text:
# Лянка Максим Юрійович
Макси́м Ю́рійович Ля́нка (7 січня 1986 — 5 серпня 2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

## З життєпису
Народився 1986 року в місті Синельникове Дніпропетровської області. Закінчив синельниківську ЗОШ № 1, Синельниківський професійний ліцей, пройшов строкову службу в лавах ЗСУ. Від 2011 року працював у ПАТ «Дніпропетровський стрілочний завод».
У серпні 2014-го мобілізований; солдат, радіотелеграфіст—розвідник 74-го окремого розвідувального батальйону.
5 серпня 2015-го загинув разом з бойовими товаришами о 3:04 — Віктором Розторопшею та Олександром Шаповалом — підірвалися на фугасі поблизу села Карлівка Мар'їнського району Донецької області.
8 серпня 2015 року похований у місті Синельникове.
Без Максима лишилися дружина та доньки 2012 й 2013 р.н.

## Нагороди та вшанування
За особисту мужність, сумлінне та бездоганне служіння Українському народові, зразкове виконання військового обов'язку відзначений — нагороджений
- орденом «За мужність» ІІІ ступеня (22.9.2015, посмертно)[1]

title: Лянка Максим Юрійович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Лянка Максим Юрійович
| оригінал імені      =
| портрет             = Лянка Максим Юрійович.jpg
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 7.1.1986
| місце народження    = [[Синельникове]]
| дата смерті         = 5.8.2015
| місце смерті        = [[Карлівка (Мар'їнський район)|Карлівка]]
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{InРОЗ Укр}}
| рід військ          =
| роки служби         =2014—2015
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Солдат}}
| формування          = {{74 ОРБ ЗСУ|2}}
| командування        =
| битви               = [[Війна на сході України]]
* [[Бої за Мар'їнку]]
| нагороди            = {{Орден За мужність III ступеня}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
'''Макси́м Ю́рійович Ля́нка''' ({{ДН|7|1|1986}} — {{ДС|5|8|2015}}) — солдат [[Збройні сили України|Збройних сил України]], учасник [[Російсько-українська війна (з 2014)|російсько-української війни]].

== З життєпису ==
Народився 1986 року в місті [[Синельникове]] [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської області]]. Закінчив синельниківську ЗОШ № 1, Синельниківський професійний ліцей, пройшов строкову службу в лавах ЗСУ. Від 2011 року працював у ПАТ «[[Дніпропетровський стрілочний завод]]».

У серпні 2014-го мобілізований; солдат, радіотелеграфіст—розвідник [[74-й окремий розвідувальний батальйон (Україна)|74-го окремого розвідувального батальйону]].

5 серпня 2015-го загинув разом з бойовими товаришами о 3:04 — [[Росторопша Віктор Вікторович|Віктором Розторопшею]] та [[Шаповал Олександр Сергійович|Олександром Шаповалом]] — підірвалися на фугасі поблизу села Карлівка Мар'їнського району Донецької області.

8 серпня 2015 року похований у місті Синельникове.

Без Максима лишилися дружина та доньки 2012 й 2013 р.н.

== Нагороди та вшанування ==
За особисту [[мужність]], сумлінне та бездоганне служіння Українському народові, зразкове виконання військового обов'язку відзначений — нагороджений
* [[Орден «За мужність»|орденом «За мужність» ІІІ ступеня]] (22.9.2015, посмертно)<ref>{{УПУ|553/2015|22 вересня 2015|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/5532015-19440}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://memorybook.org.ua/15/lyanka.htm Книга пам'яті] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170616075248/http://memorybook.org.ua/15/lyanka.htm |date=16 червня 2017 }}
{{Учасники РУВ|загинув=так}}
{{ukr-mil-bio-stub}}
[[Категорія:Уродженці Синельникового]]
[[Категорія:Померли в Мар'їнському районі]]
[[Категорія:Поховані в Синельниковому]]
[[Категорія:Учасники боїв за Мар'їнку]]

title: Загальна інформація

Народження: 7 січня 1986 · Синельникове

Смерть: 5 серпня 2015 (29 років) · Карлівка

Поховання: Синельникове

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Військова розвідка

Формування: 74 ОРБ

Війни / битви: Війна на сході України - Бої за Мар'їнку

title: Нагороди та відзнаки

Нагороди та відзнаки: Орден «За мужність» ІІІ ступеня


text:
# Єндовіно (Бєлгородська область)
Єндовіно (рос. Ендовино) — хутір у Новооскольському районі Бєлгородської області Російської Федерації.
Населення становить 73 особи. Входить до складу муніципального утворення Новооскольський міський округ.

## Історія
Населений пункт розташований у східній частині української суцільної етнічної території — східній Слобожанщині.
Від 2018 року органом місцевого самоврядування є Новооскольський міський округ.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 97   | ↘73  |

wikiname: ukwiki

title: Єндовіно (Бєлгородська область)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[хутір]]
|тип_род         = хутора
|назва           = Єндовіно
|назва ін.       = Ендовино
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Бєлгородська область]]
|район           =[[Новооскольський район]]
|міський округ   = [[Новооскольський міський округ]]
|поселення       =
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 73
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Бєлгородська область
}}
'''Єндовіно''' ({{lang-ru|Ендовино}}) — [[хутір]] у [[Новооскольський район|Новооскольському районі]] [[Бєлгородська область|Бєлгородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 73 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Новооскольський міський округ]].

== Історія ==

Населений пункт розташований у східній частині української суцільної етнічної території — [[Східна Слобожанщина|східній Слобожанщині]].

Від 2018 року органом місцевого самоврядування є [[Новооскольський міський округ]]<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/446687965 |title=Об объединении всех поселений, входящих в состав муниципального района «Новооскольский район», и наделении вновь образованного муниципального образования статусом городского округа, и о внесении изменений в закон Белгородской области «Об установлении границ муниципальных образований и наделении их статусом городского, сельского поселения, городского округа, муниципального района» |accessdate=9 квітня 2021 |archive-date=28 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201028163753/http://docs.cntd.ru/document/446687965 }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Ендовино (Белгородская область) }}

{{Населення РФ | Ендовино (Белгородская область) | Графік }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Новооскольський район}}
{{Belgorod-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Новооскольського району]]
[[Категорія:Хутори Бєлгородської області]]

title: хутір Єндовіно

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Бєлгородська область

Муніципальний район: Новооскольський район

Міський округ: Новооскольський міський округ

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Єндовіно · Єндовіно


text:
# SMS Mecklenburg
«Мекленбург» (нім. SMS Mecklenburg) — німецький військовий корабель, пре-дредноут типу «Віттельсбах» Імператорських військово-морських сил Німеччини. Перший корабель, названий на честь Мекленбургів, німецького шляхетського роду із Померанії західнослов'янського походження.

## Історія створення
«Мекленбург» був закладений 15 травня 1900 року на верфі компанії AG Vulcan Stettin у Штеттіні. 9 листопада 1901 року він був спущений на воду, а 25 червня 1903 року увійшов до складу ВМС Німецької імперії. Разом з однотипними кораблями — «Віттельсбах», «Церінген», «Веттін» і «Швабен» — були першими капітальними кораблями, побудованими відповідно до Закону про ВМС 1898 року. Основним озброєнням лінкора була батарея з чотирьох 240-мм гармат і корабель розвивав максимальну швидкість 18 вузлів (33 км/год).

## Історія служби
Відразу після введення в експлуатацію «Мекленбург» розпочав ходові випробування, які тривали до середини грудня 1903 року. Його було призначено до II дивізіону I ескадри разом із лінкорами «Кайзер Вільгельм дер Гроссе» та «Кайзер Вільгельм II». «Мекленбург» був змушений увійти в сухий док на Kaiserliche Werft у Вільгельмсгафені для незначних удосконалень і ремонту після випробувань; ця робота тривала до кінця лютого 1904 року. Після цих модифікацій «Мекленбург» взяв участь в індивідуальних тренуваннях і тренуваннях ескадри, а також в огляді флоту під час візиту британського короля Едуарда VII у червні. Наступного місяця німецький флот відправився в круїз до Великої Британії, Нідерландів і Норвегії, який тривав до серпня. Потім «Мекленбург» брав участь у щорічних осінніх навчаннях флоту, які проходили наприкінці серпня та вересні, а також у зимовому навчальному поході в листопаді та грудні.
Панцерник брав участь у тренувальному поході до Азорських островів у липні та серпні 1908 року. Він також виграв нагороду кайзера «Стрілецький приз» (нім. Schießpreis) за найточнішу стрільбу в її ескадрі, разом з лінкором «Лотринген». У середині грудня «Мекленбург» знову повернулася до Вільгельмсгафена для щорічного капітального ремонту. 1909 і 1910 роки пройшли для корабля без подій, з тією ж схемою навчальних походів і маневрів, що й у попередні роки.
31 липня «Мекленбург» був замінений новим дредноутом «Остфрісланд». Після цього корабель був виведений з експлуатації та направлений до резервної дивізії в Північному морі. 9 травня 1912 року його перевели до резервної дивізії на Балтиці. Він ненадовго повернувся до дійсної служби в 1912 році з 9 по 12 травня, щоб перемістити додредноут з Північного моря в Балтійське, і знову з 14 серпня по 28 вересня для участі в навчаннях флоту того року. Під час маневрів служив в III ескадрі.
Після початку Першої світової війни в серпні 1914 року пре-дредноути типу «Віттельсбах» було мобілізовано до бойового складу флоту, де з них та пре-дредноутів типу «Брауншвейг» «Ельзас» і «Брауншвейг» було сформовано окрему IV бойову ескадру. «Мекленбург» виконував обмежену роль у подіях битви на Балтійському морі, корабель зіграв незначну роль у битві в Ризькій затоці в серпні 1915 року, хоча «Мекленбург» не брав безпосередньої участі в бою з російськими військами.
17 грудня корабель сів на мілину біля входу в гавань Лібава, але був відбуксований без будь-яких пошкоджень. Він повинен був замінити зношений броненосний крейсер «Принц Генріх» у розвідувальних силах флоту на Балтиці, але «Мекленбург» і однотипні броненосці були зняті з експлуатації незабаром після цього. На цьому етапі війни німецький флот зіткнувся з гострою нестачею екіпажів, яку можна було пом'якшити шляхом списання старих, менш ефективних військових кораблів. Крім того, зростаюча загроза з боку британських підводних човнів і російських мін на Балтиці до 1916 року, останні з яких потопили броненосний крейсер «Фрідріх Карл», переконала керівництво німецького флоту вивести застарілі кораблі типу «Віттельсбах» з активної служби. 6 січня 1916 року «Мекленбург» вирушив з Лібави в напрямку Кіля, прибувши наступного дня. 24 січня він був виведений зі списків флоту та відправлений до резерву.

title: SMS Mecklenburg

wikitext:
{{Військовий корабель
| Назва           = «Мекленбург»
| Оригінал назви  = SMS Mecklenburg
| Ілюстрація      = S.M. Linienschiff Mecklenburg.jpg
| Підпис          = [[Пре-дредноут]] «Мекленбург». 1902
| Тип судна       = [[пре-дредноут]] [[Додредноути типу «Віттельсбах»|типу «Віттельсбах»]]
| Прапор          = {{GERold}}
{{GERwei}}
| Порт            =
| Організація     = {{флот|Німецька імперія}}
{{флот|Веймарська республіка}}
| На честь        =
| Виготовлювач    = {{Прапорець|GERold}} ''[[AG Vulcan Stettin]]'', [[Щецин|Штеттін]]
| Вартість        = 22 329 млн.[[Німецька золота марка|золотих марок]]
| Замовлено       =
| Закладено       = [[15 травня]] [[1900]]
| Спущено         = [[9 листопада]] [[1901]]
| Експлуатація з  = [[25 червня]] [[1903]]
| Служба          = [[1903]]–[[1921]]
| Виведений       = [[25 січня]] [[1920]]
| Перекваліфікований=
| Перейменований  =
| Загибель        =
| Статус          = [[16 серпня]] [[1921]] року проданий на брухт
| Бойовий досвід  = '''[[Перша світова війна]]'''
[[Битва на Балтійському морі (1914—1918)|Битва на Балтійському морі]]
* [[Бій у Ризькій затоці]]
| Прізвисько      =
| Девіз           =
| Позивний        =
| Нагороди        =
| Емблема         =
| Водотоннажність = 11 774 тонни (стандартна)
12 798 тонн (повна)
| Довжина         = 126,8 м (загальна)
| Ширина          = 22,8 м
| Висота          =
| Осадка          = 7,95 м
| Бронювання      = [[Броньовий пояс|Головний пояс]]: 100—225 мм
[[Палуба]]: 50 мм
 [[Башта (зброя)|Башти головного калібру]]: 250 мм
| Двигуни         = 8 водотрубних вугільних парових котлів
3 [[Комбінований паровий двигун|парові машини потрійного розширення]]
| Гвинти          = 3 гвинти
| Потужність      = 13 808 [[Кінська сила|к.с.]]
| Швидкість       = 18 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]] (33 км/год)
|Дальність плавання= 5 000 морських миль (9 300 км) на швидкості 10 вузлів (18,6 км/год)
| Автономність плавання=
| Екіпаж          = 680 офіцерів і матросів
| Артилерія       = 4 (2 × 2) × 240-мм корабельні гармати [[240-мм корабельна гармата SK L/40|SK L/40]]
18 × 150-мм корабельних гармат [[150-мм корабельна гармата SK L/40|SK L/40]]
12 × 88-мм швидкострільних гармат [[88-мм морська гармата SK L/30|SK L/30]]
| Торпедно-мінне озброєння = 6 × 450-мм торпедних апаратів
| Ракетне озброєння=
| Зенітне озброєння=
| Авіація         =
}}
'''«Мекленбург»''' ({{lang-de|SMS Mecklenburg}}) — німецький військовий корабель, [[пре-дредноут]] [[Додредноути типу «Віттельсбах»|типу «Віттельсбах»]] [[Імператорські військово-морські сили Німеччини|Імператорських військово-морських сил Німеччини]]. Перший корабель, названий на честь [[Мекленбурги|Мекленбургів]], [[німці|німецького]] [[шляхта|шляхетського]] роду із [[Померанія|Померанії]] [[західні слов'яни|західнослов'янського]] походження.

