text:
# Нагірний (Дніпро)
Нагірний (або Гора, Нагірка) — це один із центральних районів міста Дніпро, початковий центр Катеринослава. Вважається найпрестижнішим районом міста Дніпра з найдорожчим житлом. Розташований в межах Соборного району та займає північну частину Соборної гори.

## Назва
З половицьких та катеринославських часів міста місцевість називалася «Гора», а виселки, а згодом й міський район називався «На горі». За радянської влади й впливу російської мови міську місцевість називали «Нагірний». У просторіччі корінних дніпровців місцевість продовжують звати «Нагорка».

## Опис місцевості
Розташований на правому березі річки Дніпро на одному з трьох пагорбів, що були початково у складі міста.
Соборна Гора має відносну висоту приблизно 70—100 м й тягнеться з півдня на північ; східним і північним схилами Гора дивиться на Дніпро; на сході на нього підіймається стара запорозька місцевість — Мандриківка; західним схилом Гора дивиться на міський центр, на місці козацької слободи Половиця та 2-й Катеринославський пагорб, де розташовані половицькі виселки Млини, катеринославська Єврейська слобода, проспекти Хмельницького й Поля.

### Межі
Північною межею слугує парк Шевченка; східною — схил пагорбу; південною — вулиця Чернишевського (тут межа непевна з південнішим Табірним районом); західною межею — схил пагорбу нижче вулиць Володимира Вернадського і Гоголя.

### Вулиці
Головні магістралі:
- проспекти Дмитра Яворницького (колишній Великий бульвар й Катериниський проспект, радянська назва проспект Карла Маркса) та проспект Науковий (колишня вул. Табірна (Лагерна));
- вулиці Володимира Вернадського (колишня Новошляхетна або Новодворянська, радянська назва Дзержинського), Гоголя, Чернишевського, Шевченка (колишня Поліцейська);
- Вулиця Архітектора Олега Петрова (колишня Чернишевського);
- Соборна площа

### Транспорт
Район добре поєднаний з усіма районами міста.
- У районі заборонені всі автобусні маршрути, для підтримання чистоти повітря.
- Трамвай вздовж проспекту Дмитра Яворницького, проспекту Гагаріна, Соборної площі, вул. Чернишевського (1, 5).
- Тролейбус: проспект Дмитра Яворницького, проспект Гагаріна, Соборна площа (1, 9, 16, А, Б).

### Навчальні заклади
- Розташовані повністю або частково такі навчальні заклади: Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара, Національний технічний університет «Дніпровська політехніка», Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет, Придніпровська державна академія будівництва та архітектури, Національна металургійна академія України, Український державний хіміко-технологічний університет, Університет митної справи та фінансів.
- Школи: 71, 67, 23, 10.

### Будинки
Найстарішими є Потьомкінський палац у парку Шевченка і Преображенський собор на Соборній площі (за задумом Катерини II, мав бути найвищим собором у світі, навіть вищим за собор Папи Римського у Ватикані). Багато старих, катеринославських (побудовані до 1918 року) 2-, 3-поверхових будинків-садиб середини-кінця XIX сторіччя. Є прекрасні зразки постмодернізму 1930-х років. Майже половина будинків побудована в стилі сталінського ампіру 1950-х років із 4—7 поверхами. Існує незначна кількість хрущовок і висотних будівель. В 1999—2005 роках побудоване елітне житло, у тому числі два 28-поверхові хмарочоси («Башти») на місці старого стадіону «Динамо». Будівлі входять в архітектурний ансамбль «Крутогірний».
Ціни за 1 кв. метр площі нерухомості є найвищі в місті Дніпрі. Да, это так Википедия топ

### Культурні заклади
- Значні пам'ятки архітектури: Спасо-Преображенський кафедральний собор, Верстова миля
- Дніпропетровський національний історичний музей імені Дмитра Яворницького, Художній музей, Діорама «Битва за Дніпро»

## Археологія
На Монастирському острові виявлено сліди стоянки пізньої давньокам'яної доби, що датуються понад 10 тисячами років до н. е..
У районі ТЦ "Нагорка", що розташований на розі проспекту Гагаріна з вулицею Чернишевського, виявлено сліди скіфського поселення V—III сторіччя до н. е..

## Історія
Тут були окремі квартали Половиці, а там де зараз парк Шевченка, жив козак Лазар Глоба, що насадив сад на північному схилі пагорба. З перенесенням Катеринослава на пагорб східніше Половиці у 1787 починається міська забудова пагорба. В 1787 році на місці майбутньої Соборної площі особисто Катериною II за участю імператора Австро-Угорщини Йосипа II Габсбурга була зроблена закладка фундаменту Преображенського собору.
Тут завжди була проблема з водопостачанням, що була вирішена тільки у радянський час. По вулиці Дзержинській (Новодворянська) мешкали у зимових міських палацах шляхта й поміщики Катеринославської губернії.
Квартал між сучасними проспектом Яворницького, вулицями Моссаковського, Шевченка й Гоголя початково займала Катеринославська духовна семінарія.
Міські квартали південніше Соборної площі стали з'являтися лише в 1880-х роках. Табірна (Лагерна) вулиця (сучасний проспект Гагаріна) була однією з найважливіших доріг міста, що вела із центральної частини Катеринослава на Мандриківку й далі у Лоцманську Каменку.
В 1908 році наприкінці Табірної вулиці були побудовані казарми Феодосійського (район сучасної Феодосійської вулиці) і Сімферопольського (зараз Сімферопольська вулиця) полків.
Назва району була присутня в назві Нагірної вулиці (нині вулиця Паторжинського). Завжди, ще з часів співіснування Половиці-Катеронослава, мешканці міста називали район Гора.
В 1899 році на півдні Соборної площі був відкритий перший у місті вищий навчальний заклад — Катеринославське гірниче училище (з 1912 року Катеринославський гірничий інститут).
В 1930-х роках стали активно будуватися нові вищі навчальні заклади: Металургійній, Будівельний, Хіміко-технологічній, Медичний інститути та Технікум електрифікації сільського господарства.

## Відомі люди
На горі завжди селилася еліта міста. Тут побудував собі палац Григорій Потьомкін — коханець Катерини II. Планувала оселитися сама імператриця, з планами перенести столицю з Санкт-Петербурга до Катеринослава. Тут жила шляхта, поміщики й духівництво губернії. Прості українці не любили цей район через відсутність води.
Із заснуванням Гірничого училища район став районом інтелігенції.
В радянські часи традиція продовжилася — тут оселяються керівники області, міста і промисловості. Відомий будинок обласного керівництва по вулиці Сергія Єфремова. По вулиці Володимира Винниченка в 6-типоверховому будинку мешкав Леонід Кучма.
В часи незалежності в районі оселяються керівники області й міста (Павло Лазаренко, Валерій Пустовойтенко у будинок по вулиці Ворошилова).
Наразі відбувається переїзд представників старої, радянської еліти, які продають квартири представникам нової еліти. Ціна квартир починається з 100 тис. дол. США (2006).

title: Нагірний (Дніпро)

wikitext:
{{Значення|Нагірний}}{{Місцевість
 |назва = Нагірний
 |населений пункт = [[Дніпро (місто)|Дніпро]]
 |на карті =
 |фото = Вид на "Нагірну" частину міста з лівого берегу.jpg
 |підпис = Вид з півночі
 |площа =
 |населення =
 |координати = {{coord|48|27|31.91|N|35|4|2.39|E|type:city_scale:10000_region:UA|display=inline,title}}
 |головні вулиці =
 |район = [[Соборний район (Дніпро)|Соборний]]
 |індекс =
 |телефонний код =
 |підприємства =
 |заклади освіти та культури = [[ДНУ|Університет]], [[Національний технічний університет «Дніпровська політехніка»|Політехніка]], [[ДДАУ|Аграрний університет]], [[ПДАБА|Академія Будівництва і Архітектури]], [[НМАУ|Металургійна академія]], [[УДХТУ|Хіміко-технологічний інститут]], [[АМСУ|Академія митної служби України]]
 |парки = [[парк імені Тараса Шевченка (Дніпро)|парк Шевченка]]
 |метро =
 |залізниця =
}}
{{Також|Нагірний}}
'''Нагірний''' ''(або Гора, Нагірка)'' — це один із центральних районів міста [[Дніпро (місто)|Дніпро]], початковий центр Катеринослава. Вважається найпрестижнішим районом міста [[Дніпро (місто)|Дніпра]] з найдорожчим житлом. Розташований в межах [[Соборний район|Соборного району]] та займає північну частину [[Соборна гора|Соборної гори]].

== Назва ==
З [[Половиця|половицьких]] та катеринославських часів міста місцевість називалася «'''''Гора'''''», а виселки, а згодом й міський район називався «'''''На горі'''''». За радянської влади й впливу російської мови міську місцевість називали «Нагірний». У просторіччі корінних дніпровців місцевість продовжують звати «Нагорка».

== Опис місцевості ==
Розташований на правому березі річки [[Дніпро (річка)|Дніпро]] на одному з трьох пагорбів, що були початково у складі міста.

[[Соборна гора (Дніпро)|Соборна Гора]] має відносну висоту приблизно 70—100 м й тягнеться з півдня на північ; східним і північним схилами Гора дивиться на Дніпро; на сході на нього підіймається стара запорозька місцевість — [[Мандриківка]]; західним схилом Гора дивиться на [[центр (Дніпро)|міський центр]], на місці козацької слободи [[Половиця]] та 2-й Катеринославський пагорб, де розташовані половицькі виселки [[Млини (Дніпро)|Млини]], катеринославська Єврейська слобода, проспекти [[Проспект Богдана Хмельницького (Дніпро)|Хмельницького]] й [[Проспект Олександра Поля|Поля]].

=== Межі ===
Північною межею слугує [[парк імені Тараса Шевченка (Дніпро)|парк Шевченка]]; східною — схил пагорбу; південною — [[Вулиця Чернишевського (Дніпро)|вулиця Чернишевського]] (тут межа непевна з південнішим [[Табірний|Табірним]] районом); західною межею — схил пагорбу нижче вулиць Володимира Вернадського і Гоголя.

=== Вулиці ===
[[Файл:Вид на місто зі сторони Південного мосту.jpg|500пкс|Вид з південного сходу|альт=|праворуч]]Головні магістралі:
* проспекти [[Проспект Дмитра Яворницького|Дмитра Яворницького]] (колишній ''Великий бульвар'' й ''Катериниський проспект'', радянська назва ''проспект Карла Маркса'') та [[Проспект Гагаріна (Дніпро)|проспект Науковий]] (колишня вул. ''Табірна'' (Лагерна));
* вулиці [[Вулиця Вернадського (Дніпро)|Володимира Вернадського]] (колишня ''Новошляхетна'' або ''Новодворянська'', радянська назва ''Дзержинського''), [[Вулиця Гоголя (Дніпро)|Гоголя]], [[Вулиця Чернишевського (Дніпро)|Чернишевського]], [[Вулиця Шевченка (Дніпро)|Шевченка (колишня Поліцейська)]];
* [[Вулиця Архітектора Олега Петрова (Дніпро)|Вулиця Архітектора Олега Петрова]] (колишня Чернишевського);
* [[Соборна площа (Дніпро)|Соборна площа]]

=== Транспорт ===
[[Файл:Vul. Architektora Petrova (cropped).jpg|міні|ТЦ Нагорка праворуч відображає назву на честь історичного району.]]
Район добре поєднаний з усіма районами міста.
* У районі заборонені всі автобусні маршрути, для підтримання чистоти повітря.
* Трамвай вздовж проспекту Дмитра Яворницького, проспекту Гагаріна, Соборної площі, вул. Чернишевського (1, 5).
* Тролейбус: проспект Дмитра Яворницького, проспект Гагаріна, Соборна площа (1, 9, 16, А, Б).

=== Навчальні заклади ===
* Розташовані повністю або частково такі навчальні заклади: [[Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара]], [[Національний технічний університет «Дніпровська політехніка»]], [[Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет]], [[Придніпровська державна академія будівництва та архітектури]], [[Національна металургійна академія України]], [[Український державний хіміко-технологічний університет]], [[Університет митної справи та фінансів]].
* Школи: 71, 67, 23, 10.

=== Будинки ===
[[Файл:Вид на вежі.jpg|міні|Вид зі сходу на північну сторону Гори. Домінують «Башти».]]
Найстарішими є [[Потьомкінський палац]] у парку Шевченка і [[Спасо-Преображенський кафедральний собор (Дніпро)|Преображенський собор]] на Соборній площі (за задумом [[Катерина II|Катерини II]], мав бути найвищим собором у світі, навіть вищим за собор Папи Римського у Ватикані). Багато старих, катеринославських (побудовані до [[1918]] року) 2-, 3-поверхових будинків-садиб середини-кінця XIX сторіччя. Є прекрасні зразки [[постмодернізм]]у 1930-х років. Майже половина будинків побудована в стилі сталінського [[ампір]]у 1950-х років із 4—7 поверхами. Існує незначна кількість хрущовок і висотних будівель. В [[1999]]—[[2005]] роках побудоване елітне житло, у тому числі два 28-поверхові хмарочоси («[[Хмарочос ЖК Башти|Башти]]») на місці старого стадіону «Динамо». Будівлі входять в архітектурний ансамбль «[[Крутогірний (архітектурний ансамбль)|Крутогірний]]».

