text:
# Platypelis pollicaris
Platypelis pollicaris  — вид земноводних роду Platypelis родини Microhylidae.

## Опис
Тіло завдовжки 26-28 мм.

## Поширення
Вид є ендеміком Мадагаскару. Поширений на півночі та у центрі країни. Населяє тропічні та субтропічні низовинні та гірські дощові ліси, плантації, вторинні ліси.

## Спосіб життя
Це деревний вид, все життя проводить у пазухах листків пандануса (Pandanus) і бамбука. Там же проходить розвиток личинок. Він може вижити в злегка деградованих територіях з вторинною рослинністю і зростанням евкаліпта, але не може жити у дуже відкритій місцевості.

title: Platypelis pollicaris

wikitext:
{{italic title}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Platypelis pollicaris ''
| image =
| status = DD
| status_system = IUCN3.1
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Амфібії]] (Amphibia)
| ordo = [[Безхвості земноводні]] (Anura)
| superfamilia =
| familia = [[ Карликові райки]] ( Microhylidae)
| genus = ''[[Platypelis]]''
| species = '''''P. pollicaris '''''
| binomial = ''Platypelis pollicaris ''
| binomial_authority = ([[George Albert Boulenger|Boulenger]], 1889)
| range_map = Platypelis pollicaris map-fr.svg
| wikispecies = Platypelis pollicaris
}}

'''''Platypelis pollicaris ''''' — [[Вид (біологія)|вид]] земноводних [[Рід (біологія)|роду]] ''[[Platypelis]]'' [[Родина (біологія)|родини]] [[Microhylidae]].

== Опис ==
Тіло завдовжки 26-28 мм.

== Поширення ==
Вид є ендеміком [[Мадагаскар]]у. Поширений на півночі та у центрі країни. Населяє тропічні та субтропічні низовинні та гірські дощові ліси, плантації, вторинні ліси.

== Спосіб життя ==
Це деревний вид, все життя проводить у пазухах листків [[панданус]]а (''[[Pandanus]]'') і [[бамбук]]а. Там же проходить розвиток личинок. Він може вижити в злегка деградованих територіях з вторинною рослинністю і зростанням [[евкаліпт]]а, але не може жити у дуже відкритій місцевості.

== Посилання ==
* Nussbaum, R. & Raxworthy, C. 2004. [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/57961/all Platypelis pollicaris] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070930103936/http://www.iucnredlist.org/search/details.php/57961/all |date=30 вересня 2007 }}. [http://www.iucnredlist.org 2006 IUCN Red List of Threatened Species. ] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6IuYnscCO?url=http://www.iucnredlist.org/ |date=16 серпня 2013 }} Downloaded on 23 July 2007.

{{плазуни-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Microhylidae]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Мадагаскару]]
[[Категорія:Земноводні Африки]]
[[Категорія:Тварини, описані 1889]]

title: ?Platypelis pollicaris

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Клас: Амфібії (Amphibia)

Ряд: Безхвості земноводні (Anura)

Родина: Карликові райки ( Microhylidae)

Рід: Platypelis

Вид: P. pollicaris

Вікісховище: Platypelis pollicaris

Віківиди: Platypelis pollicaris


text:
# Субботін Микола Іванович
Микола Іванович Субботін (1908, м. Харків — 5 березня 1943, с. Таранівка, Харківська область) — учасник німецько-радянської війни, Герой Радянського Союзу, один із широнінців.

## Біографія
Микола Субботін народився 1908 року у Харкові. У 1942 році Субботін був мобілізований до лав Робітничо-селянської Червоної Армії. З липня того ж року — на фронтах німецько-радянської війни. До березня 1943 року гвардії червоноармієць Микола Субботін був стрільцем 78-го гвардійського стрілецького полку 25-ї гвардійської стрілецької дивізії 6-ї армії Південно-Західного фронту.
2—5 березня 1943 року Миколай Субботін в складі свого взводу, яким командував лейтенант Широнін, брав участь у відбитті контратак німецьких танкових і піхотних частин біля залізничного переїзду на південній околиці села Таранівка Зміївського району Харківської області Української РСР. У тих боях він загинув. Похований у братській могилі на місці бою.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 18 травня 1943 року за «зразкове виконання бойових завдань командування на фронті боротьби з німецькими загарбниками і проявлені при цьому мужність і героїзм» гвардії червоноармієць Миколай Субботін посмертно був удостоєний звання Героя Радянського Союзу. Також посмертно був нагороджений орденом Леніна.

wikiname: ukwiki

title: Субботін Микола Іванович

in_language: uk

wikitext:
{{Військовик2
|ім'я             = Субботін Микола Іванович
|оригінал імені   = Субботин Николай Иванович
|портрет          =
|підпис           =
|розмір           =
|дата народження  = 1908
|місце народження = [[Харків]]
|дата смерті      = 05.03.1943
|місце смерті     = [[Таранівка]], [[Харківська область]]
|причина смерті   =
|національність   =
|університет      =
|ступінь          =
|прізвисько       =
|країна           = {{RUSold}}<br/>{{URS}}
|приналежність    =
|вид збройних сил = [[сухопутні війська]]
|рід військ       =
|роки служби      = 1942—1943
|звання           = {{Ранг|країна=СРСР|звання=Рядовий}}
|формування       = 78‑й гвардійський стрілецький полк [[25-та гвардійська стрілецька дивізія (СРСР)|25-ї гвардійської стрілецької дивізії]]
|командування     =
|битви            = [[Німецько-радянська війна]]
|нагороди         = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Медаль Золота Зірка}}
{{!)}}

{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Леніна}}
{{!)}}
}}
{{однофамільці|Субботін}}
'''Микола Іванович Субботін''' ([[1908]], м. [[Харків]] — [[5 березня]] [[1943]], с. [[Таранівка]], [[Харківська область]]) — учасник [[Німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]], [[Герой Радянського Союзу]], один із [[широнінці]]в.

== Біографія ==
Микола Субботін народився 1908 року у Харкові. У 1942 році Субботін був мобілізований до лав [[Червона армія|Робітничо-селянської Червоної Армії]]. З липня того ж року — на фронтах німецько-радянської війни. До березня 1943 року гвардії червоноармієць Микола Субботін був стрільцем 78-го гвардійського стрілецького полку [[25-та гвардійська стрілецька дивізія (СРСР)|25-ї гвардійської стрілецької дивізії]] [[6-та армія (СРСР)|6-ї армії]] [[Південно-Західний фронт (Друга світова війна)|Південно-Західного фронту]]<ref name="сми">{{cite web|url = http://az-libr.ru/index.htm?Persons&000%2FSrc%2F0009%2F8223932a|назва = Субботин Николай Иванович|автор = |мова = ru|дата = |вебсайт = az-libr.ru|видавець = AZ Library|url-архіву = https://web.archive.org/web/20140805011328/http://az-libr.ru/Persons/000/Src/0009/bb23308b.shtml|дата-архіву = 5 серпня 2014|статус-url = |дата-доступу = 29 вересня 2014}}</ref>.

2—5 березня 1943 року Миколай Субботін в складі свого взводу, яким командував лейтенант [[Широнін Петро Миколайович|Широнін]], брав участь у відбитті контратак німецьких танкових і піхотних частин біля залізничного переїзду на південній околиці села [[Таранівка]] [[Зміївський район|Зміївського району]] [[Харківська область|Харківської області]] Української РСР. У тих боях він загинув. Похований у братській могилі на місці бою<ref name="сми" /><ref>[https://pamyat-naroda.ru/heroes/memorial-chelovek_zahoronenie84090007/ Список воинов Советской Армии, погибших в Великой Отечественной войне и захороненных в братской могиле с. Тарновка — Центр Змиевского района Харьковской области], Память народа {{ref-ru}}</ref>.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 18 травня 1943 року за «зразкове виконання бойових завдань командування на фронті боротьби з німецькими загарбниками і проявлені при цьому мужність і героїзм» гвардії червоноармієць Миколай Субботін посмертно був удостоєний звання Героя Радянського Союзу<ref>[http://sun.tsu.ru/mminfo/2020/000462771/1943/1943_016.pdf Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении звания Героя Советского Союза начальствующему составу Красной Армии» от 18 мая 1943 года] // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик: газета. — 1943. — № 19 (225). — 25 мая. — С. 1. {{ref-ru}}</ref>. Також посмертно був нагороджений [[Орден Леніна|орденом Леніна]]<ref name="сми" />.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* Герои Советского Союза: Краткий биографический словарь / Пред. ред. коллегии И. Н. Шкадов. — Москва: Воениздат, 1988. — Т. 2: Любов — Ящук. — 863 с. — 100 000 экз. — ISBN 5-203-00536-2. {{ref-ru}}
{{Бібліоінформація}}
{{Герої Радянського Союзу}}
[[Категорія:Широнінці]]

title: Загальна інформація

Народження: 1908 · Харків

Смерть: 5 березня 1943 · Таранівка, Харківська область

Поховання: Зміївський район

title: Військова служба

Приналежність: Російська імперія · СРСР

Вид ЗС: сухопутні війська

Формування: 78‑й гвардійський стрілецький полк 25-ї гвардійської стрілецької дивізії

Війни / битви: Німецько-радянська війна


text:
# Пейде (волость)
Пейде (ест. Pöide vald) — волость в Естонії, у складі повіту Сааремаа.

## Положення
Площа волості — 123,6 км², чисельність населення на 1 січня 2006 року становила 953 осіб.
Адміністративний центр волості — село Пейде. До складу волості входять ще 29 сіл: Ардла (Ardla), Аре (Are), Веере (Veere), Вялта (Välta), Ірусте (Iruste), Кахутсі (Kahutsi), Какуна (Kakuna), Каніссааре (Kanissaare), Кесквере (Keskvere), Коігі (Koigi), Кирквере (Kõrkvere), Кярнері (Kärneri), Кибассааре (Kübassaare), Леісі (Leisi), Левала (Levala), Метсара (Metsara), Муі (Mui), Мурайа (Muraja), Неемі (Neemi), Нену (Nenu), Оті (Oti), Пука (Puka), Пиіде (Pöide), Реіна (Reina), Сундіметса (Sundimetsa), Таліла (Talila), Торнімяе (Tornimäe), Ула (Ula), Унгума (Unguma), Ууемиіса (Uuemõisa).
- Церква в Пейде
- Городище Пейде

title: Пейде (волость)

wikitext:
{{Адміністративна одиниця
| назва               = Пейде
| місцева_назва       = Pöide vald
| герб                =EE_Poide.png
| прапор              =Flag of Pöide Parish.svg
| герб_підпис         =
| прапор_підпис       =
| розташування        = Eesti poide vald.png
| розташування_підпис =
| розташування_розмір = 300пкс
| інші_одиниці        =
| тип_найменування    =
| найменування        =
| девіз               =
| гімн                =

| тип_центра        =
| центр             = [[Пейде]]
| найбільше_місто   =
| країна            = {{EST}}
| тип_регіону = Повіт
| регіон = [[Сааремаа (повіт)|Сааремаа]]
| тип_регіону2 =
| регіон2 =
| тип_регіону3 =
| регіон3 =
| сусіди =
| тип_підрозділів =
| підрозділи =

| офіційна_мова =
| населення = 953 ([[2006]])
| список_за_населенням =
| місце_за_населенням =
| щільність_населення =
| список_за_щільністю_населення =
| місце_за_щільністю_населення =
| етнікон =

| площа = 123,6
| відсоток_води =
| ширина =
| довжина =
| широта =
| довгота =
| середня_висота =
| макс_висота_місце =
| макс_висота =
| мін_висота_місце =
| мін_висота =
| часовий_пояс =

| список_за_ввп =
| ввп =
| список_за_ірлп =
| ірлп =
| список_за_джіні =
| джіні =

| тип_заснування =
| заснований =
| назва_до_заснування =
| титул_голови_уряду =
| голова_уряду =
| титул_представників1 =
| представник1 =
| титул_представників2 =
| представник2 =
| адреса =
| вебсайт =

| тип_коду_iso =
| код_iso =
| тип_скорочення =
| скорочення =
| тип_скорочення2 =
| скорочення2 =
| тип_скорочення3 =
| скорочення3 =
}}

'''Пейде''' ({{lang-et|Pöide vald}}) — волость в [[Естонія|Естонії]], у складі повіту [[Сааремаа (повіт)|Сааремаа]].

== Положення ==
Площа волості — 123,6 км², чисельність населення на [[1 січня]] [[2006]] року становила 953 осіб.

Адміністративний центр волості — село [[Пейде]]. До складу волості входять ще 29 сіл: Ардла (Ardla), Аре (Are), Веере (Veere), Вялта (Välta), Ірусте (Iruste), Кахутсі (Kahutsi), Какуна (Kakuna), Каніссааре (Kanissaare), Кесквере (Keskvere), Коігі (Koigi), Кирквере (Kõrkvere), Кярнері (Kärneri), Кибассааре (Kübassaare), Леісі (Leisi), Левала (Levala), Метсара (Metsara), Муі (Mui), Мурайа (Muraja), Неемі (Neemi), Нену (Nenu), Оті (Oti), Пука (Puka), Пиіде (Pöide), Реіна (Reina), Сундіметса (Sundimetsa), Таліла (Talila), Торнімяе (Tornimäe), Ула (Ula), Унгума (Unguma), Ууемиіса (Uuemõisa).

