text:
# Месіт
Месіт (після 1948 року Защитне; крим.: Mesit, Месит) — ліквідоване село в Джанкойському районі Республіки Крим, що розташовувалося на південному сході району, в степовій частині Криму, приблизно на рівній відстані від сучасних сіл Майське та Польове.

### Динаміка чисельності населення
| - 1805 — 132 ос. - 1864 — 16 ос. - 1889 — 71 ос. - 1892 — 19 ос. | - 1900 — 121 ос. - 1915 — 54/46 ос. - 1926 — 102 ос. |

## Історія
Перша документальна згадка села зустрічається в Камеральному Описі Криму… 1784 року, судячи з якого, в останній період Кримського ханства Меїт входив до Насівського кадилика Карасубазарського каймаканства. Після анексії Кримського ханства Росією (8) 19 квітня 1783 року, (8) 19 лютого 1784 року, іменним указом Катерини II сенату, на території колишнього Кримського Ханства була утворена Таврійська область і село було приписано до Перекопського повіту. Після Павловських реформ, з 1796 по 1802 рік, входило до Перекопського повіту Новоросійської губернії. За новим адміністративним поділом, після створення 8 (20) жовтня 1802 Таврійської губернії, Месіт був включений до складу Таганашмінської волості Перекопського повіту.
За Відомістю про всі селища в Перекопському повіті, що складаються зі свідченням у якій волості скільки числом дворів і душ… від 21 жовтня 1805 в селі Мечит вважалося 19 дворів, 130 кримських татар і 2 ясирів. На військово-топографічній карті генерал-майора Мухіна 1817 року село Месіт позначено з 13 дворами. Після реформи волосного поділу 1829 року Месіт, згідно з «Відомістю про казенні волості Таврійської губернії 1829 року», віднесли до Башкирицької волості (перейменованої з Таганашмінської). На карті 1836 в селі 22 двори, як і на карті 1842 року.
У 1860-х роках, після земської реформи Олександра II, село приписали до Байгончецької волості того ж повіту. У «Списку населених місць Таврійської губернії за даними 1864», складеному за результатами VIII ревізії 1864, Месіт (він же Колай-Месіт) — володарське татарське село, з 5 дворами, 16 жителями і мечеттю при колодязях. На карті 1865-76 року в селі Месіт відзначені 4 двори. Згідно з «Пам'ятною книжкою Таврійської губернії за 1867 рік», село Месіт було покинуте жителями, в результаті еміграції кримських татар, особливо масової після Кримської війни 1853—1856 років, до Туреччини і лежало в руїнах. Згідно з енциклопедичним словником «Німці Росії», в 1867 в порожнє село, на 988 десятин землі, заселилися німці лютерани.
Після затвердження 3 липня 1871 Олександром II Правила влаштування поселян-власників (колишніх колоністів), село приписали до німецької Ейгенфельдської волості. У «Пам'ятній книзі Таврійської губернії 1889 року», за результатами Х ревізії 1887 року, в селі Месіт вважалося 9 дворів та 71 житель.
Після земської реформи 1890 року село віднесли до Тотанайської волості. За «…Пам'ятною книжкою Таврійської губернії на 1892 рік» у селі Месіт, приписаному тільки до волості, без сільського товариства, було 19 жителів у 6 домогосподарствах. За «…Пам'ятною книжкою Таврійської губернії на 1900 рік» у Месіті зафіксовано 121 жителя у 18 дворах, 1905 — 60 і 1911 року — 78. За Статистичним довідником Таврійської губернії. ч. Друга. Статистичний нарис, випуск п'ятий Перекопський повіт, 1915 рік, у селі Месіт Тотанайської волості Перекопського повіту числилось 12 дворів з німецьким населенням у кількості 54 осіб приписних жителів та 46 «сторонніх».
Після встановлення в Криму Радянської влади за постановою Кримрівкому від 8 січня 1921 року № 206 «Про зміну адміністративних кордонів» було скасовано волосну систему і у складі Джанкойського повіту було створено Джанкойський район. У 1922 повіти перетворили на округи. 11 жовтня 1923 року, згідно з постановою ВЦВК, до адміністративного поділу Кримської АРСР було внесено зміни, внаслідок яких округи було ліквідовано, основною адміністративною одиницею став Джанкойський район і село включили до його складу. За Списком населених пунктів Кримської АРСР за Всесоюзним переписом 17 грудня 1926 року, в селі Місіт (і Куремес Месіт (вакуф)) Мешеньської сільради Джанкойського району, числилося 22 двори, з них 20 селянських, населення становило 192 особи, з них становило 192 особи, з них 192 особи українців та 1 росіянин. На 1926 в селі діяла початкова школа, в період колективізації був створений колгосп «Гігант». Постановою ВЦВК «Про реорганізацію мережі районів Кримської АРСР» від 30 жовтня 1930 року, знову створено Біюк-Онларський район (раніше існував з 1921 року до 11 жовтня 1923 року), цього разу — як німецький національний і село увійшло до його складу, а після утворення в 1935 році Колайського району (перейменованого указом ВР РРФСР № 621/6 від 14 грудня 1944 року в Азовський) — передали в новий район. Незабаром після початку Німецько-радянської війни, 18 серпня 1941 кримські німці були виселені, спочатку до Ставропольського краю, а потім до Сибіру і північного Казахстану.
Після очищення Криму від нацистів у квітні, 12 серпня 1944 року було прийнято постанову № ГОКО-6372с «Про переселення колгоспників у райони Криму» та у вересні 1944 року до району приїхали перші новосели (27 сімей) із Кам'янець-Подільської та Київської областей, а на початку 1950-х років була друга хвиля переселенців з різних областей України. З 25 червня 1946 року Месіт у складі Кримської області РРФСР. Указом Президії Верховної Ради РРФСР від 18 травня 1948 року, Месіт перейменували на Захисне. 26 квітня 1954 року Кримська область була передана зі складу РРФСР до складу УРСР. На 15 червня 1960 року село перебувало у складі Травневої сільради.
Указом Президії Верховної Ради УРСР «Про укрупнення сільських районів Кримської області» від 30 грудня 1962 року Азовський район було скасовано і село знову приєднали до Джанкойського. Село ліквідоване після червня 1977 року, оскільки згідно з довідником «Кримська область — 1977 рік» ще вважалося у складі Травневої сільради.

title: Месіт

wikitext:
{{Населений пункт}}
'''Месіт''' (після 1948 року '''Защитне'''; [[Кримськотатарська мова|крим]].: Mesit, Месит) — ліквідоване село в [[Джанкойський район|Джанкойському районі]] [[Республіка Крим|Республіки Крим]], що розташовувалося на південному сході району, в степовій частині Криму, приблизно на рівній відстані від сучасних сіл [[Майське (Джанкойський район)|Майське]] та [[Польове (Джанкойський район)|Польове]]<ref>{{Cite web|url=http://etomesto.ru/map-krym_genshtab1941/?x=34.520651&y=45.599454|title=Карта генштаба РККА Крыма, 1 км.|date=1941|publisher=ЭтоМесто.ru|accessdate=2019-05-20|archivedate=2016-04-04|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160404220919/http://www.etomesto.ru/map-krym_genshtab1941/?x=34.520651&y=45.599454|deadurl=no}}</ref>.

=== Динаміка чисельності населення ===
{{Multicol|50%}}
* [[1805]] — 132 ос.<ref name="Лашков"/>
* [[1864]] — 16 ос.<ref name="Список"/>
* [[1889]] — 71 ос.<ref name="1889 года"/>
* [[1892]] — 19 ос.<ref name="Календарь"/>
{{Col-break}}
* [[1900]] — 121 ос.<ref name="Календарь и Памятная"/>
* [[1915]] — 54/46 ос.<ref name="Андриевский"/><ref>Первая цифра — приписное население, вторая — временные.</ref>
* [[1926]] — 102 ос.<ref name="Коллектив"/>
{{Col-end}}

== Історія ==
Перша документальна згадка села зустрічається в ''Камеральному Описі Криму''… 1784 року, судячи з якого, в останній період [[Кримський ханат|Кримського ханства]] Меїт входив до Насівського [[кадилик]]а Карасубазарського [[Каймакам|каймаканства]]. Після [[Анексія Кримського ханства|анексії Кримського ханства Росією]] (8) 19 квітня 1783 року<ref>{{Книга
|автор = Сперанский М.М. (составитель)
|частина = Высочайшій Манифестъ о принятіи полуострова Крымскаго, острова Тамана и всей Кубанской стороны, подъ Россійскую Державу (1783 г. Апрѣля 08)
|посилання частина = https://russportal.ru/index.php?id=russia.manifest1783_04_08_01
|заголовок = Полное собрание законов Российской Империи. Собрание Первое. 1649—1825 гг.
|оригінал =
|посилання =
|відповідальний =
|видання =
|місце = СПб.
|видавництво = Типография II Отделения Собственной Его Императорского Величества Канцелярии
|рік = 1830
|том = XXI
|сторінки =
|сторінок = 1070
}}</ref>, (8) 19 лютого 1784 року, іменним указом [[Катерина II|Катерини II]] [[Сенат Російської імперії|сенату]], на території колишнього Кримського Ханства була утворена [[Таврійська область]] і село було приписано до [[Перекопський повіт|Перекопського повіту]]{{Sfn|Гржибовская|1999|місце=Указ Екатерины II об образовании Таврической области. 8 февраля 1784 года, стр. 117}}. Після [[Павло I|Павловських]] реформ, з 1796 по 1802 рік, входило до [[Перекопський повіт (Новоросійська губернія)|Перекопського повіту]] [[Новоросійська губернія|Новоросійської губернії]]<ref>[https://ru.wikisource.org/wiki/Полное%20собрание%20законов%20Российской%20империи%20(Сперанский)/Собрание%20первое/17634 О новом разделении Государства на Губернии. (Именный, данный Сенату.)]</ref>. За новим адміністративним поділом, після створення 8 (20) жовтня 1802 [[Таврійська губернія|Таврійської губернії]]{{Sfn|Гржибовская|1999|місце=Из Указа Александра I Сенату о создании Таврической губернии, с. 124}}, Месіт був включений до складу [[Таганашмінська волость|Таганашмінської волості]] Перекопського повіту.

За ''Відомістю про всі селища в Перекопському повіті, що складаються зі свідченням у якій волості скільки числом дворів і душ… від 21 жовтня 1805'' в селі ''Мечит'' вважалося 19 дворів, 130 [[Кримські татари|кримських татар]] і 2 [[ясир]]ів<ref name="Лашков">Лашков Ф. Ф. Сборник документов по истории Крымско-татарского землевладения. // Известия таврической учёной комиссии / А.И. Маркевич. — Таврическая учёная архивная комиссия. — Симферополь: Типография Таврического губернского правления, 1897. — Т. 26. — С. 120.</ref>. На військово-топографічній карті генерал-майора Мухіна 1817 року село Месіт позначено з 13 дворами<ref>{{Cite web|url=http://www.archmap.ru/1817/33-a3-3.jpg|title=Карта Мухина 1817 года.|publisher=Археологическая карта Крыма|accessdate=2015-03-19|language=|archivedate=2015-09-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150923173410/http://www.archmap.ru/1817/33-a3-3.jpg|deadurl=no}}</ref>. Після реформи волосного поділу 1829 року Месіт, згідно з ''«Відомістю про казенні волості Таврійської губернії 1829 року»'', віднесли до [[Башкирицька волость|Башкирицької волості]] (перейменованої з Таганашмінської){{Sfn|Гржибовская|1999|місце=Ведомость о казённых волостях Таврической губернии 1829 г. с. 136}}. На карті 1836 в селі 22 двори<ref>{{Cite web|url=https://vivaldi.nlr.ru/cm000070062/view/?#page=145|title=Топографическая карта полуострова Крыма : со съёмки полк. Бетева 1835-1840 г.|publisher=Российская Национальная Библиотека|accessdate=2021-03-30|archivedate=2021-04-09|archiveurl=https://web.archive.org/web/20210409181519/https://vivaldi.nlr.ru/cm000070062/view/#page=145|deadurl=no}}</ref>, як і на карті 1842 року<ref>{{Cite web|url=http://www.archmap.ru/1842/42-5-1.jpg|title=Карта Бетева и Оберга. Военно-топографическое депо, 1842 г.|publisher=Археологическая карта Крыма|accessdate=2015-03-22|language=|archivedate=2015-09-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150923173623/http://www.archmap.ru/1842/42-5-1.jpg|deadurl=no}}</ref>.