Ціни за 1 кв. метр площі нерухомості є найвищі в місті Дніпрі. Да, это так Википедия топ

=== Культурні заклади ===
* Значні пам'ятки архітектури: [[Спасо-Преображенський кафедральний собор (Дніпро)|Спасо-Преображенський кафедральний собор]], [[Катеринівська миля|Верстова миля]]
* [[Дніпропетровський національний історичний музей імені Дмитра Яворницького]], Художній музей, [[Діорама «Битва за Дніпро»]]

== Археологія ==
На [[Монастирський острів|Монастирському острові]] виявлено сліди стоянки пізньої давньокам'яної доби, що датуються понад 10 тисячами років до н. е.<ref name=":0">{{Cite news|url=https://gorod.dp.ua/history/article_ru.php?article=2|title=История Днепра (Днепропетровска) и Приднепровья|language=ru-RU|accessdate=2018-09-22|archive-date=23 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180923010232/https://gorod.dp.ua/history/article_ru.php?article=2}}</ref>.

У районі ТЦ "Нагорка", що розташований на розі [[Проспект Гагаріна (Дніпро)|проспекту Гагаріна]] з [[Вулиця Чернишевського (Дніпро)|вулицею Чернишевського]], виявлено сліди скіфського поселення V—III сторіччя до н. е.<ref name=":0" />.

== Історія ==
Тут були окремі квартали [[Половиця|Половиці]], а там де зараз [[Парк імені Тараса Шевченка (Дніпро)|парк Шевченка]], жив козак [[Глоба Лазар Остапович|Лазар Глоба]], що насадив сад на північному схилі пагорба. З перенесенням Катеринослава на пагорб східніше Половиці у 1787 починається міська забудова пагорба. В 1787 році на місці майбутньої [[Соборна площа (Дніпро)|Соборної площі]] особисто [[Катерина II|Катериною II]] за участю імператора Австро-Угорщини [[Йосиф II|Йосипа II Габсбурга]] була зроблена закладка фундаменту [[Спасо-Преображенський кафедральний собор (Дніпро)|Преображенського собору]].

Тут завжди була проблема з водопостачанням, що була вирішена тільки у радянський час. По вулиці Дзержинській (Новодворянська) мешкали у зимових міських палацах шляхта й поміщики [[Катеринославська губернія|Катеринославської губернії]].

Квартал між сучасними проспектом Яворницького, вулицями Моссаковського, Шевченка й Гоголя початково займала [[Катеринославська духовна семінарія]].

Міські квартали південніше [[Соборна площа (Дніпро)|Соборної площі]] стали з'являтися лише в [[1880-ті|1880-х]] роках. [[Табірна вулиця (Дніпро)|Табірна (Лагерна) вулиця]] (сучасний проспект Гагаріна) була однією з найважливіших доріг міста, що вела із центральної частини Катеринослава на [[Мандриківка|Мандриківку]] й далі у [[Лоцманська Кам'янка|Лоцманську Каменку]].

В [[1908]] році наприкінці Табірної вулиці були побудовані казарми Феодосійського (район сучасної [[Феодосійська вулиця (Дніпро)|Феодосійської вулиці]]) і Сімферопольського (зараз [[Сімферопольська вулиця (Дніпро)|Сімферопольська вулиця]]) полків.

Назва району була присутня в назві ''Нагірної вулиці'' (нині [[Вулиця Паторжинського (Дніпро)|вулиця Паторжинського]]). Завжди, ще з часів співіснування Половиці-Катеронослава, мешканці міста називали район '''Гора'''.

В [[1899]] році на півдні Соборної площі був відкритий перший у місті вищий навчальний заклад — ''Катеринославське гірниче училище'' (з 1912 року [[Дніпровська політехніка|Катеринославський гірничий інститут]]).

В 1930-х роках стали активно будуватися нові вищі навчальні заклади: Металургійній, Будівельний, Хіміко-технологічній, Медичний інститути та Технікум електрифікації сільського господарства.

== Відомі люди ==
На горі завжди селилася еліта міста. Тут побудував собі палац Григорій Потьомкін — коханець Катерини II. Планувала оселитися сама імператриця, з планами перенести столицю з [[Санкт-Петербург]]а до Катеринослава. Тут жила шляхта, поміщики й духівництво губернії. Прості українці не любили цей район через відсутність води.

Із заснуванням Гірничого училища район став районом інтелігенції.

В радянські часи традиція продовжилася — тут оселяються керівники області, міста і промисловості. Відомий будинок обласного керівництва по [[Вулиця Сергія Єфремова (Дніпро)|вулиці Сергія Єфремова]]. По [[Вулиця Володимира Винниченка (Дніпро)|вулиці Володимира Винниченка]] в 6-типоверховому будинку мешкав [[Кучма Леонід Данилович|Леонід Кучма]].

В часи незалежності в районі оселяються керівники області й міста ([[Лазаренко Павло Іванович|Павло Лазаренко]], [[Пустовойтенко Валерій Павлович|Валерій Пустовойтенко]] у будинок по вулиці Ворошилова).

Наразі відбувається переїзд представників старої, радянської еліти, які продають квартири представникам нової еліти. Ціна квартир починається з 100 тис. дол. США (2006).

== Примітки ==
{{reflist}}
{{commons|Category:Hora (Dnipro)|Гора (Дніпро)}}
{{Місцевості Дніпра}}

[[Категорія:Нагірний (Дніпро)| ]]
[[Категорія:Соборний район]]
[[Категорія:Археологія Дніпра]]
[[Категорія:Давньокам'яна доба Дніпропетровської області]]
[[Категорія:Скіфська доба Дніпропетровської області]]

title: Загальна інформація

Країна: Україна

Район: Соборний

Адмінодиниця: Соборний район

Заклади освіти · та культури: Університет, Політехніка, Аграрний університет, Академія Будівництва і Архітектури, Металургійна академія, Хіміко-технологічний інститут, Академія митної служби України

Парки: парк Шевченка


text:
# Нена (суперконтинент)
Не́на (NENA) — стародавній відносно невеликий суперконтинент, який складався з кратонів Арктики, Балтики та Східної Антарктиди.
Нена існував близько 1,8 млрд років тому, континент був частиною глобального суперконтинента Колумбія. Нена це акронім, який є похідним від Північної Європи та Північної Америки (Northern Europe and North America — NENA).

wikiname: ukwiki

title: Нена (суперконтинент)

in_language: uk

wikitext:
'''Не́на''' (NENA) — стародавній відносно невеликий [[суперконтинент]], який складався з [[кратон]]ів [[Арктика (кратон)|Арктики]], [[Балтика (кратон)|Балтики]] та [[Східно-Антарктичний кратон|Східної Антарктиди]]<ref>http://www.spiritus-temporis.com/nena-supercontinent-/chronology.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120326005742/http://www.spiritus-temporis.com/nena-supercontinent-/chronology.html |date=26 березня 2012 }} ''Spiritus Temporis'', Nena Chronology.{{ref-en}}</ref>.

Нена існував близько 1,8 млрд років тому, континент був частиною глобального суперконтинента [[Колумбія (суперконтинент)|Колумбія]]. Нена це акронім, який є похідним від [[Північна Європа|Північної Європи]] та [[Північна Америка|Північної Америки]] (Northern Europe and North America — NENA).

== Примітки ==
{{reflist}}

{{tectonics-stub}}
{{Континенти}}

[[Категорія:Древні континенти]]
[[Категорія:Суперконтиненти]]


text:
# Мечислав Цибульський
Мечислав Цибульський (пол. Mieczysław Cybulski; 16 березня 1903 — 13 серпня 1984) — польський кіноактор.

## Біографія
Мечислав Цибульський народився у Російській імперії. Закінчив гімназію у Москві і працював шофером у Варшаві. Акторську освіту здобув на курсах у Кіностудії К. Меглицького. Дебютував у кіно у 1927 році. У часі Другої світової війни він поїхав до Великої Британії та після війни у США. Закінчив акторську кар'єру та працював у польському ресторані в Техасі. Помер у Форт-Лодердейлі у Флориді.

## Вибрана фільмографія
- 1932 — Сто метрів любові / Sto metrów miłości
- 1934 — Молодий  ліс / Młody las
- 1935 — Рапсодія Балтики / Rapsodia Bałtyku
- 1939 — Про що не говорять

title: Мечислав Цибульський

wikitext:
{{othernames|Цибульський}}
{{актор}}
'''Мечислав Цибульський''' ({{lang-pl|Mieczysław Cybulski}}; [[16 березня]] [[1903]] — [[13 серпня]] [[1984]]) — польський кіноактор.

== Біографія ==
Мечислав Цибульський народився у Російській імперії. Закінчив гімназію у Москві і працював шофером у Варшаві. Акторську освіту здобув на курсах у Кіностудії К. Меглицького. Дебютував у кіно у 1927 році. У часі Другої світової війни він поїхав до Великої Британії та після війни у США. Закінчив акторську кар'єру та працював у польському ресторані в Техасі. Помер у Форт-Лодердейлі у Флориді.

== Вибрана фільмографія ==
* 1932 — [[Сто метрів любові]] / Sto metrów miłości
* 1934 — [[Молодий  ліс]] / Młody las
* 1935 — [[Рапсодія Балтики]] / Rapsodia Bałtyku
* 1939 — [[Про що не говорять (фільм)|Про що не говорять]]

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Цибульський Мечислав}}
[[Категорія:Польські актори]]
[[Категорія:Польські емігранти до США]]

title: Мечислав Цибульський

Народився: 16 березня 1903 · Біла Підляська, Більський повіт, Седлецька губернія, Варшавське генерал-губернаторство, Російська імперія

Помер: 13 серпня 1984 (81 рік) · Форт-Лодердейл, Флорида, США

Громадянство: Республіка Польща

Діяльність: актор


text:
# Епіскопі
Епіскопі (англ. Episkopi, 34°40′ пн. ш. 32°51′ сх. д. / 34.667° пн. ш. 32.850° сх. д.) — адміністративний центр Акротирі і Декелія, територій, що знаходяться на Кіпрі, на яких розташовуються британські військові бази. Розташований на березі однойменної затоки.
Епіскопі заснований в 1953 у в західної частини Акротирі, ще до оголошення незалежності Кіпру. Саме в Епіскопі найчастіше проходять демонстрації греків-кіпріотів, які протестують проти розташування на острові військових баз.
На Кіпрі є ще два села з назвою Епіскопі — в районі Лімасол і в районі Пафос.
Є однойменна грецька фірма з вирощування фруктів ківі.

title: Епіскопі

wikitext:
{{НП}}
[[Файл:CIA-Akrotiri.png|thumb|right|275px|Епіскопі на карті Акротирі]]
'''Епіскопі''' ({{lang-en|Episkopi}}, {{coord|34|40|N|32|51|E}}) — адміністративний центр [[Акротирі і Декелія]], територій, що знаходяться на [[Кіпр (острів)|Кіпрі]], на яких розташовуються [[Велика Британія|британські]] військові бази. Розташований на березі [[Епіскопі (затока)|однойменної затоки]].

Епіскопі заснований в [[1953]] у в [[захід]]ної частини Акротирі, ще до оголошення [[Незалежність|незалежності]] Кіпру. Саме в Епіскопі найчастіше проходять [[Демонстрація (публічний захід)|демонстрації]] [[Греки|греків]]-кіпріотів, які протестують проти розташування на [[острів|острові]] військових баз.

На Кіпрі є ще два села з назвою '''Епіскопі''' — в районі Лімасол і в районі Пафос.

Є однойменна [[Греція|грецька]] фірма з вирощування [[Ківі (фрукт)|фруктів ківі]].

== Посилання ==
* [http://www.sba.mod.uk/ Акротирі і Декелія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080204114317/http://www.sba.mod.uk/ |date=4 лютого 2008 }}

{{Столиці Європи}}

[[Категорія:Столиці країн Європи]]
[[Категорія:Акротирі і Декелія]]

title: Країна

Країна: Велика Британія

Адмінодиниця: Акротирі і Декелія

Офіційна мова: англійська мова, турецька мова, грецька мова (Акротирі і Декелія)

Часовий пояс: UTC+2 (Акротирі і Декелія)

OSM: ↑3263728 ·R (Акротирі і Декелія)


text:
# Ернст Крузе
Ернст Густав Крузе (нім. Ernst Gustav Kruse; 1 жовтня 1915, Егельн — 15 жовтня 1944, Дзбаниці) — німецький офіцер, лейтенант вермахту. Кавалер Лицарського хреста Залізного хреста з дубовим листям.

## Біографія
Наприкінці 1935 року вступив в 3-й стрілецький полк. В березні 1938 року призначений командиром взводу 7-ї роти. Учасник Польської і Французької кампаній, а також Німецько-радянської війни. Відзначився у боях на Дону. Наприкінці 1943 року відкликаний до Німеччини. 23 вересня 1944 року повернувся на фронт і призначений ордонанс-офіцером 3-го батальйону 3-го моторизованого полку 3-ї танкової дивізії. Загинув у бою. Похований в Млавці.

