=http://niezalezna.pl/217762-dwa-lata-dla-komunistycznych-generalow-jozef-sasin-mam-nadzieje-ze-nie-trafie-do-wiezienia|title=Dwa lata dla komunistycznych generałów. Józef Sasin: Mam nadzieję, że nie trafię do więzienia|accessdate=2018-03-20|archivedate=2018-03-20|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180320105957/http://niezalezna.pl/217762-dwa-lata-dla-komunistycznych-generalow-jozef-sasin-mam-nadzieje-ze-nie-trafie-do-wiezienia|deadurl=no}}</ref>.

== Син ==
Син Юзефа Сасіна — Яцек Сасін — відомий художник-графік, карикатурист і видавець. Хрещеним батьком Яцека Сасіна є Едвард Мазур<ref>{{Cite web|url=http://wiadomosci.onet.pl/kraj/kontrwywiadowca-mazur/j5v5l|title=Kontrwywiadowca Mazur|accessdate=2014-09-14|archivedate=2014-09-14|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140914140122/http://wiadomosci.onet.pl/kraj/kontrwywiadowca-mazur/j5v5l|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Сасін Юзеф}}
[[Категорія:Польські підприємці]]
[[Категорія:Члени ПОРП]]
[[Категорія:Працівники Служби безпеки Польщі]]

title: пол. Józef Sasin

Смерть: 5 червня 2021 (87 років)

Поховання: Північний муніципальний цвинтар у Варшавіd

Партія: Польська об'єднана робітнича партія

Звання: бригадний генерал

Війни / битви: Військовий стан у Польщі 1981—1983

Діти: Jacek Sasind

пол. Józef Sasin: п о р


text:
# Блакитна пляма (оповідання)
«Блакитна пляма» — детективне оповідання українського письменника Володимира Владка. Вперше було надруковане 1943 року в журналі «Українська література» (Уфа). В Україні твір вперше був надрукований у літературно-художньому збірнику «Вогняні перемоги» (1945, Харків).

## Сюжет
Події відбуваються під час Другої світової війни. Два офіцери радянської контррозвідки, Соболь і Тимощук, стають свідками наїзду автомобіля на перехожого. Водій машини, військовий капітан, відразу похапцем намагався перенести потерпілого до своєї машини. Соболю і Тимощуку він пояснив, що відвезе потерпілого до шпиталю. Але контррозвідники порекомендували їхати до лікарні, що була набагато ближче від місця події. Дорогою потерпілий помер і розвідники зауважили у нього ознаки отруєння, а також дивну блакитну пляму біля вуха. Огляд особистих речей дозволив припустити, що його звали Микола Фірсов. Згідно зі знайденою при ньому запискою, він хотів у чомусь зізнатися.
У медзакладі водій раптово зник, а сестра Фірсова, що прийшла на опізнання тіла, поводилася нещиро. Контррозвідники припустили, що вмерлий був резидентом німецької розвідки, якого вбили ворожі агенти і ще повернуться за його речами. Невдовзі водій потай пробирається до лікарні, стається перестрілка. Водія схоплюють і в нього виявляється фото Фірсова. Це свідчить, що смерть була заздалегідь спланована. Метою зловмисників був шифр, схований у вставному зубі Фірсова. Тимощук каже Соболю, що це була майстерна ворожа спецоперація, але вони не дозволять ворогу довго ходити по своїй землі.

title: Блакитна пляма (оповідання)

wikitext:
{{Видання
| назва              = Блакитна пляма
| зображення         =
| підпис_зображення  =
| автор              = [[Володимир Владко]]
| країна             =
| мова               = [[українська мова|українська]]
| жанр               = [[детектив (жанр)|детектив]]
| видавництво        =
| дата_публікації    = [[1943 у літературі|1943]]
| сторінки           =
| isbn               =
}}
'''«Блакитна пляма»''' — детективне оповідання українського письменника [[Владко Володимир Миколайович|Володимира Владка]]. Вперше було надруковане 1943 року в журналі «Українська література» ([[Уфа]]). В Україні твір вперше був надрукований у літературно-художньому збірнику «Вогняні перемоги» (1945, Харків)<ref>Владко В. М. Том V. Чудесний генератор. Жартівлива повість. Оповідання. — Київ: «Молодь», 1971 — С. 359.</ref>.

