text:
# Довгий Бір (Новгородська область)
Довгий Бір (рос. Долгий Бор) — присілок у Крестецькому районі Новгородської області Російської Федерації.
Населення становить 22 особи. Належить до муніципального утворення Крестецьке міське поселення.

## Історія
До 1927 року населений пункт перебував у складі Новгородської губернії. У 1927-1944 роках перебував у складі Ленінградської області.
Орган місцевого самоврядування від 2010 року — Крестецьке міське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 22   |

title: Довгий Бір (Новгородська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Довгий Бір
|назва ін.       = Долгий Бор
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Новгородська область]]
|район           = [[Крестецький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Крестецьке міське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 22
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Новгородська область
}}
'''Довгий Бір''' ({{lang-ru|Долгий Бор}}) — [[присілок]] у [[Крестецький район|Крестецькому районі]] [[Новгородська область|Новгородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 22 особи. Належить до муніципального утворення [[Крестецьке міське поселення]].

== Історія ==

До 1927 року населений пункт перебував у складі [[Новгородська губернія|Новгородської губернії]]. У 1927-1944 роках перебував у складі [[Ленінградська область|Ленінградської області]].

Орган місцевого самоврядування від 2010 року — Крестецьке міське поселення<ref>{{cite web 2 |date=30.03.2010 |url=https://docs.cntd.ru/document/469208315 |title= Закон Новгородской области «О преобразовании некоторых муниципальных образований, входящих в состав территории Крестецкого муниципального района...» |type=закон от 30.03.2010 № 719-ОЗ |website=[[Новгородська обласна дума|Новгородская областная Дума]] |accessdate=15 липня 2021 року |archiveid=20190513075149 |lang=ru |showlang=1 |ref= }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Долгий Бор (Новгородская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Крестецький район}}
{{Novgorod-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Населені пункти Крестецького району]]

title: присілок Довгий Бір

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Новгородська область

Муніципальний район: Крестецький район

Поселення: Крестецьке міське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Довгий Бір · Довгий Бір
Довгий Бір у Вікісховищі


text:
# Футрик Іван Володимирович
Футрик Іван Володимирович (нар. 5 грудня 1989, Дніпропетровськ)— український спортсмен, академічний веслувальник, призер чемпіонатів Європи і літньої Універсіади у Казані.
Освіта — Дніпропетровський національний гірничий університет.

## Біографія
Іван Футрик народився у Дніпропетровську, де і розпочав займатися веслуванням. Перший тренер — Ю.Коваленко.
2007 року на молодіжному чемпіонаті світу в складі четвірки парної був сьомим. 2008 і 2009 року на молодіжному чемпіонаті світу (до 23 років) в складі четвірки парної був другим, 2010 року — третім.
2010 дебютував на дорослому чемпіонаті світу — в складі четвірки парної був десятим.
2011 року був третім на етапі Кубку світу і першим на молодіжному чемпіонаті світу (до 23 років) в складі четвірки парної, двадцять другим на чемпіонаті світу і четвертим на чемпіонаті Європи в складі двійки парної. 2012 року на етапах Кубку світу в складі четвірки парної був десятим і восьмим, а на чемпіонаті Європи в складі четвірки парної (Юрій Іванов, Іван Футрик, Олександр Надтока, Іван Довгодько) став срібним призером.
2013 року на чемпіонаті Європи в складі четвірки парної був четвертим.
На літній Універсіаді 2013, яка проходила з 6-о по 17-е липня у Казані, Іван представляв Україну в академічному веслуванні у складі вісімки зі стерновим. та завоював срібну нагороду разом із Василем Завгороднім, Дмитром Міхаєм, Владиславом Нікуліним, Анатолієм Радченком, Віталієм Цурканом, Денисом Чорним, Станіславом Чумраєвим та Іваном Юрченком.
У попередніх запливах вони посіли друге місце (6:06.07) пропустивши вперед команду з Польщі. Друге місце дозволило змагатись у втішному запливі за вихід до фіналу. Там українці показали третій час (6:00.90), що дозволило вийти до фіналу. У фіналі наша команда ще покращила результат до 5:52.31, але цей час дозволив посісти тільки друге місце. Чемпіонами стали росіяни (5:47.54), бронзові нагороди у голландців (5:53.55).
На чемпіонаті світу 2013 року Футрик в одиночках зайняв двадцяте місце. На чемпіонаті Європи 2014 року в складі двійки був вісімнадцятим, а на чемпіонаті Європи 2015 Футрик та Сергій Гринь завоювали бронзові нагороди. На чемпіонаті світу 2015 їх екіпаж був сімнадцятим. На кваліфікаційній регаті 2016 на Олімпійські ігри 2016 Футрик і Гринь не змогли пройти до фіналу.
2019 року на чемпіонаті світу Іван Футрик в змаганнях двійок парних був шістнадцятим.

## Сімейний стан
Дружина — Катерина Футрик, академічна веслувальниця, олімпійська чемпіонка, чемпіонка Європи.
Діти (двійня) — Артем і Анастасія.

## Державні нагороди
- Орден Данила Галицького (25 липня 2013) — за досягнення високих спортивних результатів на XXVII Всесвітній літній Універсіаді в Казані, виявлені самовідданість та волю до перемоги, піднесення міжнародного авторитету України[5]

wikiname: ukwiki

title: Футрик Іван Володимирович

in_language: uk

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я                = Іван Володимирович Футрик
| повне_ім'я          =
| зображення          =
| підпис              =
| прізвисько          =
| національність      =
| місце_проживання    =
| дата_народження     = 5.12.1989
| місце_народження    =
| дата_смерті         =
| місце_смерті        =
| зріст               =191
| вага                =95
| батько              =
| мати                =
| дружина             =
| чоловік             =
| діти                =
| вебсторінка         =

| країна              = {{UKR}}
| вид_спорту          = [[академічне веслування]]
| дисципліна          =
| спортивне_звання    =
| студентська_команда =
| клуб                =
| команда             =
| нац._збірна         =
| статус_професіонала =
| тренери             =
| завершення_виступів =
| тренує              =
| світові             =
| регіональні         =
| національні         =
| олімпійські         =
| паралімпійські      =
| найвищий_рейтинг    =
| поточний_рейтинг    =
| особисті_рекорди    =
| медалі              =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry| {{UKR}} }}
{{MedalSport| [[Академічне веслування]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з академічного веслування|Чемпіонати Європи]]}}
{{MedalSilver|Варезе 2012|M4×}}
{{MedalBronze|Познань 2015|M2×}}
{{MedalCompetition|Універсіада}}
{{MedalSilver|[[Літня Універсіада 2013|2013 Казань]]|[[Академічне веслування на літній Універсіаді 2013 — вісімка (чоловіки)|M8+]]}}
| show-medals         = yes
|нагороди= {{Орден Данила Галицького}}
}}

'''Футрик Іван Володимирович''' ({{н}} [[5 грудня]] [[1989]], [[Дніпро (місто)|Дніпропетровськ]])— український спортсмен, [[академічне веслування|академічний веслувальник]], призер чемпіонатів Європи і [[Літня Універсіада 2013|літньої Універсіади у Казані]].

Освіта — [[Дніпровська політехніка|Дніпропетровський національний гірничий університет]].

== Біографія ==

Іван Футрик народився у [[Дніпро (місто)|Дніпропетровськ]]у, де і розпочав займатися веслуванням. Перший тренер — Ю.Коваленко.

2007 року на молодіжному чемпіонаті світу в складі четвірки парної був сьомим. 2008 і 2009 року на молодіжному чемпіонаті світу (до 23 років) в складі четвірки парної був другим, 2010 року — третім.

2010 дебютував на дорослому чемпіонаті світу — в складі четвірки парної був десятим.

2011 року був третім на етапі Кубку світу і першим на молодіжному чемпіонаті світу (до 23 років) в складі четвірки парної, двадцять другим на чемпіонаті світу і четвертим на чемпіонаті Європи в складі двійки парної. 2012 року на етапах Кубку світу в складі четвірки парної був десятим і восьмим, а на чемпіонаті Європи в складі четвірки парної ([[Іванов Юрій Ігорович|Юрій Іванов]], Іван Футрик, [[Надтока Олександр Олександрович|Олександр Надтока]], [[Довгодько Іван Вікторович|Іван Довгодько]]) став срібним призером.

2013 року на чемпіонаті Європи в складі четвірки парної був четвертим.

На [[Літня Універсіада 2013|літній Універсіаді]] 2013, яка проходила з 6-о по 17-е липня у Казані, Іван представляв [[Україна на літній Універсіаді 2013|Україну]] в [[Академічне веслування на літній Універсіаді 2013|академічному веслуванні]] у складі вісімки зі [[Рульовий|стерновим]].<ref name="Особ Казань">[http://kazan2013.ru/hide/ru/-240/Participant/ParticipantInfo/38c7dc54-1d8d-4a70-a432-dee7220b3b34 Особиста інформація спортсмена на сайті Універсіади 2013]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-ru}} {{ref-en}}</ref> та завоював срібну нагороду разом із [[Завгородній Василь|Василем Завгороднім]], [[Міхай Дмитро|Дмитром Міхаєм]], [[Нікулін Владислав|Владиславом Нікуліним]], [[Радченко Анатолій|Анатолієм Радченком]], [[Цуркан Віталій|Віталієм Цурканом]], [[Чорний Денис|Денисом Чорним]], [[Чумраєв Станіслав Володимирович|Станіславом Чумраєвим]] та [[Юрченко Іван Васильович|Іваном Юрченком]].<ref>[[УНІАН]]: [http://www.unian.ua/news/582109-ukrajinski-vesluvalniki-zavoyuvali-sche-shist-nagorod-universiadi.html Українські веслувальники завоювали ще шість нагород Універсіади]</ref>

У попередніх запливах вони посіли друге місце (6:06.07) пропустивши вперед команду з Польщі. Друге місце дозволило змагатись у втішному запливі за вихід до фіналу. Там українці показали третій час (6:00.90), що дозволило вийти до фіналу. У фіналі наша команда ще покращила результат до 5:52.31, але цей час дозволив посісти тільки друге місце. Чемпіонами стали росіяни (5:47.54), бронзові нагороди у голландців (5:53.55).<ref>[http://kazan2013.ru/hide/ru/-240/Comp/Info/RO/Bracket/ROM083000 Результати змагань на офіційному сайті Універсіади 2013]{{Недоступне посилання|date=травень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>

На чемпіонаті світу 2013 року Футрик в одиночках зайняв двадцяте місце. На чемпіонаті Європи 2014 року в складі двійки був вісімнадцятим, а на чемпіонаті Європи 2015 Футрик та [[Гринь Сергій Михайлович|Сергій Гринь]] завоювали бронзові нагороди. На чемпіонаті світу 2015 їх екіпаж був сімнадцятим. На кваліфікаційній регаті 2016 на [[Літні Олімпійські ігри 2016|Олімпійські ігри 2016]] Футрик і Гринь не змогли пройти до фіналу.

2019 року на чемпіонаті світу Іван Футрик в змаганнях двійок парних був шістнадцятим.

== Сімейний стан ==
Дружина — [[Тарасенко Катерина Миколаївна|Катерина Футрик]], [[академічне веслування|академічна веслувальниця]], [[олімпійська чемпіонка]], чемпіонка Європи.

Діти (двійня) — Артем і Анастасія.

== Державні нагороди ==
* [[Орден Данила Галицького]] ([[25 липня]] [[2013]]) — ''за досягнення високих спортивних результатів на [[Літня Універсіада 2013|XXVII Всесвітній літній Універсіаді]] в Казані, виявлені самовідданість та волю до перемоги, піднесення міжнародного авторитету України''<ref>[http://www.president.gov.ua/documents/3922013-15495 Указ Президента України № 392/2013 від 25 липня 2013 року «Про відзначення державними нагородами України»]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://worldrowing.com/athlete/9fc0359f-39a1-4dbf-895a-31c125201f0d На сайті FISA]

{{Sportsman-stub}}

[[Категорія:Українські академічні веслувальники]]
[[Категорія:Спортсмени Дніпра]]
[[Категорія:Уродженці Дніпра]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Україна

Народження: 5 грудня 1989 (35 років) · Дніпропетровськ, Українська РСР, СРСР

title: Спорт

Країна: Україна

Вид спорту: академічне веслування

title: Чемпіонати Європи

Срібло: Варезе 2012 · M4×

Бронза: Познань 2015 · M2×

title: Універсіада

Срібло: 2013 Казань · M8+


text:
# Кім (роман)
«Кім» (англ. Kim) — шпигунський роман британського письменника Редьярда Кіплінга, спочатку виданий частинами у журналах McClure's Magazine (грудень 1900 р. — жовтень 1901 р.) та Cassell's Magazine (січень — листопад 1901 р.), і в жовтні 1901 виданий Macmillan Publishers окремою книгою. Найвідоміший твір письменника. Належить до типового жанру «едвардіанської літератури» — пригодницький роман для юнаків.
Події відбуваються у проміжку між другою англо-афганською війною 1881 року, та третьою англо-афганською війною 1919 року, десь від 1893 до 1898 року.
Роман відомий детальним описом портретів людей, культури та різноманітних релігій Індії. "У цій книзі представлена яскрава картина Індії, її колосальних популяцій, релігій та забобонів, а також життя базарів та дороги.