## Звання
- Солдат (1935)
- Унтерофіцер (1937)
- Фельдфебель (березень 1938)
- Оберфельдфебель (1931)
- Фенріх (1943)
- Оберфенріх (1944)
- Лейтенант (1944)

## Нагороди
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (4 роки)
- Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938 року» із застібкою «Празький град»
- Залізний хрест
  - 2-го класу (28 жовтня 1939)
  - 1-го класу (26 липня 1940)
- Нагрудний знак «За танкову атаку» в сріблі
- Німецький хрест в золоті (19 січня 1942)
- Сертифікат Пошани Головнокомандувача Сухопутних військ Вермахту (20 серпня 1942)
- Лицарський хрест Залізного хреста з дубовим листям
  - лицарський хрест (6 жовтня 1942)
  - дубове листя (№ 245; 17 травня 1943)
- Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42» (1 вересня 1942)
- Нагрудний знак «За поранення» в чорному
- Нагрудний знак ближнього бою в бронзі

title: Ернст Крузе

wikitext:
{{Особа
|зображення = Ernst Gustav Kruse.jpg
|нагороди = {{{!}}
{{!}}{{Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу}}{{!!}}{{Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» з Празьким градом}}{{!!}}{{Золотий німецький хрест}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»}}{{!!}}{{За поранення (чорний нагрудний знак)}}{{!!}}{{Бронзовий нагрудний знак ближнього бою}}
{{!}}-
{{!}}{{Нагрудний знак «За танкову атаку»}}
{{!)}}
}}
'''Ернст Густав Крузе''' ({{lang-de|Ernst Gustav Kruse}}; [[1 жовтня]] [[1915]], [[Егельн]] — [[15 жовтня]] [[1944]], [[Дзбаниці]]) — німецький офіцер, [[лейтенант]] [[вермахт]]у. Кавалер [[Лицарський хрест Залізного хреста|Лицарського хреста Залізного хреста]] з дубовим листям.

== Біографія ==
Наприкінці 1935 року вступив в 3-й стрілецький полк. В березні 1938 року призначений командиром взводу 7-ї роти. Учасник [[Польська кампанія (1939)|Польської]] і [[Французька кампанія (1940)|Французької]] кампаній, а також [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]]. Відзначився у боях на Дону. Наприкінці 1943 року відкликаний до Німеччини. 23 вересня 1944 року повернувся на фронт і призначений ордонанс-офіцером 3-го батальйону 3-го моторизованого полку [[3-тя танкова дивізія (Третій Рейх)|3-ї танкової дивізії]]. [[Загинув у бою]]. Похований в [[Млавка (Вармінсько-Мазурське воєводство)|Млавці]].

== Звання ==

* [[Солдат]] (1935)
* [[Унтерофіцер]] (1937)
* [[Фельдфебель]] (березень 1938)
* [[Оберфельдфебель]] (1931)
* [[Фенріх]] (1943)
* [[Оберфенріх]] (1944)
* [[Лейтенант]] (1944)

== Нагороди ==

* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го класу (4 роки)
* [[Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938 року»]] із застібкою «<nowiki/>[[Празький град]]<nowiki/>»
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]]
** 2-го класу (28 жовтня 1939)
** 1-го класу (26 липня 1940)
* [[Нагрудний знак «За танкову атаку»]] в сріблі
* [[Німецький хрест]] в золоті (19 січня 1942)
* [[Сертифікат Пошани Головнокомандувача Сухопутних військ Вермахту]] (20 серпня 1942)
* [[Лицарський хрест Залізного хреста]] з дубовим листям
** лицарський хрест (6 жовтня 1942)
** дубове листя (№ 245; 17 травня 1943)
* [[Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»]] (1 вересня 1942)
* [[Нагрудний знак «За поранення»]] в чорному
* [[Нагрудний знак ближнього бою]] в бронзі

== Література ==

* Залесский К. А. ''Железный крест. Самая известная военная награда Второй мировой войны.'' — М.: Яуза-пресс, 2007. — 4000 экз. — ISBN 978-5-903339-37-2
* ''Die Ordensträger der Deutschen Wehrmacht (CD)'', VMD-Verlag GmbH, Osnabrück, 2002
* [[Вальтер-Пер Фельгібель|Fellgiebel W.P.]] ''Elite of the Third Reich, The recipients of the Knight's Cross of the Iron Cross 1939—1945: A Reference'', Helion & Company Limited, Solihull, 2003, ISBN 1-874622-46-9
* [[Клаус-Дітер Пацвалль|Patzwall K.]], [[Файт Шерцер|Scherzer V.]] ''Das Deutsche Kreuz 1941—1945, Geschichte und Inhaber Band II'', Verlag Klaus D. Patzwall, Norderstedt, 2001, ISBN 3-931533-45-X
* Kwasny A., Kwasny G., ''Die Eichenlaubträger 1940—1945 (CD)'', Deutsches Wehrkundearchiv, Lage-Waddenhausen, 2001
* THOMAS, FRANZ & WEGMANN, GÜNTER, Die Eichenlaubträger 1940—1945, Biblio-Verlag, 1997.
{{DEFAULTSORT:Крузе Ернст}}
[[Категорія:Загинули в боях Німецько-радянської війни]]

title: нім. Ernst Kruse

Народився: 1 жовтня 1915 · Егельн, Egelner Mulded, Зальцланд, Саксонія-Ангальт, Німеччина

Помер: 15 жовтня 1944 (29 років) · Дзбаніце, Ґміна Покшивниця, Пултуський повіт, Мазовецьке воєводство, Республіка Польща

Поховання: Млавка

Країна: Німецький Райх

Діяльність: офіцер

Учасник: Друга світова війна

Військове звання: лейтенант

Нагороди: | Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу | Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» з Празьким градом | Золотий німецький хрест | | Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42» | Нагрудний знак «За поранення» в чорному | Бронзовий нагрудний знак ближнього бою | | Нагрудний знак «За танкову атаку» | | |

title: Військове звання

Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям: Залізний хрест 1-го класу · Залізний хрест 2-го класу

Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу: Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» з Празьким градом · Золотий німецький хрест

Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»: Нагрудний знак «За поранення» в чорному · Бронзовий нагрудний знак ближнього бою


text:
# Мохонько Сергій Олександрович
Сергій Олександрович Мохонько — старший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни, що трагічно загинув під час російського вторгнення в Україну.

## Життєпис
Народився у м. Глобине (Кременчуцький район, Полтавська область). Станом на лютий 2022 року навчався на 4 курсі Полтавського державного аграрного університету.
На військову службу до Збройних сил України був призваний Кременчуцьким РТЦК та СП 1 березня 2022 року. Під час російського вторгнення в Україну — старший сержант, сержант з матеріального забезпечення реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону 27-ї реактивної артилерійської бригади. Загинув у віці 43-х років 22 березня 2022 рок в боях з агресором в результаті ворожого обстрілу оборонних рубежів поблизу м. Києва. Залишилися матір, дружина та син.

## Нагороди
- орден «За мужність» III ступеня (2022, посмертно) — за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі.[3]

title: Мохонько Сергій Олександрович

wikitext:
{{Othernames|Мохонько}}
{{Військовик2
| ім'я                = Сергій Мохонько
| оригінал імені      = Мохонько Сергій Олександрович
| портрет             = Мохонько Сергій Олександрович.jpg
| підпис              =
| дата народження     = 10.11.1978
| місце народження    = м. [[Глобине]], [[Полтавська область]]
| дата смерті         = 22.3.2022
| місце смерті        = загинув поблизу м. Києва
| причина смерті      =
| національність      = [[українці|українець]]
| університет         =
| ступінь             =
| прізвисько          =
| партія              =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{FЗСУ}}
| підпорядкованість   =
| військове формування=
| роки служби         =
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання= Старший сержант}}
| формування          = {{27 РеАБр ЗСУ|2}}
| командування        =
| битви               = [[Російсько-українська війна (з 2014)|Російсько-українська війна]] / [[Бої за Київ (2022)|Бої за Київ]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден «За мужність» III ступеня}}
{{!)}}
}}
'''Сергій Олександрович Мохонько''' — старший сержант Збройних сил України, [[Учасники російсько-української війни М|учасник російсько-української війни]], що трагічно загинув під час [[Російське вторгнення в Україну (2022)|російського вторгнення в Україну]].

== Життєпис ==
Народився у м. [[Глобине]] ([[Кременчуцький район]], [[Полтавська область]]). Станом на лютий 2022 року навчався на 4 курсі [[Полтавський державний аграрний університет|Полтавського державного аграрного університету]]<ref>{{cite news |url= https://www.pdau.edu.ua/news/vichna-pamyat-geroyu |title= Вічна пам’ять Герою |date= 24 березня 2022 |publisher= Полтавський державний аграрний університет |accessdate= 17 квітня 2022 |archive-date= 22 квітня 2022 |archive-url= https://web.archive.org/web/20220422114356/https://www.pdau.edu.ua/news/vichna-pamyat-geroyu }}</ref>.

На військову службу до Збройних сил України був призваний Кременчуцьким РТЦК та СП [[1 березня]] [[2022]] року. Під час російського вторгнення в Україну — старший сержант, сержант з матеріального забезпечення реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону [[27-ма реактивна артилерійська бригада (Україна)|27-ї реактивної артилерійської бригади]]. Загинув у віці 43-х років [[22 березня]] [[2022]] рок в боях з агресором в результаті ворожого обстрілу оборонних рубежів [[Бої за Київ (2022)|поблизу м. Києва]]. Залишилися матір, дружина та син.<ref>{{cite news |url= https://poltava.to/news/65399/ |title= Семеро захисників з Полтавщини загинули у боях за Україну |date= 24 березня 2022 |publisher= Полтавщина |accessdate= 17 квітня 2022 |archive-date= 26 березня 2022 |archive-url= https://web.archive.org/web/20220326040058/https://poltava.to/news/65399/ }}</ref>

== Нагороди ==
* орден «[[Орден «За мужність»|За мужність]]» III ступеня (2022, посмертно) — ''за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі''.<ref>{{УПУ|236/2022|13 квітня 2022|Про відзначення державними нагородами України|link= https://www.president.gov.ua/documents/2362022-42109}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{ukr-mil-bio-stub}}
{{Учасники РУВ|загинув=так}}

[[Категорія:Уродженці Кременчуцького району]]

title: Загальна інформація

Народження: 10 листопада 1978 · м. Глобине, Полтавська область

Смерть: 22 березня 2022 (43 роки) · загинув поблизу м. Києва

Національність: українець

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Формування: 27 ОРеАБр

Війни / битви: Російсько-українська війна / Бої за Київ


text:
# 1711
Рік темного металевого зайця за Шістдесятирічним циклом китайського календаря.
Епоха великих географічних відкриттів •  Перша наукова революція

## Геополітична ситуація
Османську імперію очолює Ахмед III (до 1730). Під владою османського султана перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина та Молдова.
Священна Римська імперія — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює, крім німецьких земель, Угорщину з Хорватією, Трансильванію, Богемію, Північну Італію. Її імператор — Карл VI Габсбург змінив на троні Йосипа I (до 1740). Король Пруссії — Фрідріх I (до 1713).
На передові позиції в Європі вийшла Франція, на троні якої сидить король-Сонце Людовик XIV (до 1715). Франція має колонії в Північній Америці та Індії.
Триває Війна за іспанську спадщину. Королівству Іспанія належать Іспанські Нідерланди, південь Італії, Нова Іспанія, Нова Гранада та Нова Кастилія в Америці, Філіппіни. Королем Португалії є Жуан V (до 1750). Португалія має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, в Індійському океані й Індонезії.
Північ Нідерландів займає Республіка Об'єднаних провінцій. Вона має колонії в Північній Америці, Індонезії, на Формозі та на Цейлоні. Королева Британії — Анна Стюарт (до 1714). Британія має колонії в Північній Америці, на Карибах та в Індії. Король Данії та Норвегії — Фредерік IV (до 1730), король Швеції — Карл XII (до 1718). На Апеннінському півострові незалежні Венеціанська республіка та Папська область. у Речі Посполитій королює Август II Сильний (до 1733). У Московії царює Петро I (до 1725).
Україну розділено по Дніпру між Річчю Посполитою та Московією. Гетьман України  — Іван Скоропадський. Запорозька Січ розгромлена і припинила існування. Засновано Олешківську Січ. Існує Кримське ханство, якому підвладна Ногайська орда.
В Ірані правлять Сефевіди.
Значними державами Індостану є Імперія Великих Моголів, Імперія Маратха. В Китаї править Династія Цін. У Японії триває період Едо.