У 1860-х роках, після [[Земська реформа|земської реформи]] [[Олександр II (російський імператор)|Олександра II]], село приписали до [[Байгончецька волость|Байгончецької волості]] того ж повіту. У ''«Списку населених місць Таврійської губернії за даними 1864»'', складеному за результатами VIII [[Ревізькі казки|ревізії]] 1864, Месіт (він же Колай-Месіт) — володарське татарське село, з 5 дворами, 16 жителями і мечеттю ''при колодязях''<ref name="Список">Таврическая губерния. Список населённых мест по сведениям 1864 г / М. Раевский (составитель). — Санкт-Петербург: Типография Карла Вульфа, 1865. — Т. XLI. — С. 76. — (Списки населенных мест Российской империи, составленные и издаваемые Центральным статистическим комитетом Министерства внутренних дел).</ref>. На карті 1865-76 року в селі Месіт відзначені 4 двори<ref>{{Cite web|url=http://www.archmap.ru/1876/3213/32-13-e.htm|title=Трехверстовая карта Крыма ВТД 1865—1876. Лист XXXII-13-е|publisher=Археологическая карта Крыма|accessdate=2015-03-25|language=|archivedate=2015-09-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150923173801/http://www.archmap.ru/1876/3213/32-13-e.htm|deadurl=no}}</ref>. Згідно з ''«Пам'ятною книжкою Таврійської губернії за 1867 рік»'', село Месіт було покинуте жителями, в результаті еміграції кримських татар, особливо масової після [[Кримська війна|Кримської війни]] 1853—1856 років, до [[Османська імперія|Туреччини]] і лежало в руїнах. Згідно з енциклопедичним словником ''«Німці Росії»'', в 1867 в порожнє село, на 988 [[Десятина (одиниця площі)|десятин]] землі, заселилися [[Кримські німці|німці]] [[Лютеранство|лютерани]]<ref name="Немцы России">{{Книга: німці Росії: населені пункти і місця поселення: енциклопедичний словник}}</ref>.

Після затвердження 3 липня 1871 Олександром II ''Правила влаштування поселян-власників (колишніх колоністів)''<ref>[https://ru.wikisource.org/wiki/Высочайше%20утвержденные%20Правила%20об%20устройстве%20поселян-собственников. Высочайше утвержденные Правила об устройстве поселян-собственников (бывших колонистов), водворенных на казенных землях в губерниях: С.-Петербургской, Новгородской, Самарской, Саратовской, Воронежской, Черниговской, Полтавской, Екатеринославской, Херсонской и Таврической и в области Бессарабской.]</ref>, село приписали до німецької [[Ейгенфельдська волость (перекопський повіт)|Ейгенфельдської волості]]. У ''«Пам'ятній книзі Таврійської губернії 1889 року»'', за результатами Х ревізії 1887 року, в селі Месіт вважалося 9 дворів та 71 житель<ref name="1889 года">Вернер К.А. Алфавитный список селений // Сборник статистических сведений по Таврической губернии. — Симферополь: Типография газеты Крым, 1889. — Т. 9. — 698 с.</ref>.

Після земської реформи 1890 року село віднесли до [[Тотанайська волость|Тотанайської волості]]. За ''«…Пам'ятною книжкою Таврійської губернії на 1892 рік»'' у селі Месіт, приписаному тільки до волості, без [[Сільська община|сільського товариства]], було 19 жителів у 6 домогосподарствах<ref name="Календарь">{{Книга: Календар і Пам'ятна книжка Таврійської губернії на 1892 год|58|1}}</ref>. За ''«…Пам'ятною книжкою Таврійської губернії на 1900 рік»'' у Месіті зафіксовано 121 жителя у 18 дворах<ref name="Календарь и Памятная">{{Книга: Календар і Пам'ятна книга Таврійської губернії на 1900 рік|102—103|1}}</ref>, 1905 — 60 і 1911 року — 78<ref name="Немцы России"/>. За ''Статистичним довідником Таврійської губернії.'' ''ч.'' ''Друга. Статистичний нарис, випуск п'ятий Перекопський повіт, 1915 рік'', у селі Месіт Тотанайської волості Перекопського повіту числилось 12 дворів з німецьким населенням у кількості 54 осіб приписних жителів та 46 «сторонніх»<ref name="Андриевский">Часть 2. Выпуск 4. Список населенных пунктов. Перекопский уезд // Статистический справочник Таврической губернии / сост. Ф. Н. Андриевский; под ред. М. Е. Бененсона. — Симферополь, 1915. — С. 52.</ref>.

Після встановлення в Криму Радянської влади за постановою Кримрівкому від 8 січня 1921 року № 206 «Про зміну адміністративних кордонів» було скасовано волосну систему і у складі Джанкойського повіту було створено Джанкойський район<ref name="История">{{Cite web|url=http://dzhankoy.com.ua/publications/?IDpub=26|title=История Джанкойского района|publisher=|accessdate=2013-08-16|language=|archiveurl=https://web.archive.org/web/20130921054345/http://dzhankoy.com.ua/publications/?IDpub=26|archivedate=2013-09-21|deadurl=no}}</ref>. У 1922 повіти перетворили на округи. 11 жовтня 1923 року, згідно з постановою ВЦВК, до адміністративного поділу Кримської АРСР було внесено зміни, внаслідок яких округи було ліквідовано, основною адміністративною одиницею став Джанкойський район<ref name="ДЕЛЕНИЕ КРЫМА">{{Cite web|url=http://whp057.narod2.ru/krwm.htm|deadurl=yes|title=Административно-территориальное деление Крыма|publisher=|accessdate=2013-04-27|language=|archiveurl=https://archive.today/20130504105858/http://whp057.narod2.ru/krwm.htm|archivedate=2013-05-04}}</ref> і село включили до його складу. За ''Списком населених пунктів Кримської АРСР за Всесоюзним переписом 17 грудня 1926 року'', в селі Місіт (і Куремес Месіт (вакуф)) [[Нахімове|Мешеньської]] сільради Джанкойського району, числилося 22 двори, з них 20 селянських, населення становило 192 особи, з них становило 192 особи, з них 192 особи українців та 1 росіянин<ref name="Коллектив">{{Книга
|автор = Коллектив авторов (Крымское ЦСУ)
|заголовок = Список населенных пунктов Крымской АССР по всесоюзной переписи 17 декабря 1926 года
|посилання = https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/d/d1/Список_населенных_пунктов_Крымской_АССР.pdf
|місце = Симферополь
|видавництво = Крымское центральное статистическое управление.
|рік = 1927
|сторінок = 219
|сторінки = 40, 41
}}</ref>. На 1926 в селі діяла початкова школа, в період колективізації був створений колгосп «Гігант»<ref name="Немцы России"/>. Постановою [[Всеросійський центральний виконавчий комітет|ВЦВК]] ''«Про реорганізацію мережі районів Кримської АРСР»'' від 30 жовтня 1930 року, знову створено [[Біюк-Онларський район]]<ref>[https://ru.wikisource.org/wiki/Постановление%20ВЦИК%20РСФСР%20от%2030.10.1930%20о%20реорганизации%20сети%20районов%20Крымской%20АССР. Постановление ВЦИК РСФСР от 30.10.1930 о реорганизации сети районов Крымской АССР.]</ref> (раніше існував з 1921 року до 11 жовтня 1923 року<ref name="СПРАВКА">{{Cite web|url=http://tnu.podelise.ru/docs/index-225065.html|title=Историческая справка Симферопольского района|publisher=|accessdate=2013-05-27|language=|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HU3HHCFL?url=http://tnu.podelise.ru/docs/index-225065.html|archivedate=2013-06-19}}</ref>), цього разу — як [[Кримські німці|німецький]] [[Національний район|національний]] і село увійшло до його складу<ref>{{Cite web|url=http://cidct.info/uk/publications/deport2/27.html|title=Биюк-Онларский немецкий район Крымской АССР|publisher=Центр інформації та документації кримських татар|accessdate=2013-08-21|language=|deadurl=yes|archiveurl=https://web.archive.org/web/20131211030019/http://cidct.info/uk/publications/deport2/27.html|archivedate=2013-12-11}}</ref>, а після утворення в 1935 році [[Колайський район|Колайського району]]<ref name="ДЕЛЕНИЕ КРЫМА" /> (перейменованого указом ВР РРФСР № 621/6 від 14 грудня 1944 року в [[Колайський район|Азовський]]<ref name="rename-1944">[https://ru.wikisource.org/wiki/Указ%20Президиума%20ВС%20РСФСР%20от%2014.12.1944%20№%20621/6 Указ Президиума Верховного Совета РСФСР от 14 декабря 1944 года № 621/6 «О переименовании районов и районных центров Крымской АССР»]</ref>) — передали в новий район. Незабаром після початку [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]], 18 серпня 1941 кримські німці були виселені, спочатку до [[Ставропольський край|Ставропольського краю]], а потім до [[Сибір]]у і північного [[Казахстан]]у<ref>[https://ru.wikisource.org/wiki/Указ%20Президиума%20ВС%20СССР%20от%2028.08.1941%20о%20переселении%20немцев,%20проживающих%20в%20районах%20Поволжья Указ Президиума ВС СССР от 28.08.1941 о переселении немцев, проживающих в районах Поволжья]</ref>.

Після [[Кримська операція (1944)|очищення Криму]] від нацистів у квітні, 12 серпня 1944 року було прийнято постанову № ГОКО-6372с «Про переселення колгоспників у райони Криму»<ref>[https://ru.wikisource.org/wiki/Постановление%20ГОКО%20№%206372с%20от%2012.%2008.%2044%20г. Постановление ГКО от 12 августа 1944 года № ГКО-6372с «О переселении колхозников в районы Крыма»]</ref> та у вересні 1944 року до району приїхали перші новосели (27 сімей) із [[Хмельницька область|Кам'янець-Подільської]] та [[Київська область|Київської областей]], а на початку 1950-х років була друга хвиля переселенців з різних областей України<ref>{{Стаття|author=Сеитова Эльвина Изетовна|title=Трудовая миграция в Крым (1944–1976)|url=https://cyberleninka.ru/article/n/trudovaya-migratsiya-v-krym-1944-1976|видання=Ученые записки Казанского университета. Серия Гуманитарные науки|тип=журнал|date=2013|місяць=|число=|том=155|номер=3—1|pages=173—183|doi=|issn=2541-7738}}</ref>. З 25 червня 1946 року Месіт у складі Кримської області РРФСР<ref>[https://ru.wikisource.org/wiki/Закон%20РСФСР%20от%2025.06.1946%20Об%20упразднении%20Чечено-Ингушской%20АССР%20и%20о%20преобразовании%20Крымской%20АССР%20в%20Крымскую%20область Закон РСФСР от 25.06.1946 Об упразднении Чечено-Ингушской АССР и о преобразовании Крымской АССР в Крымскую область]</ref>. Указом Президії Верховної Ради РРФСР від 18 травня 1948 року, Месіт перейменували на Захисне<ref>[https://ru.wikisource.org/wiki/Указ%20Президиума%20ВС%20РСФСР%20от%2018.05.1948%20о%20переименовании%20населённых%20пунктов%20Крымской%20области Указ Президиума Верховного Совета РСФСР от 18.05.1948 о переименовании населённых пунктов Крымской области]</ref>. 26 квітня 1954 року Кримська область була [[Передача Кримської області зі складу РРФСР до складу УРСР|передана]] зі складу [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|РРФСР]] до складу [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]<ref>[https://ru.wikisource.org/wiki/Закон%20СССР%20от%2026.04.1954%20О%20передаче%20Крымской%20области%20из%20состава%20РСФСР%20в%20состав%20Украинской%20ССР Закон СССР от 26.04.1954 О передаче Крымской области из состава РСФСР в состав Украинской ССР]</ref>. На 15 червня 1960 року село перебувало у складі Травневої сільради.

Указом Президії Верховної Ради УРСР «Про укрупнення сільських районів Кримської області» від 30 грудня 1962 року Азовський район було скасовано і село знову приєднали до Джанкойського{{Sfn|Гржибовская|1999|місце=Из Указа Президиума Верховного Совета Украинской ССР О внесении изменений в административное районирование Украинской ССР по Крымской области, с. 442}}<ref>{{Cite web|url=http://www.science.crimea.edu/zapiski/2007/geography/uch_20_1g/|title=Архивированная копия|accessdate=2019-05-27|archivedate=2015-09-24|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150924095249/http://www.science.crimea.edu/zapiski/2007/geography/uch_20_1g/|deadurl=yes}}{{Cite web|url=http://www.science.crimea.edu/zapiski/2007/geography/uch_20_1g/|title=Архивированная копия|accessdate=2019-05-27|archivedate=2015-09-24|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150924095249/http://www.science.crimea.edu/zapiski/2007/geography/uch_20_1g/|deadurl=yes}}</ref>. Село ліквідоване після червня 1977 року, оскільки згідно з довідником ''«Кримська область — 1977 рік»'' ще вважалося у складі Травневої сільради.

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Література ==
* {{Книга
|заголовок = Административно-территориальные преобразования в Крыму. 1783—1998 гг. Справочник
|відповідальний = Под ред. Г. Н. Гржибовской
|посилання = http://www.soldat.ru/files/f/adm_terr_preobrazovania_v_krimu_1783_1998.part1.rar
|місце = Симферополь
|видавництво = Таврия-Плюс
|рік = 1999
|сторінок = 464
|ISBN = 966-7503-22-4
|ref = Гржибовская
}}

== Посилання ==
* {{Cite web|url=http://crimea-map.com.ua/map468184_0_0.htm|title=Карта Джанкойского района Крыма. Подробная карта Крыма - Джанкойский район|publisher=crimea-map.com.ua|accessdate=2015-04-24|language=|archiveurl=https://web.archive.org/web/20101122011814/http://crimea-map.com.ua/map468184_0_0.htm|archivedate=2010-11-22|deadurl=yes}}

[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Історія Джанкойського району]]
[[Категорія:Колишні населені пункти Автономної Республіки Крим]]

title: Країна


text:
# Мішель де Гельдерод
Мішель де Гельдерод (нід. і фр. Michel de Ghelderode) (3 квітня 1898 року, Іксель, Бельгія — 1 квітня 1962 року, Схарбек, Бельгія) — бельгійський письменник і драматург. Франскільон. Писав французькою мовою.