<gallery>
Файл:Pöide church1.jpg|Церква в Пейде
Файл:Pöide forthill1.jpg|Городище Пейде
</gallery>

== Посилання ==
* [http://www.poide.ee/ Сайт волості] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200804144042/http://poide.ee/ |date=4 серпня 2020 }} {{ref-et}}

{{Повіт Сааремаа}}

{{Портали|Естонія|Географія}}

[[Категорія:Волості Сааремаа]]
[[Категорія:Волості Естонії]]

title: Pöide vald

Герб: Прапор

Адм. центр: Пейде

Країна: Естонія

Повіт: Сааремаа


text:
# Джон Гантсман
Джон Гантсман (англ. Jon Meade Huntsman; нар. 26 березня 1960) — американський політик, підприємець і дипломат. Надзвичайний і Повноважний Посол США в Росії (2017—2019).

## Біографія
Народився в Пало-Альто, проте пішов до школи в Солт Лейк Сіті. Він покинув школу напередодні самого закінчення заради виступів у рок-гурті Wizard (де він був клавішником). Пізніше він навчався в Університеті Юти і Пенсильванському університеті.
По тому як Джон Гантсман прожив рік у Тайбею, Джон Гантсман працював у адміністраціях республіканських Президентів США Рейґана і Буша (старшого). Він став послом США в Сингапурі коли йому було лише 32 роки, ставши, таким чином, наймолодшим послом США за 100 років. Коли Білл Клінтон був Президентом США, Гантсман співкерував належною його родині хімічною компанією Huntsman Corporation з оборотом у мільярди доларів США. Він працював послом США в Індонезії і торговим представником США при Президенті США Буші (молодшому).
У 2004 році Гантсмана було обрано губернатором Юти. На цій посаді він відзначився зниженням податків. Більшість виборців Юти під час його губернаторства позитивно оцінювала його діяльність. Його було переобрано у 2008, проте він пішов у відставку аби посісти посаду посла США у КНР при Президенті США Бараку Обамі. Гантсман працював на цій посаді з 2009 до 2011 року. Будучи послом він був присутнім на одному з громадянських протестів в Пекіні, через що його ім'я на деякий час було заблоковане в пошуку китайськомовного Ґуґлу.
Гантсман є кандидатом на посаду Президента США на республіканських праймериз 2012 року. Він є чи не найпоміркованішим поміж кандидатів. На праймеріз у Нью-Гемпширі 11 січня 2012 року середній рівень освіти виборців Гантсмана був найвищим.
Гантсман є Мормоном їздив з мормонською місією до Азії, проте вивчав інші релігії. Ганстман також має найвище звання в ієрархії американських скаутів, яке він отримав у 15-річному віці. Гантсман має сімох дітей. Двоє з них є всиновленими.
У липні 2017 року Президент США Дональд Трамп висунув екс-губернатора штату Юта Джона Гантсмана на пост посла США в Росії.

title: Джон Гантсман

wikitext:
{{Картка:Лідер
| ім'я =
| розмір_зображення = 250пкс
| зображення_підпис =
| зображення = Ambassador Jon Huntsman.jpg
| посада           = Посол США в [[Росія|Росії]]
| початок_терміну  = 2017
| кінець_терміну   = 2019
| попередник       = [[Джон Теффт]]
| наступник        = [[Джон Салліван]]

| дата_народження =
| місце_народження =
| дружина =
| діти = [[Еббі Гантсман]]
| партія =
| національність =
| нагороди =
|особистий підпис =
}}
'''Джон Гантсман''' ({{lang-en|Jon Meade Huntsman}}; {{н}} {{Дата народження|26|3|1960}}) — [[Сполучені Штати Америки|американський]] [[політик]], [[підприємець]] і [[дипломат]]. Надзвичайний і Повноважний Посол США в [[РФ|Росії]] (2017—2019).

== Біографія ==
Народився в [[Пало-Альто]], проте пішов до школи в [[Солт Лейк Сіті]]. Він покинув школу напередодні самого закінчення заради виступів у [[рок-гурт]]і Wizard (де він був [[клавішник]]ом).<ref>{{cite web |url=http://www.jon2012.com/jon |title=Interactive Timeline |author= |date= |work= |publisher=''Jon Huntsman For President'' |accessdate=20 жовтня 2011 |archive-date=18 січня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130118205456/http://jon2012.com/jon }}</ref><ref>{{cite news|last=Smith|first=Robert|title=Jon Huntsman: A Political Path, Paved With Detours|url=http://www.npr.org/2011/05/01/135846743/jon-huntsman-a-political-path-paved-with-detours|newspaper=NPR|date=1 травня 2011|accessdate=13 січня 2012|archive-date=14 жовтня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131014114759/http://www.npr.org/2011/05/01/135846743/jon-huntsman-a-political-path-paved-with-detours}}</ref> Пізніше він навчався в [[Університет Юти|Університеті Юти]] і [[Пенсильванський університет|Пенсильванському університеті]].

По тому як Джон Гантсман прожив рік у [[Тайбей|Тайбею]], Джон Гантсман працював у адміністраціях [[Республіканська партія США|республіканських]] Президентів США [[Рональд Рейган|Рейґана]] і [[Джордж Герберт Вокер Буш|Буша (старшого)]]. Він став послом США в [[Сінгапур|Сингапурі]] коли йому було лише 32 роки, ставши, таким чином, наймолодшим послом США за 100 років.<ref>{{cite web |url=http://www.nga.org/portal/site/nga/menuitem.29fab9fb4add37305ddcbeeb501010a0/?vgnextoid=766e224971c81010VgnVCM1000001a01010aRCRD |title=National Governors Association Profile |publisher=Nga.org |accessdate=25 травня 2011 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20110629123803/http://www.nga.org/portal/site/nga/menuitem.29fab9fb4add37305ddcbeeb501010a0/?vgnextoid=766e224971c81010VgnVCM1000001a01010aRCRD |archivedate=червень 29, 2011 |deadurl=no }}</ref> Коли [[Білл Клінтон]] був Президентом США, Гантсман співкерував належною його родині хімічною компанією Huntsman Corporation з оборотом у мільярди доларів США. Він працював послом США в [[Індонезія|Індонезії]] і [[Офіс торгового представника США|торговим представником США]] при Президенті США [[Джордж Вокер Буш|Буші (молодшому)]].<ref>{{cite web|url=http://nl.newsbank.com/nl-search/we/Archives?p_product=NewsLibrary&p_multi=DSNB&d_place=DSNB&p_theme=newslibrary2&p_action=search&p_maxdocs=200&p_topdoc=1&p_text_direct-0=0F369C3B01652A59&p_field_direct-0=document_id&p_perpage=10&p_sort=YMD_date:D&s_trackval=GooglePM|title=NewsLibrary.com — newspaper archive, clipping service — newspapers and other news sources|publisher=Nl.newsbank.com|date=2001-03-22|accessdate=2011-10-04|archiveurl=https://web.archive.org/web/20121026065906/http://nl.newsbank.com/nl-search/we/Archives?p_product=NewsLibrary&p_multi=DSNB&d_place=DSNB&p_theme=newslibrary2&p_action=search&p_maxdocs=200&p_topdoc=1&p_text_direct-0=0F369C3B01652A59&p_field_direct-0=document_id&p_perpage=10&p_sort=YMD_date:D&s_trackval=GooglePM|archivedate=2012-10-26|deadurl=yes}}</ref>

У [[2004]] році Гантсмана було обрано губернатором [[Юта|Юти]]. На цій посаді він відзначився зниженням податків. Більшість виборців Юти під час його губернаторства позитивно оцінювала його діяльність. Його було переобрано у [[2008]], проте він пішов у відставку аби посісти посаду посла США у [[КНР]] при Президенті США [[Барак Обама|Бараку Обамі]]. Гантсман працював на цій посаді з [[2009]] до [[2011]] року. Будучи послом він був присутнім на одному з громадянських протестів в [[Пекін]]і, через що його ім'я на деякий час було заблоковане в пошуку [[Китайська мова|китайськомовного]] [[Google|Ґуґлу]].

Гантсман є кандидатом на посаду [[Президент США|Президента США]] на республіканських [[праймериз]] [[2012]] року. Він є чи не найпоміркованішим поміж кандидатів. На праймеріз у [[Нью-Гемпшир]]і [[11 січня]] [[2012]] року середній рівень освіти виборців Гантсмана був найвищим<ref>{{Cite web |url=http://edition.cnn.com/election/2012/primaries/epolls/nh |title=Екзит-пол праймаріз в Нью-Гемпширі |accessdate=13 січня 2012 |archive-date=13 січня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120113003011/http://edition.cnn.com/election/2012/primaries/epolls/nh }}</ref>.

Гантсман є [[Мормони|Мормоном]] їздив з мормонською місією до Азії, проте вивчав інші релігії. Ганстман також має найвище звання в ієрархії американських [[Скаутинг|скаутів]], яке він отримав у 15-річному віці.<ref>{{cite web|url=http://www.deseretnews.com/article/660193954/Scouts-present-reports-to-Huntsman.html|title=Scouts present reports to Huntsman|author=Joseph M. Dougherty|date=2007-02-09|work=[[Deseret News]]|accessdate=2011-06-03|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120321164747/http://www.deseretnews.com/article/660193954/Scouts-present-reports-to-Huntsman.html|archivedate=2012-03-21|deadurl=yes}}</ref><ref>{{cite web|url=http://www.scouting.org/filestore/pdf/02-529.pdf|title=Distinguished Eagle Scout Award|year=2007|publisher=[[Boy Scouts of America]]|accessdate=2011-06-03|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IGFoAJdW?url=http://www.scouting.org/filestore/pdf/02-529.pdf|archivedate=2013-07-20|deadurl=yes}}</ref> Гантсман має сімох дітей. Двоє з них є всиновленими.

У липні 2017 року Президент США [[Дональд Трамп]] висунув екс-губернатора штату Юта Джона Гантсмана на пост посла США в Росії.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{C-SPAN|Jon Huntsman}}
* [http://www.epravda.com.ua/news/2017/07/19/627266/ Хімічний магнат з бізнесом в Україні може стати послом США в Росії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170721125020/http://www.epravda.com.ua/news/2017/07/19/627266/ |date=21 липня 2017 }}

{{бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Гантсман Джон}}
[[Категорія:Уродженці Каліфорнії]]
[[Категорія:Випускники Пенсільванського університету]]
[[Категорія:Підприємці США]]
[[Категорія:Посли США в Сінгапурі]]
[[Категорія:Посли США в Китаї]]
[[Категорія:Посли США в Росії]]
[[Категорія:Губернатори Юти]]
[[Категорія:Республіканці США]]
[[Категорія:Кандидати в президенти США (2012)]]
[[Категорія:Мормони]]
[[Категорія:Шотландці США]]

title: Посол США в Росії

Посол США в Росії:
2017 — 2019
Медіафайли у Вікісховищі

Попередник: Джон Теффт

Наступник: Джон Салліван

Народився: 26 березня 1960 (64 роки) · Пало-Альто, Санта-Клара, Каліфорнія, США

Відомий як: політик, дипломат, місіонер

Країна: США

Alma mater: Університет Юти, Школа бізнесу Вортона, Highland High Schoold і Національний педагогічний університет Тайванюd

Політична партія: Республіканська партія США

Батько: Jon Huntsman Sr.d

Мати: Karen Haightd

У шлюбі з: Mary Kaye Huntsmand

Діти: Еббі Гантсман

Релігія: Церква Ісуса Христа Святих останніх днів і Мормони

Нагороди: Distinguished Eagle Scout Awardd


text:
# Могила (Ямбольська область)
Моги́ла (болг. Могила) — село в Ямбольській області Болгарії. Входить до складу общини Тунджа.