## Події

### В Україні
- Похід Пилипа Орлика на Правобережну Україну завершився невдало.
- Кошовим отаманом Війська Запорозького знову обрано Костя Гордієнка.
- Засновано Олешківську Січ.
- Розпочався згін населення з Правобережної України в Лівобережну

### У світі
- Велика Північна війна:
  - Невдалий Прутський похід змусив московського царя Петра I домовлятися з османами.
  - Укладено Прутський мир між Московією та Османською імперією, умови якого визнавали право османів на (Правобережну) Україну.
  - Данці здобули перемогу над шведами в битві при Вісмарі.
- У Північній Америці розпочалася Тускарорська війна між індіанцями племені тускарора та британськими колоністами.
- 18 червня французький король Людовик XIV став монархом із найдовшим терміном правління (і досі залишається таким).
- Війна за іспанську спадщину:
  - Філіп V увійшов у Сарагосу, Жирона здалася герцогу де Ноайлю — Карл VI поступово втрачає територію Каталонії та Арагону, де його підтримка була найбільшою.
  - Джон Черчиль захопив французьке місто Бушен, що стало його останнім успіхом у війні. Потім його звинуватили в хабарництві й відправили у відставку.
- Імператором Священної Римської імперії став Карл VI Габсбург. Водночас він петендує на іспанський трон.
- Волл-стріт у Нью-Йорку стала першим в Америці офіційним ринком рабів.
- Негусом Ефіопії став Йостос.
- Французький капер Рене Дюге-Труен здійснив успішний морський похід проти Ріо-де-Жанейро.
- У Британії засновано Компанію Південних морів, яка виявилася фінансовою пірамідою.
- Ференц II Ракоці утік з Угорщини в Польщу, потім у Московію. Тим часом його помічник, Шандор Карої уклав мир з Габсбургами.
- Московський цар Петро I розпустив Боярську думу, а замість неї запровадив Сенат.
- Ніколаос Маврокордатос отримав від султана посаду господаря Молдови.

### Наука і культура
- Джон Шор винайшов камертон.
- У Лондоні засновано журнал «The Spectator»
- Джованні Чева опублікував «De re nummeraria», одну з перших книг, присвячених математичній економіці.
- Почався спір Ньютона і Лейбніца про пріоритет щодо відкриття диференціального й інтегрального числення.

## Народились
Див. також Категорія:Народились 1711
- 26 квітня — Девід Г'юм, шотландський філософ історик (пом. 1776)
- 15 серпня — Вальтер Скотт, шотландський письменник
- 25 вересня — Цяньлун (Као Цунг), четвертий імператор (1736–1796) маньчжурської династії Цін в Китаї
- 19 листопада — Ломоносов Михайло Васильович, російський учений

## Померли
Див. також Категорія:Померли 1711

title: 1711

wikitext:
{{Значення|1711 (значення)}}
{{Навігація для року|1711}}
{{Рік в інших календарях}}
Рік [[Темний металевий заєць|темного металевого зайця]] за [[шістдесятирічний цикл|Шістдесятирічним циклом]] [[Китайський календар|китайського календаря]].

[[Епоха великих географічних відкриттів]]{{•}} [[Революція в науці#Перша наукова революція XVII–XVIII століть|Перша наукова революція]]

== Геополітична ситуація ==

[[Османська імперія|Османську імперію]] очолює [[Ахмед III]] (до 1730). Під владою османського султана перебувають [[Близький Схід]] та [[Єгипет]], Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина [[Закавказзя]], значні території в Європі: [[Греція]], [[Болгарія у складі Османської імперії|Болгарія]] і [[Середньовічна Сербія|Сербія]]. Васалами османів є Волощина та Молдова.

[[Священна Римська імперія]] — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює, крім німецьких земель, Угорщину з Хорватією, Трансильванію, [[Богемія|Богемію]], [[Північна Італія|Північну Італію]]. Її імператор — Карл VI Габсбург змінив на троні [[Йосип I Габсбург|Йосипа I]] (до 1740). Король [[Пруссія (королівство)|Пруссії]] — [[Фрідріх I (король Пруссії)|Фрідріх I]] (до 1713).

На передові позиції в Європі вийшла Франція, на троні якої сидить король-Сонце [[Людовик XIV]] (до 1715). Франція має колонії в Північній Америці та Індії.

Триває [[Війна за іспанську спадщину]]. Королівству Іспанія належать [[Іспанські Нідерланди]], південь Італії, [[Нова Іспанія]], [[Нова Гранада]] та [[Віце-королівство Перу|Нова Кастилія]] в Америці, [[Філіппіни]]. Королем Португалії є [[Жуан V]] (до 1750). Португалія має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, в Індійському океані й Індонезії.

Північ Нідерландів займає [[Республіка Об'єднаних провінцій]]. Вона має колонії в Північній Америці, Індонезії, на Формозі та на Цейлоні. Королева Британії — [[Анна Стюарт]] (до 1714). Британія має колонії в Північній Америці, на Карибах та в Індії. Король Данії та Норвегії — [[Фредерік IV (король Данії)|Фредерік IV]] (до 1730), король Швеції — [[Карл XII]] (до 1718). На Апеннінському півострові незалежні [[Венеціанська республіка]] та [[Папська область]]. у [[Річ Посполита|Речі Посполитій]] королює [[Август II Сильний]] (до 1733). У Московії царює [[Петро I Олексійович|Петро I]] (до 1725).

Україну розділено по Дніпру між Річчю Посполитою та Московією. Гетьман України  — [[Іван Скоропадський]]. [[Запорозька Січ]] розгромлена і припинила існування. Засновано [[Олешківська Січ|Олешківську Січ]]. Існує [[Кримське ханство]], якому підвладна [[Ногайська орда]].

В Ірані правлять [[Сефевіди]].
Значними державами [[Індостан]]у є [[Імперія Великих Моголів]], [[Імперія Маратха]]. В Китаї править [[Династія Цін]]. У Японії триває [[період Едо]].

== Події ==

=== В Україні ===
* [[Похід Пилипа Орлика на Правобережну Україну (1711)|Похід Пилипа Орлика на Правобережну Україну]] завершився невдало.
* Кошовим отаманом Війська Запорозького знову обрано [[Кость Гордієнко|Костя Гордієнка]].
* Засновано [[Олешківська Січ|Олешківську Січ]].
* Розпочався [[Згін населення з Правобережної України в Лівобережну (1711—1712)|згін населення з Правобережної України в Лівобережну]]

=== У світі ===
* Велика Північна війна:
** Невдалий [[Прутський похід 1711|Прутський похід]] змусив московського царя Петра I домовлятися з османами.
** Укладено [[Прутський мир 1711|Прутський мир]] між Московією та Османською імперією, умови якого визнавали право османів на (Правобережну) Україну.
** Данці здобули перемогу над шведами в [[битва при Вісмарі|битві при Вісмарі]].
* У Північній Америці розпочалася [[Тускарорська війна]] між індіанцями племені [[Тускарора (плем'я)|тускарора]] та британськими колоністами.
* 18 червня французький король [[Людовик XIV]] став монархом із найдовшим терміном правління (і досі залишається таким).
* [[Війна за іспанську спадщину]]:
** [[Філіп V]] увійшов у Сарагосу, Жирона здалася [[Адрієн де Ноайль|герцогу де Ноайлю]] — [[Карл VI Габсбург|Карл VI]] поступово втрачає територію Каталонії та Арагону, де його підтримка була найбільшою.
** [[Джон Черчиль]] захопив французьке місто [[Бушен (Нор)|Бушен]], що стало його останнім успіхом у війні. Потім його звинуватили в хабарництві й відправили у відставку.
* Імператором Священної Римської імперії став [[Карл VI Габсбург]]. Водночас він петендує на іспанський трон.
* [[Волл-стріт]] у Нью-Йорку стала першим в Америці офіційним ринком рабів.
* Негусом Ефіопії став [[Йостос]].
* Французький капер [[Рене Дюге-Труен]] здійснив успішний морський похід проти Ріо-де-Жанейро.
* У Британії засновано [[Компанія Південних морів|Компанію Південних морів]], яка виявилася фінансовою пірамідою.
* [[Ференц II Ракоці]] утік з Угорщини в Польщу, потім у Московію. Тим часом його помічник, Шандор Карої уклав мир з Габсбургами.
* Московський цар [[Петро I]] розпустив [[Боярська дума|Боярську думу]], а замість неї запровадив [[Сенат Російської імперії|Сенат]].
* [[Ніколаос Маврокордатос]] отримав від султана посаду господаря Молдови.

=== Наука і культура ===
{{main|1711 у науці|1711 у літературі}}
* [[Джон Шор]] винайшов [[камертон]].
* У Лондоні засновано журнал «[[The Spectator (1711)|The Spectator]]»
* [[Джованні Чева]] опублікував «De re nummeraria», одну з перших книг, присвячених математичній економіці.
* Почався [[спір Ньютона і Лейбніца про пріоритет]] щодо відкриття диференціального й інтегрального числення.

== Народились ==

''Див. також [[:Категорія:Народились 1711]]

* [[26 квітня]] — [[Девід Г'юм]], шотландський [[філософ]] [[історик]] (пом. [[1776]])
* [[15 серпня]] — [[Вальтер Скотт]], шотландський [[письменник]]
* [[25 вересня]] — [[Цяньлун]] (Као Цунг), четвертий [[імператор]] ([[1736]]–[[1796]]) маньчжурської династії [[Цін]] в [[Китай|Китаї]]
* [[19 листопада]] — [[Ломоносов Михайло Васильович]], російський учений

== Померли ==
''Див. також [[:Категорія:Померли 1711]]''

== Див. також ==
* [[Список керівників держав 1711 року]]
[[Категорія:1710-ті]]

title: Рік:

Століття: XVI · XVII — XVIII — XIX · XX

Тисячоліття: 1-ше — 2-ге — 3-тє

title: 1711 в інших календарях

Григоріанський: 1711 · MDCCXI

Вірменський: 1160 · ԹՎ ՌՃԿ

Китайський: 庚寅年 (металевий тигр) · 4408 або 4201 · — до — · 辛卯年 (металевий кролик) · 4409 або 4202

Тайванський: 201 до РК · 民前201年

Юліанський: Григоріанський мінус 11 д.

Японський: Hōei 8 / Сьотоку 1 · (正徳元年)


text:
# Napa
NAPA — португальський інді-гурт з Мадейри, до складу якого входять Діого Гойш, Франсішко Соза, Жоао Гільєрме Гоміш, Жоао Лоуренсу Гоміш і Жоао Родрігеш. Вони представляли Португалію на Пісенному конкурсі Євробачення 2025 з піснею «Deslocado».

## Кар'єра

### Ранні роки
Гурт Napa, заснований 2013 року на острові Мадейра, розпочав свою діяльність під назвою Men On The Couch. Посилаючись на Arctic Monkeys, Red Hot Chili Peppers та The Beatles як на своє натхнення, вони починали писати власні композиції англійською мовою та записували пісні в підвалі бабусі одного з учасників гурту. 2019 року вони випустили перший альбом — Senso comum, записаний у студії BlackSheep у Сінтрі. Проєкт був профінансований за допомогою краудфандингової кампанії, яка зібрала близько 3500 євро без підтримки видавців.
2023 року випустили свій другий альбом — Logo se vê. Саме тоді гурт змінив назву на NAPA. Наступного року гурт здійснив свій перший національний тур. Пізніше вони випустили концертний фільм під назвою O Mundo Continua a Girar, записаний протягом двох аншлагових вечорів у театрі Марії Матош.

### Пісенний конкурс Євробачення 2025
5 листопада 2024 року було оголошено, що NAPA є одним із авторів пісень для Festival da Canção 2025, національного відбору Португалії на Пісенний конкурс Євробачення. Пізніше стало відомо, що вони братимуть участь у відборі і як виконавці. NAPA виграли Festival da Canção та здобули право представляти Португалію на Пісенному конкурсі Євробачення 2025 в Санкт-Якобсхалле в Базелі, Швейцарія. Конкурс Євробачення 2025 складався з двох півфіналів (13 та 15 травня), та фіналу 17 травня 2025 року. Під час жеребкування, яке відбулося 28 січня 2025 року, Португалія потрапила до першої половини шоу першого півфіналу. Пізніше, порядковим номером виступу NAPA став 7, після Швеції (KAJ) та перед Норвегією (Кайл Алессандро)[джерело?].
Постановка виступу на Євробаченні залишилася здебільшого схожою на ту, що використовувалася на Festival da Canção 2025 — з мінімалістичним та поступовим розвитком сцени. Виступ розпочався з повільних рухів камери та поступового віддалення, коли вокаліст Гільєрме повільно йшов з задньої частини сцени вперед. До нього приєдналися гітарист Франсішко та басист Діого під час першого приспіву. У візуальному дизайні використовувалася палітра, що чергується між синім та пастельно-помаранчевим кольорами з плавучими хмарами та анімованими пейзажами неба, що завершилося фінальною частиною, підсвіченою помаранчевим освітленням та пастельними відтінками на синьому фоні, що відсилає до природного ландшафту Мадейри. «Deslocado» у виконанні NAPA посіла дев'яте місце у першому півфіналі, набравши 56 балів та забезпечивши собі місце у фіналі[джерело?].
Гурт Napa повторив свій виступ у фіналі, що відбувся 17 травня. Пісня була виконана 21-ю, після мальтійської співачки Міріани Конте та перед данською співачкою Сіссал. Після оголошення результатів гурт посів 21 місце з 50 балами, які є сумою з 37 балів від журі та 13 балів від голосування публіки[джерело?].

### Подальша кар'єра
Наприкінці травня 2025 року випустили пісню «Infinito» у співпраці з мадейрським артистом Van Zee та кліп на неї. Пісня натхненна історією дружби між Гільєрме, учасником NAPA, та Van Zee.