== Сюжет ==
Події відбуваються під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]]. Два офіцери радянської [[контррозвідка|контррозвідки]], Соболь і Тимощук, стають свідками наїзду автомобіля на перехожого. Водій машини, військовий капітан, відразу похапцем намагався перенести потерпілого до своєї машини. Соболю і Тимощуку він пояснив, що відвезе потерпілого до шпиталю. Але контррозвідники порекомендували їхати до лікарні, що була набагато ближче від місця події. Дорогою потерпілий помер і розвідники зауважили у нього ознаки отруєння, а також дивну блакитну пляму біля вуха. Огляд особистих речей дозволив припустити, що його звали Микола Фірсов. Згідно зі знайденою при ньому запискою, він хотів у чомусь зізнатися.

У медзакладі водій раптово зник, а сестра Фірсова, що прийшла на опізнання тіла, поводилася нещиро. Контррозвідники припустили, що вмерлий був резидентом німецької розвідки, якого вбили ворожі агенти і ще повернуться за його речами. Невдовзі водій потай пробирається до лікарні, стається перестрілка. Водія схоплюють і в нього виявляється фото Фірсова. Це свідчить, що смерть була заздалегідь спланована. Метою зловмисників був шифр, схований у вставному зубі Фірсова. Тимощук каже Соболю, що це була майстерна ворожа спецоперація, але вони не дозволять ворогу довго ходити по своїй землі<ref>Владко В. М. Том V. Чудесний генератор. Жартівлива повість. Оповідання. — Київ: «Молодь», 1971 — С. 332—343.</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* Владко В. М. Том V. Чудесний генератор. Жартівлива повість. Оповідання. — Київ: «Молодь», 1971—360 с.

{{Твори Володимира Владка}}

[[Категорія:Літературні твори 1943]]
[[Категорія:Твори Володимира Владка]]
[[Категорія:Українські оповідання]]

title: «Блакитна пляма»

Автор: Володимир Владко

Мова: українська

Жанр: детектив


text:
# Адміністративний устрій Чорнухинського району
Адміністративний поділ Чорнухинського району — адміністративно-територіальний поділ Чорнухинського району Полтавської області на 1 селищну громаду і 4 сільських рад, які об'єднують 41 населений пункт.

## Список  громадЧорнухинського району
| № | Назва                        | Центр       | Населені пункти                                                                                | Площа км² | Місце за площею | Населення (2001), чол. | Місце за населенням |
| - | ---------------------------- | ----------- | ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------ | --------- | --------------- | ---------------------- | ------------------- |
| 1 | Чорнухинська селищна громада | смт Чорнухи | смт Чорнухи c. Білоусівка с. Богданівка с. Бондарі c. Вороньки с. Гайки с. Галяве c. Гільці с. Городище с. Загребелля c. Кізлівка с. Ковалі с. Красне с. Липове с. Лісова Слобідка c. Мелехи c. Мокіївка с. Нехристівка с. Нова Діброва с. Нова Петрівщина с. Пацали с. Пізники с. Піски-Удайські c. Постав-Мука с. Синяківщина с. Суха Лохвиця с. Сухоносівка c. Харсіки с. Яцюкове |           |                 |                        |                     |

## Список сільських радЧорнухинського району
| № | Назва                       | Центр          | Населені пункти                            | Площа км² | Місце за площею | Населення (2001), чол. | Місце за населенням |
| - | --------------------------- | -------------- | ------------------------------------------ | --------- | --------------- | ---------------------- | ------------------- |
| 1 | Богодарівська сільська рада | c. Богодарівка | c. Богодарівка с. Голотівщина с. Осняг     |           |                 | 564                    | 4                   |
| 2 | Куріньківська сільська рада | c. Курінька    | c. Курінька с. Нетратівка с. Скибинці      |           |                 | 624                    | 2                   |
| 3 | Луговиківська сільська рада | c. Луговики    | c. Луговики с. Бубни                       |           |                 | 820                    | 1                   |
| 4 | Хейлівщинська сільська рада | c. Хейлівщина  | c. Хейлівщина с. Олександрівка с. Чаплинка |           |                 | 616                    | 3                   |

