text:
# Цой Сергій Геннадійович
Сергі́й Генна́дійович Цой (15 лютого 1984, Фрунзе, СРСР) — український футболіст, півзахисник. У 2015 році отримав нагороду за найкрасивіший гол Другої ліги України.

## Клубна кар'єра
Народився у Середній Азії в місті Фрунзе (нині — Бішкек, Киргизстан). У середині 1990-х родина переїхала до України, де Сергій пішов на заняття секції футболу.  Вихованець ДЮСШ міста Каховка, перший тренер — Василь Лаврентійович Росошик, а потім займався у Сергія Володимировича Корольського. Перші кроки у футболі зробив у місцевій «Юності».
2004 року я потрапив до клубу «Гірник-спорт» з Комсомольська. Тренер Юрій Чумак, який туди запрошував молодого гравця, довіряв. Під кінець першого сезону він забив дебютний гол у Херсоні у ворота «Кристала». 2006 перейшов до «Ниви» (Тернопіль), але провів там лише півроку і майже не грав.
Надалі грав за аматорські команди «Каховка» та «Мир» (Горностаївка), а 2010 року повернувся на професіональний рівень і став гравцем «Енергії» (Нова Каховка). 2012 року разом з тренером Сергієм Шевцовим  і рядом гравців перейшов у «Кримтеплицю», а згодом з цим же тренером став співпрацювати і у «Кристалі». Тривалий час був капітаном херсонського клубу.
Завершував професіональну кар'єру у «Енергії», де грав до 2022 року, поки через російське повномасштабне вторгнення клуб не припинив існування.

## Статистика

### Професіональна
Матчі вказані як у чемпіонаті так і в кубку
| Сезон   | Клуб                        | Матчі | Голи |
| ------- | --------------------------- | ----- | ---- |
| 2003/04 | Гірник-спорт (Комсомольськ) | 4     | 1    |
| 2004/05 | Гірник-спорт (Комсомольськ) | 12    | 0    |
| 2005/06 | Гірник-спорт (Комсомольськ) | 9     | 0    |
| 2010/11 | Енергія (Нова Каховка)      | 19    | 3    |
| 2011/12 | Енергія (Нова Каховка)      | 20    | 3    |
| 2012/13 | Кримтеплиця (Молодіжне)     | 26    | 0    |
| 2013/14 | Кристал (Херсон)            | 28    | 5    |
| 2014/15 | Кристал (Херсон)            | 27    | 6    |
| 2015/16 | Кристал (Херсон)            | 28    | 7    |
| 2016/17 | Кристал (Херсон)            | 20    | 4    |
| 2018/19 | Кристал (Херсон)            | 19    | 1    |
| 2003—   | Всього за кар'єру           | 212   | 30   |

title: Цой Сергій Геннадійович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Сергій Цой
| зображення        =
| зображення розмір = 300px
| підпис            =
| повне-ім'я        = Сергій Геннадійович Цой
| дата-народження   = 15.02.1984
| місце-народження  =
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| прізвисько        =
| зріст             = 179 [[Сантиметр|см]]
| вага              = 72 [[Кілограм|кг]]
| позиція           = [[півзахисник]]
| громадянство      = {{UKR}}
| юнацькі-роки      = 2001
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|UKR}} «Юність» (Каховка)
| роки              = 2004—2006
 2010—2012
 2012—2013
 2013—2020
 2021—2022
| клуби             = {{Прапорець|UKR}} «[[Гірник-спорт]]»
 {{Прапорець|UKR}} [[Енергія (Нова Каховка)|«Енергія» (НК)]]
 {{Прапорець|UKR}} [[Кримтеплиця (футбольний клуб)|«Кримтеплиця»]]
 {{Прапорець|UKR}} [[Кристал (Херсон)|«Кристал» (Х)]]
 {{Прапорець|UKR}} [[Енергія (Нова Каховка)|«Енергія»]]
| ігри(голи)        = 24 (1)
 35 (6)
 24 (0)
 147 (30)
 12 (0)
| футзал-роки       =
| футзал-клуби      =
| футзал-ігри(голи) =
| пляжний-роки      =
| пляжний-клуби     =
| пляжний-ігри(голи)=
| збірна-роки       =
| збірна-команда    =
| збірна-ігри(голи) =
| тренер-сезон      =
| тренер-команда    =
| тренер-місце      =
| звання            =
| нагороди          =
| пк-поновлення     = 5 червня 2021
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення    =
}}
{{однофамільці|Цой}}
'''Сергі́й Генна́дійович Цой''' ([[15 лютого]] [[1984]], [[Бішкек|Фрунзе]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]) — [[Україна|український]] [[футбол]]іст, [[півзахисник]]. У 2015 році отримав нагороду за найкрасивіший гол [[Чемпіонат України з футболу: друга ліга|Другої ліги України]]<ref>[http://football.ua/ukraine1league/276680-pfl-opredelila-luchshie-goly-v-pervojj-i-vtorojj-ligakh-proshlogo-sezona.html ПФЛ определила лучшие голы в первой и второй лигах прошлого сезона] {{ref-ru}}</ref>.

== Клубна кар'єра ==
Народився у Середній Азії в місті Фрунзе (нині — [[Бішкек]], [[Киргизстан]]). У середині 1990-х родина переїхала до України, де Сергій пішов на заняття секції футболу.  Вихованець ДЮСШ міста [[Каховка]], перший тренер — Василь Лаврентійович Росошик, а потім займався у Сергія Володимировича Корольського. Перші кроки у футболі зробив у місцевій «Юності».

2004 року я потрапив до клубу «[[Гірник-спорт]]» з Комсомольська. Тренер [[Чумак Юрій Олександрович|Юрій Чумак]], який туди запрошував молодого гравця, довіряв. Під кінець першого сезону він забив дебютний гол у Херсоні у ворота [[Кристал (Херсон)|«Кристала»]]. 2006 перейшов до [[Нива (Тернопіль)|«Ниви» (Тернопіль)]], але провів там лише півроку і майже не грав.

Надалі грав за аматорські команди [[Каховка (спортивний клуб)|«Каховка»]] та [[Мир (Горностаївка)|«Мир» (Горностаївка)]], а 2010 року повернувся на професіональний рівень і став гравцем [[Енергія (Нова Каховка)|«Енергії» (Нова Каховка)]]. 2012 року разом з тренером [[Шевцов Сергій Анатолійович|Сергієм Шевцовим ]] і рядом гравців перейшов у [[Кримтеплиця (футбольний клуб)|«Кримтеплицю»]], а згодом з цим же тренером став співпрацювати і у [[Кристал (Херсон)|«Кристалі»]]. Тривалий час був капітаном херсонського клубу.

Завершував професіональну кар'єру у [[Енергія (Нова Каховка)|«Енергії»]], де грав до 2022 року, поки через [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|російське повномасштабне вторгнення]] клуб не припинив існування.

== Статистика ==

=== Професіональна ===
''Матчі вказані як у чемпіонаті так і в кубку''
{|
 |- bgcolor=#b0c4de
 !Сезон||Клуб||Матчі||Голи
 |- bgcolor=#f5f5dc
 |2003/04||{{Прапорець|UKR}} [[Гірник-спорт|Гірник-спорт (Комсомольськ)]]||4||1
 |- bgcolor=#FFEECC
 |2004/05||{{Прапорець|UKR}} Гірник-спорт (Комсомольськ)||12||0
 |- bgcolor=#f5f5dc
 |2005/06||{{Прапорець|UKR}} [[Гірник-спорт|Гірник-спорт (Комсомольськ)]]||9||0
 |- bgcolor=#FFEECC
 |2010/11||{{Прапорець|UKR}} Енергія (Нова Каховка)||19||3
 |- bgcolor=#f5f5dc
 |2011/12||{{Прапорець|UKR}} Енергія (Нова Каховка)||20||3
 |- bgcolor=#FFEECC
 |2012/13||{{Прапорець|UKR}} [[Кримтеплиця (футбольний клуб)|Кримтеплиця (Молодіжне)]]||26||0
 |- bgcolor=#f5f5dc
 |2013/14||{{Прапорець|UKR}} [[Кристал (Херсон)]]||28||5
 |- bgcolor=#FFEECC
 |2014/15||{{Прапорець|UKR}} Кристал (Херсон)||27||6
 |- bgcolor=#f5f5dc
 |2015/16||{{Прапорець|UKR}} Кристал (Херсон)||28||7
 |- bgcolor=#FFEECC
 |2016/17||{{Прапорець|UKR}} Кристал (Херсон)||20||4
 |- bgcolor=#f5f5dc
 |2018/19||{{Прапорець|UKR}} Кристал (Херсон)||19||1
 |- bgcolor=#b0c4de
 !2003—||Всього за кар'єру||212||30
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ФФУ|12780}}
* {{ПФЛ|16521}}
* {{УФПЛ|16521}}
* {{soccerway|sergiy-tsoy/251461}}
* {{transfermarkt|242307}}
* [https://web.archive.org/web/20150120024633/http://ukr-football.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=15457:-1984&catid=2:2011-11-18-14-04-27&Itemid=27 Профіль на порталі «Історія та статистика українського футболу»]
* {{ff|457482}}

; Інтерв'ю
* [http://www.ua-football.com/ukrainian/2a/4f002bc5.html Сергій Цой: «Сильно скучив за футболом»]
* [http://fc-kt.com/championship/1911-sergei-coi-xotel-popast-v-takuyu-komandu-kak-krymteplica.html Сергей Цой: «Хотел попасть в такую команду», как «Крымтеплица»] {{ref-ru}}
* [http://football.ua/ukraine2league/219363-cojj-znal-chto-nasha-komanda-sposobnaja-na-bolshee.html Цой: «Знал, что наша команда способная на большее»] {{ref-ru}}

{{нк}}

[[Категорія:Уродженці Каховки]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Гірника-спорт»]]
[[Категорія:Футболісти «Енергії» (Нова Каховка)]]
[[Категорія:Футболісти «Кримтеплиці»]]
[[Категорія:Футболісти «Кристала» (Херсон)]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Сергій Геннадійович Цой

Вага: 72 кг

Громадянство: Україна

Позиція: півзахисник

title: Юнацькі клуби

«Юність» (Каховка)

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Гірник-спорт» · «Енергія» (НК) · «Кримтеплиця» · «Кристал» (Х) · «Енергія» · 24 (1) · 35 (6) · 24 (0) · 147 (30) · 12 (0)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 5 червня 2021.


text:
# Пушкарьова Віола Олексіївна
Віола Олексіївна Пушкарьова (нар. 7 червня 1929, Миколаївка) — українська художниця; член Харківської організації Спілки радянських художників України з 1960 року.

## Біографія
Народилася 7 червня 1929 року в селі Миколаївці (нині Дніпропетровська область, Україна). Упродовж 1948—1952 років навчалася у Харківському художньому училищі; у 1952—1958 роках — у Харківському художньому інституті. Її викладачами були Леонід Чернов, Олександр Любимський, Олександр Хмельницький, Сергій Бесєдін, Валентин Сизиков.
Живе у Харкові в будинку на бульварі Миру, № 1, квартира № 29.

## Творчість
Працювала в галузі станкового живопису. Серед робіт:
- «В нове життя» (1958);
- «У вільну хвилинку» (1960);
- «Жайворонки» (1963);
- «Вірші» (1967);
- «Проліски» (1982);
- «Літо» (1988);
- «Два Івани і Оксана» (1990).

Брала участь у республіканських виставках з 1960 року, всесоюзних — з 1958 року.

wikiname: ukwiki

title: Пушкарьова Віола Олексіївна

in_language: uk

wikitext:
{{ПІП}}
{{художник}}
'''Віола Олексіївна Пушкарьова''' ({{н|1}} [[7 червня]] [[1929]], Миколаївка) — українська [[художниця]]; член Харківської організації [[Спілка радянських художників України|Спілки радянських художників України]] з 1960 року<ref name="ХХ">[http://kharkov.vbelous.net/ukrain/artists/pushkar.htm Пушкарьова Віола Олексіївна / Художники Харківщини.]</ref>.

== Біографія ==
Народилася [[7 червня]] [[1929]] року в селі Миколаївці (нині [[Дніпропетровська область]], [[Україна]]). Упродовж 1948—1952 років навчалася у [[Харківське художнє училище|Харківському художньому училищі]]; у 1952—1958 роках — у [[Харківський художній інститут|Харківському художньому інституті]]. Її викладачами були [[Чернов Леонід Іванович|Леонід Чернов]], [[Любимський Олександр Павлович|Олександр Любимський]], [[Хмельницький Олександр Анатолійович|Олександр Хмельницький]], [[Бесєдін Сергій Фотійович|Сергій Бесєдін]], [[Сизиков Валентин Васильович|Валентин Сизиков]]<ref name="ХХ"/>.

