text:
# Космічні медузи
Космічні медузи — атмосферне явище, пов'язане із запуском космічних ракет, який іноді приймають за НЛО. Воно пояснюється відбиванням світла від вихлопних газів ракети, які частково розсіюються в атмосфері перед світанком або після заходу сонця. Спостерігати можна тоді, коли Сонце ще/вже не освітлює поверхню Землі, але його промені потрапляють на інверсійний слід від ракети, розташований на великій висоті.
Прояви цього явища призводили до паніки з приводу вторгнення іншопланетян, ядерного бомбардування, страху перед НЛО.

## Деякі відомі випадки
| Запуск ракети                |  | Ракета                                      | Дата              | Місце                                                        | Опис                                                                                | Посилання            |
| ---------------------------- |  | ------------------------------------------- | ----------------- | ------------------------------------------------------------ | ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | -------------------- |
| 62-й політ SpaceX Falcon 9   |  | SAOCOM 1A                                   | 8 жовтня 2018     | Каліфорнія                                                   | Запуск із західного берега Каліфорнії на заході спричинив повідомлення про спостереження НЛО.                                   | [ 10 ] [ 11 ] [ 12 ] |
| 57-й політ SpaceX Falcon 9   |  | SpaceX CRS-15                               | 29 червня 2018    | Флорида                                                      | Східний берег Флориди, перед світанком.                                                                                | [ 1 ]                |
| Запуск Союз-2.1.b            |  | Супутник Глонасс-M                          | 17 червня 2018    | Європейська територія Росії                                  | Запуск з космодрому Плесецьк, політ над Нижнім Новгородом і Казанню.                                                            | [ 13 ] [ 8 ] [ 9 ]   |
| 46-й політ SpaceX Falcon 9   |  | SpaceX Iridium 4                            | 22 грудня 2017    | Каліфорнія                                                   | Запуск з західного берега Каліфорнії, після заходу сонця.                                                                       | [ 14 ]               |
| Atlas V 551 AV-056           |  | MUOS -4                                     | 2 вересня 2015    | Флорида                                                      | Мис Канаверал, перед світанком.                                                                                | [ 15 ] [ 16 ]        |
|                              |  | Супутник спостереження за погодою Метеор-M2 | 8 липня 2014      | Казахстан                                                    | Запущений з космодрому Байконур.                                                                                | [ 17 ]               |
| Випробування ракети Тополь-М |  | 10 жовтня 2013                              | Росія — Казахстан | Запущена з Капустиного Яру (Росія) в Сари-Шаган (Казахстан). | [ 18 ]                                                                                |                      |
|                              |  | Космос 1188                                 | 14 червня 2000    | Московська область                                           | Запуск з космодрому Плесецьк привів до утворення гігантської, схожої на медузу фігури, яку було видно в Москві і Твері.         | [ 19 ]               |
|                              |  | Космос-955                                  | 20 вересня 1977   | Північна Європа                                              | Спостереження Медузоподібної газової хмари від ракети, запущеної з космодрому Плесецьк, отримало назву Петрозаводський феномен. | [ 20 ]               |

title: Космічні медузи

wikitext:
'''Космічні медузи''' — атмосферне явище, пов'язане із запуском [[Ракета|космічних ракет]], який іноді приймають за [[Непізнаний літаючий об'єкт|НЛО]]. Воно пояснюється відбиванням світла від [[Вихлопні гази|вихлопних газів ракети]], які частково розсіюються в [[Атмосфера планети|атмосфері]] перед світанком або після заходу сонця. Спостерігати можна тоді, коли [[Сонце]] ще/вже не освітлює поверхню [[Земля|Землі]], але його промені потрапляють на [[інверсійний слід]] від ракети, розташований на великій висоті.<ref name="Space-2018-06-29">{{Цитата:Новини|url=https://www.space.com/41040-jaw-dropping-spacex-dragon-launch-photos.html|title=See the 'Space Jellyfish' and Other Jaw-Dropping Views from SpaceX's Dragon Launch|last=Hanneke Weitering|date=2018-06-29|publisher=Space.com|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=19 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210119061812/https://www.space.com/41040-jaw-dropping-spacex-dragon-launch-photos.html}}</ref><ref name="Roscosmos-2018-06-17">{{Cite web|url=https://www.roscosmos.ru/25196/|title=РОСКОСМОС. ИНВЕРСИОННЫЙ СЛЕД РАКЕТЫ-НОСИТЕЛЯ "СОЮЗ-2.1Б" НАБЛЮДАЛИ В РЯДЕ РЕГИОНОВ РОССИИ|last=РОСКОСМОС|publisher=Роскосмос|language=ru|date=2018-06-17|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=2 березня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200302092610/https://www.roscosmos.ru/25196/}}</ref><ref name="Infosurhoy-2018-07-04">{{Cite web|url=http://infosurhoy.com/cocoon/saii/xhtml/en_GB/science/science-see-the-space-jellyfish-and-other-jaw-dropping-views-from-spacexs-dragon-launch/|title=Science: See the ‘Space Jellyfish’ and Other Jaw-Dropping Views from SpaceX's Dragon Launch|last=Marta Subat|date=2018-07-04|publisher=Infosurhoy|language=en|url-status=dead}}</ref>

Прояви цього явища призводили до паніки з приводу вторгнення [[Іншопланетянин|іншопланетян]], [[Ядерна війна|ядерного бомбардування]], страху перед НЛО.<ref name="WashPost-2017-12-23">{{Цитата:Новини|url=https://www.washingtonpost.com/news/speaking-of-science/wp/2017/12/23/a-ufo-sighting-briefly-freaked-out-the-west-coast-there-was-an-earthly-explanation/?noredirect=on|title=A ‘UFO sighting’ briefly freaked out the West Coast. There was an earthly explanation.|last=Cleve R. Wootson Jr.|date=2017-12-23|publisher=Washington Post|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=27 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180727054452/https://www.washingtonpost.com/news/speaking-of-science/wp/2017/12/23/a-ufo-sighting-briefly-freaked-out-the-west-coast-there-was-an-earthly-explanation/?noredirect=on}}</ref><ref name="Time-2017-12-23">{{Цитата:Новини|url=http://time.com/5078397/spacex-los-angeles-aliens/|title=People in L.A. Definitely Thought This SpaceX Rocket Launch Was Aliens|last=LISA MARIE SEGARRA|date=2017-12-23|publisher=Time Magazine|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=3 грудня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201203084122/https://time.com/5078397/spacex-los-angeles-aliens/}}</ref><ref name="Telegraph-2017-12-23">{{Цитата:Новини|url=https://www.telegraph.co.uk/news/2017/12/23/did-just-see-ufo-spacex-falcon-9-rocket-launch-causes-consternation/|title=‘Did we just see a UFO?’ SpaceX Falcon 9 rocket launch causes consternation as it lights up the Californian skies|last=Mike Wright|date=2017-12-23|publisher=The Telegraph (UK)|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=9 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201109021600/https://www.telegraph.co.uk/news/2017/12/23/did-just-see-ufo-spacex-falcon-9-rocket-launch-causes-consternation/}}</ref><ref name="AP-2017-12-23">{{Цитата:Новини|url=https://www.hindustantimes.com/world-news/a-giant-glowing-jellyfish-or-an-alien-invasion-no-this-is-a-reused-spacex-rocket/story-Hs9nUN4wjC2JnHyXjCi2II.html|title=A giant, glowing jellyfish or an alien invasion? No, this is a reused SpaceX rocket|agency=Associated Press|publisher=Hindustan Times|date=2017-12-23|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=9 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201109041833/https://www.hindustantimes.com/world-news/a-giant-glowing-jellyfish-or-an-alien-invasion-no-this-is-a-reused-spacex-rocket/story-Hs9nUN4wjC2JnHyXjCi2II.html}}</ref><ref name="Independent-2018-06-18">{{Цитата:Новини|url=https://www.independent.co.uk/news/world/europe/alien-invasion-world-cup-2018-russia-rocket-launch-nizhny-novgorod-a8405266.html|title='Alien invasion' over World Cup stadium was actually Russian rocket launch|last=Chris Baynes|date=2018-06-18|publisher=The Independent (UK)|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=9 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201109030220/https://www.independent.co.uk/news/world/europe/alien-invasion-world-cup-2018-russia-rocket-launch-nizhny-novgorod-a8405266.html}}</ref><ref name="MoscowTimes-2018-06-18">{{Цитата:Новини|url=https://themoscowtimes.com/news/russian-rocket-launches-ufo-conspiracy-61880|title=Russian Rocket Launch Sparks UFO Conspiracy|date=2018-06-18|publisher=The Moscow Times|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=27 січня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190127040746/https://themoscowtimes.com/news/russian-rocket-launches-ufo-conspiracy-61880}}</ref>