* Примітки: смт — селище міського типу, с. — село

## Колишні населені пункти
- Новий Артополот († 2003)
- Біличеве († 2014)

wikitext:
'''Адміністративний поділ Чорнухинського району''' — адміністративно-територіальний поділ [[Чорнухинський район|Чорнухинського району]] [[Полтавська область|Полтавської області]] на 1 селищну громаду і 4 [[Сільська рада|сільських рад]], які об'єднують 41 [[населений пункт]].

== Список  громад [[Чорнухинський район|Чорнухинського району]] ==

{| class="wikitable sortable"
!№!!Назва!!Центр!!Населені пункти!!Площа
км²!!Місце
за площею!!Населення
([[Перепис населення України (2001)|2001]]), чол.!!Місце
за населенням
|-
|1 || [[Чорнухинська селищна громада]] || смт [[Чорнухи]] || смт [[Чорнухи]]
c. [[Білоусівка (Чорнухинський район)|Білоусівка]]
с. [[Богданівка (Чорнухинський район)|Богданівка]]
с. [[Бондарі (Чорнухинський район)|Бондарі]]
c. [[Вороньки (Чорнухинський район)|Вороньки]]
с. [[Гайки (Чорнухинський район)|Гайки]]
с. [[Галяве]]
c. [[Гільці]]
с. [[Городище (Чорнухинський район)|Городище]]
с. [[Загребелля (Чорнухинський район)|Загребелля]]
c. [[Кізлівка]]
с. [[Ковалі (Чорнухинський район)|Ковалі]]
с. [[Красне (Чорнухинський район)|Красне]]
с. [[Липове (Чорнухинський район)|Липове]]
с. [[Лісова Слобідка (Чорнухинський район)|Лісова Слобідка]]
c. [[Мелехи]]
c. [[Мокіївка (Чорнухинський район)|Мокіївка]]
с. [[Нехристівка]]
с. [[Нова Діброва (Чорнухинський район)|Нова Діброва]]
с. [[Нова Петрівщина]]
с. [[Пацали]]
с. [[Пізники]]
с. [[Піски-Удайські]]
c. [[Постав-Мука]]
с. [[Синяківщина]]
с. [[Суха Лохвиця]]
с. [[Сухоносівка (Чорнухинський район)|Сухоносівка]]
c. [[Харсіки]]
с. [[Яцюкове]] || ||  || align="right"| ||
|}

== Список сільських рад [[Чорнухинський район|Чорнухинського району]] ==

{| class="wikitable sortable"
!№!!Назва!!Центр!!Населені пункти!!Площа
км²!!Місце
за площею!!Населення
([[Перепис населення України (2001)|2001]]), чол.!!Місце
за населенням
|-
|1 || [[Богодарівська сільська рада (Чорнухинський район)|Богодарівська сільська рада]] || c. [[Богодарівка (Чорнухинський район)|Богодарівка]] || c. [[Богодарівка (Чорнухинський район)|Богодарівка]]
с. [[Голотівщина]]
с. [[Осняг]] || ||  || align="right"|564 ||4
|-
|2 || [[Куріньківська сільська рада]] || c. [[Курінька]] || c. [[Курінька]]
с. [[Нетратівка]]
с. [[Скибинці (Чорнухинський район)|Скибинці]] || ||  || align="right"|624 ||2
|-
|3 || [[Луговиківська сільська рада]] || c. [[Луговики (Чорнухинський район)|Луговики]] || c. [[Луговики (Чорнухинський район)|Луговики]]
с. [[Бубни (Чорнухинський район)|Бубни]] || ||  || align="right"|820 ||1
|-
|4 || [[Хейлівщинська сільська рада]] || c. [[Хейлівщина]] || c. [[Хейлівщина]]
с. [[Олександрівка (Чорнухинський район)|Олександрівка]]
с. [[Чаплинка (Чорнухинський район)|Чаплинка]] || ||  || align="right"|616 ||3
|}