## Творчість
Світосприйняттю Гельдерода властивим є жах перед майбутнім, невіра у розсудливі зусилля людей змінити хід історії. Вірив у призначення театру бути «дзеркалом природи». У драмі «Дон Жуан» (1928) відобразив фламандську любов до життя, у фарсі «Пекельний бенкет» (1929) є зв'язок з поетикою ярмаркового театру і пантоміми, трагедії «Варавва» (1929) і «Пантаглейз» (1930) пов'язані з фламандським народним театром.

## Твори
- Sortilèges et autres contes crépusculaires (1941) — збірка фантастичних творів
- Theâtre complet, v. 1—3, Brux., 1942—43.
- Theâtre, v. 1—5, P., 1950—57.

wikiname: ukwiki

title: Мішель де Гельдерод

in_language: uk

wikitext:
{{Письменник
| Ім'я                = Мішель де Гельдерод
| Оригінал імені      = Michel de Ghelderode
| Фото                = <!-- Example.jpg -->
| Ширина              =
| Підпис              =
| Ім'я при народженні = Адемар Адольф-Луї Мартенс <br> {{lang-fr|Adémar Adolphe Louis Martens}}
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 3.4.1898
| Місце народження    = [[Іксель]], [[Бельгія]]
| Дата смерті         = 1.4.1962
| Місце смерті        = [[Схарбек]], [[Бельгія]]
| Поховання           =
| Національність      =
| Громадянство        = {{BEL}}
| Мова творів         =
| Рід діяльності      =
| Роки активності     =
| Напрямок            =
| Жанр                =
| Magnum opus         =
| Ukrcenter           =
| Премії              =
| Нагороди            =
| Сайт                =
| Signature           = <!-- Підпис.jpg -->
| Примітки            =
}}
'''Мішель де Гельдерод''' ([[Нідерландська мова|нід.]] і [[Французька мова|фр.]] ''Michel de Ghelderode'') (3 квітня 1898 року, [[Іксель]], [[Бельгія]] — 1 квітня 1962 року, [[Схарбек]], [[Бельгія]]) — [[Бельгія|бельгійський]] письменник і драматург. [[Франскільони|Франскільон]]. Писав французькою мовою.

== Творчість ==
Світосприйняттю Гельдерода властивим є жах перед майбутнім, невіра у розсудливі зусилля людей змінити хід історії.<ref> Большая советская энциклопедия. — М.: Советская энциклопедия. 1969—1978. </ref> Вірив у призначення театру бути «дзеркалом природи». У драмі «Дон Жуан» (1928) відобразив фламандську любов до життя, у фарсі «Пекельний бенкет» (1929) є зв'язок з поетикою ярмаркового театру і пантоміми, трагедії «Варавва» (1929) і «Пантаглейз» (1930) пов'язані з фламандським народним театром.

== Твори ==
* Sortilèges et autres contes crépusculaires (1941) — збірка фантастичних творів
* Theâtre complet, v. 1—3, Brux., 1942—43.
* Theâtre, v. 1—5, P., 1950—57.

== Джерела ==
* http://www.isfdb.org/cgi-bin/ea.cgi?205069 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160917010856/http://www.isfdb.org/cgi-bin/ea.cgi?205069 |date=17 вересня 2016 }}

== Література ==
* Большая советская энциклопедия. — М.: Советская энциклопедия. 1969—1978.
* Lepage А., М. de Ghelderode, Brux. — P., I960.
* Vand-romme P., M. de Ghelderode, P., 1963.
* Delarue M., Soiree Ghelderode, «Humanite», 1969, 17 avr.

== Посилання ==
* {{ЗПЕД1|частина =Ґелвдерод, Мішель де|сторінки =440}}
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53904/8703.html  Ґельдерод]}}

== Примітки ==
{{примітки}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Гельдерод, Мішель де}}
{{ВП-портали|Біографії|Література|Фантастика|Фентезі|Бельгія|}}
[[Категорія:Бельгійські прозаїки]]
[[Категорія:Бельгійські драматурги]]
[[Категорія:Письменники-фантасти Бельгії]]
[[Категорія:Фламандські письменники]]
[[Категорія:Уродженці Ікселя]]
[[Категорія:Франскільони]]
[[Категорія:Померли в Схарбеку]]

title: Michel de Ghelderode

Ім'я при народженні: Адемар Адольф-Луї Мартенс · фр. Adémar Adolphe Louis Martens

Псевдонім: Michel de Ghelderode

Народився: 3 квітня 1898 · Іксель, Бельгія

Помер: 1 квітня 1962 (63 роки) · Схарбек, Бельгія

Поховання: Лакенський цвинтар

Громадянство: Бельгія

Місце проживання: Rue de la Sablonnière - Zavelputd

Діяльність: драматург, письменник, поет, лібретист, ляльковик, zwanzer

Сфера роботи: белетристика і драма

Мова творів: французька

Жанр: zwanzed

Michel de Ghelderode:
Мішель де Гельдерод у Вікісховищі
Висловлювання у Вікіцитатах


text:
# Адреналін (фільм)
«Адреналі́н» (англ. Crank, досл. «кривошип») — американський бойовик 2006 року, знятий Браяном Тейлором та Марком Невелдіном за власним сценарієм.

## Сюжет
Чев Челіос (Джейсон Стейтем) — найманий убивця, хоча від своєї дівчини Ів (Емі Смарт) він той факт успішно приховував, говорячи, що працює програмістом.
Одного ранку Чев просинається в край поганому самопочутті, із залишеним для нього записом на DVD з досить дивною назвою «Fuck You». Він дізнається, що йому вкололи сильнодіючу китайську отруту, і жити йому залишилось усього декілька годин. За цей короткий час Чев пробує встигнути помститись лиходіям, які отруїли його, і попрощатись із Ів.
Особистий лікар, доктор Майлз, постійно консультує, та його поради допомагають Чеву вижити. Виявляється, отруту придушує дія надниркових залоз, що виробляють адреналін, і поступово сповільнюють серцебиття. Для того, щоби жити, Чеву потрібен підвищений рівень адреналіну в крові, тому він навмисно створює навколо себе напружену атмосферу. Серед інших засобів Чев вколює собі епінефрин, але в дозі, набагато більшій, ніж йому радив лікар.

## У ролях
- Джейсон Стейтем — Чев Челіос
- Емі Смарт — Ів
- Карлос Санц — Карліто
- Хосе Пабло Кантільйо — Рікі Верона
- Ефрен Рамірез — Кейло
- Честер Беннінгтон — покупець в аптеці (камео)
- Глен Гауертон — лікар (камео)
- Ноель Гульємі — бандит

## Цікаві факти
- Роль наркомана, що радить головному герою краплі для носа, зіграв Честер Беннінгтон, вокаліст гурту «Linkin Park».
- Джейсон Стейтем самостійно виконав всі свої трюки у фільмі[2].
- Слоган фільму: Є тисяча способів, як підняти свій адреналін. Сьогодні Чеву Челіосу знадобляться всі способи до одного.

## Продовження
У другому фільмі Чеву Челіосу протистоїть китайський бандит, що вкрав його майже невразливе серце і замінив його на штучне, яке потребує регулярні удари струмом для биття. І в продовженні є зв'язок із «Linkin Park»; в трейлері звучить пісня цього гурту — «Given Up». Роль хлопця, об якого Чев терся на іподромі, знову зіграв Честер Беннінгтон.

## Виробництво
Фільм був написаний у 2003 році з Джонні Ноксвіллом на головну роль.
Замість того, щоб знімати на 35-мм плівку, як більшість фільмів того часу, кінематографісти Кренка вирішили знімати на цифрову відеоплівку за допомогою камер Canon XL2 і Sony CineAlta HDC-F950.
Зйомки фільму проходили на сцені Лос-Анджелеса. Співрежисери Марк Невелдайн і Брайан Тейлор керували камерами «а» і «б», де одна отримувала широку зйомку, а друга — великим планом. Джейсон Стетхем виконував усі свої бої та автомобільні трюки, включаючи бій з Вероною на вертольоті на висоті 3000 футів над Лос-Анджелесом.

title: Адреналін (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  =
| оригінальна назва =
| зображення        =
| Жанр              = [[бойовик]] / [[трилер]]
| Режисер           = [[Браян Тейлор]]
[[Марк Невелдін]]
| Актори            = [[Джейсон Стейтем]]
[[Емі Смарт]]
[[Ефрен Рамірес]]
[[Хосе Пабло Кантільо]]
| країна            = {{GBR}}
{{USA}}
| Продюсер          = [[Пітер Блок]]
[[Майкл Девіс]]
[[Гарі Лучезі]]
| сценарист         = [[Браян Тейлор]]
[[Марк Невелдін]]
| Композитор        = [[Пол Хаслінгер]]
| Оператор          = [[Адам Біддл]]
| кінокомпанія      = [[Lakeshore Entertainment]]
| кошторис          = 12 млн [[Долар США|$]]
| час               = 87 хв (режисерська версія — 93 хв)
| країни            = США
| рік               = 2006
| imdb_id           = 0479884
| плакат            = Crank final.jpg
| зображення розмір = 200px
| підпис            =
| попередній        =
| наступний         = [[Адреналін 2: Висока напруга]]
}}
'''«Адреналі́н»''' ({{lang-en|Crank|lit=кривошип}}) — американський [[бойовик]] 2006 року, знятий [[Браян Тейлор|Браяном Тейлором]] та [[Марк Невелдін|Марком Невелдіном]] за власним сценарієм.

== Сюжет ==
Чев Челіос ([[Джейсон Стейтем]]) — [[найманий убивця]], хоча від своєї дівчини Ів ([[Емі Смарт]]) він той факт успішно приховував, говорячи, що працює [[програміст]]ом.

Одного ранку Чев просинається в край поганому самопочутті, із залишеним для нього записом на [[DVD]] з досить дивною назвою «Fuck You». Він дізнається, що йому вкололи сильнодіючу китайську [[отрута|отруту]], і жити йому залишилось усього декілька годин. За цей короткий час Чев пробує встигнути помститись лиходіям, які отруїли його, і попрощатись із Ів.

Особистий лікар, доктор Майлз, постійно консультує, та його поради допомагають Чеву вижити. Виявляється, отруту придушує дія [[надниркова залоза|надниркових залоз]], що виробляють [[адреналін]], і поступово сповільнюють [[серцебиття]]. Для того, щоби жити, Чеву потрібен підвищений рівень адреналіну в крові, тому він навмисно створює навколо себе напружену атмосферу. Серед інших засобів Чев вколює собі [[епінефрин]], але в дозі, набагато більшій, ніж йому радив лікар.

== У ролях ==

* [[Джейсон Стейтем]] — Чев Челіос
* [[Емі Смарт]] — Ів
* Карлос Санц — Карліто
* [[Хосе Пабло Кантільйо]] — Рікі Верона
* Ефрен Рамірез — Кейло
* [[Честер Беннінгтон]] — покупець в аптеці (камео)
* [[Глен Гауертон]] — лікар (камео)
* [[Ноель Гульємі]] — бандит

== Цікаві факти ==
* Роль наркомана, що радить головному герою краплі для носа, зіграв [[Честер Беннінгтон]], вокаліст гурту «[[Linkin Park]]».
* Джейсон Стейтем самостійно виконав всі свої трюки у фільмі<ref>{{Cite web |url=http://www.movie.ru/films/Crank/Crank.html |title=Історія створення фільму |accessdate=3 лютого 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150911184339/http://www.movie.ru/films/Crank/Crank.html |archivedate=11 вересня 2015 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150911184339/http://www.movie.ru/films/Crank/Crank.html |date=2015-09-11 }}</ref>.
* Слоган фільму: ''Є тисяча способів, як підняти свій адреналін. Сьогодні Чеву Челіосу знадобляться всі способи до одного''.

== Продовження ==
{{main|Адреналін 2}}
У другому фільмі Чеву Челіосу протистоїть китайський бандит, що вкрав його майже невразливе серце і замінив його на [[штучне серце|штучне]], яке потребує регулярні [[Електротравма|удари струмом]] для биття. І в продовженні є зв'язок із «[[Linkin Park]]»; в трейлері звучить пісня цього гурту — «Given Up». Роль хлопця, об якого Чев терся на [[іподром]]і, знову зіграв [[Честер Беннінгтон]].

== Виробництво ==
Фільм був написаний у 2003 році з [[Джонні Ноксвілл]]ом на головну роль.<ref>{{Cite web|title=Gamer Was A Batshit Great Bad Movie That Was A Decade Ahead Of Its Time|url=https://deadspin.com/gamer-was-a-batshit-great-bad-movie-that-was-a-decade-a-1833034814|website=Deadspin|date=2019-03-04|accessdate=2023-08-15|language=en|archive-date=2019-03-04|archive-url=https://web.archive.org/web/20190304205154/https://theconcourse.deadspin.com/gamer-was-a-batshit-great-bad-movie-that-was-a-decade-a-1833034814|url-status=live}}</ref>

Замість того, щоб знімати на 35-мм плівку, як більшість фільмів того часу, кінематографісти Кренка вирішили знімати на цифрову відеоплівку за допомогою камер Canon XL2 і Sony CineAlta HDC-F950.