== Деякі відомі випадки ==
{| class="wikitable"
! Запуск ракети
! class="unsortable" |
! Ракета
! Дата
! Місце
! class="unsortable" | Опис
! class="unsortable" | Посилання
|-
| 62-й політ SpaceX Falcon 9
|[[Файл:SpaceX_Falcon_9_Launch_from_Vandenberg,_CA_-_October_7_2018_-_45131925812.jpg|200x200пкс]]
| {{Nobr|{{li|SAOCOM 1A|Q=Q57965953}}}}
| {{Sort|2018-10-08|{{nowrap|8 жовтня 2018}}}}
| [[Каліфорнія]]
| Запуск із західного берега Каліфорнії на заході спричинив повідомлення про спостереження НЛО.
|<ref name="Inquisitor-2018-10-10">{{Цитата:Новини|url=https://www.inquisitr.com/5109706/stunning-photos-from-the-latest-spacex-rocket-launch-reveal-a-dazzling-plume-in-the-california-sky/|title=Stunning Photos From The Latest SpaceX Rocket Launch Reveal A Dazzling Plume In The California Sky|last=Alexandra Lozovschi|date=2018-10-10|publisher=The Inquisitor|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=1 вересня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190901101052/https://www.inquisitr.com/5109706/stunning-photos-from-the-latest-spacex-rocket-launch-reveal-a-dazzling-plume-in-the-california-sky/}}</ref><ref name="NSF-2018-10-07">{{Цитата:Новини|url=https://www.nasaspaceflight.com/2018/10/spacex-falcon-9-saocom-1a-launch-west-coast-landing/|title=SpaceX Falcon 9 launches with SAOCOM 1A and nails first West Coast landing|last=William Graham|date=2018-10-07|publisher=NASA Spaceflight.com|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=9 січня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190109031024/https://www.nasaspaceflight.com/2018/10/spacex-falcon-9-saocom-1a-launch-west-coast-landing/}}</ref><ref name="NSF-2018-10-02">{{Цитата:Новини|url=https://www.nasaspaceflight.com/2018/10/spacex-falcon-9-for-static-fire-saocom-1a-first-west-rtls/|title=SpaceX conducts static fire test ahead of SAOCOM-1A mission, first west coast RTLS|last=Ian Atkinson|date=2018-10-02|publisher=NASA Spaceflight.com|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=9 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201109043432/https://www.nasaspaceflight.com/2018/10/spacex-falcon-9-for-static-fire-saocom-1a-first-west-rtls/}}</ref>
|-
| 57-й політ SpaceX Falcon 9
|[[Файл:CRS-15_Mission_(41281636860).jpg|200x200пкс]]
| {{Nobr|[[SpaceX CRS-15]]}}
|29 червня 2018
| [[Флорида]]
| Східний берег Флориди, перед світанком.
|<ref name="Space-2018-06-29"/>
|-
| Запуск [[Союз-2]].1.b
|
| Супутник Глонасс-M
|17 червня 2018
| Європейська територія [[Росія|Росії]]
| Запуск з [[Плесецьк|космодрому Плесецьк]], політ над [[Нижній Новгород|Нижнім Новгородом]] і [[Казань|Казанню]].
|<ref name="Express-2018-06-22">{{Цитата:Новини|url=https://www.express.co.uk/news/weird/975894/UFO-news-UFO-sightings-Russia-World-Cup-rocket-launch-satellite-programme-Kazan|title=Residents startled as {{sic|nolink=y|BIZZARE}} ‘UFO’ object lights up night sky near Russia World Cup city|last=Charlotte Davis|date=2018-06-22|publisher=The Express (UK)|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=26 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210126074631/https://www.express.co.uk/news/weird/975894/UFO-news-UFO-sightings-Russia-World-Cup-rocket-launch-satellite-programme-Kazan}}</ref><ref name="Independent-2018-06-18"/><ref name="MoscowTimes-2018-06-18"/>
|-
| 46-й політ SpaceX Falcon 9
|[[Файл:SpaceX_as_it_flew_over_L.A..webp|200x200пкс]]
| {{Nobr|SpaceX [[Iridium NEXT|Iridium]] 4}}<ref group="NB">Запуск SpaceX-4 Iridium-NEXT</ref>
|22 грудня 2017
| Каліфорнія
| Запуск з західного берега Каліфорнії, після заходу сонця.
|<ref name="Verge-2017-12-23">{{Цитата:Новини|url=https://www.theverge.com/2017/12/23/16814036/spacex-falcon-9-rocket-launch-los-angeles-celebrities-ufo|title=All the best reactions to SpaceX's Friday night rocket launch in California|last=Loren Grush|date=2018-12-23|publisher=The Verge|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=8 грудня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201208141840/https://www.theverge.com/2017/12/23/16814036/spacex-falcon-9-rocket-launch-los-angeles-celebrities-ufo}}</ref>
|-
| [[Atlas V]] 551 AV-056
|
| MUOS -4
|2 вересня 2015
| Флорида
| Мис Канаверал, перед світанком.
|<ref name="IFLsci-2015-09-04">{{Cite web|url=http://www.iflscience.com/space/no-incredible-atlas-v-launch-was-not-ufo-please-stop-asking/|title=No, That Incredible Atlas V Launch Was Not A UFO|last=Jonathan O`Callaghan|date=2015-09-04|publisher=IFL Science|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=8 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201108163212/https://www.iflscience.com/space/no-incredible-atlas-v-launch-was-not-ufo-please-stop-asking/}}</ref><ref name="MaxiSci-2016-07-21">{{Cite web|url=http://www.maxisciences.com/ovni/la-video-d-un-etrange-halo-bleu-relance-le-debat-sur-internet_art38407.html|title=La vidéo d’un étrange halo bleu relance le débat sur Internet|last=Maxime Lambert|date=2016-07-21|publisher=Maxi Sciences|language=fr|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=15 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210115154243/https://www.maxisciences.com/ovni/la-video-d-un-etrange-halo-bleu-relance-le-debat-sur-internet_art38407.html}}</ref>
|-
|
|
| Супутник спостереження за погодою Метеор-M2
|8 липня 2014
| [[Казахстан]]
| Запущений з космодрому [[Байконур]].
|<ref name="NewScientist-2014-07-10">{{Стаття|видавництво=New Scientist|мова=en|тип=journal|автор=Lauren Hitchings|число=10|місяць=7|рік=2014}}</ref>
|-
| Випробування ракети Тополь-М
|[[Файл:ISS-37_RT-2PM_Topol_missile_launch_(2).jpg|200x200пкс]]
|10 жовтня 2013
| Росія — Казахстан
| Запущена з [[Капустин Яр|Капустиного Яру]] (Росія) в [[Сари-Шаган]] (Казахстан).
|<ref name="NBC-2013-10-14">{{Цитата:Новини|url=https://www.nbcnews.com/science/ufo-astro-ghost-find-out-what-spooky-space-cloud-really-8C11390533|title=UFO? Astro ghost? Find out what that spooky space cloud really was|last=Alan Boyle|date=2013-10-14|publisher=NBC News|language=en|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=13 грудня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201213201632/https://www.nbcnews.com/science/ufo-astro-ghost-find-out-what-spooky-space-cloud-really-8C11390533}}</ref>
|-
|
|
| Космос 1188
|14 червня 2000
| [[Московська область]]
| Запуск з космодрому Плесецьк привів до утворення гігантської, схожої на медузу фігури, яку було видно в [[Москва|Москві]] і [[Твер]]і.
|<ref name="isbn1770703438-pp99">{{книга-ру |заглавие=A World of UFOs |год=2008 |издательство=Dundurn |isbn=1-77070-343-8 |страницы=99 |язык=und |автор=Chris A. Rutkowski}}</ref>
|-
|
|
| Космос-955
|20 вересня 1977
| [[Північна Європа]]
| Спостереження Медузоподібної газової хмари від ракети, запущеної з космодрому Плесецьк, отримало назву Петрозаводський феномен.
|<ref name="NewScientist-1981-12-31">{{Стаття|сторінки=896—898|видання=[[New Scientist]]|мова=en|тип=magazine|автор=James Oberg|число=31|місяць=12|рік=1981}}</ref>
|-
|}

== Див. також ==
* [[Вихлопні гази]]
* [[Сріблясті хмари]]
* [[Інверсійний слід]]

== Примітки ==

; Коментарі
{{Reflist|group=NB}}

; Джерела
{{Reflist}}

== Література ==
* {{книга-ру |заглавие=The UFO Files: The Inside Story of Real-life Sightings |год=2013 |издательство={{Нп3|A & C Black}} |isbn=978-1-4081-9482-9 |язык=en |автор=David Clarke}}
* {{книга-ру |заглавие=A World of UFOs |год=2008 |издательство=Dundurn |isbn=978-1-77070-343-8 |язык=und |автор=Chris A. Rutkowski}}
* {{Citation|url=http://www.jamesoberg.com/ufoosm-petrozavodsk.PDF|author=James E. Oberg|title=The "Jellyfish UFO" Dilemma|publisher=Donning|accessdate=6 квітня 2020|archive-date=21 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210121192314/http://www.jamesoberg.com/ufoosm-petrozavodsk.PDF}}

== Посилання ==

* {{cite news|url=https://www.space.com/41040-jaw-dropping-spacex-dragon-launch-photos.html|title=See the 'Space Jellyfish' and Other Jaw-Dropping Views from SpaceX's Dragon Launch|author=Hanneke Weitering|work=Space.com|date=29 червня 2018}}
* {{cite magazine|author=Sophie Weiner|date=24 грудня 2017|title=Watch the Falcon 9 Rocket Leave a Trail of Glowing Clouds in the Sky|url=https://www.popularmechanics.com/space/rockets/a14493860/falcon-9-launch-video/|magazine=Popular Mechanics}}
* Associated Press, {{youtube|TXA8WmFnp8s|Lights Over Norway: UFO or Military Rocket?}}, 10 December 2009
* News4JAX (WJXT4), {{youtube|xd_7t43WL78|SpaceX launch lights up the sky in an unbelievable way}}, 6 May 2022

[[Категорія:Дим]]
[[Категорія:Ракетна техніка]]
[[Категорія:Атмосферна оптика]]


text:
# Мовсес Сілікян
Мовсес Сілікян (вірм. Մովսես Սիլիկյան, 1862 — 10 грудня 1937) — вірменський генерал і національний герой Першої світової війни. До більшовицького перевороту служив генерал-майором Російської імперської армії.

## Раннє життя
Сілікян народився в містечку Варташен Нухинського повіту Єлизаветпольської губернії Російської імперії (нині на території Азербайджан). Він мав удінське походження.
Сілікян закінчив Московську військову гімназію, Олександропольське військове училище та офіцерську стрілецьку школу.

## Військова кар'єра
З 1884 року Сілікян служив у російській армії, дослужившись від ад'ютанта батальйону до командира дивізії. Напередодні Першої світової війни був заступником командувача військами, що дислокувалися в Єревані, у складі Кавказької армії .

### Перша світова війна
У 1915 році на ранніх етапах Першої світової війни полковник Сілікян командував полком під час Ванської оборони. У 1916 році він брав участь у взятті Муша і Бітліс (під час Бітліської битви) та в Ерзерумській битві.
Після того, як його полк увійшов до Ерзурума, Сілікян отримав звання генерала. Він був нагороджений багатьма урядовими нагородами, зокрема орденом Святого Георгія після перемог у 1916 році в битвах під Ерзерумом і Бітлісом. До російської революції отримав звання генерал-майора.

## Перша Республіка Вірменія
Після російської революції 1917 року російська кавказька армія розпалася, і Сілікян залишив російську армію.
У січні 1918 року Сілікян став командиром 1-ї Вірменської стрілецької дивізії. У 1918 році він командував вірменськими військами в Єревані. Після проголошення незалежності Республіки Вірменія 24 квітня 1918 року за короткий період Сілікян створив боєздатні регулярні загони та підготував їх до відсічі сил Османської імперії, яка намагалася встановити контроль над районами, населеними вірменами.
3 березня 1918 року великий візир Талат-паша підписав Брест-Литовський договір з Російською РФСР. У ньому передбачалося, що більшовицька Росія передає Османській імперії Батумі, Карс і Ардахан, які перебували в межах Вірменії. Республіка Вірменія не визнала втрати своєї території.
У травні 1918 року третя османська армія почала наступ на Батум, Карс і Ардаган. Сілікян командував регулярними військами та ополченням. У битві біля Сардарабада та битві біля Абарана його війська перемогли війська Османської імперії. До складу Вірменської армії входили численні талановиті військові офіцери того часу: Андранік Озанян, Драстамат Канаян, Гарегін Нжде, Христофор Араратов та Іван Баграмян.
Проте Вірменія була змушена вести переговори про договір з Османською імперією.
Після Першої світової війни, розпаду Османської імперії та накладених на неї поступок було організовано турецький націоналістичний рух. До 1920 року вона уклала союз з більшовиками, які також були противником західних держав. Восени 1920 року турецькі революціонери розпочали турецько-вірменську війну, намагаючись повернути чотири провінції, що відведені Вірменії. Сілікян командував вірменськими військами проти турецьких військ.

## Закавказька РФСР
У 1922 році більшовики захопили Вірменію і створили спершу Соціалістичну Радянську Республіку Вірменія, а згодом Закавказьку РФСР. Сілікян був призначений на ряд посад у Радах.
У 1937 році під час Великої чистки Йосипа Сталіна проти військових НКВС заарештував Сілікяна і стратив його в ущелині Норк разом з Христофором Араратовим та іншими героями Сардарабадської битви. Їх хвинуватили в «націоналізмі», оскільки вони раніше боролися за незалежну вірменську державу. У них забирали нагороди, в деяких випадках членів їхніх сімей відправляли в трудові табори ГУЛАГу, а їхні імена вилучали з підручників історії.
Після смерті Сталіна в 1953 році, з кінця 1950-х і епохи відлиги Микити Хрущова, Сілікян та сотні тисяч інших жертв радянських репресій були «реабілітовані». Радянський Союз визнав, що під час сталінського режиму багато людей були несправедливо звинувачені та засуджені. Це дозволило повне визнання військових досягнень Сілікяна.

## Нагороди
- орден Святого Станіслава 2 ступеня (1910)
- Орден святого Георгія (1916)

Нагороди були відновлені після реабілітації.

wikiname: ukwiki

title: Мовсес Сілікян

in_language: uk

wikitext:
{{особа}}
'''Мовсес Сілікян''' ({{Lang-hy|Մովսես Սիլիկյան}}, 1862 — 10 грудня 1937) — вірменський генерал і [[Національний герой Вірменії|національний герой]] [[Перша світова війна|Першої світової війни]]. До [[Російська революція (1917)|більшовицького перевороту]] служив [[генерал-майор]]ом [[Російська імперія|Російської імперської армії]].

== Раннє життя ==
Сілікян народився в містечку [[Варташен]] [[Нухинський повіт|Нухинського повіту]] [[Єлизаветпольська губернія|Єлизаветпольської губернії]] Російської імперії (нині на території [[Азербайджан]]). Він мав [[Удіни|удінське]] походження.<ref>{{Cite web|url=http://www.newsarmenia.ru/culture/20101216/42362777.html|title=Новости - Армения|website=Novosti-Armenia|accessdate=12 листопада 2021|archive-date=28 вересня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20130928185921/http://www.newsarmenia.ru/culture/20101216/42362777.html}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://analitika.at.ua/news/2009-05-28-8922|title=Последний рубеж мая 1918 года - 28 Мая 2009 - Аналитика - новости Украины|website=at.ua|accessdate=12 листопада 2021|archive-date=9 липня 2012|archive-url=https://archive.today/20120709143744/http://analitika.at.ua/news/2009-05-28-8922}}</ref>

Сілікян закінчив Московську військову гімназію, Олександропольське військове училище та офіцерську стрілецьку школу.

== Військова кар'єра ==
З 1884 року Сілікян служив у російській армії, дослужившись від ад'ютанта батальйону до командира дивізії. Напередодні [[Перша світова війна|Першої світової війни]] був заступником командувача військами, що дислокувалися в [[Єреван]]і, у складі [[Кавказька армія (Російська імперія)|Кавказької армії]] .