## Сюжет
Головний герой — Кімбол О'Хара — лахорський хлопчик-сирота, син ірландського солдата та бідної ірландської матері, що залишився в Індії, коли полк його батька повернувся додому в Ірландію. Він заробляє на життя вуличним жебрацтвом та виконанням доручень пуштунського торговця кіньми Махбуба Алі. Кім настільки зрісся з місцевою культурою, що місцеві жителі не бачать в ньому білого хлопчика.
В середині сюжету з'ясовується, що афганський купець пов'язаний з британською розвідкою. Від нього Кім дізнається про Велику гру за володіння Внутрішньою Азією, яку ведуть між собою британський та російський уряди. (Саме після публікації роману цей термін увійшов у широкий вжиток).
На початку романа Кім стає учнем мандрівного лами з Тибетського монастиря Сач-Зен, а Махбуб Алі направляє його з секретним дорученням до британського командування в Амбалі.
Вони подорожують по великому колісному шляху.
Подорожуючи разом із ламою, Кім зустрічає полк, в якому служив його батько. Полковий капелан, упізнавши в Кімові покійного батька, направляє його на навчання в католицьку школу в Лакхнау, а оплату за навчання бере на себе лама. Під час шкільних канікул Кім подорожує по Індії, а потім долучається до ремесла розвідника-пандита. Цю підготовку курирує полковник Крейтон зі служби британської етнологічної розвідки. По закінченні школи Кіма направляють з місією в Гімалаї, де він повинен перехитрити російських агентів і отримати їхні секретні документи.

## Українські переклади
- Ред'ярд Кіплінґ, «Кім». Переклад з англійської: Юлія Джугастрянська за редакцією Володимира Чернишенка. Тернопіль: НК-Богдан. 2017. 256 стор. ISBN 978-966-10-4755-5
- Ред'ярд Кіплінґ, «Кім». Переклад з англійської: Євген Тарнавський. Київ: Знання. 2018. 335 стор. ISBN 978-617-07-0613-3

title: Кім (роман)

wikitext:
{{Літературний твір
|Назва           = Кім
|Назва мовою оригіналу = Citizen of the Galaxy
|Зображення      = <!-- Example.jpg -->
|Розмір          =
|Опис до зображення =
|Автор           = [[Редьярд Кіплінг]]
|Жанр            =
|Мова оригіналу  =
|Написаний       =
|Публікація      =
|Окреме видання  =
|Видавництво     =
|публікація_українською_мовою  = <!-- перше видання українською мовою! -->
|Переклад        = <!-- тільки українською мовою! -->
|ISBN-13         =
|ISBN-10         =
|Нагороди        =
|Попередник      =
|Наступник       =
|Сайт            =
|Вікіджерела-текст = <!--Текст твору у Вікіджерелах -->
}}
'''«Кім»''' ({{lang-en|Kim}}) — [[шпигунський роман]] британського письменника [[Редьярд Кіплінг|Редьярда Кіплінга]], спочатку виданий частинами у журналах [[McClure's Magazine]] (грудень 1900 р. — жовтень 1901 р.) та [[Cassell's Magazine]] (січень — листопад [[1901]] р.), і в жовтні 1901 виданий [[Macmillan Publishers]] окремою книгою. Найвідоміший твір письменника. Належить до типового жанру «едвардіанської літератури» — пригодницький роман для юнаків.

Події відбуваються у проміжку між [[друга англо-афганська війна|другою англо-афганською війною]] 1881 року, та [[третя англо-афганська війна|третьою англо-афганською війною]] 1919 року, десь від 1893 до 1898 року.

Роман відомий детальним описом портретів людей, культури та різноманітних релігій Індії. "У цій книзі представлена яскрава картина Індії, її колосальних популяцій, релігій та забобонів, а також життя базарів та дороги.<ref>«Kim». in: ''The Concise Oxford Companion to English Literature''. Ed. Margaret Drabble and Jenny Stringer. Oxford University Press, 2007. Oxford Reference Online.</ref>

== Сюжет ==
Головний герой — Кімбол О'Хара — [[лахор]]ський хлопчик-[[сирота]], син ірландського солдата та бідної ірландської матері, що залишився в Індії, коли полк його батька повернувся додому в Ірландію. Він заробляє на життя вуличним жебрацтвом та виконанням доручень [[пуштуни|пуштунського]] торговця кіньми Махбуба Алі. Кім настільки зрісся з місцевою культурою, що місцеві жителі не бачать в ньому білого хлопчика.

В середині сюжету з'ясовується, що афганський купець пов'язаний з британською розвідкою. Від нього Кім дізнається про [[Велика гра|Велику гру]] за володіння Внутрішньою Азією, яку ведуть між собою британський та російський уряди. (Саме після публікації роману цей термін увійшов у широкий вжиток).

На початку романа Кім стає учнем мандрівного [[лама (буддизм)|лами]] з Тибетського монастиря Сач-Зен, а Махбуб Алі направляє його з секретним дорученням до британського командування в [[Амбала|Амбалі]].

Вони подорожують по [[великий колісний шлях|великому колісному шляху]].

Подорожуючи разом із ламою, Кім зустрічає полк, в якому служив його батько. Полковий капелан, упізнавши в Кімові покійного батька, направляє його на навчання в католицьку школу в [[Лакхнау]], а оплату за навчання бере на себе лама. Під час шкільних канікул Кім подорожує по Індії, а потім долучається до ремесла [[пандит (розвідник)|розвідника-пандита]]. Цю підготовку курирує полковник Крейтон зі служби британської етнологічної розвідки. По закінченні школи Кіма направляють з місією в [[Гімалаї]], де він повинен перехитрити [[Охоронні відділення|російських агентів]] і отримати їхні секретні документи.

== Українські переклади ==
* Ред'ярд Кіплінґ, «Кім». Переклад з англійської: [[Юлія Джугастрянська]] за редакцією [[Чернишенко Володимир Олександрович|Володимира Чернишенка]]. Тернопіль: НК-Богдан. 2017. 256 стор. ISBN 978-966-10-4755-5
* Ред'ярд Кіплінґ, «Кім». Переклад з англійської: [[Євген Тарнавський]]. Київ: Знання. 2018. 335 стор. ISBN 978-617-07-0613-3

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [https://audioreads.org/kim/ Audiobook "Kim" by Rudyard Kipling] {{Ref-en}}, narrated by Robin Nixon, duration 11 h 23 min
* [https://litarchive.online/kim Kim by Rudyard Kipling] {{Ref-en}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Твори Редьярда Кіплінга]]
[[Категорія:Романи 1901]]
[[Категорія:Пригодницькі романи Великої Британії]]
[[Категорія:Детективні романи Великої Британії]]
[[Категорія:Велика гра]]
[[Категорія:Екранізовані романи Великої Британії]]
[[Категорія:Англомовні романи]]
[[Категорія:Книги видавництва Macmillan Publishers]]
[[Категорія:Романи, дія яких відбувається в XIX столітті]]

title: Citizen of the Galaxy

Жанр: spy fictiond

Форма: роман

Автор: Редьярд Кіплінг

Мова: британська англійська

Країна: Велика Британія

Видавництво: Macmillan Publishers

Ілюстратор: Harold Robert Millard


text:
# Селище (Крупський район)
Селище (біл. вёска Селішча) — село в складі Крупського району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Ухвальській сільській раді, розташоване в східній частині області.

title: Селище (Крупський район)

wikitext:
{{НП
 |країна                  = {{BLR}}
 |статус                  = Село
 |українська назва        = Селище
 |оригінальна назва       = {{lang-be|вёска Селішча}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
|опис зображення = |lat_dir = N|lat_deg = 54|lat_min = 08|lat_sec = 05

  |lon_dir = E|lon_deg = 29|lon_min = 19|lon_sec = 31
  |CoordAddon             =
 |размер карты страны     = 300
 |размер карты региона    = 300
 |размер карты района     =
 |вид регіону             = Область
 |регион                  = Мінська область
 |регіон в таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   = [[Крупський район|Крупський]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =   Сільрада Білорусі{{!}}Сільська рада
|община                  = Ухвальська сільська рада
 |община в таблиці        =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |year                    =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |плотность              =
  |агломерація            =
  |національний склад     = [[білоруси]]
  |конфесійний склад=
 |часовий пояс            =
 |DST                     =
 |телефонний код          = +375-17-96
 |поштовий індекс         = 222010
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = [[ЗКАТУ|Код ЗКАТУ]]
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   = Офіційна адреса
 |add2                    = 222010, Менская вобласьць,
Крупскі раён,
Ухвальскі сельсавет
Вёска Селішча
 |add3n                   = Телефон
 |add3                    = +375-17-96
 |add4n                   =
 |add4                    =
}}
'''Селище''' ({{lang-be|вёска Селішча}}) — [[село]] в складі [[Крупський район|Крупського району]] [[Мінська область|Мінської області]], [[Білорусь]]. Село підпорядковане [[Ухвальська сільська рада|Ухвальській сільській раді]], розташоване в східній частині області.

== Джерела ==
* «[[Міста і села Білорусі|Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах]]» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. {{ref-bl}}

== Див. також ==
* [[Адміністративний поділ Білорусі]]
* [[Список міст Білорусі]]
* [[Селища міського типу Білорусі]]
* [[Райони Білорусі]]

== Посилання ==
* [http://www.krupki.gov.by/ru/ Вебресурс Крупського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130725041335/http://krupki.gov.by/ru/ |date=25 липня 2013 }}
* [http://belaruscity.net/krupki/towns.php Каталог сіл Крупського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130807032255/http://belaruscity.net/krupki/towns.php |date=7 серпня 2013 }}

{{Ухвальська сільська рада}}

{{Belarus-stub}}

[[Категорія:Села Мінської області]]
[[Категорія:Населені пункти Крупського району]]
[[Категорія:Ухвальська сільська рада]]

title: Країна

Країна: Білорусь

Область: Мінська область

Район: Крупський

Сільська рада: Ухвальська сільська рада

Національний склад: білоруси

Часовий пояс: UTC+3 (Ухвальська сільська рада)

Транслітерація назви: Sielišča

Офіційна адреса: 222010, Менская вобласьць, · Крупскі раён, · Ухвальскі сельсавет · Вёска Селішча


text:
# Жан-Бедель Бокасса
Жан-Беде́ль Бока́сса І (фр. Jean-Bédel Bokassa; 22 лютого 1921, Бобанґі — 3 листопада 1996, Бангі) — президент Центральноафриканської Республіки (1966—1976), пізніше самопроголошений імператор (1976—1979).

## Військова кар'єра
Син сільського старости з племені мбака (родом з якого було багато посадовців Центральної Африки колоніального періоду). Ім'я Жан-Бедель — результат неправильно прочитаного в календарі скороченого імені католицького святого Жан-Батіст де ла Саль (Jean-B. de la S. перетворилося в Jean-Bédel), Бокасса — ім'я, яке означає «маленький ліс» мовою мбака, пізніше стали використовувати як прізвище (а після проголошення імперії — знову як ім'я). Після втрати батьків у віці 6-и років (батька розстріляли французи, мати наклала на себе руки), Жана виховували родичі, що готували його у священики. Одначе 1939 року Бокасса поступив на військову службу, де зробив собі кар'єру в армії. Під час Другої світової війни служив у військах Шарля де Голля («Франція, що бореться»). Був нагороджений орденом Почесного легіону та Лотаринзьким хрестом. Брав участь у висадці союзних військ у Провансі та боях на Рейні в 1944—1945 роках. Після війни навчався в академіях у Сен-Луї (Сенегал), потім повернувся до Франції, навчався в Шалон-сюр-Марні, воював в Індокитаї та Алжирі.
На 1961 рік він вже був капітаном. У 1964 році перейшов із французької армії на службу в центральноафриканську. Президент ЦАР, його кузен Давид Дако, призначив Бокассу начальником штабу збройних сил і надав йому звання полковника.

## Президент
31 грудня 1965 — 1 січня 1966 року Бокасса здійснив державний переворот («новорічний заколот» або «путч дня Св. Сильвестра»), повалив Дако та посадив його до в'язниці. Змову організував начальник жандармерії, якого Бокасса нейтралізував, але скористався путчем на свою користь. Шеф Генштабу проголосив себе президентом та очільником єдиної політичної партії — «Руху за соціальну еволюцію Чорної Африки» (фр. Mouvement pour l'évolution sociale de l’Afrique Noire або MESAN, МЕСАН). Ця партія включала до себе в обов'язковому порядку все доросле населення країни. 4 січня президент скасував конституцію ЦАР та почав диктаторське керування. У березні 1972 року Бокасса проголосив себе довічним президентом. 19 травня 1974 року йому було надано звання маршала.
У 1969 і 1974 роках відбувалися невдалі спроби скинути Бокассу через державний заколот; 1976 року було влаштовано замах на його життя. Ці події були для нього тільки приводами для зміцнення своєї одноосібної влади.
Брав участь у панафриканському русі, зокрема, в 1968 році став засновником Союзу центральноафриканських держав, куди входили також Демократична Республіка Конго і Чад. Був прибічником «повернення до землі», підтримки сільського господарства та аграрної реформи в країні. У зовнішньополітичній орієнтації вагався між радянським блоком, Заходом і Рухом неприєднання. У червні 1970 року відвідав з офіційним візитом СРСР. Після зустрічі з Муаммаром Каддафі Бокасса вирішив прийняти іслам і короткочасно змінив своє християнське ім'я, Жан-Бедель, на Салах-ед-дін Ахмед Бокасса. Швидше за все, це була лише хитрість задля привернення фінансової допомоги Лівії.