Зйомки фільму проходили на сцені [[Лос-Анджелес]]а. Співрежисери [[Марк Невелдін|Марк Невелдайн]] і [[Браян Тейлор (режисер)|Брайан Тейлор]] керували камерами «а» і «б», де одна отримувала широку зйомку, а друга — [[Великий план (кінематограф)|великим планом]]. Джейсон Стетхем виконував усі свої бої та автомобільні трюки, включаючи бій з Вероною на вертольоті на висоті 3000 футів над Лос-Анджелесом.<ref>{{Cite web|title=Wayback Machine|url=http://media.movieweb.com/galleries/3700/notes.pdf|website=web.archive.org|accessdate=2023-08-15|archive-date=2008-04-07|archive-url=https://web.archive.org/web/20080407132553/http://media.movieweb.com/galleries/3700/notes.pdf}}</ref>

== Примітки ==
 {{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20070822143155/http://www.crankfilm.com/ Офіційний сайт фільму]{{ref-en}}
* {{imdb title | id=0479884 | title=«Адреналін»}}
* [http://www.kinokadr.ru/articles/2006/09/03/crank.shtml Рецензія Романа Корнєєва] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120203075106/http://kinokadr.ru/articles/2006/09/03/crank.shtml |date=3 лютого 2012 }} сайте [http://www.kinokadr.ru КіноКадр] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100914045344/http://www.kinokadr.ru/ |date=14 вересня 2010 }}
* [http://www.tramvision.ru/lapsus/2008/crank.shtml Кіноляпи фільму «Адреналін»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120204174842/http://www.tramvision.ru/lapsus/2008/crank.shtml |date=4 лютого 2012 }}
{{фільм-доробити}}

{{Портали|Кінематограф}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Фільми США 2006]]
[[Категорія:Фільми-бойовики США]]
[[Категорія:Фільми-бойовики Великої Британії]]
[[Категорія:Фільми-трилери Великої Британії]]
[[Категорія:Дебютні фільми режисерів]]
[[Категорія:Фільми-трилери США]]
[[Категорія:Фільми Lionsgate Films]]
[[Категорія:Фільми Lakeshore Entertainment]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]

title: англ. Crank

Жанр: бойовик / трилер

Режисер: Браян Тейлор · Марк Невелдін

Продюсер: Пітер Блок · Майкл Девіс · Гарі Лучезі

Сценарист: Браян Тейлор · Марк Невелдін

У головних · ролях: Джейсон Стейтем · Емі Смарт · Ефрен Рамірес · Хосе Пабло Кантільо

Оператор: Адам Біддл

Композитор: Пол Хаслінгер

Кінокомпанія: Lakeshore Entertainment

Дистриб'ютор: Lionsgate і Netflix

Мова: англійська

Країна: Велика Британія · США

Кошторис: 12 млн $

Наступний: Адреналін 2: Висока напруга


text:
# Руйнівник (фільм)
«Руйнівник» (англ. Demolition Man) — американський науково-фантастичний бойовик 1993 року режисера Марко Брамбілла. В головних ролях Сильвестр Сталлоне, Веслі Снайпс, Сандра Буллок, Найджел Готорн і Деніс Лірі.
Фільм розповідає історію двох чоловіків, небезпечного злочинця Фенікса та поліцейського Джона, засуджених до заморожування в 1996 році. Пробудившись у 2032, Фенікс тікає та опиняється в світі, де злочинності більше не існує. Звиклі до розміреного життя за правилами, жителі майбутнього виявляються безсилими проти Фенікса. Тож для протистояння йому доводиться розморозити й Джона.

## Сюжет
У 1996 році в Лос-Анджелесі процвітає злочинність, поліція заледве справляється з нею. Сержант поліції Джон «Руйнівник» Спартан проводить операцію з порятунку заручників, захоплених злочинцем-психопатом Саймоном Феніксом. Після первісного сканування, що не виявило заручників у будівлі, Спартан вирушає туди особисто. Йому вдається схопити Фенікса живим, але той встигає підірвати вибухівку, вбивши заручників. Вину за їх загибель покладають на Джона. Обох засуджують до замороження в кріов'язниці, де вони перебуватимуть 70 років, піддаючись повільній терапії гіпнозом.
У 2032 році міста Лос-Анджелес, Сан-Дієго і Санта-Барбара злилися в утопічний Сан-Анджелес під керівництвом пацифіста Раймонда Кокто, винахідника кріов'язниць. Серйозних злочинів уже багато років не відбувалося і найбільшою подією в житті поліції стає поява хуліганського графіті. Лейтенант Леніна «Лені» Гакслі втім прагне пригод, зустрічаючи осуд колег. У цей час Фенікса розморожують через поправку до закону. Той називає кодове слово, що відкриває його кайдани. Звільнившись, Саймон жорстоко розправляється з охоронцями та тікає. Це стає першим убивством з 2010 року. Леніна збирає інформацію про інцидент і відслідковує куди вирушив Фенікс. Однак, поліція, що звикла обмежуватись одними лише попередженнями та виписуваннями штрафів, виявляється безсилою проти злочинця. Тим часом Фенікс бачить видіння, в яких невідомий голос наказує йому вбити якогось Едгара Френдлі. Шукаючи пістолет, Саймон вирушає до музею.
Раймонд на зібранні уряду розповідає про лідера підпілля Едгара Френдлі, що відкидає блага цивілізації. Офіцер Закарі Лемб припускає, що Спартана слід розморозити аби допомогти поліції Сан-Анджелеса повернути Фенікса. Лейтенант Джородж Ерл утім вважає Джона «твариною», котра не знає нового життя. Леніну Гакслі призначають Спартану в напарниці. Джон дізнається, що його дружина загинула під час землетрусу. Йому розповідають про уклад нового суспільства. Заборонено палити, вживати м'ясо, гострі страви, сіль, шоколад, лаятись, займатися контактними видами спорту — всім, що вважається шкідливим. Він зустрічає деяких знайомих, та вони прийняли нове життя і глузують з того, що Джон не розуміє як тепер жити. Спартан вирішує ці проблеми по-своєму. Наприклад, не знайшовши туалетного паперу (замість якого використовуються якісь «мушлі»), він набирає виписок штрафів, чим шокує поліцію.
Фенікс набирає у музеї зброї, де його наздоганяє Джон. Після перестрілки злочинцеві вдається втекти. Він вирушає до Кокто, щоб убити його і правити Сан-Анджелеса. Прибуття Спартана змушує його тікати, Раймонд здивований поверненням замороженого поліцейського, але запрошує його на вечерю. Дорогою Лені розповідає, що Арнольд Шварцнеггер встиг побувати президентом США, Кокто створив утопію, а «Taco Bell» лишився єдиним рестораном. Раймонд висловлює вдячність Джону за порятунок. Той розчарований новим життям і тим, що в нього відібрали родину. В цю мить підпільники вириваються з каналізації на поверхню й починають грабувати припаси їжі. Джон дає відсіч, але розуміє, що світ майбутнього не такий щасливий, як йому описують.
Саймон приходить до будинку Кокто і ділиться з ним своїм спостереженням — він звідкись знає коди доступу до різних систем. Кокто пояснює, що під час замороження вживив йому в мозок знання з метою вбити лідера підпілля та завадити можливому повстанню незгідних з його правлінням. Лені лишає Джона на ніч у своїй квартирі, де пропонує йому зайнятися сексом. Утім, в XXI столітті секс — це обмін емоціями через спеціальний шолом, оскільки весь процес розмноження і навіть народження дітей відбувається штучно. Дивлячись новини, Джон бачить запис того як Кокто розмовляв з Феніксом та здогадується, що Саймона випущено згідно з задумом Раймонда. Той заявляє, що нібито це Джон вийшов з-під контролю та наказує Лені заарештувати Спартана, але вона відмовляється.
У пошуках Фенікса Джон та Лені спускаються в підземелля під містом. Вони зустрічаються підпільників, які живуть у злиденних умовах, вигнані з поверхні. Спартан бачить, що в підпіллі не самі лише бандити, як запевняє пропаганда, а й ті, якими Кокто пожертвував заради благополуччя решти. Він зустрічає Едгара Френдлі, котрому розповідає про задум Кокто вбити його. Фенікс же підбурює решту підпільників вийти на поверхню та розпочати терор.
Джон переслідує Саймона та сходиться з ним у двобої. Фенікс зізнається, що в 1996 він убив заручників ще до прибуття поліції, тож Спартана засудили несправедливо. Фенікс тікає, Джордж Ерл намагається затримати Джона, але марно. Саймон з набраною бандою приходить до Кокто. Він виявляється не в змозі завдати Раймонду шкоди особисто через закладену в мозок інструкцію, натомість наказує спільникам розстріляти його. Борючись зі злочинцями, Лені вбиває бандита. Тим часом Фенікс повертається до кріов'язниці, щоб звільнити всіх убивць, з допомогою яких захопити владу. Джону вдається заморозити Саймона і збити йому голову. Кріов'язниця вибухає, та Джон встигає вибігти в останню мить.
Спартан звертається до жителів Сан-Анджелеса з передбаченням кращого життя. Підпілля виходить на поверхню, Едґар готується стати новим главою міста. Джон зустрічає Лені та каже, що майбутнє йому подобається.

## Ролі
- Сильвестр Сталлоне — детектив сержант Джон Спартан
- Веслі Снайпс — Саймон Фенікс
- Сандра Буллок — лейтенант Леніна Гакслі
- Найджел Готорн — доктор Раймонд Кокто
- Бенджамін Бретт — співробітник Альфредо Гарсіа
- Деніс Лірі — Едгар Френдлі
- Девід Патрік Келлі — Леон
- Джессі Вентура — Адам
- Роб Шнайдер — оператор Ервін
- Джек Блек — Wasteland Scrap

## Критика
Фільм отримав змішані відгуки. Його середня оцінка від критиків складає 61 % на Rotten Tomatoes, на основі 38 відгуків, та 34/100 на Metacritic, на основі 9 відгуків. Натомість оцінки пересічних глядачів складають відповідно 66 % та 8,1/10.
Гал Гінсон у газеті «Washington Post» у рік виходу фільму на екрани писав, що по суті, «Руйнівник» — це футуристичний поліцейський фільм із трохи більшою фантазією та дотепністю, ніж типовий зразок жанру «рубай-стріляй», за що його зрештою і полюблять. Ні герой, ні лиходій не сприймають себе надто серйозно, а деталі світу майбутнього місцями зухвалі та оригінальні
Згідно з Філліпою Блум з журналу «Empire», Снайпс і Сталлоне, безсумнівно, були в захваті від своїх ролей, що відобразилося на їхній грі, а гумористичні посилання на політику й інші фільми розважають публіку. Попри те, що «Руйнівник» — це фільм на один перегляд, він приносить чудове задоволення.
Критик і комік Даг Волкер у своєму ретро-огляді фільму описав його як такий, що вийшов зарано. У 1993 році «Руйнівник» виглядав типовим фантастичним бойовиком свого часу. Проте в XXI столітті, з огляду на боротьбу за толерантність та появу новітніх технологій, він став сатирою на сучасне суспільство. «Руйнівник» перетворився на попередження, що в гонитві за безпекою й рівністю цивілізація може стати беззахисною та втратити більше, ніж здобути.
Жарт про три мушлі став міцно асоціюватися з цим фільмом і перетворився на інтернет-мем. Сильвестр Сталлоне та Сандра Буллок пропонували свої пояснення як ці три мушлі могли б використовуватися.

title: Руйнівник (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Руйнівник
| оригінальна назва = Demolition Man
| плакат            = Demoltion man.jpg
| зображення розмір = 200px
| підпис            =
| жанр              = Науково-фантастичний бойовик
| режисер           = [[Марко Брамбілла]]
| продюсер          = Джоел Сільвер
Майкл Леві
| сценарист         = Даніель Вотерс
| на основі         =
| актори            = [[Сільвестр Сталлоне]]
[[Веслі Снайпс]]
[[Сандра Буллок]]
Найджел Готорн
Бенджамін Бретт
| композитор        = Елліот Ґолденталь
| оператор          =
| художник          =
| монтаж            =
| кінокомпанія      = [[Silver Pictures]]
| дистриб’ютор      = [[Warner Bros]].
| тривалість        = 115 хв.
| мова              = [[англійська]]
| країна            = [[США]]
| рік               = [[1993]]
| дата виходу       = [[8 жовтня]] [[1993]]
| кошторис          = $57 млн
| касові збори      =
| ідентифікатор     = 0106697
| сайт              =
| попередній        =
| наступний         =
}}

'''«Руйнівник»''' ({{lang-en|Demolition Man}}) — [[США|американський]] [[Наукова фантастика|науково-фантастичний]] [[бойовик]] 1993 року режисера Марко Брамбілла. В головних ролях [[Сильвестр Сталлоне]], [[Веслі Снайпс]], [[Сандра Буллок]], [[Найджел Готорн]] і [[Деніс Лірі]].

Фільм розповідає історію двох чоловіків, небезпечного злочинця Фенікса та поліцейського Джона, засуджених до заморожування в 1996 році. Пробудившись у 2032, Фенікс тікає та опиняється в світі, де злочинності більше не існує. Звиклі до розміреного життя за правилами, жителі майбутнього виявляються безсилими проти Фенікса. Тож для протистояння йому доводиться розморозити й Джона.

