text:
# Мірча Реднік
Мірча Редник (рум. Mircea Rednic, нар. 9 квітня 1962, Хунедоара) — румунський футболіст, що грав на позиції захисника. По завершенні ігрової кар'єри — футбольний тренер.
Виступав на батьківщині за клуби «Корвінул», «Динамо» (Бухарест) та «Рапід» (Бухарест), а також бельгійські «Стандард» (Льєж) та «Сент-Трюйден» і турецький «Бурсаспор». У складі національної збірної Румунії був учасником чемпіонату світу та Європи.

## Клубна кар'єра
Народився 9 квітня 1962 року в місті Хунедоара. Вихованець футбольної школи клубу «Корвінул» з рідного міста. Дорослу футбольну кар'єру розпочав на початку 1980 року в основній команді того ж клубу, в якій провів три з половиною сезони, взявши участь у 96 матчах чемпіонату.
Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу столичного «Динамо», до складу якого приєднався 1983 року. Відіграв за бухарестську команду наступні сім сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі бухарестського «Динамо», був основним гравцем команди. За цей час Реднік виграв з командою два титули чемпіона, три Кубка країни і досяг півфіналу на Кубка європейських чемпіонів і Кубка Кубків.
Після падіння комуністичного режиму виїхав за кордон, провівши спочатку весняну частину сезону 1990/91 в Туреччині за «Бурсаспор», після чого влітку 1991 року уклав контракт з бельгійським «Стандардом» (Льєж), у складі якого провів наступні п'ять років своєї кар'єри гравця. Граючи у складі «Стандарда» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди, вигравши у сезоні 1992/93 Кубок Бельгії.
Після цього протягом сеону 1996/97 років захищав кольори іншої бельгійської команди «Сент-Трюйден».
Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі «Рапід» (Бухарест), за який виступав протягом 1997—2000 років, вигравши за цей час чемпіонат, Кубок і Суперкубок Румунії.

## Виступи за збірну
1981 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Румунії.
У складі збірної був учасником чемпіонату Європи 1984 року у Франції та чемпіонату світу 1990 року в Італії.
Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 11 років, провів у формі головної команди країни 83 матчі, забивши 2 голи у ворота Китаю (4:2) і Бельгії (2:2).

## Кар'єра тренера
Розпочав тренерську кар'єру відразу ж по завершенні кар'єри гравця, 2000 року, очоливши тренерський штаб клубу «Рапід» (Бухарест).
2001 року Реднік став головним тренером «Бакеу», проте незабаром повернувся в «Рапід», з яким виграв чемпіонат, Кубок і два Суперкубка Румунії.
У 2004 року Мірча недовго очолював саудівський «Аль-Наср» (Ер-Ріяд), після чого повернувся на батьківщину і очолював «Університатю» (Крайова) та «Васлуй».
2006 року Реднік почав тренувати «Динамо» (Бухарест). З «динамівцями» Реднік також виграв чемпіонат і Кубок країни, ставши лише другим тренером (першим був Мірча Луческу) з часів революції, який здобував румунські трофеї з різними клубами. Після того, як він не зміг пробитись з командою в груповий етап Ліги чемпіонів в сезону 2007/08 років, Реднік пішов в відставку, а в жовтні 2007 року повернувся до «Рапіда», де пропрацював лише кілька місяців до своєї відставки в березні 2008 року.
Влітку того ж року він знову очолив «Динамо», де провів один рік. Перед початком підготовки до нового сезону Реднік оголосив, що не може надалі тренувати клуб через призначення Корнела Діну на посаду спортивного менеджера клубу..
З серпня по листопад 2009 року румунський спеціаліст був головним тренером владикавказської «Аланії», що виступала в першому російському дивізіоні, але не зумів вивести команду в еліту.
З літа 2010 року по 5 грудня 2011 року був тренером азербайджанського клубу «Хазар-Ленкорань».
У березні 2012 року він підписав контракт до кінця сезону 2011/12 з «Астрою» (Плоєшті), по завершенні якого в травні 2012 року очолив «Петролул». У цій команді Реднік також довго не пропрацював і в жовтні того ж року підписав контракт з бельгійським «Стандардом» (Льєж), де працював до кінця сезону, після чого покинув клуб через конфлікт з керівництвом клубу.
14 червня 2013 року Реднік став новим головним тренером «ЧФР Клуж», але розірвав свій контракт за взаємною згодою лише через два місяці по тому, здобувши лише одну перемогу в перших чотирьох матчах в чемпіонаті.
1 жовтня 2013 року було оголошено, що Реднік повертається до Бельгії, де очолює «Гент». 9 квітня 2014 року Мірча був звільнений після того, як клуб не пробився в чемпіонський плей-оф, а в плей-оф за Лігу Європи клуб показував не найкращі результати.
В січні 2015 року Реднік очолив «Петролул», проте вже в травні втретє очолив «Динамо» (Бухарест), з яким працював до кінця сезону 2015/16 року.