## Учасники

### Поточні
- Жоао Гільєрме Гоміш (28 років) — вокал і гітара

- Франсішко Соза (28 років) — гітара

- Діого Гойш (28 років) — бас

- Жоао Лоуренсу Гоміш (21 років) — фортепіано

- Жоао Родрігеш (28 років) — ударні

### Колишні
- Тьяго Родрігеш — ударні

## Дискографія

### Мініальбоми
- Senso Comum (2019)
- Logo Se Vê (2023)

### Сингли
- Se Eu Morresse Amanhã (2019)
- Assim, Sem Fim (2023)
- Luz do Túnel (2023)
- Deslocado (2024)

title: Napa

wikitext:
{{Музичний гурт
| Назва            = NAPA
| Попередні назви  = Men On The Couch
| Роки             = 2013–дотепер
| Країна           = {{Країна з прапорцем|Португалія}}
| Мови             = {{португальська}}, {{англійська}}
| Лейбл            = Universal Music Portugal
| Склад            = Діого Гойш
Франсішко Соза
Жоао Гільєрме Гоміш
Жоао Лоуренсу Гоміш
Жоао Родрігеш
| Фотографія       = PrepartyES - NAPA 01.jpg
| Ширина_фотографії = 280px
}}

'''NAPA''' — португальський інді-гурт з [[Мадейра (архіпелаг)|Мадейри]], до складу якого входять Діого Гойш, Франсішко Соза, Жоао Гільєрме Гоміш, Жоао Лоуренсу Гоміш і Жоао Родрігеш. Вони представляли [[Португалія на пісенному конкурсі Євробачення|Португалію]] на [[Пісенний конкурс Євробачення 2025|Пісенному конкурсі Євробачення 2025]] з піснею «Deslocado».

== Кар'єра ==

=== Ранні роки ===
Гурт Napa, заснований 2013 року на острові [[Мадейра (острів)|Мадейра]], розпочав свою діяльність під назвою '''Men On The Couch'''. Посилаючись на [[Arctic Monkeys]], [[Red Hot Chili Peppers]] та [[The Beatles]] як на своє натхнення, вони починали писати власні композиції [[Англійська мова|англійською мовою]] та записували пісні в підвалі бабусі одного з учасників гурту<ref>{{cite web |url=https://media.rtp.pt/festivaldacancao/artigos/biografia-napa/ |title=Biografia: Napa |website=rtp.pt |publisher=[[Rádio e Televisão de Portugal]] |lang=pt-pt |access-date=9 березня 2025}}</ref>. 2019 року вони випустили перший альбом — ''Senso comum'', записаний у студії BlackSheep у [[Сінтра|Сінтрі]]<ref>{{cite web |url=https://www.arte-factos.net/faixa-a-faixa/logo-se-ve-de-napa/ |title="Logo Se Vê" de NAPA |work=Arte-Factos |lang=pt-pt |access-date=9 березня 2025}}</ref>. Проєкт був профінансований за допомогою [[краудфандинг]]ової [[Краудфандинг|кампанії]], яка зібрала близько 3500 євро без підтримки видавців<ref>{{cite magazine |last=Pereira |first=Bernardo |date=21 листопада 2019 |title="Senso Comum" acima da média na estreia dos Men On The Couch |url=https://shifter.pt/2019/11/senso-comum-acima-da-media-na-estreia-dos-men-on-the-couch/?amp |access-date=9 березня 2025 |magazine={{ill|Shifter (magazine)|pt|Shifter|lt=Shifter}} |lang=pt-pt}}</ref>.

2023 року випустили свій другий альбом — ''Logo se vê''. Саме тоді гурт змінив назву на '''NAPA'''<ref>{{cite newspaper|url=https://www.publico.pt/2023/07/08/culturaipsilon/video/maio-disseram-logo-ve-daonos-ouvir-gigantes-sao-napa-20230706-234540|title=Em Maio, disseram Logo Se Vê e agora dão-nos a ouvir Gigantes. São os Napa.|last=Pacheco|first=Nuno|date=8 липня 2023|newspaper=[[Público (Portugal)|Público]]|access-date=9 березня 2025|lang=pt-pt}}</ref>. Наступного року гурт здійснив свій перший національний тур. Пізніше вони випустили концертний фільм під назвою ''O Mundo Continua a Girar'', записаний протягом двох аншлагових вечорів у театрі Марії Матош<ref>{{cite web |url=https://www.aci-agencia.pt/artistas/napa |title=NAPA abrem 2025 com participação no Festival da Canção e edição de novos temas |work=Agência Criativa Independente |lang=pt-pt |access-date=9 березня 2025}}</ref>.

=== Пісенний конкурс Євробачення 2025 ===
5 листопада 2024 року було оголошено, що NAPA є одним із авторів пісень для ''[[Festival da Canção 2025]]'', національного відбору [[Португалія на пісенному конкурсі Євробачення|Португалії]] на [[Пісенний конкурс «Євробачення»|Пісенний конкурс Євробачення]]<ref>{{cite web |url=https://media.rtp.pt/festivaldacancao/artigos/festival-da-cancao-datas-e-autores/ |title=O Festival da Canção está de volta! Datas e Autores confirmados |date=5 листопада 2024 |website=rtp.pt |publisher=[[Rádio e Televisão de Portugal]] |lang=pt-pt |access-date=9 березня 2025}}</ref>. Пізніше стало відомо, що вони братимуть участь у відборі і як виконавці<ref>{{cite web |url=https://eurovoix.com/2025/01/23/portugal-festival-da-cancao-2025-participants-and-songs-revealed/ |title=Portugal: Festival da Canção 2025 Participants and Songs Revealed |last=Conte |first=Davide |date=23 січня 2025 |work=Eurovoix News |access-date=9 березня 2025}}</ref>. NAPA виграли ''Festival da Canção'' та здобули право представляти Португалію на [[Пісенний конкурс Євробачення 2025|Пісенному конкурсі Євробачення 2025]] в [[Санкт-Якобсгалле|Санкт-Якобсхалле]] в [[Базель|Базелі]], [[Швейцарія]]<ref>{{cite web |url=https://eurovoix.com/2025/03/09/portugal-napa-to-eurovision-2025/ |title=Portugal: NAPA to Eurovision 2025 |last=Farren |first=Neil |date=9 березня 2025 |work=Eurovoix News |access-date=9 березня 2025}}</ref>. Конкурс Євробачення 2025 складався з двох півфіналів (13 та 15 травня), та фіналу 17 травня 2025 року. Під час жеребкування, яке відбулося 28 січня 2025 року, Португалія потрапила до першої половини шоу першого півфіналу. Пізніше, порядковим номером виступу NAPA став 7, після [[Швеція на пісенному конкурсі Євробачення|Швеції]] ([[KAJ]]) та перед [[Норвегія на пісенному конкурсі Євробачення|Норвегією]] ([[Кайл Алессандро]]){{Джерело}}.
[[Файл:NAPA at ESC2025 for Portugal 7.jpg|міні|280x280пкс|NAPA на сцені [[Пісенний конкурс Євробачення 2025|Євробачення 2025]]]]
Постановка виступу на Євробаченні залишилася здебільшого схожою на ту, що використовувалася на Festival da Canção 2025 — з мінімалістичним та поступовим розвитком сцени. Виступ розпочався з повільних рухів камери та поступового віддалення, коли вокаліст Гільєрме повільно йшов з задньої частини сцени вперед. До нього приєдналися гітарист Франсішко та басист Діого під час першого приспіву. У візуальному дизайні використовувалася палітра, що чергується між синім та пастельно-помаранчевим кольорами з плавучими хмарами та анімованими пейзажами неба, що завершилося фінальною частиною, підсвіченою помаранчевим освітленням та пастельними відтінками на синьому фоні, що відсилає до природного ландшафту [[Мадейра (острів)|Мадейри]]. «Deslocado» у виконанні NAPA посіла дев'яте місце у першому півфіналі, набравши 56 балів та забезпечивши собі місце у фіналі{{Джерело}}.

Гурт Napa повторив свій виступ у фіналі, що відбувся 17 травня. Пісня була виконана 21-ю, після [[Мальта на пісенному конкурсі Євробачення|мальтійської]] співачки [[Міріана Конте|Міріани Конте]] та перед [[Данія на пісенному конкурсі Євробачення|данською]] співачкою [[Сіссал]]. Після оголошення результатів гурт посів 21 місце з 50 балами, які є сумою з 37 балів від журі та 13 балів від голосування публіки{{Джерело}}.

=== Подальша кар'єра ===
Наприкінці травня 2025 року випустили пісню «''Infinito''» у співпраці з мадейрським артистом Van Zee та кліп на неї. Пісня натхненна історією дружби між Гільєрме, учасником NAPA, та Van Zee<ref>{{Cite web |url=https://eurovision.tv/story/new-music-eurovisions-class-25 |title=New music from Eurovision's 'Class of 2025' |date=2025-07-04 |website=eurovision.tv |language=en |access-date=2025-07-14}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://sicnoticias.pt/cultura/musica/2025-05-30-napa-lancam-single-infinito-em-colaboracao-com-o-madeirense-van-zee-e4ebe401 |title=NAPA lançam single "Infinito" em colaboração com o madeirense Van Zee |date=2025-05-30 |website=SIC Notícias |language=pt |access-date=2025-07-14}}</ref>.

== Учасники ==

=== Поточні ===

* Жоао Гільєрме Гоміш (28 років) — вокал і гітара

* Франсішко Соза (28 років) — гітара

* Діого Гойш (28 років) — бас

* Жоао Лоуренсу Гоміш (21 років) — фортепіано

* Жоао Родрігеш (28 років) — ударні

=== Колишні ===

* Тьяго Родрігеш — ударні

== Дискографія ==

=== Мініальбоми ===

* Senso Comum (2019)
* Logo Se Vê (2023)

=== Сингли ===
* Se Eu Morresse Amanhã (2019)
* Assim, Sem Fim (2023)
* Luz do Túnel (2023)
* Deslocado (2024)

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Португалія на пісенному конкурсі Євробачення|state=collapsed}}
{{Євробачення 2025|state=expanded}}
{{Бібліоінформація}}
{{ВП-портали|Євробачення|Європа|Музика}}
[[Категорія:Учасники Євробачення 2025]]
[[Категорія:Представники Португалії на Євробаченні]]
[[Категорія:Музичні колективи, що з'явились 2013]]
[[Категорія:Засновані в Португалії 2013]]
[[Категорія:Португальські музичні гурти]]
[[Категорія:Виконавці португальською мовою]]
[[Категорія:Виконавці Universal Music Group]]

title: Основна інформація

Попередні назви: Men On The Couch

Жанр: інді-поп, інді-рок

Роки: 2013–дотепер

Країна: Португалія

Мови: португальська, англійська

Лейбл: Universal Music Portugal

Склад: Діого Гойш · Франсішко Соза · Жоао Гільєрме Гоміш · Жоао Лоуренсу Гоміш · Жоао Родрігеш


text:
# Котляков Володимир Михайлович
Котляков Володимир Михайлович (* 6 листопада 1931, с. Червона Поляна, Московська область, СРСР) — російський гляціолог і географ, академік Російської академії наук (1991), директор Інституту географії РАН (1985—2015), доктор географічних наук, Почесний президент Російського географічного товариства, голова експертної ради російської національної премії «Кришталевий компас», член Міжурядової групи експертів з проблеми зміни клімату, що була удостоєна Нобелівської премії миру за 2007 рік.

## Біографія
Володимир Михайлович Котляков народився 6 листопада 1931 року в підмосковному селищі Червона Поляна. 1949 року закінчив з срібною медаллю московську середню школу № 7. Інтерес до географії у Володимира виник лише в 10-му класі, коли в нього з'явилися знайомі географи і океанологи, які захопили Котлякова розповідями про експедиції на географічному факультеті Московського державного університету. Завдяки їм після закінчення школи зробив вибір на користь географічного факультету.
Університетським вчителем В. М. Котлякова був М. А. Гвоздецький, у якого Володимир писав свої перші наукові роботи: курсові та дипломну. Після закінчення першого курсу Котляков вирушив у першу студентську експедицію на Західний Кавказ, після другого курсу проходив практику в горах Криму, після третього — в тайзі Сіхоте-Аліня.
Після закінчення 1954 року географічного факультету МДУ за фахом «Фізична географія» почав працювати в Інституті географії АН СРСР молодшим науковим співробітником у відділі фізичної географії, яким на той час завідував професор Г. Д. Ріхтер, основоположник географічного снігознавства. У 1955—1956 роках брав участь в експедиції на Новій Землі. Коли наприкінці 1950-х років Григорій Олександрович Авсюк, один з керівників радянських робіт за програмою Міжнародного геофізичного року, створив в Інституті географії АН СРСР відділ гляціології, Котляков став одним із перших його співробітників. Вже в 1959 році Авсюк призначив його вченим секретарем відділу, потім заступником завідувача, а в 1968 році передав завідування відділом (посада завідувача відділу гляціології Інституту географії АН СРСР Володимир Михайлович обіймав до 1985 року).
У 1961 році Котляков, який до того вже здійснив експедицію до Арктики й Антарктики (1958), захистив кандидатську дисертацію, яка в тому ж році була опублікована у вигляді великої монографії «Сніговий покрив Антарктиди і його роль у сучасному зледенінні континенту». У 1961—1963 роках брав участь в експедиції на південному схилі Ельбрусу, у 1964 — в Заілійський Алатау. З 1965 року старший науковий співробітник інституту географії АН СРСР.
У 1967 році захистив докторську дисертацію на тему «Сніговий покрив земної кулі і живлення льодовиків», в якій фактично вперше проводив дослідження на стику сніго- й льодознавства. У 1968—1974 роках брав участь в експедиціях на Памір. У 1970-ті роки сфера досліджень Котлякова ще більше розширилась, у його роботах все частіше почали розглядатися проблеми балансу маси, стоку і коливань льодовиків. У коло його інтересів увійшли не тільки розміри, форми та фактори формування льодовикових систем, але і дослідження останніх як складних динамічних комплексів.
У 1976 році Володимир Михайлович був обраний членом-кореспондентом АН СРСР за спеціальністю гідрологія, у 1991 році став академіком зі спеціальності географія й океанологія. З 1986 року — директор Інституту географії АН СРСР.
Народний депутат СРСР 1989—1991 років і заступник голови Комітету Верховної Ради СРСР з питань екології та раціонального використання природних ресурсів. Очолював парламентський підкомітет із зон природних стихійних лих. У 1990 році був одним з ініціаторів і авторів першого в СРСР закону про охорону навколишнього середовища.
З 2012 року очолює експертну раду російської національної премії в галузі географії та екології «Кришталевий компас», заснованої Краснодарським регіональним відділенням Російського географічного товариства.