== Історія створення ==
«Мекленбург» був [[Закладка судна|закладений]] [[15 травня]] [[1900]] року на верфі компанії ''[[AG Vulcan Stettin]]'' у [[Щецин|Штеттіні]]. [[9 листопада]] [[1901]] року він був [[Церемонія спуску судна на воду|спущений на воду]], а [[25 червня]] [[1903]] року [[Введення корабля в експлуатацію|увійшов до складу]] ВМС Німецької імперії. Разом з однотипними кораблями — [[SMS Wittelsbach|«Віттельсбах»]], [[SMS Zähringen|«Церінген»]], [[SMS Wettin|«Веттін»]] і [[SMS Schwaben|«Швабен»]] — були першими [[Основні кораблі|капітальними кораблями]], побудованими відповідно до [[Закони про флот (Німеччина)|Закону про ВМС 1898 року]]. Основним озброєнням лінкора була батарея з чотирьох 240-мм гармат і корабель розвивав максимальну швидкість 18 вузлів (33 км/год).

== Історія служби ==
Відразу після введення в експлуатацію «Мекленбург» розпочав [[ходові випробування]], які тривали до середини грудня 1903 року. Його було призначено до II дивізіону I ескадри разом із лінкорами [[SMS Kaiser Wilhelm II|«Кайзер Вільгельм дер Гроссе»]] та [[SMS Kaiser Wilhelm der Grosse|«Кайзер Вільгельм II»]]. «Мекленбург» був змушений увійти в [[сухий док]] на [[Kaiserliche Werft]] у [[Вільгельмсгафен]]і для незначних удосконалень і ремонту після випробувань; ця робота тривала до кінця лютого 1904 року. Після цих модифікацій «Мекленбург» взяв участь в індивідуальних тренуваннях і тренуваннях ескадри, а також в огляді флоту під час візиту британського короля [[Едуард VII|Едуарда VII]] у червні. Наступного місяця німецький флот відправився в круїз до Великої Британії, Нідерландів і Норвегії, який тривав до серпня. Потім «Мекленбург» брав участь у щорічних осінніх навчаннях флоту, які проходили наприкінці серпня та вересні, а також у зимовому навчальному поході в листопаді та грудні.

Панцерник брав участь у тренувальному поході до Азорських островів у липні та серпні 1908 року. Він також виграв нагороду кайзера «Стрілецький приз» ({{lang-de|Schießpreis}}) за найточнішу стрільбу в її ескадрі, разом з лінкором [[SMS Lothringen|«Лотринген»]]. У середині грудня «Мекленбург» знову повернулася до Вільгельмсгафена для щорічного капітального ремонту. 1909 і 1910 роки пройшли для корабля без подій, з тією ж схемою навчальних походів і маневрів, що й у попередні роки.

31 липня «Мекленбург» був замінений новим дредноутом [[SMS Ostfriesland|«Остфрісланд»]]. Після цього корабель був виведений з експлуатації та направлений до резервної дивізії в Північному морі. 9 травня 1912 року його перевели до резервної дивізії на Балтиці. Він ненадовго повернувся до дійсної служби в 1912 році з 9 по 12 травня, щоб перемістити додредноут з Північного моря в Балтійське, і знову з 14 серпня по 28 вересня для участі в навчаннях флоту того року. Під час маневрів служив в III ескадрі.

Після початку Першої світової війни в серпні 1914 року пре-дредноути типу «Віттельсбах» було мобілізовано до бойового складу флоту, де з них та [[пре-дредноут]]ів [[Додредноути типу «Брауншвейг»|типу «Брауншвейг»]] [[SMS Elsass|«Ельзас»]] і [[SMS Braunschweig|«Брауншвейг»]] було сформовано окрему IV бойову ескадру. «Мекленбург» виконував обмежену роль у подіях [[Битва на Балтійському морі (1914—1918)|битви на Балтійському морі]], корабель зіграв незначну роль у [[Бій у Ризькій затоці|битві в Ризькій затоці]] в серпні 1915 року, хоча «Мекленбург» не брав безпосередньої участі в бою з російськими військами{{#tag:ref|Угруповання віцеадмірала [[Едгард Шмідт (адмірал)|Шмідта]]: 7 лінійних кораблів ([[SMS Braunschweig (1902)|«Брауншвейг»]], [[SMS Elsass|«Ельзас»]], [[SMS Wittelsbach|«Віттельсбах»]], [[SMS Wettin|«Веттін»]], «Мекленбург», [[SMS Schwaben|«Швабен»]], [[SMS Zähringen|«Церінген»]]), 6 крейсерів ([[SMS Roon (1903)|«Рун»]], [[SMS Prinz Heinrich|«Принц Генріх»]], [[SMS Augsburg|«Аугсбург»]], [[SMS Bremen|«Бремен»]], [[SMS Lübeck|«Любек»]] і [[SMS Thetis (1900)|«Тетіс»]]), 24 ескадрених міноносці та міноносці, 1 [[мінний загороджувач]] [[SMS Deutschland (1914)|«Дойчлянд»]], 14 тральщиків, 12 катерів-тральщиків, 2 [[проривач мінних загороджень|проривачі мінних загороджень]].|group=Прим.}}<ref name="encyclopedia.mil.ru">{{Cite web |url=http://encyclopedia.mil.ru/encyclopedia/history/more.htm?id=12056408@cmsArticle |title=Моонзундская (Ирбенская) операция 1915 г. |accessdate=7 січня 2020 |archive-date=2 квітня 2016 |archive-url=https://archive.today/20160402091739/http://encyclopedia.mil.ru/encyclopedia/history/more.htm?id=12056408@cmsArticle }}</ref>.

17 грудня корабель сів на мілину біля входу в гавань Лібава, але був відбуксований без будь-яких пошкоджень. Він повинен був замінити зношений [[броненосний крейсер]] [[SMS Prinz Heinrich|«Принц Генріх»]] у розвідувальних силах флоту на Балтиці, але «Мекленбург» і однотипні броненосці були зняті з експлуатації незабаром після цього. На цьому етапі війни німецький флот зіткнувся з гострою нестачею екіпажів, яку можна було пом'якшити шляхом списання старих, менш ефективних військових кораблів. Крім того, зростаюча загроза з боку британських підводних човнів і російських мін на Балтиці до 1916 року, останні з яких потопили броненосний крейсер [[Фрідріх Карл (крейсер)|«Фрідріх Карл»]], переконала керівництво німецького флоту вивести застарілі кораблі типу «Віттельсбах» з активної служби. 6 січня 1916 року «Мекленбург» вирушив з Лібави в напрямку Кіля, прибувши наступного дня. 24 січня він був виведений зі списків флоту та відправлений до резерву.

== Див. також ==
* [[Список лінійних кораблів Німеччини]]
* [[Bretagne (1913)]]
* [[Сіноп (панцерник)]]
* [[Список лінійних кораблів за країною]]
* [[Лінійні кораблі у Першій світовій війні]]
* [[Англо-Німецькі перегони морських озброєнь]]
* [[Ескадра лінійних крейсерів (Велика Британія)]]

== Примітки ==
;Виноски
{{Reflist|group=Прим.}}

;Джерела
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://dreadnoughtproject.org/tfs/index.php/S.M.S._Mecklenburg_(1901) S.M.S. Mecklenburg (1901)]
* [https://www.worldnavalships.com/mecklenburg.htm Mecklenburg]

== Література ==
{{Commonscat|SMS Mecklenburg (ship, 1901)}}
* Grießmer, Axel (1999). Die Linienschiffe der Kaiserlichen Marine: 1906—1918; Konstruktionen zwischen Rüstungskonkurrenz und Flottengesetz. Bonn: Bernard & Graefe Verlag. ISBN 978-3-7637-5985-9.{{ref-de}}
* Gröner, Erich (1990). German Warships: 1815—1945. Vol. I: Major Surface Vessels. Annapolis: Naval Institute Press. ISBN 978-0-87021-790-6.
* Herwig, Holger (1998) [1980]. «Luxury» Fleet: The Imperial German Navy 1888—1918. Amherst: Humanity Books. ISBN 978-1-57392-286-9.
* Staff, Gary (2010). German Battleships: 1914—1918. Vol. 1. Oxford: Osprey Books. ISBN 978-1-84603-467-1.

{{Лінійні кораблі Німеччини}}
{{Портали|Німеччина|Війна|Перша світова війна|Військова техніка|Морська справа}}

{{DEFAULTSORT:Mecklenburg}}
[[Категорія:Кораблі 1901]]
[[Категорія:Лінійні кораблі Першої світової війни]]
[[Категорія:Пре-дредноути Німеччини]]
[[Категорія:Кораблі, побудовані в Штеттині]]

title: Служба

Тип/клас: пре-дредноут типу «Віттельсбах»

Держава прапора: Німецька імперія · Веймарська республіка

Належність: Імператорські військово-морські сили Німеччини · Рейхсмаріне

Корабельня: AG Vulcan Stettin, Штеттін

Первинна вартість: 22 329 млн.золотих марок

Закладено: 15 травня 1900

Спущено на воду: 9 листопада 1901

Введено в експлуатацію: 25 червня 1903

Статус: 16 серпня 1921 року проданий на брухт

Бойовий досвід: Перша світова війна · Битва на Балтійському морі · * Бій у Ризькій затоці

title: Параметри

Тоннаж: 11 774 тонни (стандартна) · 12 798 тонн (повна)

Довжина: 126,8 м (загальна)

Бронювання: Головний пояс: 100—225 мм · Палуба: 50 мм · Башти головного калібру: 250 мм

title: Технічні дані

Рухова установка: 8 водотрубних вугільних парових котлів · 3 парові машини потрійного розширення

Гвинти: 3 гвинти

Швидкість: 18 вузлів (33 км/год)

Екіпаж: 680 офіцерів і матросів

title: Озброєння

Артилерія: 4 (2 × 2) × 240-мм корабельні гармати SK L/40 · 18 × 150-мм корабельних гармат SK L/40 · 12 × 88-мм швидкострільних гармат SK L/30

Торпедно-мінне озброєння: 6 × 450-мм торпедних апаратів


text:
# Кримки (заказник)
Кри́мки — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований на території Снігурівського району Миколаївської області, у межах Снігурівської міської ради.
Площа — 7 га. Статус надано згідно з рішенням Миколаївської обласної ради від № 24 від 02.02.1995 року задля охорони флористичних комплексів неогенових кристалічних відслонень.
Заказник розташований у балці на північ від міста Снігурівка.
На території заповідного об'єкта зростають такі рідкісні види рослин: петрофітно-степові угруповання за участю ковил Лессінга, волосистої, української, шорсткої та Граффа, сону чорніючого, півників понтичних, шоломниці весняної, тюльпана Шренка, рястки Буше, рябчика руського.

title: Кримки (заказник)

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name                = Ботанічний заказник місцевого значення «Кримки»
  | категорія_мсоп      = IV
  | image               =
  | зображення_підпис   =
  | ширина_зображення   = 300px
  | map                 =
  | caption             =
  | ширина_мапи         =
  | локатор_x           =
  | локатор_y           =
  | розташування        = [[Миколаївська область]],
[[Снігурівський район]],
м. [[Снігурівка]]
  | nearest_city        = [[Снігурівка]]
  | lat_degrees = 47
  | lat_minutes = 06
  | lat_seconds = 03
  | lat_direction = N
  | long_degrees = 32
  | long_minutes = 49
  | long_seconds = 29
  | long_direction = E
  | площа               = 7 га
  | заснований          = [[1995]] р.
  | число_відвідувачів  =
  | рік_відвідувачів    =
  | керівна_організація = Землі державної власності (запас)
  | Карта розташування  = Україна Миколаївська область
 }}

{{Otheruses}}
'''Кри́мки''' — [[ботанічний заказник]] місцевого значення в Україні. Розташований на території [[Снігурівський район|Снігурівського району]] [[Миколаївська область|Миколаївської області]], у межах [[Снігурівська міська рада|Снігурівської міської ради]].