## Титули і досягнення

### Гравця
- Чемпіон Румунії (3): 1983/84, 1989/90, 1998/99
- Володар Кубку Румунії (4): 1983/84, 1985/86, 1989/90, 1997/98
- Володар Суперкубка Румунії : 1999
- Володар Кубку Бельгії : 1992/93

### Тренера
- Чемпіон Румунії (2): 2002/03, 2006/07
- Володар Кубка Румунії (2): 2001/02, 2006/07
- Володар Суперкубка Румунії (3): 2002, 2003, 2007
- Володар міжнародного кубка Дамаска: 2004
- Володар Кубка Азербайджану: 2010/11

title: Мірча Реднік

wikitext:
{{однофамільці|Реднік}}
{{Футболіст
| ім'я = Мірча Редник
| зображення = Rednic Mircea.jpg
| підпис =
| повне-ім'я =
| місце-народження =
| країна-народження =
| дата-народження = 9.4.1962
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 175 см
| вага =
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| юнацькі-роки = 1976-1980
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|ROU}} [[Корвінул (футбольний клуб)|«Корвінул»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1980–1983 | {{Прапорець|ROM|1983}} | [[Корвінул (футбольний клуб)|«Корвінул»]] | 96 |6}}
{{Футболіст рядок 1|1983–1990 | {{Прапорець|ROU|1983}} | [[Динамо (Бухарест)|«Динамо» (Бухарест)]] | 212 |21}}
{{Футболіст рядок 0|1991 | {{Прапорець|TUR}} | «[[Бурсаспор]]» | 15 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1991–1996 | {{Прапорець|BEL}} | [[Стандард (Льєж)|«Стандард» (Льєж)]] | 159 |4}}
{{Футболіст рядок 0|1996–1997 | {{Прапорець|BEL}} | [[Сент-Трюйден (футбольний клуб)|«Сент-Трюйден»]] | 10 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1997–2000 | {{Прапорець|ROU}} | [[Рапід (Бухарест)|«Рапід» (Бухарест)]] | 89 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1981–1991 | {{Прапорець|ROM|1983}} {{Прапорець|ROU}} | [[збірна Румунії з футболу|Румунія]] | 83 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2000–2001 | {{Прапорець|ROU}} | [[Рапід (Бухарест)|«Рапід» (Бухарест)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2001 | {{Прапорець|ROU}} | [[Бакеу (футбольний клуб)|«Бакеу»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2002–2003 | {{Прапорець|ROU}} | [[Рапід (Бухарест)|«Рапід» (Бухарест)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2004 | {{Прапорець|KSA}} | [[Аль-Наср (футбольний клуб, Ер-Ріяд)|«Аль-Наср» (Ер-Ріяд)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2004–2005 | {{Прапорець|ROU}} | [[Університатя (Крайова)|«Університатя» (Крайова)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2005–2006 | {{Прапорець|ROU}} | [[Васлуй (футбольний клуб)|«Васлуй»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2006–2007 | {{Прапорець|ROU}} | [[Динамо (Бухарест)|«Динамо» (Бухарест)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2007–2008 | {{Прапорець|ROU}} | [[Рапід (Бухарест)|«Рапід» (Бухарест)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2008–2009 | {{Прапорець|ROU}} | [[Динамо (Бухарест)|«Динамо» (Бухарест)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2009 | {{Прапорець|RUS}} | [[Аланія (футбольний клуб)|«Аланія»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2010–2011 | {{Прапорець|AZE}} | «[[Хазар-Ланкаран]]»}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2012 | {{Прапорець|ROU}} | [[Астра (футбольний клуб)|«Астра» (Плоєшті)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2012 | {{Прапорець|ROU}} | [[Петролул (футбольний клуб)|«Петролул»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2012–2013 | {{Прапорець|BEL}} | [[Стандард (Льєж)|«Стандард» (Льєж)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2013 | {{Прапорець|ROU}} | «[[ЧФР Клуж]]»}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2013–2014 | {{Прапорець|BEL}} | [[Гент (футбольний клуб)|«Гент»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2015 | {{Прапорець|ROU}} | [[Петролул (футбольний клуб)|«Петролул»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2015–2016 | {{Прапорець|ROU}} | [[Динамо (Бухарест)|«Динамо» (Бухарест)]]}}
{{Футбольний тренер кінець}}
| пк-поновлення = 20 травня 2016
| збірна-поновлення = 20 травня 2016
}}
'''Мірча Редник''' ({{lang-ro|Mircea Rednic}}, {{н}} [[9 квітня]] [[1962]], [[Хунедоара (місто)|Хунедоара]]) — румунський [[футболіст]], що грав на позиції [[Захисник (футбол)|захисника]]. По завершенні ігрової кар'єри — футбольний тренер.