=== Перша світова війна ===
У 1915 році на ранніх етапах [[Перша світова війна|Першої світової війни]] полковник Сілікян командував полком під час [[Оборона Вана (1915)|Ванської оборони]]. У 1916 році він брав участь у взятті [[Муш (провінція)|Муша]] і [[Бітліс]] (під час [[Бітліська битва|Бітліської битви]]) та в [[Ерзурумська битва|Ерзерумській битві]].

Після того, як його полк увійшов до Ерзурума, Сілікян отримав звання генерала. Він був нагороджений багатьма урядовими нагородами, зокрема [[Орден святого Георгія (Російська імперія)|орденом Святого Георгія]] після перемог у 1916 році в битвах під Ерзерумом і Бітлісом. [[Російська революція (1917)|До російської революції]] отримав звання [[генерал-майор]]а.

== Перша Республіка Вірменія ==
Після [[Російська революція (1917)|російської революції 1917]] року [[Кавказька армія (Російська імперія)|російська кавказька армія]] розпалася, і Сілікян залишив російську армію.

У січні 1918 року Сілікян став командиром [[Вірменський корпус (Російська імперія)|1-ї Вірменської стрілецької дивізії.]] У 1918 році він командував вірменськими військами в [[Єреван]]і. Після проголошення незалежності [[Республіка Вірменія (1918—1920)|Республіки Вірменія]] 24 квітня 1918 року за короткий період Сілікян створив боєздатні регулярні загони та підготував їх до відсічі сил [[Османська імперія|Османської імперії]], яка намагалася встановити контроль над районами, населеними вірменами.

3 березня 1918 року [[великий візир]] [[Талаат-паша|Талат-паша]] підписав [[Берестейський мир (3 березня 1918)|Брест-Литовський договір]] з [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|Російською РФСР]]. У ньому передбачалося, що більшовицька Росія передає Османській імперії [[Батумі]], [[Карс]] і [[Ардахан]], які перебували в межах Вірменії. Республіка Вірменія не визнала втрати своєї території.<ref name="ric">Richard Hovannisian, ''The Armenian People from Ancient to Modern Times'', pp. 292—293</ref>

У травні 1918 року [[Третя армія (Османська імперія)|третя османська армія]] почала наступ на Батум, Карс і Ардаган. Сілікян командував регулярними військами та ополченням. У [[Сардарапатська битва|битві біля Сардарабада]] та [[Битва біля Абарана|битві біля Абарана]] його війська перемогли війська Османської імперії. До складу Вірменської армії входили численні талановиті військові офіцери того часу: [[Озанян Андранік Торосович|Андранік Озанян]], [[Драстамат Канаян]], [[Гарегін Нжде]], [[Христофор Араратов]] та [[Баграмян Іван Христофорович|Іван Баграмян]].

Проте Вірменія була змушена вести переговори про договір з Османською імперією.<ref>{{Cite book
|title=The Republic of Armenia: The First Year, 1918-1919, Vol. I
|last=Hovannisian
|first=Richard G.
|year=1971
|publisher=University of California Press
|location=Berkeley
|pages=416ff
|isbn=0-520-01984-9
}}</ref>

Після Першої світової війни, розпаду Османської імперії та накладених на неї поступок було організовано турецький націоналістичний рух. До 1920 року вона уклала союз з [[Більшовики|більшовиками]], які також були противником західних держав.<ref>Hovannisian, Richard G. "[https://www.jstor.org/stable/162238?&Search=yes&term=Hovannisian&term=G.&term=Richard&list=hide&searchUri=%2Faction%2FdoBasicSearch%3FQuery%3DRichard%2BG.%2BHovannisian%26wc%3Don%26acc%3Don&item=2&ttl=424&returnArticleService=showFullText Armenia and the Caucasus in the Genesis of the Soviet-Turkish Entente] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210111211656/https://www.jstor.org/stable/162238?&Search=yes&term=Hovannisian&term=G.&term=Richard&list=hide&searchUri=%2Faction%2FdoBasicSearch%3FQuery%3DRichard+G.+Hovannisian&wc=on&acc=on&item=2&ttl=424&returnArticleService=showFullText |date=11 січня 2021 }}, " ''[[International Journal of Middle East Studies]]'', Vol. 4, No. 2 (April, 1973), pp. 129—147.</ref> Восени 1920 року [[Турецький національний рух|турецькі революціонери]] розпочали [[Вірмено-турецька війна|турецько-вірменську війну]], намагаючись повернути чотири провінції, що відведені Вірменії. Сілікян командував вірменськими військами проти турецьких військ.

== [[Закавказька РФСР]] ==
У 1922 році [[більшовики]] захопили Вірменію і створили спершу [[Соціалістична Радянська Республіка Вірменія|Соціалістичну Радянську Республіку Вірменія]], а згодом [[Закавказька Соціалістична Федеративна Радянська Республіка|Закавказьку РФСР]]. Сілікян був призначений на ряд посад у Радах.

У 1937 році під час [[Великий терор|Великої чистки]] [[Сталін Йосип Віссаріонович|Йосипа Сталіна]] проти військових [[НКВС]] заарештував Сілікяна і стратив його в ущелині Норк разом з [[Христофор Араратов|Христофором Араратовим]] та іншими героями Сардарабадської битви. Їх хвинуватили в «<nowiki/>[[націоналізм]]і<nowiki/>», оскільки вони раніше боролися за незалежну вірменську державу. У них забирали нагороди, в деяких випадках членів їхніх сімей відправляли в [[ГУЛАГ|трудові табори ГУЛАГу]], а їхні імена вилучали з підручників історії.

Після смерті Сталіна в 1953 році, з кінця 1950-х і епохи відлиги [[Хрущов Микита Сергійович|Микити Хрущова]], Сілікян та сотні тисяч інших жертв радянських репресій були «<nowiki/>[[Реабілітація жертв політичних репресій в СРСР|реабілітовані]]<nowiki/>». Радянський Союз визнав, що під час сталінського режиму багато людей були несправедливо звинувачені та засуджені. Це дозволило повне визнання військових досягнень Сілікяна.

== Нагороди ==

* {{Прапорець|Russian Empire}} [[орден Святого Станіслава]] 2 ступеня (1910)
* {{Прапорець|Russian Empire}} [[Орден святого Георгія (Російська імперія)|Орден святого Георгія]] (1916)

Нагороди були відновлені після реабілітації.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [http://ru.hayazg.info/Силиков_Мовсес_Михайлович Hayazg.info (in Russian)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211112183310/http://ru.hayazg.info/Силиков_Мовсес_Михайлович |date=12 листопада 2021 }}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Сілікян Мовсес }}
[[Категорія:Реабілітовані в СРСР]]
[[Категорія:Кавалери ордена Святого Георгія]]
[[Категорія:Кавалери ордена Святого Станіслава 2 ступеня]]
[[Категорія:Російські військовики Першої світової війни]]
[[Категорія:Вірменські військовики]]
[[Категорія:Генерал-майори (Російська імперія)]]
[[Категорія:Жертви Великого терору з Вірменії]]

title: вірм. Մովսես Սիլիկյան

Народився: 14 вересня 1862 · Огуз, Російська імперія

Помер: 10 грудня 1937 (75 років) · Єреван, Вірменська РСР, СРСР · ·вогнепальна рана

Країна: Російська імперія · Демократична Республіка Вірменія · СРСР

Діяльність: військовослужбовець, воєначальник

Знання мов: російська і вірменська

Учасник: Перша світова війна і Кавказький театр воєнних дій Першої світової війни

Військове звання: генерал і генерал-майор

Нагороди: Орден Святого Володимира · орден Святого Станіслава


text:
# Сверре Лекен
Сверре Лекен (норв. Sverre Løken, 27 липня 1960) — норвезький академічний веслувальник.
Бронзовий призер Олімпійських Ігор 1984 року в складі розпашної двійки без стернового.
Чемпіон світу 1982 року в складі розпашної двійки без стернового.

title: Сверре Лекен

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Сверре Лекен
| оригінал імені = Sverre Løken
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
{{MedalCountry | {{NOR}} }}
{{MedalSport | Чоловіче [[академічне веслування]]}}
{{MedalCompetition|[[Академічне веслування на Олімпійських іграх|Олімпійські ігри]]}}
{{MedalBronze|[[літні Олімпійські ігри 1984|Лос-Анджелес 1984]]|[[Академічне веслування на літніх Олімпійських іграх 1984 — розпашні двійки без стернового (чоловіки)|Розпашні двійки без стернового]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з академічного веслування|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з академічного веслування 1982|Люцерн 1982]]|[[Чемпіонат світу з академічного веслування 1982|Розпашні двійки без стернового]]}}

}}

'''Сверре Лекен''' ({{lang-no|Sverre Løken}}, 27 липня 1960) — [[Норвегія|норвезький]] [[Академічне веслування|академічний веслувальник]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Бронзовий призер Олімпійських Ігор [[Академічне веслування на літніх Олімпійських іграх 1984 — розпашні двійки без стернового (чоловіки)|1984]] року в складі розпашної двійки без стернового.
Чемпіон світу [[Чемпіонат світу з академічного веслування 1982|1982]] року в складі розпашної двійки без стернового.
<!--ДосягненняКінець Код:OGB84.82-->

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/39111 Сверре Лекен на Olympedia.org]
* [https://olympics.com/en/athletes/Sverre-Bertrand-Loken Сверре Лекен на Olympics.com]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Lo/Sverre-Loken-1.html Сверре Лекен на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Лекен Сверре}}
[[Категорія:Народились 1960]]
[[Категорія:Норвезькі академічні веслувальники]]
[[Категорія:Норвезькі бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Академічні веслувальники на літніх Олімпійських іграх 1984]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 1984]]
[[Категорія:Олімпійські медалісти з академічного веслування]]
[[Категорія:Призери чемпіонатів світу з академічного веслування]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Норвегія

Народження: 27 липня 1960 (64 роки) · Берум, Норвегія

Вага: 85 кг

title: Спорт

Вид спорту: академічне веслування

title: Олімпійські ігри

Бронза: Лос-Анджелес 1984 · Розпашні двійки без стернового

title: Чемпіонат світу

Золото: Люцерн 1982 · Розпашні двійки без стернового


text:
# Толчин Станіслав Марксович
Станіслав Марксович Толчин нар. 10 січня 1957, м. Бердичів, Житомирська область, Україна – український політик, голова Київського міського територіального відділення антимонопольного комітету України, депутат  обласної ради Донецької області, генеральний директор державного підприємства Макіїввугілля (вересень 2006 року – лютий 2012 року), екс-депутат міської ради міста Макіївка.

## Дитинство
Народився Станіслав Толчин 10 січня 1957 року у  Бердичіві, Житомирська область.
Батько – Толчин Маркс Веніамінович, 15 січня 1932 року народження. Маркс Веніамінович був гірничим інженером, що мало вплив на вибір професії юнака.
Мати – Толчина Поліна Семенівна, 27 вересня 1932 року народження.
Вчився Станіслав у ЗОШ № 93 в місті Донецьк.

## Вища освіта
У 1975 році Толчин вступив до  Донецького політехнічного інституту, який закінчив у 1980 році, отримавши кваліфікацію гірничого інженера.
Доктор філософії технічних наук (став кандидатом технічних наук у 1997 році).
Толчин неодноразово коментував в інтерв'ю важливість вищої освіти в житті людини. Стверджує, що кожний випускник школи має вступати до того чи іншого навчального закладу за покликанням і після отримання диплому наполегливо досягати успіху.

## Кар'єра
Кар'єра Станіслава Толчина розпочалась з посади гірничого майстра на шахті «Кіровська» ДП Донецьквугілля у 1980 році, коли юнаку було 23 роки, Толчин швидко просувався по службі і був назначений спочатку заступником голови, а потім і головою ділянки з видобутку вугілля.
У 1989 – 2006 роках був директором заводу залізобетонних конструкцій і виробів (ЗЗВіК).
У 1996 році був назначений головою ЗЗВіК.
Був депутатом  в міській раді Макіївки  у 2002-2006 роках.
З 2006 року займав посаду генерального директору державного підприємства з видобутку вугілля «Макіїввугілля» (Донецька область). На даній посаді Толчиним була виконана величезна робота для підйому добової норми видобутку вугілля (з 3 000 до 10 000 тон на добу), що дало змогу вивести підприємство з кризи і збільшити середню заробітну платню шахтарів у 3 рази.
Багато уваги Толчин приділяв тімбілдингу. За часи його керівництва було організовано 4 бали для шахтарів та чисельні конференції для бригадирів.
Пішов з посади у 2012 році.
З 2006 року є депутатом обласної ради Донецької області. Також Толчин є головою Київського міського територіального відділення антимонопольного комітету України.