Живе у [[Харків|Харкові]] в будинку на [[Бульвар Миру (Харків)|бульварі Миру]], № 1, квартира № 29.

== Творчість ==
Працювала в галузі [[станковий живопис|станкового живопису]]. Серед робіт:
{{стовпці|2}}
* «В нове життя» (1958);
* «У вільну хвилинку» (1960);
* «Жайворонки» (1963);
* «Вірші» (1967);
* «Проліски» (1982);
* «Літо» (1988);
* «Два Івани і Оксана» (1990).
</div>
Брала участь у республіканських [[виставка]]х з 1960 року, всесоюзних — з 1958 року.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Пушкарьова Віола Олексіївна // {{УРХ|С=383—384}};
* Пушкарьова Віола Олексіївна // {{СХ|189}}
{{Портали|Біографії|Живопис|Харків}}

[[Категорія:Українські художниці]]
[[Категорія:Радянські художниці]]
[[Категорія:Українські живописці]]
[[Категорія:Художники Харкова]]
[[Категорія:Члени Національної спілки художників України]]

title: Пушкарьова Віола Олексіївна

Народження: 7 червня 1929 ( 1929-06-07 ) (95 років) Дніпропетровська область

Країна: СРСР Україна

Навчання: Харківський фаховий вищий художній коледж ( 1952 ) і Харківський художній інститут ( 1958 )

Вчитель: Чернов Леонід Іванович , Любимський Олександр Павлович , Хмельницький Олександр Анатолійович , Бесєдін Сергій Фотійович і Сизиков Валентин Васильович

Діяльність: художниця

Член: Спілка радянських художників України


text:
# Петар Занев
Петар Димитров Занев (болг. Петър Димитров Занев, нар. 18 жовтня 1985, Копривлен) — болгарський футболіст, захисник. Виступав у складі національної збірної Болгарії.

## Клубна кар'єра

### «Пірін»
Петар Занев народився у місті Копривлен. У віці 14 років розпочав займатись у футбольній школі «Септемврі» (Сімітлі), де його тренером був Петр Цвєтков, який використовував провідні методики відомих своїми вихованцями футбольних шкіл Нідерландів. У 2002 році футбольна школа переїхала до міста Благоєвград, де у віці 17 років Занев дебютував у дорослому футболі у складі місцевої команди «Пірін».
Через півтора року команда з Благоєвграда вийшла до елітного дивізіону Болгарії — групи А. В матчах за «Пірін» молодого та перспективного захисника помітив один з топ-клубів Болгарії — «Літекс» (Ловеч), який наприкінці 2005 року уклав з футболістом контракт. Перший матч за нову команду Занев зіграв проти свого першого клубу — «Піріна» у квітні 2006 року.

### «Літекс» та оренди
Літом 2007 року Занев на правах оренди переходить до іспанського клубу «Сельта Віго», який на той час очолював відомий в минулому болгарський футболіст, а наразі тренер — Христо Стоїчков. Перед тим Стоічков очолював збірну Болгарії і був добре знайомий із здібностями Занева, що дебютував за збірну саме під його керівництвом. Занев поступово вливався в основний склад «Сельти», але Стоічкова на посаді головного тренера змінив іспанець Хуан Рамон Лопес Каро. При ньому болгарські гравці Занев та Владимир Манчев, запрошені колишнім тренером уже не мали кредиту довіри, тому Занев був відправлений в оренду до іншого іспанського клубу «Расінга». Там він у статусі основного дограв сезон, після чого повернувся на Батьківщину. Наступні два сезони у «Літексі» стали надзвичайно успішними для гравця. Занев виграв усі національні трофеї: чемпіонат, кубок та суперкубок Болгарії, а в 2011 році отримав приз «Улюбленець фанатів».

### «Волинь»
До складу клубу «Волинь» приєднався 9 липня 2012 року. Протягом наступного сезону встиг відіграти за луцьку команду 22 матчі в національному чемпіонаті та два у Кубку країни, післяч ого через фінансові проблеми отримав статус вільного агента.

### Виступи у Росії
У червні 2013 року перейшов до російського «Амкара». Його початок у команді був важким через травму, через яку він вибув на дев'ять місяців. Після цього він став основним гравцем і 18 вересня 2017 року в 10-му турі з «Локомотивом» зіграв сотий матч у складі «Амкара» у РПЛ. Загалом провів за команду у цьому турнірі 115 матчів і забив 2 голи.
25 червня 2018 року, після банкрутства «Амкара» і зняття з чемпіонату Занев підписав контракт з іншим російським клубом «Єнісей». 3 квітня 2019 року на офіційному сайті клубу було оголошено про те, що Петро Занєв розірвав угоду з клубом. Причиною його відходу стало невдоволення методами роботи головного тренера Дмитра Аленічева.

### Повернення на батьківщину і завершення кар'єри
Відразу після повернення до Болгарії почав тренуватися з командою ЦСКА (Софія), з якою підписав контракт 29 травня 2019 року. Дебютував за армійців у переможному матчі над чорногорським «Тітоградом» (4:0) 9 липня 2019 року і незабаром був призначений капітаном команди. Дебютним голом відзначився 30 жовтня 2019 року в матчі проти «Етира» (4:0). З командою став володарем Кубка Болгарії сезону 2020/21, після чого залишив ЦСКА наприкінці травня 2021 року після закінчення контракту.
У середині 2021 року захисник повернувся до рідного «Пірін» з Благоєвграда, де провів ще півтора роки. У січні 2023 року Занев завершив кар'єру у віці тридцяти семи років.

## Виступи за збірну
15 листопада 2006 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Болгарії в товариській грі проти збірної Словаччини, який завершився поразкою болгар з рахунком 1:3.
Всього провів у формі головної команди країни 46 матчів.

## Досягнення
- Чемпіон Болгарії (2):

«Литекс»: 2009-10, 2010-11
- Володар Кубка Болгарії (2):

«Литекс»: 2008-09
ЦСКА (Софія): 2020-21
- Володар Суперкубка Болгарії (1):

«Литекс»: 2010

title: Петар Занев

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Петар Занев
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я = Петар Димитров Занев
| місце-народження =
| країна-народження =
| дата-народження = 18.10.1985
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 180 см
| вага = 71 кг
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| юнацькі-роки = 1997–2003
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|BUL}} [[Пірін (футбольний клуб, Благоєвград)|«Пірін»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2004–2005 | {{Прапорець|BUL}} | [[Пірін (футбольний клуб, Благоєвград)|«Пірін»]] | 18 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2005–2012 | {{Прапорець|BUL}} | «[[Літекс]]» | 153 |24}}
{{Футболіст рядок 1|2007 |{{оренда}} {{Прапорець|ESP}} | «[[Сельта Віго]]» | 3 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2008 |{{оренда}} {{Прапорець|ESP}} | [[Расінг (Ферроль)|«Расінг»]] | 14 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2012–2013| {{Прапорець|UKR}} | [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь»]] | 22 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2013–2018| {{Прапорець|RUS}} |«[[Амкар]]» | 115 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2013–2018| {{Прапорець|RUS}} |[[Єнісей (футбольний клуб)|«Єнісей»]] | 15 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2019–2021| {{Прапорець|BUL}} |[[ЦСКА (Софія)]] | 45 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2021–2022| {{Прапорець|BUL}} | [[Пірін (футбольний клуб, Благоєвград)|«Пірін»]] | 43 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|2006–2021| {{Прапорець|BUL}} | [[збірна Болгарії з футболу|Болгарія]] | 46 |0}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Петар Димитров Занев''' ({{lang-bg|Петър Димитров Занев }}, {{н}} [[18 жовтня]] [[1985]], [[Копривлен]]) — болгарський [[футбол]]іст, [[Захисник (футбол)|захисник]]. Виступав у складі [[збірна Болгарії з футболу|національної збірної Болгарії]].

== Клубна кар'єра ==

=== «Пірін» ===
[[Файл:Petar Zanev.JPG|міні|ліворуч|100пкс|Петар Занев у складі «[[Літекс]]а». 2009 рік.]]
Петар Занев народився у місті [[Копривлен]]. У віці 14 років розпочав займатись у футбольній школі «Септемврі» (Сімітлі), де його тренером був Петр Цвєтков, який використовував провідні методики відомих своїми вихованцями футбольних шкіл Нідерландів. У [[2002]] році футбольна школа переїхала до міста [[Благоєвград]], де у віці 17 років Занев дебютував у дорослому футболі у складі місцевої команди [[Пірін (футбольний клуб, Благоєвград)|«Пірін»]].

Через півтора року команда з Благоєвграда вийшла до елітного дивізіону Болгарії — групи А. В матчах за «Пірін» молодого та перспективного захисника помітив один з топ-клубів Болгарії — «[[Літекс]]» ([[Ловеч]]), який наприкінці [[2005]] року уклав з футболістом контракт. Перший матч за нову команду Занев зіграв проти свого першого клубу — «Піріна» у квітні [[2006]] року.

=== «Літекс» та оренди ===
Літом [[2007]] року Занев на правах оренди переходить до іспанського клубу «[[Сельта Віго]]», який на той час очолював відомий в минулому болгарський футболіст, а наразі тренер — [[Христо Стоїчков]]. Перед тим Стоічков очолював [[збірна Болгарії з футболу|збірну Болгарії]] і був добре знайомий із здібностями Занева, що дебютував за збірну саме під його керівництвом. Занев поступово вливався в основний склад «Сельти», але Стоічкова на посаді головного тренера змінив іспанець [[Хуан Рамон Лопес Каро]]. При ньому болгарські гравці Занев та [[Владимир Манчев]], запрошені колишнім тренером уже не мали кредиту довіри, тому Занев був відправлений в оренду до іншого іспанського клубу [[Расінг (Ферроль)|«Расінга»]]. Там він у статусі основного дограв сезон, після чого повернувся на Батьківщину. Наступні два сезони у «Літексі» стали надзвичайно успішними для гравця. Занев виграв усі національні трофеї: чемпіонат, кубок та суперкубок Болгарії, а в [[2011]] році отримав приз «Улюбленець фанатів».

=== «Волинь» ===
До складу клубу [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь»]] приєднався [[9 липня]] [[2012]] року. Протягом наступного сезону встиг відіграти за луцьку команду 22 матчі в національному чемпіонаті та два у Кубку країни, післяч ого через фінансові проблеми отримав статус вільного агента.

=== Виступи у Росії ===
[[Файл:Torpedo-Amkar (5).jpg|міні|ліворуч|200пкс|Петар Занев у складі «[[Амкар]]а». 2014 рік.]]
У червні 2013 року перейшов до російського «[[Амкар]]а». Його початок у команді був важким через травму, через яку він вибув на дев'ять місяців. Після цього він став основним гравцем і 18 вересня 2017 року в 10-му турі з «Локомотивом» зіграв сотий матч у складі «Амкара» у РПЛ<ref>{{Cite web |url=http://fc-amkar.org/news/32417/ |title=Петар Занев провёл сотый матч за «Амкар» |access-date=2017-09-19 |archive-date=2018-05-07 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180507003228/http://fc-amkar.org/news/32417/ |deadlink=no }}</ref>. Загалом провів за команду у цьому турнірі 115 матчів і забив 2 голи.

25 червня 2018 року, після банкрутства «Амкара» і зняття з чемпіонату Занев підписав контракт з іншим російським клубом [[Єнісей (футбольний клуб)|«Єнісей»]]. 3 квітня 2019 року на офіційному сайті клубу було оголошено про те, що Петро Занєв розірвав угоду з клубом. Причиною його відходу стало невдоволення методами роботи головного тренера [[Аленічев Дмитро Анатолійович|Дмитра Аленічева]]<ref>{{Cite web|lang=ru|url=https://www.championat.com/football/news-3720931-zanev-razocharovalsja-v-alenicheve-dumaju-sejchas-nikto-iz-igrokov-ne-verit-emu.html|title=Занев: разочаровался в Аленичеве. Думаю, сейчас никто из игроков не верит ему|publisher=www.championat.com|access-date=2020-06-02|archive-date=2019-11-13|archive-url=https://web.archive.org/web/20191113104728/https://www.championat.com/football/news-3720931-zanev-razocharovalsja-v-alenicheve-dumaju-sejchas-nikto-iz-igrokov-ne-verit-emu.html|deadlink=no}}</ref>.