Виступав на батьківщині за клуби [[Корвінул (футбольний клуб)|«Корвінул»]], [[Динамо (Бухарест)|«Динамо» (Бухарест)]] та [[Рапід (Бухарест)|«Рапід» (Бухарест)]], а також бельгійські [[Стандард (Льєж)|«Стандард» (Льєж)]] та [[Сент-Трюйден (футбольний клуб)|«Сент-Трюйден»]] і турецький «[[Бурсаспор]]». У складі [[збірна Румунії з футболу|національної збірної Румунії]] був учасником чемпіонату світу та Європи.

== Клубна кар'єра ==
Народився [[9 квітня]] [[1962]] року в місті [[Хунедоара (місто)|Хунедоара]]. Вихованець футбольної школи клубу [[Корвінул (футбольний клуб)|«Корвінул»]] з рідного міста. Дорослу футбольну кар'єру розпочав на початку [[1980]] року в основній команді того ж клубу, в якій провів три з половиною сезони, взявши участь у 96 матчах чемпіонату.

Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу столичного [[Динамо (Бухарест)|«Динамо»]], до складу якого приєднався 1983 року. Відіграв за бухарестську команду наступні сім сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі бухарестського «Динамо», був основним гравцем команди. За цей час Реднік виграв з командою два титули чемпіона, три Кубка країни і досяг півфіналу на Кубка європейських чемпіонів і Кубка Кубків.

Після падіння комуністичного режиму виїхав за кордон, провівши спочатку весняну частину сезону 1990/91 в Туреччині за «[[Бурсаспор]]», після чого влітку [[1991]] року уклав контракт з бельгійським [[Стандард (Льєж)|«Стандардом» (Льєж)]], у складі якого провів наступні п'ять років своєї кар'єри гравця. Граючи у складі «Стандарда» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди, вигравши у сезоні 1992/93 Кубок Бельгії.

Після цього протягом сеону 1996/97 років захищав кольори іншої бельгійської команди [[Сент-Трюйден (футбольний клуб)|«Сент-Трюйден»]].

Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі [[Рапід (Бухарест)|«Рапід» (Бухарест)]], за який виступав протягом 1997—2000 років, вигравши за цей час чемпіонат, Кубок і Суперкубок Румунії.

== Виступи за збірну ==
[[1981]] року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Румунії з футболу|національної збірної Румунії]].

У складі збірної був учасником [[Чемпіонат Європи з футболу 1984|чемпіонату Європи 1984 року]] у [[Франція|Франції]] та [[Чемпіонат світу з футболу 1990|чемпіонату світу 1990 року]] в [[Італія|Італії]].

Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 11 років, провів у формі головної команди країни 83 матчі, забивши 2 голи у ворота Китаю (4:2) і Бельгії (2:2)<ref>{{Cite news|title=Mircea Rednic - International Appearances|publisher=[[Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation]]|url=http://www.rsssf.com/miscellaneous/rednic-intl.html|accessdate=16 жовтня 2016|archive-date=12 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180912022430/http://www.rsssf.com/miscellaneous/rednic-intl.html}}</ref>.

== Кар'єра тренера ==
Розпочав тренерську кар'єру відразу ж по завершенні кар'єри гравця, 2000 року, очоливши тренерський штаб клубу [[Рапід (Бухарест)|«Рапід» (Бухарест)]].

2001 року Реднік став головним тренером [[Бакеу (футбольний клуб)|«Бакеу»]], проте незабаром повернувся в «Рапід», з яким виграв чемпіонат, Кубок і два Суперкубка Румунії.

У 2004 року Мірча недовго очолював саудівський [[Аль-Наср (футбольний клуб, Ер-Ріяд)|«Аль-Наср» (Ер-Ріяд)]], після чого повернувся на батьківщину і очолював [[Університатя (Крайова)|«Університатю» (Крайова)]] та [[Васлуй (футбольний клуб)|«Васлуй»]].