## Хобі
Толчин любить футбол і вболіває за місцеву футбольну команду  Макіїввугілля. Є Почесним Президентом даного футбольного клубу.

## Нагороди
Нагороджений орденом «За досягнення» III ступеня.
Повний кавалер  «Шахтарська Слава» і  «Шахтарська Доблесть».
Двічі нагороджений знаком «Найкращий керівник галузі».

## Особисте життя
Толчин був тричі одружений.
Перша дружина – Елеонора Олександрівна Толчина. В них 2 лютого 1975 року народилась донька Ольга. Ольга має сина Станіслава.
Друга дружина – Толчина Галіна Валентинівна. У шлюбі народилась донька Поліна, 27 жовтня 1980 року. Поліна має чьторих дітей: Софія Фейга, Бенеамін, Лев та Елі.
Зараз щасливий у шлюбі із Толчиною Аліною Вікторівною. У 2011 році у пари народився син Марк.

title: Толчин Станіслав Марксович

wikitext:
{{Особа
| ім'я = Станіслав Марксович Толчин
| місце_проживання = [[Київ]], [[Україна]]
| інші_імена =
| зображення =
| розмір_зображення = 250px
| підпис_зображення = Станіслав Толчин
| ім'я_при_народженні =
| дата_народження =
| місце_народження =
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| причина_смерті =
| громадянство = {{UKR}}
| національність = [[Українець]]
| відомий_(відома) =
| рід_діяльності = [[держслужбовець]], [[політик]]
| титул =
| військове звання =
| платня =
| термін =
| попередник =
| наступник =
| партія =
| головував_(-ла) =
| конфесія = [[Православя | Православ`я]]
| чоловік =
| дружина = Толчина Аліна Вікторівна
| діти = '''сини:''' Марк <br />
'''дочки:''' Ольга і Поліна

| родичі = '''Батько:''' Толчин Маркс Веніамінович '''Мати:''' Толчина Поліна Семенівна
| нагороди = [[Орден «За досягнення» III ступеня]], [[Знак «Шахтарська слава» | Повний кавалер «Шахтарська Слава»]], [[Знак «Шахтарська доблесть»| Повний кавалер «Шахтарська Доблесть»]], [[Відзнака «Найкращий керівник галузі»]]
| сторінка_в_інтернеті =
| примітки =
| employer =
| зріст =
| вага =
| герб =
}}

'''Станіслав Марксович Толчин''' нар. [[10 січня]] [[1957]], м. [[Бердичів]], [[Житомирська область]], Україна – український політик, голова [[Київський антимонопольний комітет|Київського міського територіального відділення антимонопольного комітету України]], депутат [[Донецька обласна рада | обласної ради Донецької області]], генеральний директор державного підприємства [[Макіїввугілля]] (вересень 2006 року – лютий 2012 року), екс-депутат міської ради міста [[Макіївка]].

{{Депутат
| депутат1   = {{Прапорець|UKR}} [[Народний депутат України]]
| скликання1 = [[Депутат міської ради м. Макіївка]]
| партія1 = [[Партія регіонів]]
| початок1 = [[2002]]
| кінець1 = [[2006]]
|-
| скликання2 = [[Депутат обласної ради Донецької області]]
| партія2 = [[Партія регіонів]]
| початок2 = [[2006]]
| кінець2 =
}}

==Дитинство==

Народився Станіслав Толчин 10 січня 1957 року у [[Бердичів | Бердичіві]], Житомирська область.
Батько – Толчин Маркс Веніамінович, 15 січня 1932 року народження. Маркс Веніамінович був гірничим інженером, що мало вплив на вибір професії юнака.
Мати – Толчина Поліна Семенівна, 27 вересня 1932 року народження.
Вчився Станіслав у ЗОШ № 93 в місті Донецьк.

==Вища освіта==

У 1975 році Толчин вступив до [[Донецький національний технічний університет | Донецького політехнічного інституту]], який закінчив у 1980 році, отримавши кваліфікацію гірничого інженера.
Доктор філософії технічних наук (став кандидатом технічних наук у 1997 році).
Толчин неодноразово коментував в інтерв'ю важливість вищої освіти в житті людини. Стверджує, що кожний випускник школи має вступати до того чи іншого навчального закладу за покликанням і після отримання диплому наполегливо досягати успіху.

==Кар'єра==

Кар'єра Станіслава Толчина розпочалась з посади гірничого майстра на шахті «Кіровська» ДП [[Донецьквугілля]] у [[1980]] році, коли юнаку було 23 роки, Толчин швидко просувався по службі і був назначений спочатку заступником голови, а потім і головою ділянки з видобутку вугілля.

У 1989 – 2006 роках був директором заводу залізобетонних конструкцій і виробів (ЗЗВіК).
У 1996 році був назначений головою ЗЗВіК.

Був депутатом  в міській раді Макіївки  у 2002-2006 роках.

З [[2006]] року займав посаду генерального директору державного підприємства з видобутку вугілля «Макіїввугілля» (Донецька область). На даній посаді Толчиним була виконана величезна робота для підйому добової норми видобутку вугілля (з 3 000 до 10 000 тон на добу), що дало змогу вивести підприємство з кризи і збільшити середню заробітну платню шахтарів у 3 рази.
Багато уваги Толчин приділяв тімбілдингу. За часи його керівництва було організовано 4 бали для шахтарів та чисельні конференції для бригадирів.

Пішов з посади у 2012 році.

З 2006 року є депутатом обласної ради Донецької області. Також Толчин є головою Київського міського територіального відділення антимонопольного комітету України.

==Хобі==

Толчин любить футбол і вболіває за місцеву футбольну команду [[Макіїввугілля (футбольний клуб) | Макіїввугілля]]. Є Почесним Президентом даного футбольного клубу.

==Нагороди==

Нагороджений орденом «За досягнення» III ступеня.
Повний кавалер [[Знак «Шахтарська слава» | «Шахтарська Слава»]] і [[Знак «Шахтарська доблесть» | «Шахтарська Доблесть»]].
Двічі нагороджений знаком «Найкращий керівник галузі».

==Особисте життя==

Толчин був тричі одружений.
Перша дружина – Елеонора Олександрівна Толчина. В них 2 лютого 1975 року народилась донька Ольга. Ольга має сина Станіслава.
Друга дружина – Толчина Галіна Валентинівна. У шлюбі народилась донька Поліна, 27 жовтня 1980 року. Поліна має чьторих дітей: Софія Фейга, Бенеамін, Лев та Елі.
Зараз щасливий у шлюбі із Толчиною Аліною Вікторівною. У 2011 році у пари народився син Марк.<ref>https://www.ua-football.com/ua/amp/ukrainian/high/1755285949-simya-z-donecka-ekshavbek-chornomorcya-zvinuvachuye-druziv-u-kradizhci-11-tisyach-yevro.html</ref>

== Посилання ==
{{Вікіпосилання
|Тема               = Станіслав Толчин
|Вікіцитати         =
|Вікіджерела        =
|Вікіновини         =
|Вікісховище        =
}}
* [https://web.archive.org/web/20140714180710/http://www.amc.gov.ua/amku/control/kyiv/uk/publish/article/80158;jsessionid=EBD93810E65B646DBBC88EA9B0BBB4EB Київське міське територіальне відділення антимонопольного комітету України]
* [http://fcmakeevugol.com.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=61&Itemid=28 Футбольний клуб «Макіїввугілля»]
* [http://www.makeevugol.donbass.com/html/tolchin.html Станислав Маркович Толчин - Генеральный директор ГП "Макеевуголь"]
* [http://politrada.com/dossier/persone/id/981 Политрада"]
* [http://www.utro.ua/ru/zhizn/stanislav_tolchin_soglasen_vozglavit_snova_makeevugol_1399368110  Станислав Толчин согласен возглавить снова «Макеевуголь»"]
* [http://for-ua.com/article/276971 Станислав Толчин: Помогите возродить престиж профессии «шахтер»]

{{rq|стиль=лютий 2018}}

[[Категорія:Персоналії:Макіївка]]
[[Категорія:Антимонопольний комітет України]]
[[Категорія:Члени Партії регіонів]]
[[Категорія:Українські гірничопромисловці]]
[[Категорія:Персоналії:Донецьк]]

title: Станіслав Марксович Толчин

Народився: 10 січня 1957 (68 років) · Бердичів, Житомирська область, Українська РСР, СРСР

Громадянство: Україна

Національність: Українець

Місце проживання: Київ, Україна

Діяльність: держслужбовець, політик

Партія: Партія регіонів

Конфесія: Православ`я

Родичі: Батько: Толчин Маркс Веніамінович Мати: Толчина Поліна Семенівна

У шлюбі з: Толчина Аліна Вікторівна

Діти: сини: Марк · дочки: Ольга і Поліна

Нагороди: Орден «За досягнення» III ступеня, Повний кавалер «Шахтарська Слава», Повний кавалер «Шахтарська Доблесть», Відзнака «Найкращий керівник галузі»

title: Народний депутат України

d: Інформація у Вікіданих?


text:
# Підкамінська ікона Божої Матері
Підка́мінська іко́на Бо́жої Ма́тері — одна з найбільших католицьких святинь України.

## Історія ікони
Коронація ікони — 28 серпня 1727 року. Для коронації інтер'єр костелу було прикрашено розписами та різьбою. Для створення парадної атмосфери, було використано військові прапори та 56 гармат. Під час святкування було проголошено 20 філософських та теологічних промов, відслужено 4 169 мес, згоріло 28 000 лампад та свічок. Так як всі прочани не змогли поміститися у соборі, святкування відбувалося на сусідньому пагорбі. Проповідь на коронації Підкамінської ікони Божої Матері — Казімеж Грушецький (з роду Грушецьких).

title: Підкамінська ікона Божої Матері

wikitext:
[[Файл:Matka Boska Podkamieńska.JPG|thumb|250px|Підкамінська ікона Божої Матері, XVIII ст.]]
'''Підка́мінська іко́на Бо́жої Ма́тері''' — одна з найбільших [[РКЦ|католицьких]] святинь України.

== Історія ікони ==
Коронація ікони — [[28 серпня]] [[1727]] року. Для коронації інтер'єр костелу було прикрашено розписами та різьбою. Для створення парадної атмосфери, було використано військові прапори та 56 гармат<ref>{{Cite web |url=http://www.castles.com.ua/n35n.html |title=Замки та храми України |accessdate=4 травня 2010 |archive-date=10 вересня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120910120620/http://www.castles.com.ua/n35n.html }}</ref>. Під час святкування було проголошено 20 філософських та теологічних промов, відслужено 4 169 мес, згоріло 28 000 лампад та свічок. Так як всі прочани не змогли поміститися у соборі, святкування відбувалося на сусідньому пагорбі. [[Проповідь]] на коронації [[Підкамінь (селище)|Підкамінської]] ікони Божої Матері — Казімеж Грушецький (з роду [[Грушецькі|Грушецьких]]<ref>[http://books.google.pl/books?id=_H_RAAAAMAAJ&pg=PA302&lpg=PA302&dq=Herbarz+polski+Kaspra+Niesieckiego+S.J.+Авторы:+Kasper+Niesiecki+Gruszecki&source=bl&ots=8sicx-Bi1h&sig=tjoYD-d-wlLioPHeeVR5PKUwuII&hl=ru&ei=XOvfS6vUF92eOISFqaEI&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=1&ved=0CAYQ6AEwAA#v=onepage&q&f=false Gruszecki herbu Lubicz (t. 4 s. 301–302)]</ref>).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''[[Баронч Садок|Barącz S.]]'' [http://www.polona.pl/dlibra/doccontent2?id=6337&from=&from=metadatasearch&dirids=1&lang=pl Dzieje klasztoru WW. OO. Dominikanów w Podkamieniu]. — Tarnopol, 1870. — 348 s. {{ref-pl}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Ікони Богоматері]]
[[Категорія:Чудотворні ікони України]]
[[Категорія:Підкамінь]]


text:
# Милащенко Василь Олексійович
Васи́ль Олексі́йович Мила́щенко (17 січня 1991 — 29 серпня 2014) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

## Життєпис
Народився 1991 року в місті Апостолове (Дніпропетровська область). Закінчив школу в селі Запорізьке Апостолівського району, навчався в технікумі, відслужив в армії у танковому взводі.
В часі війни — старший механік-водій танка 1-го взводу 3-ї танкової роти 1-го танкового батальйону 17-ї окремої танкової бригади.
Згорів у танку під час прориву з оточення під Іловайськом. Танк Віталія йшов першим в колоні, яка виходила до села, був розстріляний російськими танками, загинув весь екіпаж — Василь Милащенко, командир танка Віталій Король та навідник Віталій Калакун.
2 вересня 2014-го тіло Віталія Короля разом з тілами 87 інших загиблих у Іловайському котлі було привезено до Запоріжжя.
Вважався зниклим безвісти, ідентифікований за експертизою ДНК серед загиблих. 1 липня 2015 року з воїном попрощалися в місті Апостолове.
Без сина лишились батьки.