## Імператор
У вересні 1976 року Бокасса розпустив уряд і замінив його на Раду Центральноафриканської революції (за зразком Ради революційного командування Лівії; до цієї Ради було включено звільненого з в'язниці Дако). На з'їзді партії МЕСАН 4 грудня 1976 року президент проголосив республіку монархією та перейменував її на Центральноафриканську Імперію. Він видав імперську конституцію, знову прийняв католицизм. Повний його титул звучав так: Імператор Центральної Африки, волею центральноафриканського народу, який об'єднано в національну політичну партію МЕСАН. Оскільки ефіопського імператора Хайле Селассіє I було скинуто за два роки до цього, Бокасса став одним із двох керівних імператорів у всьому світі — другим був японський монарх Хірохіто.
Коронувався як Бокасса I під час незвично пишного ритуалу рівно за рік потому, 4 грудня 1977 року. На коронацію було витрачено понад 20 мільйонів доларів. Черевики, в яких він був під час коронації, занесено до Книги рекордів Гіннеса як найдорожчі у світі. Церемоніал багато в чому копіював коронацію Наполеона I, котрого новоспечений імператор вважав за свого кумира та наслідував його. На коронацію було запрошено керівників усіх світових та африканських держав, а також Папу Римського Павла VI. Очевидно, для нього готували роль Папи Пія VII, з рук якого Наполеон вирвав корону й сам нею увінчався. Проте, попри всі обіцяні щедрі подарунки, ані Папа, ані голови держав не з'явилися в Бангі на церемонію; Францію було презентовано міністром у справах співпраці, оркестром ВМФ та батальйоном, що гарантував безпеку під час коронації. Багато хто вважав Бокассу психічно ненормальним і порівнювали його з ексцентричним диктатором Уганди Іді Аміном.
Із казковою розкішшю коронації та імператорського двору контрастував надзвичайно низький рівень життя в країні. У 1977 році в країні був 1 лікар на 43,4 тисячі мешканців і лише 1 зубний лікар на всю імперію.
Попри те, що імперія вважалася конституційною, жодних пом'якшень у диктатурі Бокасси не сталося. Арешти інакодумців, тортури, в яких імператор особисто брав участь, були звичайною справою. Режим підтримував французький уряд на чолі з Валері Жискар д'Естеном, якому Бокасса надавав вигідні умови розробки родовищ корисних копалин, зокрема, урану, що був потрібний для французької програми атомної зброї. У 1975 році Жискар оголосив Бокассу своїм «другом» і «членом сім'ї», а також декілька разів приїздив до Центральної Африки на полювання.

## Скинення
Після низки жорстоко придушених виступів опозиції, що викликали міжнародний резонанс і привернули увагу правозахисників (зокрема, демонстрації школярів, котрі протестували проти дорогої уніформи, нав'язаної їм урядом; більш ніж 100 з них було вбито) в 1979 році подальша підтримка режиму Бокасси ставала для Франції ганебною. Приблизно тоді ж поширилися чутки про канібалізм монарха. Окрім того, спостерігалося нове зближення Центральної Африки з Лівією (що було для Франції неприпустимо). 20 вересня 1979 року за відсутності імператора, який був з офіційним візитом у Лівії, за участі французьких десантників (операція «Баракуда») в Бангі було здійснено безкровний державний переворот, після якого Давид Дако знову став президентом відновленої республіки. Французький дипломат Жак Фоккар назвав цю операцію «останньою колоніальною експедицією Франції».
За декілька тижнів у французькому сатиричному тижневику «Канар аншене» було оприлюднено подарунки, якими Бокасса купував лояльність у Жискара (зокрема, це були діаманти). За умов економічної кризи це все не грало на руку президентові, який 1981 року програв вибори Франсуа Міттерану. Пізніше з'ясувалося, що діаманти Бокасса вручав також і Генрі Кіссинджеру в 1973 році.

## Вигнання й суд
Бокасса вирушив із Лівії в Кот-д'Івуар, а потім мешкав у Франції, в замку біля Парижа (Ардікур, департамент Івелін).
У той час на його Батьківщині над ним було влаштовано заочний суд, що присудив йому смертну кару (1980 рік). У 1986 році він здійснив, мабуть, найексцентричніший вчинок у своєму житті: він самохіть повернувся до Центральноафриканської республіки, розраховуючи на те, що народ знову посадить його на трон. Одначе його було негайно арештовано й він постав перед новим процесом, де йому було висунуто обвинувачення в державній зраді, вбивствах, канібалізмі та розкраданні державного майна. Бокасса активно захищався на суді та зумів переконати суддів у тому, що частини тіл жертв він зберігав у холодильнику не з метою вживати в їжу, а в символічних цілях («печінка ворога приносить талан») і т. ін. Хоча його визнали невинним у канібалізмі, решти обвинувачень вистачило, щоб 12 червня 1987 року знову засудити його до смертної кари. Наступного року його помилували, і вирок замінили на довічне ув'язнення, а потім і на двадцятирічне. Після відновлення демократичного устрою в 1993 році в країні було оголошено загальну амністію, й Бокасса вийшов на волю. Помер від інфаркту міокарда за три роки після звільнення, 3 листопада 1996 року. Протягом трьох останніх років життя Бокасса називав себе тринадцятим апостолом і стверджував, що він мав таємні зустрічі з Папою Римським.
Бокасса мав 18 дружин і 77 дітей, яких визнав; одна з дружин, імператриця Катерина Дангіаде, була його вінчаною католицькою дружиною й він коронував її за зразком коронації Жозефіни Богарне. Старший син Бокасси та Катерини, що народився 2 листопада 1975 року, кронпринц Жан-Бедель, у період існування імперії був спадкоємцем престолу, а після смерті батька в 1996 році — головою центральноафриканського імператорського дому (Жан-Бедель Бокасса II).

## Спадщина
1 грудня 2010 президент ЦАР Франсуа Бозізе підписав указ про повну реабілітацію Жан-Беделя Бокасси, відповідно до якого повалений імператор був «відновлений в усіх правах». Бозізе назвав Бокассу «великим гуманістом» і «сином нації, визнаним усіма як великий будівничий» і підкреслив «Я хочу говорити про Бокасса. Він побудував країну, а ми зруйнували все, що він побудував».
12 січня 2011 французький Замок Ардікур, що раніше належав Жан-Бедель Бокасса, було продано на аукціоні за 915 000 євро. Замок розташований під Парижем і має житлову площу майже в 550 кв.м. На його території також знаходиться будинок для прислуги, парк і автомобільний гараж.

## Бокасса і Україна
28 серпня 1973 року Бокасса, що на той час вже оголосив себе пожиттєвим президентом ЦАР, перебуваючи з візитом у дружньому СРСР, заїхав у піонерський табір «Артек» у Кримській області. Після концерту художньої самодіяльності, влаштованого на його честь, Жан Бедель Бокаса пройшов піонерський ритуал посвячення в почесного артеківця: йому урочисто пов'язали піонерську краватку та причепили на піджак значок «Артек».

title: Жан-Бедель Бокасса

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я    = Бокасса I
| оригінальне ім'я   =
| портрет            =
| ширина портрета    = 250
| підпис             =
| герб               =
| підпис герба       =
| ширина герба       = 150
| титул              = [[Імператор]] [[Центральноафриканська імперія|Центральноафриканської імперії]]
| титул_2            =
| титул_3            =
| титул_4            =
| титул_5            =
| титул_6            =
| титул_7            =
| титул_8            =
| титул_9            =
| титул_10           =
| титул_11           =
| титул_12           =
| титул_13           =
| титул_14           =
| порядок            =
| порядок_2          =
| порядок_3          =
| порядок_4          =
| порядок_5          =
| порядок_6          =
| порядок_7          =
| порядок_8          =
| порядок_9          =
| порядок_10         =
| порядок_11         =
| порядок_12         =
| порядок_13         =
| порядок_14         =
| порядок-жін        =
| порядок-жін_2      =
| порядок-жін_3      =
| порядок-жін_4      =
| порядок-жін_5      =
| порядок-жін_6      =
| порядок-жін_7      =
| під іменем         =
| під іменем_2       =
| під іменем_3       =
| під іменем_4       =
| під іменем_5       =
| під іменем_6       =
| під іменем_7       =
| під іменем_8       =
| під іменем_9       =
| під іменем_10      =
| під іменем_11      =
| під іменем_12      =
| під іменем_13      =
| під іменем_14      =
| прапор             =
| прапор_2           =
| прапор_3           =
| прапор_4           =
| прапор_5           =
| прапор_6           =
| прапор_7           =
| прапор_8           =
| прапор_9           =
| прапор_10          =
| прапор_11          =
| прапор_12          =
| прапор_13          =
| прапор_14          =
| коронація          =
| коронація_2        =
| коронація_3        =
| коронація_4        =
| коронація_5        =
| коронація_6        =
| коронація_7        =
| коронація_8        =
| коронація_9        =
| коронація_10       =
| коронація_11       =
| коронація_12       =
| коронація_13       =
| коронація_14       =
| періодпочаток      = [[4 грудня]] [[1976]]
| періодкінець       = [[3 листопада]] [[1996]]
| періодпочаток_2    =
| періодкінець_2     =
| періодпочаток_3    =
| періодкінець_3     =
| періодпочаток_4    =
| періодкінець_4     =
| періодпочаток_5    =
| періодкінець_5     =
| періодпочаток_6    =
| періодкінець_6     =
| періодпочаток_7    =
| періодкінець_7     =
| періодпочаток_8    =
| періодкінець_8     =
| періодпочаток_9    =
| періодкінець_9     =
| періодпочаток_10   =
| періодкінець_10    =
| періодпочаток_11   =
| періодкінець_11    =
| періодпочаток_12   =
| періодкінець_12    =
| періодпочаток_13   =
| періодкінець_13    =
| періодпочаток_14   =
| періодкінець_14    =
| період правління   =
| період правління_2 =
| період правління_3 =
| період правління_4 =
| період правління_5 =
| період правління_6 =
| період правління_7 =
| період правління_8 =
| період правління_9 =
| період правління_10=
| період правління_11=
| період правління_12=
| період правління_13=
| період правління_14=
| попередник         =
| наступник          =
| попередник_2       =
| наступник_2        =
| попередник_3       =
| наступник_3        =
| попередник_4       =
| наступник_4        =
| попередник_5       =
| наступник_5        =
| попередник_6       =
| наступник_6        =
| попередник_7       =
| наступник_7        =
| попередник_8       =
| наступник_8        =
| попередник_9       =
| наступник_9        =
| попередник_10      =
| наступник_10       =
| попередник_11      =
| наступник_11       =
| попередник_12      =
| наступник_12       =
| попередник_13      =
| наступник_13       =
| попередник_14      =
| наступник_14       =
| монарх             =
| монарх_2           =
| монарх_3           =
| монарх_4           =
| монарх_5           =
| монарх_6           =
| монарх_7           =
| монарх_8           =
| монарх_9           =
| монарх_10          =
| монарх_11          =
| монарх_12          =
| монарх_13          =
| монарх_14          =
| громадянство       =
| віросповідання     = [[Католицизм]]
| дата народження    =
| місце народження   =
| дата смерті        =
| місце смерті       =
| похований          =
| династія           =
| батько             =
| мати               =
| чоловік            =
| діти               =
| нагороди           =
| автограф           =
| ширина автографа   = 174
| монограма          =
| ширина монограми   = 174px
| Commons            =
| Rodovid            =
| Wikiquote          =
| Wikisource         =
| Wikidata           =
}}

'''Жан-Беде́ль Бока́сса І''' ({{lang-fr|Jean-Bédel Bokassa}}; [[22 лютого]] [[1921]], [[Бобанґі]] — [[3 листопада]] [[1996]], [[Бангі]]) — президент [[Центральноафриканська Республіка|Центральноафриканської Республіки]] ([[1966]]—[[1976]]), пізніше самопроголошений імператор ([[1976]]—[[1979]]).