Площа — 7 га. Статус надано згідно з рішенням [[Миколаївська обласна рада|Миколаївської обласної ради]] від № 24 від 02.02.1995 року задля охорони флористичних комплексів неогенових кристалічних відслонень.

Заказник розташований у балці на північ від міста [[Снігурівка]].

На території заповідного об'єкта зростають такі рідкісні види рослин: петрофітно-степові угруповання за участю [[ковила Лессінга|ковил Лессінга]], [[ковила волосиста|волосистої]], [[ковила українська|української]], [[ковила шорстка|шорсткої]] та [[ковила Граффа|Граффа]], [[сон чорніючий|сону чорніючого]], [[півники понтичні|півників понтичних]], [[шоломниця весняна|шоломниці весняної]], [[тюльпан Шренка|тюльпана Шренка]], [[рястка Буше|рястки Буше]], [[рябчик руський|рябчика руського]].

== Джерела ==
* [https://goodway.club/ekology/129-ohorona-nikobl/ Мережа природоохоронних територій Миколаївської області в контексті збереження фітобіоти] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210128104054/https://goodway.club/ekology/129-ohorona-nikobl/ |date=28 січня 2021 }}
* [https://pzf.land.kiev.ua/pzf12-1.html Природно-заповідний фонд України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210511133021/https://pzf.land.kiev.ua/pzf12-1.html |date=11 травня 2021 }}

{{Природно-заповідний фонд Снігурівського району}}
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1995]]
[[Категорія:Ботанічні заказники Миколаївської області]]
[[Категорія:Засновані в Миколаївській області 1995]]
[[Категорія:Снігурівка]]

Країна: Україна

Розташування: Миколаївська область, · Снігурівський район, · м. Снігурівка

Найближче місто: Снігурівка

Площа: 7 га

Оператор: Землі державної власності (запас)


text:
# Кван'янський металургійний комбінат
34°55′55.3″ пн. ш. 127°44′15.2″ сх. д. / 34.932028° пн. ш. 127.737556° сх. д.
Кван'янський металургійний комбінат — найбільший металургійний комбінат Південної Кореї та один з найбільших у світі. За деякими даними, є найбільшим металургійним комбінатом світу. Розташований у місті Кван'ян на південному узбережжі країни. Належить металургійній компанії POSCO. Побудований у кілька етапів протягом 1985—1992 років. Продуктивність комбінату — 15-17[джерело?] млн. т сталі на рік.

## Історія
Будівництво металургійного комбінату у Кван'яні було розпочате компанією «POSCO» у 1985 році, через кілька років після завершення будівництва і виведення на повну потужність її першого металургійного комбінату — у місті Пхохан.

## Сучасний стан
Комбінат розташований на окремому острові і займає більшу його частину. На підприємстві працюють 5 доменних печей (доменна піч № 5 побудована 1999 року). Після реконструкції доменна піч № 1 має об'єм 6000 м³ (одна з найбільших у світі), доменна піч № 4 має об'єм 5500 м³, доменна піч № 5 — 4020 м³ (дані про доменні печі № 2 і № 3 відсутні).

title: Кван'янський металургійний комбінат

wikitext:
{{coord|34|55|55.3|N|127|44|15.2|E}}

'''Кван'янський металургійний комбінат''' — найбільший металургійний комбінат [[Південна Корея|Південної Кореї]] та один з найбільших у світі. За деякими даними, є найбільшим металургійним комбінатом світу.<ref name="А">{{cite web |author=  |url= http://www.steel-n.com/esales/general/us/catalog/galvanized/galvanized.pdf |title= Galvanized steel |work= Сайт http://www.steel-n.com |date=  |accessdate= грудень 2015 }}{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{Ref-en}}</ref><ref name="G">Pam Grout. [https://books.google.com.ua/books?id=iXMDAQAAQBAJ&printsec=frontcover&hl=ru&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false The 100 Best Worldwide Vacations to Enrich Your Life] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304142145/https://books.google.com.ua/books?id=iXMDAQAAQBAJ&printsec=frontcover&hl=ru&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false |date=4 Березня 2016 }}. — Washington: National Geographic Books, 2008. P. 137. ISBN 978-1-4262-0279-7 {{Ref-en}}</ref> Розташований у місті [[Кван'ян]] на південному узбережжі країни. Належить металургійній компанії [[POSCO]]. Побудований у кілька етапів протягом 1985—1992 років.<ref name="А2">{{cite web |author=  |url= http://www.posco.com.pl/pages/history-43 |title= POSCO Group. History |work= Сайт компанії "POSCO" http://www.posco.com |date=  |accessdate= грудень 2015 |archiveurl= https://web.archive.org/web/20150329100704/http://www.posco.com.pl/pages/history-43 |archivedate= 29 березня 2015 |deadurl= yes }} {{Ref-en}}</ref><ref name="А3">{{cite web |author=  |url= http://www.posco.com/homepage/docs/eng5/jsp/company/posco/s91a1000014c.jsp |title= History of POSCO |work= Сайт компанії "POSCO" http://www.posco.com |date=  |accessdate= грудень 2015 |archive-date= 21 серпня 2017 |archive-url= https://web.archive.org/web/20170821155122/http://www.posco.com/homepage/docs/eng5/jsp/company/posco/s91a1000014c.jsp }} {{Ref-en}}</ref> Продуктивність комбінату — 15<ref name="G" /><ref>[https://books.google.com.ua/books?id=LmoQlwzAa5AC&printsec=frontcover&hl=ru&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false Minerals Yearbook: Volume III. Area Reports: International Review: 2012 Asia and the Pacific] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304140039/https://books.google.com.ua/books?id=LmoQlwzAa5AC&printsec=frontcover&hl=ru&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false |date=4 Березня 2016 }}. — Washington : Geological Survey, Government Printing Office, 2015. P. 146. ISBN 0076-8952 ISBN 978 1 4113 3676 6. {{ref-en}}</ref>-17{{Джерело?}} млн. т сталі на рік.

== Історія ==
Будівництво металургійного комбінату у Кван'яні було розпочате компанією «POSCO» у 1985 році, через кілька років після завершення будівництва і виведення на повну потужність її першого металургійного комбінату — у місті [[Пхохан]].

== Сучасний стан ==
Комбінат розташований на окремому острові і займає більшу його частину. На підприємстві працюють 5 [[Доменна піч|доменних печей]] (доменна піч № 5 побудована 1999 року).<ref name="А4">{{cite web |author=  |url= http://www.posco.com/homepage/docs/eng5/jsp/company/posco/s91a1000015c.jsp |title= History of POSCO |work= Сайт компанії "POSCO" http://www.posco.com |date=  |accessdate= грудень 2015 |archive-date= 5 листопада 2016 |archive-url= https://web.archive.org/web/20161105021110/http://www.posco.com/homepage/docs/eng5/jsp/company/posco/s91a1000015c.jsp }} {{Ref-en}}</ref><ref name="А5">[http://www.poscoenc.com/file_download/download/project_list_steel_plants_eng_1506.pdf Top ranked EPC contractor — reference list. As of june 2015] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170329115152/http://www.poscoenc.com/file_download/download/project_list_steel_plants_eng_1506.pdf |date=29 Березня 2017 }}. — POSCO, 2015 на сайті http://www.poscoenc.com/eng {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170407235017/http://www.poscoenc.com/eng/ |date=7 Квітня 2017 }}. {{Ref-en}}</ref> Після реконструкції доменна піч № 1 має об'єм 6000 м³ (одна з найбільших у світі), доменна піч № 4 має об'єм 5500 м³, доменна піч № 5 — 4020 м³ (дані про доменні печі № 2 і № 3 відсутні).<ref name="А5" />

== Посилання ==
{{примітки}}

{{Company-stub}}

[[Категорія:Металургійні підприємства Південної Кореї]]
[[Категорія:Південна провінція Чолла]]


text:
# Лангенальтгайм
Лангенальтгайм (нім. Langenaltheim) — громада в Німеччині, розташована в землі Баварія. Підпорядковується адміністративному округу Середня Франконія. Входить до складу району Вайсенбург-Гунценгаузен.
Площа — 39,05 км2. Населення становить 2234 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Лангенальтгайм

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Лангенальтгайм
| місцева_назва       = Langenaltheim
| тип_НП              = громада
| зображення          = Langenaltheim 001.JPG
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU Langenaltheim COA.svg
| прапор              =
| карта               = Langenaltheim in WUG.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Лангенальтгайм на карті району
| земля               = [[Баварія]]
| округ               = [[Середня Франконія]]
| район               = [[Вайсенбург-Гунценгаузен]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 555
| площа               = 39.05
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-BY||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-BY||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-BY|09577148}}
| latd=48 | latm=54| lats=
| longd=10| longm=56| longs=
| розміщення_підпису = left
| поштовий_код        = 91799
| телефонний_код      = 09145
| стат_код            = 09 5 77 148
| авто_номер          = WUG
| вебсайт             = [http://www.langenaltheim.de www.langenaltheim.de]
}}
'''Лангенальтгайм''' ({{lang-de|Langenaltheim}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Баварія]]. Підпорядковується [[Округ (Німеччина)|адміністративному округу]] [[Середня Франконія]]. Входить до складу району [[Вайсенбург-Гунценгаузен]].

Площа — 39,05 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-BY|09577148}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-BY||дата}}).

== Галерея ==
<gallery>Файл:Freibad LA.jpg|
Файл:Büttelbronn Mauthaus1.jpg|
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Langenaltheim}}
* [http://www.langenaltheim.de Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071111035317/http://www.langenaltheim.de/ |date=11 листопада 2007 }} {{ref-de}}

{{Район Вайсенбург-Гунценгаузен}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4598827-4}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Баварії]]

title: — громада —

— громада —: Вид Лангенальтгайм

title: Координати: 48°54′ пн. ш. 10°56′ сх. д. / 48.900° пн. ш. 10.933° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Баварія

Округ: Середня Франконія

Район: Вайсенбург-Гунценгаузен

Населення (31 грудня 2020)

Лангенальтгайм на карті району

ЛангенальтгаймРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Іоанн III (митрополит Київський)
Іоа́нн ІІІ (пом. 1091) — митрополит Київський і всієї Русі, скопець.
Іоанн III за походженням був грек. 1089 року він був возведений на Київську кафедру в Цареграді патріархом Константинопольським Миколаєм Граматиком і цього ж року поїхав на Русь з Великою Княгинею Анною Всеволодівною, сестрою Великого князя Володимира Мономаха.
Керував кафедрою у Києві. Митрополит Іоанн III дав згоду на участь київської православної делегації у соборі у Барі (10-15 вересня 1098), скликаному Папою Урбаном II з метою примирення церков. Члени цієї місії були у місті Барі на освячені перенесеної гробниці св. Миколая Мірлікійського (свято Миколи Теплого). З того часу і почалося піднесення культу святого Миколая на Русі.
Помер митрополит Іоанн ІІІ 1091 року.

title: Іоанн III (митрополит Київський)

wikitext:
{{Тезки|Іоанн III}}
{{особа}}
'''Іоа́нн ІІІ''' ({{пом}} [[1091]]) — [[митрополит Київський і всієї Русі]], скопець.

Іоанн III за походженням був грек. [[1089]] року він був возведений на Київську кафедру в Цареграді патріархом Константинопольським [[Миколай Граматик|Миколаєм Граматиком]] і цього ж року поїхав на [[Русь]] з Великою Княгинею [[Анна Всеволодівна (Рюриковичі)|Анною Всеволодівною]], сестрою Великого князя [[Володимир Мономах|Володимира Мономаха]].

Керував кафедрою у [[Київ|Києві]]. Митрополит Іоанн III дав згоду на участь київської православної делегації у [[Собор у Барі|соборі у Барі]] ([[10 вересня|10]]-[[15 вересня]] [[1098]]), скликаному Папою [[Урбан II|Урбаном II]] з метою примирення церков. Члени цієї місії були у місті [[Барі]] на освячені перенесеної гробниці [[Миколай Чудотворець|св. Миколая Мірлікійського]] (свято Миколи Теплого). З того часу і почалося піднесення культу святого Миколая на Русі.

Помер митрополит Іоанн ІІІ [[1091]] року.