## Нагороди і вшанування
За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни, відзначений — нагороджений
- 18 травня 2016 року — орденом «За мужність» III ступеня (посмертно)[1].
- В жовтні 2021 року в пам'ять про Василя Милащенка на фасаді школи, у якій він вчився, у селі Запорізьке Апостолівського району розмістили меморіальну дошку[2].
- Його портрет розміщений на меморіалі «Стіна пам'яті полеглих за Україну» у Києві: секція 3, ряд 6, місце 22
- Вшановується 29 серпня на щоденному ранковому церемоніалі вшанування українських захисників, які загинули цього дня у різні роки внаслідок російської збройної агресії[3]

title: Милащенко Василь Олексійович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Милащенко Василь Олексійович
| оригінал імені      =
| портрет             = Милащенко Василь Олексійович.jpg
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 17.1.1991
| місце народження    = [[Апостолове]]
| дата смерті         = 29.8.2014
| місце смерті        = [[Новокатеринівка (Старобешівський район)|Новокатеринівка]]
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fЗСУ}}
| рід військ          = {{InТАН Укр (2007)}}
| роки служби         =
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Солдат}}
| формування          = {{17 ОТБр ЗСУ|2}}
| командування        =
| битви               = [[Війна на сході України]]
* [[Іловайський котел]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
'''Васи́ль Олексі́йович Мила́щенко''' ({{ДН|17|1|1991}} — {{ДС|29|8|2014}}) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

== Життєпис ==
Народився 1991 року в місті Апостолове (Дніпропетровська область). Закінчив школу в селі Запорізьке Апостолівського району, навчався в технікумі, відслужив в армії у танковому взводі.

В часі війни — старший механік-водій танка 1-го взводу 3-ї танкової роти 1-го танкового батальйону 17-ї окремої танкової бригади.

Згорів у танку під час прориву з оточення під Іловайськом. Танк Віталія йшов першим в колоні, яка виходила до села, був розстріляний російськими танками, загинув весь екіпаж — Василь Милащенко, командир танка [[Король Віталій Вікторович|Віталій Король]] та навідник [[Калакун Віталій Анатолійович|Віталій Калакун]].

2 вересня 2014-го тіло Віталія Короля разом з тілами 87 інших загиблих у Іловайському котлі було привезено до Запоріжжя.

Вважався зниклим безвісти, ідентифікований за експертизою ДНК серед загиблих. 1 липня 2015 року з воїном попрощалися в місті Апостолове.

Без сина лишились батьки.

== Нагороди і вшанування ==
За особисту [[мужність]] і [[героїзм]], виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]] під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]], відзначений — нагороджений
* 18 травня 2016 року — орденом «За мужність» III ступеня (посмертно)<ref>{{УПУ|216/2015|18 травня 2016|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/2162016-20086}}</ref>.
* В жовтні 2021 року в пам'ять про Василя Милащенка на фасаді школи, у якій він вчився, у селі Запорізьке Апостолівського району розмістили меморіальну дошку<ref>{{Cite web |url=https://armyinform.com.ua/2021/10/pamyatni-doshky-trom-poleglym-geroyam-vidkryly-na-dnipropetrovshhyni/ |title=Пам'ятні дошки трьом полеглим Героям відкрили на Дніпропетровщині. 16.10.2021, 19:50  |accessdate=16 жовтня 2021 |archive-date=16 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211016222437/https://armyinform.com.ua/2021/10/pamyatni-doshky-trom-poleglym-geroyam-vidkryly-na-dnipropetrovshhyni/ }}</ref>.
* Його портрет розміщений на [[Стіна пам'яті загиблих за Україну|меморіалі «Стіна пам'яті полеглих за Україну»]] у Києві: секція 3, ряд 6, місце 22
* Вшановується 29 серпня на щоденному ранковому церемоніалі вшанування українських захисників, які загинули цього дня у різні роки внаслідок російської збройної агресії<ref>
[https://www.mil.gov.ua/special/news.html?article=64102 Ранковий церемоніал вшанування загиблих героїв 29 серпня]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://memorybook.org.ua/16/milashenko.htm Милащенко Василь Олексійович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170223195735/http://memorybook.org.ua/16/milashenko.htm |date=23 лютого 2017 }}
{{Учасники РУВ|загинув=так}}

[[Категорія:Уродженці Апостолового]]
[[Категорія:Померли в Старобешівському районі]]
[[Категорія:Поховані в Апостоловому]]

title: Загальна інформація

Народження: 17 січня 1991 · Апостолове

Смерть: 29 серпня 2014 (23 роки) · Новокатеринівка

Поховання: Апостолове

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Рід військ: Танкові війська

Формування: 17 ОТБр

Війни / битви: Війна на сході України - Іловайський котел


text:
# Петрово-Федоровка
Петро́во-Фе́доровка (рос. Петрово-Фёдоровка, башк. Петрово-Федоровка) — присілок у складі Іглінського району Башкортостану, Росія. Входить до складу Іглінської сільської ради.
Населення — 17 осіб (2010; 17 в 2002).
Національний склад:
- білоруси — 71 %

title: Петрово-Федоровка

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Петрово-Федоровка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Петрово-Фёдоровка}}<br/>{{lang-ba|Петрово-Федоровка}}
 | карта розташування1 = Росія Башкортостан
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Башкортостан]]
 | район           = [[Іглінський район]]
 | поселення       = [[іглінська сільська рада|Іглінська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       = 80 228 816 005
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 17 осіб ([[2010]]{{RUS-BA-census}})
 | поштові індекси = 452419
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N | lat_deg= 54 | lat_min= 46 | lat_sec= 58
 | lon_dir=E | lon_deg= 56 | lon_min= 24 | lon_sec= 14
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Петро́во-Фе́доровка''' ({{lang-ru|Петрово-Фёдоровка}}, {{lang-ba|Петрово-Федоровка}}) — [[присілок]] у складі [[іглінський район|Іглінського району]] [[Башкортостан]]у, [[Росія]]. Входить до складу [[іглінська сільська рада|Іглінської сільської ради]].

Населення — 17 осіб ([[2010]]; 17 в [[2002]]{{RUS-census2002}}).

Національний склад{{RUS-BA-population-2002-2009}}:
* [[білоруси]] — 71 %

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=54.784355&lon=56.403809&z=14&m=b&show=/9321077/ru/ На Вікімапії]

{{bash-stub}}
{{Іглінський район}}

[[Категорія:Населені пункти Іглінського району]]
[[Категорія:Присілки Башкортостану]]

title: присілок Петрово-Федоровка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Башкортостан

Муніципальний район: Іглінський район

Поселення: Іглінська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Петрово-Федоровка · Петрово-Федоровка


text:
# Коломбішлессле (музей археології)
47°59′52″ пн. ш. 7°50′46″ сх. д. / 47.99777778° пн. ш. 7.84611111° сх. д.
Археологічний музей «Коломбішлессле» — археологічний музей, розташований у неоготичній віллі «Коломбішлессле» на Роттекрінзі у Фрайбурзі-ім-Брайсгау, Німеччина.
Постійна експозиція демонструє археологічні знахідки від палеоліту до Середньовіччя.
На виставці представлені унікальні фігурки мисливців і збирачів льодовикового періоду з Петерсфельса, яким понад 10 000 років.
Крім того, представлені останки найдавніших землеробів на Верхньому та Високому Рейні, а також докази виробництва металу бронзової доби.
Також представлені найстаріша скляна чаша на північ від Альп та кельтська гробниця Каппель-Графенгаузен.
Римські кімнати на першому поверсі, переобладнані у 2009 році, ілюструють теми технологій, військової справи та повсякденного життя завдяки численним знахідкам, зокрема з римського табору Дангштеттен та оппідуму Альтенбург, із запам'ятовуваними текстами та інтерактивними станціями.
Рунічні письмові документи, такі як рунічний посох Нойдінгена VI століття та алеманська скарбниця зі знахідками з багато обставлених поховань раннього Середньовіччя, доповнюють експозицію археологічного музею. Макети, інтерактивні станції та численне обладнання ілюструють особливості та умови життя кожної епохи.
Музей пропонує освітні програми для шкільних класів, сімей та дітей, де вони можуть на власні очі побачити, як добували вогонь у кам'яну добу або як виготовляли римські олійні лампи.
У будинку зберігається довідкова бібліотека археологічних видань.

title: Коломбішлессле (музей археології)

wikitext:
{{Unibox}}
'''Археологічний музей «Коломбішлессле»''' — [[археологічний музей]], розташований у неоготичній віллі «[[Коломбішлессле]]» на Роттекрінзі у [[Фрайбург-ім-Брайсгау|Фрайбурзі-ім-Брайсгау]], [[Німеччина]].

Постійна експозиція демонструє археологічні знахідки від [[палеоліт]]у до [[Середньовіччя]].

На виставці представлені унікальні фігурки [[Мисливці і збирачі|мисливців і збирачів]] льодовикового періоду з {{li|Петерсфельс|Петерсфельса|Q2079619}}, яким понад 10 000 років.
Крім того, представлені останки найдавніших землеробів на [[Верхній Рейн|Верхньому]] та [[Високий Рейн|Високому Рейні]], а також докази виробництва металу бронзової доби.
Також представлені найстаріша скляна чаша на північ від Альп та кельтська гробниця Каппель-Графенгаузен.
Римські кімнати на першому поверсі, переобладнані у 2009 році, ілюструють теми технологій, військової справи та повсякденного життя завдяки численним знахідкам, зокрема з {{li|Дангштеттен (римський табір)|римського табору Дангштеттен|Q2179590}} та {{li|Редут і опідум у Швабії (Єштеттен-Альтенбург)|оппідуму Альтенбург|Q2231051}}, із запам'ятовуваними текстами та інтерактивними станціями.
[[Руни|Рунічні]] письмові документи, такі як рунічний посох Нойдінгена VI століття та алеманська скарбниця зі знахідками з багато обставлених поховань раннього Середньовіччя, доповнюють експозицію археологічного музею. Макети, інтерактивні станції та численне обладнання ілюструють особливості та умови життя кожної епохи.

Музей пропонує освітні програми для шкільних класів, сімей та дітей, де вони можуть на власні очі побачити, як добували вогонь у кам'яну добу або як виготовляли римські олійні лампи.
У будинку зберігається довідкова бібліотека археологічних видань.

== Література ==
* Hilde Hiller: 20 Jahre Museum für Ur- und Frühgeschichte im Colombischlössle. Museum für Ur- und Frühgeschichte, Freiburg, (Breisgau) 2003.
* Beate Grimmer-Dehn, Kathrin Lieb, Hans Oelze, Helena Pastor, Angelika Zinsmaier: Stadt – Land – Museum. Eine einmalige Kooperation im Freiburger Colombischlössle. In: Martin Kemkes u. a. (Hrsg.): Ob res prospere gestas. Wegen erfolgreich ausgeführter Taten. Festschrift für Jörg Heiligmann. Likias, Friedberg 2018, ISBN 978-3-9817006-8-8, S. 28–35.

== Посилання ==
* [https://www.freiburg.de/pb/,Lde/237910.html Archäologisches Museum Colombischlößle]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{нк}}

[[Категорія:Туристичні пам'ятки Фрайбургу]]

Країна: Німеччина

Адміністративна одиниця: Фрайбург

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Місце розташування: Коломбішлессле

Дні роботи: вівторок, середа і Thursday to Sundayd

Адреса: Rotteckring 5, 79098 Freiburg im Breisgau


text:
# Золотов Віктор Васильович
Віктор Васильович Золотов (нар. 27 січня 1954 року, Сасово, Рязанська область, РРФСР, СРСР) — російський державний діяч, воєначальник. Директор Федеральної служби військ національної гвардії рф — головнокомандувач військами національної гвардії рф з 5 квітня 2016 року. Генерал армії (2015). Перший заступник Міністра внутрішніх справ — головнокомандувач внутрішніми військами МВС Росії (2014–2016). Начальник Служби безпеки Президента рф — заступник директора Федеральної служби охорони рф (2000–2013). Звинувачений фондом боротьби з корупцією у численних корупційних злочинах та незаконному збагачені сім'ї та свого оточення, привласенні державного майна.