[[2006]] року Реднік почав тренувати [[Динамо (Бухарест)|«Динамо» (Бухарест)]]. З «динамівцями» Реднік також виграв чемпіонат і Кубок країни, ставши лише другим тренером (першим був [[Мірча Луческу]]) з часів революції, який здобував румунські трофеї з різними клубами. Після того, як він не зміг пробитись з командою в груповий етап [[Ліга чемпіонів УЄФА 2007—2008|Ліги чемпіонів в сезону 2007/08 років]], Реднік пішов в відставку, а в жовтні 2007 року повернувся до «Рапіда», де пропрацював лише кілька місяців до своєї відставки в березні 2008 року.

Влітку того ж року він знову очолив «Динамо», де провів один рік. Перед початком підготовки до нового сезону Реднік оголосив, що не може надалі тренувати клуб через призначення [[Корнел Діну|Корнела Діну]] на посаду спортивного менеджера клубу<ref>{{cite web| url=http://www.gazetasporturilor.ro/fotbal/liga-1/mircea-rednic-si-a-dat-demisia-prin-telefon-142939.html| title=Rednic pleacă de la Dinamo| publisher=gsp.ro| accessdate=28 iunie 2009}}{{Недоступне посилання}}</ref>..

З серпня по листопад [[2009]] року румунський спеціаліст був головним тренером [[владикавказ]]ської «[[Аланія (футбольний клуб)|Аланії]]», що виступала в [[Першість Футбольної Національної Ліги|першому російському дивізіоні]]<ref>{{cite web| url=http://www.realitatea.net/mircea-rednic-s-a-dus-in-liga-a-doua-din-rusia_586492.html| title=Rednic s-a dus în liga a doua din Rusia| publisher=realitatea.net| accessdate=11 august 2009| archive-date=13 серпня 2009| archive-url=https://web.archive.org/web/20090813211530/http://www.realitatea.net/mircea-rednic-s-a-dus-in-liga-a-doua-din-rusia_586492.html}}</ref>, але не зумів вивести команду в еліту.

З літа [[2010]] року по [[5 грудня]] [[2011]] року був тренером азербайджанського клубу «[[Хазар-Ленкорань]]»<ref>{{cite web| url=http://www.adevarul.ro/sport/fotbal_international/Mircea-Rednic-noul-antrenor-Lankaran_0_298770543.html |title=Mircea Rednic este noul antrenor al lui Lankaran | publisher=adevarul.ro | accessdate=15 iulie 2010}}</ref>.

У березні [[2012]] року він підписав контракт до кінця сезону 2011/12 з [[Астра (футбольний клуб)|«Астрою» (Плоєшті)]]<ref>{{cite web |publisher=FC Astra |title=Mircea Rednic – antrenor principal. |url=http://www.fcastraploiesti.ro/component/content/article/3-alerte/1097-patronul-ioan-niculae-a-decis-dinu-gheorghe--preedinte-mircea-rednic--antrenor-principal.html |accessdate=2012-03-29 |archiveurl=https://archive.today/20120802224829/http://www.fcastraploiesti.ro/component/content/article/3-alerte/1097-patronul-ioan-niculae-a-decis-dinu-gheorghe--preedinte-mircea-rednic--antrenor-principal.html |archivedate=2012-08-02 |deadurl=yes }}</ref>, по завершенні якого в травні 2012 року очолив [[Петролул (футбольний клуб)|«Петролул»]]<ref>{{cite web |publisher=FC Petrolul |title=Mircea Rednic este noul antrenor principal al FC Petrolul Ploieşti |url=http://www.fcpetrolul.ro/ro/Mircea-Rednic-este-noul-antrenor-principal-al-FC-Petrolul-Ploiesti/ |accessdate=2012-05-30 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20120602051231/http://www.fcpetrolul.ro/ro/Mircea-Rednic-este-noul-antrenor-principal-al-FC-Petrolul-Ploiesti/ |archivedate=2012-06-02 |deadurl=yes }}</ref>. У цій команді Реднік також довго не пропрацював і в жовтні того ж року підписав контракт з бельгійським [[Стандард (Льєж)|«Стандардом» (Льєж)]]<ref>{{cite web|url=http://www.rtl.be/sport/football/footballbelgique/250780/le-standard-debute-les-play-offs-a-bruges-un-choc-capital-|title=L'objectif de Rednic: "Un ticket pour l'Europe"|publisher=RTL.be|date=29 березня 2013|language=French|accessdate=16 жовтня 2016|archive-date=29 квітня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140429050613/http://www.rtl.be/sport/football/footballbelgique/250780/le-standard-debute-les-play-offs-a-bruges-un-choc-capital-}}</ref>, де працював до кінця сезону, після чого покинув клуб через конфлікт з керівництвом клубу<ref>{{cite web|url=http://www.prosport.ro/fotbal-extern/stranieri/rednic-se-revolta-e-penibil-daca-adrian-cristea-este-motivul-renuntarii-la-mine-duchatelet-are-nevoie-de-o-marioneta-10906219|title=Rednic se revoltă: "E penibil dacă Adrian Cristea este motivul renunţării la mine! Duchatelet are nevoie de o marionetă"|publisher=[[Prosport]]|date=28 травня 2013|language=Romanian|accessdate=16 жовтня 2016|archive-date=18 жовтня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161018211906/http://www.prosport.ro/fotbal-extern/stranieri/rednic-se-revolta-e-penibil-daca-adrian-cristea-este-motivul-renuntarii-la-mine-duchatelet-are-nevoie-de-o-marioneta-10906219}}</ref>.