== Військова кар'єра ==
Син сільського старости з племені [[мбака]] (родом з якого було багато посадовців Центральної Африки колоніального періоду). Ім'я Жан-Бедель — результат неправильно прочитаного в календарі скороченого імені католицького святого [[Жан-Батіст де ла Саль]] (''Jean-B. de la S.'' перетворилося в ''Jean-Bédel''), Бокасса — ім'я, яке означає «маленький ліс» мовою мбака, пізніше стали використовувати як прізвище (а після проголошення імперії — знову як ім'я). Після втрати батьків у віці 6-и років (батька розстріляли французи, мати наклала на себе руки), Жана виховували родичі, що готували його у священики. Одначе [[1939]] року Бокасса поступив на військову службу, де зробив собі кар'єру в армії. Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] служив у військах [[Шарль де Голль|Шарля де Голля]] («Франція, що бореться»). Був нагороджений [[Орден Почесного легіону|орденом Почесного легіону]] та Лотаринзьким хрестом. Брав участь у висадці союзних військ у [[Прованс]]і та боях на Рейні в [[1944]]—[[1945]] роках. Після війни навчався в академіях у [[Сен-Луї (Сенегал)|Сен-Луї]] ([[Сенегал]]), потім повернувся до Франції, навчався в [[Шалон-сюр-Марн]]і, воював в [[Індокитай|Індокитаї]] та [[Алжир]]і.

На [[1961]] рік він вже був капітаном. У [[1964]] році перейшов із французької армії на службу в центральноафриканську. Президент [[Центральноафриканська Республіка|ЦАР]], його кузен [[Давид Дако]], призначив Бокассу начальником штабу збройних сил і надав йому звання [[полковник]]а.

== Президент ==
[[31 грудня]] [[1965]] — [[1 січня]] [[1966]] року Бокасса здійснив державний переворот («новорічний заколот» або «путч дня Св. Сильвестра»), повалив Дако та посадив його до в'язниці. Змову організував начальник жандармерії, якого Бокасса нейтралізував, але скористався путчем на свою користь. Шеф Генштабу проголосив себе президентом та очільником єдиної політичної партії — «Руху за соціальну еволюцію Чорної Африки» ({{lang-fr|Mouvement pour l'évolution sociale de l’Afrique Noire}} або MESAN, МЕСАН). Ця партія включала до себе в обов'язковому порядку все доросле населення країни. [[4 січня]] президент скасував конституцію ЦАР та почав диктаторське керування. У березні [[1972]] року Бокасса проголосив себе [[Довічний президент|довічним президентом]]. [[19 травня]] [[1974]] року йому було надано звання [[Маршал (військове звання)|маршала]].

У [[1969]] і [[1974]] роках відбувалися невдалі спроби скинути Бокассу через державний заколот; [[1976]] року було влаштовано замах на його життя. Ці події були для нього тільки приводами для зміцнення своєї одноосібної влади.

Брав участь у панафриканському русі, зокрема, в [[1968]] році став засновником Союзу центральноафриканських держав, куди входили також [[Демократична Республіка Конго]] і [[Чад]]. Був прибічником «повернення до землі», підтримки сільського господарства та аграрної реформи в країні. У зовнішньополітичній орієнтації вагався між [[Варшавський договір (1955)|радянським блоком]], [[НАТО|Заходом]] і [[Рух неприєднання|Рухом неприєднання]]. У червні [[1970]] року відвідав з офіційним візитом [[СРСР]]. Після зустрічі з [[Муаммар Каддафі|Муаммаром Каддафі]] Бокасса вирішив прийняти [[іслам]] і короткочасно змінив своє християнське ім'я, Жан-Бедель, на Салах-ед-дін Ахмед Бокасса. Швидше за все, це була лише хитрість задля привернення фінансової допомоги [[Лівія|Лівії]].

== Імператор ==
У вересні [[1976]] року Бокасса розпустив уряд і замінив його на Раду Центральноафриканської революції (за зразком [[Рада революційного командування Лівії|Ради революційного командування Лівії]]; до цієї Ради було включено звільненого з в'язниці Дако). На з'їзді партії МЕСАН [[4 грудня]] 1976 року президент проголосив республіку монархією та перейменував її на [[Центральноафриканська імперія|Центральноафриканську Імперію]]. Він видав імперську конституцію, знову прийняв [[католицизм]]. Повний його титул звучав так: ''Імператор Центральної Африки, волею центральноафриканського народу, який об'єднано в національну політичну партію МЕСАН''. Оскільки ефіопського імператора [[Хайле Селассіє I]] було скинуто за два роки до цього, Бокасса став одним із двох керівних імператорів у всьому світі — другим був японський монарх [[Імператор Сьова|Хірохіто]].

[[Коронація Бокасси I|Коронувався]] як '''Бокасса I''' під час незвично пишного ритуалу рівно за рік потому, [[4 грудня]] [[1977]] року. На коронацію було витрачено понад 20 мільйонів доларів. Черевики, в яких він був під час коронації, занесено до [[Книга рекордів Гіннеса|Книги рекордів Гіннеса]] як найдорожчі у світі. Церемоніал багато в чому копіював коронацію [[Наполеон I|Наполеона I]], котрого новоспечений імператор вважав за свого кумира та наслідував його. На коронацію було запрошено керівників усіх світових та африканських держав, а також Папу Римського [[Павло VI|Павла VI]]. Очевидно, для нього готували роль Папи [[Пій VII|Пія VII]], з рук якого Наполеон вирвав корону й сам нею увінчався. Проте, попри всі обіцяні щедрі подарунки, ані Папа, ані голови держав не з'явилися в [[Бангі]] на церемонію; Францію було презентовано міністром у справах співпраці, оркестром ВМФ та батальйоном, що гарантував безпеку під час коронації. Багато хто вважав Бокассу психічно ненормальним і порівнювали його з ексцентричним диктатором Уганди [[Амін Іді|Іді Аміном]].

Із казковою розкішшю коронації та імператорського двору контрастував надзвичайно низький рівень життя в країні. У [[1977]] році в країні був 1 лікар на 43,4 тисячі мешканців і лише 1 зубний лікар на всю імперію.

Попри те, що імперія вважалася конституційною, жодних пом'якшень у диктатурі Бокасси не сталося. Арешти інакодумців, тортури, в яких імператор особисто брав участь, були звичайною справою. Режим підтримував французький уряд на чолі з [[Валері Жискар д'Естен]]ом, якому Бокасса надавав вигідні умови розробки родовищ корисних копалин, зокрема, [[уран (елемент)|урану]], що був потрібний для французької програми [[атомна зброя|атомної зброї]]. У [[1975]] році Жискар оголосив Бокассу своїм «другом» і «членом сім'ї», а також декілька разів приїздив до Центральної Африки на полювання.

== Скинення ==
[[Файл:C-160 Transall.jpg|thumb|right|Транспортний літак Transall. Такий самий літак використав французький спецназ для висадки в Бангі]]
Після низки жорстоко придушених виступів опозиції, що викликали міжнародний резонанс і привернули увагу правозахисників (зокрема, демонстрації школярів, котрі протестували проти дорогої [[шкільна форма|уніформи]], нав'язаної їм урядом; більш ніж 100 з них було вбито) в [[1979]] році подальша підтримка режиму Бокасси ставала для Франції ганебною. Приблизно тоді ж поширилися чутки про [[канібалізм]] монарха. Окрім того, спостерігалося нове зближення Центральної Африки з Лівією (що було для Франції неприпустимо). [[20 вересня]] 1979 року за відсутності імператора, який був з офіційним візитом у Лівії, за участі французьких десантників (операція «Баракуда») в [[Бангі]] було здійснено безкровний державний переворот, після якого Давид Дако знову став президентом відновленої республіки. Французький дипломат Жак Фоккар назвав цю операцію «останньою колоніальною експедицією Франції».

За декілька тижнів у французькому сатиричному тижневику «[[Канар аншене]]» було оприлюднено подарунки, якими Бокасса купував лояльність у Жискара (зокрема, це були [[діамант]]и). За умов економічної кризи це все не грало на руку президентові, який [[1981]] року програв вибори [[Франсуа Міттеран]]у. Пізніше з'ясувалося, що діаманти Бокасса вручав також і [[Генрі Кіссинджер]]у в [[1973]] році.

== Вигнання й суд ==
Бокасса вирушив із Лівії в [[Кот-д'Івуар]], а потім мешкав у [[Франція|Франції]], в замку біля [[Париж]]а (Ардікур, департамент [[Івелін]]).

У той час на його Батьківщині над ним було влаштовано заочний суд, що присудив йому смертну кару ([[1980]] рік). У [[1986]] році він здійснив, мабуть, найексцентричніший вчинок у своєму житті: він самохіть повернувся до Центральноафриканської республіки, розраховуючи на те, що народ знову посадить його на трон. Одначе його було негайно арештовано й він постав перед новим процесом, де йому було висунуто обвинувачення в державній зраді, вбивствах, канібалізмі та розкраданні державного майна. Бокасса активно захищався на суді та зумів переконати суддів у тому, що частини тіл жертв він зберігав у холодильнику не з метою вживати в їжу, а в символічних цілях («печінка ворога приносить талан») і т. ін. Хоча його визнали невинним у канібалізмі, решти обвинувачень вистачило, щоб [[12 червня]] [[1987]] року знову засудити його до [[смертна кара|смертної кари]]. Наступного року його помилували, і вирок замінили на довічне ув'язнення, а потім і на двадцятирічне. Після відновлення демократичного устрою в [[1993]] році в країні було оголошено загальну [[амністія|амністію]], й Бокасса вийшов на волю. Помер від [[інфаркт міокарда|інфаркту міокарда]] за три роки після звільнення, [[3 листопада]] [[1996]] року. Протягом трьох останніх років життя Бокасса називав себе тринадцятим апостолом і стверджував, що він мав таємні зустрічі з Папою Римським.

Бокасса мав 18 дружин і 77 дітей, яких визнав; одна з дружин, імператриця Катерина Дангіаде, була його вінчаною католицькою дружиною й він коронував її за зразком коронації [[Жозефіна Богарне|Жозефіни Богарне]]. Старший син Бокасси та Катерини, що народився [[2 листопада]] [[1975]] року, кронпринц Жан-Бедель, у період існування імперії був спадкоємцем престолу, а після смерті батька в 1996 році — головою центральноафриканського імператорського дому (Жан-Бедель Бокасса II).

== Спадщина ==
1 грудня 2010 президент ЦАР [[Франсуа Бозізе]] підписав указ про повну реабілітацію Жан-Беделя Бокасси, відповідно до якого повалений імператор був «відновлений в усіх правах». Бозізе назвав Бокассу «великим гуманістом» і «сином нації, визнаним усіма як великий будівничий» і підкреслив «Я хочу говорити про Бокасса. Він побудував країну, а ми зруйнували все, що він побудував»<ref>{{cite news| url=http://vz.ru/news/2010/12/1/451677.html| publisher=«ВЗГЛЯД.РУ»| title=Президент ЦАР полностью реабилитировал Бокассу| date=1 декабря 2010| accessdate=1 квітня 2012| archive-date=4 грудня 2010| archive-url=https://web.archive.org/web/20101204104045/http://vz.ru/news/2010/12/1/451677.html}}</ref><ref>{{cite news| url=http://www.kommersant.ru/doc.aspx?fromsearch=14b17e71-1776-4a82-8f43-845e2a4ad536&docsid=1543934| publisher=Журнал «Власть»  | title=Реабилитация африканского императора| date=06.12.2010}}</ref>.

12 січня 2011 французький Замок Ардікур, що раніше належав Жан-Бедель Бокасса, було продано на аукціоні за 915 000 євро<ref>{{cite news| url=http://www.rian.ru/world/20110112/320632528.html| publisher=РИА Новости| title=Французский замок императора Бокассы ушел с молотка за 915 тыс. евро| author=Владимир Добровольский| date=12/01/2011| accessdate=1 квітня 2012| archive-date=14 лютого 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110214175641/http://rian.ru/world/20110112/320632528.html}}</ref>. Замок розташований під Парижем і має житлову площу майже в 550 кв.м. На його території також знаходиться будинок для прислуги, парк і автомобільний гараж<ref>{{cite news| url=http://www.interfax.by/mosaic/1086069| publisher=interfax.by| title=Французский замок африканского диктатора Бокассе продан с аукциона| date=12.01.11}}{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>.