== Сюжет ==

У 1996 році в Лос-Анджелесі процвітає злочинність, поліція заледве справляється з нею. Сержант поліції Джон «Руйнівник» Спартан проводить операцію з порятунку заручників, захоплених злочинцем-психопатом Саймоном Феніксом. Після первісного сканування, що не виявило заручників у будівлі, Спартан вирушає туди особисто. Йому вдається схопити Фенікса живим, але той встигає підірвати вибухівку, вбивши заручників. Вину за їх загибель покладають на Джона. Обох засуджують до замороження в кріов'язниці, де вони перебуватимуть 70 років, піддаючись повільній терапії гіпнозом.

У 2032 році міста [[Лос-Анджелес]], [[Сан-Дієго]] і [[Санта-Барбара]] злилися в утопічний Сан-Анджелес під керівництвом пацифіста Раймонда Кокто, винахідника кріов'язниць. Серйозних злочинів уже багато років не відбувалося і найбільшою подією в житті поліції стає поява хуліганського графіті. Лейтенант Леніна «Лені» Гакслі втім прагне пригод, зустрічаючи осуд колег. У цей час Фенікса розморожують через поправку до закону. Той називає кодове слово, що відкриває його кайдани. Звільнившись, Саймон жорстоко розправляється з охоронцями та тікає. Це стає першим убивством з 2010 року. Леніна збирає інформацію про інцидент і відслідковує куди вирушив Фенікс. Однак, поліція, що звикла обмежуватись одними лише попередженнями та виписуваннями штрафів, виявляється безсилою проти злочинця. Тим часом Фенікс бачить видіння, в яких невідомий голос наказує йому вбити якогось Едгара Френдлі. Шукаючи пістолет, Саймон вирушає до музею.

Раймонд на зібранні уряду розповідає про лідера підпілля Едгара Френдлі, що відкидає блага цивілізації. Офіцер Закарі Лемб припускає, що Спартана слід розморозити аби допомогти поліції Сан-Анджелеса повернути Фенікса. Лейтенант Джородж Ерл утім вважає Джона «твариною», котра не знає нового життя. Леніну Гакслі призначають Спартану в напарниці. Джон дізнається, що його дружина загинула під час землетрусу. Йому розповідають про уклад нового суспільства. Заборонено палити, вживати м'ясо, гострі страви, сіль, шоколад, лаятись, займатися контактними видами спорту — всім, що вважається шкідливим. Він зустрічає деяких знайомих, та вони прийняли нове життя і глузують з того, що Джон не розуміє як тепер жити. Спартан вирішує ці проблеми по-своєму. Наприклад, не знайшовши туалетного паперу (замість якого використовуються якісь «мушлі»), він набирає виписок штрафів, чим шокує поліцію.

Фенікс набирає у музеї зброї, де його наздоганяє Джон. Після перестрілки злочинцеві вдається втекти. Він вирушає до Кокто, щоб убити його і правити Сан-Анджелеса. Прибуття Спартана змушує його тікати, Раймонд здивований поверненням замороженого поліцейського, але запрошує його на вечерю. Дорогою Лені розповідає, що [[Арнольд Шварценеггер|Арнольд Шварцнеггер]] встиг побувати президентом США, Кокто створив утопію, а «[[Taco Bell]]» лишився єдиним рестораном. Раймонд висловлює вдячність Джону за порятунок. Той розчарований новим життям і тим, що в нього відібрали родину. В цю мить підпільники вириваються з каналізації на поверхню й починають грабувати припаси їжі. Джон дає відсіч, але розуміє, що світ майбутнього не такий щасливий, як йому описують.

Саймон приходить до будинку Кокто і ділиться з ним своїм спостереженням — він звідкись знає коди доступу до різних систем. Кокто пояснює, що під час замороження вживив йому в мозок знання з метою вбити лідера підпілля та завадити можливому повстанню незгідних з його правлінням. Лені лишає Джона на ніч у своїй квартирі, де пропонує йому зайнятися сексом. Утім, в XXI столітті секс — це обмін емоціями через спеціальний шолом, оскільки весь процес розмноження і навіть народження дітей відбувається штучно. Дивлячись новини, Джон бачить запис того як Кокто розмовляв з Феніксом та здогадується, що Саймона випущено згідно з задумом Раймонда. Той заявляє, що нібито це Джон вийшов з-під контролю та наказує Лені заарештувати Спартана, але вона відмовляється.

У пошуках Фенікса Джон та Лені спускаються в підземелля під містом. Вони зустрічаються підпільників, які живуть у злиденних умовах, вигнані з поверхні. Спартан бачить, що в підпіллі не самі лише бандити, як запевняє пропаганда, а й ті, якими Кокто пожертвував заради благополуччя решти. Він зустрічає Едгара Френдлі, котрому розповідає про задум Кокто вбити його. Фенікс же підбурює решту підпільників вийти на поверхню та розпочати терор.

Джон переслідує Саймона та сходиться з ним у двобої. Фенікс зізнається, що в 1996 він убив заручників ще до прибуття поліції, тож Спартана засудили несправедливо. Фенікс тікає, Джордж Ерл намагається затримати Джона, але марно. Саймон з набраною бандою приходить до Кокто. Він виявляється не в змозі завдати Раймонду шкоди особисто через закладену в мозок інструкцію, натомість наказує спільникам розстріляти його. Борючись зі злочинцями, Лені вбиває бандита. Тим часом Фенікс повертається до кріов'язниці, щоб звільнити всіх убивць, з допомогою яких захопити владу. Джону вдається заморозити Саймона і збити йому голову. Кріов'язниця вибухає, та Джон встигає вибігти в останню мить.

Спартан звертається до жителів Сан-Анджелеса з передбаченням кращого життя. Підпілля виходить на поверхню, Едґар готується стати новим главою міста. Джон зустрічає Лені та каже, що майбутнє йому подобається.

== Ролі ==
* [[Сильвестр Сталлоне]] — ''детектив сержант Джон Спартан''
* [[Веслі Снайпс]] — ''Саймон Фенікс''
* [[Сандра Буллок]] — ''лейтенант Леніна Гакслі''
* [[Найджел Готорн]] — ''доктор Раймонд Кокто''
* [[Бенджамін Бретт]] — ''співробітник Альфредо Гарсіа''
* [[Деніс Лірі]] — ''Едгар Френдлі''
* [[Девід Патрік Келлі]] — ''Леон''
* [[Джессі Вентура]] — ''Адам''
* [[Роб Шнайдер]] — ''оператор Ервін''
* [[Джек Блек]] — ''Wasteland Scrap''

== Критика ==
Фільм отримав змішані відгуки. Його середня оцінка від критиків складає 61 % на [[Rotten Tomatoes]], на основі 38 відгуків, та 34/100 на [[Metacritic]], на основі 9 відгуків. Натомість оцінки пересічних глядачів складають відповідно 66 % та 8,1/10.

Гал Гінсон у газеті «[[Вашингтон пост|Washington Post]]» у рік виходу фільму на екрани писав, що по суті, «Руйнівник» — це футуристичний поліцейський фільм із трохи більшою фантазією та дотепністю, ніж типовий зразок жанру «рубай-стріляй», за що його зрештою і полюблять. Ні герой, ні лиходій не сприймають себе надто серйозно, а деталі світу майбутнього місцями зухвалі та оригінальні<ref>{{Cite web|title='Demolition Man'|url=https://www.washingtonpost.com/wp-srv/style/longterm/movies/videos/demolitionmanrhinson_b007c3.htm|website=www.washingtonpost.com|accessdate=2023-03-30}}</ref>

Згідно з Філліпою Блум з журналу «[[Empire (журнал)|Empire]]», Снайпс і Сталлоне, безсумнівно, були в захваті від своїх ролей, що відобразилося на їхній грі, а гумористичні посилання на політику й інші фільми розважають публіку. Попри те, що «Руйнівник» — це фільм на один перегляд, він приносить чудове задоволення<ref>{{Cite web|title=Demolition Man|url=https://www.empireonline.com/movies/reviews/demolition-man-review/|website=Empire|accessdate=2023-03-30}}</ref>.

Критик і комік [[Nostalgia Critic|Даг Волкер]] у своєму ретро-огляді фільму описав його як такий, що вийшов зарано. У 1993 році «Руйнівник» виглядав типовим фантастичним бойовиком свого часу. Проте в XXI столітті, з огляду на боротьбу за толерантність та появу новітніх технологій, він став сатирою на сучасне суспільство. «Руйнівник» перетворився на попередження, що в гонитві за безпекою й рівністю цивілізація може стати беззахисною та втратити більше, ніж здобути<ref>{{Cite web|url=http://channelawesome.com/nostalgia-critic-demolition-man/|title=Demolition Man – Nostalgia Critic|last=Walker|first=+Doug|website=Channel Awesome|language=en-US|accessdate=2018-12-10}}</ref>.

Жарт про три мушлі став міцно асоціюватися з цим фільмом і перетворився на [[інтернет-мем]]. Сильвестр Сталлоне та Сандра Буллок пропонували свої пояснення як ці три мушлі могли б використовуватися<ref>{{Cite web|title=Demolition Man: How Do The Three Seashells Actually Work?|url=https://screenrant.com/three-seashells-demolition-man-function/|website=ScreenRant|date=2019-07-02|accessdate=2023-03-30|language=en|first=Padraig|last=Cotter}}</ref><ref>{{Cite web|title=Sandra Bullock Finally Explains The Three Seashells In 'Demolition Man'|url=https://www.mtv.com/news/2knk1s/sandra-bullock-demolition-man-seashells|website=MTV|accessdate=2023-03-30|language=en|archive-date=2023-03-30|archive-url=https://web.archive.org/web/20230330094523/https://www.mtv.com/news/2knk1s/sandra-bullock-demolition-man-seashells|url-status=dead}}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
{{Wikiquote|Demolition Man}}
* {{IMDb title|0106697|Demolition Man}}
* {{Allmovie title|119000|Demolition Man}}
* {{rotten-tomatoes|demolition_man|Demolition Man}}
* {{mojo title|demolitionman|Demolition Man}}
* {{metacritic film|demolitionman|Demolition Man}}

{{ВП-портали|Кінематограф|Фантастика|Наукова фантастика||США}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Фантастичні фільми 1993]]
[[Категорія:Фільми США 1993]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Науково-фантастичні фільми США]]
[[Категорія:Кріоніка у фантастиці]]
[[Категорія:Дебютні фільми режисерів]]
[[Категорія:Фільми-антиутопії]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Сан-Дієго]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Санта-Барбарі]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Лос-Анджелесі]]
[[Категорія:Фільми, зняті в Каліфорнії]]
[[Категорія:Фільми, зняті в Кентуккі]]
[[Категорія:Фільми Silver Pictures]]
[[Категорія:Детективна фантастика]]
[[Категорія:Фільми, адаптовані як комікси]]
[[Категорія:Фільми, спродюсовані Джоелом Сільвером]]
[[Категорія:Мегаполіси у фантастиці]]

title: Demolition Man

Жанр: Науково-фантастичний бойовик

Режисер: Марко Брамбілла

Продюсер: Джоел Сільвер · Майкл Леві

Сценарист: Даніель Вотерс

У головних · ролях: Сільвестр Сталлоне · Веслі Снайпс · Сандра Буллок · Найджел Готорн · Бенджамін Бретт

Оператор: Алекс Томсон

Композитор: Елліот Ґолденталь

Кінокомпанія: Silver Pictures

Дистриб'ютор: Warner Bros.

Країна: США

Дата виходу: 8 жовтня 1993

Кошторис: $57 млн


text:
# Іонуц Георге
Іонуц Георге (нар. 29 лютого 1984, Констанца) — румунський боксер, бронзовий призер Олімпіади 2004.

## Боксерська кар'єра
В 2004 році кваліфікувався на Олімпійські ігри.

### Виступ на Олімпіаді 2004
У першому раунді змагань переміг Фаісала Каріма (Пакистан) — 26-11
У другому раунді переміг Мустафу Караголлу (Туреччина) — 28-19
У чвертьфіналі переміг Мікель ді Рокко (Італія) — 29-18
У півфіналі програв Манус Бунжумнонг (Монголія) — 9-30
На чемпіонаті Європи 2006 у чвертьфіналі здолав українця Миколу Семенягу — 30-26, а в півфіналі програв болгарину Борісу Георгієву — 18-31, отримавши бронзову нагороду.
У 2007 році знов пройшов відбір на Олімпійські ігри.