=== Повернення на батьківщину і завершення кар'єри ===
Відразу після повернення до Болгарії почав тренуватися з командою [[ЦСКА (Софія)]], з якою підписав контракт 29 травня 2019 року<ref>{{cite web |title=Трансферите не спират: ЦСКА се подсили и с Петър Занев |url=https://topsport.bg/cska/tsska-se-podsili-i-s-petar-zanev.html |website=Topsport.bg |accessdate=26 серпня 2023 |language=bulgarian |date=29 травня 2019}}</ref>. Дебютував за армійців у переможному матчі над чорногорським [[Тітоград (футбольний клуб)|«Тітоградом»]] (4:0) 9 липня 2019 року і незабаром був призначений капітаном команди. Дебютним голом відзначився 30 жовтня 2019 року в матчі проти [[Етир-1924|«Етира»]] (4:0). З командою став володарем Кубка Болгарії сезону 2020/21, після чого залишив ЦСКА наприкінці травня 2021 року після закінчення контракту.

У середині 2021 року захисник повернувся до рідного [[Пірін (футбольний клуб, Благоєвград)|«Пірін»]] з Благоєвграда<ref>{{cite web |title=ОФИЦИАЛНО: Петър Занев се завърна в Пирин |url=https://www.gol.bg/a/294-a-grupa/327089-ofitsialno-petar-zanev-se-zavarna-v-pirin |website=Gol |accessdate=26 серпня 2023 |language=bg}}</ref>, де провів ще півтора роки. У січні 2023 року Занев завершив кар'єру у віці тридцяти семи років<ref>{{cite web |title=Петър Занев спира с футбола, става директор в "Пирин" |url=https://www.24chasa.bg/sport/article/13215828 |website=www.24chasa.bg |accessdate=26 серпня 2023 |language=en}}</ref>.

== Виступи за збірну ==
[[Файл:Peter zanev.JPG|міні|прворуч|200пкс|Петар Занев у збірній Болгарії. 2010 рік.]]
[[15 листопада]] [[2006]] року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Болгарії з футболу|національної збірної Болгарії]] в товариській грі проти [[Збірна Словаччини з футболу|збірної Словаччини]], який завершився поразкою болгар з рахунком 1:3.

Всього провів у формі головної команди країни 46 матчів.

== Досягнення ==
* [[Чемпіонат Болгарії з футболу|Чемпіон Болгарії]] '''(2)''':
: «[[Литекс]]»: [[Професіональна футбольна група А 2009–2010|2009-10]], [[Професіональна футбольна група А 2010–2011|2010-11]]
* Володар [[Кубок Болгарії з футболу|Кубка Болгарії]] '''(2)''':
: «[[Литекс]]»: [[Кубок Болгарії з футболу 2008—2009|2008-09]]
: [[ЦСКА (Софія)]]: [[Кубок Болгарії з футболу 2020—2021|2020-21]]
* Володар [[Суперкубок Болгарії з футболу|Суперкубка Болгарії]] '''(1)''':
: «[[Литекс]]»: [[Суперкубок Болгарії з футболу 2010|2010]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
{{commonscat|Petar Zanev}}
*{{NFT player}}
*{{transfermarkt}}
* {{ФФУ|22032694}}
* {{Soccerway|petar-zanev/59574}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|Футбол|Болгарія}}
{{DEFAULTSORT:Занев, Петар}}
[[Категорія:Болгарські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Болгарії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Піріна» (Благоєвград)]]
[[Категорія:Футболісти «Літекса» (Ловеч)]]
[[Категорія:Футболісти «Сельти»]]
[[Категорія:Футболісти «Расинга» (Ферроль)]]
[[Категорія:Футболісти «Волині»]]
[[Категорія:Футболісти «Амкара»]]
[[Категорія:Футболісти «Єнісея»]]
[[Категорія:Футболісти ЦСКА (Софія)]]
[[Категорія:Болгарські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Іспанії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Україні]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Росії]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Петар Димитров Занев

Народження: 18 жовтня 1985 (39 років)

Вага: 71 кг

Громадянство: Болгарія

Позиція: захисник

title: Юнацькі клуби

«Пірін»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Пірін» · 18 · (1)

«Літекс» · 153 · (24)

→ «Сельта Віго» · 3 · (0)

→ «Расінг» · 14 · (0)

«Волинь» · 22 · (0)

«Амкар» · 115 · (2)
«Єнісей» · 15 · (1)

ЦСКА (Софія) · 45 · (1)

«Пірін» · 43 · (2)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Болгарія · 46 · (0)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Селіште (Марамуреш)
Селіште (рум. Săliște) — село у повіті Марамуреш в Румунії. Входить до складу комуни Бесешть.
Село розташоване на відстані 410 км на північний захід від Бухареста, 40 км на південний захід від Бая-Маре, 88 км на північний захід від Клуж-Напоки.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 123 особи, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Селіште (Марамуреш)

wikitext:
{{Otheruses|Селіште (значення)}}
{{НП Румунії
 | назва               = Селіште
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Săliște''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Марамуреш
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Бесешть (комуна)|Бесешть]]
 | код_SIRUTA          = 107216
 | широта              = 47.496
 | довгота             = 23.1122
 | висота              = 253
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 123
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 437032
}}
'''Селіште''' ({{lang-ro|Săliște}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Марамуреш]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Бесешть (комуна)|Бесешть]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 410 км на північний захід від [[Бухарест]]а, 40 км на південний захід від [[Бая-Маре]], 88 км на північний захід від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:123}} особи, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Марамуреш]]

title: Селіште · Săliște

Країна: Румунія

Повіт: Марамуреш

Комуна: Бесешть

Телефонний код: +40 262 (Romtelecom, TR) · +40 362 (інші оператори)


text:
# Конвенція ООН про права дитини
Конве́нція ООН про права́ дити́ни — юридично обов'язкова міжнародна угода, яка встановлює громадянські, політичні, економічні, соціальні та культурні права кожної дитини, незалежно від її раси, релігії чи здібностей.
Документ складається з 54 статей, що деталізують індивідуальні права осіб віком від народження до 18 років (якщо згідно застосовним законам повноліття не настає раніше) на повний розвиток можливостей в умовах, вільних від голоду і нужди, жорстокості, експлуатації та інших форм зловживань, та те, як уряди мають співпрацювати, щоб зробити їх доступними для всіх дітей. Учасниками Конвенції ООН з прав дитини є Святий Престол і всі держави-члени Організації Об'єднаних Націй, крім США. Конвенція ООН з прав дитини є першим і основним міжнародно-правовим документом обов'язкового характеру, що присвячений широкому спектру прав дитини.
Відповідно до умов конвенції, уряди зобов'язані задовольняти основні потреби дітей та допомагати їм повністю розкрити свій потенціал. Центральним для цього є визнання того, що кожна дитина має основні фундаментальні права:
- Життя, виживання та розвиток;
- Захист від насильства, жорстокого поводження чи зневаги;
- Освіта, яка дозволяє дітям реалізувати свій потенціал;
- Виховуватись своїми батьками або мати стосунки з ними;
- Висловлювати свою думку та бути вислуханим.

Нагляд за виконанням конвенції державами, які її ратифікували здійснює Комітет з прав дитини, який складається з 18 (до 18 листопада 2002 року з десяти) незалежних експертів.
Конвенція ООН про права дитини ухвалена резолюцією 44/25 від 20 листопада 1989 року на 44-й сесії Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй (до 30-ї річниці схвалення та проголошення Декларації прав дитини, яка стала основою конвенції) та набула чинності 2 вересня 1990 року.
Пізніше до конвенції було додано три факультативні протоколи, які містять додаткові її положення:
1. Щодо участі дітей у збройних конфліктах, схвалений резолюцією ГА ООН 54/263 від 25 травня 2000 року та почав діяти 12 лютого 2002 року;
2. Щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, схвалений резолюцією ГА ООН 54/263 від 25 травня 2000 року та почав діяти 18 січня 2002 року;
3. Щодо процедури повідомлень, схвалений резолюцією ГА ООН 66/138 від 19 грудня 2011 року та почав діяти 14 квітня 2014 року.

У 2009 році світова спільнота відзначала 20-річчя підписання Конвенції ООН про права дитини.

## Україна та Конвенція ООН про права дитини
Конвенція ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991. В 1993 в Києві створено Всеукраїнській комітет захисту дітей. Згідно з Конвенцією в квітні 2001 прийнято Закон про охорону дитинства.
У 2003 та 2005 роках відповідно український Парламент ратифікував два факультативних протоколи до Конвенції:
- про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції та дитячої порнографії
- щодо участі у збройних конфліктах.

## Історія
Одним з перших кроків Генеральної Асамблеї ООН щодо захисту прав дітей було створення в 1946 році Дитячого фонду ООН (ЮНІСЕФ). Через два роки, в 1948 році Генеральною Асамблеєю була прийнята Загальна декларація прав людини. В її положеннях і положеннях Міжнародних пактів 1966 року, що стосуються прав людини, визнається, що діти є об'єктом особливого захисту.
Але першим актом ООН, що стосуються прав дітей, стала прийнята Генеральною Асамблеєю в 1959 році Декларація прав дитини, в якій були сформульовані десять принципів, що визначають дії всіх, хто відповідає за здійснення всієї повноти прав дітей, і яка мала на меті забезпечення їм «щасливого дитинства» . Декларація проголосила, що «людство зобов'язане давати дитині найкраще, що воно має», гарантувати дітям користування всіма правами і свободами на їх благо і благо суспільства.
До 20-річчя прийняття Декларації прав дитини, ООН проголосила 1979 рік Міжнародним роком дитини. На відзначення цього був висунутий ряд правових ініціатив, в числі яких була пропозиція, зроблена в 1978 році Польщею, розглянути в Комісії з прав людини ООН проєкт Конвенції про права дитини. Автором первинного проєкту був польський професор-міжнародник Адам Лопатка. Робота над текстом проєкту Конвенції велася десять років і завершилася в 1989 році, рівно через тридцять років після прийняття Декларації прав дитини.
Під час роботи над Конвенцією і після її прийняття Генеральною Асамблеєю були організовані наради, в яких брали участь організації, органи та спеціалізовані установи ООН з метою привернути увагу і поширити інформацію про Конвенцію, що має глобальне значення для здійснення прав людини — прав дітей. Конвенція прийнята резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989, 26 січня 1990 року почалося підписання Конвенції. Конвенція набула чинності 2 вересня 1990 роки після ратифікації її двадцятьма державами. На Віденській конференції з прав людини в 1993 році було прийнято рішення домогтися того, щоб до 1995 року Конвенція стала універсальною для всіх держав.
У 1995 році в пункт 2 статті 43 Конвенції була внесена поправка, що набула чинності в 2002 році.
У 1996 році з ініціативи Франції, день прийняття Генеральною Асамблеєю ООН тексту Конвенції, було вирішено щорічно 20 листопада відзначати як День прав дитини.
У 2000 році були прийняті і в 2002 році набули чинності два факультативних протоколи конвенції — про участь дітей у збройних конфліктах (150 країн-учасниць на жовтень 2012 року) і про торгівлю дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії (160 країн- учасниць на жовтень 2012 року). У грудні 2011 року Генеральна Асамблея ООН прийняла третій факультативний протокол, який був відкритий для підписання в 2012 році і набере чинності при досягненні числа в десять країн-учасниць. Протокол передбачає можливість розгляду Комітетом з прав дитини скарг на порушення Конвенції країнами-учасницями цього протоколу.

## Основні положення

### Перша частина
Статті 1-4 визначають поняття «дитина», стверджують пріоритетність інтересів дітей та зобов'язання держав-учасниць вживати заходи для вільного від дискримінації здійснення прав, закріплених у Конвенції.
Статті 5-11 визначають перелік прав на життя, ім'я, громадянство, право знати своїх батьків, право на піклування батьків, права та обов'язки батьків по відношенню до дітей.
Статті 12-17 містять права дітей на вираження своїх поглядів, право на існування власного майна, на свободу думки, совісті і релігії, асоціацій і мирних зборів, доступ дитини до поширення інформації.
Статті 18-27 визначають обов'язки держави щодо допомоги батькам і законним опікунам, а також захисту дітей від жорстокого поводження з боку осіб, що піклуються про них, права дітей, позбавлених сімейного оточення або усиновлюваних, неповноцінних в розумовому або фізичному відношенні, біженців, права дітей на охорону здоров'я, соціальне забезпечення і рівень життя, необхідний для їх розвитку.
Статті 28-31 закріплюють права дітей на освіту, користування рідною мовою і культурою, сповідування своєї релігії, відпочинок і дозвілля.
Статті 32-36 встановлюють відповідальність держави у захисті прав дітей від експлуатації, незаконного вживання наркотиків, спокушання, викрадення і торгівлі дітьми.
Статті 37-41 забороняють застосовувати смертну кару і довічне тюремне ув'язнення без можливості звільнення за злочини, що були вчинені до 18 років, забороняють тортури і принизливі покарання для дітей, визначають права дитини при її звинуваченні в злочинних діяннях або позбавлення волі, а також права дітей на захист під час збройних конфліктів і війн. Держави зобов'язані вживати заходи щодо реабілітації та соціальної реінтеграції дітей-жертв, яких зневажали, експлуатували чи зловживали, і зберігають за собою право захисту прав дитини на більш високому рівні, ніж передбачено Конвенцією.