== Бокасса і Україна ==
28 серпня 1973 року Бокасса, що на той час вже оголосив себе пожиттєвим президентом ЦАР, перебуваючи з візитом у дружньому СРСР, заїхав у [[піонерський табір]] «[[Артек (табір)|Артек]]» у [[Кримська область|Кримській області]]. Після концерту художньої самодіяльності, влаштованого на його честь, Жан Бедель Бокаса пройшов [[Піонерський рух|піонерський]] ритуал посвячення в почесного артеківця: йому урочисто пов'язали [[Піонерська краватка|піонерську краватку]] та причепили на піджак значок «Артек»<ref>{{cite web
 |url          =https://ukraine.segodnya.ua/ukraine/vozhdi-v-arteke-149624.html
 |назва        = Вожди в "Артеке"
 |прізвище     = Майкл Львовски
 |ім'я         =
 |дата         =29.01.2009
 |вебсайт      = segodnya.ua
 |видавець     =«[[Сегодня]]»
 |дата-доступу =11.01.2021
 |мовою = рос.
}} {{ref-ru}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53393/6755.html Бокасса]}}
* [https://web.archive.org/web/20081222082027/http://mysite.verizon.net/respzyir/jean-bedel-bokassa/index.html Сайт про Бокассу] {{ref-fr}} {{ref-en}}
* [http://www.segodnya.ua/img/article/1035/47_main.jpg Банкнота ЦАР]
* [http://dic.academic.ru/pictures/wiki/files/73/Imperial_Standard_of_Bokassa_I_%281976%E2%80%931979%29.svg Імперський прапор Центральної Африки]
* [http://dic.academic.ru/dic.nsf/ruwiki/1529247 Коронація Бокасси І] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200606130415/https://dic.academic.ru/dic.nsf/ruwiki/1529247 |date=6 червня 2020 }} {{ref-ru}}

== Література ==
* ''В. І. Головченко''. Бокасса // [[Українська дипломатична енциклопедія]]: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X
* И. В. Кривушин. Жан-Бедель Бокасса // А. Б. Давидсон (общ. ред.). История Африки в биографиях. — Москва: РГГУ, 2012. — С. 441—447.{{ref-ru}}
* Riccardo Orizio: ''Allein mit dem Teufel. Begegnungen mit sieben Diktatoren'', Kreuzlingen, München 2004.{{ref-de}}

{{Президенти Центральноафриканської Республіки}}
{{DEFAULTSORT:Бокасса Жан-Бедель}}
{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Президенти Центральноафриканської Республіки]]
[[Категорія:Імператори]]
[[Категорія:Диктатори]]
[[Категорія:Скинуті монархи]]
[[Категорія:Люди на марках]]
[[Категорія:Люди на банкнотах]]
[[Категорія:Померли від інфаркту міокарда]]
[[Категорія:Помилувані особи]]
[[Категорія:Людожери]]

title: 4 грудня 1976 — 3 листопада 1996

Народження: 22 лютого 1921[…] · Бобанґі, Французька Екваторіальна Африка

Смерть: 3 листопада 1996[…] (75 років) · Бангі, ЦАР

Причина смерті: інфаркт міокарда

Поховання: Berengo's Palaced

Країна: Франція · ЦАР · Центральноафриканська імперія

Релігія: Католицизм

Партія: Movement for the Social Evolution of Black Africad

Рід: Бокасса

Шлюб: Катрін Денгіаде, Nguyễn Thị Huệd, Marie-Joëlle Aziza-Ebouliad, Astrid Elisabeth Van Erped, Alda Adriano Gedayd, Gabriella Drimbod, Marie-Reine Hassend, Marie-Jeanne Nougangad, Annette Van Helstd, Marguerite Green Boyangad і Éliane Mayangad

Діти: Жан-Бедель Бокасса (молодший)d, Georges Bokassad, Jean-Serge Bokassad, Kiki Bokassad, Martine Bokassad, Jean Le Grand Bokassad, Marie Madeleine Bokassad, Charlemagne Bokassad і Saint-Cyr Bokassad

Нагороди: орден «За заслуги» · Воєнний хрест 1939—1945 · Croix de guerre des théâtres d'opérations extérieures · Croix du combattant volontaire 1939–1945 · Croix du combattant volontaire de la Résistance · Commemorative medal for voluntary service in Free France · Indochina Campaign commemorative medal · Великий Хрест ордена Почесного легіону · Кавалер ордена Почесного легіону · Колоніальна медаль · Médaille commémorative de la guerre 1939–1945 · Орден Нілу · Order of Operation Bokassa · Order of Merit · Order of recognition · Order of the Star of Ethiopia · орден «Зірка Югославії» · орден Екваторіальної зірки · National Order of the Ivory Coast · Order of Valour · National Order of Madagascar · Grand Cross of the Order of Wissam El Alaouite · Order of Ouissam Alaouite · National Order of the Lion of Senegal · Grand Cross of the National Order of the Lion · Order of the Two Niles · орден Державного Прапора · National Order of Chad · National Order of Merit · Орден Незалежності (Туніс) · Grand Cordon of the National Order of the Leopard · Order of the Yugoslavian Great Star · Congolese Order of Merit · Національний орден Леопарда

4 грудня 1976 — 3 листопада 1996: Медіафайли у Вікісховищі


text:
# Кубок Інтертото 2004
10-й розіграш Кубку Інтертото 2004, що проводився під егідою УЄФА, пройшов із 19 червня по 24 серпня 2004 року. Усього брала участь 61 команда. Жеребкування відбулося 6 квітня 2004 року в штаб-квартирі УЄФА в Ньйоні, Швейцарія. Загалом було проведено 116 матчів, у яких забито 293 голів. Переможцями стали «Шальке 04», «Вільярреал», і «Лілль».

## Перший раунд
Загалом брали участь 42 клуби. Перші матчі зіграли 19—20 червня, матчі-відповіді — 26—27 червня.
| Команда 1                   | Заг.     | Команда 2           | 1-й матч | 2-й матч |
| --------------------------- | -------- | ------------------- | -------- | -------- |
| Гіберніанс                  | 2:4      | Славен Белупо       | 2:1      | 0:3      |
| Аберіствіт Таун             | 0:4      | Дінабург            | 0:0      | 0:4      |
| Есб'єрг                     | 7:1      | НСІ Рунавік         | 3:1      | 4:0      |
| Етнікос (Ахна)              | 2:10     | Вардар              | 1:5      | 1:5      |
| Шопрон                      | 2:3      | Тепліце             | 1:0      | 1:3      |
| Спартак (Трнава)            | 4:4 (вг) | Дебрецен            | 3:0      | 1:4      |
| Цельє                       | 2:2 (вг) | Слобода (Тузла)     | 2:1      | 0:1      |
| Корк Сіті                   | 4:1      | Мальме              | 3:1      | 1:0      |
| Ветра                       | 4:0      | Транс (Нарва)       | 3:0      | 1:0      |
| Оденсе                      | 7:0      | Балліміна Юнайтед   | 0:0      | 7:0      |
| Влазнія                     | 4:2      | Хапоель (Беер-Шева) | 1:2      | 3:0      |
| Сан-Жулія                   | 0:11     | Смедерево           | 0:8      | 0:3      |
| Брегенц                     | 1:5      | Хазар Університеті  | 0:3      | 1:2      |
| Гент                        | 3:1      | Фількір             | 2:1      | 1:0      |
| Одра (Водзіслав-Шльонський) | 1:2      | Динамо (Мінськ)     | 1:0      | 0:2      |
| Тун                         | 2:0      | Глорія (Бистриця)   | 2:0      | 0:0      |
| МюПа                        | 3:4      | Фастав (Злін)       | 1:1      | 2:3      |
| Марек (Дупниця)             | 2:0      | Діла                | 0:0      | 2:0      |
| Спартак (Москва)            | 2:1      | Атлантас            | 2:0      | 0:1      |
| Теута                       | 0:4      | ЗТС Дубниця         | 0:0      | 0:4      |
| Гревенмахер                 | 1:1 (вг) | Тампере Юнайтед     | 1:1      | 0:0      |

## Другий раунд
Загалом брали участь 32 клуби, з яких 21 переможець першого раунду. Перші матчі зіграли 3—4 липня, матчі-відповіді — 10—11 липня.
| Команда 1        | Заг.           | Команда 2          | 1-й матч | 2-й матч |
| ---------------- | -------------- | ------------------ | -------- | -------- |
| Оденсе           | 0:5            | Вільярреал         | 0:3      | 0:2      |
| Тепліце          | 1:4            | Шинник             | 1:2      | 0:2      |
| ЗТС Дубниця      | 1:7            | Слован (Ліберець)  | 1:2      | 0:5      |
| Вестерло         | 0:3            | Фастав (Злін)      | 0:0      | 0:3      |
| Гіберніан        | 1:2            | Ветра              | 1:1      | 0:1      |
| Спартак (Москва) | 5:1            | Камен Інград       | 4:1      | 1:0      |
| Спартак (Трнава) | 3:1            | Слобода (Тузла)    | 2:1      | 1:0      |
| Вардар           | 1:1 (пен. 4:3) | Гент               | 1:0      | 0:1 (дч) |
| Славен Белупо    | 2:1            | Влазнія            | 2:0      | 0:1      |
| НЕК              | 0:1            | Корк Сіті          | 0:0      | 0:1      |
| Есб'єрг          | 2:1            | Ніцца              | 1:0      | 1:1      |
| Вольфсбург       | 3:7            | Тун                | 2:3      | 1:4      |
| ОФК Белград      | 5:1            | Дінабург           | 3:1      | 2:0      |
| Генк             | 5:1            | Марек (Дупниця)    | 2:1      | 3:0      |
| Тампере Юнайтед  | 3:1            | Хазар Університеті | 3:0      | 0:1      |
| Динамо (Мінськ)  | 4:3            | Смедерево          | 1:2      | 3:1 дч   |

## Третій раунд
Загалом брали участь 24 клуби, з яких 16 переможців другого раунду. Перші матчі зіграли 17—18 липня, матчі-відповіді — 24 липня.
| Команда 1         | Заг.     | Команда 2           | 1-й матч | 2-й матч |
| ----------------- | -------- | ------------------- | -------- | -------- |
| Генк              | 2:2 (вг) | Боруссія (Дортмунд) | 0:1      | 2:1      |
| Тун               | 3:5      | Гамбург             | 2:2      | 1:3      |
| Шинник            | 2:6      | Уніан Лейрія        | 1:4      | 1:2      |
| Шальке 04         | 7:1      | Вардар              | 5:0      | 2:1      |
| Слован (Ліберець) | 2:1      | Рода (Керкраде)     | 1:0      | 1:1 дч   |
| Лілль             | 4:3      | Динамо (Мінськ)     | 2:1      | 2:2      |
| Славен Белупо     | 2:2 (вг) | Спартак (Трнава)    | 0:0      | 2:2      |
| Фастав (Злін)     | 4:4 (вг) | Атлетіко (Мадрид)   | 2:4      | 2:0      |
| Вільярреал        | 3:2      | Спартак (Москва)    | 1:0      | 2:2      |
| Ветра             | 1:5      | Есб'єрг             | 1:1      | 0:4      |
| Нант              | 4:2      | Корк Сіті           | 3:1      | 1:1      |
| Тампере Юнайтед   | 0:1      | ОФК Белград         | 0:0      | 0:1      |

## Півфінал
Перші матчі зіграли 28 липня, матчі-відповіді — 4 серпня.
| Команда 1         | Заг.     | Команда 2         | 1-й матч | 2-й матч |
| ----------------- | -------- | ----------------- | -------- | -------- |
| Есб'єрг           | 1:6      | Шальке 04         | 1:3      | 0:3      |
| ОФК Белград       | 1:5      | Атлетіко (Мадрид) | 1:3      | 0:2      |
| Генк              | 0:2      | Уніан Лейрія      | 0:0      | 0:2      |
| Вільярреал        | 2:0      | Гамбург           | 1:0      | 1:0      |
| Лілль             | 4:1      | Славен Белупо     | 3:0      | 1:1      |
| Слован (Ліберець) | 2:2 (вг) | Нант              | 1:0      | 1:2      |

## Фінал
Перші матчі зіграли 10 серпня, матчі-відповіді — 24 серпня.
| Команда 1  | Заг.           | Команда 2         | 1-й матч | 2-й матч |
| ---------- | -------------- | ----------------- | -------- | -------- |
| Лілль      | 2:0            | Уніан Лейрія      | 0:0      | 2:0 дч   |
| Шальке 04  | 3:1            | Слован (Ліберець) | 2:1      | 1:0      |
| Вільярреал | 2:2 (пен. 3:1) | Атлетіко (Мадрид) | 2:0      | 0:2 (дч) |

title: Кубок Інтертото 2004

wikitext:
{{Сезон футбольної ліги}}
10-й розіграш '''[[Кубок Інтертото|Кубку Інтертото]] 2004''', що проводився під егідою [[УЄФА]], пройшов із [[19 червня]] по [[24 серпня]] {{руф|2004}} року. Усього брала участь 61 команда. Жеребкування відбулося [[6 квітня]] [[2004]] року в штаб-квартирі УЄФА в [[Ньйон]]і, [[Швейцарія]].<ref>https://web.archive.org/web/20040614222942/http://www.uefa.com/competitions/IntertotoCup/news/Kind=1/newsId=163782.html</ref><ref name="Draws">{{Cite web |url=http://www.uefa.com/newsfiles/19069.pdf |title=Архівована копія |accessdate=12 жовтня 2004 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20041012183515/http://www.uefa.com/newsfiles/19069.pdf |archivedate=12 October 2004 |deadurl=no }}</ref> Загалом було проведено 116 матчів, у яких забито 293 голів. Переможцями стали «[[Шальке 04]]», [[Вільярреал (футбольний клуб)|«Вільярреал»]], і [[Лілль (футбольний клуб)|«Лілль»]].