## Біографія
Народився в робітничій сім'ї і в молодості працював слюсарем на заводі АЗЛК.
Строкову військову службу проходив у прикордонних військах. З 1970-х рр. працював в 9-му управлінні Комітету державної безпеки СРСР (з 1990 р. в Головному управлінні охорони Російської Федерації).
19 серпня 1991 року охороняв Президента РРФСР Бориса Єльцина під час його виступу з броні танка.
У 1990 роки був найнятий охоронцем мера Санкт-Петербурга Анатолія Собчака. На цій роботі познайомився з Володимиром Путіним, який у той час перебував на посаді заступника мера. Згодом зблизився з Путіним, став брати участь у спарингах з боксу та дзюдо.
У 1996 році Золотов був звільнений з ГУО Росії (ФСТ Росії), деякий час працював в компанії «Балтик-Ескорт» на посаді особистого охоронця впливового російського кримінального авторитета Романа Цепова (Рома-продюсер).
У 2000 по 2013 — начальник Служби безпеки Президента Російської Федерації — заступник директора Федеральної служби охорони Російської Федерації. Змінив на цій посаді Анатолія Кузнєцова. Генерал-полковник (2006). Закінчив юридичний інститут і Військову академію Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації.
Був головою президії загальноросійської громадської організації «Російська Національна Федерація Ояма Кіокушинкай карате-до». У вересні 2013 року призначений на посаду заступника головнокомандуючого внутрішніми військами МВС Росії.
12 травня 2014 указом Президента рф призначений першим заступником Міністра МВС — головнокомандувачем внутрішніми військами МВС Росії.

### Доходи
У серпні 2015 року опубліковані відомості про доходи Золотова за 2014 рік, вони склали трохи більше 6 млн рублів.
За даними Навального генерал і його найближче оточення має у власності нерухомості на суму 3.5 млрд рублів.

### Звання
Військове звання генерал армії присвоєно указом Президента Росії Путіна від 10 листопада 2015 року.

### Директор Національної гвардії Росії
5 квітня 2016 Указом Президента Росії призначений директором національної гвардії Російської Федерації — головнокомандувачем військами національної гвардії Російської Федерації. Посада прирівнюється за статусом до федеральному міністрові. Віктор Золотов включений до складу Ради безпеки Російської Федерації як постійний член.
12 квітня 2016 року Указом Президента переведений в члени Радбезу.
6 квітня 2018 року включений до списку санкцій США в числі 17 урядовців та 7 бізнесменів з Росії.
19 вересня 2018 року Віктор Золотов випустив своє відеозвернення, в якому він запропонував Навальному дуель і пообіцяв зробити з опозиціонера «соковиту відбивну» вказавши, що засновник ФБК допустив у його відношенні «образливі наклепницькі вигадки», які не прийнято просто так прощати.

### Сім'я
Дочка Жанна Золотова одружена з продюсером Юрієм Чечіхіним (продюсував серіал «Ділки» і фільм «Обставини»). Син Роман Золотов до 2014 року служив у позавідомчій охороні. Також разом з Чечіхіним продюсував фільми, зіграв одну з головних ролей у 4-серійному фільмі «Честь маю!..».
У 2007—2015 роках працював заступником генерального директора ФГУП «Охорона».
З 2017 року є заступником керівника департаменту фізичної культури і спорту міста Москви.

## Розслідування

### Розстріли під час Революції гідності
У жовтні 2023 року ДБР України повідомило Золотову про підозру за злочини під час Євромайдану. На початок 2014 року він був керівником Служби безпеки президента РФ, заступником головнокомандувача внутрішніми військами ЗС РФ. За даними слідства, спільним рішенням СБУ та ФСБ РФ протягом 13-15 грудня 2013 року в Україні перебувала делегація з 20 співробітників російської спецслужби, що сприяли СБУ в підготовці відео й публікацій для створення негативного образу учасників Євромайдану і представників опозиції.

### Корупція
Звинувачений російським фондом боротьби з корупцією у численних корупційних злочинах та незаконному збагачені сім'ї та свого оточення, від мілких фактів на закупках форми та шевронів, харчування у армії до фактів привласення державних дач часів СРСР, які навіть політики того часу не дозволяли собі привласнити. Обіцяного судового позову або дебатів у захист ділової честі та гідності не відбулось, проте, з'явився позов до Навального від ООО "Мясокомбинат «Дружба народов» із позовними вимогами у 1 млн рублів, які дві апеляції та дві касації не задовільнили.

## Цікаві факти
- Має краповий берет — вручено 7 травня 2015 року за рішенням Ради військовослужбовців внутрішніх військ МВС Росії, мають право носіння крапового берета[19].
- Почесний громадянин міста Сасово.

title: Золотов Віктор Васильович

wikitext:
{{Othernames|Золотов}}
{{Картка:Лідер
| ім'я                   = Віктор Васильович Золотов
| жінка                  =
| зображення             = Viktor Zolotov (2023-10-16).jpg
| розмір_зображення      = 230px
| підпис_під_зображенням =

| посада            = [[Файл:NationalGuardRussia.svg|20px]] Директор [[Національна гвардія Росії|Національної гвардії РФ]] — головнокомандувач [[Війська національної гвардії Росії|військами національної гвардії РФ]]
| початок_терміну = [[5 квітня]] [[2016]]
| кінець_терміну    =
| попередник        = посада заснована
| наступник         =
| президент         = [[Путін Володимир Володимирович|Володимир Путін]]

| посада2         = [[Файл:Emblem Security Council of Russia.svg|20px]] Постійний член Ради Безпеки [[Росія|РФ]]
| початок_терміну2  = [[12 квітня]] [[2016]]
| кінець_терміну2   =

| посада3            = [[Файл:Flag of Internal Troops of Russia.svg|20px]] Перший заступник [[МВС|міністра внутрішніх справ]] — головнокомандувач [[Внутрішні війська МВС Росії|внутрішніми військами МВС Росії]]
| президент3        = [[Путін Володимир Володимирович|Володимир Путін]]
| попередник3       = Микола Рогожкін
| наступник3        = посада скасована
| початок_терміну3  = [[12 травня]] [[2014]]
| кінець_терміну3   = [[5 квітня]] [[2016]]

| посада4 = [[Файл:Russian presidential security service.svg|20px]] Начальник Служби безпеки [[Президент Російської Федерації|Президента РФ]]
| початок_терміну4 = [[7 травня]] [[2000]]
| кінець_терміну4 = [[14 вересня]] [[2013]]

| партія            =
| дата_народження   =
| місце_народження  =
| дата_смерті       =
| місце_смерті      =
| громадянство      = {{RUS}}
| національність   = росіянин
| виборчий_округ   =
| звання = {{Ранг|країна=РФ|звання=Генерал армії}}
| мати             =
| батько           =
| дружина          =
| діти             =
| родичі           =
| професія         = [[військовик]]
| релігія          =
| особистий підпис =
| нагороди         =
}}
'''Віктор Васильович Золотов''' ({{нар}} [[27 січня]] [[1954]] року, [[Рязанська область|Сасово]], [[Рязанська область]], [[РРФСР]], [[СРСР]]) — [[Росія|російський]] [[державний діяч]], [[Полководець|воєначальник]]. [[Національна гвардія Росії|Директор Федеральної служби військ національної гвардії рф]] — [[Війська національної гвардії Росії|головнокомандувач військами національної гвардії рф]] з [[5 квітня]] [[2016]] року.<ref>{{Cite news|url=http://kremlin.ru/acts/news/51646|title=Віктор Золотов призначений головою національної гвардії РФ|last=|first=|date=|language=ru|work=Президент России|accessdate=2016-04-05|archive-date=8 квітня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160408072837/http://www.kremlin.ru/acts/news/51646}}</ref> [[Генерал армії]] ([[2015]]).<ref>{{Cite web |url=http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/0001201511100029?index=1 |title=Указ Президента Російської Федерації від 10.11.2015 № 555 «Про присвоєння спеціальних звань вищого начальницького складу співробітникам органів внутрішніх справ Російської Федерації і військових звань вищих офіцерів військовослужбовцям внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації» |accessdate=29 червня 2017 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304113957/http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/0001201511100029?index=1 }}</ref> Перший заступник Міністра внутрішніх справ — головнокомандувач внутрішніми військами [[МВС]] Росії ([[2014]]–[[2016]]). Начальник Служби безпеки Президента рф — заступник директора Федеральної служби охорони рф ([[2000]]–[[2013]]). Звинувачений фондом боротьби з корупцією у численних корупційних злочинах та незаконному збагачені сім'ї та свого оточення, привласенні державного майна.<ref name=":1">{{cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=_2KfjJ-7914|website=youtube.com|title=Ответ генералу Золотову|language=ru|accessdate=28 жовтня 2018|archive-date=26 жовтня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181026064330/https://www.youtube.com/watch?v=_2KfjJ-7914}}</ref>

== Біографія ==
Народився в робітничій сім'ї і в молодості працював слюсарем на заводі [[АЗЛК]].

Строкову військову службу проходив у [[СРСР|прикордонних військах]]. З 1970-х рр. працював в 9-му управлінні [[Комітет державної безпеки СРСР|Комітету державної безпеки СРСР]] (з 1990 р. в Головному управлінні охорони Російської Федерації).

19 серпня 1991 року охороняв Президента РРФСР [[Єльцин Борис Миколайович|Бориса Єльцина]] під час його виступу з броні танка<ref>НТВ. «Підсумкова програма». 29 квітня 2007 р. (відеосюжет)</ref>.

У [[1990]] роки був найнятий охоронцем мера Санкт-Петербурга Анатолія Собчака. На цій роботі познайомився з [[Путін Володимир Володимирович|Володимиром Путіним]], який у той час перебував на посаді заступника мера. Згодом зблизився з Путіним, став брати участь у спарингах з боксу та дзюдо.

У [[1996]] році Золотов був звільнений з ГУО Росії (ФСТ Росії), деякий час працював в компанії «Балтик-Ескорт» на посаді особистого охоронця впливового російського кримінального авторитета Романа Цепова (Рома-продюсер).

У [[2000]] по [[2013]] — начальник Служби безпеки Президента Російської Федерації — заступник директора Федеральної служби охорони Російської Федерації. Змінив на цій посаді Анатолія Кузнєцова. [[Генерал-полковник]] ([[2006]]). Закінчив юридичний інститут і Військову академію Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації.

Був головою президії загальноросійської громадської організації «Російська Національна Федерація Ояма Кіокушинкай карате-до». У вересні [[2013]] року призначений на посаду заступника головнокомандуючого внутрішніми військами МВС Росії.

[[12 травня]] [[2014]] указом Президента рф призначений першим заступником Міністра МВС — головнокомандувачем [[Внутрішні війська МВС Росії|внутрішніми військами МВС Росії]]<ref>{{Cite web |url=http://pravo.gov.ru:8080/page.aspx?102240 |title=Указ Президента Російської Федерації від 12 травня 2014 року № 324 «Про першого заступника Міністра внутрішніх справ Російської Федерації — головнокомандувача внутрішніми військами Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації»  |accessdate=29 червня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140514102655/http://pravo.gov.ru:8080/page.aspx?102240 |archivedate=14 травня 2014 |deadurl=yes }}</ref>.

=== Доходи ===
У серпні [[2015]] року опубліковані відомості про доходи Золотова за 2014 рік, вони склали трохи більше 6 млн рублів<ref>{{Cite web |url=http://top.rbc.ru/politics/02/08/2015/55be1d799a7947640eaf5390 |title=Колишній охоронець Путіна вперше опублікував відомості про доходи |accessdate=29 червня 2017 |archive-date=6 жовтня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151006091423/http://top.rbc.ru/politics/02/08/2015/55be1d799a7947640eaf5390 }}</ref>.

За даними [[Навальний Олексій Анатолійович|Навального]] генерал і його найближче оточення має у власності нерухомості на суму 3.5 млрд рублів.<ref>{{cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=_2KfjJ-7914|title=Ответ генералу Золотову|date=18 жовтня 2018|publisher=Алексей Навальный|language=російська|accessdate=28 жовтня 2018|archive-date=26 жовтня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181026064330/https://www.youtube.com/watch?v=_2KfjJ-7914}}</ref>

=== Звання ===
Військове звання [[Генерал армії (Росія)|генерал армії]] присвоєно указом Президента Росії [[Путін Володимир Володимирович|Путіна]] від [[10 листопада]] [[2015]] року.