## Населення
За даними перепису населення 2011 року у селі проживали 457 осіб.
Національний склад населення села:
| Національність   | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------------- | -------------- | -------- |
| болгари          | 337            | 78,9%    |
| цигани           | 85             | 19,9%    |
| турки            | 0              | 0%       |
| Всього відповіли | 427            |          |

Розподіл населення за віком у 2011 році:
Динаміка населення:

title: Могила (Ямбольська область)

wikitext:
{{Otheruses|Могила (значення)}}
{{НП Болгарії
 | назва                 = Могила
 | статус                = село
 | місцева_назва         = {{lang-bg|Могила}}
 | герб                  =
 | прапор                =
 | зображення            =
 | зображення_підпис     =
 | область               = [[Ямбольська область]]
 | община                = [[Тунджа (община)|Тунджа]]
 | община_кмет           =
 | община_кмет_партія    =
 | кметство              = '''Могила'''
 | кмет                  =
 | кмет_партія           =
 | код_ЕКАТТЕ            = 48787
 | широта                = 42.5029
 | довгота               = 26.5961
 | висота                = 152
 | населення             = 457
 | населення_рік         = 2011
 | населення_джерело     =
 | площа                 =
 | поштові_індекси       = 8627
 | телефонний_код        = 047193
 | вебсторінка           =
 | фізична_о             = 7
 | фізична_о_джерело     = <ref name="відстані">Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref>
 | фізична_с             = 268
 | фізична_с_джерело     = <ref name="відстані"/>}}
'''Моги́ла''' ({{lang-bg|Могила}}) — село в [[Ямбольська область|Ямбольській області]] [[Болгарія|Болгарії]]. Входить до складу общини [[Тунджа (община)|Тунджа]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Болгарії (2011)|перепису населення 2011 року]] у селі проживали {{formatnum:457}} осіб.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и самоопределение по етническа принадлежност към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Fdhrysbu?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|archivedate=05.04.2013|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#A0FF60" | Національність
! style = "background-color:#A0FF60" | Кількість осіб
! style = "background-color:#A0FF60" | Відсоток
|-
| [[Болгари в Болгарії|болгари]]
| 337
| 78,9%
|-
| цигани
| 85
| 19,9%
|-
| [[Турки в Болгарії|турки]]
| 0
| 0%
|-
| '''Всього відповіли'''
| 427
|
|}

Розподіл населення за віком у 2011 році<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и възраст към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Irx9OSLX?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|archivedate=14.08.2013|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/розподіл за віком
| макс=44
| всього=457
| 0-4=24
| 5-9=26
| 10-14=19
| 15-19=19
| 20-24=25
| 25-29=26
| 30-34=18
| 35-39=20
| 40-44=11
| 45-49=33
| 50-54=26
| 55-59=44
| 60-64=40
| 65-69=43
| 70-74=31
| 75-79=36
| 80-84=9
| 85+=7
}}

Динаміка населення<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=3144&ezik=bul|title=Национален статистически институт. Справка за населението на с. Могила, общ. Тунджа, обл. Ямбол|language=болгарською|accessdate=2012-01-23|archiveurl=https://www.webcitation.org/6J3PnZ87Z?url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=3144|archivedate=2013-08-22|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/Населення Болгарії
|Ширина зображення  = 440
|Максимум шкали     = 700
|Крок більшої шкали = 100
|Крок меншої шкали  = 20
|1934 = 564
|1946 = 616
|1956 = 609
|1965 = 575
|1975 = 583
|1985 = 526
|1992 = 543
|2001 = 501
|2011 = 457
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ямбольська область|Тунджа}}
{{Bulgaria-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Болгарія}}

[[Категорія:Села Ямбольської області]]

title: Могила · болг. Могила

Країна: Болгарія

Область: Ямбольська область

Община: Тунджа

Кметство: Могила

title: Відстань

Відстань:
До обласного центру
До Софії

фізична:
7 км
268 км

title: Розташування

Розташування: МогилаМогила (Болгарія)


text:
# Власов Віктор Петрович
Ві́ктор Петро́вич Вла́сов (нар. 7 листопада 1936, м. Шилка, Читинська область, Російська РФСР) — радянський і український баяніст, композитор, педагог. Професор (1993). Заслужений діяч мистецтв України (1996).

## Життєпис
У 1955 році закінчив Білгород-Дністровську музичну школу (клас баяна А. Я. Савінкова), а в 1963 році — Львівську консерваторію (клас баяна професора М. Оберюхтіна).
У 1955—1963 рр. був  солістом Одеської обласної філармонії.
У 1963—1965 рр. — викладач по класу баяна в Одеському культурно-освітньому училищі.
З 1965 р. — викладач (з 1972 — старший викладач) по класу баяна, 1981 — доцент, з 1993 — професор (у 1974—1982 — завідувач кафедри народних інструментів) Одеської консерваторії ім. А. В. Нежданової. Автор наукових і методичних праць, підручників.
За роки роботи підготував понад 100 фахівців, багато з яких стали лауреатами національних і міжнародних конкурсів та  відзначені почесними званнями: І. Себов, В. Москалюк, В. Лазіч (Югославія), А. Серков, А. Барсан, І. Комлев, С. Брикайло, М. Самсонов.
Член Національної спілки кінематографістів України (1991), Національної спілки композиторів України (1992).

## Творчість
Автор опер, понад 200 музичних творів для баяна(«П’ять поглядів на країну ГУЛАГ», 1991), оркестру народних інструментів («Дорога до Бабиного Яру», 1996), камерно-оркестрових опусів; музики до художніх і документальних фільмів, театральних вистав, пісень та романсів на вірші Т. Шевченка, В. Стуса, В. Симоненка, Л. Костенко.
Лауреат Республіканського конкурсу на кращий твір для народних інструментів (Київ, 1977).

##### Опери
- «Снігова королева» (2000, лібрето Р. Розенберг за однойменною казкою Г.-К. Андерсена)
- «Білі троянди» (2003, лібрето Р. Бродавка за новелою С. Цвейґа «Лист незнайомки»)
- «Гранатовий браслет» (лібрето Р. Розенберг за повістю О. Купріна)

Музична комедія «Блиск і злидні Молдаванки» (за п'єсою Г. Голубенка)

##### Фільмографія
Автор музики до кінофільмів Одеської кіностудії:
- «Продавець повітря» (1967)
- «Зухвалість» (1971, у співавт.)
- «Легка вода» (1972)
- «Причал» (1973)
- «Подорож місіс Шелтон» (1975)
- «Порт» (1975)
- «У нас новенька» (1977, к/м)
- «Жіночі радощі й печалі» (1982)
- «Екіпаж машини бойової» (1983)
- «І повториться все...» (1984)
- «Дій за обставинами!» (1984)
- «...а кулька летить» (1987, к/м)
- «Одна неділя» (1988)
- «Гу-га» (1989)
- «Навіки — дев'ятнадцятирічні» (1989)
- «Повітряний поцілунок» (1991, студія «XXI ВЕК»)
- «Тринь-бринь» (1994, Росія—Україна) та ін.

##### Праці
- Власов В. П. Методика работы баяниста над полифоническими произведениями. — Москва, 2004. — 104 с. (рос.)
- Власов В. П. Школа джаза на баяне и аккордеоне: Учебное пособие. — Одеса: Астопринт, 2008. — 160 с. (рос.)
- Власов В. П. Становлення баянної композиторської школи в Україні. — К., 2003.

title: Власов Віктор Петрович

wikitext:
{{Музикант
| Ім'я                 =
| Оригінал імені       = Власов Виктор Петрович
| Зображення           =
| Підпис               =
| Розмір_зображення    =
| Повне ім'я           =
| Дата народження      = 7.11.1936
| Місце народження     =
| Дата смерті          =
| Місце смерті         =
| Роки                 =
| Країна               = {{USSR}}→{{UKR}}
| Професія             = музикант, композитор, педагог
| Освіта               = [[Львівська консерваторія]]
| Працював у операх    =
| Інструмент           = [[баян]]
}}{{Однофамільці|Власов}}
'''Ві́ктор Петро́вич Вла́сов''' ({{н.}} [[7 листопада]] [[1936]], м. [[Шилка]], [[Читинська область]], [[Російська РФСР]]) — радянський і український [[баяніст]], [[композитор]], [[педагог]]. [[Професор]] (1993). [[Заслужений діяч мистецтв України]] (1996).

== Життєпис ==
У 1955 році закінчив [[Білгород-Дністровський|Білгород-Дністровську]] музичну школу (клас баяна А. Я. Савінкова), а в 1963 році — [[Львівська консерваторія|Львівську консерваторію]] (клас баяна професора [[Оберюхтін Михайло Дмитрович|М. Оберюхтіна]]).

У 1955—1963 рр. був  [[соліст|солістом]] [[Одеська обласна філармонія|Одеської обласної філармонії]].

У 1963—1965 рр. — викладач по класу баяна в [[Одеське культурно-освітнє училище|Одеському культурно-освітньому училищі]].

З 1965 р. — викладач (з 1972 — старший викладач) по класу баяна, 1981 — [[доцент]], з 1993 — [[професор]] (у 1974—1982 — завідувач кафедри народних інструментів) [[Одеська національна музична академія імені А. В. Нежданової|Одеської консерваторії ім. А. В. Нежданової]]. Автор наукових і методичних праць, підручників.

За роки роботи підготував понад 100 фахівців, багато з яких стали лауреатами національних і міжнародних конкурсів та  відзначені почесними званнями: І. Себов, В. Москалюк, В. Лазіч ([[Югославія]]), А. Серков, А. Барсан, І. Комлев, С. Брикайло, М. Самсонов.

Член [[Національна спілка кінематографістів України|Національної спілки кінематографістів України]] (1991), [[Національна спілка композиторів України|Національної спілки композиторів України]] (1992).

== Творчість ==
Автор опер, понад 200 музичних творів для баяна(«П’ять поглядів на країну [[ГУЛАГ]]», 1991), оркестру народних інструментів («Дорога до [[Бабин Яр|Бабиного Яру]]», 1996), камерно-оркестрових опусів; музики до художніх і документальних фільмів, театральних вистав, пісень та романсів на вірші [[Тарас Шевченко|Т. Шевченка]], [[Василь Стус|В. Стуса]], [[Симоненко Василь Андрійович|В. Симоненка]], [[Ліна Костенко|Л. Костенко]].

Лауреат Республіканського конкурсу на кращий твір для народних інструментів (Київ, 1977).

===== Опери =====
* «Снігова королева» (2000, лібрето Р. Розенберг за однойменною казкою [[Ганс Крістіан Андерсен|Г.-К. Андерсена]])
* «Білі троянди» (2003, лібрето Р. Бродавка за новелою [[Стефан Цвейґ|С. Цвейґа]] «Лист незнайомки»)
* «Гранатовий браслет» (лібрето Р. Розенберг за повістю [[Олександр Купрін|О. Купріна]])

Музична комедія «Блиск і злидні Молдаванки» (за п'єсою Г. Голубенка)

===== Фільмографія =====
Автор музики до кінофільмів [[Одеська кіностудія|Одеської кіностудії]]:
* «[[Продавець повітря (фільм)|Продавець повітря]]» (1967)
* «[[Зухвалість (фільм)|Зухвалість]]» (1971, у співавт.)
* «[[Легка вода]]» (1972)
* «[[Причал (фільм)|Причал]]» (1973)
* «[[Подорож місіс Шелтон]]» (1975)
* «[[Порт (фільм, 1975)|Порт]]» (1975)
* «[[У нас новенька]]» (1977, к/м)
* «[[Жіночі радощі й печалі]]» (1982)
* «[[Екіпаж машини бойової]]» (1983)
* «[[І повториться все...]]» (1984)
* «[[Дій за обставинами!]]» (1984)
* «...а кулька летить» (1987, к/м)
* «[[Одна неділя]]» (1988)
* «[[Гу-га]]» (1989)
* «[[Навіки — 19|Навіки — дев'ятнадцятирічні]]» (1989)
* «[[Повітряний поцілунок (фільм, 1991)|Повітряний поцілунок]]» (1991, студія «XXI ВЕК»)
* «[[Тринь-бринь]]» (1994, Росія—Україна) та ін.

===== Праці =====
* ''Власов В. П.'' Методика работы баяниста над полифоническими произведениями. — Москва, 2004. — 104 с. {{ref-ru}}
* ''Власов В. П.'' Школа джаза на баяне и аккордеоне: Учебное пособие. — Одеса: Астопринт, 2008. — 160 с. {{ref-ru}}
* ''Власов В. П''. Становлення баянної композиторської школи в Україні. — К., 2003.