== Перший раунд ==
Загалом брали участь 42 клуби. Перші матчі зіграли 19—20 червня, матчі-відповіді — 26—27 червня.<ref name="Draws"/><ref>{{Cite web |url=http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2004/round=1956/index.html |title=Архівована копія |accessdate=23 травня 2019 |archive-date=23 травня 2008 |archive-url=https://web.archive.org/web/20080523071322/http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season%3D2004/round%3D1956/index.html }}</ref>

{{TwoLeg start}}
{{TwoLegResult|[[Гіберніанс]]|MLT|2:4|'''[[Славен Белупо]]'''|CRO|2:1|0:3}}
{{TwoLegResult|[[Аберіствіт Таун]]|WAL|0:4|'''[[Дінабург (футбольний клуб)|Дінабург]]'''|LVA|0:0|0:4}}
{{TwoLegResult|'''[[Есб'єрг (футбольний клуб)|Есб'єрг]]'''|DEN|7:1|[[НСІ Рунавік]]|FRO|3:1|4:0}}
{{TwoLegResult|[[Етнікос (Ахна)]]|CYP|2:10|'''[[Вардар (футбольний клуб)|Вардар]]'''|MKD|1:5|1:5|var1=1960}}
{{TwoLegResult|[[Шопрон (футбольний клуб)|Шопрон]]|HUN|2:3|'''[[Тепліце (футбольний клуб)|Тепліце]]'''|CZE|1:0|1:3}}
{{TwoLegResult|'''[[Спартак (Трнава)]]'''|SVK|4:4 ([[Правило гола, забитого на чужому полі|вг]])|[[Дебрецен (футбольний клуб)|Дебрецен]]|HUN|3:0|1:4}}
{{TwoLegResult|[[Цельє (футбольний клуб)|Цельє]]|SVN|2:2 ([[Правило гола, забитого на чужому полі|вг]])|'''[[Слобода (Тузла)]]'''|BIH|2:1|0:1}}
{{TwoLegResult|'''[[Корк Сіті]]'''|IRL|4:1|[[Мальме (футбольний клуб)|Мальме]]|SWE|3:1|1:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Ветра (футбольний клуб)|Ветра]]'''|LTU|var1=1988|4:0|[[Транс (Нарва)]]|EST|3:0|1:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Оденсе (футбольний клуб)|Оденсе]]'''|DEN|7:0|[[Балліміна Юнайтед]]|NIR|0:0|7:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Влазнія]]'''|ALB|4:2|[[Хапоель (Беер-Шева)]]|ISR|1:2|3:0}}
{{TwoLegResult|[[Сан-Жулія (футбольний клуб)|Сан-Жулія]]|AND|0:11|'''[[Смедерево (футбольний клуб)|Смедерево]]'''|SCG|0:8|0:3}}
{{TwoLegResult|[[Брегенц (футбольний клуб)|Брегенц]]|AUT|1:5|'''[[Кешла (футбольний клуб)|Хазар Університеті]]'''|AZE|0:3|1:2}}
{{TwoLegResult|'''[[Гент (футбольний клуб)|Гент]]'''|BEL|3:1|[[Фількір]]|ISL|2:1|1:0}}
{{TwoLegResult|[[Одра (Водзіслав-Шльонський)]]|POL|1:2|'''[[Динамо (футбольний клуб, Мінськ)|Динамо (Мінськ)]]'''|BLR|1:0|0:2}}
{{TwoLegResult|'''[[Тун (футбольний клуб)|Тун]]'''|SUI|2:0|[[Глорія (Бистриця)]]|ROU|2:0|0:0}}
{{TwoLegResult|[[МюПа]]|FIN|3:4|'''[[Фастав (Злін)]]'''|CZE|1:1|2:3}}
{{TwoLegResult|'''[[Марек (Дупниця)]]'''|BUL|2:0|[[Діла (футбольний клуб)|Діла]]|GEO|0:0|2:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Спартак (футбольний клуб, Москва)|Спартак (Москва)]]'''|RUS|2:1|[[Атлантас]]|LTU|2:0|0:1|var2=1988}}
{{TwoLegResult|[[Теута (футбольний клуб)|Теута]]|ALB|0:4|'''[[Дубниця (футбольний клуб)|ЗТС Дубниця]]'''|SVK|0:0|0:4}}
{{TwoLegResult|[[Гревенмахер (футбольний клуб)|Гревенмахер]]|LUX|1:1 ([[Правило гола, забитого на чужому полі|вг]])|'''[[Тампере Юнайтед]]'''|FIN|1:1|0:0}}
{{end}}

== Другий раунд ==
Загалом брали участь 32 клуби, з яких 21 переможець першого раунду. Перші матчі зіграли 3—4 липня, матчі-відповіді — 10—11 липня.<ref name="Draws"/><ref>{{Cite web |url=http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2004/round=1957/index.html |title=Архівована копія |accessdate=22 травня 2009 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090522111635/http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2004/round=1957/index.html |archivedate=22 May 2009 |deadurl=no }}</ref>

{{TwoLeg start}}
{{TwoLegResult|[[Оденсе (футбольний клуб)|Оденсе]]|DEN|0:5|'''[[Вільярреал (футбольний клуб)|Вільярреал]]'''|ESP|0:3|0:2}}
{{TwoLegResult|[[Тепліце (футбольний клуб)|Тепліце]]|CZE|1:4|'''[[Шинник (футбольний клуб)|Шинник]]'''|RUS|1:2|0:2}}
{{TwoLegResult|[[Дубниця (футбольний клуб)|ЗТС Дубниця]]|SVK|1:7|'''[[Слован (Ліберець)]]'''|CZE|1:2|0:5}}
{{TwoLegResult|[[Вестерло (футбольний клуб)|Вестерло]]|BEL|0:3|'''[[Фастав (Злін)]]'''|CZE|0:0|0:3}}
{{TwoLegResult|[[Гіберніан]]|SCO|1:2|'''[[Ветра (футбольний клуб)|Ветра]]'''|LTU|1:1|0:1}}
{{TwoLegResult|'''[[Спартак (футбольний клуб, Москва)|Спартак (Москва)]]'''|RUS|5:1|[[Камен Інград]]|CRO|4:1|1:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Спартак (Трнава)]]'''|SVK|3:1|[[Слобода (Тузла)]]|BIH|2:1|1:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Вардар (футбольний клуб)|Вардар]]'''|MKD|1:1 ([[Післяматчеві пенальті|пен.]] 4:3)|[[Гент (футбольний клуб)|Гент]]|BEL|1:0|0:1 ({{aet}})}}
{{TwoLegResult|'''[[Славен Белупо]]'''|CRO|2:1|[[Влазнія]]|ALB|2:0|0:1}}
{{TwoLegResult|[[Неймеген (футбольний клуб)|НЕК]]|NED|0:1|'''[[Корк Сіті]]'''|IRL|0:0|0:1}}
{{TwoLegResult|'''[[Есб'єрг (футбольний клуб)|Есб'єрг]]'''|DEN|2:1|[[Ніцца (футбольний клуб)|Ніцца]]|FRA|1:0|1:1}}
{{TwoLegResult|[[Вольфсбург (футбольний клуб)|Вольфсбург]]|GER|3:7|'''[[Тун (футбольний клуб)|Тун]]'''|SUI|2:3|1:4}}
{{TwoLegResult|'''[[ОФК Белград]]'''|SCG|5:1|[[Дінабург (футбольний клуб)|Дінабург]]|LVA|3:1|2:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Генк (футбольний клуб)|Генк]]'''|BEL|5:1|[[Марек (Дупниця)]]|BUL|2:1|3:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Тампере Юнайтед]]'''|FIN|3:1|[[Кешла (футбольний клуб)|Хазар Університеті]]|AZE|3:0|0:1}}
{{TwoLegResult|'''[[Динамо (футбольний клуб, Мінськ)|Динамо (Мінськ)]]'''|BLR|4:3|[[Смедерево (футбольний клуб)|Смедерево]]|SCG|1:2|3:1 {{aet}}}}
{{end}}

== Третій раунд ==
Загалом брали участь 24 клуби, з яких 16 переможців другого раунду. Перші матчі зіграли 17—18 липня, матчі-відповіді — 24 липня.<ref name="Draws"/><ref>{{Cite web |url=http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2004/round=1958/index.html |title=Архівована копія |accessdate=22 травня 2009 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090522132332/http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2004/round=1958/index.html |archivedate=22 May 2009 |deadurl=no }}</ref>

{{TwoLeg start}}
{{TwoLegResult|'''[[Генк (футбольний клуб)|Генк]]'''|BEL|2:2 ([[Правило гола, забитого на чужому полі|вг]])|[[Боруссія (Дортмунд)]]|GER|0:1|2:1}}
{{TwoLegResult|[[Тун (футбольний клуб)|Тун]]|SUI|3:5|'''[[Гамбург (футбольний клуб)|Гамбург]]'''|GER|2:2|1:3}}
{{TwoLegResult|[[Шинник (футбольний клуб)|Шинник]]|RUS|2:6|'''[[Уніан Лейрія]]'''|POR|1:4|1:2}}
{{TwoLegResult|'''[[Шальке 04]]'''|GER|7:1|[[Вардар (футбольний клуб)|Вардар]]|MKD|5:0|2:1}}
{{TwoLegResult|'''[[Слован (Ліберець)]]'''|CZE|2:1|[[Рода (Керкраде)]]|NED|1:0|1:1 {{aet}}}}
{{TwoLegResult|'''[[Лілль (футбольний клуб)|Лілль]]'''|FRA|4:3|[[Динамо (футбольний клуб, Мінськ)|Динамо (Мінськ)]]|BLR|2:1|2:2}}
{{TwoLegResult|'''[[Славен Белупо]]'''|CRO|2:2 ([[Правило гола, забитого на чужому полі|вг]])|[[Спартак (Трнава)]]|SVK|0:0|2:2}}
{{TwoLegResult|[[Фастав (Злін)]]|CZE|4:4 ([[Правило гола, забитого на чужому полі|вг]])|'''[[Атлетіко (Мадрид)]]'''|ESP|2:4|2:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Вільярреал (футбольний клуб)|Вільярреал]]'''|ESP|3:2|[[Спартак (футбольний клуб, Москва)|Спартак (Москва)]]|RUS|1:0|2:2}}
{{TwoLegResult|[[Ветра (футбольний клуб)|Ветра]]|LTU|1:5|'''[[Есб'єрг (футбольний клуб)|Есб'єрг]]'''|DEN|1:1|0:4}}
{{TwoLegResult|'''[[Нант (футбольний клуб)|Нант]]'''|FRA|4:2|[[Корк Сіті]]|IRL|3:1|1:1}}
{{TwoLegResult|[[Тампере Юнайтед]]|FIN|0:1|'''[[ОФК Белград]]'''|SCG|0:0|0:1}}
{{end}}

== Півфінал ==
Перші матчі зіграли 28 липня, матчі-відповіді — 4 серпня.<ref name="Draws"/><ref>{{Cite web |url=http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2004/round=1959/index.html |title=Архівована копія |accessdate=23 травня 2009 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090523165659/http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2004/round=1959/index.html |archivedate=23 May 2009 |deadurl=no }}</ref>

{{TwoLeg start}}
{{TwoLegResult|[[Есб'єрг (футбольний клуб)|Есб'єрг]]|DEN|1:6|'''[[Шальке 04]]'''|GER|1:3|0:3}}
{{TwoLegResult|[[ОФК Белград]]|SCG|1:5|'''[[Атлетіко (Мадрид)]]'''|ESP|1:3|0:2}}
{{TwoLegResult|[[Генк (футбольний клуб)|Генк]]|BEL|0:2|'''[[Уніан Лейрія]]'''|POR|0:0|0:2}}
{{TwoLegResult|'''[[Вільярреал (футбольний клуб)|Вільярреал]]'''|ESP|2:0|[[Гамбург (футбольний клуб)|Гамбург]]|GER|1:0|1:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Лілль (футбольний клуб)|Лілль]]'''|FRA|4:1|[[Славен Белупо]]|CRO|3:0|1:1}}
{{TwoLegResult|'''[[Слован (Ліберець)]]'''|CZE|2:2 ([[Правило гола, забитого на чужому полі|вг]])|[[Нант (футбольний клуб)|Нант]]|FRA|1:0|1:2}}
{{end}}

== Фінал ==
Перші матчі зіграли 10 серпня, матчі-відповіді — 24 серпня.<ref name="Draws"/><ref>{{Cite web |url=http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2005/round=2188/index.html |title=Архівована копія |accessdate=10 грудня 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20081210071125/http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2005/round=2188/index.html |archivedate=10 December 2008 |deadurl=no }}</ref>

{{TwoLeg start}}
{{TwoLegResult|'''[[Лілль (футбольний клуб)|Лілль]]'''|FRA|2:0|[[Уніан Лейрія]]|POR|0:0|2:0 {{aet}}}}
{{TwoLegResult|'''[[Шальке 04]]'''|GER|3:1|[[Слован (Ліберець)]]|CZE|2:1|1:0}}
{{TwoLegResult|'''[[Вільярреал (футбольний клуб)|Вільярреал]]'''|ESP|2:2 ([[Післяматчеві пенальті|пен.]] 3:1)|[[Атлетіко (Мадрид)]]|ESP|2:0|0:2 ({{aet}})}}
{{end}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{cite web |title=Intertoto Cup 2004 |url=https://www.footballdatabase.eu/en/competition/overall/3137-coupe_intertoto/2004/ |website=www.footballdatabase.eu}} {{ref-en}}
* {{cite web |title=UEFA Intertoto Cup 2004 |url=http://www.rsssf.com/tablesu/uic04.html |publisher=[[Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation|RSSSF]] |accessdate=23 травня 2019 |archive-date=24 лютого 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210224174809/http://www.rsssf.com/tablesu/uic04.html }} {{ref-en}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20070529232714/http://www.uefa.com/competitions/intertotocup/history/season=2004/intro.html Офіційний сайт УЄФА] {{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20041012183515/http://www.uefa.com/newsfiles/19069.pdf Регламент Кубка Інтертото 2004] {{ref-en}}

{{Кубок Інтертото}}
{{Європейський футбол 2004—2005}}

[[Категорія:Кубок Інтертото]]
[[Категорія:2004 у футболі]]

title: Деталі турніру

Дата проведення: 19 червня — 24 серпня 2004

title: Призери

Переможець: Лілль · Вільярреал · Шальке 04

title: Статистика турніру


text:
# Страхування тварин

## Визначення
Страхування тварин — один із видів майнового страхування, який забезпечує страховий захист власникам на випадок загибелі або вимушеного забою тварин. Нині цей вид страхування не набув належного розвитку на вітчизняному страховому ринку. Але бажання власників тварин заручитися захистом на випадок можливих втрат відкриває широкі можливості для страхової компанії у розвитку такого виду страхування.