== Джерела та література ==
* ''А. Г. Плахонін''. [http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Ioann_III_Skopec Іоанн III Скопець] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160810224248/http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Ioann_III_Skopec |date=10 серпня 2016 }} // {{ЕІУ|3|526}}

{{Митрополити Київські (Константинопольська православна церква)}}

[[Категорія:Митрополити Київські]]

title: Іоанн III

Народився: 11 століття

Помер: 14 серпня 1091 · Київ, Київська Русь

Діяльність: православний священник

Суспільний стан: духовенство

Посада: митрополит і Митрополит Київський і всієї Русі

Конфесія: православ'я


text:
# Кримськотатарський ресурсний центр
Кримськотатарський Ресурсний Центр – громадська організація, створена у 2015 році з метою забезпечення колективних прав кримських татар як корінного народу та індивідуальні права всіх жителів Криму задля досягнення сталого розвитку.
На початку 2024 року російська влада оголосила діяльність Кримськотатарського ресурсного центру «небажаною» в Росії.

## Діяльність КРЦ
Організація захищає права кримськотатарського народу, розробляє проєкти законів та нормативно-правових актів, підтримує культурні, освітні, адвокаційні та демократичні ініціативи, пов'язані з Кримом та кримськотатарським народом. Крім того, КРЦ проводить моніторинг порушень індивідуальних та колективних прав в окупованому Криму, документує випадки порушення прав людини, інформує міжнародну спільноту про ситуацію в окупованому Криму. Співробітники організації залучають правову, соціальну та гуманітарну допомогу для політичних в'язнів та членів їх сімей, направляють заяви, скарги та звернення до спеціальних та універсальних механізмів захисту прав людини, проводять міжнародні інформаційні кампанії та заходи, спрямовані на підтримання теми Криму у фокусі. Також Кримськотатарський Ресурсний Центр навчає юристів та активістів, готує нових публічних дипломатів кримськотатарського народу. В цілому, діяльність КРЦ сприяє якнайшвидшій деокупації та реінтеграції Криму.

## Структура
Найвищим органом управління Кримськотатарського Ресурсного Центру є загальні збори, які на сьогодні складаються з 37 членів. До його компетенції відноситься прийняття стратегічних рішень щодо діяльності організації, а також формування Наглядової ради та Правління. Збираються один раз на рік.
Наглядова рада  –  колективний орган, що здійснює контроль за діяльністю правління. Обирається Загальними Зборами у складі 5 осіб.
Правління є керівним, постійно діючим колегіальним органом. Правління складається з Голови Правління та членів Правління. Правління обирається Загальними Зборами строком на 5 (п’ять) років у складі не менше 5-ти осіб.
З 2020 року в організації запроваджено посаду виконавчого директора. Виконавчий директор призначається на посаду Головою Правління за згодою Правління. До компетенції виконавчого директора належить: управління поточними проєктами; управління залученими штатними працівниками; реалізація заходів у рамках програм та проєктів згідно із затвердженими планами та бюджетами; забезпечення підзвітності працівників перед статутними органами управління та виконання внутрішніх нормативних документів.
КРЦ має мережу волонтерів-активістів. Одним із пріоритетних напрямків діяльності організації є співпраця з Таврійським національним університетом ім. В.І. Вернадського, який було переміщено з Криму. Студенти цього ЗВО регулярно проходять практику на базі КРЦ, є волонтерами або співробітниками організації

## Проєкти[3]
У листопаді 2018 року Кримськотатарський Ресурсний Центр створив проєкт "Універсальні механізми захисту прав людини". У результаті цього проєкту КРЦ подав 34 скарги, доповіді, звіти в регіональні та універсальні органи із захисту прав людини.
У травні 2018 року Кримськотатарський Ресурсний Центр презентував проєкт «Свідки у справі 1944». Цей проєкт був спрямований на організацію кампанії зі збору письмових, відео та аудіо свідчень очевидців депортації кримських татар у 1944 році і передачу зібраного матеріалу Прокуратурі АР Крим для оформлення доказової бази геноциду кримськотатарського народу. Результатами реалізації проєкту стали 215 свідків жертв депортації кримськотатарського народу в 1944 році, які були задокументовані слідчим суддею і які лягли в основу доказової бази розслідування справи про геноцид кримськотатарського народу. Також за підсумками реалізації даного проєкту вдалося підготувати повнометражний документальний фільм «Свідки геноциду 1944 року» та його коротку версію.
У березні 2019 року проведено міжнародну адвокаційну кампанію за деокупацію Криму "LiberateCrimea", мета якої була привернути увагу міжнародної спільноти до проблеми окупації Криму.
У лютому 2020 року була проведена фотовиставка «Заручники окупації» із 42 стендів і альбом із 128 сторінок, з 20-ма історіями життя кримських татар на материковій частині України і кримських татар, які проживають в умовах окупації. Таким чином підвищено рівень інформованості та залучено велику увагу української громадськості до цієї проблеми.
У 2021 році Кримськотатарському Ресурсному Центру вдалося реалізувати проєкт «Поверніть мені тата!». Був знятий короткометражний документальний фільм «Поверніть мені тата», а також проведена  його презентація.
Щорічно центром проводиться "Академія публічної дипломатії кримських татар" та міжнародний літній табір "Табір Свободи", спрямовані  поглиблення знань учасників в області юриспруденції, міжнародного права, журналістики, геополітики. Учасникам цих заходів також розкажуть про корінні народи в контексті міжнародного права, роль міжнародних організацій, особливості «кримського питання», стратегічних комунікацій, геостратегії, психології медіа та ін.

## Акції та кампанії[6]

### 2018 рік
- Участь у міжнародній громадській кампанії  #LIBERATECRIMEA, спрямовану на ініціювання міжнародного громадянського руху солідарності за деокупацію Криму та підтримку прав кримськотатарського народу
- Участь у акції «Об'єднані прапором - #LIBERATECRIMEA»

### 2019 рік
- Участь у кампанії «Кандидате, скажи: чий Крим?» і представлення аналізу передвиборчих програм та риторики кандидатів у президенти України по темі деокупації Криму, захисту прав людини в окупованому Криму та реалізації колективних прав кримськотатарського народу в Україні

### 2020 рік
- Сприяння проведенню  другого благодійного музичного фестивалю «Songs for freedom» на підтримку дітей політв’язнів Криму
- Виставка плакатів #LIBERATECRIMEA про опір російській агресії

### 2021 рік
- Кампанія «Мовчиш про Крим  – забудь про президентство»
- #Європарламент: кандидати, скажіть: чий Крим?"
- Розроблення плакатів в рамках  кампанії міжнародного руху за деокупацію Криму і солідарність з кримськотатарським народом #LIBERATECRIMEA
- Участь у кампанії «Депутате, допоможи бранцям Кремля»
- Участь у акції «Чи болить?» до річниці окупації Криму
- Започатковано кампанію «Ні геноциду!» до 77-х роковин геноциду кримськотатарського народу
- Участь у міжнародному саміті «Кримська платформа»

### 2022 рік
- Участь у створенні плакату «Ціна окупації Криму»
- Участь у акції «Скажи Путіну Ні»

## Відеоконтент[7]
Кримськотатарський Ресурсний Центр також розробляє відеокентент. Регулярно виходить авторський відеоблог керівника центру Ескендера Барієва #LIBERATECRIMEA».
Також  у 2020 році командою Кримськотатарського Ресурсного Центру представлено повнометражний документальний фільму «Свідки геноциду 1944-го року».
У 2021 році центром був представлений  короткий фільм  "Кримські татари: боротьба за виживання", який розповідає про події 2014 року, про репресії щодо представників корінного кримськотатарського народу, а також про порушення прав людини на півострові.
Також Кримськотатарський Ресурсний Центр та Благодійний фонд "Мир і Ко" презентували ексклюзивний документальний фільм "Крим. Зневоднення". Картина підіймає одну з найактуальніших тем сучасності: дефіцит води на півострові, і висвітлює нераціональний підхід російської влади до використання водних ресурсів.
У вересні 2021 року вийшов трейлер документального фільму "Поверніть мені тата!" Цією картиною активісти хочуть привернути увагу української та міжнародної громадськості до проблеми політв’язнів Криму, а також і їх дітей, які страждають не менше за своїх батьків.
Також більшіть роликів та фільмів мають переклад на іноземні мови.

title: Кримськотатарський ресурсний центр

wikitext:
{{КОІ|дата= квітень 2020}}
{{Картка організації
|назва = Qırımtatar resurs merkezi
|назва_укр = Кримськотатарський Ресурсний Центр
|лого =
|зображення =
|підпис =
|мапа =
|підпис_мапи =
|абревіатура = КРЦ
|гасло =
|заснована = 2015
|розпущена =
|тип =
|статус =
|мета =
|штаб-квартира =
|розташування = 01054, м.[[Київ]], вул.Богдана Хмельницького 51Б
|координати =
|галузь = правозахисна
|регіон =
|членів =
|членство =
|мови = українська,англійська, кримськотатарська, російська
|секретар =
|лідер_позиція = голова правління
|лідер_ім'я = [[Барієв Ескендер Енверович|Ескендер Барієв]]
|лідер_позиція2 =
|лідер_ім'я2 =
|лідер_позиція3 =
|лідер_ім'я3 =
|лідер_позиція4 =
|лідер_ім'я4 =
|ключові_особи =
|центральний_орган = Загальні збори
|материнські =
|дочірні =
|бюджет =
|штат =
|добровольці =
|ЄДРПОУ =
|колишні назви =
|сайт = https://ctrcenter.org/uk
|примітки =
}}

'''Кримськотатарський Ресурсний Центр''' – громадська організація, створена у 2015 році з метою забезпечення колективних прав кримських татар як корінного народу та індивідуальні права всіх жителів [[Крим]]у задля досягнення сталого розвитку<ref>{{Cite web|title=CTRC2|url=https://ctrcenter.org/uk|website=ctrcenter.org|accessdate=2020-04-02|archive-date=5 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200405085758/https://ctrcenter.org/uk}}</ref>.

На початку 2024 року російська влада оголосила діяльність Кримськотатарського ресурсного центру «[[Небажана організація|небажаною]]» в Росії<ref>{{Cite web|title=Кримськотатарський ресурсний центр став «небажаним» у РФ. Що це означає?|url=https://ua.krymr.com/a/krymskotatarskyi-resursnyi-tsentr-rosia-nebazhana-orhanazatsia/32810612.html|website=[[Крим.Реалії]]|date=2024-02-08|accessdate=2024-02-27}}</ref>.

== Діяльність КРЦ ==
Організація захищає права кримськотатарського народу, розробляє проєкти законів та нормативно-правових актів, підтримує культурні, освітні, адвокаційні та демократичні ініціативи, пов'язані з Кримом та кримськотатарським народом. Крім того, КРЦ проводить моніторинг порушень індивідуальних та колективних прав в окупованому Криму, документує випадки порушення прав людини, інформує міжнародну спільноту про ситуацію в окупованому Криму. Співробітники організації залучають правову, соціальну та гуманітарну допомогу для політичних в'язнів та членів їх сімей, направляють заяви, скарги та звернення до спеціальних та універсальних механізмів захисту прав людини, проводять міжнародні інформаційні кампанії та заходи, спрямовані на підтримання теми Криму у фокусі. Також Кримськотатарський Ресурсний Центр навчає юристів та активістів, готує нових публічних дипломатів кримськотатарського народу. В цілому, діяльність КРЦ сприяє якнайшвидшій деокупації та реінтеграції Криму.

== Структура ==
Найвищим органом управління Кримськотатарського Ресурсного Центру є загальні збори, які на сьогодні складаються з 37 членів. До його компетенції відноситься прийняття стратегічних рішень щодо діяльності організації, а також формування Наглядової ради та Правління. Збираються один раз на рік.

Наглядова рада  –  колективний орган, що здійснює контроль за діяльністю правління. Обирається Загальними Зборами у складі 5 осіб.

Правління є керівним, постійно діючим колегіальним органом. Правління складається з Голови Правління та членів Правління. Правління обирається Загальними Зборами строком на 5 (п’ять) років у складі не менше 5-ти осіб.

З 2020 року в організації запроваджено посаду виконавчого директора. Виконавчий директор призначається на посаду Головою Правління за згодою Правління. До компетенції виконавчого директора належить: управління поточними проєктами; управління залученими штатними працівниками; реалізація заходів у рамках програм та проєктів згідно із затвердженими планами та бюджетами; забезпечення підзвітності працівників перед статутними органами управління та виконання внутрішніх нормативних документів.