== Джерела ==
* Творчість Віктора Власова в контексті української баянно-акордеонної музики: автореферат дисертації на здобуття наукового ступеня кандидата мистецтвознавства: спеціальність 17.00.03 Музичне мистецтво / Чумак Юрій Вікторович; [[Одеська національна музична академія імені А. В. Нежданової]]. — Одеса, 2014. — 20 с.
* {{УМузЕ-1|частина=Власов Віктор Петрович|сторінки =392}}
* {{ЕСУ|том = 4|сторінки = |автор = О. В. Сокол|стаття = Власов Віктор Петрович|id = 35133|ref = https://esu.com.ua/search_articles.php?id=35133}}

== Посилання ==
* ''Юрій Чумак'' [https://dspu.edu.ua/sites/youngsc/AQGS/2012_2/19.pdf Внесок Віктора Власова у науково-мистецький проєкт «Львівська школа баянно-акордеонного мистецтва». Творчість композиторів України для народних інструментів: збірник наукових праць молодих учених Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка: матеріали IІ-ї Всеукраїнської науково-практичної конференції, присвяченої 75-річчю від дня народження видатного українського композитора Віктора Власова, м. Дрогобич, 2 грудня 2011 року] / ред.-упоряд. А. Душний. — Дрогобич: РВВ [[Дрогобицький державний педагогічний університет імені Івана Франка|ДДПУ імені Івана Франка]], 2011. — Вип. 2. — С. 76–82.
* [http://composersukraine.org/index.php?id=1421 Національна спілка композиторів України: Власов Віктор Петрович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210613175318/https://composersukraine.org/index.php?id=1421 |date=13 червня 2021 }}
* ''Кучерук В. Ф., Шиманський П. Й.'' [http://esnuir.eenu.edu.ua/bitstream/123456789/13003/1/nime_kino.pdf Спеціальний музичний інструмент. В. Власов. Джазові мініатюри для баяна (акордеона). Німе кіно] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180219033305/http://esnuir.eenu.edu.ua/bitstream/123456789/13003/1/nime_kino.pdf |date=19 лютого 2018 }}
* [http://odma.edu.ua/about/history/folk_instruments Одеська національна музична академія імені А. В. Нежданової: Історія кафедри народних інструментів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190115051322/http://odma.edu.ua/about/history/folk_instruments |date=15 січня 2019 }}
* {{imdb name| id=0900635 | name=Віктор Власов}}
* [http://www.kino-teatr.ru/kino/composer/sov/21030/works/ Фільмографія на kino-teatr.ru] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170830211429/http://www.kino-teatr.ru/kino/composer/sov/21030/works/ |date=30 серпня 2017 }} {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20190411093433/https://amnesia.in.ua/vlasov-shukai Как лейбл Shukai откопал саундтрек Виктора Власова к украинской фантастике 60-х] {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Музиканти XX століття]]
[[Категорія:Музиканти XXI століття]]
[[Категорія:Радянські баяністи]]
[[Категорія:Українські баяністи]]
[[Категорія:Академічні музиканти України]]
[[Категорія:Академічні музиканти СРСР]]
[[Категорія:Українські композитори]]
[[Категорія:Радянські композитори]]
[[Категорія:Оперні композитори]]
[[Категорія:Українські композитори кіно]]
[[Категорія:Радянські кінокомпозитори]]
[[Категорія:Композитори XX століття]]
[[Категорія:Композитори XXI століття]]
[[Категорія:Викладачі Одеської національної музичної академії]]
[[Категорія:Українські професори]]
[[Категорія:Члени Національної спілки композиторів України]]
[[Категорія:Члени Національної спілки кінематографістів України]]
[[Категорія:Персоналії:Одеська філармонія]]
[[Категорія:Викладачі Одеського культурно-освітнього училища]]
[[Категорія:Випускники Львівської консерваторії]]

title: Основна інформація

Повне ім'я: Віктор Петрович Власов

Дата народження: 7 листопада 1936 (88 років)

Місце народження: Шилка, Східносибірський край, РСФРР, СРСР

Громадянство: СРСР→ Україна

Професія: музикант, композитор, педагог

Освіта: Львівська консерваторія

Інструменти: баян

Жанри: опера

Нагороди: заслужений діяч мистецтв України


text:
# Вішак для килима
Вішак для килимів («тріпак») — це вулична конструкція, на яку вішаються килими для вибивання з них бруду та пилу за допомогою килимових вибивачок. Був розповсюдженим перед поширенням пилососа. Цей пристрій відомий в Німеччині, Польщі, Литві, Чехії, Фінляндії, Росії та інших країнах.

## Другорядне використання
Це був невеликий центр соціального життя. Німецькі письменники Вальтер Бенджамін та Еріх Кестнер описували вішаки як важливі місця в дитинстві. Діти можуть використовувати його як ігровий майданчик, як футбольні ворота, як ударний інструмент, гімнастичний снаряд, тощо.

### Польща
У Польщі вуличні вішаки для килимів називають trzepak (іменник від слова trzepać, «бити»; сама вибивачка називається trzepaczka).
Починаючи з 1990-х, дуже рідко можна побачити когось, хто використовує trzepak за основною функцією.[джерело?] У сучасних житлових комплексах вішак встановлюють рідко.[джерело?]

title: Вішак для килима

wikitext:
[[Файл:Jasmínová,_lavička_a_klepadlo.jpg|міні| Вішак для килимів у [[Прага|Празі]] ]]
[[Файл:Ignacy_Płażewski,_Bloki_mieszkaniowe_na_osiedlu_Włady_Bytomskiej_w_Łodzi,_I-4710-14.jpg|міні| Діти грають на вішаку для килимамів, [[Лодзь]], близько 1960-х років ]]
'''Вішак для килимів''' («тріпак») — це вулична конструкція, на яку вішаються [[килим]]и для вибивання з них бруду та пилу за допомогою [[Вибивачка для килима|килимових вибивачок]]. Був розповсюдженим перед поширенням [[пилосос]]а. Цей пристрій відомий в Німеччині, Польщі, Литві, Чехії, Фінляндії,<ref name="rii">[http://www.polarinertia.com/apr12/carpet01.htm «Carpet Racks in Finland»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210609121634/http://www.polarinertia.com/apr12/carpet01.htm |date=9 червня 2021 }}, by Riitta Oittinen</ref> Росії та інших країнах.

== Другорядне використання ==
Це був невеликий центр соціального життя.<ref>{{Cite web |url=http://naukawpolsce.pap.pl/aktualnosci/news,406674,socjolog-dla-wielu-nastolatkow-galerie-handlowe-to-wspolczesne-podworka.html |title=Socjolog: dla wielu nastolatków galerie handlowe to współczesne podwórka |accessdate=7 лютого 2020 |archive-date=7 жовтня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171007230847/http://naukawpolsce.pap.pl/aktualnosci/news,406674,socjolog-dla-wielu-nastolatkow-galerie-handlowe-to-wspolczesne-podworka.html }}</ref> Німецькі письменники [[Вальтер Беньямін|Вальтер Бенджамін]] та [[Еріх Кестнер]] описували вішаки як важливі місця в дитинстві.<ref>Thomas Blubacher, ''Wie es einst war: Schönes und Wissenswertes aus Großmutters Zeiten''</ref> Діти можуть використовувати його як ігровий майданчик, як [[футбольні ворота]], як ударний інструмент,<ref>{{Cite web |url=http://klaipeda.diena.lt/naujienos/lietuva/salies-pulsas/uzkliuvo-kilimu-dulkinimo-stovas-537077 |title=«Užkliuvo kilimų dulkinimo stovas» |accessdate=7 лютого 2020 |archive-date=13 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210513055722/https://klaipeda.diena.lt/naujienos/lietuva/salies-pulsas/uzkliuvo-kilimu-dulkinimo-stovas-537077 }}</ref> [[перекладина|гімнастичний снаряд]],<ref name="joa">{{Cite web |url=http://natemat.pl/62875,joanna-mucha-chce-rozruszac-dzieci-kiedys-trzepak-dzis-komputer-i-iphone-rosnie-pokolenie-sprawnego-kciuka |title=«Joanna Mucha chce rozruszać dzieci. „Kiedyś trzepak, dziś komputer i iPhone. Rośnie pokolenie sprawnego kciuka“» |accessdate=7 лютого 2020 |archive-date=10 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210510075008/https://natemat.pl/62875,joanna-mucha-chce-rozruszac-dzieci-kiedys-trzepak-dzis-komputer-i-iphone-rosnie-pokolenie-sprawnego-kciuka }}</ref> тощо.

=== Польща ===
У [[Польща|Польщі]] вуличні вішаки для килимів називають ''trzepak'' (іменник від слова ''trzepać'', «бити»; сама вибивачка називається ''trzepaczka'').

Починаючи з 1990-х, дуже рідко можна побачити когось, хто використовує ''trzepak'' за основною функцією.{{Джерело}} У сучасних житлових комплексах вішак встановлюють рідко.{{Джерело}}

== Див. також ==

* [[Вибивачка для килима]]

== Примітки ==
{{Reflist}}{{Arch-stub}}
{{Прибиральні інструменти}}

[[Категорія:Начиння]]
[[Категорія:Прибиральні інструменти]]
[[Категорія:Килими]]
[[Категорія:Малі архітектурні форми]]


text:
# Автошлях E125
Європейський маршрут E125 — автомобільний європейський автомобільний маршрут категорії А, що проходить через РФ, Казахстан і Киргизстан і сполучає міста Ішим, Астану та Бішкек.

## Маршрут
- Росія
  - E30 Ішим
- Казахстан
  - E38 Петропавловськ
  - E016 Астана
  - E018 Караганда
  - E40 Алмати
- Киргизстан
  - Бішкек

title: Автошлях E125

wikitext:
{{Автодорога
| номер = {{Європейський маршрут|125}}
| назва = Європейський маршрут E125
| назва2 = European route E125
| логотип = Tabliczka E125.svg
| логотип_розмір =70px
| Зображення =
| Підпис =
| країна = {{RUS}}
 {{KAZ}}
 {{KGZ}}
| Регіон =
| Частина =
| Статус =
| Власник =
| Управління =
| Довжина = ± 2600
| Початок = {{Флагіфікація|Росія}} [[Ішим]]
| Через = {{Флагіфікація | Казахстан}}
 [[Петропавловськ]],
 [[Астана]],
 [[Караганда]],
 [[Алмати]]
| Кінець = {{Флагіфікація | Киргизія}} [[Бішкек]]
| Покриття =
| Дата =
| Вікісховища = Category: E123
| Текст для посилання = E123
}}

'''Європейський маршрут E125''' — автомобільний [[Європейський маршрут|європейський автомобільний маршрут]] категорії А, що проходить через [[Росія|РФ]], [[Казахстан]] і [[Киргизстан]] і сполучає міста [[Ішим (місто)|Ішим]], [[Астана|Астану]] та [[Бішкек]]<ref>{{Cite web | url = http://www.tk-otvozim.ru/international/kyrgyzstan/ | title = Вантажоперевезення в Киргизстан перевезення Киргизія доставка вантажів | publisher = www.tk-otvozim.ru | accessdate = 2016-08-09 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20160821190421/http://www.tk-otvozim.ru/international/kyrgyzstan/ | archivedate = 2016-08-21 | deadurl = yes }}</ref>.

== Маршрут ==
* {{прапор|Росія}} [[Росія]]
** {{Автошлях E|30}} [[Ішим (місто)|Ішим]]
* {{прапор|Казахстан}} [[Казахстан]]
** {{Автошлях E|38}} [[Петропавловськ]]
** {{Автошлях E|016}} [[Астана]]
** {{Автошлях E|018}} [[Караганда]]
** {{Автошлях E|40}} [[Алмати]]
* {{прапор|Киргизстан}} [[Киргизстан]]
** [[Бішкек]]

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{Європейські автомобільні маршрути}}

{{DEFAULTSORT:E123}}

[[Категорія:Європейські маршрути]]
[[Категорія:Дороги Росії]]
[[Категорія:Автомобільні шляхи Казахстану]]
[[Категорія:Дороги Киргизстану]]

title: Загальні дані

Країна: Росія · Казахстан · Киргизстан

Мережа: європейський автомобільний маршрут

Довжина: 2600 кілометр


text:
# Удар гомілкою
Удар гомілкою — це один із видів удару ногою, особливість якого полягає у використанні гомілки як ударної поверхні. Найпоширенішим ударом гомілкою є круговий удар, в якому використовується передня поверхня гомілки, а менш поширеними є варіації задніх та зворотних ударів, де ударною поверхнею слугує задня поверхня гомілки. Удар гомілкою належить до основних елементів ударної техніки таких бойових мистецтв, як ушу, карате, тхеквондо, муай-тай, кікбоксинг та інших. Техніка виконання удару різноманітна, і не підлягає узагальненню.

Ударна поверхня

## Цікаві факти
- Найбільша і найміцніша з гомілкових кісток — велика гомілкова кістка. Вона може витримувати осьове навантаження в 1600-1800 кг.[1]
- Дистальна частина гомілки слугує ударною поверхнею в деяких варіаціях лоу-кіка. Маса такого удару сягає 1200-1600 кг.[2][3]
- Неправильна техніка виконання удару гомілкою веде до травми. На турнірі зі змішаних єдиноборств, організованому чемпіонатом UFC  для підтримки Збройних сил США, Корі Хілл невдало атакував свого суперника лоу-кіком, і в результаті удару зламав навпіл обидві гомілкові кістки.[4]

title: Удар гомілкою

wikitext:
[[Файл: Lethwei-Hight-kick.jpg|міні|праворуч|180пкс|thumb|[[Круговий удар ногою|Круговий]] [[хай-кік]] — це типовий удар гомілкою.]]

'''Удар гомілкою''' — це один із видів [[Удар ногою|удару ногою]], особливість якого полягає у використанні [[Гомілка|гомілки]] як ударної поверхні. Найпоширенішим ударом гомілкою є [[Круговий удар ногою|круговий удар]], в якому використовується передня поверхня гомілки, а менш поширеними є варіації [[Задній удар ногою|задніх]] та зворотних ударів, де ударною поверхнею слугує задня поверхня гомілки. Удар гомілкою належить до основних елементів [[Ударна техніка|ударної техніки]] таких [[Бойові мистецтва|бойових мистецтв]], як [[Ушу (спорт)|ушу]], [[карате]], [[тхеквондо]], [[муай-тай]], [[кікбоксинг]] та інших. Техніка виконання удару різноманітна, і не підлягає узагальненню.