### Друга частина
Статті 42-45 розповідають про Комітет з прав дитини, про його структуру, функції, права та обов'язки, а також зобов'язують держави інформувати дітей та дорослих про принципи і положення Конвенції.

### Третя частина
Статті 46-54 вказують вирішення процедурно-правових проблем дотримання державами положень Конвенції. На відміну від багатьох конвенцій ООН, Конвенція з прав дитини доступна для підписання всіма державами, тому її учасником може стати той, хто не є членом ООН.
Новаторство Конвенції полягає насамперед у тому обсязі прав, визначених для дитини. Деякі з прав вперше були зафіксовані саме в Конвенції.

### Про право на освіту
Конвенція в ст. 28 гарантує дітям безкоштовну і обов'язкову початкову освіту і вимагає від держав-членів ООН заохочення розвитку різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечення його доступності для всіх дітей та вжиття необхідних заходів, таких як введення безоплатної освіти.

### Про виховання дітей
Невід'ємну частину освіти становить виховання. Серед завдань сімейного виховання Конвенція (ст.18) вимагає, щоб "докладалися всі можливі зусилля до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування".
Ст.20 визначає завдання суспільного виховання дітей (догляду за ними), що залишилися без батьків. «Такий догляд може включати, зокрема, передачу на виховання, усиновлення або, у разі необхідності, направлення до відповідних установ за доглядом над дітьми. При розгляді варіантів зміни необхідно належним чином враховувати бажаність наступництва виховання дитини та її етнічне походження, релігійну і культурну належність, рідну мову».
Ст.21 Конвенції визначає права дитини при усиновленні в іншій країні: "усиновлення в іншій країні може розглядатися як альтернативний спосіб догляду за дитиною, якщо дитина не може бути передана на виховання або в сім'ю, яка могла б забезпечити її виховання або усиновлення, і якщо забезпечення якогось потрібного догляду в країні походження дитини є неможливим ".
Принциповою у забезпеченні прав дітей на виховання є ст. 29 цього документа. Практично в ній регламентуються для країн-учасниць пріоритети мети суспільного виховання: a) розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; b) виховання поваги до прав людини і основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; c) виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови та цінностей, до національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; d) підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок і дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення; e) виховання поваги до навколишнього середовища, природи.

## Україна та Конвенція ООН про права дитини
- Україна взяла на себе ряд зобов'язань з покращення добробуту дітей — зокрема, підписавши Конвенцію ООН про права дитини. Ця Конвенція була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 21 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Крім того, у 2003 та 2005 роках відповідно український Парламент ратифікував два факультативних протоколи до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції та дитячої порнографії та щодо участі у збройних конфліктах, які з того часу стали частиною національного законодавства.

Періодично, один раз на чотири роки, Україна звітує перед Комітетом ООН з прав дитини про дотримання положень згаданої Конвенції.
Охорону дитинства в Україні визначено стратегічним загальнонаціональним пріоритетом. Протягом 2002—2006 рр. державою було здійснено суттєві кроки на шляху до захисту прав дітей, керуючись при цьому принципами першочергової турботи про дітей, пріоритетності прав дитини. Державна політика в Україні у сфері дитинства була протягом зазначених років спрямована на:
- удосконалення нормативно-правової бази охорони дитинства, в тому числі імплементацію норм міжнародного права до національного законодавства;
- реформування державної системи влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування;
- посилення соціального захисту малозабезпечених сімей з дітьми;
- розвиток мережі закладів і установ, що працюють в інтересах дітей;
- посилення міжсекторальної співпраці органів державної влади та посилення їх взаємодії з громадськими організаціями, які опікуються проблемами дитинства;
- посилення державного контролю і захисту дітей від жорстокого поводження, насильства й експлуатації;
- боротьбу з ВІЛ/СНІДом.

В Україні підвищилась увага з боку державних органів до соціальних проблем дитинства та захисту прав дітей як на політичному, так і законодавчому рівнях. Уряд України продовжує здійснювати заходи, спрямовані на приведення внутрішнього законодавства й практики у відповідність до принципів і положень Конвенції ООН про права дитини. Загалом в Україні законодавчо визначені та реалізуються на практиці засоби захисту прав дітей. Відповідно до законодавства дитина має право особисто звернутися до органу опіки та піклування, служби у справах дітей, центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, інших уповноважених органів за захистом своїх прав, свобод і законних інтересів (стаття 10 Закону України «Про охорону дитинства»). Крім цього, дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років (стаття 152 Сімейного кодексу України).
Невирішеним для України залишилося і питання визначення обсягу та частки державних бюджетних коштів, що асигнуються на дітей через державні й приватні установи і організації для оцінювання ефективності таких асигнувань, а також їх вплив на доступність, якість і ефективність послуг для дітей у різних секторах (п.18 с Заключних зауважень та рекомендацій). Проте, певні позитивні зміни в цьому питанні сталися протягом наступних років.

title: Конвенція ООН про права дитини

wikitext:
{{Див. також|Декларація прав дитини|Загальна декларація прав людини}}
{{угода
| назва = Конвенція про права дитини
| абревіатура = CRC
| зображення = Convention on the Rights of the Child.svg
| заголовок = Стан [[Ратифікація|ратифікації]]:<ref name="treatyseriesUN"/>{{leftlegend|#00ac00|Держави-учасники}}{{leftlegend|#936ec7|Підписано, але не ратифіковано}}{{leftlegend|#ff9a09|Не підписант}}
| набуття чинності = [[2 вересня]] [[1990]]<ref name="treatyseriesUN">{{cite web|url=https://treaties.un.org/Pages/ViewDetails.aspx?src=TREATY&mtdsg_no=IV-11&chapter=4&clang=_en|title=Convention on the Rights of the Child|publisher=[[Збірник договорів|Збірник договорів ООН]]|language=en|accessdate=2024-06-28}}</ref>
| підписаний = 140 (відкрито для підписання на невизначений термін)
| сторони = 196 (крім [[США]], не [[Ратифікація|ратифіковано]])
| мови = [[Англійська мова|англійська]], [[Арабська мова|арабська]], [[Іспанська мова|іспанська]], [[Китайська мова|китайська]], [[Російська мова|російська]] та [[Французька мова|французька]]
| website = [https://www.ohchr.org/en/treaty-bodies/crc Комітет з прав дитини]<ref>{{cite web|url=https://www.ohchr.org/en/core-international-human-rights-instruments-and-their-monitoring-bodies|title=The Core International Human Rights Instruments and their monitoring bodies|publisher=[[Організація Об'єднаних Націй|ООН]]|language=en|accessdate=2024-08-22}}</ref>
}}

{{Резолюція ООН
| номер = 44/25
| орган = ГА
| дата = 20 листопада
| рік = 1989
| засідання = 44-та сесія<ref>{{cite web|url=https://research.un.org/en/docs/ga/quick/regular/44|title=Resolutions adopted by the General Assembly at its 44th session|publisher=[[Бібліотека імені Дага Гаммаршельда]]|language=en|accessdate=2024-06-27}}</ref>
| код = A/RES/44/25
| документ = https://undocs.org/A/RES/44/25
| предмет = Конвенція про права дитини
| результат = Ухвалена [[консенсус]]ом{{efn|Без голосування}}<ref name="digitallibraryUN">{{cite web|url=https://digitallibrary.un.org/record/281840|title=Convention on the Rights of the Child : resolution / adopted by the General Assembly|publisher=[[Цифрова бібліотека ООН]]|language=en|accessdate=2024-06-27}}</ref>
| картинка =
| картинка-опис =
| Вікіджерела = Конвенція ООН про права дитини
}}

'''Конве́нція ООН про права́ дити́ни''' — [[Резолюція Генеральної Асамблеї ООН#Резолюції зобов’язального характеру|юридично обов'язкова]] [[Міжнародний договір|міжнародна угода]], яка встановлює [[Громадянські та політичні права|громадянські, політичні]], [[економічні, соціальні та культурні права]] кожної [[Дитина|дитини]], незалежно від її [[Раса|раси]], [[Релігія|релігії]] чи [[Здібності|здібностей]].

Документ складається з 54 статей, що деталізують індивідуальні [[Права дитини|права осіб віком від народження до 18 років]] (якщо згідно застосовним законам [[повноліття]] не настає раніше) на повний розвиток можливостей в умовах, вільних від [[голод]]у і [[Бідність|нужди]], [[Жорстокість|жорстокості]], [[Експлуатація праці|експлуатації]] та інших форм зловживань, та те, як [[уряд]]и мають співпрацювати, щоб зробити їх доступними для всіх дітей. Учасниками Конвенції ООН з прав дитини є [[Святий Престол]] і всі [[держави-члени Організації Об'єднаних Націй]], крім [[США]]. Конвенція ООН з прав дитини є першим і основним міжнародно-правовим документом обов'язкового характеру, що присвячений широкому спектру прав дитини.

Відповідно до умов конвенції, уряди зобов'язані задовольняти основні потреби дітей та допомагати їм повністю розкрити свій потенціал. Центральним для цього є визнання того, що кожна дитина має [[Основоположні права і свободи|основні фундаментальні права]]:
* [[Право на життя|Життя]], [[виживання]] та [[Права людини та розвиток|розвиток]];
* Захист від [[Насильство|насильства]], [[Жорстоке поводження|жорстокого поводження]] чи [[Зневага|зневаги]];
* [[Право на освіту|Освіта]], яка дозволяє дітям реалізувати свій [[потенціал]];
* [[Виховання|Виховуватись]] своїми [[Батьки|батьками]] або мати стосунки з ними;
* [[Свобода думки|Висловлювати свою думку]] та бути вислуханим.

Нагляд за виконанням конвенції державами, які її ратифікували здійснює [[Комітет з прав дитини]], який складається з 18 (до 18 листопада 2002 року з десяти) незалежних експертів.

[[Конвенція]] ООН про права дитини ухвалена резолюцією 44/25 від 20 листопада [[1989]] року на 44-й сесії [[Генеральна Асамблея ООН|Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй]] (до 30-ї річниці схвалення та проголошення [[Декларація прав дитини|Декларації прав дитини]], яка стала основою конвенції) та набула чинності 2 вересня 1990 року.

Пізніше до конвенції було додано три факультативні [[Дипломатичний протокол|протоколи]], які містять додаткові її положення:
# [[Факультативний протокол до Конвенції про права дитини щодо участі дітей у збройних конфліктах|Щодо участі дітей у збройних конфліктах]], схвалений резолюцією ГА ООН 54/263 від 25 травня 2000 року та почав діяти 12 лютого 2002 року;
# [[Факультативний протокол до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії|Щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії]], схвалений резолюцією ГА ООН 54/263 від 25 травня 2000 року та почав діяти 18 січня 2002 року;
# [[Факультативний протокол до Конвенції про права дитини щодо процедури повідомлень|Щодо процедури повідомлень]], схвалений резолюцією ГА ООН 66/138 від 19 грудня 2011 року та почав діяти 14 квітня 2014 року.

У [[2009]] році світова спільнота відзначала 20-річчя підписання Конвенції ООН про права дитини.

== Україна та Конвенція ООН про права дитини ==
[[Конвенція]] ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого [[1991]] та набула чинності для України 27 вересня 1991. В 1993 в Києві створено Всеукраїнській комітет захисту дітей. Згідно з Конвенцією в квітні 2001 прийнято Закон про охорону дитинства.

У [[2003]] та [[2005]] роках відповідно український [[Парламент]] ратифікував два факультативних протоколи до Конвенції:
* про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції та дитячої порнографії
* щодо участі у збройних конфліктах.