### Виступ на Олімпіаді 2008
У першому раунді змагань переміг Хонатана Гонсалес (Пуерто-Рико) — 21-4
У другому раунді змагань програв Мортеза Сепахванд (Іран)  — 4-8

title: Іонуц Георге

wikitext:
{{Боксер|ім'я=Іонуц Георге|найкраща позиція=|позиція1=|рейтинг2=|позиція2=|рейтинг3=|позиція3=|боїв=|перший бій=|останній бій=|рейтинг1=|пояс=|нокаутів=|поразок=|нічиїх=|не відбулося=|боїв любительських=|перемог любительських=|нокаутів любительських=|поразок любительських=|перемог=|найкращий рейтинг=|вагова категорія=|сайт=|підпис=|повне ім'я=|прізвисько=|громадянство={{flagicon|ROM}} [[Румунія]]|дата народження=29.2.1984|місце народження=[[Констанца]]|дата смерті=|місце смерті=|зображення=|місце проживання=|стійка=|зріст=173|розмах рук=|стиль=|спортивний клуб=|промоутер=|тренер=|нагороди=|ничиїх любительських=}}
{{MedalTableTop|}}
{{MedalCompetition|[[Олімпійські ігри]]}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 2004|Афіни 2004]]|[[Бокс на літніх Олімпійських іграх 2004 — до 64 кг|до 64 кг]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з боксу]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Європи з боксу 2006|Пловдів 2006]]|до 64 кг}}
{{MedalBottom}}
'''Іонуц Георге''' ({{нар}} [[29 лютого]] [[1984]], [[Констанца]]) — [[Румуни|румунський]] [[Бокс|боксер]], бронзовий призер [[Літні Олімпійські ігри 2004|Олімпіади 2004]].

== Боксерська кар'єра ==
В 2004 році кваліфікувався на [[Літні Олімпійські ігри 2004|Олімпійські ігри]].

=== Виступ на Олімпіаді 2004 ===
У першому раунді змагань переміг [[Фаісал Карім|Фаісала Каріма]] ([[Пакистан]]) — 26-11

У другому раунді переміг [[Мустафа Караголлу|Мустафу Караголлу]] (Туреччина) — 28-19

У чвертьфіналі переміг [[Мікель ді Рокко]] (Італія) — 29-18

У півфіналі програв [[Манус Бунжумнонг]] (Монголія) — 9-30

На [[Чемпіонат Європи з боксу 2006|чемпіонаті Європи 2006]] у чвертьфіналі здолав українця [[Микола Семеняга|Миколу Семенягу]] — 30-26, а в півфіналі програв болгарину [[Боріс Георгієв|Борісу Георгієву]] — 18-31, отримавши бронзову нагороду.

У 2007 році знов пройшов відбір на [[Літні Олімпійські ігри 2008|Олімпійські ігри]].

=== Виступ на Олімпіаді 2008 ===
У першому раунді змагань переміг [[Хонатан Гонсалес Ортіс|Хонатана Гонсалес]] ([[Пуерто-Рико]]) — 21-4

У другому раунді змагань програв [[Мортеза Сепахванд]] ([[Іран]])  — 4-8

== Посилання ==

* https://web.archive.org/web/20081203235604/http://sports123.com/box/results/me-64-2006.html
* https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/gh/ionut-gheorghe-1.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110919004429/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/gh/ionut-gheorghe-1.html |date=19 вересня 2011 }}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Георге, Іонуц}}
[[Категорія:Румунські боксери]]
[[Категорія:Уродженці Констанци]]
[[Категорія:Боксери першої напівсередньої ваги]]
[[Категорія:Боксери на літніх Олімпійських іграх 2004]]
[[Категорія:Боксери на літніх Олімпійських іграх 2008]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 2004]]
[[Категорія:Румунські бронзові олімпійські медалісти]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Румунія

Народження: 29 лютого 1984 (41 рік) · Констанца

title: Олімпійські ігри

Бронза: Афіни 2004 · до 64 кг

title: Чемпіонат Європи з боксу

Бронза: Пловдів 2006 · до 64 кг


text:
# Шумбер
Шумбер (хорв. Šumber) — населений пункт у Хорватії, в Істрійській жупанії у складі громади Света Неделя.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 381 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

## Клімат
Середня річна температура становить 13,17 °C, середня максимальна – 27,10 °C, а середня мінімальна – -1,47 °C. Середня річна кількість опадів – 1025 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 9,70             | 10,88            | 13,82            | 17,30            | 22,33            | 26,48            | 27,10            | 26,46            | 21,75            | 17,31            | 12,36            | 9,18             |                  |
| Середня температура, °C                       | 4,12             | 5,30             | 8,25             | 11,74            | 16,75            | 20,89            | 23,24            | 22,60            | 17,89            | 13,44            | 8,50             | 5,33             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −1,47            | −0,3             | 2,64             | 6,15             | 11,15            | 15,31            | 19,38            | 18,75            | 14,02            | 9,58             | 4,63             | 1,46             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 80               | 65               | 74               | 79               | 70               | 82               | 57               | 83               | 95               | 120              | 122              | 98               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.09             | 2.37             | 2.51             | 2.47             | 2.23             | 2.14             | 2.11             | 2.08             | 2.08             | 2.23             | 2.37             | 2.27             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 4494             | 7341             | 10625            | 15118            | 19314            | 20969            | 21821            | 19042            | 14044            | 9051             | 4959             | 3794             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Шумбер

wikitext:
{{Infobox Settlement
| name = Шумбер
| other_name = Šumber
| image_skyline = Valvasor - Sumberg.jpg
| pushpin_map = Хорватія
| latd = 45 | latm = 10 | lats = 4.8 | latNS = N
| longd = 14 | longm = 4 | longs = 33.6 | longEW = E
| coor_footnotes = {{coord|45.168|14.076|format=dms|display=title}}
| subdivision_type = [[Країна]]
| subdivision_name = {{CRO}}
| subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Хорватії|Жупанія]]
| subdivision_name1 = [[Істрійська жупанія|Істрійська]]
| population_footnotes = <ref name="census2011"/>
| population_as_of = 2011
| population_total = 381
| website =
| postal_code =
| postal_code_type = Поштовий індекс
| elevation_m = 177
| timezone = UTC+1
}}
'''Шумбер''' ({{lang-hr|Šumber}}) — населений пункт у [[Хорватія|Хорватії]], в [[Істрійська жупанія|Істрійській жупанії]] у складі громади [[Света Неделя (Істрія)|Света Неделя]].

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 381 осіб<ref name="census2011">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup18.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=12 червня 2018
}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181027174828/https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup18.html |date=2018-10-27 }}</ref>.

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_18.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=12 червня 2018
|archive-date=2020-09-24
|archive-url=https://web.archive.org/web/20200924032542/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_18.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200924032542/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_18.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3 |date=2020-09-24 }}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=1500
|Крок більшої шкали=200
|Крок меншої шкали=40
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=699
|Рік2=1869|Значення2 =682
|Рік3=1880|Значення3 =696
|Рік4=1890|Значення4 =730
|Рік5=1900|Значення5 =799
|Рік6=1910|Значення6 =872
|Рік7=1921|Значення7 =1002
|Рік8=1931|Значення8 =1034
|Рік9=1948|Значення9 =928
|Рік10=1953|Значення10 =875
|Рік11=1961|Значення11 =772
|Рік12=1971|Значення12 = 649
|Рік13=1981|Значення13 = 604
|Рік14=1991|Значення14 = 524
|Рік15=2001|Значення15 = 432
|Рік16=2011|Значення16 = 381
}}

== Клімат ==
Середня річна температура становить 13,17 °C, середня максимальна – 27,10 °C, а середня мінімальна – -1,47 °C. Середня річна кількість опадів – 1025 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas. |authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology. }}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=4.12           | Січ_сер_опади=80
| Лют_сер=5.30           | Лют_сер_опади=65
| Бер_сер=8.25           | Бер_сер_опади=74
| Кві_сер=11.74           | Кві_сер_опади=79
| Тра_сер=16.75           | Тра_сер_опади=70
| Чер_сер=20.89           | Чер_сер_опади=82
| Лип_сер=23.24           | Лип_сер_опади=57
| Сер_сер=22.60           | Сер_сер_опади=83
| Вер_сер=17.89           | Вер_сер_опади=95
| Жов_сер=13.44           | Жов_сер_опади=120
| Лис_сер=8.50           | Лис_сер_опади=122
| Гру_сер=5.33           | Гру_сер_опади=98

| Січ_сер_мін= -1.47       | Січ_сер_макс= 9.70
| Лют_сер_мін= -0.30       | Лют_сер_макс= 10.88
| Бер_сер_мін= 2.64       | Бер_сер_макс= 13.82
| Кві_сер_мін= 6.15       | Кві_сер_макс= 17.30
| Тра_сер_мін= 11.15       | Тра_сер_макс= 22.33
| Чер_сер_мін= 15.31       | Чер_сер_макс= 26.48
| Лип_сер_мін= 19.38       | Лип_сер_макс= 27.10
| Сер_сер_мін= 18.75       | Сер_сер_макс= 26.46
| Вер_сер_мін= 14.02       | Вер_сер_макс= 21.75
| Жов_сер_мін= 9.58       | Жов_сер_макс= 17.31
| Лис_сер_мін= 4.63       | Лис_сер_макс= 12.36
| Гру_сер_мін= 1.46       | Гру_сер_макс= 9.18

|Січ_вітер = 2.09	|Січ_рад = 4494
|Лют_вітер = 2.37	|Лют_рад = 7341
|Бер_вітер = 2.51	|Бер_рад = 10625
|Кві_вітер = 2.47	|Кві_рад = 15118
|Тра_вітер = 2.23	|Тра_рад = 19314
|Чер_вітер = 2.14	|Чер_рад = 20969
|Лип_вітер = 2.11	|Лип_рад = 21821
|Сер_вітер = 2.08	|Сер_рад = 19042
|Вер_вітер = 2.08	|Вер_рад = 14044
|Жов_вітер = 2.23	|Жов_рад = 9051
|Лис_вітер = 2.37	|Лис_рад = 4959
|Гру_вітер = 2.27	|Гру_рад = 3794
}}

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}

{{Істрійська жупанія}}

{{Croatia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]

title: Координати45°10′05″ пн. ш. 14°04′34″ сх. д. / 45.168° пн. ш. 14.076° сх. д.: 45°10′4.8″ пн. ш. 14°4′33.6″ сх. д. / 45.168000° пн. ш. 14.076000° сх. д.

Країна: Хорватія

Жупанія: Істрійська

Населення (2011)


text:
# Владислав Комар
Владислав Стефан Комар (пол. Władysław Stefan Komar; нар. 11 квітня 1940 — пом. 17 серпня 1998) — польський легкоатлет, який спеціалізувався в штовханні ядра.

## Із життєпису
Олімпійський чемпіон зі штовхання ядра (1972).
Фіналіст олімпійських змагань зі штовхання ядра на двох інших Олімпіадах — 6-е місце у 1968 та 9-е місце.
Дворазовий бронзовий призер чемпіонатів Європи зі штовхання ядра (1966, 1971). Фіналіст змагань зі штовхання ядра на двох інших чемпіонатах Європи — 4-е місце у 1962 та 6-е місце у 1974.
Триразовий срібний (1968, 1972, 1978) та дворазовий бронзовий (1967, 1977) призер чемпіонатів Європи в приміщенні зі штовхання ядра.
14-разовий чемпіон Польщі зі штовхання ядра (1963, 1964, 1965, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1975, 1976, 1977, 1978).
Дворазовий чемпіон Польщі в приміщенні зі штовхання ядра (1977, 1978).
По закінченні спортивної кар'єри багато знімався в кіно.
Трагічно загинув в автокатастрофі разом з Тадеушом Слюсарським, польським олімпійським чемпіоном 1976 зі стрибків з жердиною, з яким похований разом.

## Визнання
- Кавалер Офіцерського Хреста Ордену Відродження Польщі (1972)
- У Мендзиздроє із 1999 проводяться щорічні легкоатлетичні змагання — «Меморіал Владислава Комара та Тадеуша Слюсарського».

title: Владислав Комар

wikitext:
{{Картка:Легкоатлет
| ім'я             = Владислав Комар
| зображення       = ETHBIB.Bildarchiv Com L23-0644-0002-0005 1122485 (cropped).jpg
| підпис           = Владислав Комар (1974)
| повне ім'я       = Владислав Стефан Комар
| оригінал імені   = {{lang-pl|Władysław Stefan Komar}}
| прізвисько       =
| дата народження  = 11.04.1940
| місце народження =
| дата смерті      = 17.08.1998
| місце смерті     =
| громадянство     = {{POL}}
| зріст            =
| вага             =
| клуб             =
| тренери          =
| роки кар'єри     =
| дисципліна1      = [[штовхання ядра|ядро]]
| рекорд1          = 21,19 (1974)
| нагороди         = {{Орден Відродження Польщі (Офіцерський Хрест)}}
| звання           =
| медалі           =
{{MedalCompetition | [[Легка атлетика на Олімпійських іграх|Олімпійські ігри]] }}
{{MedalGold | [[Легка атлетика на літніх Олімпійських іграх 1972|1972 Мюнхен]] | [[штовхання ядра|ядро]] }}
{{MedalCompetition | [[Чемпіонат Європи з легкої атлетики|Чемпіонати Європи]] }}
{{MedalBronze | [[Чемпіонат Європи з легкої атлетики 1966|1966 Будапешт]] | [[штовхання ядра|ядро]] }}
{{MedalBronze | [[Чемпіонат Європи з легкої атлетики 1971|1971 Гельсінкі]] | [[штовхання ядра|ядро]] }}
{{MedalCompetition | [[Чемпіонат Європи з легкої атлетики|Чемпіонати Європи]] }}
{{MedalBronze | [[Європейські легкоатлетичні ігри в приміщенні 1967|1967 Прага]] | [[штовхання ядра|ядро]] }}
{{MedalSilver | [[Європейські легкоатлетичні ігри в приміщенні 1968|1968 Мадрид]] | [[штовхання ядра|ядро]] }}
{{MedalSilver | [[Чемпіонат Європи з легкої атлетики в приміщенні 1972|1972 Гренобль]] | [[штовхання ядра|ядро]] }}
{{MedalBronze | [[Чемпіонат Європи з легкої атлетики в приміщенні 1977|1977 Сан-Себастьян]] | [[штовхання ядра|ядро]] }}
{{MedalSilver | [[Чемпіонат Європи з легкої атлетики в приміщенні 1978|1978 Мілан]] | [[штовхання ядра|ядро]] }}
| вікісховище      =
}}{{Othernames|Комар (значення)|Комар}}

'''Владислав Стефан Комар''' ({{lang-pl|Władysław Stefan Komar}}; {{нар}} {{дата народження|11|4|1940}} — {{пом}} {{дата смерті|17|8|1998}}) — польський легкоатлет, який спеціалізувався в [[штовхання ядра|штовханні ядра]].