* Примітки: смт — [[селище міського типу]], с. — [[село]]

== Колишні населені пункти ==
* [[Новий Артополот]] († 2003)
* [[Біличеве]] († 2014)

== Див. також ==
* [[Список населених пунктів Чорнухинського району]]
* [[Чорнухинський район]]

== Посилання ==
* [http://static.rada.gov.ua/zakon/new/ADM/zmistpo.html Адміністративно-територіальний устрій Чорнухинського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121013014243/http://static.rada.gov.ua/zakon/new/ADM/zmistpo.html |date=13 жовтня 2012 }} на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]

{{Адміністративний устрій Полтавської області}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Чорнухинського району|*]]


text:
# Під (западина)
Під, подина, степове блюдце (рос. поды, англ. hollows; нім. Senke f, Einsenkung f, Einsatt(e)lung f, Vertiefung f) — плоскодонні, замкнені западини на земній поверхні, здебільшого округлої чи овальної форми. Мають власну мережу балок (роздолів). Поширені на півдні України.

title: Під (западина)

wikitext:
{{Otheruses|Під}}
[[File:Степовий под. Веселівський район.jpg|thumb|міні|300пкс|Степовий під. Запорізька область]]
'''Під, подина, степове блюдце''' ({{lang-ru|поды}}, {{lang-en|hollows}}; {{lang-de|Senke f, Einsenkung f, Einsatt(e)lung f, Vertiefung f}}) — плоскодонні, замкнені [[Западина|западини]] на земній поверхні, здебільшого округлої чи овальної форми. Мають власну мережу [[Балка (форма рельєфу)|балок]] (роздолів). Поширені на півдні [[Україна|України]].

== Див. також ==
* [[Западина]]
* [[Великий Чапельський під]]
* [[Великий Агайманський під]]

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}

== Посилання ==
*
{{Форми рельєфу Землі}}
{{Портали|Географія|Геоморфологія|Геологія}}

[[Категорія:Карстові форми рельєфу]]


text:
# Кир'яков Григорій Степанович
Григорій Степанович Кир'яков (1805, с. Гінці Полтавська область — 1883) — краєзнавець, колекціонер, громадський діяч
Народився у с. Гінці (нині село Лубенського району Полтавської області). Походив зі старовинного дворянського роду, який був відомий своїми меценатськими традиціями. У 1858–1872 був предводителем дворянства, мировим суддею. Обирався кандидатом від Лубенського повіту в члени Полтавського губернського комітету з визволення селян, брав участь у підготовці документів селянської реформи 1861.
У 1871 під час господарських на території свого маєтку у с. Гінці виявив пізньо-палеолітичну стоянку, яку назвали Гінцівською. Це була перша відкрита стоянка подібного типу у Східній Європі. За його сприянням цю стоянку вивчали археолог Ф. Камінський та геолог К. Феофілактов.
З 1873 систематично проводив археологічні обстеження на території Лубенського повіту, зокрема курганів з давньоруськими та скіфськими похованнями. Близько 150 експонатів із зібраної археологічної колекції були продемонстровані у 1874 на виставці 3-го Археологічного з'їзду в Києві. У 1876 Г. С. Кир'яков був обраний дійсним членом Російського географічного товариства.
Його археологічну колекцію разом із маєтком успадкувала родичка К. Скаржинська, яка була власницею відомого приватного музею на хуторі Круглики (нині в межах м. Лубни). Пам'ятки з колекції Кир'якова, що збереглися, перебувають у фондах Полтавського краєзнавчого музею.

title: Кир'яков Григорій Степанович

wikitext:
{{Othernames|Кир'яков}}
'''Григорій Степанович Кир'яков''' ({{ДН|||1805}}, с. [[Гінці]] [[Полтавська область]] — {{ДС|||1883}}) — [[краєзнавець]], колекціонер, громадський діяч

Народився у с. Гінці (нині село Лубенського району Полтавської області). Походив зі старовинного дворянського роду, який був відомий своїми меценатськими традиціями. У 1858–1872 був предводителем дворянства, мировим суддею. Обирався кандидатом від Лубенського повіту в члени Полтавського губернського комітету з визволення селян, брав участь у підготовці документів [[Селянська реформа 1861|селянської реформи 1861]].