== Історія ==
Одним з перших кроків Генеральної Асамблеї ООН щодо захисту прав дітей було створення в 1946 році Дитячого фонду ООН (ЮНІСЕФ). Через два роки, в 1948 році Генеральною Асамблеєю була прийнята Загальна декларація прав людини. В її положеннях і положеннях Міжнародних пактів 1966 року, що стосуються прав людини, визнається, що діти є об'єктом особливого захисту.

Але першим актом ООН, що стосуються прав дітей, стала прийнята Генеральною Асамблеєю в 1959 році Декларація прав дитини, в якій були сформульовані десять принципів, що визначають дії всіх, хто відповідає за здійснення всієї повноти прав дітей, і яка мала на меті забезпечення їм «щасливого дитинства» . Декларація проголосила, що «людство зобов'язане давати дитині найкраще, що воно має», гарантувати дітям користування всіма правами і свободами на їх благо і благо суспільства.

До 20-річчя прийняття Декларації прав дитини, ООН проголосила 1979 рік Міжнародним роком дитини. На відзначення цього був висунутий ряд правових ініціатив, в числі яких була пропозиція, зроблена в 1978 році Польщею, розглянути в Комісії з прав людини ООН проєкт Конвенції про права дитини. Автором первинного проєкту був польський професор-міжнародник {{нп3|Адам Лопатка|Адам Лопатка|pl|Adam Łopatka}}. Робота над текстом проєкту Конвенції велася десять років і завершилася в 1989 році, рівно через тридцять років після прийняття Декларації прав дитини.

Під час роботи над Конвенцією і після її прийняття Генеральною Асамблеєю були організовані наради, в яких брали участь організації, органи та спеціалізовані установи ООН з метою привернути увагу і поширити інформацію про Конвенцію, що має глобальне значення для здійснення прав людини — прав дітей. Конвенція прийнята резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989, 26 січня 1990 року почалося підписання Конвенції. Конвенція набула чинності 2 вересня 1990 роки після ратифікації її двадцятьма державами. На Віденській конференції з прав людини в 1993 році було прийнято рішення домогтися того, щоб до 1995 року Конвенція стала універсальною для всіх держав.
У 1995 році в пункт 2 статті 43 Конвенції була внесена поправка, що набула чинності в 2002 році.

У 1996 році з ініціативи Франції, день прийняття Генеральною Асамблеєю ООН тексту Конвенції, було вирішено щорічно 20 листопада відзначати як День прав дитини.

У 2000 році були прийняті і в 2002 році набули чинності два факультативних протоколи конвенції — про участь дітей у збройних конфліктах (150 країн-учасниць на жовтень 2012 року) і про торгівлю дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії (160 країн- учасниць на жовтень 2012 року). У грудні 2011 року Генеральна Асамблея ООН прийняла третій факультативний протокол, який був відкритий для підписання в 2012 році і набере чинності при досягненні числа в десять країн-учасниць. Протокол передбачає можливість розгляду Комітетом з прав дитини скарг на порушення Конвенції країнами-учасницями цього протоколу.

== Основні положення ==

=== Перша частина ===
Статті 1-4 визначають поняття «дитина», стверджують пріоритетність інтересів дітей та зобов'язання держав-учасниць вживати заходи для вільного від дискримінації здійснення прав, закріплених у Конвенції.
Статті 5-11 визначають перелік прав на життя, ім'я, громадянство, право знати своїх батьків, право на піклування батьків, права та обов'язки батьків по відношенню до дітей.
Статті 12-17 містять права дітей на вираження своїх поглядів, право на існування власного майна, на свободу думки, совісті і релігії, асоціацій і мирних зборів, доступ дитини до поширення інформації.
Статті 18-27 визначають обов'язки держави щодо допомоги батькам і законним опікунам, а також захисту дітей від жорстокого поводження з боку осіб, що піклуються про них, права дітей, позбавлених сімейного оточення або усиновлюваних, неповноцінних в розумовому або фізичному відношенні, біженців, права дітей на охорону здоров'я, соціальне забезпечення і рівень життя, необхідний для їх розвитку.
Статті 28-31 закріплюють права дітей на освіту, користування рідною мовою і культурою, сповідування своєї релігії, відпочинок і дозвілля.
Статті 32-36 встановлюють відповідальність держави у захисті прав дітей від експлуатації, незаконного вживання наркотиків, спокушання, викрадення і торгівлі дітьми.
Статті 37-41 забороняють застосовувати смертну кару і довічне тюремне ув'язнення без можливості звільнення за злочини, що були вчинені до 18 років, забороняють тортури і принизливі покарання для дітей, визначають права дитини при її звинуваченні в злочинних діяннях або позбавлення волі, а також права дітей на захист під час збройних конфліктів і війн. Держави зобов'язані вживати заходи щодо реабілітації та соціальної реінтеграції дітей-жертв, яких зневажали, експлуатували чи зловживали, і зберігають за собою право захисту прав дитини на більш високому рівні, ніж передбачено Конвенцією.

=== Друга частина ===
Статті 42-45 розповідають про Комітет з прав дитини, про його структуру, функції, права та обов'язки, а також зобов'язують держави інформувати дітей та дорослих про принципи і положення Конвенції.

=== Третя частина ===
Статті 46-54 вказують вирішення процедурно-правових проблем дотримання державами положень Конвенції. На відміну від багатьох конвенцій ООН, Конвенція з прав дитини доступна для підписання всіма державами, тому її учасником може стати той, хто не є членом ООН.

Новаторство Конвенції полягає насамперед у тому обсязі прав, визначених для дитини. Деякі з прав вперше були зафіксовані саме в Конвенції.

=== Про право на освіту ===
Конвенція в ст. 28 гарантує дітям безкоштовну і обов'язкову початкову освіту і вимагає від держав-членів ООН заохочення розвитку різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечення його доступності для всіх дітей та вжиття необхідних заходів, таких як введення безоплатної освіти.

=== Про виховання дітей ===
Невід'ємну частину освіти становить виховання. Серед завдань сімейного виховання Конвенція (ст.18) вимагає, щоб "докладалися всі можливі зусилля до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування".

Ст.20 визначає завдання суспільного виховання дітей (догляду за ними), що залишилися без батьків. «Такий догляд може включати, зокрема, передачу на виховання, усиновлення або, у разі необхідності, направлення до відповідних установ за доглядом над дітьми. При розгляді варіантів зміни необхідно належним чином враховувати бажаність наступництва виховання дитини та її етнічне походження, релігійну і культурну належність, рідну мову».

Ст.21 Конвенції визначає права дитини при усиновленні в іншій країні: "усиновлення в іншій країні може розглядатися як альтернативний спосіб догляду за дитиною, якщо дитина не може бути передана на виховання або в сім'ю, яка могла б забезпечити її виховання або усиновлення, і якщо забезпечення якогось потрібного догляду в країні походження дитини є неможливим ".

Принциповою у забезпеченні прав дітей на виховання є ст. 29 цього документа. Практично в ній регламентуються для країн-учасниць пріоритети мети суспільного виховання: a) розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; b) виховання поваги до прав людини і основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; c) виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови та цінностей, до національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; d) підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок і дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення; e) виховання поваги до навколишнього середовища, природи.

== Україна та Конвенція ООН про права дитини ==
*
* Україна взяла на себе ряд зобов'язань з покращення добробуту дітей — зокрема, підписавши Конвенцію ООН про права дитини. Ця Конвенція була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 21 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Крім того, у 2003 та 2005 роках відповідно український Парламент ратифікував два факультативних протоколи до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції та дитячої порнографії та щодо участі у збройних конфліктах, які з того часу стали частиною національного законодавства.
Періодично, один раз на чотири роки, Україна звітує перед Комітетом ООН з прав дитини про дотримання положень згаданої Конвенції.
Охорону дитинства в Україні визначено стратегічним загальнонаціональним пріоритетом. Протягом 2002—2006 рр. державою було здійснено суттєві кроки на шляху до захисту прав дітей, керуючись при цьому принципами першочергової турботи про дітей, пріоритетності прав дитини. Державна політика в Україні у сфері дитинства була протягом зазначених років спрямована на:
* удосконалення нормативно-правової бази охорони дитинства, в тому числі імплементацію норм міжнародного права до національного законодавства;
* реформування державної системи влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування;
* посилення соціального захисту малозабезпечених сімей з дітьми;
* розвиток мережі закладів і установ, що працюють в інтересах дітей;
* посилення міжсекторальної співпраці органів державної влади та посилення їх взаємодії з громадськими організаціями, які опікуються проблемами дитинства;
* посилення державного контролю і захисту дітей від жорстокого поводження, насильства й експлуатації;
* боротьбу з ВІЛ/СНІДом.

В Україні підвищилась увага з боку державних органів до соціальних проблем дитинства та захисту прав дітей як на політичному, так і законодавчому рівнях. Уряд України продовжує здійснювати заходи, спрямовані на приведення внутрішнього законодавства й практики у відповідність до принципів і положень Конвенції ООН про права дитини. Загалом в Україні законодавчо визначені та реалізуються на практиці засоби захисту прав дітей. Відповідно до законодавства дитина має право особисто звернутися до органу опіки та піклування, служби у справах дітей, центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, інших уповноважених органів за захистом своїх прав, свобод і законних інтересів (стаття 10 Закону України «Про охорону дитинства»). Крім цього, дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років (стаття 152 Сімейного кодексу України).

Невирішеним для України залишилося і питання визначення обсягу та частки державних бюджетних коштів, що асигнуються на дітей через державні й приватні установи і організації для оцінювання ефективності таких асигнувань, а також їх вплив на доступність, якість і ефективність послуг для дітей у різних секторах (п.18 с Заключних зауважень та рекомендацій). Проте, певні позитивні зміни в цьому питанні сталися протягом наступних років.

== Див. також ==
* [[Декларація прав дитини]]
* [[Всесвітній день дитини]]

== Література ==
* ''О. В. Задорожній''. Конвенція про права дитини 1989 // [[Українська дипломатична енциклопедія]]: У 2-х т. /Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X

== Коментарі ==
{{notelist|2}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://leksika.com.ua/13660603/legal/konventsiya_pro_prava_ditini_1989 Конвенція про права дитини 1989] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170522042513/http://leksika.com.ua/13660603/legal/konventsiya_pro_prava_ditini_1989 |date=22 травня 2017 }} // {{Юридична енциклопедія|3}}
{{Wikisource|Конвенція ООН про права дитини}}
* [http://www.unicef.org/ukraine/ukr/children_11699.html Сайт ЮНІСЕФ: Конвенція ООН про права дитини] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100726183004/http://www.unicef.org/ukraine/ukr/children_11699.html |date=26 липня 2010 }}
* [https://web.archive.org/web/20100611182141/http://www2.ohchr.org/english/law/crc.htm Text of the UN Convention on the Rights of the Child]
* [http://treaties.un.org/Pages/ViewDetails.aspx?src=TREATY&mtdsg_no=IV-11&chapter=4&lang=en List of parties] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140211151110/http://treaties.un.org/Pages/ViewDetails.aspx?src=TREATY&mtdsg_no=IV-11&chapter=4&lang=en |date=11 лютого 2014 }}

{{Міжнародне право-доробити}}

{{Договори і конвенції ООН}}

[[Категорія:Резолюції Генеральної Асамблеї ООН]]
[[Категорія:Міжнародні договори України]]
[[Категорія:Міжнародні договори України у сфері прав людини]]
[[Категорія:Права дитини]]
[[Категорія:Договори і конвенції ООН]]

title: Конвенція про права дитини

Абревіатура: CRC

Тип: United Nations treatyd · Міжнародні документи з прав людини і core international human rights instrumentd

Підготовлено: 20 листопада 1989

Підписано: 20 листопада 1989

Місце: Нью-Йорк, США

Чинність: 2 вересня 1990

Сторони: 196 (крім США, не ратифіковано)

Мови: англійська, арабська, іспанська, китайська, російська та французька

Сайт: Комітет з прав дитини

title: Резолюція Генеральної Асамблеї ООН 44/25

Дата: 20 листопада 1989

Засідання: 44-та сесія

Код: A/RES/44/25 (Документ)

Предмет: Конвенція про права дитини

Результат: Ухвалена консенсусом


text:
# Содова сировина
Со́дова сировина́ — природні мінеральні утворення, що містять у собі вуглекислий натрій, з яких економічно доцільно отримувати кальциновану чи каустичну соду в промислових масштабах.