<br/>'''Ударна поверхня'''
<gallery>
Image:Jud-sune.gif
</gallery>

== Цікаві факти ==
* Найбільша і найміцніша з гомілкових кісток — [[велика гомілкова кістка]]. Вона може витримувати осьове навантаження в 1600-1800 кг.<ref>[http://www.citydoctor.ru/health/news/2010/08/03/9672 Человеческое тело. Анатомия в цифрах]{{Недоступне посилання|date=листопада 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-ru}}</ref>
* [[Дистальний|Дистальна]] частина гомілки слугує ударною поверхнею в деяких варіаціях [[лоу-кік]]а. Маса такого удару сягає 1200-1600 кг.<ref>[http://espn.go.com/video/clip?id=6227046 Sport Science: Shogun Rua] {{ref-en}}</ref><ref>[http://espn.go.com/video/clip?id=6443894 Sport Science: Georges St-Pierre] {{ref-en}}</ref>
* Неправильна техніка виконання удару гомілкою веде до [[Травма|травми]]. На турнірі зі [[Змішані єдиноборства|змішаних єдиноборств]], організованому чемпіонатом [[UFC]]  для підтримки [[Збройні сили США|Збройних сил США]], Корі Хілл невдало атакував свого суперника [[лоу-кік]]ом, і в результаті удару зламав навпіл обидві гомілкові кістки.<ref>[http://training.sherdog.com/doctors-corner/news/106751-hill-fights-back-from-injury Hill Fights Back From Injury] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110403114907/http://training.sherdog.com/doctors-corner/news/106751-hill-fights-back-from-injury |date=2011-04-03 }} {{ref-en}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.mfight.ru/viewlibrary.php?t=7 Удары ногами в кикбоксинге]{{Недоступне посилання|date=травень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-ru}}
* [http://karate-online.org/tehnika/un/ Удары ногами в каратэ шотокан] {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20160304111224/http://www.nvkz.net/kwan/chagi.htm Техника тхэквондо: удары ногами] {{ref-ru}}

{{Ударна техніка ніг}}

[[Категорія:Ударна техніка ніг]]


text:
# Вороні (Столинський район)
Вороні (біл. Варані) — село в Білорусі, у Столинському районі Берестейської області. Орган місцевого самоврядування — Річицька сільська рада.

## Географія
Розташоване поблизу залізничної станції Горинь, за 7 км від Столина.

## Історія
У 1941—1944 роках німці спалили в селі 138 дворів і розстріляли 97 мешканців. За даними українського націоналістичного підпілля, у вересні 1942 року партизани вбили голову села, за що німці розстріляли 11 осіб.

## Населення
За переписом населення Білорусі 2009 року чисельність населення села становило 832 особи.

title: Вороні (Столинський район)

wikitext:
{{Населений пункт Білорусі
| тип                    = село
| назва                  = Вороні
| місцева назва          = Варані
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             =
| зображення_розмір      =
| зображення_підпис      =
| marksize               =
| область                = [[Берестейська область]]
| район                  = [[Столинський район]]
| рада                   = [[Річицька сільська рада (Столинський район)|Річицька сільська рада]]
| засноване              =
| перша згадка           =
| магдебурзьке право     =
| агломерація            =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 832 (2009<ref name="населення 2009"/>)
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| часовий пояс           =
| поштові індекси        =
| код                    = <!-- телефонний код -->
| координати = <!--{{coord|??|??|N|??|??|E|type:city(населення)_region: BE_scale:100000|display=it}}-->
| карта розташування1    = Білорусь Берестейська область
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| відстань               =
| залізниця о            =
| ref-залізниця о        =
| автошлях о             =
| ref-автошлях о         =
| фізична о              =
| ref-фізична о          =
| залізниця с            =
| фізична с              =
| автошлях с             =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| голова                 =
| ремарки                =
}}
{{Otheruses|Вороні}}
'''Вороні'''<ref name="Леонюк 1996"/> ({{lang-be|Варані}}) — село в [[Білорусь|Білорусі]], у [[Столинський район|Столинському районі]] [[Берестейська область|Берестейської області]]<ref name="населення 2009"/>. Орган місцевого самоврядування — [[Річицька сільська рада (Столинський район)|Річицька сільська рада]]<ref name="населення 2009"/><ref name="Леонюк 1996"/>.

== Географія ==
Розташоване поблизу залізничної станції [[Горинь (станція)|Горинь]], за 7 км від [[Столин]]а<ref name="Леонюк 1996"/>.

== Історія ==
У 1941—1944 роках німці спалили в селі 138 дворів і розстріляли 97 мешканців<ref name="Леонюк 1996"/>. За даними українського націоналістичного підпілля, у вересні 1942 року партизани вбили голову села, за що німці розстріляли 11 осіб<ref name="Літопис УПА"/>.

== Населення ==
За [[Перепис населення Білорусі (2009)|переписом населення Білорусі 2009 року]] чисельність населення села становило 832 особи<ref name="населення 2009"/>.

== Примітки ==
{{reflist|1|refs=

<ref name="населення 2009">{{cite web|url=http://pop-stat.mashke.org/belarus-census.htm|назва=Belarus|автор=|дата=|вебсайт=pop-stat.mashke.org|дата-доступу=21 січня 2020|url-архіву=https://web.archive.org/web/20191002065531/http://pop-stat.mashke.org/belarus-census.htm|мертвий-url=no|дата-архіву=2 жовтня 2019}} {{ref-en}}</ref>

<ref name="Леонюк 1996">{{Словник Берестейщини|1|стаття=Вороні|сторінки=93}}</ref>

<ref name="Літопис УПА">{{книга
 |автор          =
 |заголовок      = [[Літопис УПА]]
 |посилання      =
 |відповідальний = НАН України. Інститут української археографії та джерелознавства ім . М. С. Грушевського
 |місце          = Київ-Торонто
 |видавництво    = Видавництво «Літопис УПА» та ін
 |рік            = 2007
 |том            = 11: Мережа ОУН(б) і запілля УПА на території ВО «Заграва», «Турів», «Богун» (серпень 1942 — грудень 1943 рр.)
 |сторінок       = 849
 |сторінки       = 221
 |isbn           =
 |ref            = Літопис УПА
}}</ref>

}}

{{Річицька сільська рада (Столинський район)}}

[[Категорія:Населені пункти Столинського району]]
[[Категорія:Річицька сільська рада (Столинський район)]]

title: Основні дані

Країна: Білорусь

Область: Берестейська область

Район: Столинський район

Рада: Річицька сільська рада

Часовий пояс: час у Білорусі

title: До Мінська

До Мінська:
Вороні
ВороніВороні (Берестейська область)
Вороні у Вікісховищі


text:
# Міліков
Міліков (пол. Milików, нім. Milikau) — розташоване в окрузі Фридек-Містек. У ньому проживає приблизно 1400 жителів, а кадастрова територія муніципалітету має площу 916 га. Значну частину населення складає значна польська меншина.
Місто Тршинець розташоване в 10 км на північ, Чеський Тешін в 19 км на північ, Фридлант над Остравіці в 25 км на захід і Фридек-Містек в 28 км на захід.

## Історія
Перші письмові згадки про село датуються 1522 та 1577 роками, коли Міліков належав до Тешинського князівства князя Вацлава Адама. Міліков мав площу 916 га і 14 земельних ділянок. У 1621 році мав 17 грунтів, одну вотчину та два млини. У 1773 році, за правління Марії Терезії, коли була введена нумерація будинків, Міліков мав 25 земельних ділянок, 2 млини, лісопилку та 20 будинків. У 18 столітті тут була створена ковальська майстерня (у 20 столітті її перевезли з оригінальним внутрішнім обладнанням до музею під відкритим небом у Рожнові під Радгоштем).
До середини ХІХ століття основним заняттям жителів села було невигідне гірське землеробство та робота в лісі. Після заснування Třinecké železáren в лісах спалювали деревне вугілля, а в деяких місцевостях добували залізну руду. Частина населення працювала на плавильних заводах. У 1910 році в Мілікові вже було 99 хат і 766 мешканців – усі польськомовні. Католиків було 37,9 %, євангелістів — 62,1 %. Важливою пам'яткою є каплиця св. Анни з оглядовою вежею 1928 р. на Козубовій. Перша асфальтова дорога була побудована в 1950 році від Бистриць над Ольшими. Електрику в селі ввели 50 років тому. У 1980 році Міліков був адміністративно приєднаний до Бистричі над Ольшими, у 1990-х знову став незалежним.

title: Міліков

wikitext:
{{НП
|оригінальна назва = Milíkov
|країна = [[Чехія]]
|статус = село
|населення = 1350
|зображення = Milíkov, kulturní dům.JPG
|прапор = Milíkov (okres Frýdek-Místek) vlajka.jpg
|герб = Milikow herb.png
|вид регіону = Край
|регіон = Моравсько-Сілезький край
|вид району = Округ
|район = Фридек-Містек
|громада = Яблунков
|вид общини = Муніципалітети Чехії{{!}}Муніципалітет
|вид голови = Староста
|голова = Єва Кавулокова
|площа = 9,16
|висота = 420
|рік перепису = 2022
}}
'''Міліков''' ([[Польська мова|пол]]. Milików, [[Німецька мова|нім]]. Milikau) — розташоване в окрузі [[Фридек-Містек (округ)|Фридек-Містек]]. У ньому проживає приблизно 1400 жителів, а кадастрова територія муніципалітету має площу 916 га. Значну частину населення складає значна польська меншина.

Місто Тршинець розташоване в 10 км на північ, Чеський Тешін в 19 км на північ, Фридлант над Остравіці в 25 км на захід і Фридек-Містек в 28 км на захід.

== Історія ==
Перші письмові згадки про село датуються 1522 та 1577 роками, коли Міліков належав до Тешинського князівства князя Вацлава Адама. Міліков мав площу 916 га і 14 земельних ділянок. У 1621 році мав 17 грунтів, одну вотчину та два млини. У 1773 році, за правління Марії Терезії, коли була введена нумерація будинків, Міліков мав 25 земельних ділянок, 2 млини, лісопилку та 20 будинків. У 18 столітті тут була створена ковальська майстерня (у 20 столітті її перевезли з оригінальним внутрішнім обладнанням до музею під відкритим небом у Рожнові під Радгоштем).

До середини ХІХ століття основним заняттям жителів села було невигідне гірське землеробство та робота в лісі. Після заснування Třinecké železáren в лісах спалювали деревне вугілля, а в деяких місцевостях добували залізну руду. Частина населення працювала на плавильних заводах. У 1910 році в Мілікові вже було 99 хат і 766 мешканців – усі польськомовні. Католиків було 37,9 %, євангелістів — 62,1 %. Важливою пам'яткою є каплиця св. Анни з оглядовою вежею 1928 р. на Козубовій. Перша асфальтова дорога була побудована в 1950 році від Бистриць над Ольшими. Електрику в селі ввели 50 років тому. У 1980 році Міліков був адміністративно приєднаний до Бистричі над Ольшими, у 1990-х знову став незалежним.

== Примітки ==
[[Файл:Kozubowa 1422.jpg|міні|Каплиця Святої Анни на Козубовій]]
[[Файл:Polska szkoła-Milików.jpg|міні|Польська школа]]
[[Файл:Milikowski budynek.jpg|міні|Міліковський будинок]]

{{Фридек-Містек (округ)}}
[[Категорія:Міста Чехії]]

title: сусідні нас. пункти

Прапор: Герб

title: сусідні нас. пункти

Країна: Чехія

Край: Моравсько-Сілезький край

Округ: Фридек-Містек

Муніципалітет: Яблунков

Межує з: | Dolní Lomnád, Košařiskad, Hrádekd, Навсі ? |

Староста: Єва Кавулокова

Автомобільний код: FM


text:
# Ковалиха (річка)
Ковали́ха — річка в Україні, права притока річки Бородецька, яка є лівою притокою річки  Бик. Протікає на північному заході Донецької області. Над річкою розташоване село Сергіївка.
На річці розташоване Сергіївське водосховище, площею водного дзеркала 151,0 га, ємністю 4,67 млн м3 при нормальному підпірному рівні.

title: Ковалиха (річка)

wikitext:
{{Річка
| назва             = Ковалиха
| оригінальна_назва =
| зображення        =
| зображення_розмір =
| підпис            =
| довжина           =
| висота_витоку     =
| стік              =
| площа_басейну     =
| витік             =
| гирло             = [[Бик (притока Самари)|Бик]]
| країни_басейну    = {{UKR}}
| прирічкові_країни =
| притоки           =
| мапа              =
| мапа_розмір       =
| мапа_підпис       =
}}

{{Otheruses|Ковалиха}}
'''Ковали́ха''' — [[річка]] в [[Україна|Україні]], права притока річки Бородецька, яка є лівою [[притока|притокою]] річки  [[Бик (притока Самари)|Бик]]. Протікає на північному заході [[Донецька область|Донецької області]]. Над річкою розташоване село [[Сергіївка (Покровський район, Сергіївська сільська рада)|Сергіївка]].