== Із життєпису ==

Олімпійський чемпіон зі штовхання ядра (1972).

Фіналіст олімпійських змагань зі штовхання ядра на двох інших Олімпіадах — 6-е місце у 1968 та 9-е місце.

Дворазовий бронзовий призер чемпіонатів Європи зі штовхання ядра (1966, 1971). Фіналіст змагань зі штовхання ядра на двох інших чемпіонатах Європи — 4-е місце у 1962 та 6-е місце у 1974.

Триразовий срібний (1968, 1972, 1978) та дворазовий бронзовий (1967, 1977) призер чемпіонатів Європи в приміщенні зі штовхання ядра.

14-разовий чемпіон Польщі зі штовхання ядра (1963, 1964, 1965, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1975, 1976, 1977, 1978).

Дворазовий чемпіон Польщі в приміщенні зі штовхання ядра (1977, 1978).

По закінченні спортивної кар'єри багато знімався в кіно.

Трагічно загинув в автокатастрофі разом з [[Тадеуш Слюсарський|Тадеушом Слюсарським]], польським олімпійським чемпіоном 1976 зі стрибків з жердиною, з яким похований разом.

== Визнання ==

* Кавалер Офіцерського Хреста [[Орден Відродження Польщі|Ордену Відродження Польщі]] (1972)
* У [[Мендзиздроє]] із 1999 проводяться щорічні легкоатлетичні змагання — «Меморіал Владислава Комара та Тадеуша Слюсарського».

== Джерела ==

* [https://worldathletics.org/athletes/poland/wladyslaw-komar-14349011 Владислав Комар] — профіль на вебсайті [[Світова легка атлетика|Світової легкої атлетики]] {{ref-en}}
* [https://www.european-athletics.com/historical-data/athletes/poland/wladyslaw-komar-014349011 Владислав Комар] — профіль на вебсайті [[Європейська легкоатлетична асоціація|Європейської легкоатлетичної асоціації]] {{ref-en}}
* {{Olympedia|74755}}
* [https://olimpijski.pl/olimpijczycy/wladyslaw-komar/ Владислав Комар] — профіль на вебсайті [[Олімпійський комітет Польщі|Олімпійського комітету Польщі]] {{ref-pl}}
* [http://trackfield.brinkster.net/Profile.asp?ID=3506&Gender=M Владислав Комар] — профіль на вебсайті trackfield.brinkster.net {{ref-en}}
* {{Книга:Легка атлетика. Енциклопедія (2012-2013)|частина=Комар (Komar) Владислав|том=1|сторінки=373}}
* {{Cite web |url=https://www.european-athletics.com/news/munich-magic-the-incredible-life-of-wladyslaw-komar |title=Munich Magic: The incredible life of Wladyslaw Komar |publisher=[[Європейська легкоатлетична асоціація]] |access-date=13 липня 2024 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20220929163737/https://www.european-athletics.com/news/munich-magic-the-incredible-life-of-wladyslaw-komar |archivedate=29 вересня 2022}} {{ref-en}}
* {{IMDB name|nm0464540}}

{{Олімпійські чемпіони зі штовхання ядра}}
{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Комар Владислав}}

[[Категорія:Польські штовхальники ядра]]
[[Категорія:Легкоатлети на літніх Олімпійських іграх 1964]]
[[Категорія:Легкоатлети на літніх Олімпійських іграх 1968]]
[[Категорія:Легкоатлети на літніх Олімпійських іграх 1972]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 1972]]
[[Категорія:Польські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Призери чемпіонатів Європи з легкої атлетики]]
[[Категорія:Призери чемпіонатів Європи з легкої атлетики в приміщенні]]
[[Категорія:Чемпіони Польщі з легкої атлетики]]
[[Категорія:Польські олімпійські легкоатлети та легкоатлетки]]

title: Загальна інформація

Повне ім'я: Владислав Стефан Комар

Оригінал імені: пол. Władysław Stefan Komar

Народження: 11 квітня 1940 · Каунас, Литва

Смерть: 17 серпня 1998 (58 років) · Пшибернув, Ґміна Пшибернув, Голеньовський повіт, Західнопоморське воєводство, Республіка Польща

Громадянство: Польща

title: Особисті рекорди

title: Нагороди

title: Олімпійські ігри

Золото: 1972 Мюнхен · ядро

title: Чемпіонати Європи

Бронза:
1966 Будапешт · ядро
1971 Гельсінкі · ядро

title: Чемпіонати Європи

Бронза:
1967 Прага · ядро
1977 Сан-Себастьян · ядро

Срібло:
1968 Мадрид · ядро
1972 Гренобль · ядро
1978 Мілан · ядро


text:
# Гвідо Рені
Ґвідо Рені (італ. Guido Reni; 4 листопада 1575, Кальвенцано, Емілья-Романья — 18 серпня 1642, Болонья) — італійський художник, відомий представник Болонської школи. Малював фрески, релігійні і міфологічні картини, іноді портрети.

## Біографія
Гвідо Рені — син італійських музи́к з міста Болонья, Даніеле Рені та його дружини Джинерви де Поччі. У віці 9-10 років батьки віддали його в майстерню болонського художника Деніса Кальварта. Працював він помічником і в майстернях художників Альбані і Доменікіно. З заснуванням в Болоньї Академії братів Каррачі перейшов туди і вважається учнем Каррачі.
Усі італійські майстри вважали за доцільне знати техніку створення фресок, бо це давало право робити стінописи в церквах і мати стабільний заробіток. Аби опанувати техніку фрескових стінописів, Рені стажувався у художника Феррантіні. Пробою сил були стінописи фасаду палаццо Цані в Болоньї. Усе це стало в нагоді молодому художнику, коли той дістався Риму у 1600 році.
У Римі отримав замовлення від кардинала Боргезе на розпис плафону в палаццо Роспільозі, де створив відому фреску «Аврора». Пізніше ця фреска стане маніфестом академізму, (живопису, пов'язаного з академічним, художнім навчанням) і розійдеться в десятках копій як зразок міфологічного твору. По замові папи римського Павла V зробив фрески в каплиці Квирінальського палацу зі сценами життя Богоматері. Невпинно малював релігійні і міфологічні картини. У Римі ненадовго підпав під благодійний вплив творів Караваджо. Пізніше відійшов від його манери, що надало його творам збляклих кольорів і ознак занепаду.
Жив і працював головним чином в Римі і Болоньї, ненадовго виїжджав у Неаполь та Равенну.
Після смерті Лодовіко Каррачі 1619 повернувся до Болоньї, де посів посаду керівника Болонської академії.

## Картини із впливом караваджизму
- Давид із головою Голіафа,1605 р., Лувр, Париж.
- Олену Прекрасну ведуть на корабель, 1631, Лувр, Париж.
- Св.Єронім, Відень
- Розстріл Св. Себастьяна. Відень

## Релігійні картини
- Обрізання немовляти Христа за єврейським законом, Сієна, Сан Мартіно.
- Святий Йосип колисає дитятко Ісуса
- Михайло Архангел у Санта-Марія-делла-Кончеціоне, Рим.
- Винищення немовлят за наказом царя Ірода.Болонья, нац. пінакотека
- Іван Хреститель у пустелі. Лондон.

## Ґвідо Рені в Україні

### В українській літературі
Згадка про творчість Ґвідо Рені, зокрема про картину «Христос у терновім вінку», є в оповіданні Клима Поліщука «Воєнко» (1921).

title: Гвідо Рені

wikitext:
{{Художник
| Ім'я                = Ґвідо Рені
| Оригінал імені      = Guido Reni
| Фото                = Guido Reni - Self-portrait.jpg|
| Ширина              =
| Підпис              = Автопортрет Гвідо Рені в похилому віці
| Ім'я при народженні = Guido Reni
| Дата народження     = 4.11.1575
| Місце народження    = Болонья
| Дата смерті         = 18.8.1642
| Місце смерті        = [[Болонья]]
| Національність      = італієць
| Громадянство        = Італія
| Жанр                =
| Навчання            = Болонська Академія Клементина
| Напрямок            = [[академізм]] [[бароко]]
| Роки творчості      =
| Член КПРС з         =
| Покровитель         =
| Вплив               =
| Вплив на            =
| Сайт                =
| Премії              =
| Твори               = релігійні і міфологічні картини, портрети
}}

'''Ґвідо Рені''' ({{lang-it|Guido Reni}}; [[4 листопада]] [[1575]], [[Кальвенцано]], [[Емілья-Романья]] — [[18 серпня]] [[1642]], [[Болонья]]) — італійський [[художник]], відомий представник [[Болонська школа|Болонської школи]]. Малював [[фреска|фрески]], релігійні і міфологічні картини, іноді [[портрет]]и.
== Біографія ==
Гвідо Рені — син італійських музи́к з міста Болонья, Даніеле Рені та його дружини Джинерви де Поччі. У віці 9-10 років батьки віддали його в майстерню болонського художника Деніса Кальварта. Працював він помічником і в майстернях художників Альбані і [[Доменікіно]]. З заснуванням в Болоньї Академії братів Каррачі перейшов туди і вважається учнем [[Каррачі]].
[[Файл:Guido Reni 051.jpg|міні|ліворуч|350пкс|Фреска Рені «Страта Св. Андрія» у [[Церква святого Григорія Великого (Рим)|церкві святого Григорія Великого]], Рим.]]
Усі італійські майстри вважали за доцільне знати техніку створення [[фреска|фресок]], бо це давало право робити стінописи в [[Церква (будівля)|церквах]] і мати стабільний заробіток. Аби опанувати техніку фрескових стінописів, Рені стажувався у художника Феррантіні. Пробою сил були стінописи [[фасад]]у палаццо Цані в Болоньї. Усе це стало в нагоді молодому художнику, коли той дістався [[Рим]]у у [[1600]] році.

У Римі отримав замовлення від [[кардинал]]а [[Боргезе]] на розпис [[плафон (живопис)|плафону]] в [[палаццо Роспільозі]], де створив відому фреску «Аврора». Пізніше ця фреска стане маніфестом [[академізм]]у, ([[живопис]]у, пов'язаного з академічним, художнім навчанням) і розійдеться в десятках копій як зразок міфологічного твору. По замові папи римського [[Павло V|Павла V]] зробив фрески в [[каплиця|каплиці]] Квирінальського палацу зі сценами життя Богоматері. Невпинно малював релігійні і міфологічні картини. У Римі ненадовго підпав під благодійний вплив творів [[Караваджо]]. Пізніше відійшов від його манери, що надало його творам збляклих кольорів і ознак занепаду.

Жив і працював головним чином в Римі і Болоньї, ненадовго виїжджав у [[Неаполь]] та [[Равенна|Равенну]].

Після смерті Лодовіко Каррачі [[1619]] повернувся до Болоньї, де посів посаду керівника Болонської академії.

== Картини із впливом караваджизму ==

{{center|<gallery>
Файл:David, Reni (Louvre INV 519) 02.jpg|Давид із головою Голіафа,1605 р., Лувр, Париж.
Файл:Enlèvement d'Hélène, Reni (Louvre INV 539) 02.jpg|Олену Прекрасну ведуть на корабель, 1631, Лувр, Париж.
Файл:Guido Reni, Kunsthistorisches Museum Wien, Gemäldegalerie - Hl. Hieronymus - GG 9124 - Kunsthistorisches Museum.jpg|Св.Єронім, Відень
Файл:Guido Reni 074.jpg|Розстріл Св. Себастьяна. Відень
</gallery>}}

== Релігійні картини ==

{{center|<gallery>
Файл:Guido Reni 025.jpg|Обрізання немовляти Христа за єврейським законом, Сієна, Сан Мартіно.
Файл:Guido Reni - Saint Joseph and the Christ Child - Google Art Project.jpg|Святий Йосип колисає дитятко Ісуса
Файл:Guido Reni 031.jpg|Михайло Архангел у [[Санта-Марія-делла-Кончеціоне]], Рим.
Файл:Guido Reni - Massacre of the Innocents - Pinacoteca Nazionale Bologna.jpg|Винищення немовлят за наказом царя Ірода.Болонья, нац. [[пінакотека]]
Файл:Guido Reni 041.jpg|Іван Хреститель у пустелі. Лондон.
</gallery>}}

== Ґвідо Рені в Україні ==

=== В українському релігійному житті ===

=== В українській літературі ===

Згадка про творчість Ґвідо Рені, зокрема про картину «Христос у терновім вінку», є в оповіданні [[Поліщук Клим Лаврентійович|Клима Поліщука]] «Воєнко» (1921).