## Опис
Розрізняють 2 групи содової сировини. У першу групу входять родовища власне природної соди, представлені гірськими породами з великою кількістю мінералів, які містять карбонати і бікарбонати натрію, до другої належать підземні води содового типу з підвищеним (понад 5 г/л) вмістом карбонатів натрію.
Світове виробництво кальцинованої соди у 1998 році (в дужках дані за 1997 рік) склало (в тис. т):
- всього — 33495 (32715), в тому числі в країнах
- Західної Європи — 6332 (6233);
- Східної Європи — 4263 (4326);
- Північної Америки — 10873 (10850);
- Латинської Америки — 309 (294);
- Африки і Середнього Сходу — 1201 (911);
- Азії і Океанії — 10517 (10101).

При цьому частка природної соди постійно зростає, досягаючи 1/8 від загального виробництва; 90 % видобутку соди припадає на США.
Основним споживачем кальцинованої соди є скляна, хімічна промисловість і кольорова металургія, а також целюлозно-паперова, нафтохімічна, нафтопереробна, харчова і медична промисловість..
У 2009 році світове виробництво кальцинованої соди становило близько 35 000 тис. т. В Україні основний продуцент кальцинованої соди — ПАТ «Кримський содовий завод» — понад 2 % світового виробництва соди та до 80 % вітчизняного виробництва.

title: Содова сировина

wikitext:
'''Со́дова сировина́''' — [[Мінерали|природні мінеральні утворення]], що містять у собі [[вуглекислий натрій]], з яких економічно доцільно отримувати [[Карбонат натрію|кальциновану]] чи [[Гідроксид натрію|каустичну соду]] в промислових масштабах.

== Опис ==
Розрізняють 2 групи содової сировини. У першу групу входять родовища власне природної соди, представлені гірськими породами з великою кількістю мінералів, які містять [[карбонати]] і [[Гідрокарбонат натрію|бікарбонати натрію]], до другої належать [[підземні води]] содового типу з підвищеним (понад 5 г/л) вмістом карбонатів натрію.

Світове виробництво кальцинованої соди у 1998 році (в дужках дані за 1997 рік) склало (в тис. т):

* всього — 33495 (32715), в тому числі в країнах
* [[Західна Європа|Західної Європи]] — 6332 (6233);
* [[Східна Європа|Східної Європи]] — 4263 (4326);
* [[Північна Америка|Північної Америки]] — 10873 (10850);
* [[Латинська Америка|Латинської Америки]] — 309 (294);
* [[Африка|Африки]] і [[Середній Схід|Середнього Сходу]] — 1201 (911);
* [[Азія|Азії]] і [[Океанія|Океанії]] — 10517 (10101).

При цьому частка природної соди постійно зростає, досягаючи 1/8 від загального виробництва; 90 % видобутку соди припадає на [[США]].

Основним споживачем кальцинованої соди є [[скляна промисловість|скляна]], [[хімічна промисловість]] і [[кольорова металургія]], а також [[Целюлозно-паперова промисловість|целюлозно-паперова]], [[Нафтохімічна промисловість|нафтохімічна]], [[Нафтопереробна промисловість|нафтопереробна]], [[Харчова промисловість|харчова]] і [[медична промисловість]].<ref>Soda ash / Harriman Stephen // Mining J. — 1999. — Annual Rev. — P. 129—130. {{ref-en}}</ref>.

У 2009 році світове виробництво кальцинованої соди становило близько 35 000 тис. т. В Україні основний продуцент кальцинованої соди — ПАТ «<nowiki/>[[Кримський содовий завод]]<nowiki/>» — понад 2 % світового виробництва соди та до 80 % вітчизняного виробництва.

== Див. також ==
* [[Сода]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* {{МГЕ}}
* [https://pubs.usgs.gov/periodicals/mcs2020/mcs2020.pdf U.S. Geological Survey, 2020, Mineral commodity summaries 2020: U.S. Geological Survey, 200 p.], https://doi.org/10.3133/mcs2020.

[[Категорія:Сировина]]
[[Категорія:Содова промисловість]]]


text:
# Перший код
Перший код — український художньо-документальний фільм 2023 року режисера Артура Лермана. Продюсером фільму є Владислав Савченко. Фільм вийшов у прокат 16 листопада 2023 року та розповідає історію становлення українського ІТ від 1950-х років до сьогодення, коли ІТ-сектор став важливою частиною кібервійни після початку повномасштабного вторгнення.

## Сюжет
Фільм розповідає історію становлення українського ІТ з 1950-х, від створення українськими інженерами першого комп'ютера і до сьогодення.
Героями фільму є політики та діячі ІТ-сфери, зокрема міністр цифрової трансформації Михайло Федоров, засновники українських компаній та стартапів  та представники Інституту кібернетики імені В. М. Глушкова Національної академії наук України.
Спочатку глядача знайомлять із представниками Інституту кібернетики, які розповідають про період переходу від радянської спадщини до сучасних реалій програмної інженерії.
Далі фільм розповідає про молодих стартаперів, які вчилися освоювати IT-ринок у складних умовах. Потім сюжет фокусується на наступному поколінні — засновниках компаній UKLON, Sigma Software Group та інших великих сучасних представників IT-сектора України. Фільм розповідає про шлях звичайних IT-підприємців від початку кар'єри до мільйонерів зі світовим ім'ям і репутацією.
Окрему увагу фільм приділяє роботі кібервійська після початку повномасштабного вторгнення та розповідає як ІТ-сектор став частиною боротьби з Росією.

## Герої
- Олександр Хімич — академік НАН України
- Іван Сергієнко — директор Інституту кібернетики ім. В. М. Глушкова
- Олексій Сігов — президент міжнародної компанії Infopulse
- Ігор Брагінський — засновник компанії NIX
- Олексій Скрипник — співзасновник компанії ELEX
- Юрій Антонюк — віцепрезидент компанії ЕРАМ
- Тарас Кицмей — співзасновник компанії SoftServe
- Юрій Лазебніков — співзасновник холдингу Techiia
- Валерій Красовський — співзасновник і СЕО Sigma Software
- Дмитро Вартанян — співзасновник, Board Member Sigma Software
- Володимир Бек — співзасновник, Board Member Sigma Software
- Юрій Монастиршин — засновник компанії Looksery
- Вадим Роговський — засновник стартапу 3DLOOK
- Віталій Дятленко — співзасновник та СТО компанії UKLON
- Артем Бородатюк — засновник групи компаній Netpeak Group
- Дмитро Волошин — СТО компанії Preply
- Антон Мельник — експерт з інновацій, інвестицій та стартапів Мінцифри
- Андрій та Олександр — розробники гри «Play for Ukraine» (для DDOS-атак)
- Денис — ІТ-воїн (власник рекламного агентства, займався таргетованою рекламою у соцмережах)
- Артем — ІТ-воїн (розробник додатка, який блокував російські комп'ютери з системою 1С)

## Виробництво
«Перший код» є проєктом Європейської асоціації програмної інженерії (EASE). Режисером фільму став Артур Лерман, продюсер та інвестор картини — президент EASE Владислав Савченко. Оператор — Євген Усанов. Владислав Савченко також виступив автором дослідження та профінансував створення «Першого коду». Бюджет фільму склав $800 000. Разом із маркетингом, адаптаціями та запуском на стрімінгових платформах приблизна вартість склала $1 млн. Зйомки фільму почалися наприкінці 2021 року, прем'єра планувалася у вересні, однак через повномасштабне вторгнення фільмування призупинили на декілька місяців, до серпня 2022 року.
«Перший код» став першим українським та одним із перших у світі повнометражним фільмом що залучив ШІ для створення багатоголосого дубляжу. 80 % діалогів у стрічці було перекладено штучним інтелектом, і лише 20 % — акторами дубляжу. Також за допомогою штучного інтелекту створювалися промоматеріали.
У червні 2022 року на проспекті Науки в Києві команда фільму відкрила 20-метровий мурал на честь українських IT-фахівців.
Саундтрек до фільму під назвою «Hidden Code» виконав дует Tvorchi.

## Сприйняття

### Касові збори
Фільм показали у 121 кінотеатрі України. За підрахунками Forbes, бокс-офіс «Першого коду» в Україні складає близько 973 000 грн.  Фільм показували у Латвії, Литві та Польщі та на стрімінгових майданчиках Amazon та Apple TV. Також фільм доступний на платформі Megogo.

### Відгуки
«Перший код» зібрав багато позитивних відгуків під час закритих показів у Варшаві, Лондоні, Берліні, Барселоні, Лісабоні, Нью-Йорку, Лос-Анджелесі та Сан-Франциско.

title: Перший код

wikitext:
{{Картка:Фільм
| назва             = Перший код
| оригінальна назва = {{lang-uk|Перший код}}
| зображення        = Перший код, 2023, постер.jpg
| жанр              = [[документальний фільм]]
| режисер           = Артур Лерман
| продюсер          = [[Савченко Владислав Ігорович|Владислав Савченко]]
| сценаристи        = Тетяна Буренко
Артур Лерман
| оператор          = Євгеній Усанов
| композитор        = Роман Вишневський
| монтаж            = Максим Бортник
| художники         = Раїса Ідрісова
Марія Островська
| костюмер          = Оксана Золотухіна
| звукорежисер      = Андрій Борисенко
| кінокомпанія      = [[Європейська асоціація програмної інженерії|EASE]]
CODE Production Ltd
| дистриб'ютор      = [[B&H Film Distribution Company|B&H]]
| тривалість        = 96 хв
| мова              = українська
| країни            = {{UA}}
| рік               = 2023
| дата виходу       = 16 Листопада 2023
| кошторис          = 800 тис. дол
| касові збори      = 973 тис. грн
| ідентифікатор     = 30221991
| рейтинг           = 16+
[[IMDb]]: {{Рейтинг|6,2|10}}
}}

'''Перший код''' — український художньо-документальний фільм 2023 року режисера Артура Лермана.<ref name=":0">{{Cite web|title=У кінотеатрах уперше показують документалку про історію українського ІТ «Перший код». Як фільм, що на нього витратили $800 000, оцінюють продюсер, айтівці та глядачі — Forbes.ua|url=https://forbes.ua/innovations/dokumentalna-strichka-pro-ukrainske-it-pershiy-kod-viyshla-na-ekrani-kinoteatriv-21112023-17375|website=forbes.ua|date=2023-11-21|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref><ref name=":1">{{Cite web|title=Голлівудська історія, кібервійна, допомога ШІ та підготовка другої частини стрічки "Перший код": інтерв'ю з режисером Артуром Лерманом та продюсером Владиславом Савченком|url=https://kanaldim.tv/gollivudska-istoriya-kibervijna-dopomoga-shi-ta-pidgotovka-drugoyi-chastyny-strichky-pershyj-kod-intervyu-z-rezhyserom-arturom-germanom-ta-prodyuserom-vladyslavom-savchenkom/|website=Дім|date=2023-11-16|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref> Продюсером фільму є [[Савченко Владислав Ігорович|Владислав Савченко]].<ref>{{Cite web|title=«Перший код»: хто й навіщо зняв кіно про українських айтівців|url=https://speka.media/persii-kod-xto-i-navishho-znyav-kino-pro-ukrayinskix-aitivciv-9w8739|website=speka.media|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref> Фільм вийшов у прокат 16 листопада 2023 року та розповідає історію становлення українського ІТ від 1950-х років до сьогодення, коли ІТ-сектор став важливою частиною кібервійни після початку повномасштабного вторгнення.<ref name=":2">{{Cite web|title=Відео. Дивіться трейлер фільму «Перший код» про українських айтівців, який покажуть у кіно з 16 листопада|url=https://www.village.com.ua/village/city/city-news/342455-divitsya-treyler-filmu-pershiy-kod-pro-ukrayinskih-aytivtsiv-yakiy-pokazhut-u-kino-z-16-listopada|website=The Village Україна|date=2023-08-17|accessdate=2024-01-29}}</ref><ref name=":3">{{Cite web|title=Герої нового часу. Чому варто подивитися фільм "Перший код"|url=https://focus.ua/uk/lifestyle/606572-geroyi-novogo-chasu-chomu-varto-podivitisya-film-pershij-kod|website=ФОКУС|date=2023-11-16|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref>

== Сюжет ==
Фільм розповідає історію становлення українського ІТ з 1950-х, від створення українськими інженерами першого комп'ютера і до сьогодення.