## Вимоги до укладання договорів
Договори добровільного страхування тварин укладаються з фізичними особами, які є власниками тварин.
Характер страхування тягне за собою ряд обов'язкових вимог до укладання договору страхування.
- Визначається об'єкт страхування (це можуть бути здорові тварини з певними віковими обмеженнями):

1. велика рогата худоба, коні — віком від 1 місяця;
2. свині — від 6 місяців;
3. мули та невелика рогата худоба: вівці, кози, віслюки — від одного року;
4. хутрові звірі: нутрії, кролі — з 45-денного віку;
5. собаки — від 6 місяців до 10—12 років;
6. бджолосім'ї, коти, декоративні птахи: папуги;
7. екзотичні тварини: мавпи, змії і т. ін.
8. На страхування не приймаються тварини хворі, виснажені, а також ті, які перебувають у місцевості, де оголошений карантин (крім тварин тих видів, які до даного захворювання несприйнятливі).

- Власники тварин зобов'язані суворо додержувати установлених у даній місцевості рекомендацій щодо догляду за тваринами, їх годівлі й утримання, а також вжити всіх заходів, аби попередити їх захворювання та загибель. Тому до укладання договору страховик повинен перевірити, чи можна прийняти на страхування тварин у даному господарстві. Якщо в господарстві не додержують зазначених умов, договір страхування не укладається.
- Такі тварини, як собаки, приймаються на страхування, якщо вони зареєстровані у спілці собаководів-аматорів, Українському товаристві мисливців та рибалок або в Товаристві сприяння обороні України; а бджолосім'ї — після перевірки ветеринарно-санітарного паспорта пасіки (характеристики пасіки, ветеринарно-санітарного стану).

## Ризики, пов'язані зі страхуванням тварин
Ці ризики можна поділити на чотири групи:
- Страхування на випадок загибелі або падежу тварин від хвороб чи стихійного лиха (повінь, обвал, блискавка, буря, ураган, град, землетрус), дії електричного струму, замерзання, задушення, отруєння травами, укусу змій або отруйних комах, утоплення, попадання під засіб транспорту, попадання в ущелину та інші травматичні пошкодження.
- Страхування на випадок вимушеного забою тварини, якщо вона травмована через нещасний випадок і це унеможливлює подальше її використання. Або якщо вимушений забій (за розпорядженням спеціаліста ветеринарної служби) пов'язаний із вжиттям заходів, спрямованих на боротьбу з епізоотією або невиліковною хворобою, що також виключає подальшу можливість використання тварини.
- Страхування на випадок лікування тварини від хвороби чи травми, одержаної внаслідок нещасного випадку. У даному разі йдеться про непрямі збитки у вигляді додаткових витрат на утримання тварини.
- Страхування на випадок викрадення або навмисних неправомірних дій третіх осіб[2].

## Розвиток страхування тварин
Незважаючи на те, що страхування тварин має давню історію, цей вид страхування ще й досі лишається незвичним для українського страхового ринку. Проте в різних європейських країнах страхування тварин є досить популярним видом страхування. Особливого розвитку цей вид страхування набув у Великій Британії. Ввіз дорогих порід худоби та екзотичних тварин і прагнення запобігти певним захворюванням тварин спричинилися до появи попиту на страховий захист тварин.

title: Страхування тварин

wikitext:
== Визначення ==
'''[[Страхування]] тварин''' — один із видів майнового [[страхування]], який забезпечує страховий захист власникам на випадок загибелі або вимушеного [[Забій тварин|забою тварин]]. Нині цей вид [[страхування]] не набув належного розвитку на вітчизняному страховому ринку. Але бажання власників тварин заручитися захистом на випадок можливих втрат відкриває широкі можливості для [[страхові компанії|страхової компанії]] у розвитку такого виду [[страхування]].

== Вимоги до укладання договорів ==

Договори добровільного [[страхування]] тварин укладаються з фізичними особами, які є власниками тварин.
Характер [[страхування]] тягне за собою ряд обов'язкових вимог до укладання [[договір страхування|договору страхування]].

* Визначається об'єкт [[страхування]] (це можуть бути здорові тварини з певними віковими обмеженнями):
# велика рогата худоба, коні — віком від 1 місяця;
# свині — від 6 місяців;
# мули та невелика рогата худоба: вівці, кози, віслюки — від одного року;
# хутрові звірі: нутрії, кролі — з 45-денного віку;
# собаки — від 6 місяців до 10—12 років;
# бджолосім'ї, коти, декоративні птахи: папуги;
# екзотичні тварини: мавпи, змії і т. ін.
# На страхування не приймаються тварини хворі, виснажені, а також ті, які перебувають у місцевості, де оголошений карантин (крім тварин тих видів, які до даного захворювання несприйнятливі).
* Власники тварин зобов'язані суворо додержувати установлених у даній місцевості рекомендацій щодо догляду за тваринами, їх годівлі й утримання, а також вжити всіх заходів, аби попередити їх захворювання та загибель. Тому до укладання договору [[страховик]] повинен перевірити, чи можна прийняти на [[страхування]] тварин у даному господарстві. Якщо в господарстві не додержують зазначених умов, договір [[страхування]] не укладається.
* Такі тварини, як собаки, приймаються на [[страхування]], якщо вони зареєстровані у спілці собаководів-аматорів, Українському товаристві мисливців та рибалок або в Товаристві сприяння обороні України; а бджолосім'ї — після перевірки ветеринарно-санітарного паспорта пасіки (характеристики пасіки, ветеринарно-санітарного стану).

== Ризики, пов'язані зі страхуванням тварин ==
Ці ризики можна поділити на чотири групи:
* Страхування на випадок загибелі або падежу тварин від хвороб чи стихійного лиха (повінь, обвал, блискавка, буря, ураган, град, землетрус), дії електричного струму, замерзання, задушення, отруєння травами, укусу змій або отруйних комах, утоплення, попадання під засіб транспорту, попадання в ущелину та інші травматичні пошкодження.
* Страхування на випадок вимушеного забою тварини, якщо вона травмована через нещасний випадок і це унеможливлює подальше її використання. Або якщо вимушений забій (за розпорядженням спеціаліста ветеринарної служби) пов'язаний із вжиттям заходів, спрямованих на боротьбу з епізоотією або невиліковною хворобою, що також виключає подальшу можливість використання тварини.
* Страхування на випадок лікування тварини від хвороби чи травми, одержаної внаслідок нещасного випадку. У даному разі йдеться про непрямі збитки у вигляді додаткових витрат на утримання тварини.
* Страхування на випадок викрадення або навмисних неправомірних дій третіх осіб[2].

== Розвиток страхування тварин ==
Незважаючи на те, що [[страхування]] тварин має давню історію, цей вид страхування ще й досі лишається незвичним для українського страхового ринку. Проте в різних європейських країнах страхування тварин є досить популярним видом [[страхування]]. Особливого розвитку цей вид [[страхування]] набув у Великій Британії. Ввіз дорогих порід худоби та екзотичних тварин і прагнення запобігти певним захворюванням тварин спричинилися до появи попиту на страховий захист тварин.

== Див. також ==
* [[Права тварин]]

{{Без джерел|дата=квітень 2020}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Страхування]]
[[Категорія:Тварини]]


text:
# Іванов Михайло Інокентійович
Михайло Інокентійович Івано́в (6 червня 1909, Большой Кемчуг — 8 листопада 1976, Київ) — український радянський художник і педагог; член Спілки радянських художників України з 1939 року.

## Біографія
Народився 24 травня [6 червня] 1909 року в селі Большому Кемчузі Єнісейської губернії Російської імперії (нині Козульський район Красноярського краю Росії). Упродовж 1930—1934 років навчався у Одеському художньому інституті у Теофіла Фраєрмана; у 1934—1939 роках — у Київському художньому інституті у Павла Волокидіна. Дипломна робота — картина «Наші прийшли» (полотно, олія, керівник Олексій Шовкуненко).
З 1939 року виладав у Київському художньому інституті. Брав участь у німецько-радянській війни, після закінчення якої до 1960 року продовжив викладацьку діяльність у тому ж інституті (доцент з 1952 року). Протягом 1960—1968 років викладав у Київському відділенні Українського поліграфічного інституту. Див. учні [⇨].
Жив у Києві, в будинку на вулиці Серафимовича, № 6, квартира 124. Помер у Києві 8 листопада 1976 року.

## Творчість
Працював в галузі станкового живопису і книжкової графіки. Серед робіт:
живопис
- «Наші прийшли» (1939; Національний художній музей України)[1];
- «Бої біля станції Лиха» (1940);
- «Витязь із Дніпра» (1946);
- «Володимир Мономах піднімає Київську Русь на боротьбу з половцями» (1946, ескіз);
- «Весна» (1947);
- «Троянди» (1950);
- «Зацвіла яблуня» (1951).

Ілюстрував та оформлював книги для київських видавництв «Молодь», Дитвидав України («Веселка») та інших, зокрема:
- книгу «Ми радянські люди» Бориса Полевого (Київ, 1950; ілюстрації «Жменя землі» і «Останній день Матвія Кузьміна» у Національному художньому музеї України, папір, чорна акварель, вугілля, олівець)[2];
- книгу «Юрко Васюта» Олеся Донченка (Київ, 1950; оригінали — картон, акварель в Одеському художньому музеї);
- збірку «Румунські народні казки» (Київ, 1957);
- народну казку «Сестриця Альошушка і братець Іванушка» (1958);
- «Оповідання та казки» Марко Вовчок (1958).

Брав участь у виставках з 1928 року, республіканських з 1947 року, зарубіжних з 1939 року.

## Учні
Анікін Ілля Йосипович, Аптекарев Володимир Іларіонович, Базилянський Едуард Йосипович, Басанець Петро Олексійович, Боримчук Михайло Петрович, Боровський Микола Степанович, Виродова-Готьє Валентина Гаврилівна, Вовк Олександр Іванович, Войцехівський Станіслав Іванович, Гета Андрій Васильович, Горбенко Олексій Архипович, Грибань Надія Павлівна, Григор'єва Галина Сергіївна, Григор'єва Майя Сергіївна, Довженко Анатолій Іванович, Ельберт Віктор Давидович, Заруба Наталія Іванівна, Зубченко Галина Олександрівна, Ігнатьєв Петро Михайлович, Ірискін Микола Михайлович, Кирич Едуард Ілліч, Кисельов Олександр Павлович, Климонов Володимир Тимофійович, Кравченко Володимир Данилович, Крилова Ольга Іллівна, Кулик Іван Онисимович, Латунов Григорій Антонович, Лерман Зоя Наумівна, Лобода Іван Іванович, Макатуха Василь Іванович, Нестеренко Микола Васильович, Нечвоглод Микола Миколайович, Нечипоренко Генріх Вікторович, Новиковський Володимир Огійович, Пламеницький Анатолій Олександрович, Рижих Віктор Іванович, Сидоров Олексій Євдокимович, Тулін Борис Леонідович, Чеканюк Вілен Андрійович, Чернявський Георгій Георгійович, Шпонько Григорій Андрійович, Янін Анатолій Олександрович.

title: Іванов Михайло Інокентійович

wikitext:
{{ПІП}}
{{художник
|учні ={{перехід|#Учні}}
}}
'''Михайло Інокентійович Івано́в''' ([[6 червня]] [[1909]], [[Большой Кемчуг]] — [[8 листопада]] [[1976]], [[Київ]]) — [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|український радянський]] [[художник]] і [[педагог]]; член [[Національна спілка художників України|Спілки радянських художників України]] з 1939 року.