== Див. також ==
* [[Сейченто]]
* [[Національна пінакотека Болоньї]]
* [[Живопис бароко]]
* [[Караваджизм]]
* [[Академізм]] 17 сторіччя
* [[Вівтар]]
* [[Сімоне Кантаріні]]
* [[Болонська школа]]
* [[Золотий кабінет шляхетного і вільного мистецтва живопису]], книга біографій

== Джерела ==
* Всеволожская С. Н. и др. «Итальянская живопись 13-18 веков в собрании Эрмитажа», Л, 1964 (рос)
* Всеобщая история искусств, т 4, М, «Искусство», 1963 (рос)

== Посилання ==
* {{ШевЕ-5|частина=Рені Гвідо|сторінки =454}}
{{Портал|Біографії}}
* [http://smallbay.ru/reni.html Гвидо Рени. Картины и биография] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20091129124442/http://smallbay.ru/reni.html |date=29 листопада 2009 }}

== Примітки ==
{{reflist}}
{{commonscat|Guido Reni}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Рені Гвідо}}

[[Категорія:Італійські барокові живописці]]
[[Категорія:Академізм]]
[[Категорія:Померли в Болоньї]]
[[Категорія:Уродженці Болоньї]]

title: Guido Reni

Guido Reni:
Автопортрет Гвідо Рені в похилому віці
Гвідо Рені у Вікісховищі

При народженні: Guido Reni

Народження: 4 листопада 1575 · Болонья

Смерть: 18 серпня 1642 (66 років)

Поховання: Базиліка святого Домінікаd

Національність: італієць

Країна: Італія

Жанр: портретний живописd, релігійний живописd, міфологічний живопис, алегорія, побутовий жанр і портрет

Навчання: Болонська Академія Клементина

Вчитель: Денис Кальверт

Діяльність: художник, ілюстратор, рисувальник, архітектурний кресляр, майстер офорту, дизайнер, візуальний митець

Напрямок: академізм бароко

Відомі учні: Giovanni Maria Tamburinid, Paolo Biancuccid, Giovanni Venanzid, Antonio Giarolad і Emilio Savonanzid

Член: Академія Святого Луки

Роботи в колекції: галерея Бельведер, Штедель, Міннеаполіський інститут мистецтва, Музей Прадо, Художній інститут Чикаго, Музей мистецтв Нельсона-Аткінсаd, Оклендська галерея мистецтвd, Фінська національна галерея, Музей Гетті, Національна галерея Вікторії, Національна галерея мистецтв, Національний музей Швеції, Національна галерея Канади, Музей мистецтв Філадельфії, Музей мистецтва Метрополітен, Королівський музей витончених мистецтв, Музей Грунінгеd, Ватиканська пінакотека, Рейксмузей, Національні галереї Шотландіїd, Musei di Strada Nuovad, Museumslandschaft Hessen Kassel, Галерея Уффіці, Palazzo Pallavicini-Rospigliosid, Національна пінакотека Болоньї, Дрезденська картинна галерея, Музей Каподімонте, Національна галерея, Музей августинців, Художній музей, Альбертіна, Художній музей Волтерс, Dayton Art Instituted, Державний музей мистецтв, Музей мистецтв округу Лос-Анжелес, Ермітаж, Національний музей у Варшаві, Реннський музей образотворчого мистецтва, MUŻAd, Картинна галерея Далвічd, Національний музей західноєвропейського мистецтва, Токіо, Музеї Ватикану, Музей історії мистецтв, Музей образотворчих мистецтв, Капітолійські музеї, Національна галерея старовинного мистецтва, Баварські державні колекції картин, Galleria Palatinad, Державні художні зібрання Дрездена, Музей Фіцвільяма, Музей образотворчих мистецтв, Галерея Петра Богуня, Клівлендський музей мистецтв, Художня галерея Єльського університету, Детройтський інститут мистецтв, Rhode Island School of Design Museumd, Музей Конде, Музей витончених мистецтв Поd, Національна галерея Ірландії, Музей мистецтв Толедо, Ліонський музей красних мистецтв, Museo Diocesano in Miland, Хантеріанський музей та картинна галереяd, Museum Arnhemd, Королівські музеї витончених мистецтв, Музей Валкгоф-Кам, Національний музей образотворчого мистецтва, Смітсонівський музей американського мистецтва, Certosa di San Martinod, Музей фюрера, Берлінська картинна галерея, Брера, musée des Beaux-Arts de Quimperd, Галерея Сабауда, Галерея Доріа-Памфілі, Diocesan Museum of Albengad, Нантський музей образотворчого мистецтва, Corsham Courtd, Музей Ґренобляd, Музей мистецтва та історії культури, Museum of the History of Franced, Musée Antoine-Lécuyerd, Sanssouci Picture Galleryd, Музей Фабра, Музей Вікторії та Альберта, Королівський корнуольський музейd, Манчестерська художня галереяd, Holburne Museumd, Niedersächsisches Landesmuseum für Kunst und Kulturgeschichted, The Wilsond, Музей Боуз, Saltram Housed, Chiswick Housed, Ашмолеан музей, Епслі-хаус, Галерея мистецтв Вокера, Herbert Art Gallery and Museumd, Museum of John Paul II Collectiond, Glynn Vivian Art Galleryd, Salford Museum and Art Galleryd, paintings collection of Musée des beaux-arts de Chartresd, Амброзіанська бібліотека, New York Public Library Print Collectiond, Музей Бойманса - ван Бенінгена, Musea Brugged, Діжонський музей образотворчого мистецтва, Musée national du Château de Fontainebleaud, Musée de Melund, Victoria Art Galleryd, Hastings Museum and Art Galleryd, Newport Museum and Art Galleryd, Galleria Nazionale d'Arte Antica di Palazzo Corsinid, Hackney Museumd, Національний музей історії та мистецтва, Galleria Estensed, Національний музей мистецтва, архітектури і дизайну, Burton Constable Halld, Weston Parkd, Lamport Halld, Tabley Housed, Blackburn Museum and Art Galleryd, Glasgow Museums Resource Centred, Bradford Museums and Galleriesd, Leeds Discovery Centred, Wigan Arts and Heritage Serviced, Pinacoteca Nazionaled, Лувр і Санта Марія ін Валлічелла


text:
# Трусов Володимир Анатолійович
Володи́мир Анато́лійович Тру́сов (1993—2022) — майор Збройних сил України (посмертно), учасник російсько-української війни, що трагічно загинув під час російського вторгнення в Україну.

## Життєпис
Народився 25 лютого 1993, с. Гриньки Полтавської області. З 11 років займався вільною боротьбою, був чемпіоном Полтавської області та призером Всеукраїнських ігор. У 2009-му переїхав до міста Кременчук. Навчався у Кременчуцькому військовому ліцеї. У 2018-му призначений командиром роти снайперів. Того ж року закінчив Кременчуцький національний університет за спеціальністю «Автомобільний транспорт». Брав участь у боях під Мар’їнкою, Авдіївкою, в районі села Зайцеве, шахти Бутовка, станиці Луганської та міста Щастя. 27 лютого 2021 року звільнився з лав ЗСУ у званні капітана. У перший день повномасштабного вторгнення, 24 лютого 2022 року, одразу підписав контракт з 81-ю окремою аеромобільною бригадою. Капітан, військовослужбовець 5-ї БТГ 81 ОАЕМБр. Випускник Кременчуцького військового ліцею (2011), випускник НАСВ ім. Гетьмана Петра Сагайдачного. Учасник АТО/ООС. Нагороджений за високу професійність і мужність, зокрема, нагрудним знаком Козацький Хрест ІІІ ступеня.

## Загибель
Загинув під час зачистки с. Малинівка недалеко від м. Запоріжжя. Бронежилет стримав 3 кулі, але уламок міни під час мінометного обстрілу пройшов під бронежилетом і виявився смертельним.

## Нагороди
Посмертно Володимиру Трусову надано чергове військове звання майор і нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня .

title: Трусов Володимир Анатолійович

wikitext:
{{Військовик2
|ім'я=Трусов Володимир Анатолійович
|оригінал імені=
|портрет=Трусов Володимир Анатолійович.jpg
|ім'я при народженні=
|дата народження=25.2.1993
|місце народження=[[Гриньки]], [[Полтавська область]]
|дата смерті=22.03.2022
|місце смерті=[[Малинівка]], [[Запорізька область]]
|причина смерті=
|прізвисько=
|країна={{UKR}}
|вид збройних сил={{fЗСУ}}
|рід військ={{InВДВ Укр}}
|роки служби=2015—2021, 2022
|звання={{Ранг|країна=Україна|звання=Майор}}
|формування={{81 ОАеМБр ЗСУ|2}}
|командування=
|битви=[[Війна на сході України]]
|нагороди={{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Богдана Хмельницького III ступеня}}
{{!)}}
|університет=
|signature=
|інше=
|поховання=
|місце поховання=
}}
{{однофамільці|Трусов}}
'''Володи́мир Анато́лійович Тру́сов''' (1993—2022) — майор Збройних сил України (посмертно), [[Учасники російсько-української війни М|учасник російсько-української війни]], що трагічно загинув під час [[Російське вторгнення в Україну (2022)|російського вторгнення в Україну]].

== Життєпис ==
Народився 25 лютого 1993, с. Гриньки Полтавської області. З 11 років займався вільною боротьбою, був чемпіоном Полтавської області та призером Всеукраїнських ігор. У 2009-му переїхав до міста Кременчук. Навчався у Кременчуцькому військовому ліцеї. У 2018-му призначений командиром роти снайперів. Того ж року закінчив Кременчуцький національний університет за спеціальністю «Автомобільний транспорт». Брав участь у боях під Мар’їнкою, Авдіївкою, в районі села Зайцеве, шахти Бутовка, станиці Луганської та міста Щастя. 27 лютого 2021 року звільнився з лав ЗСУ у званні капітана. У перший день повномасштабного вторгнення, 24 лютого 2022 року, одразу підписав контракт з 81-ю окремою аеромобільною бригадою. Капітан, військовослужбовець 5-ї БТГ 81 ОАЕМБр. Випускник Кременчуцького військового ліцею (2011), випускник НАСВ ім. Гетьмана Петра Сагайдачного. Учасник АТО/ООС. Нагороджений за високу професійність і мужність, зокрема, нагрудним знаком Козацький Хрест ІІІ ступеня.

== Загибель ==
Загинув під час зачистки с. Малинівка недалеко від м. [[Запоріжжя]]. Бронежилет стримав 3 кулі, але уламок міни під час мінометного обстрілу пройшов під бронежилетом і виявився смертельним.

== Нагороди ==
Посмертно Володимиру Трусову надано чергове військове звання майор і нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня <ref name="poltava.to">{{Cite web|url=https://poltava.to/news/65399/|title=24 березня 2022, 12:48 Семеро захисників з Полтавщини загинули в боях за Україну. 24 березня 2022, 12:48|accessdate=13 квітня 2022|archive-date=26 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220326040058/https://poltava.to/news/65399/}}</ref><ref>{{Cite news|url=https://ptv.ua/news/0d96bbff-ec2c-4564-ba17-4625929e09b1|title=НА ПОЛТАВЩИНІ РОДИНІ ЗАГИБЛОГО ВОЇНА ПЕРЕДАЛИ ОРДЕН "БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО"}}</ref>.
== Примітки ==
{{reflist}}
{{учасники РУВ|загинув=так}}
{{ukr-mil-bio-stub}}

title: Загальна інформація

Народження: 25 лютого 1993 · Гриньки, Полтавська область

Смерть: 22 березня 2022 (29 років) · Малинівка, Запорізька область

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Рід військ: Десантні війська

Формування: 81 ОАеМБр

Війни / битви: Війна на сході України


text:
# Глинка (Брянська область)
Глинка (рос. Глинка) — присілок в Дубровському районі Брянської області Російської Федерації.
Населення становить 20 осіб. Входить до складу муніципального утворення Сещинське сільське поселення.

## Історія
Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Сещинське сільське поселення.

## Населення
| 2010 | 2013 |
| ---- | ---- |
| 24   | ↘20  |

title: Глинка (Брянська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Глинка
|назва ін.       = Глинка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Брянська область]]
|район           = [[Дубровський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Сещинське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 20
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Брянська область
}}
'''Глинка''' ({{lang-ru|Глинка}}) — [[присілок]] в [[Дубровський район|Дубровському районі]] [[Брянська область|Брянської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 20 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Сещинське сільське поселення]].

== Історія ==

Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Сещинське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/974020740 |title=Закон Брянской области от 9 марта 2005 г N 3-З «О наделении муниципальных образований статусом городского округа, муниципального района, городского поселения, сельского поселения и установлении границ муниципальных образований в Брянской области» |access-date=2019-10-07 |archive-date=2015-10-05 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151005184238/http://docs.cntd.ru/document/974020740 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Глинка (Брянская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Дубровський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Дубровського району]]

title: присілок Глинка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Брянська область

Муніципальний район: Дубровський район

Поселення: Сещинське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Глинка · Глинка