Героями фільму є політики та діячі ІТ-сфери, зокрема міністр цифрової трансформації [[Федоров Михайло Альбертович|Михайло Федоров]], засновники українських компаній та стартапів  та представники Інституту кібернетики імені В. М. Глушкова Національної академії наук України.<ref name=":3" /><ref name=":4">{{Cite web|title=Фільм про українське IT «Перший код» вже у прокаті. Які результати? – AIN.UA|url=https://ain.ua/2023/11/24/film-pro-ukrayinske-it-pershyj-kod-vzhe-u-prokati/|date=2023-11-24|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref><ref name=":5">{{Cite web|title=Українська кінострічка залучила штучний інтелект для дубляжу {{!}} Digital на mmr.ua|url=https://mmr.ua/show/ukrayinska-kinostrichka-zaluchyla-shtuchnyj-intelekt-dlya-dublyazhu|website=mmr.ua|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref>

Спочатку глядача знайомлять із представниками Інституту кібернетики, які розповідають про період переходу від радянської спадщини до сучасних реалій програмної інженерії.

Далі фільм розповідає про молодих стартаперів, які вчилися освоювати IT-ринок у складних умовах. Потім сюжет фокусується на наступному поколінні — засновниках компаній UKLON, Sigma Software Group та інших великих сучасних представників IT-сектора України. Фільм розповідає про шлях звичайних IT-підприємців від початку кар'єри до мільйонерів зі світовим ім'ям і репутацією.

Окрему увагу фільм приділяє роботі кібервійська після початку повномасштабного вторгнення та розповідає як ІТ-сектор став частиною боротьби з Росією.<ref name=":4" />

== Герої ==

* [[Хіміч Олександр Миколайович|Олександр Хімич]] '''—''' академік [[Національна академія наук України|НАН України]]
* [[Сергієнко Іван Васильович (академік)|Іван Сергієнко]] '''—''' директор [[Інститут кібернетики імені В. М. Глушкова НАН України|Інституту кібернетики ім. В. М. Глушкова]]
* Олексій Сігов '''—''' президент міжнародної компанії [[Infopulse Ukraine|Infopulse]]
* Ігор Брагінський '''—''' засновник компанії [[NIX]]
* Олексій Скрипник '''—''' співзасновник компанії ELEX
* Юрій Антонюк '''—''' віцепрезидент компанії ЕРАМ
* [[Кицмей Тарас Володимирович|Тарас Кицмей]] '''—''' співзасновник компанії [[SoftServe]]
* Юрій Лазебніков '''—''' співзасновник холдингу Techiia
* Валерій Красовський '''—''' співзасновник і СЕО [[Sigma Software]]
* Дмитро Вартанян '''—''' співзасновник, Board Member Sigma Software
* Володимир Бек '''—''' співзасновник, Board Member Sigma Software
* Юрій Монастиршин '''—''' засновник компанії [[Looksery]]
* Вадим Роговський '''—''' засновник стартапу 3DLOOK
* Віталій Дятленко '''—''' співзасновник та СТО компанії [[Uklon|UKLON]]
* [[Бородатюк Артем Ігорович|Артем Бородатюк]] '''—''' засновник групи компаній [[Netpeak|Netpeak Group]]
* Дмитро Волошин '''—''' СТО компанії [[Preply]]
* Антон Мельник '''—''' експерт з інновацій, інвестицій та стартапів Мінцифри
* Андрій та Олександр '''—''' розробники гри «Play for Ukraine» (для DDOS-атак)
* Денис '''—''' ІТ-воїн (власник рекламного агентства, займався таргетованою рекламою у соцмережах)
* Артем '''—''' ІТ-воїн (розробник додатка, який блокував російські комп'ютери з системою 1С)

== Виробництво ==
«Перший код» є проєктом [[Європейська асоціація програмної інженерії|Європейської асоціації програмної інженерії]] (EASE).<ref name=":2" /> Режисером фільму став Артур Лерман, продюсер та інвестор картини — президент EASE Владислав Савченко. Оператор — Євген Усанов.<ref name=":3" /> Владислав Савченко також виступив автором дослідження та профінансував створення «Першого коду».<ref>{{Cite web|title=«Перший код»: в Україні зняли документальне кіно про історію українського ІТ|url=https://www.cinema.in.ua/pershyi-kod-it/|website=Нове українське кіно|date=2023-03-07|accessdate=2024-01-29|language=uk|first=Маранчак|last=Світлана}}</ref> Бюджет фільму склав $800 000.<ref>{{Cite web|title=Фільм за півмільйона доларів - «Перший код» показали першим глядачам!|url=https://yula.ua/news/film-za-pivmiljona-dolariv-pershyj-kod-pokazaly-pershym-glyadacham/|website=YULA|date=2023-05-15|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref> Разом із маркетингом, адаптаціями та запуском на стрімінгових платформах приблизна вартість склала $1 млн.<ref name=":0" /> Зйомки фільму почалися наприкінці 2021 року, прем'єра планувалася у вересні, однак через повномасштабне вторгнення фільмування призупинили на декілька місяців, до серпня 2022 року.<ref name=":2" /><ref name=":3" />

«Перший код» став першим українським та одним із перших у світі повнометражним фільмом що залучив ШІ для створення багатоголосого дубляжу.<ref name=":1" /><ref name=":5" /> 80 % діалогів у стрічці було перекладено штучним інтелектом, і лише 20 % — акторами дубляжу.<ref name=":6">{{Cite web|title=Українська стрічка «Перший код» залучила ШІ, щоб зробити багатоголосий дубляж|url=https://www.village.com.ua/village/city/city-news/346351-ukrayinska-strichka-pershiy-kod-upershe-zaluchila-shi-schob-zrobiti-bagatogolosiy-dublyazh|website=The Village Україна|date=2023-12-27|accessdate=2024-01-29}}</ref><ref>{{Cite web|title=Українська стрічка «Перший код» залучила штучний інтелект для дубляжу {{!}} BESTIN.UA|url=https://bestin.ua/culture/ukrainska-strichka-pershyj-kod-zaluchyla-shtuchnyj-intelekt-dlia-dubliazhu/|date=2023-12-28|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref> Також за допомогою штучного інтелекту створювалися промоматеріали.<ref>{{Cite web|title=Штучний інтелект візуалізував зародження українського IT|url=https://themango.com.ua/shtuchnyj-intelekt-vizualizuvav-zarodzhennya-ukrayinskogo-it/|website=The Mango|date=2023-09-07|accessdate=2024-01-29|language=uk|first=Юрій|last=Левченко}}</ref>

У червні 2022 року на проспекті Науки в Києві команда фільму відкрила 20-метровий мурал на честь українських IT-фахівців.<ref>{{Cite web|title=Фото. 20-метровий мурал на честь українських IT-фахівців відкрили на проспекті Науки в Києві|url=https://www.village.com.ua/village/city/city-news/340279-20-metroviy-mural-na-chest-ukrayinskih-it-fahivtsiv-vidkrili-na-prospekti-nauki-v-kievi|website=The Village Україна|date=2023-06-19|accessdate=2024-01-29}}</ref>

Саундтрек до фільму під назвою «Hidden Code» виконав дует [[Tvorchi]].<ref name=":3" />

== Сприйняття ==

=== Касові збори ===
Фільм показали у 121 кінотеатрі України. За підрахунками Forbes, бокс-офіс «Першого коду» в Україні складає близько 973 000 грн.<ref name=":0" /><ref>{{Cite web|title=Документальний фільм про IT «Перший код» зібрав майже 1 млн грн у прокаті. Це рекорд для першого вікенду серед документалок — Forbes.ua|url=https://forbes.ua/news/dokumentalniy-film-pro-it-pershiy-kod-zibrav-mayzhe-1-mln-grn-u-prokati-tse-rekord-dlya-pershogo-vikendu-sered-dokumentalok-23112023-17477|website=forbes.ua|date=2023-11-23|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref>  Фільм показували у Латвії, Литві та Польщі та на стрімінгових майданчиках [[Amazon.com|Amazon]] та [[Apple TV]].<ref name=":4" /> Також фільм доступний на платформі Megogo.<ref name=":6" />

=== Відгуки ===
«Перший код» зібрав багато позитивних відгуків під час закритих показів у Варшаві, Лондоні, Берліні, Барселоні, Лісабоні, Нью-Йорку, Лос-Анджелесі та Сан-Франциско.<ref name=":2" /><ref>{{Cite web|title="Ключ до розуміння українського ІТ": вийшов ефектний трейлер документального фільму "Перший код"|url=https://www.unian.ua/lite/kino/pershiy-kod-2023-treyler-i-data-vihodu-dokumentalnogo-filmu-pro-ukrajinske-it-divitisya-video-12362895.html|website=www.unian.ua|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref><ref>{{Cite web|title=Фільм «Перший код» про українське IT-військо вийде у кіно 16 листопада|url=https://playua.net/film-pershyj-kod-pro-ukrayinske-it-vijsko-vyjde-u-kino-16-lystopada/|website=PlayUA|date=2023-08-17|accessdate=2024-01-29|language=uk}}</ref>

== Примітки ==
{{примітки}}
[[Категорія:Документальні фільми України 2023]]

title: укр. Перший код

Жанр: документальний фільм

Режисер: Артур Лерман

Продюсер: Владислав Савченко

Сценаристи: Тетяна Буренко · Артур Лерман

Оператор: Євгеній Усанов

Композитор: Роман Вишневський

Монтаж: Максим Бортник

Художники: Раїса Ідрісова · Марія Островська

Костюмер: Оксана Золотухіна

Звукорежисер: Андрій Борисенко

Кінокомпанія: EASE · CODE Production Ltd

Дистриб'ютор: B&H

Тривалість: 96 хв

Мова: українська

Країна: Україна

Дата виходу: 16 Листопада 2023

Кошторис: 800 тис. дол

Касові збори: 973 тис. грн

Рейтинг: 16+ · IMDb


text:
# Figura serpentinata
Figura serpentinata — це скульптурна або малярська композиція, в якій автор з метою надання легкості чи динаміки застосував, часом неприродне, спіралеподібне скручування тіла зображуваної особи.
Скульптури, в яких використано спіралеподібне зображення тіла, були відомими вже в часи Стародавньої Греції. Пізніше цей стиль використовувався італійськими маньєристами. Класичним прикладом Figura serpentinata є статуя Дискобола, вирізьблена Мироном, роботи Леонардо да Вінчі, Рафаеля і Мікеланджело.
Буске (фр. Bousquet) вважає, що «serpentinata» — як стиль виник у 1506 році внаслідок глибокого сутнісного впливу скульптурної композиції Лаокоон та його сини на всіх художників, і Мікеланджело зокрема. Джон Ширман (англ. John Shearman) також стверджує, що стиль Figura serpentinata був винайдений Мікеланджело, зокрема під час створення скульптури «Переможці» (лат. Victors) для гробниці Папи Юлія II. Маурер (англ. Maurer,), з іншого боку, стверджує, що цей стиль не є притаманним для робіт Мікеланджело і як піонера стилю Figura serpentinata визначає Доменіко Беккафумі . Учневі Беккафумі — Марко Піно (італ. Marco Pino) — вдалося пов'язати стилі Беккафумі, Франческо Сальвіаті, Парміджаніно і, можливо, навіть Мікеланджело, внаслідок чого його роботи в цілому стали насичененими мотивами «serpentinata».
З ослабленням норм Ренесансу і становленням стилю «Serpentinata», його правила і структури стали систематизованими. Спіралеподібна форма зображення дозволяла демонструвати фізичну силу фігур, їх пристрасть, напругу і семантичну досконалість. Зображення рухів набрало вмотивованості й чистого вигляду, дія стала відображенням внутрішньої сили зображення.
Стиль Figura serpentinata прослідковується в мистецтві навіть у 1620-х роках, зокрема в роботі Берніні «Викрадення Прозерпіни».

title: Figura serpentinata

wikitext:
[[Файл:Roman bronze copy of Myron’s Discobolos, 2nd century CE (Glyptothek Munich).jpg|thumb|right|150px|''Дискобол'', копія в бронзі, II ст. н.e.]]
[[Файл:Laokoon-Gruppe-02.jpg|thumb|200px|left|[[Лаокоон та його сини|Лаокоон]], [[Ватиканські музеї]].]]
'''Figura serpentinata''' — це [[скульптура|скульптурна]] або [[малярство|малярська]] [[композиція]], в якій автор з метою надання легкості чи динаміки застосував, часом неприродне, [[спіраль|спіралеподібне]] скручування [[тіло|тіла]] зображуваної особи.

Скульптури, в яких використано спіралеподібне зображення тіла, були відомими вже в часи [[Стародавня Греція|Стародавньої Греції]]. Пізніше цей [[Стиль (мистецтво)|стиль]] використовувався [[Італія|італійськими]] [[Маньєризм|маньєристами]]. Класичним прикладом ''Figura serpentinata'' є [[статуя]] [[Дискобол]]а, вирізьблена [[Мирон (скульптор)|Мироном]], роботи [[Леонардо да Вінчі]], [[Рафаель Санті|Рафаеля]] і [[Мікеланджело]].