КРЦ має мережу волонтерів-активістів. Одним із пріоритетних напрямків діяльності організації є співпраця з Таврійським національним університетом ім. В.І. Вернадського, який було переміщено з Криму. Студенти цього ЗВО регулярно проходять практику на базі КРЦ, є волонтерами або співробітниками організації
== Проєкти<ref>{{Cite web|title=Наша діяльність|url=https://ctrcenter.org/uk/activities?category=1|website=ctrcenter.org|accessdate=2022-01-12|archive-date=25 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220125130023/https://ctrcenter.org/uk/activities?category=1}}</ref> ==
У листопаді 2018 року Кримськотатарський Ресурсний Центр створив проєкт "Універсальні механізми захисту прав людини". У результаті цього проєкту КРЦ подав 34 скарги, доповіді, звіти в регіональні та універсальні органи із захисту прав людини.

У травні 2018 року Кримськотатарський Ресурсний Центр презентував проєкт «Свідки у справі 1944»<ref>{{Cite web|title=«Свідки у справі «1944»|url=https://ctrcenter.org/uk/activities/160-svidki-u-spravi-1944?category=1|website=ctrcenter.org|accessdate=2022-01-12}}</ref>. Цей проєкт був спрямований на організацію кампанії зі збору письмових, відео та аудіо свідчень очевидців депортації кримських татар у 1944 році і передачу зібраного матеріалу Прокуратурі АР Крим для оформлення доказової бази геноциду кримськотатарського народу. Результатами реалізації проєкту стали 215 свідків жертв депортації кримськотатарського народу в 1944 році, які були задокументовані слідчим суддею і які лягли в основу доказової бази розслідування справи про геноцид кримськотатарського народу. Також за підсумками реалізації даного проєкту вдалося підготувати повнометражний документальний фільм «Свідки геноциду 1944 року» та його коротку версію.

У березні 2019 року проведено міжнародну адвокаційну кампанію за деокупацію Криму "LiberateCrimea", мета якої була привернути увагу міжнародної спільноти до проблеми окупації Криму.

У лютому 2020 року була проведена фотовиставка «Заручники окупації» із 42 стендів і альбом із 128 сторінок, з 20-ма історіями життя кримських татар на материковій частині України і кримських татар, які проживають в умовах окупації. Таким чином підвищено рівень інформованості та залучено велику увагу української громадськості до цієї проблеми.

У 2021 році Кримськотатарському Ресурсному Центру вдалося реалізувати проєкт «Поверніть мені тата!»<ref>{{Cite web|title=Прем'єра документального фільму «Поверніть мого тата!»: як це було|url=https://ctrcenter.org/uk/media?category=4|website=ctrcenter.org|accessdate=2022-01-12|archive-date=25 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220125131959/https://ctrcenter.org/uk/media?category=4}}</ref>. Був знятий короткометражний документальний фільм «Поверніть мені тата», а також проведена  його презентація.

Щорічно центром проводиться "Академія публічної дипломатії кримських татар" та міжнародний літній табір "Табір Свободи", спрямовані  поглиблення знань учасників в області юриспруденції, міжнародного права, журналістики, геополітики. Учасникам цих заходів також розкажуть про корінні народи в контексті міжнародного права, роль міжнародних організацій, особливості «кримського питання», стратегічних комунікацій, геостратегії, психології медіа та ін.

== Акції та кампанії<ref>{{Cite web|title=Наша діяльність|url=https://ctrcenter.org/uk/activities?category=2|website=ctrcenter.org|accessdate=2022-01-12|archive-date=25 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220125132001/https://ctrcenter.org/uk/activities?category=2}}</ref> ==

=== 2018 рік ===
* Участь у міжнародній громадській кампанії  #LIBERATECRIMEA, спрямовану на ініціювання міжнародного громадянського руху солідарності за деокупацію Криму та підтримку прав кримськотатарського народу
* Участь у акції «Об'єднані прапором - #LIBERATECRIMEA»

=== 2019 рік ===
* Участь у кампанії «Кандидате, скажи: чий Крим?» і представлення аналізу передвиборчих програм та риторики кандидатів у президенти України по темі деокупації Криму, захисту прав людини в окупованому Криму та реалізації колективних прав кримськотатарського народу в Україні

=== 2020 рік ===
* Сприяння проведенню  другого благодійного музичного фестивалю «Songs for freedom» на підтримку дітей політв’язнів Криму
* Виставка плакатів #LIBERATECRIMEA про опір російській агресії

=== 2021 рік ===
* Кампанія «Мовчиш про [[Крим]]  – забудь про президентство»
* #Європарламент: кандидати, скажіть: чий Крим?"
* Розроблення плакатів в рамках  кампанії міжнародного руху за деокупацію Криму і солідарність з кримськотатарським народом #LIBERATECRIMEA
* Участь у кампанії «Депутате, допоможи бранцям Кремля»
* Участь у акції «Чи болить?» до річниці окупації Криму
* Започатковано кампанію «Ні геноциду!» до 77-х роковин геноциду кримськотатарського народу
* Участь у міжнародному саміті «[[Кримська платформа]]»

=== 2022 рік ===
* Участь у створенні плакату «Ціна окупації Криму»
* Участь у акції «Скажи Путіну Ні»

== Відеоконтент<ref>{{Cite web|title=Прем'єра документального фільму «Поверніть мого тата!»: як це було|url=|website=ctrcenter.org|accessdate=2022-01-12}}</ref> ==
Кримськотатарський Ресурсний Центр також розробляє відеокентент. Регулярно виходить авторський відеоблог керівника центру Ескендера Барієва #LIBERATECRIMEA».

Також  у 2020 році командою Кримськотатарського Ресурсного Центру представлено повнометражний документальний фільму «Свідки геноциду 1944-го року».

У 2021 році центром був представлений  короткий фільм  "Кримські татари: боротьба за виживання<ref>{{Citation|title=Короткий фільм "Кримські татари: боротьба за виживання"|url=https://www.youtube.com/watch?v=PFr0U8OoZCA|accessdate=2022-01-12|language=uk-UA|archive-date=13 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220113191521/https://www.youtube.com/watch?v=PFr0U8OoZCA&gl=US&hl=en}}</ref>", який розповідає про події 2014 року, про репресії щодо представників корінного кримськотатарського народу, а також про порушення прав людини на півострові.

Також Кримськотатарський Ресурсний Центр та Благодійний фонд "Мир і Ко" презентували ексклюзивний документальний фільм "Крим. Зневоднення"<ref>{{Citation|title=Крим. Зневоднення|url=https://www.youtube.com/watch?v=LBp9Vy0l-H8|accessdate=2022-01-12|language=uk-UA|archive-date=13 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220113191431/https://www.youtube.com/watch?v=LBp9Vy0l-H8&gl=US&hl=en}}</ref>. Картина підіймає одну з найактуальніших тем сучасності: дефіцит води на півострові, і висвітлює нераціональний підхід російської влади до використання водних ресурсів.

У вересні 2021 року вийшов трейлер документального фільму "Поверніть мені тата!"<ref>{{Citation|title=«Поверніть мені тата!» - трейлер|url=https://www.youtube.com/watch?v=7qw2h4KCVqM|accessdate=2022-01-12|language=uk-UA|archive-date=13 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220113191303/https://www.youtube.com/watch?v=7qw2h4KCVqM&gl=US&hl=en}}</ref> Цією картиною активісти хочуть привернути увагу української та міжнародної громадськості до проблеми політв’язнів Криму, а також і їх дітей, які страждають не менше за своїх батьків.

Також більшіть роликів та фільмів мають переклад на іноземні мови.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Кримськотатарські організації]]
[[Категорія:Організації, визнані небажаними в Росії]]

title: Qırımtatar resurs merkezi

Абревіатура: КРЦ

Тип: недержавна організація · правозахисна організаціяd

Галузь: правозахисна

Розташування: 01054, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького 51Б

Центральний орган: Загальні збори

голова правління: Ескендер Барієв


text:
# Седнів (будинок творчості)
«Се́днів» — будинок творчості Національної спілки художників України, пансіонат з лікуванням. Рекреаційний заклад, у якому відпочивали й творили видатні митці М. П. Глущенко, М. Г. Дерегус, С. Ф. Шишко, Т. Н. Яблонська та ін. Міститься у Седневі.

## Історія
Створений у 1964 році (рік відзначення 150-ліття з дня народження Тараса Шевченка) в смт Седнів Чернігівської області як Республіканський будинок творчості та відпочинку Художнього фонду Спілки художників УРСР (БТВ «Седнів»).
Для закладу було виділено південну, незабудовану частину територію історичної садиби Лизогубів, у яких гостював Тарас Шевченко і де він виконав низку художніх творів.
Першу чергу Будинку творчості становили два ряди одноповерхових дерев'яних будиночків, розташованих обабіч невеликого скверу. В одному з будинків містилася адміністрація закладу.
Пізніше в 60-х роках неподалік було споруджено триповерховий цегляний головний корпус. Над вулицею Шевченка, яка відділяє цю будівлю від решти території закладу, перекинуто пішохідний місток.
У 1985-87 споруджено двоповерховий із мансардою корпус їдальні, у якому також містяться актова зала (2-й поверх) і бібліотека (мансардний поверх). На території закладу є кілька одноповерхових цегляних житлових будиночків підвищеної комфортності, дитячий та спортивний майданчики, зелені зони рекреаційного призначення, господарчі споруди.
За час функціонування закладу в ньому побували задля творчості й відпочинку сотні митців з України та іноземних країн, водночас Будинок творчості приймає й звичайних туристів.
У 2010-х роках головний корпус було капітально відремонтовано, реконструйовано та утеплено фасади, замінено комунікації, модернізовано інтер'єри приміщень, зокрема житлових кімнат.

## Відомі мешканці
- Базилевич Анатолій Дмитрович
- Глущенко Микола Петрович
- Данченко Олександр Григорович
- Дерегус Михайло Гордійович
- Захаров Федір Захарович
- Кошовий Степан Львович
- Литвиненко Валентин Гаврилович
- Ломикін Костянтин Матвійович
- Меліхов Георгій Степанович
- Одайник Вадим Іванович
- Полтавець Віктор Васильович
- Шаталін Віктор Васильович
- Шишко Сергій Федорович
- Яблонська Тетяна Нилівна

Седнівська тематика знайшла відображення і в творчості інших художників, які в різні роки бували в БТВ «Седнів», серед них — Гліб Вишеславський, Борис Вінтенко, Василь Данильчук, Анатолій Дяченко, Анатолій Костенко, Віктор Кофанов, Володимир Масик, Єлизавета Миронова, Анатолій Платонов, Олеся Рибченко, Віктор Романщак, Віктор Троценко, Ярослав Ульгурський, Леонід Яворський, Степан Яровий та багато інших.

## Пам'ятники та пам'ятні знаки
У 2000-х — 2010-х роках на території Будинку творчості було встановлено пам'ятники (напівпостаті з бронзи на бетонних постаментах) Тетяні Яблонській (відкрито 29 травня 2006) та Миколі Глущенку, на одному з корпусів відкрито меморіальну дошку на честь видатних українських митців, які бували тут.
Раніше біля будинку адміністрації було погруддя В. Леніна (демонтовано після 1991), у 1960-х — 80-х роках на території закладу було встановлено кілька скульптур малої форми, зокрема алегоричну жіночу постать біля головного в'їзду.

title: Седнів (будинок творчості)

wikitext:
{{Проблеми
|refimprove=липень 2020
|значимість=липень 2020<!-- у частині «не показано численними вторинними [[ВП:АД]]» -->
}}
'''«Се́днів»''' — будинок творчості [[Національна спілка художників України|Національної спілки художників України]], [[пансіонат]] з лікуванням<ref>[https://opendatabot.ua/c/2915005]</ref>. [[Рекреація|Рекреаційний]] заклад, у якому відпочивали й творили видатні митці [[Глущенко Микола Петрович|М. П. Глущенко]], [[Дерегус Михайло Гордійович|М. Г. Дерегус]], [[Шишко Сергій Федорович|С. Ф. Шишко]], [[Яблонська Тетяна Нилівна|Т. Н. Яблонська]] та ін. Міститься у [[Седнів|Седневі]].

== Історія ==

Створений у [[1964]] році (рік відзначення 150-ліття з дня народження [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]]) в смт [[Седнів]] Чернігівської області як Республіканський будинок творчості та відпочинку Художнього фонду [[Національна спілка художників України|Спілки художників УРСР]] (БТВ «Седнів»).

Для закладу було виділено південну, незабудовану частину територію історичної [[Садиба Лизогубів (Седнів)|садиби Лизогубів]], у яких гостював [[Шевченко Тарас Григорович|Тарас Шевченко]] і де він виконав низку художніх творів.

Першу чергу Будинку творчості становили два ряди одноповерхових дерев'яних будиночків, розташованих обабіч невеликого [[сквер]]у. В одному з будинків містилася адміністрація закладу.

Пізніше в 60-х роках неподалік було споруджено триповерховий цегляний головний корпус. Над вулицею Шевченка, яка відділяє цю будівлю від решти території закладу, перекинуто пішохідний місток.