=== Директор Національної гвардії Росії ===
[[5 квітня]] [[2016]] Указом Президента Росії призначений директором національної гвардії Російської Федерації — головнокомандувачем військами національної гвардії Російської Федерації<ref>{{Cite web |url=http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/0001201604050055 |title=Указ Президента Російської Федерації від 05.04.2016 № 158 «Про директора Федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації — головнокомандуючому військами національної гвардії Російської Федерації» |accessdate=29 червня 2017 |archive-date=15 квітня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160415135331/http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/0001201604050055 }}</ref>. Посада прирівнюється за статусом до федеральному міністрові. Віктор Золотов включений до складу Ради безпеки Російської Федерації як постійний член.

[[12 квітня]] [[2016]] року Указом Президента переведений в члени Радбезу<ref>{{Cite web |url=http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/0001201604050053 |title=Указ Президента Російської Федерації від 05.04.2016 № 159 «Про внесення зміни до складу Ради Безпеки Російської Федерації, затверджений Указом Президента Російської Федерації від 25 травня 2012 р. N 715» |accessdate=29 червня 2017 |archive-date=15 квітня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160415071658/http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/0001201604050053 }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://kremlin.ru/events/president/news/51647 |title=Внесено зміни до складу постійних членів Ради Безпеки |accessdate=29 червня 2017 |archive-date=10 квітня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160410091601/http://kremlin.ru/events/president/news/51647 }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.interfax.ru/russia/502187 |title=Глава Нацгвардії прирівняний за статусом до міністра |accessdate=29 червня 2017 |archive-date=29 червня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170629110451/http://www.interfax.ru/russia/502187 }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.vesti.ru/doc.html?id=2742022 |title=Вести.Ru: Золотов зайняв місце Гризлова в Раді безпеки |accessdate=29 червня 2017 |archive-date=13 квітня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160413185709/http://www.vesti.ru/doc.html?id=2742022 }}</ref>.

6 квітня [[2018]] року включений до списку санкцій [[США]] в числі 17 урядовців та 7 бізнесменів з Росії.<ref>{{Cite web |url=https://www.treasury.gov/resource-center/sanctions/OFAC-Enforcement/Pages/20180406.aspx |title=Оновлений список санкцій на сайті Міністерства фінансів США. |accessdate=15 жовтня 2018 |archive-date=6 квітня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180406122247/https://www.treasury.gov/resource-center/sanctions/OFAC-Enforcement/Pages/20180406.aspx }}</ref>

19 вересня 2018 року Віктор Золотов випустив своє відеозвернення, в якому він запропонував Навальному [[дуель]] і пообіцяв зробити з опозиціонера «соковиту відбивну» вказавши, що засновник ФБК допустив у його відношенні «образливі наклепницькі вигадки», які не прийнято просто так прощати.<ref>Євген Калюков, Валерій Романов, [https://www.rbc.ru/society/11/09/2018/5b9781dc9a794753a65b413e?from=main {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180911183105/https://www.rbc.ru/society/11/09/2018/5b9781dc9a794753a65b413e?from=main |date=11 вересня 2018 }} Золотов звернувся до Навального // [[РБК]], 11.09.2018</ref>

=== Сім'я ===
Дочка Жанна Золотова одружена з продюсером Юрієм Чечіхіним (продюсував серіал «Ділки» і фільм «Обставини»)<ref name=":0">{{Cite web|url=https://meduza.io/news/2016/04/07/u-docheri-glavy-natsionalnoy-gvardii-nashli-kvartiru-v-500-kvadratnyh-metrov|title=У дочки голови Національної гвардії знайшли квартиру у 500 квадратних метрів — Meduza|publisher=Meduza|lang=ru-RU|accessdate=2016-04-08|archive-date=19 квітня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160419142854/https://meduza.io/news/2016/04/07/u-docheri-glavy-natsionalnoy-gvardii-nashli-kvartiru-v-500-kvadratnyh-metrov}}</ref>. Син Роман Золотов до 2014 року служив у позавідомчій охороні. Також разом з Чечіхіним продюсував фільми, зіграв одну з головних ролей у 4-серійному фільмі «Честь маю!..».

У 2007—2015 роках працював заступником генерального директора ФГУП «Охорона».

З 2017 року є заступником керівника департаменту фізичної культури і спорту міста Москви<ref>{{cite web|title=Як влаштувалися діти чиновників. І що в цьому неправильного|url=https://meduza.io/slides/kak-ustroilis-deti-chinovnikov-i-chto-v-etom-nepravilnogo|date=30.5.2017|publisher=[[Meduza]]|accessdate=2017-05-30|archive-date=30 травня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170530173010/https://meduza.io/slides/kak-ustroilis-deti-chinovnikov-i-chto-v-etom-nepravilnogo}}</ref>.

== Розслідування ==

=== Розстріли під час Революції гідності ===
У жовтні 2023 року ДБР України повідомило Золотову про підозру за злочини під час [[Євромайдан]]у. На початок 2014 року він був керівником Служби безпеки президента РФ, заступником головнокомандувача внутрішніми військами ЗС РФ. За даними слідства, спільним рішенням СБУ та ФСБ РФ протягом 13-15 грудня 2013 року в Україні перебувала делегація з 20 співробітників російської спецслужби, що сприяли СБУ в підготовці відео й публікацій для створення негативного образу учасників Євромайдану і представників опозиції<ref>{{Cite web|title=ДБР повідомило про підозру голові Росгвардії Золотову за злочини під час Майдану|url=https://www.rbc.ua/rus/news/dbr-povidomilo-pidozru-golovi-rosgvardiyi-1697463881.html|website=РБК-Украина|accessdate=2023-10-17|language=uk}}</ref>.

=== Корупція ===
Звинувачений російським фондом боротьби з корупцією у численних корупційних злочинах та незаконному збагачені сім'ї та свого оточення, від мілких фактів на закупках форми та шевронів, харчування у армії до фактів привласення державних дач часів СРСР, які навіть політики того часу не дозволяли собі привласнити.<ref name=":1" /> Обіцяного судового позову або дебатів у захист ділової честі та гідності не відбулось, проте, з'явився позов до Навального від ООО "Мясокомбинат «Дружба народов» із позовними вимогами у 1 млн рублів, які дві апеляції та дві касації не задовільнили.<ref>{{cite web|url=https://kad.arbitr.ru/Card/ae10c743-7313-4166-99fa-327f0d4146bdwebsite=arbitr.ru|title=экономические споры по гражданским правоотношениям}}</ref>

== Цікаві факти ==
* Має краповий берет — вручено 7 травня 2015 року за рішенням Ради військовослужбовців внутрішніх військ МВС Росії, мають право носіння крапового берета<ref>{{Cite web|url = http://www.vvmvd.ru/news/news_6054.html/|title = В Головному командуванні внутрішніх військ МВС Росії відбулося урочисте зібрання, присвячене Дню Перемоги|author = Прес-служба внутрішніх військ МВС Росії|work = |date = 08.05.2015|accessdate = 29.06.2017|archiveurl = https://web.archive.org/web/20161011031829/http://www.vvmvd.ru/news/news_6054.html|archivedate = 11.10.2016|deadurl = yes}}</ref>.
* Почесний громадянин міста Сасово.

== Примітки ==
{{reflist|2}}
{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Працівники КДБ]]
[[Категорія:Тілоохоронці]]
[[Категорія:Військовики Росгвардії]]
[[Категорія:Фігуранти бази «Миротворець»]]
[[Категорія:Особи, до яких застосовано санкції через російсько-українську війну]]
[[Категорія:Відмічені в українофобії]]

title: Директор Національної гвардії РФ — головнокомандувач військами національної гвардії РФ

Нині на посаді

На посаді з: 5 квітня 2016

Президент: Володимир Путін

Попередник: посада заснована

title: Постійний член Ради Безпеки РФ

Постійний член Ради Безпеки РФ: Нині на посаді

На посаді з: 12 квітня 2016

title: Перший заступник міністра внутрішніх справ — головнокомандувач внутрішніми військами МВС Росії

12 травня 2014 — 5 квітня 2016

Президент: Володимир Путін

Попередник: Микола Рогожкін

Наступник: посада скасована

title: Начальник Служби безпеки Президента РФ

Начальник Служби безпеки Президента РФ:
7 травня 2000 — 14 вересня 2013
rosguard.gov.ru/page/index/leadership
Медіафайли у Вікісховищі

Народився: 27 січня 1954 (71 рік) · Sasovod, Рязанська область, РРФСР, СРСР

Відомий як: охоронець

Громадянство: Росія

Національність: росіянин

Alma mater: Військова академія Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації

Політична партія: КПРС

Професія: військовик

Звання: Генерал армії


text:
# Демаєн Келлі
Демаєн Келлі (англ. Damaen Kelly; 3 квітня 1973, Белфаст) — ірландський професійний боксер, призер чемпіонатів світу та Європи серед аматорів, чемпіон світу за версією IBO (2000—2001) в найлегшій вазі і (2004) в другій найлегшій вазі.

## Аматорська кар'єра
Демаєн Келлі народився в Північній Ірландії, але виступав за збірну Ірландії.
На чемпіонаті світу 1993 Келлі здобув три перемоги, а в півфіналі програв Вальдемару Фонту (Куба) — KO 1.
На чемпіонаті Європи 1993 програв в першому бою Альберту Пакеєву.
На чемпіонаті світу 1995 переміг в першому бою і програв в другому.
На чемпіонаті Європи 1996 завоював бронзову медаль, програвши в півфіналі Альберту Пакеєву.
На Олімпійських іграх 1996 після перемог над Юліяном Строговим (Болгарія) — 12-11 і Хусейном Хусейном (Австралія) — 27-20 програв в чвертьфіналі Булату Жумаділову (Казахстан) — 6-13.

## Професіональна кар'єра
Після Олімпіади 1996 Келлі розпочав професіональну кар'єру, в якій з 26 його боїв 13 були титульними.
12 грудня 1998 року виграв титул чемпіона Співдружності в найлегшій вазі.
13 березня 1999 року додав титул чемпіона Великої Британії (BBBofC), та в наступному бою 22 травня 1999 року зазнав першої поразки, втративши титули.
16 жовтня 1999 року виграв титул інтернаціонального чемпіона WBC в другій найлегшій вазі.
12 лютого 2000 року виграв титул чемпіона Європи за версією EBU в найлегшій вазі. Провів один успішний захист звання чемпіона Європи.
30 вересня 2000 року завоював звання чемпіона за версією IBO в найлегшій вазі. Провів один успішний захист титулу.
21 травня 2002 року завоював звання чемпіона за версією World Boxing Federation.
27 вересня 2003 року Келлі вийшов на бій проти непереможного чемпіона світу за версією IBF в найлегшій вазі колумбійця Ірена Пачеко (29-0, 22KO) і зазнав поразки технічним нокаутом.
Демаєн Келлі перейшов до другої найлегшої ваги і 17 грудня 2004 року вдруге завоював звання чемпіона за версією IBO.
2006 року Келлі кинув виклик чемпіону Європи за версією EBU в легшій вазі італійцю Сімоне Малудротту. Келлі прагнув стати першим ірландем, що став чемпіоном Європи в легшій вазі, і першим ірландцем, що став чемпіоном Європи в двох вагових категоріях. Однак 21 квітня 2006 року Келлі зазнав спірної поразки за очками, хоча рішення суддів було одностайним. 25 листопада 2006 року відбувся другий бій Демаєн Келлі — Сімоне Малудротту, і цього разу італієць завдав поразки ірландцю технічним нокаутом в третьому раунді, після чого Келлі вирішив завершити виступи.

title: Демаєн Келлі

wikitext:
{{Боксер
|ім'я                      =Демаєн Келлі
|зображення                =
|підпис                    =
|повне ім'я                =
|прізвисько                =
|громадянство              ={{IRL}}
|дата народження           =3.4.1973
|місце народження          =[[Белфаст]]
|дата смерті               =
|місце смерті              =
|місце проживання          =

|вагова категорія          =[[найлегша вага в боксі|найлегша вага]], [[легша вага в боксі|легша]]
|стійка                    =
|зріст                     =
|розмах рук                =
|стиль                     =
|спортивний клуб           =
|промоутер                 =
|тренер                    =
|нагороди                  =
|сайт                      =

|найкращий рейтинг         =
|найкраща позиція          =
|рейтинг1                  =
|позиція1                  =
|рейтинг2                  =
|позиція2                  =
|рейтинг3                  =
|позиція3                  =

|боїв                      =26
|перший бій                =[[27 вересня]] [[1997]]
|останній бій              =[[25 листопада]] [[2006]]
|пояс                      =[[IBO]] (2000—2001, 2004)
|перемог                   =22
|нокаутів                  =10
|поразок                   =4
|нічиїх                    =
|не відбулося              =

|боїв любительських        =
|перемог любительських     =
|нокаутів любительських    =
|поразок любительських     =
|ничиїх любительських      =
}}
{{MedalTableTop|}}
{{MedalCountry|{{IRL}}}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з боксу|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з боксу 1993|Тампере 1993]]|до 51 кг}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з боксу|Чемпіонат Європи]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Європи з боксу 1996|Вайле 1996]]|до 51 кг}}
{{MedalBottom}}
{{Однофамільці|Келлі}}
'''Демаєн Келлі''' ({{lang-en|Damaen Kelly}}; [[3 квітня]] [[1973]], [[Белфаст]]) — [[Ірландія|ірландський]] [[професійний бокс|професійний]] [[бокс]]ер, призер чемпіонатів світу та Європи серед аматорів, чемпіон світу за версією [[IBO]] (2000—2001) в [[найлегша вага в боксі|найлегшій вазі]] і (2004) в [[друга найлегша вага в боксі|другій найлегшій вазі]].