## Родина
Одружений, має двох синів.

## Членство в організаціях
- 1983—1987 — віце-президент Міжнародної асоціації гідрологічних наук[5].
- 1987—1991 — президент Міжнародної комісії снігу і льоду[5].
- 1987—1993 — член спецкомітету Міжнародної геосферно-біосферної програми, пізніше російського національного комітету програми[5].
- 1988—1996 — віце-президент Міжнародного географічного союзу[5].
- 1993 — президент Гляціологічної асоціації і почесний член Міжнародного гляціологічного товариства[4].
- 1994 — дійсний член Екологічної академії Росії[4].
- 1994—2011 — представник від Росії в Міжнародному комітеті з Антарктичних досліджень[5].
- 1996 — дійсний член Міжнародної академії регіонального розвитку та співробітництва.

Котляков є членом ряду наукових академій:
- 1990 — міжнародний член Європейської (Academia Europaea);
- 1996 — іноземний член Грузинської академії наук;
- 2002 — іноземний член Французької академії наук[4].

Котляков є дійсним членом ряду географічних товариств: американського (почесний; 1987), мексиканського (член-кореспондент, 1989), італійського (член-кореспондент, 1994), грузинського (1998), естонського. З 1980 року віце-президент, а з 2000 — почесний президент Російського географічного товариства.

## Редактор
Котляков Володимир Михайлович обирався в різні роки до редакційних колегій багатьох провідних наукових часописів:
- 1961—2009 — академічна серія «Материалы гляциологических исследований», засновник і головний редактор[2][4][5];
- 1979 — «Известия Русского географического общества»;
- 1986 — «Известия РАН. Серия географическая», головний редактор;
- 1989 — «Environment»;
- 1989 — «Geo Journal» (Нідерланди);
- 1990 — «Земля и Вселенная»;
- 1993 — «Доклады Академии наук»;
- 1993 — «Наука в России»;
- 1996 — «Криосфера Земли», заступник головного редактора;
- 1996 — «Ocean and Coastal Management» (США);
- 2005 — «Экологическое планирование и управление»;
- 2010 — «Лёд и Снег»;
- 2011 — «Regional Research of Russia»;
- 2012 — «Geography. Environment. Sustainability».

## Наукова діяльність
«…Творець, організатор, душа і «двигун» великої кількості міжнародних і внутрішньоросійських наукових ініціатив, програм та проектів в галузі природничих наук, головний редактор і член редколегій усіх вітчизняних і більшості зарубіжних фахових наукових журналів, почесний член іноземних наукових товариств, університетів і академій, лауреат… Експедиційний працівник, полярник і підкорювач вершин… Чуйний і грамотний любитель поезії і класичної музики… Якщо перераховувати всі, вийде нова книга. Але не можу не додати ось що: виключно завдяки незмінно юнацькій захопленості В. М. Котлякова наукою про сніг і лід, завдяки його одержимості в роботі і воістину уродженому педагогічному чуттю, багато молодих людей 1960-1990-х років прийшли в гірську і полярну гляціологію. І я серед них.»
Коло наукових інтересів Володимира Михайловича: загальна, ізотопна і геохімічна гляціологія, землезнавство, вивчення природи високогір'їв і Крайньої Півночі, гірська геоекологія, питання моніторингу довкілля, стратегію розвитку суспільства у стосунках з природою. Котляков — провідний російський фахівець в області географії та гляціології. Викладав курс «Основні проблеми гляціології» в Ленінградському, Московському, Ташкентському, Томському університетах. Учасник і керівник експедицій в Антарктиду, на Нову Землю, південний схил Ельбруса, Заілійський Алатау і Памір. Дослідив сучасний режим і динаміку полярних і гірських зледенінь, дав інтерпретацію матеріалів глибокого буріння антарктичних льодів, працював над створенням методів оцінки лавинної небезпеки і побудовою гляціологічних прогнозів. Крім того, в числі основних досягнень В. М. Котлякова:
- 1961 — обґрунтував закони живлення Антарктичного льодовикового щита, інших льодовикових покривів планети;
- 1968 — визначив сніжність Землі і її коливання в просторі і часі;
- 1973 — сформував завдання і визначив тогочасні можливості космічної гляціології;
- 1976—1997 — розробив систему сучасного гляціологічного картографування («Атлас сніжно-льодових ресурсів світу»);
- 1980-ті — запропонував підходи вивчення стихійних нивально-гляціальних явищ і основи гляціологічних прогнозів.
- 1982 — застосував ізотопні і геохімічні методи для вивчення навколишнього середовища і його еволюції;
- 1990-ті — розробив глобальні і регіональні проблеми взаємодії суспільства і природи;
- 2000-ні — створив базу даних географічної термінології[5].

Велика роль Володимира Михайловича в реалізації проекту глибокого буріння на антарктичній станції Восток. Буріння свердловини, що тривало у важких умовах високогір'я Антарктиди більше 25 років, було зупинено на глибині 3623 м, приблизно за 125 м від поверхні теоретично передбаченого озера. З крижаного керну з цієї свердловини були встановлені кліматичні умови формування чотирьох повних льодовиково-інтергляціальних циклів протягом останніх 420 тисяч років. Це одне з найвидатніших відкриттів ХХ століття в науках про Землю. А сама ідея цього буріння і вивчення крижаного керна по всій 4-км товщі Антарктичного льодовика виникла у В. М. Котлякова ще в 1970-х роках.
За час своєї плідної наукової праці підготував 30 кандидатів і 10 докторів наук.

## Наукові праці
Володимир Михайлович опублікував близько 1500 робіт з 102 наукових напрямків, був редактором більше 80 книг, практично всіх вітчизняних монографій з гляціології за період 1970-2000-х років. Редактор і член редколегій низки атласів: Атласу Антарктики, Атласу Арктики, Атласу сніжно-льодових ресурсів світу, Атласу «Природа і ресурси Землі», Національного атласу Російської Федерації.
- (рос.) Снежный покров Антарктиды и его роль в современном оледенении материка, М., 1961.
- (рос.) Мы живем в ледниковый период? Л., 1966.
- (рос.) Снежный покров Земли и ледники, Л., 1968.
- (рос.) Горы, льды и гипотезы, Л., 1977.
- (рос.) Изотопная и геохимическая гляциология, 1982 (у співавторстві).
- (рос.) Гляциологический словарь, 1984.
- (рос.) Климаты прошлого из глубины ледниковых щитов, 1991 (у співавторстві з М. Г. Гросвальдом, Л. Клодом).
- (рос.) Проблемы экологии России, 1993 (у співавторстві).
- (рос.) Мир снега и льда, 1994.
- (рос.) Наука. Общество. Окружающая среда, 1997.
- (рос.) Экологические проблемы: что происходит, кто виноват и что делать? 1997 (у співавторстві).
- (рос.) Атлас снежно-ледовых ресурсов мира, 1997.
- (рос.) В. М. Котляков. Собрание сочинений в шести томах, 2000—2004.
- (рос.) Основы изотопной геокриологии и гляциологии, 2000 (у співавторстві).
- География: Понятия и термины. Пятиязычный академический словарь, 2007 (у співавторстві).
- Туризм: природа, культура, путешествия. Пятиязычный словарь, 2013 (у співавторстві).

## Нагороди, відзнаки і визнання
Володимир Михайлович за роки плідної наукової праці був удостоєний великої кількості нагород і відзнак:
- 1981 — орден Трудового Червоного Прапора[3];
- 1985 — Золота медаль імені Ф. П. Літке Географічного товариства СРСР[6];
- 1996 — почесний доктор Тбіліського університету[4];
- 1996 — Золота медаль імені М. М. Пржевальського Російського географічного товариства[6];
- 1998 — орден Пошани Російської Федерації[3];
- 2001 — лауреат Державної премії Російської Федерації[5];
- 2005 — Золота медаль імені Л. С. Берга Російської академії наук[5].
- 2007 — орден «За заслуги перед Вітчизною» IV ступеня[9];
- 2007 — лауреат Нобелівської премії миру, в складі Міжурядової групи експертів з проблеми зміни клімату;
- 2009 — лауреат премії імені А. О. Григор'єва[5];
- 2011 — лауреат Демидівської премії[10].
- 2011 — Золота Костянтинівська медаль, присуджена Вченою радою Російського географічного товариства за видатні заслуги в галузі географії та у зв'язку з 80-річним ювілеєм («де-юре» премія не існує з 1930 року)[11].
- 2012 — орден Дружби[5];
- 2013 — лауреат премії О. Ю. Шмідта (2013)[5].

### Топоніми
- Ім'ям В. М. Котлякова  названо два льодовики — в Заілійському і Джунгарському Алатау[4][6].

title: Котляков Володимир Михайлович

wikitext:
{{Науковець
| ім'я = Котляков Володимир Михайлович
| ім'я_мовою_оригінала = Котляков Владимир Михайлович
| жінка =
| зображення = Котляков.jpg
| зображення_розмір =
| зображення_підпис = В. М. Котляков 2008 року
| дата народження = 6.11.1931
| місце народження = с. [[Лобня|Червона Поляна]], [[Московська область]],<br/>{{RSFSR}}
| дата смерті =
| місце смерті =
| резиденція =
| громадянство = {{USSR}} → {{RUS}}
| національність =
| галузь = [[гляціологія]], [[географія]]
| заклад = [[Інститут географії РАН]]
| Alma Mater = [[Московський державний університет імені М. В. Ломоносова|Московський університет]]
| відомий через = очільник російської гляціологічної школи
| звання = [[академік]]
| ступінь = [[доктор географічних наук]]
| керівник = [[Гвоздецький Микола Андрійович|Гвоздецький М. А.]]
| учні =
| нагороди = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден «За заслуги перед Вітчизною» IV-го ступеня}} {{!!}} {{Орден Пошани (Російська Федерація)}} {{!!}} {{Орден Дружби (Російська Федерація)}}
{{!}}-
{{!}} {{Орден Трудового Червоного Прапора}} {{!!}} {{Медаль «За трудову відзнаку»}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Золота медаль Пржевальського}} {{!!}} {{Золота медаль Літке}} {{!!}} {{Державна премія Росії}} {{!!}} {{Костянтинівська медаль}}
{{!)}}
| примітки =
| особиста_сторінка =
}}{{Othernames|Котляков}}

'''Котляков Володимир Михайлович''' (* [[6 листопада]] [[1931]], с. [[Лобня|Червона Поляна]], [[Московська область]], [[СРСР]]<ref name="ВРЕ"/><ref name="БРБЭ"/>) — [[Росія|російський]] [[Гляціологія|гляціолог]] і [[Географія|географ]], академік [[Російська академія наук|Російської академії наук]] (1991), директор [[Інститут географії РАН|Інституту географії РАН]] (1985—2015), [[Доктор наук|доктор географічних наук]], Почесний президент [[Російське географічне товариство|Російського географічного товариства]], голова експертної ради російської національної премії «Кришталевий компас», член [[Міжурядова група експертів з питань змін клімату|Міжурядової групи експертів з проблеми зміни клімату]], що була удостоєна [[Нобелівська премія миру|Нобелівської премії миру]] за [[2007]] рік<ref name="БРБЭ"/><ref name="kotlyakovrgo"/><ref name="kotlyakovigras"/>.

== Біографія ==
Володимир Михайлович Котляков народився [[6 листопада]] [[1931]] року в [[Московська область|підмосковному]] селищі [[Лобня|Червона Поляна]]<ref name="БРБЭ"/><ref name="kotlyakovrgo"/>. [[1949]] року закінчив з срібною медаллю московську середню школу № 7. Інтерес до географії у Володимира виник лише в 10-му класі, коли в нього з'явилися знайомі географи і океанологи, які захопили Котлякова розповідями про експедиції на географічному факультеті [[Московський державний університет імені М. В. Ломоносова|Московського державного університету]]. Завдяки їм після закінчення школи зробив вибір на користь географічного факультету.

Університетським вчителем В. М. Котлякова був [[Гвоздецький Микола Андрійович|М. А. Гвоздецький]], у якого Володимир писав свої перші наукові роботи: курсові та дипломну. Після закінчення першого курсу Котляков вирушив у першу студентську експедицію на [[Кавказ|Західний Кавказ]], після другого курсу проходив практику в [[Кримські гори|горах Криму]], після третього — в тайзі [[Сіхоте-Алінь|Сіхоте-Аліня]].