На річці розташоване [[Сергіївське водосховище]], площею водного дзеркала 151,0 га, ємністю 4,67 млн м3 при нормальному підпірному рівні.

== Література ==
# ''«Каталог річок України»'' — Видавництво АН УРСР, Київ, 1957.
# «Ресурсы поверхностных вод СССР». — Ленинград, 1967. {{ref-ru}}

{{Річка-доробити}}
{{Портали|Географія|Гідрологія}}

[[Категорія:Бик (притока Самари)]]
[[Категорія:Річки Покровського району]]
[[Категорія:Річки Донецької області]]
[[Категорія:Статті про річки Донецької області без зображення в картці]]

title: 48°21′57″ пн. ш. 36°49′08″ сх. д. / 48.3658° пн. ш. 36.8189° сх. д.

Гирло: Бик

Басейн: басейн Дніпра

Країни: Україна

Регіон: Покровський район · Добропільський район


text:
# Allium microspathum
Allium microspathum — вид трав'янистих рослин родини амарилісові (Amaryllidaceae), ендемік східної Туреччини.

## Поширення
Ендемік східної Туреччини.

title: Allium microspathum

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Allium microspathum''
| status =
| status_system = iucn3.1
| image =
| image_width = 268px
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Рослини]] (Plantae)
| subdivisio1 = [[Судинні рослини|Судинні]] (Tracheophyta)
| subdivisio2 = [[Покритонасінні]] (Angiosperms)
| subdivisio3 = [[Однодольні]] (Monocots)
| subdivisio7 =
| ordo = [[Холодкоцвіті]] (Asparagales)
| familia = [[Амарилісові]] (Amaryllidaceae)
| subfamilia = [[Цибулеві]] (Allioideae)
| tribus = [[Allieae]]
| genus = [[Цибуля]] (''Allium'')
| species = '''''A. microspathum'''''
| binomial = ''Allium microspathum''
| binomial_authority = [[Ekberg]], [[1969]]
| range_map =
| wikispecies = Allium microspathum
| synonyms =
}}
'''''Allium microspathum''''' — вид [[трав'янисті рослини|трав'янистих]] рослин родини [[амарилісові]] (Amaryllidaceae), ендемік східної Туреччини.

== Поширення ==
[[Ендемік]] східної [[Туреччина|Туреччини]]<ref>{{cite web |url=http://www.plantsoftheworldonline.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:528413-1 |назва=Kew Science |дата-доступу=16.02.2020 |archive-date=16 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200216150004/http://www.plantsoftheworldonline.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:528413-1 }} {{ref-en}}</ref><ref>{{cite web |url=http://ww2.bgbm.org/EuroPlusMed/PTaxonDetail.asp?NameCache=Allium%20microspathum&PTRefFk=8000000 |назва=The Euro+Med Plantbase Project |дата-доступу=16.02.2020}} {{ref-en}}</ref>.

== Джерела ==
{{reflist}}

{{Квіткові-доробити}}

{{Портали|Ботаніка|Біологія}}

[[Категорія:Цибуля|microspathum]]
[[Категорія:Ендемічна флора Туреччини]]
[[Категорія:Рослини, описані 1969]]

title: ?Allium microspathum

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Рослини (Plantae)

Судинні (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Однодольні (Monocots)

Порядок: Холодкоцвіті (Asparagales)

Родина: Амарилісові (Amaryllidaceae)

Підродина: Цибулеві (Allioideae)

Триба: Allieae

Рід: Цибуля (Allium)

Вид: A. microspathum

Віківиди: Allium microspathum


text:
# Битва біля Янкова
Битва біля Янкова (також відома як «Янков», «Jankow», або «Jankowitz»), — одна з найважливіших битв Тридцятирічної війни, що відбулась 6 березня 1645 року в південній частині Богемії, біля села Янков (нині район Бенешов, Чехія, в 50 км на південний схід від Праги), між арміями Швеції і Священної Римської імперії.
У шведських джерелах днем битви вказується дата за  юліанським календарем — 24 лютого.

## Причини
Армія Матіаса Галласа відступала після поразки біля Гольштейна під тиском наступаючої шведської армії, якою командував генерал Леннарт Торстенсон. Для того щоб захистити багаті чеські землі від шведського вторгнення, імператор послав більшу частину своєї угорської армії, щоб зміцнити оборону Богемії. Генерал фон Хатцфельд прийняв командування відступаючої армії, підкріплювали її шляхом додавання нових сил. Так, генерал фон Гьотцен прибув зі своєю армією. Баварці також направили генерала Верта і полковника Шпока для подальшого зміцнення армії, надаючи їй 16 000 солдатів і офіцерів.

## Битва
Кожна із сторін зібрала перед битвою майже по 16 000 чоловік. Жоден квартал не був дан обом сторонам, що призвело б до повної перемогою шведів. Шведи мали чудову і більш мобільну артилерію, що дозволяє їм швидко реагувати на зміни на поле бою. Тільки 7 000 військових об'єднаної австрійської та баварської цісарської армії мали військовий досвід.

## Наслідки
Битва закінчилася рішучою перемогою Швеції, яка була здобута, головним чином, завдяки особистим здібностям командира Леннарта Торстенсона, а також завдяки тактичним навичкам і маневреності шведської артилерії.
Велика частина чеських та німецьких військових були або вбиті, або захоплені в полон, коли імперський центр був оточений. В полон потрапив, навіть, головнокомандуючий генерал фон Хатцфельд. Приблизно 4-5 тисяч військових потрапили в полон.

## Продовження воєнних дій
Почувши про поразку біля Янкова імператор Фердинанд III наказав відступили далі в сторону Верхнього Пфальца поблизу Регенсбурга. Він повідомив всі свої маєтки у володіннях для збирання свіжих військ. Імператор навіть запропонував Максиміліану Баварському частини Сілезії і Богемії як заставу в разі програшу у війні. Адже участь Баварії у бойових діях з Францією означала, що імператор Фердинанд III вже не міг розраховувати на баварські війська.
Імператор, крім того, направив запит до папства на субсидію, щоб зібрати більше військо. Папський престол перейшов якраз до Папи Римського Інокентія X. Однак, він був недружній стосовно Габсбургів. Тому Папа Римський не дав допомогу імператору. Імператор був змушений покладатися на свої власні ресурси.
Перемога біля Янкова відкрила шведам шлях до Праги та Відня. У квітні 1645 року Торстенссон знаходився в тридцяти милях від Відня, взявши в облогу місто Брно. Торстенссон і його армія не планували брати штурмом Прагу чи Відень в 1645 році. До кінця грудня 1645 року шведська армія була змучена постійною боротьбою.

title: Битва біля Янкова

wikitext:
{{Infobox military conflict
|conflict   =Битва біля Янкова
|partof     =[[Тридцятирічна війна]]
|image      =Battle_of_Jankau,_Treatrum_Europæum,_Vol._5.gif
|size        = 300px
|caption    =Тридцятирічна війна, [[Theatrum Europaeum]]
|date       =6 березня 1645 року
|place      =біля села [[Янков (Чехія)|Янков]] (нині [[Бенешов (район)|район Бенешов]]), за 50 км на південний схід від [[Прага|Праги]], [[Богемія]] (нині [[Чехія]])
|result     =Впевнена перемога Швеції
|combatant1 ={{SWE}}
 [[протестантизм]] Німецькі держави
|combatant2 ={{GERimp}}
[[Католицька Ліга]]
|commander1 ={{SWE}} [[Леннарт Торстенссон]]
 {{SWE}} [[Каспар Корнеліус Монтань де Потелле (полководець)|Каспар Корнеліус Монтань де Потелле]] {{sfn|Poten|1885|pp=339–340}}
|commander2 ={{GERimp}} [[Мельхіор фон Хатцфельд (полководець)|Мельхіор фон Хатцфельд]] ([[військовополонений]])
 {{GERimp}} [[Йохан фон Гьотцен (полководець)|Йохан фон Гьотцен]] ([[Загиблий у бою]]){{sfn|Landmann|1879|p=511}}
|strength1  = 16 000
|strength2  = 16 000
|casualties1= 1 500 загиблих, поранених або пропалих безвісти
|casualties2= від 4000 до 5000 полонені, від 4000 до 5000 загиблих або пропалих безвісти
}}

'''Битва біля Янкова''' (також відома як «'''Янков'''», «'''Jankow'''», або «'''Jankowitz'''»), — одна з найважливіших битв [[Тридцятирічна війна|Тридцятирічної війни]], що відбулась [[6 березня]] [[1645]] року в південній частині [[Богемія|Богемії]], біля села [[Янков (Чехія)|Янков]] (нині [[Бенешов (район)|район Бенешов]], [[Чехія]], в 50 км на південний схід від [[Прага|Праги]]), між арміями [[Швеція|Швеції]] і [[Священна Римська імперія|Священної Римської імперії]].

У шведських джерелах днем битви вказується дата за [[Юліанський календар | юліанським календарем]] — [[24 лютого]].

== Причини ==
Армія [[Матіас Галлас|Матіаса Галласа]] відступала після поразки біля Гольштейна під тиском наступаючої шведської армії, якою командував генерал [[Леннарт Торстенсон]]. Для того щоб захистити багаті чеські землі від шведського вторгнення, імператор послав більшу частину своєї угорської армії, щоб зміцнити оборону Богемії<ref>Acton, Lord. The Cambridge modern history. Vol. 4. New York: The Macmillan Company, 1911. Print. p. 389</ref>. Генерал фон Хатцфельд прийняв командування відступаючої армії, підкріплювали її шляхом додавання нових сил. Так, генерал фон Гьотцен прибув зі своєю армією. Баварці також направили генерала Верта і полковника Шпока для подальшого зміцнення армії, надаючи їй 16 000 солдатів і офіцерів<ref>Anton, Gindely. History of The Thirty Years War Part Two. Vol. 2. New York: KnickerBocker, 1883. Print.</ref>.

== Битва ==
Кожна із сторін зібрала перед битвою майже по 16 000 чоловік. Жоден квартал не був дан обом сторонам, що призвело б до повної перемогою шведів. Шведи мали чудову і більш мобільну артилерію, що дозволяє їм швидко реагувати на зміни на поле бою. Тільки 7 000 військових об'єднаної австрійської та баварської [[цісарська армія|цісарської армії]] мали військовий досвід<ref>Gindely, pp. 314—315</ref>.

== Наслідки ==

Битва закінчилася рішучою перемогою Швеції, яка була здобута, головним чином, завдяки особистим здібностям командира [[Леннарт Торстенсон|Леннарта Торстенсона]], а також завдяки тактичним навичкам і маневреності шведської артилерії.

Велика частина чеських та німецьких військових були або вбиті, або захоплені в полон, коли імперський центр був оточений. В полон потрапив, навіть, головнокомандуючий генерал фон Хатцфельд. Приблизно 4-5 тисяч військових потрапили в полон.

== Продовження воєнних дій ==
Почувши про поразку біля Янкова імператор [[Фердинанд III Габсбург|Фердинанд III]] наказав відступили далі в сторону [[Верхній Пфальц|Верхнього Пфальца]] поблизу Регенсбурга. Він повідомив всі свої маєтки у володіннях для збирання свіжих військ. Імператор навіть запропонував Максиміліану Баварському частини [[Сілезія|Сілезії]] і Богемії як заставу в разі програшу у війні. Адже участь Баварії у бойових діях з Францією означала, що імператор Фердинанд III вже не міг розраховувати на баварські війська<ref>Wedgewood, Cicely V. The Thirty Years War, Part 258. New York: New York Review of Books, 2005. Print. Ser. 285</ref>.

Імператор, крім того, направив запит до папства на субсидію, щоб зібрати більше військо. Папський престол перейшов якраз до Папи Римського [[Інокентій X|Інокентія X]]. Однак, він був недружній стосовно [[Габсбурги|Габсбургів]]. Тому [[Папа Римський]] не дав допомогу імператору<ref>Gindely, p. 316</ref>. Імператор був змушений покладатися на свої власні ресурси.