У 1985-87 споруджено двоповерховий із [[мансарда|мансардою]] корпус їдальні, у якому також містяться актова зала (2-й поверх) і [[бібліотека]] (мансардний поверх). На території закладу є кілька одноповерхових цегляних житлових будиночків підвищеної комфортності, дитячий та спортивний майданчики, зелені зони [[рекреація|рекреаційного]] призначення, господарчі споруди.

За час функціонування закладу в ньому побували задля творчості й відпочинку сотні митців з України та іноземних країн, водночас Будинок творчості приймає й звичайних [[турист]]ів.

У 2010-х роках головний корпус було капітально відремонтовано, реконструйовано та утеплено [[фасад]]и, замінено комунікації, модернізовано інтер'єри приміщень, зокрема житлових кімнат.

== Відомі мешканці ==
{{external media
 |topic     =
 |subtopic  =
 |font-size = 150
 |align     = right
 |clear     = yes
 |width     = 300px
 |image1    =  [https://www.facebook.com/Sedniv.union.artist.ua/photos/a.753762461814481/753764168480977/ Меморіальна дошка видатним українським художникам, які в різний час працювали в Будинку творчости «Седнів»]
}}
* [[Базилевич Анатолій Дмитрович]]
* [[Глущенко Микола Петрович]]
* [[Данченко Олександр Григорович]]
* [[Дерегус Михайло Гордійович]]
* [[Захаров Федір Захарович]]
* [[Кошовий Степан Львович]]
* [[Литвиненко Валентин Гаврилович]]
* [[Ломикін Костянтин Матвійович]]
* [[Меліхов Георгій Степанович]]
* [[Одайник Вадим Іванович]]
* [[Полтавець Віктор Васильович]]
* [[Шаталін Віктор Васильович]]
* [[Шишко Сергій Федорович]]
* [[Яблонська Тетяна Нилівна]]

Седнівська тематика знайшла відображення і в творчості інших художників, які в різні роки бували в БТВ «Седнів», серед них — [[Вишеславський Гліб Анатолійович|Гліб Вишеславський]], [[Вінтенко Борис Михайлович|Борис Вінтенко]], [[Данильчук Василь Павлович|Василь Данильчук]], [[Дяченко Анатолій Давидович|Анатолій Дяченко]], [[Костенко Анатолій Олександрович|Анатолій Костенко]], [[Кофанов Віктор Іванович|Віктор Кофанов]], [[Масик Володимир Ілліч|Володимир Масик]], [[Миронова Єлизавета Федорівна|Єлизавета Миронова]], [[Платонов Анатолій Георгійович|Анатолій Платонов]], [[Рибченко Олеся Григорівна|Олеся Рибченко]], [[Романщак Віктор Андрійович|Віктор Романщак]], [[Троценко Віктор Григорович|Віктор Троценко]], [[Ульгурський Ярослав Олексійович|Ярослав Ульгурський]], [[Яворський Леонід Федорович|Леонід Яворський]], [[Яровий Степан Калинович|Степан Яровий]] та багато інших.

== Пам'ятники та пам'ятні знаки ==
{{external media
 |topic     =
 |subtopic  =
 |font-size = 150
 |align     = right
 |clear     = yes
 |width     = 300px
 |image1    = [https://www.facebook.com/Sedniv.union.artist.ua/photos/ms.c.eJxFk1mSRSEIQ3fUBTK6~;4113WB4n6fAGCJWWKX71VY~;1X8Ftgb3fewZ6pXqwzZcP~;av39oem7e3SrzzJ6f~;~_vJX11PL33lPfRw9zPNR6Ld8XAG9jsdt4KJe~_3Au47xQ7xr0jX7u6GUsw~;99eZjo8CHbsDzWqTfrOvqbj44~;f~;7sHNQlyJMX57UzeYgyz9FP6lsgb~;o53p9~_62OPr1~_us98b5z22H3mQLcaf0F~;gfiulXs1~_cN5hW07MY8zPEnnmXcb7yXnvYSXoD95XuD97Gfshuox9MGc~_rcPU65lv87wCPfrzKLDY9k~_d~_dzZ73zv5SnIz9h~;53wa68j~;7HvcRj~;ndZn5Y3nyPMxTCv39~;LsmmPv7~;aavn~;vqZ~;Li~_~;gZP~;Tn5w7r~_vs41o8p6od6FrgvmvuA~;~_~;V~;69b1Ik~-.bps.a.753762461814481/753764295147631/?type=3&theater Пам'ятник [[Яблонська Тетяна Нилівна|Тетяні Яблонській]] у Седневі]
|image2    = [https://www.facebook.com/Sedniv.union.artist.ua/photos/ms.c.eJxFk1mSRSEIQ3fUBTK6~;4113WB4n6fAGCJWWKX71VY~;1X8Ftgb3fewZ6pXqwzZcP~;av39oem7e3SrzzJ6f~;~_vJX11PL33lPfRw9zPNR6Ld8XAG9jsdt4KJe~_3Au47xQ7xr0jX7u6GUsw~;99eZjo8CHbsDzWqTfrOvqbj44~;f~;7sHNQlyJMX57UzeYgyz9FP6lsgb~;o53p9~_62OPr1~_us98b5z22H3mQLcaf0F~;gfiulXs1~_cN5hW07MY8zPEnnmXcb7yXnvYSXoD95XuD97Gfshuox9MGc~_rcPU65lv87wCPfrzKLDY9k~_d~_dzZ73zv5SnIz9h~;53wa68j~;7HvcRj~;ndZn5Y3nyPMxTCv39~;LsmmPv7~;aavn~;vqZ~;Li~_~;gZP~;Tn5w7r~_vs41o8p6od6FrgvmvuA~;~_~;V~;69b1Ik~-.bps.a.753762461814481/753764275147633/?type=3&theater Пам'ятник [[Глущенко Микола Петрович|Миколі Глущенку]] на території Будинку творчости «Седнів»]
}}
У 2000-х — 2010-х роках на території Будинку творчості було встановлено [[пам'ятник]]и (напівпостаті з бронзи на бетонних постаментах) [[Яблонська Тетяна Нилівна|Тетяні Яблонській]] (відкрито 29 травня 2006)<ref>http://apk.cg.gov.ua/index.php?id=231061&tp=0 У Седнів на 100-річчя Тетяни Яблонської (Сектор інформаційної діяльности та комунікацій
з громадськістю апарату Чернігівської РДА)</ref> та [[Глущенко Микола Петрович|Миколі Глущенку]], на одному з корпусів відкрито меморіальну дошку на честь видатних українських митців, які бували тут.

Раніше біля будинку адміністрації було погруддя [[Ленін Володимир Ілліч|В. Леніна]] (демонтовано після [[1991]]), у 1960-х — 80-х роках на території закладу було встановлено кілька скульптур малої форми, зокрема [[алегорія|алегоричну]] жіночу постать біля головного в'їзду<ref>[https://www.gorod.cn.ua/city/zelenyi-turizm/23038-baza-otdyha-dom-tvorchestva-na-r-snov.html База отдыха, Дом творчества на р. Снов]</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{книга|заголовок  = [[Чернігівщина: Енциклопедичний довідник]]|частина = |відповідальний = за ред. [[Кудрицький Анатолій Вікторович|А. В. Кудрицького]]|місце = К.|видавництво = [[Українська радянська енциклопедія]] імені М. П. Бажана|рік = 1990|сторінки = 401, 729|сторінок = 1007|isbn = 5-88500-011-5|ref = }}
* [http://resource.history.org.ua/cgi-bin/eiu/history.exe?&I21DBN=EIU&P21DBN=EIU&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=eiu_all&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=TRN=&S21COLORTERMS=0&S21STR=Sedniv_smt СЕДНІВ в Енциклопедії історії України]
* [https://nuau1938.wixsite.com/nuau/sedniv Будинок творчости «Седнів» на сайті Національної спілки художників України]

== Посилання ==
* {{Facebook|Sedniv.union.artist.ua}}
[[Категорія:Засновані в Україні 1964]]
[[Категорія:Седнів]]


text:
# Абака-хан
Абага, Абака (березень 1234, Монголія — 1 квітня 1282, Хамадан) — Ільхан Ірану (1265—1282), син Хулагу, лідера монгольського завоювання Середньої Азії.

## Життєпис
У 1265 отримав руку Марії Деспіни, незаконної дочки імператора Михайла VIII Палеолога. Другий представник династії Хулагуїдів в Ірані. При сходженні на трон придушив змову Килич-Арсланак IV, султана Рума, що вступив у союз з Єгиптом та арабськими племенами.
17-річним царюванням придбав собі славне ім'я, заступництвом ученим і поетам і розсудливістю управління підняв добробут своєї країни. Проводив антимусульманську політику, намагаючись вкоренити духовні основи буддизму і несторіанства.
У зовнішній політиці Абака-хан продовжував лінію батька. Він боровся з силами Золотої Орди на Кавказі, а також з вторгненнями правителів Чагатайського улусу в Середній Азії. У 1270 році чагатайський правитель Борак вторгся в Хорасан, але був розбитий поблизу Герату. У відповідь Абака розгромив Бухару (1273).
У 1276 році вибухнуло нове повстання в Румському султанаті. 1277 року на підтримку повсталим прибув Бейбарс, султан Єгипту, який у битві при Ельбістоні завдав поразки монгольському війську. Після повернення того ж року Бейбарса до Єгипту, ільхан Абака повернув собі владу над Малою Азією. 1279 року спрямував війська на допомогу султану Кей-Хосров III для придушення повстання бея Карамана.
Абака-хан помер 1 квітня 1282 року від «білої гарячки» внаслідок алкоголізму. Його наступником став Текудер.

title: Абака-хан

wikitext:
{{Otheruses|Абака}}
{{Особа}}
'''Абага''', '''Абака''' ([[березень]] [[1234]], [[Монголія]] — [[1 квітня]] [[1282]], [[Хамадан]]) — [[Ільхани|Ільхан]] [[Іран]]у (1265—1282), син [[Хулагу]], лідера монгольського завоювання Середньої Азії.

== Життєпис ==
У 1265 отримав руку Марії Деспіни, незаконної дочки імператора [[Михайло VIII Палеолог|Михайла VIII Палеолога]]. Другий представник династії Хулагуїдів в Ірані. При сходженні на трон придушив змову [[Килич-Арслан IV|Килич-Арсланак IV]], [[Конійський султанат|султана Рума]], що вступив у союз з Єгиптом та арабськими племенами.

17-річним царюванням придбав собі славне ім'я, заступництвом ученим і поетам і розсудливістю управління підняв добробут своєї країни. Проводив антимусульманську політику, намагаючись вкоренити духовні основи буддизму і [[Несторіанство|несторіанства]].

У зовнішній політиці Абака-хан продовжував лінію батька. Він боровся з силами [[Золота Орда|Золотої Орди]] на Кавказі, а також з вторгненнями правителів Чагатайського улусу в Середній Азії. У 1270 році чагатайський правитель Борак вторгся в [[Хорасан]], але був розбитий поблизу Герату. У відповідь Абака розгромив [[Бухара|Бухару]] (1273).

У 1276 році вибухнуло нове повстання в Румському султанаті. 1277 року на підтримку повсталим прибув [[Бейбарс]], султан Єгипту, який у битві при Ельбістоні завдав поразки монгольському війську. Після повернення того ж року Бейбарса до Єгипту, ільхан Абака повернув собі владу над Малою Азією. 1279 року спрямував війська на допомогу султану [[Кей-Хосров III]] для придушення повстання бея Карамана.

Абака-хан помер 1 квітня 1282 року від [[Біла гарячка|«білої гарячки»]] внаслідок [[алкоголізм]]у<ref>[http://www.iranicaonline.org/articles/Abaqa Абака] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110429161256/http://www.iranicaonline.org/articles/abaqa |date=29 квітня 2011 }} {{ref-en}}</ref>. Його наступником став [[Текудер]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* http://www.vostlit.info/Texts/rus16/Rasidaddin_4/frametext3.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111011215957/http://www.vostlit.info/Texts/rus16/Rasidaddin_4/frametext3.html |date=11 жовтня 2011 }}

{{Mongolia-bio-stub}}
{{Iran-bio-stub}}
{{Шахиншахи Ірану}}
{{Бібліоінформація}}
{{ВП-Портали|Біографії|Іран|Монголія}}

[[Категорія:Монгольська імперія]]
[[Категорія:Монархи Персії]]
[[Категорія:Ільхани]]
[[Категорія:Уродженці Монголії]]
[[Категорія:Правителі XIII століття]]

title: монг. ᠠᠪᠠᠭᠠ ᠬᠠᠨ

Народився: 27 лютого 1234 · Монгольська імперія

Помер: 1 квітня 1282 (48 років) · Гамадан, Іран

Країна: Монгольська імперія

Діяльність: суверен

Учасник: Дев'ятий хрестовий похід

Титул: принц

Посада: хан

Рід: Чингізиди і Ільхани

Батько: Хулагу

Брати, сестри: Текудер, Jumghurd, Qonqurtaid, Yoshmutd і Менгу Темурd

У шлюбі з: Марія Палеологd, Padishah Khatund, Öljei Khatund, Buluqhan Khatund, Bulujin Egachid, Todei Khatund, Nokdan Khatund і Mirtay Khātūnd

Діти: Аргун-хан, Гайхату, Ольджат, Georgios Bahadurd, El Qutlugh Khatund, Malika Khatund, Toghanchuq Khatund і Theodora Palaiologina Arachantlound


text:
# Мурахолюб
Мурахолю́б (Terenura) — рід горобцеподібних птахів родини сорокушових (Thamnophilidae). Представники цього роду мешкають в Південній Америці.