Після закінчення [[1954]] року географічного факультету МДУ за фахом «Фізична географія» почав працювати в Інституті географії АН СРСР [[молодший науковий співробітник|молодшим науковим співробітником]] у відділі фізичної географії, яким на той час завідував професор [[Ріхтер Гавриїл Дмитрович|Г. Д. Ріхтер]], основоположник географічного снігознавства<ref name="ВРЕ"/><ref name="БРБЭ"/><ref name="kotlyakovrgo"/>. У 1955—1956 роках брав участь в експедиції на [[Нова Земля|Новій Землі]]<ref name="Горкин"/>. Коли наприкінці 1950-х років [[Авсюк Григорій Олександрович|Григорій Олександрович Авсюк]], один з керівників радянських робіт за програмою [[Міжнародний геофізичний рік|Міжнародного геофізичного року]], створив в Інституті географії АН СРСР відділ гляціології, Котляков став одним із перших його співробітників. Вже в 1959 році Авсюк призначив його вченим секретарем відділу, потім заступником завідувача, а в 1968 році передав завідування відділом (посада завідувача відділу гляціології Інституту географії АН СРСР Володимир Михайлович обіймав до 1985 року)<ref name="ВРЕ"/>.

У 1961 році Котляков, який до того вже здійснив експедицію до Арктики й Антарктики (1958), захистив [[Дисертація|кандидатську дисертацію]], яка в тому ж році була опублікована у вигляді великої монографії ''«Сніговий покрив Антарктиди і його роль у сучасному зледенінні континенту»''<ref name="Горкин"/>. У 1961—1963 роках брав участь в експедиції на південному схилі [[Ельбрус]]у, у 1964 — в [[Заілійський Алатау]]<ref name="kotlyakovigras"/>. З 1965 року [[старший науковий співробітник]] інституту географії АН СРСР<ref name="БРБЭ"/>.

У 1967 році захистив докторську дисертацію на тему ''«Сніговий покрив земної кулі і живлення льодовиків»'', в якій фактично вперше проводив дослідження на стику сніго- й льодознавства. У 1968—1974 роках брав участь в експедиціях на [[Памір]]. У 1970-ті роки сфера досліджень Котлякова ще більше розширилась, у його роботах все частіше почали розглядатися проблеми балансу маси, стоку і коливань [[льодовик]]ів. У коло його інтересів увійшли не тільки розміри, форми та фактори формування льодовикових систем, але і дослідження останніх як складних динамічних комплексів.

У 1976 році Володимир Михайлович був обраний [[Член-кореспондент|членом-кореспондентом]] [[Академія наук СРСР|АН СРСР]] за спеціальністю [[гідрологія]], у 1991 році став [[академік]]ом зі спеціальності географія й [[океанологія]]<ref name="kotlyakovrgo"/><ref name="kotlyakovigras"/>. З 1986 року — директор Інституту географії АН СРСР<ref name="kotlyakovrgo"/>.

[[З'їзд народних депутатів СРСР|Народний депутат СРСР]] 1989—1991 років і заступник голови Комітету [[Верховна рада Союзу Радянських Соціалістичних Республік|Верховної Ради СРСР]] з питань екології та раціонального використання природних ресурсів<ref name="БРБЭ"/><ref name="kotlyakovrgo"/>. Очолював парламентський підкомітет із зон природних стихійних лих. У 1990 році був одним з ініціаторів і авторів першого в СРСР закону про охорону навколишнього середовища<ref name="kotlyakovigras"/>.

З 2012 року очолює експертну раду російської національної премії в галузі географії та екології «Кришталевий компас», заснованої Краснодарським регіональним відділенням [[Російське географічне товариство|Російського географічного товариства]]<ref name="compas"/>.

== Родина ==
Одружений, має двох синів<ref name="БРБЭ"/>.

== Членство в організаціях ==
* 1983—1987 — віце-президент [[Міжнародна асоціація гідрологічних наук|Міжнародної асоціації гідрологічних наук]]<ref name="kotlyakovigras"/>.
* 1987—1991 — президент [[Міжнародна комісія снігу і льоду|Міжнародної комісії снігу і льоду]]<ref name="kotlyakovigras"/>.
* 1987—1993 — член спецкомітету Міжнародної геосферно-біосферної програми, пізніше російського національного комітету програми<ref name="kotlyakovigras"/>.
* 1988—1996 — віце-президент [[Міжнародний географічний союз|Міжнародного географічного союзу]]<ref name="kotlyakovigras"/>.
* 1993 — президент [[Гляціологічна асоціація|Гляціологічної асоціації]] і почесний член [[Міжнародне гляціологічне товариство|Міжнародного гляціологічного товариства]]<ref name="kotlyakovrgo"/>.
* 1994 — дійсний член [[Екологічна академія Росії|Екологічної академії Росії]]<ref name="kotlyakovrgo"/>.
* 1994—2011 — представник від Росії в [[Міжнародний комітет з Антарктичних досліджень|Міжнародному комітеті з Антарктичних досліджень]]<ref name="kotlyakovigras"/>.
* 1996 — дійсний член [[Міжнародна академія регіонального розвитку та співробітництва|Міжнародної академії регіонального розвитку та співробітництва]].

Котляков є членом ряду наукових академій:
* 1990 — міжнародний член [[Європейська Академія|Європейської]] (Academia Europaea);
* 1996 — іноземний член [[Грузинська академія наук|Грузинської академії наук]];
* 2002 — іноземний член [[Французька академія наук|Французької академії наук]]<ref name="kotlyakovrgo"/>.

Котляков є дійсним членом ряду [[Географічне товариство|географічних товариств]]: [[Американське географічне товариство|американського]] (почесний; 1987), [[Мексиканське географічне товариство|мексиканського]] (член-кореспондент, 1989), [[Італійське географічне товариство|італійського]] (член-кореспондент, 1994), [[Грузинське географічне товариство|грузинського]] (1998), [[Естонське географічне товариство|естонського]]<ref name="kotlyakovrgo"/>. З [[1980]] року віце-президент, а з [[2000]] — почесний президент [[Російське географічне товариство|Російського географічного товариства]]<ref name="Горкин"/>.

== Редактор ==
Котляков Володимир Михайлович обирався в різні роки до редакційних колегій багатьох провідних наукових часописів:
* 1961—2009 — академічна серія «Материалы гляциологических исследований», засновник і головний редактор<ref name="ВРЕ"/><ref name="kotlyakovrgo"/><ref name="kotlyakovigras"/>;
* 1979 — [[Вісник Російського географічного товариства|«Известия Русского географического общества»]];
* 1986 — «Известия РАН. Серия географическая», головний редактор;
* 1989 — «Environment»;
* 1989 — «Geo Journal» ([[Нідерланди]]);
* 1990 — «[[Земля и Вселенная]]»;
* 1993 — «Доклады Академии наук»;
* 1993 — «Наука в России»;
* 1996 — «Криосфера Земли», заступник головного редактора;
* 1996 — «Ocean and Coastal Management» ([[Сполучені Штати Америки|США]]);
* 2005 — «Экологическое планирование и управление»;
* 2010 — «Лёд и Снег»;
* 2011 — «Regional Research of Russia»;
* 2012 — «Geography. Environment. Sustainability».

== Наукова діяльність ==
{{Вставка
| Вирівнювання    = right
| Ширина          = 250px
| Висота          =
| Заголовок       =
| Заголовок знизу =
| Текст           = «…Творець, організатор, душа і «двигун» великої кількості міжнародних і внутрішньоросійських наукових ініціатив, програм та проектів в галузі природничих наук, головний редактор і член редколегій усіх вітчизняних і більшості зарубіжних фахових наукових журналів, почесний член іноземних наукових товариств, університетів і академій, лауреат… Експедиційний працівник, полярник і підкорювач вершин… Чуйний і грамотний любитель поезії і класичної музики… Якщо перераховувати всі, вийде нова книга. Але не можу не додати ось що: виключно завдяки незмінно юнацькій захопленості В. М. Котлякова наукою про сніг і лід, завдяки його одержимості в роботі і воістину уродженому педагогічному чуттю, багато молодих людей 1960-1990-х років прийшли в гірську і полярну гляціологію. І я серед них.»
| Без розривів    =
| Розмір шрифта   = small
| Підпис          = [[Рудой Олексій Миколайович|Рудой А. Н.]] Феномен Антарктиды. — Томск: STT, 1999. — С. 111.
}}

Коло наукових інтересів Володимира Михайловича: загальна, ізотопна і геохімічна [[гляціологія]], [[землезнавство]], вивчення природи високогір'їв і Крайньої Півночі, гірська [[геоекологія]], питання [[Моніторинг довкілля|моніторингу довкілля]], стратегію розвитку суспільства у стосунках з природою<ref name="kotlyakovigras"/><ref name="Горкин"/>. Котляков — провідний російський фахівець в області географії та гляціології. Викладав курс «Основні проблеми гляціології» в [[Санкт-Петербурзький державний університет|Ленінградському]], Московському, [[Ташкентський університет|Ташкентському]], [[Томський університет|Томському університетах]]<ref name="kotlyakovrgo"/>. Учасник і керівник експедицій в Антарктиду, на Нову Землю, південний схил Ельбруса, Заілійський Алатау і Памір<ref name="kotlyakovrgo"/>. Дослідив сучасний режим і динаміку полярних і гірських зледенінь, дав інтерпретацію матеріалів глибокого буріння антарктичних льодів, працював над створенням методів оцінки [[Лавина|лавинної небезпеки]] і побудовою гляціологічних прогнозів<ref name="kotlyakovrgo"/>. Крім того, в числі основних досягнень В. М. Котлякова:
* 1961 — обґрунтував закони живлення Антарктичного льодовикового щита, інших льодовикових покривів планети;
* 1968 — визначив сніжність Землі і її коливання в просторі і часі;
* 1973 — сформував завдання і визначив тогочасні можливості [[Космічна географія|космічної гляціології]];
* 1976—1997 — розробив систему сучасного гляціологічного картографування («Атлас сніжно-льодових ресурсів світу»);
* 1980-ті — запропонував підходи вивчення стихійних нивально-гляціальних явищ і основи гляціологічних прогнозів.
* 1982 — застосував ізотопні і геохімічні методи для вивчення навколишнього середовища і його еволюції;
* 1990-ті — розробив глобальні і регіональні проблеми взаємодії суспільства і природи;
* 2000-ні — створив базу даних географічної термінології<ref name="kotlyakovigras"/>.

Велика роль Володимира Михайловича в реалізації проекту глибокого буріння на [[Антарктична станція|антарктичній станції]] [[Восток (антарктична станція)|Восток]]. Буріння свердловини, що тривало у важких умовах високогір'я Антарктиди більше 25 років, було зупинено на глибині 3623 м, приблизно за 125 м від поверхні теоретично передбаченого [[Восток (озеро)|озера]]. З крижаного [[Керн (геологія)|керну]] з цієї свердловини були встановлені кліматичні умови формування чотирьох повних льодовиково-інтергляціальних циклів протягом останніх 420 тисяч років. Це одне з найвидатніших відкриттів ХХ століття в науках про Землю. А сама ідея цього буріння і вивчення крижаного керна по всій 4-км товщі [[Антарктичний льодовиковий щит|Антарктичного льодовика]] виникла у В. М. Котлякова ще в 1970-х роках<ref name="Алексеев2011"/>.

За час своєї плідної наукової праці підготував 30 кандидатів і 10 докторів наук.

== Наукові праці ==
Володимир Михайлович опублікував близько 1500 робіт з 102 наукових напрямків, був редактором більше 80 книг, практично всіх вітчизняних монографій з гляціології за період 1970-2000-х років. Редактор і член редколегій низки атласів: Атласу Антарктики, Атласу Арктики, Атласу сніжно-льодових ресурсів світу, Атласу «Природа і ресурси Землі», [[Національний атлас Російської Федерації|Національного атласу Російської Федерації]]<ref name="kotlyakovigras"/>.

* {{ref-ru}} Снежный покров Антарктиды и его роль в современном оледенении материка, М., 1961.
* {{ref-ru}} Мы живем в ледниковый период? Л., 1966.
* {{ref-ru}} Снежный покров Земли и ледники, Л., 1968.
* {{ref-ru}} Горы, льды и гипотезы, Л., 1977.
* {{ref-ru}} Изотопная и геохимическая гляциология, 1982 (у співавторстві).
* {{ref-ru}} Гляциологический словарь, 1984.
* {{ref-ru}} Климаты прошлого из глубины ледниковых щитов, 1991 (у співавторстві з [[Гросвальд Михайло Григорович|М. Г. Гросвальдом]], Л. Клодом).
* {{ref-ru}} Проблемы экологии России, 1993 (у співавторстві).
* {{ref-ru}} Мир снега и льда, 1994.
* {{ref-ru}} Наука. Общество. Окружающая среда, 1997.
* {{ref-ru}} Экологические проблемы: что происходит, кто виноват и что делать? 1997 (у співавторстві).
* {{ref-ru}} Атлас снежно-ледовых ресурсов мира, 1997.
* {{ref-ru}} В. М. Котляков. Собрание сочинений в шести томах, 2000—2004.
* {{ref-ru}} Основы изотопной геокриологии и гляциологии, 2000 (у співавторстві).
* География: Понятия и термины. Пятиязычный академический словарь, 2007 (у співавторстві).
* Туризм: природа, культура, путешествия. Пятиязычный словарь, 2013 (у співавторстві).