Перемога біля Янкова відкрила шведам шлях до Праги та Відня. У квітні 1645 року Торстенссон знаходився в тридцяти милях від Відня<ref>Acton, p. 389</ref>, взявши в облогу місто [[Брно]]. Торстенссон і його армія не планували брати штурмом Прагу чи Відень в 1645 році. До кінця грудня 1645 року шведська армія була змучена постійною боротьбою<ref>Setton, Kenneth M. Venice, Austria and the Turks in the Seventeenth Century. Vol. 192. Philadelphia: American Philosophical Society, 1991. Print. p. 78</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20090430105143/http://jankov.hyperlink.cz/bitva/bitva.html Фрагмент з книги шведського історика Петера Енглунда «Неспокійні роки: історія Тридцятирічної війни»]{{ref-cs}}
* [http://www.hrady.cz/index.php?OID=1369 Пам'ятник на місці битви] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150329134832/http://www.hrady.cz/index.php?OID=1369 |date=29 березня 2015 }}{{ref-cs}}
* {{citation|last=Acton|first=Lord John|last2=Benians|first2=Ernest Alfred|editor-first=Sir Adolphus William|editor-last=Ward|title=The Cambridge modern history|volume=4|publisher=The University press|year=1911|url=https://books.google.com/books?id=39ZmAAAAMAAJ&pg=PA389&lpg=PA389&dq=battle+of+jankau&source=bl&ots=NbmIuIMVam&sig=hLYXY7vbwXtEEbeTrJHxOGuNdTI&hl=en&ei=vRfFSvzTKoqXlAeN_ZWSAw&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=9#v=onepage&q=battle%20of%20jankau&f=false|accessdate=26 березня 2017|archive-date=27 березня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170327013612/https://books.google.com/books?id=39ZmAAAAMAAJ&pg=PA389&lpg=PA389&dq=battle+of+jankau&source=bl&ots=NbmIuIMVam&sig=hLYXY7vbwXtEEbeTrJHxOGuNdTI&hl=en&ei=vRfFSvzTKoqXlAeN_ZWSAw&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=9#v=onepage&q=battle%20of%20jankau&f=false}}
* {{Citation|last=Gindely|first=Antonín|last2=Brook|first2=Andrew Ten (translator)|year=1884|title=History of the thirty years' war|volume=2|publisher=G. P. Putnam's|url=https://books.google.com/books?id=zGLYaUNS2twC&pg=PP19&dq=battle+of+jankau&lr=#v=onepage&q=battle%20of%20jankau&f=false|accessdate=26 березня 2017|archive-date=26 березня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170326230430/https://books.google.com/books?id=zGLYaUNS2twC&pg=PP19&dq=battle+of+jankau&lr=#v=onepage&q=battle%20of%20jankau&f=false}}

== Література ==
* {{ВТ-ЭСБЕ|Янкау}}
* History of The Thirty Years' War Part Two. Vol. 2. New York: KnickerBocker, 1883. Print, pp. 314–315
* Acton, Lord. The Cambridge modern history. Vol. 4. New York: The Macmillan Company, 1911. Print.
* Setton, Kenneth M. Venice, Austria and the Turks in the Seventeenth Century. Vol. 192. Philadelphia: American Philosophical Society, 1991. Print.
* Wedgewood, Cicely V. The Thirty Years' War, Part 258. New York: [[The New York Review of Books|New York Review of Books]], 2005. Print. Ser. 285.

{{DEFAULTSORT:Янков}}

{{Тридцятирічна війна}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Битви Тридцятирічної війни]]
[[Категорія:Битви Священної Римської імперії]]
[[Категорія:Битви Швеції]]
[[Категорія:Битви Чехії]]
[[Категорія:Битви в Чехії|Я]]
[[Категорія:Битви Католицької ліги (1609)]]
[[Категорія:Події 6 березня]]
[[Категорія:Березень 1645]]
[[Категорія:Битви 1645]]
[[Категорія:1645 у Європі]]
[[Категорія:Битви XVII століття]]

title: Битва біля Янкова

Дата: 6 березня 1645 року

Місце: біля села Янков (нині район Бенешов), за 50 км на південний схід від Праги, Богемія (нині Чехія)

Результат: Впевнена перемога Швеції

title: Сторони

Швеція · протестантизм Німецькі держави: Священна Римська імперія · Католицька Ліга

title: Командувачі

Священна Римська імперія Мельхіор фон Хатцфельд (військовополонений) · Священна Римська імперія Йохан фон Гьотцен (Загиблий у бою)

title: Військові сили

title: Втрати


text:
# Хуліо Лосано Діас
Хуліо Лосано Діас (27 березня 1885 — 20 серпня 1957) — віце-президент (1949–1954), а потім президент Гондурасу (1954–1956).

## Життєпис
Народився в місті Тегусігальпа. Фактично захопив пост президента 1954 року, після того як чинний президент Хуан Мануель Гальвес виїхав за кордон на лікування. У грудні, посилаючись на конституційну кризу після безрезультатних президентських виборів, проголосив себе верховним главою держави. Проте, не маючи підтримки виборців, а також зважаючи на проблеми зі здоров'ям, був змушений піти у відставку під тиском військовиків. Він виграв демократичні вибори 1956 року, але військова хунта визнала їх результати недійсними.
Діас помер наступного року в Маямі, Флорида.

title: Хуліо Лосано Діас

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я    = Хуло Лосано Діас
| оригінальне ім'я   = {{lang-es|Julio Lozano Díaz}}
| портрет            = Julio Lozano 400.jpg
| ширина портрета    =
| підпис             =
| герб               =
| порядок            =
| титул              = в.о. [[Список президентів Гондурасу|Президента Гондурасу]]
| прапор             = Flag_of_Honduras.svg
| періодпочаток      = [[5 грудня]] [[1954]]
| періодкінець       = [[21 жовтня]] [[1956]] року
| попередник         = [[Хуан Мануель Гальвес]]
| наступник          = Військова урядова рада
| дата народження    = 27.3.1885
| місце народження   = [[Тегусігальпа]], [[Гондурас]]
| дата смерті        = 20.8.1957
| місце смерті       = [[Маямі]], [[Флорида]]
| династія           =
| батько             =
| мати               =
| чоловік            =
| дружина            =
| діти               =
| партія             = [[Національна партія Гондурасу|Національна]]
| нагороди           =
| автограф           =
| Commons            =
}}
'''Хуліо Лосано Діас''' (27 березня 1885 — 20 серпня 1957) — віце-президент ([[1949]]–[[1954]]), а потім президент [[Гондурас]]у (1954–1956).

== Життєпис ==
Народився в місті [[Тегусігальпа]]. Фактично захопив пост президента [[1954]] року, після того як чинний президент [[Хуан Мануель Гальвес]] виїхав за кордон на лікування. У грудні, посилаючись на конституційну кризу після безрезультатних президентських виборів, проголосив себе верховним главою держави. Проте, не маючи підтримки виборців, а також зважаючи на проблеми зі здоров'ям, був змушений піти у відставку під тиском військовиків. Він виграв демократичні вибори [[1956]] року, але військова хунта визнала їх результати недійсними.

Діас помер наступного року в [[Маямі]], [[Флорида]].

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20070314224310/http://www.honduraseducacional.com/Presidentes/Julio%20Lozano%20Diaz.htm Коротка біографія] {{ref-es}}

{{politic-stub}}

{{Президенти Гондурасу}}
{{ac}}

{{DEFAULTSORT:Лосано Діас Хуліо}}

title: 5 грудня 1954 — 21 жовтня 1956 року

Попередник: Хуан Мануель Гальвес

Наступник: Військова урядова рада

Народження: 27 березня 1885 · Тегусігальпа, Гондурас

Смерть: 20 серпня 1957 (72 роки) · Маямі, Флорида

Країна: Гондурас

Партія: Національна

Прапор: в.о. Президента Гондурасу


text:
# Сасквач, легенда про Бігфута
«Сасквач, легенда про Бігфута» (англ. Sasquatch, The Legend of Bigfoot) — американський псевдодокументальний фільм жахів 1975 року, знятий режисером Едом Рагозіно з Джорджем Лорісом, Стівом Бургадіном і Джимом Бредфордом у головних ролях. Він розповідає про групу дослідників, які протягом літа шукають міфічну істоту Бігфут. Його розповсюдило North American Film Productions, Oregon Ltd.

## Сюжет
Диктор з вигаданої організації North American Wildlife Research, розташованої в штаті Орегон, розповідає про історичні свідчення існування Бігфута, включаючи знаменитий Фільм Паттерсона-Гімліна, а також повідомляє про майбутню експедицію своєї організації. Прогнавши статистичні дані через сучасні комп'ютери, організація визначила місце на півночі Британської Колумбії як найбільш вірогідне для безперешкодного проживання популяції Бігфута. У надії підтвердити існування цієї істоти і отримати фінансування для подальших досліджень феномена, була організована експедиція.
Серед членів команди-Чак Еванс, керівник експедиції; Барні Снайп, кухар; Джош Бігсбі, досвідчений слідопит, який все життя провів у густих лісах; доктор Пол Маркхем, авторитетний антрополог і фахівець з пошуку Бігфута; Техка Блекхок, провідник з числа корінних американців, що дає цінні знання про те, на які ознаки слід звертати увагу при пошуку Бігфута; Боб Вернон, цинічний нью-йоркський фотограф, який бере участь в експедиції тільки тому, що йому платить за зйомку газета, що фінансує експедицію.
Коли експедиція наближається до призначеного місця призначення, вони виявляють високі дерева, зламані навпіл, до яких не дотягнутися людині. Спека говорить їм, що бігфут використовує цей знак для позначення своєї території, і, увійшовши в долину, екіпаж знаходить більше слідів і таборує. Вони встановлюють систему розтяжок по периметру і виставляють спостережних пунктів. Команда зазначає, що Того вечора в лісі було страшно тихо, і незабаром після настання темряви сталося неминуче. Починають включатися численні датчики, табір піддається нападу, і ми чуємо той же нав'язливий виття, що і раніше. Поки дозорні намагаються прицілитися зі своїх рушниць з транквілізаторами, в них з усіх боків летять великі камені і гілки. Пол Маркхем отримує травму від одного з каменів, а одне з примарних істот вторгається в табір і знищує більшу частину обладнання для спостереження. Зрештою нападників вдалося злякати, і коли світало, команда змогла як слід розглянути руйнування. Навколо табору багато слідів, але жодних ознак мертвої чи пораненої Бігфута. На даний момент літо майже закінчилося, і зимові шторми насуваються, тому команда збирає речі і вирушає в довгу подорож назад до цивілізації. У фінальній сцені камера робить широкий знімок команди, що від'їжджає, демонструючи мальовничий вид на долину та навколишні гори. Під час заключних титрів ми бачимо великий силует, схожий на людину, такий же, як на рекламних плакатах фільмів, який дивиться в камеру з вершини пагорба, повільно повертається і йде.

## У ролях
| Рік |  | Українська назва | Оригінальна назва | Роль |
| --- |  | ---------------- | ----------------- | ---- |

title: Сасквач, легенда про Бігфута

wikitext:
{{Фільм
| назва             = Сасквач, легенда про Бігфута
| оригінальна назва = Sasquatch, The Legend of Bigfoot
| зображення        = Sasquatch, the Legend of Bigfoot.jpg
| режисер           = Ед Рагоцціно
| продюсери         = Джон Фабіан
Рональд Д. Олсон
| композитор        = Аль Капс
| країни            = {{USA}}
| рік               = 1975
| дата виходу       = [[28 січня]] [[1976]]
}}

'''«Сасквач, легенда про Бігфута»''' ({{lang-en|Sasquatch, The Legend of Bigfoot}}) — американський псевдодокументальний фільм жахів 1975 року, знятий режисером Едом Рагозіно з Джорджем Лорісом, Стівом Бургадіном і Джимом Бредфордом у головних ролях. Він розповідає про групу дослідників, які протягом літа шукають міфічну істоту [[Бігфут]]. Його розповсюдило North American Film Productions, Oregon Ltd.

== Сюжет ==
Диктор з вигаданої організації North American Wildlife Research, розташованої в штаті Орегон, розповідає про історичні свідчення існування Бігфута, включаючи знаменитий [[Фільм Паттерсона-Гімліна]], а також повідомляє про майбутню експедицію своєї організації. Прогнавши статистичні дані через сучасні комп'ютери, організація визначила місце на півночі Британської Колумбії як найбільш вірогідне для безперешкодного проживання популяції Бігфута. У надії підтвердити існування цієї істоти і отримати фінансування для подальших досліджень феномена, була організована експедиція.

Серед членів команди-Чак Еванс, керівник експедиції; Барні Снайп, кухар; Джош Бігсбі, досвідчений слідопит, який все життя провів у густих лісах; доктор Пол Маркхем, авторитетний антрополог і фахівець з пошуку Бігфута; Техка Блекхок, провідник з числа корінних американців, що дає цінні знання про те, на які ознаки слід звертати увагу при пошуку Бігфута; Боб Вернон, цинічний нью-йоркський фотограф, який бере участь в експедиції тільки тому, що йому платить за зйомку газета, що фінансує експедицію.