## Види
Виділяють два види:
- Мурахолюб строкатоголовий (Terenura maculata)
- Мурахолюб рудочеревий (Terenura sicki)

За результатами молекулярно-філогенетичного дослідження, результатами якого були опубліковані у 2015 році, чотири види, яких раніше відносили до роду Terenura, були переведені до новоствореного роду Euchrepomis.

## Етимологія
Наукова назва роду Terenura походить від сполучення слів дав.-гр. τερην — м'який, ніжний і ουρα — хвіст.

title: Мурахолюб

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Мурахолюб
| image =Terenura maculata - Streak-capped antwren (male).JPG
| image_caption =[[Мурахолюб строкатоголовий]] (''Terenura maculata'')
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Сорокушові]] (Thamnophilidae)
| subfamilia = Thamnophilinae
| tribus = Formicivorini
| genus = '''Мурахолюб (''Terenura'')'''
| genus_authority = [[Жан Луї Кабаніс|Cabanis]] & [[Ferdinand Heine|Heine]], 1859<ref>{{cite book | last1=Cabanis | first1=Jean | author1-link=Жан Луї Кабаніс | last2=Heine | first2=Ferdinand | author2-link=Ferdinand Heine | year=1860 | title=Museum Heineanum : Verzeichniss der ornithologischen Sammlung des Oberamtmann Ferdinand Heine, auf Gut St. Burchard vor Halberstadt | volume=2 | language=German, Latin | place=Halberstadt | publisher=R. Frantz | page=9 | url=https://biodiversitylibrary.org/page/49587864 | accessdate=26 червня 2022 | archive-date=26 червня 2022 | archive-url=https://web.archive.org/web/20220626184531/https://www.biodiversitylibrary.org/page/49587864 }}</ref>
| subdivision_ranks = Види
| subdivision =
* ''[[Terenura maculata]]''{{тип}}<ref>{{cite book | editor-last=Peters | editor-first=James Lee | editor-link=James L. Peters | year=1951 | title=Check-list of Birds of the World | volume=7 | publisher=Museum of Comparative Zoology | place=Cambridge, Massachusetts | page=211 | url=https://biodiversitylibrary.org/page/14480548 | accessdate=26 червня 2022 | archive-date=26 червня 2022 | archive-url=https://web.archive.org/web/20220626184156/https://www.biodiversitylibrary.org/page/14480548 }}</ref>
* ''[[Terenura sicki]]''
| range_map =
| range_map_caption =
| synonyms =
| wikispecies = Terenura
| commonscat = Terenura
| commons = Terenura
}}
'''Мурахолю́б'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Terenura'') — рід [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Сорокушові|сорокушових]] (Thamnophilidae). Представники цього роду мешкають в [[Південна Америка|Південній Америці]]<ref name=hbw8>{{cytuj książkę| autor = Josep del Hoyo, Andrew Elliott, David A. Christie| tytuł = Handbook of the Birds of the World | część = 8|tytuł części = Broadbills to Tapaculos| rozdział = Family Thamnophilidae (Typical Antbirds)| autor r = Kevin Zimmer, Morton L. Isler| rok = 2003 | wydawca = Lynx Edicions | miejsce = Barcelona | isbn = 84-87334-50-4| strony = 624-625}}</ref>.

== Види ==
Виділяють два види:<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor1-link=Frank Gill (ornithologist)|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|year=2022|title=Antbirds|work=World Bird List Version 12.1|url=http://www.worldbirdnames.org/bow/antbirds/|publisher=International Ornithologists' Union|accessdate=26 червня 2022|archive-date=3 грудня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171203233956/http://www.worldbirdnames.org/bow/antbirds/}}</ref>
* [[Мурахолюб строкатоголовий]] (''Terenura maculata'')
* [[Мурахолюб рудочеревий]] (''Terenura sicki'')

За результатами молекулярно-філогенетичного дослідження, результатами якого були опубліковані у 2015 році, чотири види, яких раніше відносили до роду ''Terenura'', були переведені до новоствореного роду ''[[Euchrepomis]]''<ref>{{ cite journal | last1=Bravo | first1=G.A. | last2=Remsen | first2=J.V. | last3=Whitney | first3=B.M. | last4=Brumfield | first4=R.T. | year=2012 | title=DNA sequence data reveal a subfamily-level divergence within Thamnophilidae (Aves: Passeriformes) | journal=Molecular Phylogenetics and Evolution | volume=65 | issue=1 | pages=287–293 | doi=10.1016/j.ympev.2012.06.016 }}</ref>.

== Етимологія ==
Наукова назва роду ''Terenura'' походить від сполучення слів {{lang-grc|τερην}} — м'який, ніжний і {{lang-grc2|ουρα}} — хвіст.<ref>{{cite book | last=Jobling | first=James A. | year=2010| title=The Helm Dictionary of Scientific Bird Names | url=https://archive.org/details/Helm_Dictionary_of_Scientific_Bird_Names_by_James_A._Jobling | publisher=Christopher Helm | location=London | isbn= 978-1-4081-2501-4 | page=[https://archive.org/details/Helm_Dictionary_of_Scientific_Bird_Names_by_James_A._Jobling/page/n382 382] }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q658031}}
{{Птахи-доробити}}

[[Категорія:Сорокушові]]
[[Категорія:Роди птахів]]
[[Категорія:Таксони, описані Жаном Луї Кабанісом]]

title: ?Мурахолюб

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Сорокушові (Thamnophilidae)

Підродина: Thamnophilinae

Триба: Formicivorini

Рід: Мурахолюб (Terenura) · Cabanis & Heine, 1859

Вікісховище: Terenura

Віківиди: Terenura


text:
# Solimoea
Solimoea acrensis — доісторична мавпа ателіна з пізньоміоценової формації Солімойс у Бразилії. Рід містить один вид.

## Опис
Перший нижній моляр унікально витягнутий і вузький для ателіда. Верхні премоляри мають 3 різні корені, один язиковий і два ротові. Зрізні гребені премолярів і молярів помірно розвинені, що може бути використано для визначення дієти.
Розмір тіла Solimoea був розрахований на підставі оклюзійної площі моляра в порівнянні з масою тіла жіночих особин 15 інших видів платірріна. Відповідно до отриманої формули Solimoea могла отримати вагу близько 5,4 кг або до 8 кг. Також була застосована друга формула, яка включає дані як для катаринів, так і для платірринів, що дає середню оціночну вагу 6,01 кг. Це ставить тварину в такий же діапазон розмірів, як сучасні Lagothrix і Ateles. Дослідження, що порівнюють кілька десятків вимерлих видів із більш широким представленням сучасних видів, показують, що Solimoea належить до підродини Atelinae.

title: Solimoea

wikitext:
{{Speciesbox
| fossil_range = [[пізній міоцен]]<br>~{{fossil range|11.608|7.246}}
| display_parents = 2
| genus = Solimoea
| parent_authority = Kay, 2006
| species = acrensis
| authority = Kay, 2006
}}
'''''Solimoea acrensis''''' — доісторична мавпа ателіна з пізньоміоценової формації Солімойс у Бразилії<ref name=Kay06>{{Cite journal |author=Kay RF & Cozzuol MA |journal=Journal of Human Evolution |title=New platyrrhine monkeys from the Solimões Formation (late Miocene, Acre State, Brazil) |volume=50 |issue=6 |pages=673–686 |year=2006 |pmid=16530809 |doi=10.1016/j.jhevol.2006.01.002}}</ref>. [[Рід (біологія)|Рід]] містить один вид.

== Опис ==
Перший нижній моляр унікально витягнутий і вузький для ателіда. Верхні премоляри мають 3 різні корені, один язиковий і два ротові. Зрізні гребені премолярів і молярів помірно розвинені, що може бути використано для визначення дієти<ref name=Kay06/>.

Розмір тіла Solimoea був розрахований на підставі оклюзійної площі моляра в порівнянні з масою тіла жіночих особин 15 інших видів платірріна. Відповідно до отриманої формули Solimoea могла отримати вагу близько 5,4 кг<ref name=Kay06/> або до 8 кг<ref name=Silvestro>{{cite journal |last=Silvestro |first=Daniele |last2=Tejedor |first2=Marcelo F. |last3=Serrano Serrano |first3=Martha L. |last4=Loiseau |first4=Oriane |last5=Rossier |first5=Victor |last6=Rolland |first6=Jonathan |last7=Zizka |first7=Alexander |last8=Antonelli |first8=Alexandre |last9=Salamin |first9=Nicolas |year=2017 |title=Evolutionary history of New World monkeys revealed by molecular and fossil data |url=https://www.biorxiv.org/content/biorxiv/early/2017/08/18/178111.full.pdf |journal=[[BioRxiv]] |volume=_ |pages=1–32 |accessdate=2019-02-20}}</ref>. Також була застосована друга формула, яка включає дані як для катаринів, так і для платірринів, що дає середню оціночну вагу 6,01 кг. Це ставить тварину в такий же діапазон розмірів, як сучасні ''Lagothrix'' і ''Ateles''<ref name=Kay06/>. Дослідження, що порівнюють кілька десятків вимерлих видів із більш широким представленням сучасних видів, показують, що Solimoea належить до підродини Atelinae<ref name=Silvestro/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Haplorhini|S.}}
{{Taxonbar|from1=Q21447541|from2=Q7558132}}

[[Категорія:Роди ссавців]]
[[Категорія:Коатові]]

title: Біологічна класифікація

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Примати (Primates)

Підряд: Сухоносі (Haplorhini)

Інфраряд: Вищі примати (Simiiformes)

Родина: Коатові (Atelidae)

Підродина: Atelinae

Рід: †Solimoea · Kay, 2006

Вид: †S. acrensis

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: †Solimoea acrensis · Kay, 2006


text:
# Ракель Лофф да Сілва
Ракель Лофф да Сілва (порт. Raquel Loff da Silva; 2 січня 1995) — бразильська волейболістка, центральна блокуюча. Чемпіока Словаччини і Чехії.

## Із біографії
Чемпіонка Бразильських студентських ігор 2010 року. У 2012 році виступала за юнацьку збірну Бразилії. У складі «Прометея» — бронзова призерка кубка України 2020 року.

## Клуби
| Роки      | Команди                       |
| --------- | ----------------------------- |
| 2011—2012 | «Нова Тренто»                 |
| 2012—2013 | «Абель Мода» (Брускі)         |
| 2013—2014 | «Сан-Каетано»                 |
| 2015—2016 | «Пінейрос» (Сан-Паулу)        |
| 2016—2017 | «Бауру»                       |
| 2017—2018 | «Сесі» (Сан-Паулу)            |
| 2018—2019 | «Балнеаріо Камборіу» (Ітажаї) |
| 2019—2020 | «Озаску Аудакс»               |
| 2019—2020 | «Прометей» (Кам'янське)       |
| 2020—2021 | «Славія» (Братислава)         |
| 2021—2024 | «Простейов»                   |
| 2024—     | «Шамальєр»                    |

## Досягнення
- Чемпіон Чехії (1): 2022
- Чемпіон Словаччини (1): 2021
- Володар кубка Словаччини (1): 2021
- Володар кубка Сан-Паулу (1): 2017

## Статистика
У міжнародних клубних турнірах:
| Сезон   | Клуб          | Турнір        | Ігри | Сети | Очки | Ср.  | Примітки |
| ------- | ------------- | ------------- | ---- | ---- | ---- | ---- | -------- |
| 2019-20 | СК «Прометей» | Кубок виклику | 1    | 1    | 0    | 0    |          |
| 2022-23 | «Простейов»   | Кубок виклику | 8    | 31   | 109  | 3,52 |          |
| 2023-24 | «Простейов»   | Кубок виклику | 1    | 4    | 10   | 2,5  |          |
| Всього  | Всього        | Всього        |      |      |      | ,    |          |

- Ср. — середній показник результативності за один сет.

title: Ракель Лофф да Сілва

wikitext:
{{Спортсмен
|ім'я                = Ракель Лофф да Сілва
|повне ім'я          =
|оригінал імені      =
|зображення          =
|розмір зображення   =
|підпис              =
|прізвисько          =
|громадянство        =
|національність      =
|місце проживання    =
|дата народження     = 2.1.1995
|місце народження    =
|дата смерті         =
|місце смерті        =
|причина смерті      =
|зріст               = 193 см
|вага                =
|Alma mater          =
|військове звання    =
|батько              =
|мати                =
|дружина             =
|чоловік             =
|діти                =
|вебсторінка         =
|країна              = {{прапорець|BRA}} [[Бразилія]]
|вид спорту          = [[волейбол]]
|дисципліна          =
|спортивне звання    =
|студентська команда =
|клуб                =
|команда             = {{прапорець|Франція}} «Шамальєр»
|нац. збірна         =
|статус професіонала =
|тренери             =
|завершення виступів =
|тренує              =
|світові             =
|регіональні         =
|національні         =
|олімпійські         =
|паралімпійські      =
|дефлімпійські       =
|найвищий рейтинг    =
|поточний рейтинг    =
|особисті рекорди    =
| медалі =
|нагороди            =
}}
'''Ракель Лофф да Сілва''' ({{lang-pt|Raquel Loff da Silva}}; 2 січня 1995) — бразильська волейболістка, центральна блокуюча. Чемпіока Словаччини і Чехії.