== Біографія ==
Народився {{ДН2|6|6|1909|24|5}} року в селі [[Большой Кемчуг|Большому Кемчузі]] [[Єнісейська губернія|Єнісейської губернії]] [[Російська імперія|Російської імперії]] (нині [[Козульський район]] [[Красноярський край|Красноярського краю]] [[Росія|Росії]]). Упродовж 1930—1934 років навчався у [[Одеське художнє училище|Одеському художньому інституті]] у [[Фраєрман Теофіл Борисович|Теофіла Фраєрмана]]; у 1934—1939 роках — у [[Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури|Київському художньому інституті]] у [[Волокидін Павло Гаврилович|Павла Волокидіна]]. [[Дипломна робота]] — [[картина]] «Наші прийшли» ([[полотно (живопис)|полотно]], [[олійні фарби|олія]], керівник [[Шовкуненко Олексій Олексійович|Олексій Шовкуненко]]).

З 1939 року виладав у Київському художньому інституті. Брав участь у [[німецько-радянська війна|німецько-радянській війни]], після закінчення якої до 1960 року продовжив викладацьку діяльність у тому ж інституті ([[доцент]] з 1952 року). Протягом 1960—1968 років викладав у Київському відділенні [[Українська академія друкарства|Українського поліграфічного інституту]]. Див. [[учень|учні]] {{перехід|#Учні}}.

Жив у [[Київ|Києві]], в будинку на [[Вулиця Івана Миколайчука (Київ)|вулиці Серафимовича]], № 6, квартира 124. Помер у Києві [[8 листопада]] [[1976]] року.

== Творчість ==
Працював в галузі [[станковий живопис|станкового живопису]] і [[книжкова графіка|книжкової графіки]]. Серед робіт:
;живопис
{{стовпці|3}}
* «Наші прийшли» (1939; [[Національний художній музей України]])<ref>Київський державний музей українського мистецтва. Каталог художніх творів (експозиція). [[Мистецтво (видавництво)|Державне видавництво образотворчого мистецтва і музичної літератури УРСР]]. Київ, 1958, сторінка 57.</ref>;
* «Бої біля станції Лиха» (1940);
* «Витязь із Дніпра» (1946);
* «Володимир Мономах піднімає Київську Русь на боротьбу з половцями» (1946, [[Ескіз (живопис)|ескіз]]);
* «Весна» (1947);
* «Троянди» (1950);
* «Зацвіла яблуня» (1951).
</div>
[[ілюстрація|Ілюстрував]] та оформлював [[книга|книги]] для київських [[видавництво|видавництв]] «[[Молодь (видавництво)|Молодь]]», [[Веселка (видавництво)|Дитвидав України («Веселка»)]] та інших, зокрема:
* книгу «Ми радянські люди» [[Полевой Борис Миколайович|Бориса Полевого]] (Київ, 1950; ілюстрації «Жменя землі» і «Останній день Матвія Кузьміна» у Національному художньому музеї України, [[папір]], чорна [[акварель]], [[вугілля]], [[олівець]])<ref>Київський державний музей українського мистецтва. Каталог художніх творів (експозиція). Державне видавництво образотворчого мистецтва і музичної літератури УРСР. Київ, 1958, сторінка 82.</ref>;
* книгу «Юрко Васюта» [[Донченко Олесь Васильович|Олеся Донченка]] (Київ, 1950; оригінали — [[картон]], акварель в [[Одеський художній музей|Одеському художньому музеї]]);
* збірку «Румунські народні казки» (Київ, 1957);
* народну казку «Сестриця Альошушка і братець Іванушка» (1958);
* «Оповідання та казки» [[Марко Вовчок]] (1958).

Брав участь у [[виставка]]х з 1928 року, республіканських з 1947 року, зарубіжних з 1939 року.

== Учні ==
[[Анікін Ілля Йосипович]], [[Аптекарев Володимир Іларіонович]], [[Базилянський Едуард Йосипович]], [[Басанець Петро Олексійович]], [[Боримчук Михайло Петрович]], [[Боровський Микола Степанович]], [[Виродова-Готьє Валентина Гаврилівна]], [[Вовк Олександр Іванович]], [[Войцехівський Станіслав Іванович]], [[Гета Андрій Васильович]], [[Горбенко Олексій Архипович]], [[Грибань Надія Павлівна]], [[Григор'єва Галина Сергіївна]], [[Григор'єва Майя Сергіївна]], [[Довженко Анатолій Іванович]], [[Ельберт Віктор Давидович]], [[Заруба Наталія Іванівна]], [[Зубченко Галина Олександрівна]], [[Ігнатьєв Петро Михайлович]], [[Ірискін Микола Михайлович]], [[Кирич Едуард Ілліч]], [[Кисельов Олександр Павлович]], [[Климонов Володимир Тимофійович]], [[Кравченко Володимир Данилович]], [[Крилова Ольга Іллівна]], [[Кулик Іван Онисимович]], [[Латунов Григорій Антонович]], [[Лерман Зоя Наумівна]], [[Лобода Іван Іванович (художник)|Лобода Іван Іванович]], [[Макатуха Василь Іванович]], [[Нестеренко Микола Васильович]], [[Нечвоглод Микола Миколайович]], [[Нечипоренко Генріх Вікторович]], [[Новиковський Володимир Огійович]], [[Пламеницький Анатолій Олександрович]], [[Рижих Віктор Іванович]], [[Сидоров Олексій Євдокимович]], [[Тулін Борис Леонідович]], [[Чеканюк Вілен Андрійович]], [[Чернявський Георгій Георгійович]], [[Шпонько Григорій Андрійович]], [[Янін Анатолій Олександрович]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Іванов Михайло Інокентійович // {{УРХ|С=175—176}};
* Іванов Михайло Інокентійович // {{СХ|92}};
* {{книга|частина= Иванов, Михаил Иннокентьевич |заголовок = Художники народов СССР. Биобиблиографический словарь|місце = Москва |видавництво = «Искусство»|рік  = 1983 |том  = 4, книга 1 (Елева—Кадышева) |сторінки   =426 }} {{ref-ru}};
* {{ЕСУ|том=11|автор=[[Чуліпа Іван Іванович|І. І. Чуліпа]].|стаття=Іванов Михайло Інокентійович|id=14358}}

{{нк}}
{{Портали|Біографії|Живопис|Графіка|Освіта|Київ}}

[[Категорія:Уродженці Єнісейської губернії]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з СРСР]]
[[Категорія:Українські живописці]]
[[Категорія:Радянські художники]]
[[Категорія:Українські графіки]]
[[Категорія:Радянські графіки]]
[[Категорія:Українські ілюстратори]]
[[Категорія:Ілюстратори СРСР]]
[[Категорія:Радянські педагоги]]
[[Категорія:Члени Національної спілки художників України]]
[[Категорія:Художники Києва]]

title: Іванов Михайло Інокентійович

Народження: 24 травня ( 6 червня ) 1909 Большой Кемчуг d , Lazurnensky d , Козульський район , Красноярський край , СРСР

Країна: СРСР

Навчання: Одеське художнє училище ( 1934 ) і Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури ( 1939 )

Вчитель: Фраєрман Теофіл Борисович , Волокидін Павло Гаврилович і Шовкуненко Олексій Олексійович

Діяльність: художник , педагог

Працівник: Київський державний художній інститут і Український поліграфічний інститут

Член: Спілка радянських художників України

Учасник: німецько-радянська війна


text:
# Автошлях Т 2614
Автошля́х Т 2614 — автомобільний шлях територіального значення у Чернівецькій області. Пролягає територією Чернівецького району через Валя Кузьмину—перетин із E85. Загальна довжина — 12,3 км.

## Маршрут
Автошлях проходить через такі населені пункти:
| Автошлях Т 2614     |                  |
| Чернівецька область |                  |
| Чернівецький район  |                  |
| Валя Кузьмина       |                  |
|                     | перетин з E85М19 |

title: Автошлях Т 2614

wikitext:
{{Автодорога
| назва = Автошлях Т 2614
| номер = {{Номер дороги|Т 2614}}
| colspan="2"|{{Номер дороги|Т 2614}}
| логотип =
| логотип_розмір =
| логотип_підпис =
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| країна = {{UKR}}
| регіон1 = [[Чернівецька область]]
| тип_регіону1 = Області
| регіон2 =[[Чернівецький район|Чернівецький]]
| тип_регіону2 =Райони
| регіон3 =
| тип_регіону3 =
| відкрита =
| довжина = 12,3
| напрямок =
| від = [[Валя Кузьмина]]
| до = перетин із {{Автошлях E|85}}
| з'єднання = {{Автошлях E|85}} {{Автошлях М|19}}
| міста =
| мапа =
| мапа_розмір =
| мапа_підпис =
}}

'''Автошля́х Т 2614''' — автомобільний шлях територіального значення у [[Чернівецька область|Чернівецькій]] області. Пролягає територією [[Чернівецький район|Чернівецького]] району через [[Валя Кузьмина|Валя Кузьмину]]—перетин із {{Автошлях E|85}}. Загальна довжина — 12,3 км.

== Маршрут ==
Автошлях проходить через такі населені пункти:
{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0" style="margin-left:0.5em;"
|colspan="2" style="color:#fff;background-color:#828282; text-align: center;"|'''Автошлях Т 2614'''
|-
|colspan="3" style=" font-size: 140%; text-align: center;"|'''''[[Чернівецька область]]'''''
|-
|colspan="2" style=" font-size: 110%; text-align: center;"|'''''[[Чернівецький район]]'''''
|-
|[[Валя Кузьмина]]
|-
|
|перетин з <small>{{Автошлях E|85}}{{Автошлях М|19}}</small>
|}

== Джерела ==
* [http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/301-2012-п Постанова Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2012 р. № 301 Київ Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121204223112/http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/301-2012-п |date=4 грудня 2012 }}
* [http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення: Кабінет Міністрів України; Постанова, Перелік від 16.09.2015 № 712] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161111205816/http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п |date=11 листопада 2016 }}

{{Автомобільні шляхи Чернівецької області}}

[[Категорія:Автомобільні шляхи Чернівецької області|Т2614]]
[[Категорія:Територіальні автомобільні шляхи України]]
[[Категорія:Транспорт Глибоцького району]]

title: Загальні дані

Області: Чернівецька область

Райони: Чернівецький

початок: Валя Кузьмина

кінець: перетин із E85


text:
# Переяславщина (УНР)
Переяславщина — земля Української Народної Республіки. Адміністративно-територіальна одиниця найвищого рівня. Земський центр — місто Прилуки Заснована 6 березня 1918 року згідно з Законом «Про адміністративно-територіальний поділ України», що був ухвалений Українською Центральною Радою. Скасована 29 квітня 1918 року гетьманом України Павлом Скоропадським, що повернув старий губернський поділ часів Російської імперії.

## Опис
До землі мали увійти:
- з Полтавської губернії — Переяславський повіт, Прилуцький повіт, Пирятинський повіт та частина Золотоніського повіту,
- з Чернігівської губернії — частини Козелецького, Ніжинського та Борзенського.

title: Переяславщина (УНР)

wikitext:
{{Otheruses|Переяславщина}}
{{Infobox
|bodyclass    = toccolours
|abovestyle   = background-color:#eee; text-align:center;
|tnavbar=Земля УНР
|above=Переяславщина
|image=[[Файл:UNR 1918 divisions-0.png|250px]]
|image2={{legend|#F7D85B|колір землі на карті}}
|label1=Центр
|data1=[[Прилуки]]
|label2=Засновано
|data2=[[6 березня]] [[1918]]
|label3=Скасовано
|data3=[[29 квітня]] [[1918]]
}}
'''Переяславщина''' — [[земля УНР|земля]] [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]]. [[Адміністративно-територіальний поділ|Адміністративно-територіальна одиниця]] найвищого рівня. Земський центр — місто [[Прилуки]] Заснована [[6 березня]] [[1918]] року згідно з Законом «[[Закон УНР про адміністративно-територіальний поділ України|Про адміністративно-територіальний поділ України]]», що був ухвалений [[Українська Центральна Рада|Українською Центральною Радою]]<ref>Шабельников В. І. ''Реформування адміністративно-територіального устрою України в 1917—1940''. — Донецьк: Вид-во Донецького національного ун-ту, 2006. – с. 22.</ref>. Скасована [[29 квітня]] [[1918]] року [[гетьман]]ом України [[Павло Скоропадський|Павлом Скоропадським]], що повернув старий губернський поділ часів [[Російська імперія|Російської імперії]].

== Опис ==
До землі мали увійти:
* з Полтавської губернії — [[Переяславський повіт]], [[Прилуцький повіт]], [[Пирятинський повіт]] та частина Золотоніського повіту,
* з Чернігівської губернії — частини [[Козелецький повіт|Козелецького]], [[Ніжинський повіт|Ніжинського]] та [[Борзенський повіт|Борзенського]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Землі УНР}}

[[Категорія:Наддніпрянщина]]
[[Категорія:Землі УНР]]
[[Категорія:Українська революція у Київській області]]
[[Категорія:Українська революція у Полтавській області]]
[[Категорія:Українська революція у Черкаській області]]
[[Категорія:Українська революція у Чернігівській області]]

title: Переяславщина

Центр: Прилуки

Засновано: 6 березня 1918

Скасовано: 29 квітня 1918