У 1871 під час господарських на території свого маєтку у с. Гінці виявив пізньо-палеолітичну стоянку, яку назвали [[Гінцівська стоянка|Гінцівською]]. Це була перша відкрита стоянка подібного типу у Східній Європі. За його сприянням цю стоянку вивчали археолог [[Камінський Федір Іванович|Ф. Камінський]] та геолог [[Феофілактов Костянтин Матвійович|К. Феофілактов]].

З 1873 систематично проводив археологічні обстеження на території Лубенського повіту, зокрема курганів з давньоруськими та скіфськими похованнями. Близько 150 експонатів із зібраної археологічної колекції були продемонстровані у 1874 на виставці 3-го Археологічного з'їзду в Києві. У 1876 Г. С. Кир'яков був обраний дійсним членом [[Російське географічне товариство|Російського географічного товариства]].

Його археологічну колекцію разом із маєтком успадкувала родичка [[Скаржинська Катерина Миколаївна|К. Скаржинська]], яка була власницею відомого приватного музею на хуторі Круглики (нині в межах м. Лубни). Пам'ятки з колекції Кир'якова, що збереглися, перебувають у фондах [[Полтавський краєзнавчий музей|Полтавського краєзнавчого музею]].

== Джерела та література ==
* ''Е. М. Піскова''. [http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Kyryakov_G Кир'яков Григорій Степанович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160817200339/http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Kyryakov_G |date=17 Серпня 2016 }} // {{ЕІУ|4|302}}
* Володимир Іванович Вернадський і Україна. Т. 1, кн. 2: Володимир Іванович Вернадський. Вибрані праці — K., 2011. — 584 с
* Сенсація Гінцівської стоянки. Григорій Степанович Кир'яков [Text]: [вперше виявив укр. палеоліт Гінцівську стоянку] // Ванцак Б. Подвижники українського музейництва. — Полтава, 1995. — с. 5-16.
* Григор'єв, В. Кир'яков Григорій Степанович (1805—1883) — колекціонер, археолог, громад. діяч, надвірний радник [Text]: [уродженець с. Гінці (Лубенщина)] / В. Григор'єв // Григор'єв В. На вітрах історії: монографія. — Полтава, 2012. — Розд. IV. 13. — с. 134—135

== Посилання ==
* [http://histpol.pl.ua/ru/lichnosti/alfavitnyj-ukazatel/lichnosti-k?id=3627 Історія Полтави] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141104172500/http://histpol.pl.ua/ru/lichnosti/alfavitnyj-ukazatel/lichnosti-k?id=3627 |date=4 Листопада 2014 }}

[[Категорія:Українські краєзнавці]]
[[Категорія:Уродженці Лубенського повіту]]


text:
# Артсвауд
Артсвауд (нід. Aartswoud) — село в нідерландській провінції Північна Голландія. Входить до муніципалітету Опмер. Його населення станом на 2005 рік становило 490 осіб.

## Галерея
- Реформістська церква

title: Артсвауд

wikitext:
{{НП
|статус = село
|зображення = Schoolstraat.43.Aartswoud.jpg
|населення = 490
|рік перепису = 2005
}}
'''Артсвауд''' ({{lang-nl|Aartswoud}}) — село в [[Нідерланди|нідерландській]] провінції [[Північна Голландія]]. Входить до [[Муніципалітет (Нідерланди)|муніципалітету]] [[Опмер]]. Його населення станом на 2005 рік становило 490 осіб.

== Галерея ==
<gallery>
File:Tower.NHChurch.Aartswoud.jpg|upright|Реформістська церква
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.opmeer.nl Офіційний сайт муніципалітету Опмер] {{ref-nl}}

{{Муніципалітет Опмер}}
{{Authority control}}
{{Netherlands-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти провінції Північна Голландія]]
[[Категорія:Опмер]]

title: Країна

Країна: Нідерланди

Адмінодиниця: Опмер