== Нагороди, відзнаки і визнання ==
Володимир Михайлович за роки плідної наукової праці був удостоєний великої кількості нагород і відзнак:
* 1981 — [[орден Трудового Червоного Прапора]]<ref name="БРБЭ"/>;
* 1985 — [[Медаль імені графа Федора Петровича Літке|Золота медаль імені Ф. П. Літке]] Географічного товариства СРСР<ref name="Горкин"/>;
* 1996 — почесний доктор [[Тбіліський університет|Тбіліського університету]]<ref name="kotlyakovrgo"/>;
* 1996 — [[Медаль імені М. М. Пржевальського|Золота медаль імені М. М. Пржевальського]] Російського географічного товариства<ref name="Горкин"/>;
* 1998 — [[Орден Пошани (Російська Федерація)|орден Пошани Російської Федерації]]<ref name="БРБЭ"/>;
* 2001 — лауреат [[Державна премія Росії|Державної премії Російської Федерації]]<ref name="kotlyakovigras"/>;
* 2005 — [[Медаль імені Л. С. Берга|Золота медаль імені Л. С. Берга]] Російської академії наук<ref name="kotlyakovigras"/>.
* 2007 — [[орден «За заслуги перед Вітчизною»]] IV ступеня<ref name="Указ"/>;
* 2007 — лауреат [[Нобелівська премія миру|Нобелівської премії миру]], в складі [[Міжурядова група експертів з питань змін клімату|Міжурядової групи експертів з проблеми зміни клімату]];
* 2009 — лауреат премії імені А. О. Григор'єва<ref name="kotlyakovigras"/>;
* 2011 — лауреат [[Демидівська премія|Демидівської премії]]<ref name="Демид"/>.
* 2011 — [[Костянтинівська медаль|Золота Костянтинівська медаль]], присуджена Вченою радою Російського географічного товариства за видатні заслуги в галузі географії та у зв'язку з 80-річним ювілеєм («де-юре» премія не існує з 1930 року)<ref name="rgo2011"/>.
* 2012 — [[Орден Дружби (Російська Федерація)|орден Дружби]]<ref name="kotlyakovigras"/>;
* 2013 — лауреат премії О. Ю. Шмідта (2013)<ref name="kotlyakovigras"/>.

=== Топоніми ===
* Ім'ям В. М. Котлякова  названо два льодовики — в [[Заілійський Алатау|Заілійському]] і [[Джунгарський Алатау|Джунгарському Алатау]]<ref name="kotlyakovrgo"/><ref name="Горкин"/>.

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="compas">{{ref-ru}} [http://rus-compass.ru/experts/ Экспертный совет.] — національна російська премія «Кришталевий компас».</ref>
<ref name="ВРЕ">{{ВРЕ|065361|Котляков Владимир Михайлович}}</ref>
<ref name="БРБЭ">{{ref-ru}} Большая Русская биографическая энциклопедия. — М.: Бизнессофт, 2006.</ref>
<ref name="kotlyakovrgo">{{ref-ru}} [http://rgo.msk.ru/presidium/kotlyakov.html Академик В. М. Котляков] на сайті Російського географічного товариства.</ref>
<ref name="kotlyakovigras">{{ref-ru}} [http://www.igras.ru/staff/27 Котляков В. М.] на сайті Інституту географії Російської академії наук.</ref>
<ref name="Горкин">{{ref-ru}} Котляков Володимир Михайлович // География. Энциклопедия (Современная иллюстрированная энциклопедия). / Под ред. [[Горкін Олександр Павлович|Горкина А. П.]] — {{М.}} : Росмэн-Пресс, 2006. — 624 с. ISBN 5-353-02443-5 .</ref><!--http://dic.academic.ru/--><!--http://www.e-reading.club/book.php?book=68553-->
<ref name="rgo2011">{{ref-ru}} [https://archive.today/20130417123009/www.rgo.ru/2011/10/otkrytie-vserossijskogo-sezda-uchitelej-geografii/ Открытие Всероссийского съезда учителей географии.] — Русское географическое общество.</ref>
<ref name="Демид">{{ref-ru}} [https://web.archive.org/web/20120514132140/http://www.ras.ru/news/shownews.aspx?id=29689939-4ffb-4d7f-ba2b-378381e662f6 Названы имена лауреатов Демидовской премии 2011 года.] — прес-служба РАН, 15 листопада 2011 року.</ref>
<ref name="Алексеев2011">''Алексеев В. П.'' Выдающийся вклад в мировую гляциологию // Лёд и снег, 2011. — № 3 (115). — С. 4 — 13.</ref>
<ref name="Указ">{{ref-ru}} [http://document.kremlin.ru/doc.asp?ID=041010 Указ Президента Російської Федерації № 949 від 25 липня 2007 року.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120106134410/http://document.kremlin.ru/doc.asp?ID=041010 |date= 6 січня 2012 }}</ref>
}}

== Література ==
* {{ref-ru}} Владимир Михайлович Котляков // Материалы к биобиблиографии учёных. Географические науки. Т. 10. / — {{М.}} : Наука, 2005. — 264 с. ISBN 5-02-033190-2.

== Посилання ==
* {{Співробітник РАН|2094|Владимира Михайловича Котлякова}}

{{ВП-портали|Біографії|Географія|Росія|колір=}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Уродженці Лобні]]
[[Категорія:Радянські гляціологи]]
[[Категорія:Гляціологи Росії]]
[[Категорія:Російські географи]]
[[Категорія:Члени-кореспонденти АН СРСР]]
[[Категорія:Народні депутати СРСР]]
[[Категорія:Випускники Московського університету]]
[[Категорія:Лауреати Демидівської премії]]
[[Категорія:Члени Російського географічного товариства]]
[[Категорія:Радянські географи]]
[[Категорія:Доктори географічних наук Росії]]
[[Категорія:Міжурядова група експертів з питань зміни клімату]]

title: Котляков Владимир Михайлович

Котляков Владимир Михайлович: В. М. Котляков 2008 року

Народився: 6 листопада 1931 (93 роки) · с. Червона Поляна, Московська область, · РРФСР

Країна: СРСР → Росія

Діяльність: гляціолог, географ

Alma mater: Московський університет

Галузь: гляціологія, географія

Заклад: Інститут географії РАН

Вчене звання: академік

Науковий ступінь: доктор географічних наук

Науковий керівник: Гвоздецький М. А.

Членство: Російська академія наук · Академія наук СРСР · Французька академія наук · Європейська академія · Commission on Pseudoscienced

Нагороди: | Орден «За заслуги перед Вітчизною» | Орден Пошани | Орден Дружби | | Орден Трудового Червоного Прапора | Медаль «За трудову відзнаку» | | | | | Державна премія Російської Федерації |

title: Відомий завдяки:

Орден «За заслуги перед Вітчизною»: Орден Пошани · Орден Дружби

Орден Трудового Червоного Прапора: Медаль «За трудову відзнаку»


text:
# Олишівська селищна рада
Оли́шівська се́лищна ра́да — орган місцевого самоврядування у Чернігівському районі Чернігівської області. Адміністративний центр — селище міського типу Олишівка.

## Загальні відомості
Олишівська селищна рада утворена в 1919 році.
- Територія ради: 6,8214 км²
- Населення ради: 2389 осіб (станом на 2001 рік)

## Населені пункти
Селищній раді підпорядковані населені пункти:
- смт Олишівка
- с.Смолянка
- с.Коростень

## Склад ради
Рада складається з 14 депутатів та голови.
- Голова ради: Малець Сергій Вікторович
- Секретар ради: Гаєвська Любов Василівна

title: Олишівська селищна рада

wikitext:
{{Селищна рада|
   | назва               = Олишівська селищна рада
   | будівля             = <!-- зображення будівлі -->
   | країна              = {{UKR}}
   | регіон              = [[Чернігівська область]]
   | район               = [[Чернігівський район]]
   | центр               = смт [[Олишівка]]
   | голова              = Малець Сергій Вікторович
   | секретар            = Гаєвська Любов Василівна
   | кількість членів    = 14 депутатів
   | утворена            = в 1919 році
   | код КОАТУУ          = 7425555700
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=41350 Олишівська селищна рада]
   | площа               = 6,8214
   | населення           = 2389 <small>''(на 2001 рік)''</small>
   | населення міське    = 2389
   | населення сільське  =
   | щільність           = 350,22
   | населені пункти     = смт [[Олишівка]]
с.Смолянка
с.Коростень
   | поштовий індекс     = 15575
   | адреса              = <tt>15575, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, смт Олишівка, вул. Чернігівська, 3</tt>
   | телефонний код      = 462
   | телефонний номер    = 68-09-31
   | факс                =
   | електронна скринька =
   | вебсторінка         =
  }}

'''Оли́шівська се́лищна ра́да''' — [[органи місцевого самоврядування|орган місцевого самоврядування]] у [[Чернігівський район|Чернігівському районі]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]]. [[Адміністративний центр]] — [[селище міського типу]] [[Олишівка]].

== Загальні відомості ==
Олишівська селищна рада утворена в 1919 році.
* ''Територія ради:'' 6,8214 км²
* ''Населення ради:'' 2389 осіб (станом на 2001 рік)

== Населені пункти ==
Селищній раді підпорядковані населені пункти:
* смт [[Олишівка]]
*с.Смолянка
*с.Коростень

== Склад ради ==
Рада складається з 14 депутатів та голови.
* ''Голова ради:'' Малець Сергій Вікторович
* ''Секретар ради:'' Гаєвська Любов Василівна

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ОКВРУ|41350}}
* [https://web.archive.org/web/20150624145324/http://www.chernihiv-oblrada.gov.ua/usr_files/ter_admin_usrriy/chernihiv_rayon/mists_samovr.htm Відомості про сільські, селищні, міські ради]

{{Chernihiv-geo-stub}}
{{Адміністративний устрій Чернігівського району (Чернігівська область)}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Чернігівського району (Чернігівська область)]]
[[Категорія:Засновані в Чернігівській області 1919]]

title: Основні дані

Область: Чернігівська область

Район/міськрада: Чернігівський район

Адм. центр: смт Олишівка

Утворена: в 1919 році

Облікова картка: Олишівська селищна рада

title: Склад

Кількість членів: 14 депутатів

Голова ради: Малець Сергій Вікторович

Секретар ради: Гаєвська Любов Василівна

title: Територія і населення

Густота: 350,22 осіб/км²

Населені пункти: смт Олишівка с.Смолянка с.Коростень

title: Контактні дані


text:
# CRYBA2
CRYBA2 (англ. Crystallin beta A2) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 2-й хромосомі. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 197 амінокислот, а молекулярна маса — 22 096.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MSSAPAPGPA |  | PASLTLWDEE |  | DFQGRRCRLL |  | SDCANVCERG |  | GLPRVRSVKV |
| ENGVWVAFEY |  | PDFQGQQFIL |  | EKGDYPRWSA |  | WSGSSSHNSN |  | QLLSFRPVLC |
| ANHNDSRVTL |  | FEGDNFQGCK |  | FDLVDDYPSL |  | PSMGWASKDV |  | GSLKVSSGAW |
| VAYQYPGYRG |  | YQYVLERDRH |  | SGEFCTYGEL |  | GTQAHTGQLQ |  | SIRRVQH    |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

title: CRYBA2

wikitext:
{{Картка гена}}
'''CRYBA2''' ({{lang-en|Crystallin beta A2}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 2-й хромосомі.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:2395 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:2395 |language=англ. |accessdate=18 вересня 2017 |url-status=dead }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 197 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 22 096<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/P53672#sequences |title=UniProt, P53672 |language=англ. |accessdate=18 вересня 2017 |archive-date=29 листопада 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161129081049/http://www.uniprot.org/uniprot/P53672/#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MSSAPAPGPA		PASLTLWDEE		DFQGRRCRLL		SDCANVCERG		GLPRVRSVKV

ENGVWVAFEY		PDFQGQQFIL		EKGDYPRWSA		WSGSSSHNSN		QLLSFRPVLC

ANHNDSRVTL		FEGDNFQGCK		FDLVDDYPSL		PSMGWASKDV		GSLKVSSGAW

VAYQYPGYRG		YQYVLERDRH		SGEFCTYGEL		GTQAHTGQLQ		SIRRVQH

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Хромосома 2 (людина)|Хромосома 2]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Некатегоризовані білки]]

title: Ідентифікатори

Символи: CRYBA2, CTRCT42, crystallin beta A2

Зовнішні ІД: OMIM: 600836 MGI: 104336 HomoloGene: 10991 GeneCards: CRYBA2

title: Пов'язані генетичні захворювання

Пов'язані генетичні захворювання: cataract 42

Молекулярна функція: • protein homodimerization activity · • GO:0001948, GO:0016582 protein binding · • structural constituent of eye lens · • молекулярна функція

Клітинна компонента: • компонент клітини

Біологічний процес: • lens development in camera-type eye · • GO:0022610 життєдіяльність · • зір

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

Ортологи: Вікідані

Див./Ред. для людей: Див./Ред. для мишей