== Аматорська кар'єра ==
Демаєн Келлі народився в Північній Ірландії, але виступав за збірну Ірландії.

На чемпіонаті світу 1993 Келлі здобув три перемоги, а в півфіналі програв [[Вальдемар Фонт|Вальдемару Фонту]] (Куба) — KO 1.

На чемпіонаті Європи 1993 програв в першому бою [[Пакеєв Альберт Олександрович|Альберту Пакеєву]].

На чемпіонаті світу 1995 переміг в першому бою і програв в другому.

На чемпіонаті Європи 1996 завоював бронзову медаль, програвши в півфіналі Альберту Пакеєву.

На [[літні Олімпійські ігри 1996|Олімпійських іграх 1996]] після перемог над [[Юліян Строгов|Юліяном Строговим]] (Болгарія) — 12-11 і Хусейном Хусейном (Австралія) — 27-20 програв в чвертьфіналі [[Жумаділов Булат Нуретдінович|Булату Жумаділову]] (Казахстан) — 6-13.

== Професіональна кар'єра ==
Після Олімпіади 1996 Келлі розпочав професіональну кар'єру, в якій з 26 його боїв 13 були титульними.

12 грудня 1998 року виграв титул чемпіона [[Боксерська рада Співдружності|Співдружності]] в [[найлегша вага в боксі|найлегшій вазі]].

13 березня 1999 року додав титул чемпіона Великої Британії [[Британська комісія з питань боксу (BBBofC)|(BBBofC)]], та в наступному бою 22 травня 1999 року зазнав першої поразки, втративши титули.

16 жовтня 1999 року виграв титул інтернаціонального чемпіона [[WBC]] в [[друга найлегша вага в боксі|другій найлегшій вазі]].

12 лютого 2000 року виграв титул чемпіона Європи за версією [[EBU]] в [[найлегша вага в боксі|найлегшій вазі]]. Провів один успішний захист звання чемпіона Європи.

30 вересня 2000 року завоював звання чемпіона за версією [[IBO]] в найлегшій вазі. Провів один успішний захист титулу.

21 травня 2002 року завоював звання чемпіона за версією ''World Boxing Federation''.

27 вересня 2003 року Келлі вийшов на бій проти непереможного чемпіона світу за версією [[IBF]] в найлегшій вазі колумбійця [[Ірен Пачеко|Ірена Пачеко]] (29-0, 22KO) і зазнав поразки технічним нокаутом.

Демаєн Келлі перейшов до [[друга найлегша вага в боксі|другої найлегшої ваги]] і 17 грудня 2004 року вдруге завоював звання чемпіона за версією [[IBO]].

2006 року Келлі кинув виклик чемпіону Європи за версією [[EBU]] в [[легша вага в боксі|легшій вазі]] італійцю Сімоне Малудротту. Келлі прагнув стати першим ірландем, що став чемпіоном Європи в легшій вазі, і першим ірландцем, що став чемпіоном Європи в двох вагових категоріях. Однак 21 квітня 2006 року Келлі зазнав спірної поразки за очками, хоча рішення суддів було [[одностайне рішення|одностайним]]. 25 листопада 2006 року відбувся другий бій Демаєн Келлі — Сімоне Малудротту, і цього разу італієць завдав поразки ірландцю технічним нокаутом в третьому раунді, після чого Келлі вирішив завершити виступи.

== Посилання ==
* {{BoxRec|14847}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Келлі, Демаєн}}
[[Категорія:Уродженці Белфаста]]
[[Категорія:Ірландські боксери]]
[[Категорія:Британські боксери]]
[[Категорія:Боксери найлегшої ваги]]
[[Категорія:Боксери другої найлегшої ваги]]
[[Категорія:Боксери легшої ваги]]
[[Категорія:Боксери на літніх Олімпійських іграх 1996]]
[[Категорія:Бронзові призери чемпіонатів світу з боксу]]
[[Категорія:Бронзові призери чемпіонатів Європи з боксу]]
[[Категорія:Чемпіони IBO]]
[[Категорія:Чемпіони світу з боксу в найлегшій вазі]]
[[Категорія:Британські чемпіони світу]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Ірландія

Народження: 3 квітня 1973 (51 рік) · Белфаст

Вагова категорія: найлегша вага, легша

title: Професіональна кар'єра

Перший бій: 27 вересня 1997

Останній бій: 25 листопада 2006

title: Чемпіонат світу

Бронза: Тампере 1993 · до 51 кг

title: Чемпіонат Європи

Бронза: Вайле 1996 · до 51 кг


text:
# Козьле (Лодзинське воєводство)
Козьле (пол. Koźle) — село в Польщі, у гміні Стрикув Зґерського повіту Лодзинського воєводства.
Населення — 215 осіб (2011).

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 101     | 21                 | 70               | 10                   |
| Жінки    | 114     | 16                 | 65               | 33                   |
| Разом    | 215     | 37                 | 135              | 43                   |

title: Козьле (Лодзинське воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Козьле
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Koźle}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Wooden church from 1753 Kozle, Poland.JPG
|опис зображення    =  <!--Drewniany kościół pw. św. Szczepana z [[1752]] r.-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Лодзинське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Зґерський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Стрикув (гміна){{!}}Стрикув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 215
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 42
|поштовий індекс        = 95-010
|автомобільний код      = EZG
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0416031
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Козьле}}

'''Козьле''' ({{lang-pl|Koźle}}) — село в Польщі, у [[Стрикув (гміна)|гміні Стрикув]] [[Зґерський повіт|Зґерського повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].
Населення — {{formatnum:215}} {{МНОЖИНА:215|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=101 |ЧолПре=21 |ЧолПрац=70 |ЧолПост=10
|Жін=114 |ЖінПре=16 |ЖінПрац=65 |ЖінПост=33
|Разом=215 |РазомПре=37 |РазомПрац=135 |РазомПост=43
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Koźle (województwo łódzkie)}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 Вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Стрикув}}

{{Lodz-geo-stub}}

[[Категорія:Села Зґерського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Зґерський повіт

Гміна: Стрикув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: EZG

OSM: ↑2925970 ·R (Ґміна Стрикув)


text:
# Присеймів'я
Присеймів'я (до 2008 року — Присейм'я) — село в Україні, у Попівській сільській громаді Конотопського району Сумської області. До складу Присеймівської сільської ради входили також села Калишенкове, Мар'янівка, Нове, Озаричі, Чорноплатове, селище Залізничне. Населення становить 161 осіб.

## Географія
Село Присеймів'я знаходиться на відстані 4 км від правого берега річки Сейм. На відстані в 1 км розташовані села Чорноплатове, Нове і Любитове.
Село розташоване за 22 км від районного центру.

## Історія
- Село постраждало внаслідок геноциду українського народу, проведеного окупаційним урядом СССР 1923—1933 та 1946–1947 роках.

На мапі 1941 року має назву Гаркушин.
Колишній орган місцевого самоврядування — Присеймівська сільська рада.

## Сьогодення
На території села працюють сільськогосподарське підприємство СТОВ «Відродження», цех з виготовлення меблів ТОВ «Ритм», фельдшерсько-акушерський пункт, загальноосвітня школа І-III ст., сільський Будинок культури, бібліотека, приватні крамниці та поштове відділення.

## Пам'ятки природи
Присеймівський — гідрологічний заказник місцевого значення «Присеймівський». Знаходиться в заплаві Сейму між селами Нове та Присеймів'я на площі 101,7 га.
Заказник «Присеймівський» за своїми флористичними та фауністичними комплексами є типовим водно-болотним масивом для долини Сейму. Меліоративні роботи тільки частково торкнулися його території, що зробило можливим існування рідкісного виду болотної орхідеї. Оскільки осушувальні роботи давно припинені, можна сподіватися, що в найближчому майбутньому природні комплекси заказнику відновляться.

## Постаті
- Сніжко Олег Сергійович (2000—2022) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

title: Присеймів'я

wikitext:
{{Село
| назва           = Присеймів'я
| область         = [[Сумська область]]
| район           = [[Конотопський район]]
| громада         = [[Попівська сільська громада]]
| рада            = [[Присеймівська сільська рада]]
| код КОАТУУ      = 5922086901
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       =
| населення       = 161
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 41642
| телефонний код  = 5447
| координати      = {{coord|51|23|2|N|33|12|37|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 51|
| lat_min         = 23|
| lat_sec         = 2
| lon_deg         = 33|
| lon_min         = 12|
| lon_sec         = 37
| висота          = 147
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 41642, Сумська обл., Конотопський р-н, с. Присеймів'я, вул. Лозова, 1
| облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=02.02.2010&rf7571=42511 Присеймів'я]
| зображення      =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис = [[Присеймівська сільська рада]]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Присеймів'я''' (до [[2008]] року — '''Присейм'я''') — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Попівська сільська громада|Попівській сільській громаді]] [[Конотопський район|Конотопського району]] [[Сумська область|Сумської області]]. До складу [[Присеймівська сільська рада|Присеймівської сільської ради]] входили також села [[Калишенкове]], Мар'янівка, Нове, Озаричі, Чорноплатове, селище Залізничне. Населення становить 161 осіб.

== Географія ==
Село ''Присеймів'я'' знаходиться на відстані 4 км від правого берега річки [[Сейм (річка)|Сейм]]. На відстані в 1 км розташовані села [[Чорноплатове]], [[Нове (Конотопський район)|Нове]] і [[Любитове]].

Село розташоване за 22 км від районного центру.

== Історія ==
* Село постраждало внаслідок [[Голодомор в Україні 1932—1933|геноциду]] українського народу, проведеного [[Окупація|окупаційним]] урядом СССР 1923—1933 та [[Голодомор в Україні 1946—1947|1946–1947]] роках.

На мапі 1941 року має назву Гаркушин<ref>http://www.etomesto.ru/map-rkka_m-36-b/?y=51.383496&x=33.207204</ref>.

Колишній орган місцевого самоврядування — [[Присеймівська сільська рада]].

== Сьогодення ==
На території села працюють сільськогосподарське підприємство СТОВ «Відродження», цех з виготовлення меблів ТОВ «Ритм», фельдшерсько-акушерський пункт, загальноосвітня школа І-III ст., сільський Будинок культури, бібліотека, приватні крамниці та поштове відділення.

== Пам'ятки природи ==
[[Присеймівський заказник|Присеймівський]] — гідрологічний заказник місцевого значення «Присеймівський». Знаходиться в заплаві [[Сейм (річка)|Сейму]] між селами [[Нове (Конотопський район)|Нове]] та ''Присеймів'я'' на площі 101,7 га.

Заказник «Присеймівський» за своїми флористичними та фауністичними комплексами є типовим водно-болотним масивом для долини Сейму. Меліоративні роботи тільки частково торкнулися його території, що зробило можливим існування рідкісного виду болотної орхідеї. Оскільки осушувальні роботи давно припинені, можна сподіватися, що в найближчому майбутньому природні комплекси заказнику відновляться.

== Постаті ==
* [[Сніжко Олег Сергійович]] (2000—2022) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/symskaja/21637 Погода в селі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305082111/http://weather.in.ua/ua/symskaja/21637 |date=5 березня 2016 }}
{{Попівська сільська громада}}
[[Категорія:Села Сумської області]]

title: село Присеймів'я

Країна: Україна

Область: Сумська область

Район: Конотопський район

Тер. громада: Попівська сільська громада

Облікова картка: Присеймів'я

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Присеймів'я