== Із біографії ==
Чемпіонка Бразильських студентських ігор 2010 року. У 2012 році виступала за юнацьку збірну Бразилії. У складі «Прометея» — бронзова призерка кубка України 2020 року.

== Клуби ==
{| class="wikitable"
|+
|-
! Роки !! Команди
|-
| 2011—2012 || {{прапорець|Бразилія}} «Нова Тренто»
|-
| 2012—2013 || {{прапорець|Бразилія}} «Абель Мода» (Брускі)
|-
| 2013—2014 || {{прапорець|Бразилія}} «Сан-Каетано»
|-
| 2015—2016 || {{прапорець|Бразилія}} «Пінейрос» (Сан-Паулу)
|-
| 2016—2017 || {{прапорець|Бразилія}} «Бауру»
|-
| 2017—2018 || {{прапорець|Бразилія}} «Сесі» (Сан-Паулу)
|-
| 2018—2019 || {{прапорець|Бразилія}} «Балнеаріо Камборіу» (Ітажаї)
|-
| 2019—2020 || {{прапорець|Бразилія}} «Озаску Аудакс»
|-
| [[ЖВК «Прометей» (Кам'янське) у сезоні 2019—2020|2019—2020]] || {{прапорець|Україна}} [[Прометей (жіночий волейбольний клуб)|«Прометей» (Кам'янське)]]
|-
| 2020—2021 || {{прапорець|Словаччина}} «Славія» (Братислава)
|-
| 2021—2024 || {{прапорець|Чехія}} «Простейов» <ref>{{cite web
|url=https://www.cvf.cz/extraliga-zeny/clanky/nove-jmeno-v-ceske-uniqa-extralize-raquel-loff-da-silva-23192.html
|title=Nové jméno v české UNIQA extralize – Raquel Löff da Silva
|publisher=[https://www.cvf.cz/ ČVS]
|language=чеська
|accessdate=25 вересня 2022
|archive-date=
|archive-url=
|url-status=
|archivedate=2022-09-26
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220926174315/https://www.cvf.cz/extraliga-zeny/clanky/nove-jmeno-v-ceske-uniqa-extralize-raquel-loff-da-silva-23192.html
}}</ref>
|-
| 2024— || {{прапорець|Франція}} «Шамальєр»
|}

== Досягнення ==
* [[Чемпіонат Чехії з волейболу серед жінок|Чемпіон Чехії]] (1): 2022
* Чемпіон Словаччини (1): 2021
* Володар кубка Словаччини (1): 2021
* Володар кубка Сан-Паулу (1): 2017

== Статистика ==
У міжнародних клубних турнірах:
{| class="wikitable"
|+
|-
! Сезон !! Клуб !! Турнір !! Ігри !! Сети !! Очки !! Ср. !! Примітки
|- align=center
| [[СК «Прометей» (Кам'янське) у сезоні 2019—2020|2019-20]]
|align="left"|{{прапорець|Україна}} [[СК Прометей (жіночий волейбольний клуб)|СК «Прометей»]]
|[[Кубок виклику ЄКВ|Кубок виклику]]
| 1 || 1 || 0 || 0
|
|- align=center
| 2022-23
|align="left"|{{прапорець|Чехія}} «Простейов»
|Кубок виклику
| 8 || 31 || 109 || 3,52
|
|- align=center
| 2023-24
|align="left"|{{прапорець|Чехія}} «Простейов»
|Кубок виклику
| 1 || 4 || 10 || 2,5
|
|-
!colspan="3"| Всього !!  !!  !!  !! , !!
|}
* Ср. — середній показник результативності за один сет.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{cite web
|url=https://prometeyvc.com/ua/voleybol/comanda/rakel-lof-da-silva
|title=Ракел Лоф Да Сілва
|publisher=[https://prometeyvc.com/ua СК «Прометей» — Волейбол]
|language=
|accessdate=1 липня 2022
|archive-date=
|archive-url=
|url-status=
|archivedate=2021-12-03
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20211203022259/https://prometeyvc.com/ua/voleybol/comanda/rakel-lof-da-silva
}}
* {{cite web
|url=https://uvf-web.dataproject.com/PlayerDetails.aspx?TeamID=153&PlayerID=3849&ID=22
|title=Лофф Да Сілва Ракель
|publisher=[https://fvu.in.ua/uk Федерація волейболу України]
|language=
|accessdate=26 вересня 2022
|archive-date=
|archive-url=
|url-status=
|archivedate=2022-09-26
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220926174312/https://uvf-web.dataproject.com/PlayerDetails.aspx?TeamID=153&PlayerID=3849&ID=22
}}
* {{cite web
|url=https://women.volleybox.net/ru/raquel-loff-da-silva-p2875/clubs
|title=Raquel Loff da Silva
|publisher=[https://women.volleybox.net/what-is-volleybox women.volleybox.net]
|language=англійська
|accessdate=1 липня 2022
|archive-date=
|archive-url=
|url-status=
|archivedate=2022-07-01
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220701143536/https://women.volleybox.net/ru/raquel-loff-da-silva-p2875/clubs
}}
* {{cite web
|url=https://profiles.worldofvolley.com/wov-community/players/41915/raquel-loff-da-silva.html
|title=Raquel Loff da Silva
|publisher=[https://worldofvolley.com/ WorldofVolley]
|language=англійська
|accessdate=1 липня 2022
|archive-date=
|archive-url=
|url-status=
|archivedate=2022-07-01
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220701143536/https://profiles.worldofvolley.com/wov-community/players/41915/raquel-loff-da-silva.html
}}
* {{cite web
|url=https://www-old.cev.eu/PlayerDetails.aspx?TeamID=11537&SeasonID=0&SeasonType=&G=&PlayerID=81636
|title=Raquel Loff da Silva
|publisher=CEV
|language=англійська
|accessdate=4 липня 2022
|archive-date=
|archive-url=
|url-status=
|archivedate=2022-07-05
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220705192015/https://www-old.cev.eu/PlayerDetails.aspx?TeamID=11537&SeasonID=0&SeasonType=&G=&PlayerID=81636
}}
* {{cite web
|url=http://vkprostejov.cz/?informace_o_hracce&id=56
|title=Raquel Löff da Silva
|publisher=[http://vkprostejov.cz/ VK Prostějov]
|language=чеська
|accessdate=25 вересня 2022
|archive-date=
|archive-url=
|url-status=
|archivedate=2022-09-26
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220926174338/http://vkprostejov.cz/?informace_o_hracce&id=56
}}

{{DEFAULTSORT:Сілва Ракель Лофф да}}
[[Категорія:Бразильські волейболістки]]
[[Категорія:Волейболістки «Прометея»]]
[[Категорія:Спортсмени Сан-Паулу]]
[[Категорія:Спортсмени Братислави]]

title: Загальна інформація

Народження: 2 січня 1995 (30 років)

title: Спорт

Країна: Бразилія

Вид спорту: волейбол

Команда: «Шамальєр»


text:
# Замок Барміт
Замок Барміт (англ. Barmeath Castle) — один із замків Ірландії, розташований в графстві Лаут, біля міста Данлір, на півострові Кулі. Замок Барміт був спочатку зовнішнім замком Пейлу — англійської колонії в Ірландії. Цей замок є відомою пам'яткою історії та архітектури, пам'яткою садово-паркового мистецтва XVIII століття. До створення комплексу замку Барміт долучився ландшафтний архітектор XVIII століття Томас Райт.
На місці давнього оборонного норманського замку в XVIII столітті у 1770 році був зведений новий розкішний замок — резиденція аристократів в геогрієвському стилі. У 1839 році замок знову був перебудований і розширений. Роботами керували Джон Б. Кін та Томас Сміт. Були добудовані дві круглі вежі. Був побудований новий вхід з романською аркою та квадратною баштою. Потім був добудований внутрішній двір та довге крило з башточками. Інтер'єр замку лишився незайманим — в георгієвському стилі. Кімнати мають масонські символи.
Замок належав аристократичній родині Белл'ю — спочатку баронетів, а потім баронів. Белл'ю жили тут починаючи з ХІІ століття. Белл'ю отримали титул баронетів в 1638 році, а титул барона в 1838 році. Титул барона одержав сер Патрік Белл'ю — VII баронет Белл'ю. І баронета Белл'ю теж звали сер Патрік Белл'ю. Замок є одним із найвидатніших замків графства Лаут.
Ірландське геогрієвске товариство долучилося до робіт по відновленню замку Барміт, зокрема до відновлення даху, що дало б можливість зберегти пам'ятку в цілому. Роботами керують Джеймс А. Коннор та Вільям МакКвіллан.

title: Замок Барміт

wikitext:
{{замок}}
[[Файл:Arms_of_Baron_Bellew.svg|thumb|right|250px|Герб баронів Белл'ю.]]
'''Замок Барміт''' ({{lang-en|Barmeath Castle}}) — один із замків [[Ірландія|Ірландії]], розташований в графстві [[Лаут (графство)|Лаут]], біля міста Данлір, на півострові Кулі. Замок Барміт був спочатку зовнішнім замком Пейлу — англійської колонії в Ірландії. Цей замок є відомою пам'яткою історії та архітектури, пам'яткою садово-паркового мистецтва XVIII століття. До створення комплексу замку Барміт долучився ландшафтний архітектор XVIII століття Томас Райт.

На місці давнього оборонного норманського замку в XVIII столітті у 1770 році був зведений новий розкішний замок — резиденція аристократів в геогрієвському стилі. У 1839 році замок знову був перебудований і розширений. Роботами керували Джон Б. Кін та Томас Сміт. Були добудовані дві круглі вежі. Був побудований новий вхід з романською аркою та квадратною баштою. Потім був добудований внутрішній двір та довге крило з башточками. Інтер'єр замку лишився незайманим — в георгієвському стилі. Кімнати мають масонські символи.

Замок належав аристократичній родині Белл'ю — спочатку баронетів, а потім баронів. Белл'ю жили тут починаючи з ХІІ століття. Белл'ю отримали титул баронетів в 1638 році, а титул барона в 1838 році. Титул барона одержав сер Патрік Белл'ю — VII баронет Белл'ю. І баронета Белл'ю теж звали сер Патрік Белл'ю. Замок є одним із найвидатніших замків графства Лаут.

Ірландське геогрієвске товариство долучилося до робіт по відновленню замку Барміт, зокрема до відновлення даху, що дало б можливість зберегти пам'ятку в цілому. Роботами керують Джеймс А. Коннор та Вільям МакКвіллан.

== Джерела ==
* https://www.igs.ie/conservation/project/barmeath-castle {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171030010304/http://www.igs.ie/conservation/project/barmeath-castle |date=30 жовтня 2017 }}
* http://archiseek.com/2010/barmeath-castle-dunleer-co-louth/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180904154146/http://archiseek.com/2010/barmeath-castle-dunleer-co-louth/ |date=4 вересня 2018 }}
* http://www.buildingsofireland.ie/niah/search.jsp?type=record&county=LH&regno=13901817 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171025010356/http://www.buildingsofireland.ie/niah/search.jsp?type=record&county=LH&regno=13901817 |date=25 жовтня 2017 }}
* https://web.archive.org/web/20170306202850/http://www.panoramio.com/photo/108702070

{{Список замків Ірландії}}
[[Категорія:Замки графства Лаут]]
[[Категорія:Засновані в Ірландії 1770]]

title: Замок Барміт

Тип: замок

Країна: Ірландія : ISO3166-1 alpha-3: IRL ; ISO3166-1 цифровий: 372 ;