Буске ({{lang-fr|Bousquet}}) вважає, що «serpentinata» — як стиль виник у [[1506]] році внаслідок глибокого сутнісного впливу скульптурної композиції [[Лаокоон та його сини]] на всіх художників, і Мікеланджело зокрема<ref>Jacques Bousquet: ''Mannerism: The Painting and Style of the Late Renaissance'', New York, 1964, translated by Simon Watson Taylor [http://www.jstor.org/view/00043249/ap030023/03a00270/0]</ref>. Джон Ширман ({{lang-en|John Shearman}}) також стверджує, що стиль ''Figura serpentinata'' був винайдений Мікеланджело, зокрема під час створення скульптури «Переможці» ({{lang-la|Victors}}) для гробниці [[Гробниця папи Юлія ІІ|Папи Юлія II]]<ref>John Shearman: '' Mannerism''. Art and Architecture series. London : Penguin Books , 1991, ISBN 0140137599</ref>. Маурер ({{lang-en|Maurer,}}), з іншого боку, стверджує, що цей стиль не є притаманним для робіт Мікеланджело і як піонера стилю ''Figura serpentinata'' визначає [[Доменіко Беккафумі]] <ref>Emil Maurer: ''Manierismus: Figura serpentinata und andere Figurenideale : Studien, Essays, Berichte'', 2001, ISBN 3858237914</ref>. Учневі Беккафумі — Марко Піно ({{lang-it|Marco Pino}}) — вдалося пов'язати стилі Беккафумі, [[Франческо Сальвіаті]], [[Парміджаніно]] і, можливо, навіть [[Мікеланджело]], внаслідок чого його роботи в цілому стали насичененими мотивами «serpentinata».

З ослабленням норм [[Ренесанс]]у і становленням стилю «Serpentinata», його правила і структури стали систематизованими. Спіралеподібна форма зображення дозволяла демонструвати фізичну силу фігур, їх пристрасть, напругу і семантичну досконалість. Зображення рухів набрало вмотивованості й чистого вигляду, дія стала відображенням внутрішньої сили зображення.

Стиль ''Figura serpentinata'' прослідковується в мистецтві навіть у 1620-х роках, зокрема в роботі [[Берніні]] [[Зґвалтування Прозерпіни|«Викрадення Прозерпіни»]].

== Примітки ==
{{reflist}}
== Див. також ==
* [[Маньєризм]]
* [[Мирон (скульптор)]]
* [[Дискобол]]
*
* [[Лінія краси]]

== Джерела ==
* Emil Maurer: ''Manierismus: Figura serpentinata und andere Figurenideale : Studien, Essays, Berichte'', 2001, ISBN 3858237914
* John Shearman: '' Mannerism''. Art and Architecture series. London : Penguin Books , 1991, ISBN 0140137599
* Jacques Bousquet: ''Mannerism: The Painting and Style of the Late Renaissance'', New York, 1964, translated by Simon Watson Taylor [http://www.jstor.org/view/00043249/ap030023/03a00270/0]
<br/>
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Скульптура]]
[[Категорія:Малярство]]
[[Категорія:Маньєристська скульптура]]
[[Категорія:Латинські вирази]]

{{Art-stub}}


text:
# Леонтій Карпович
Карпович Лонгин (чернече ім'я — Леонтій; поч. 1580-х, Пінськ — жовтень 1620, Вільнюс) — ректор Віленської братської школи, єпископ Володимирський і Берестейський, проповідник, письменник, редактор.

## Біографія
Народився в сім'ї православного шляхтича, пінського протопопа. Освіту Карпович здобув у Вільно, хоча висловлювалася думка, що навчався в Острозі, зв'язок з яким ніколи не поривав. Ґрунтовна освіта, знання мов, суворий спосіб життя — все це зумовило авторитет Карповича у жителів Вільно.
У січні 1609 обраний послом на Варшавський вальний сейм, де виступав проти київського греко-католицького митрополита Іпатія Потія. Повернувшись, працював у братській друкарні над підготовкою до видання «Треносу» М. Смотрицького. Після закриття друкарні й конфіскації «Треносу» два роки пробув у в'язниці.
Після звільнення Карпович прибув до Києва, де прийняв чернечий постриг у Києво-Печерській лаврі. Імовірно, був одним з членів гуртка Є. Плетенецького й брав участь у становленні Київської братської школи. У 1615 став першим архімандритом Віленського Святодухівського монастиря, запровадив там «общежительні» правила. Як ректор очолив братську школу. Продовжував брати участь у видавничій справі, зокрема співпрацював з друкарнею у Єв'є (Вевісі). У серпні 1620, під час перебування в Україні Єрусалимського патріарха Теофана, який відновив українсько-білоруську православну ієрархію, Карповича було обрано кандидатом на Володимирське і Берестейське єпископство, але він не встиг хіротонізуватися — слабий здоров'ям, вмер, не доживши сорока років.
Карпович мав вплив на сучасників, зокрема на молодь, не тільки прикладом свого життя, а й блискучими за формою друкованими «казаннями», написаними тогочасною українсько-білоруською книжною мовою. Насичені епітетами, метафорами, порівняннями, риторичними фігурами та цитатами з Біблії, патристики та гімнографії, вони були зразками проповідницького мистецтва, на яких вчилися спудеї Київської братської школи, майбутні казнодії. Ті ж твори, що не потрапили до друку, поширювалися шляхом переписування. Про це свідчить казання під назвою «В неделю пред Рожеством Христовым Наука блаженного пастыря отца Леонтія архімандрита виленского», що знаходиться в київському рукописному збірнику 1-ї пол. XVII ст.
Високо оцінював діяльність Карповича Петро Могила, який пізніше писав про нього у своїх сказаннях.
Канонізований БАПЦ та БПЦ.

title: Леонтій Карпович

wikitext:
{{особа}}
{{Однофамільці|Карпович}}
'''Карпович Лонгин''' (чернече ім'я — '''Леонтій'''; поч. 1580-х, [[Пінськ]] — жовтень [[1620]], [[Вільнюс]]) — ректор Віленської братської школи, [[єпископ]] Володимирський і Берестейський, проповідник, письменник, редактор.

== Біографія ==
Народився в сім'ї православного шляхтича, пінського протопопа. Освіту Карпович здобув у [[Вільно]], хоча висловлювалася думка, що навчався в [[Острог|Острозі]], зв'язок з яким ніколи не поривав. Ґрунтовна освіта, знання мов, суворий спосіб життя — все це зумовило авторитет Карповича у жителів Вільно.

У січні [[1609]] обраний послом на Варшавський [[вальний сейм]]<ref>загальнодержавний</ref>, де виступав проти київського [[Греко-католицизм|греко-католицького]] [[митрополит]]а [[Іпатій (Потій)|Іпатія Потія]]. Повернувшись, працював у братській друкарні над підготовкою до видання «[[Тренос]]у» [[Мелетій Смотрицький|М. Смотрицького]]. Після закриття друкарні й конфіскації «Треносу» два роки пробув у в'язниці.

Після звільнення Карпович прибув до [[Київ|Києва]], де прийняв чернечий постриг у [[Києво-Печерська лавра|Києво-Печерській лаврі]]. Імовірно, був одним з членів гуртка [[Плетенецький Єлисей Михайлович|Є. Плетенецького]] й брав участь у становленні [[Київська братська школа|Київської братської школи]]. У [[1615]] став першим [[архімандрит]]ом Віленського Святодухівського монастиря, запровадив там «общежительні» правила. Як ректор очолив братську школу. Продовжував брати участь у видавничій справі, зокрема співпрацював з друкарнею у [[Єв'є]] (Вевісі). У серпні [[1620]], під час перебування в [[Україна|Україні]] Єрусалимського патріарха Теофана, який відновив українсько-білоруську православну ієрархію, Карповича було обрано кандидатом на Володимирське і Берестейське єпископство, але він не встиг [[Рукопокладення|хіротонізуватися]] — слабий здоров'ям, вмер, не доживши сорока років.

Карпович мав вплив на сучасників, зокрема на молодь, не тільки прикладом свого життя, а й блискучими за формою друкованими «[[Проповідь|казаннями]]», написаними тогочасною українсько-білоруською книжною мовою. Насичені [[епітет]]ами, [[метафора]]ми, порівняннями, риторичними фігурами та цитатами з [[Біблія|Біблії]], [[Патристика|патристики]] та [[Гімнографія|гімнографії]], вони були зразками проповідницького мистецтва, на яких вчилися спудеї [[Київська братська школа|Київської братської школи]], майбутні казнодії. Ті ж твори, що не потрапили до друку, поширювалися шляхом переписування. Про це свідчить казання під назвою «В неделю пред Рожеством Христовым Наука блаженного пастыря отца Леонтія архімандрита виленского», що знаходиться в київському рукописному збірнику 1-ї пол. XVII ст.

Високо оцінював діяльність Карповича [[Петро Могила]], який пізніше писав про нього у своїх сказаннях.

Канонізований БАПЦ<ref>СЁНЬНЯ 430 ГАДОЎ ЗЬ ДНЯ НАРАДЖЭНЬНЯ АРХІМАНДРЫТА ВІЛЕНСКАГА СЬВЯТА–ДУХАЎСКАГА МАНАСТЫРА – ЗВЫШГОДНАГА ЛЯВОНЦІЯ (КАРПОВІЧА)[http://baocinfo.blogspot.com/2010/04/430.html]</ref> та БПЦ.<ref>[https://www.pravenc.ru/text/2463471.html ЛЕОНТИЙ]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
{{Вікіцитати}}
* ''Дзюба О''. [http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Karpovych_L Карпович Логвин] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160817202216/http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Karpovych_L |date=17 серпня 2016 }} // {{ЕІУ|4|127}}
* ''Маслов С. I.'' Наука Леонтія Карповича… // ЗУНТ. — кн. 2. — К., 1908.
* История белорусской дооктябрьской литературы. — Минск, 1977.
* Сказания Петра Могилы из времен Унии. — Киев. ЕВ, 1861, № 18.
* ''Терновский Ф.'' Киевский митрополит Петр Могила… — КС, 1882, № 4.

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Карпович Леонтій}}
[[Категорія:Єпископи]]
[[Категорія:Проповідники]]
[[Категорія:Письменники]]
[[Категорія:Померли 1620]]
[[Категорія:Вчений гурток Києво-Печерської лаври]]
[[Категорія:Персоналії:Пінськ]]
[[Категорія:Ректори Віленської братської школи]]
[[Категорія:Православне духовенство Речі Посполитої]]
[[Категорія:Архімандрити Російської православної церкви]]

title: Леонтій Карпович

Народився: 8 квітня 1580 · Пінськ, Пінський повіт, Берестейське воєводство, Велике князівство Литовське

Помер: 24 вересня 1620 (40 років) · Вільнюс, Велике князівство Литовське

Країна: Річ Посполита

Діяльність: клірик, публіцист, богослов

Конфесія: православ'я і православна церква


text:
# Уда-Пачуря
Уда-Пачуря (рум. Uda-Paciurea) — село у повіті Телеорман в Румунії. Входить до складу комуни Уда-Клокочов.
Село розташоване на відстані 125 км на південний захід від Бухареста, 49 км на захід від Александрії, 87 км на південний схід від Крайови.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 1077 осіб, з них 1073 особи (99,6%) румунів. Рідною мовою 1073 особи (99,6%) назвали румунську.

title: Уда-Пачуря

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Уда-Пачуря
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Uda-Paciurea''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Телеорман
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Уда-Клокочов (комуна)|Уда-Клокочов]]
 | код_SIRUTA          = 154371
 | широта              = 43.8798
 | довгота             = 24.7238
 | висота              = 53
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 1077
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 147357
}}
'''Уда-Пачуря''' ({{lang-ro|Uda-Paciurea}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Телеорман]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Уда-Клокочов (комуна)|Уда-Клокочов]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 125 км на південний захід від [[Бухарест]]а, 49 км на захід від [[Александрія (Румунія)|Александрії]], 87 км на південний схід від [[Крайова|Крайови]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:1077}} осіб, з них 1073 особи (99,6%) румунів<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Рідною мовою 1073 особи (99,6%) назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Телеорман]]

title: Уда-Пачуря · Uda-Paciurea

Повіт: Телеорман

Комуна: Уда-Клокочов

Телефонний код: +40 247 (Romtelecom, TR) · +40 347 (інші оператори)