Коли експедиція наближається до призначеного місця призначення, вони виявляють високі дерева, зламані навпіл, до яких не дотягнутися людині. Спека говорить їм, що бігфут використовує цей знак для позначення своєї території, і, увійшовши в долину, екіпаж знаходить більше слідів і таборує. Вони встановлюють систему розтяжок по периметру і виставляють спостережних пунктів. Команда зазначає, що Того вечора в лісі було страшно тихо, і незабаром після настання темряви сталося неминуче. Починають включатися численні датчики, табір піддається нападу, і ми чуємо той же нав'язливий виття, що і раніше. Поки дозорні намагаються прицілитися зі своїх рушниць з транквілізаторами, в них з усіх боків летять великі камені і гілки. Пол Маркхем отримує травму від одного з каменів, а одне з примарних істот вторгається в табір і знищує більшу частину обладнання для спостереження. Зрештою нападників вдалося злякати, і коли світало, команда змогла як слід розглянути руйнування. Навколо табору багато слідів, але жодних ознак мертвої чи пораненої Бігфута. На даний момент літо майже закінчилося, і зимові шторми насуваються, тому команда збирає речі і вирушає в довгу подорож назад до цивілізації. У фінальній сцені камера робить широкий знімок команди, що від'їжджає, демонструючи мальовничий вид на долину та навколишні гори. Під час заключних титрів ми бачимо великий силует, схожий на людину, такий же, як на рекламних плакатах фільмів, який дивиться в камеру з вершини пагорба, повільно повертається і йде.

== У ролях ==
{{УФільміВерх}}

{{УФільміНиз}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

{{ac}}
{{фільм США-доробити}}
[[Категорія:Фільми США 1976]]
[[Категорія:Фільми жахів 1976]]
[[Категорія:Фільми 1970-х]]
[[Категорія:Фільми жаху 1970-х]]

title: Sasquatch, The Legend of Bigfoot

Sasquatch, The Legend of Bigfoot: Файл:Sasquatch, the Legend of Bigfoot.jpg

Режисер: Ед Рагоцціно

Продюсери: Джон Фабіан Рональд Д. Олсон

Композитор: Аль Капс

Мова: англійська


text:
# Заболотненська сільська рада
| Заболотненська сільська рада — орган місцевого самоврядування у Крижопільському районі Вінницької області з адміністративним центром у с. Заболотне. Сільській раді підпорядковані населені пункти: - с. Заболотне |

## Склад ради
Рада складається з 16 депутатів та голови.

## Керівний склад сільської ради
| ПІБ                           | Основні відомості                                                         | Дата обрання | Дата звільнення |
| ----------------------------- | ------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Браславець Сергій Миколайович | Сільський голова, 1958 року народження, освіта                            | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Браславець Сергій Миколайович | Сільський голова, 1958 року народження, освіта вища, член Партії регіонів | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

title: Заболотненська сільська рада

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Заболотненська сільська рада
   | будівля             =
   | область             = [[Вінницька область]]
   | район               = {{Вн-Кр}}
   | центр               = с. [[Заболотне (Крижопільський район)|Заболотне]]
   | голова              = Браславець Сергій Миколайович
   | кількість членів    = 16
   | код КОАТУУ          = 0521982600
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=2115 Заболотненська сільська рада]
   | площа               = 1,8
   | населення           = 1397
   | щільність           = 776,11
   | населені пункти     = с. [[Заболотне (Крижопільський район)|Заболотне]]
   | поштовий індекс     = 24631
   | телефонний код      = 4340
   | адреса              = 24631, Вінницька обл., Крижопільський р-н, с. Заболотне, вул. Чоботарська, 21
| вебсторінка         =
  }}

{|
| valign="top" | '''Заболотненська сільська рада''' — [[орган місцевого самоврядування]] у [[Крижопільський район|Крижопільському районі]] [[Вінницька область|Вінницької області]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Заболотне (Крижопільський район)|Заболотне]].

== Населені пункти ==
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
* с. [[Заболотне (Крижопільський район)|Заболотне]]
| width="30%" | __TOC__
|}

== Склад ради ==
Рада складається з 16 депутатів та голови.

== Керівний склад сільської ради ==
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Браславець Сергій Миколайович
| Сільський голова, 1958 року народження, освіта
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Браславець Сергій Миколайович
| Сільський голова, 1958 року народження, освіта вища, член Партії регіонів
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
<small>''Примітка: таблиця складена за даними джерела''</small><ref>{{Cite web |url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=6721&rid256=121 |title=rada.gov.ua |accessdate=16 травня 2014 |archive-date=17 травня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140517122834/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=6721&rid256=121 }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=2115 Картка ради на сайті ВРУ]

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Крижопільського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Крижопільського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Вінницька область

Район: Крижопільський район

Адм. центр: с. Заболотне

Облікова картка: Заболотненська сільська рада

title: Склад

Голова ради: Браславець Сергій Миколайович

title: Територія та населення

Площа: 1,8 км²

Густота: 776,11 осіб/км²

Населені пункти: с. Заболотне

title: Контактні дані


text:
# Середовище є повідомленням
Середовище (засіб комунікації) є повідомленням (англ. the Medium is the Message) — концепція, розроблена канадським філософом та дослідником медіа-впливів Маршалом Маклуеном. Так називався перший розділ книги Маклуена «Розуміння засобів комунікації: зовнішнє розповсюдження людини», в якому розказується про фонові впливи засобів масової комунікації. Власне для їх опису дослідник і використав свою відому фразу, що стала афоризмом — «середовище є повідомленням».

## Публікації
- Як уже згадувалося, вперше концепція середовища як повідомлення була згадана та описана в книзі “Розуміння засобів комунікації: зовнішнє розповсюдження людини”[en] в 1964 році.

- Вдруге фраза з'являється у заголовку спільного видання Маклуена та графічного дизайнера Квентіна Фіоре[en] в 1967 році у дещо видозміненому вигляді та звучить як «Засіб комунікації є масажем» (The Medium is the Massage[en]). Такою грою слів автори хотіли підкреслити вплив засобів масової комунікації на органи чуття людини. Хоча існує непідтверджений міф про те, що насправді така назва публікації — наслідок типографічної помилки, яку автори втім вигідно використали.

## Суть концепції
Здебільшого дослідники праць Маклуена сходяться на думці, що основним посилом, який Маклуен хотів висловити своєю відомою фразою, є той, що форма самого засобу комунікації важливіша за той контент, що міститься в ньому. Значний вплив на свідомість індивідів несе сам факт існування медій, їх тип та форма.
Засоби масової комунікації мають набагато більший вплив на формування природи суспільства, аніж будь-яка інформація, що доноситься за допомогою цих медіа.
Для кращого розуміння таких пояснень Маклуен наводить в приклад те, як нові транспортні засоби змінили структури міст: наприклад, авіатранспорт сильно вплинув на просторову організацію міст, та навіть на те, де вони самі розміщаються. Сам факт існування авіатранспорту вніс ці зміни в суспільство, а не те, для яких саме цілей  цей авіатранспорт використовується. Точно так само наявність радіо та телебачення вплнула на те, як люди організовують свій час, на просторову організацію всередині наших помешкань. Якщо проводити паралелі із сучасною реальністю медіа-простору, то релевантним концепції буде запитання «Що більше впливає на наше життя — контент кожного окремо взятого відео на YouTube, чи сам факт існування такого виду масової комунікації?».
Істинним значенням кожного медіа-повідомлення Маклуен називає не його прямий зміст, а зміну масштабу, швидкості чи форми, що приноситься цим повідомленням в людську діяльність. Значущість окремого засобу масової комунікації виміряється не так об'ємом повідомлень, що ним передається, як здатністю медіа донести цей контент до якомога ширшої аудиторії. Для успішної комунікації необхідно, щоб адресат був добре знайомий із засобом комунікації, який використано для передачі інформації, міг його розшифрувати, розуміючи суть висловлювання, та при цьому враховував контекст, підтекст та особливості засобу комунікації. Саме цим пояснюється успішність одних та неуспішність інших медій. МакЛуен застерігає споживачів медіа-продуктів від можливого «засліплення» нас контентом медіа, адже інші характеристики засобів масової комунікації куди більш важливіші та більше впливають на соціальну організацію життя.
Ідеї канадського дослідника медіа комунікацій, розроблені в 1960-х роках минулого століття, і до сьогодні вважаються доволі новаторськими, оскільки залишаються релевантними і в епоху цифрових технологій.

## Концепція в популярній літературі
Концепція «середовище є повідомленням» та її автор — головні герої одної із серій канадського історичного серіалу «Хвилини спадщини».

## Використані джерела
1. Архангельская, И. Б. (2007). Герберт Маршалл Маклюэн: От исследования литературы к теории медиа. М.: Изд-во Моск. ун-та.
2. McLuhan, M. (1994). Understanding media: The extensions of man. MIT press.

title: Середовище є повідомленням

wikitext:
'''Середовище''' (засіб комунікації) '''є повідомленням''' ({{lang-en|the Medium is the Message}}) — концепція, розроблена канадським філософом та дослідником медіа-впливів [[Маршалл Маклуен|Маршалом Маклуеном]]. Так називався перший розділ книги Маклуена «Розуміння засобів комунікації: зовнішнє розповсюдження людини», в якому розказується про фонові впливи засобів масової комунікації. Власне для їх опису дослідник і використав свою відому фразу, що стала афоризмом — «середовище є повідомленням».

== Публікації ==
* Як уже згадувалося, вперше концепція середовища як повідомлення була згадана та описана в книзі {{нп|Розуміння засобів комунікації|“Розуміння засобів комунікації: зовнішнє розповсюдження людини”||Understanding Media}} в 1964 році.

* Вдруге фраза з'являється у заголовку спільного видання Маклуена та графічного дизайнера {{нп|Квентін Фіоре|Квентіна Фіоре||Quentin Fiore}} в 1967 році у дещо видозміненому вигляді та звучить як «Засіб комунікації є масажем» ({{нп|The Medium is the Massage}}). Такою грою слів автори хотіли підкреслити вплив засобів масової комунікації на [[Сенсоріум|органи чуття]] людини. Хоча існує непідтверджений міф про те, що насправді така назва публікації — наслідок типографічної помилки, яку автори втім вигідно використали.

== Суть концепції ==
Здебільшого дослідники праць Маклуена сходяться на думці, що основним посилом, який Маклуен хотів висловити своєю відомою фразою, є той, що форма самого засобу комунікації важливіша за той контент, що міститься в ньому. Значний вплив на свідомість індивідів несе сам факт існування медій, їх тип та форма<ref name=":0">{{Cite book|title=Герберт Маршалл МакЛюэн: от исследования литературы к теории медиа|last=Архангельская|first=Ирина|year=2009|publisher=Изд-во Моск. ун-та|location=Москва|pages=34|language=|isbn=}}</ref>.

Засоби масової комунікації мають набагато більший вплив на формування природи суспільства, аніж будь-яка інформація, що доноситься за допомогою цих медіа.

Для кращого розуміння таких пояснень Маклуен наводить в приклад те, як нові транспортні засоби змінили структури міст: наприклад, авіатранспорт сильно вплинув на просторову організацію міст, та навіть на те, де вони самі розміщаються. Сам факт існування авіатранспорту вніс ці зміни в суспільство, а не те, для яких саме цілей  цей авіатранспорт використовується<ref name=":1">{{Cite book|title=Understanding media: The extensions of man|url=https://archive.org/details/understandingmed00mclu_818|last=McLuhan|first=Marshall|year=1994|publisher=MIT Press|location=|pages=[https://archive.org/details/understandingmed00mclu_818/page/n54 33]|language=|isbn=}}</ref>. Точно так само наявність радіо та телебачення вплнула на те, як люди організовують свій час, на просторову організацію всередині наших помешкань<ref name=":1" />. Якщо проводити паралелі із сучасною реальністю медіа-простору, то релевантним концепції буде запитання «Що більше впливає на наше життя — контент кожного окремо взятого відео на YouTube, чи сам факт існування такого виду масової комунікації?».

Істинним значенням кожного медіа-повідомлення Маклуен називає не його прямий зміст, а зміну масштабу, швидкості чи форми, що приноситься цим повідомленням в людську діяльність. Значущість окремого засобу масової комунікації виміряється не так об'ємом повідомлень, що ним передається, як здатністю медіа донести цей контент до якомога ширшої аудиторії. Для успішної комунікації необхідно, щоб адресат був добре знайомий із засобом комунікації, який використано для передачі інформації, міг його розшифрувати, розуміючи суть висловлювання, та при цьому враховував контекст, підтекст та особливості засобу комунікації<ref name=":0" />. Саме цим пояснюється успішність одних та неуспішність інших медій. МакЛуен застерігає споживачів медіа-продуктів від можливого «засліплення» нас контентом медіа, адже інші характеристики засобів масової комунікації куди більш важливіші та більше впливають на соціальну організацію життя.

Ідеї канадського дослідника медіа комунікацій, розроблені в 1960-х роках минулого століття, і до сьогодні вважаються доволі новаторськими, оскільки залишаються релевантними і в епоху цифрових технологій.

== Концепція в популярній літературі ==
Концепція «середовище є повідомленням» та її автор — головні герої одної із серій канадського історичного серіалу «Хвилини спадщини»<ref>«[https://www.youtube.com/watch?v=QNKpK_InQHQ Хвилини спадщини]»</ref>.

== Використані джерела ==
# Архангельская, И. Б. (2007). Герберт Маршалл Маклюэн: От исследования литературы к теории медиа. ''М.: Изд-во Моск. ун-та''.
# McLuhan, M. (1994). ''Understanding media: The extensions of man''. MIT press.

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Масова комунікація]]
[[Категорія:Медіазнавство]]