[[14 червня]] [[2013]] року Реднік став новим головним тренером «[[ЧФР Клуж]]»<ref>{{cite web|url=http://www.cfr1907.ro/ro/stiri/2861/prezentare-oficiala-a-noului-antrenor-al-cfr-ului-mircea-rednic/|title=Prezentarea oficiala a noului antrenor al CFR-ului, Mircea Rednic!|publisher=CFR Cluj Official Website|date=14 червня 2013|language=Romanian|accessdate=16 жовтня 2016|archiveurl=https://archive.today/20130616005134/http://www.cfr1907.ro/ro/stiri/2861/prezentare-oficiala-a-noului-antrenor-al-cfr-ului-mircea-rednic/|archivedate=16 червня 2013|deadurl=yes}}</ref>, але розірвав свій контракт за взаємною згодою лише через два місяці по тому, здобувши лише одну перемогу в перших чотирьох матчах в чемпіонаті.

[[1 жовтня]] [[2013]] року було оголошено, що Реднік повертається до Бельгії, де очолює [[Гент (футбольний клуб)|«Гент»]]<ref>{{cite web|url=http://www.sporza.be/cm/sporza/voetbal/Jupiler_Pro_League/131001_rednic_onderhandelt_gent|title=Rednic moet AA Gent uit het slop halen|publisher=Sporza.be|date=1 жовтня 2013|language=Dutch|accessdate=16 жовтня 2016|archive-date=4 жовтня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131004113301/http://sporza.be/cm/sporza/voetbal/Jupiler_Pro_League/131001_rednic_onderhandelt_gent}}</ref>. [[9 квітня]] [[2014]] року Мірча був звільнений після того, як клуб не пробився в чемпіонський плей-оф, а в плей-оф за Лігу Європи клуб показував не найкращі результати.

В січні 2015 року Реднік очолив [[Петролул (футбольний клуб)|«Петролул»]]<ref>{{cite web |title=Mircea Rednic a revenit pe banca Petrolului |url=http://fcpetrolul.ro/mircea-rednic-a-revenit-pe-banca-petrolului/ |publisher=fcpetrolul.ro |accessdate=10 січня 2015 |archive-date=10 січня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150110212525/http://fcpetrolul.ro/mircea-rednic-a-revenit-pe-banca-petrolului/ }}</ref>, проте вже в травні втретє очолив [[Динамо (Бухарест)|«Динамо» (Бухарест)]], з яким працював до кінця сезону 2015/16 року.

== Титули і досягнення ==

=== Гравця ===
* [[Чемпіонат Румунії з футболу|Чемпіон Румунії]] (3): [[Дивізія А 1983—1984|1983/84]], [[Дивізія А 1989—1990|1989/90]], [[Дивізія А 1998—1999|1998/99]]
* Володар [[Кубок Румунії з футболу|Кубку Румунії]] (4): [[Кубок Румунії з футболу 1983—1984|1983/84]], [[Кубок Румунії з футболу 1985—1986|1985/86]], [[Кубок Румунії з футболу 1989—1990|1989/90]], [[Кубок Румунії з футболу 1997—1998|1997/98]]
* Володар [[Суперкубок Румунії з футболу|Суперкубка Румунії]] : [[Суперкубок Румунії з футболу 1999|1999]]
* Володар [[Кубок Бельгії з футболу|Кубку Бельгії]] : [[Кубок Бельгії з футболу 1992—1993|1992/93]]

=== Тренера ===
* Чемпіон Румунії (2): [[Дивізія А 2002—2003|2002/03]], [[Ліга I 2006—2007|2006/07]]
* Володар Кубка Румунії (2): [[Кубок Румунії з футболу 2001—2002|2001/02]], [[Кубок Румунії з футболу 2006—2007|2006/07]]
* Володар Суперкубка Румунії (3): [[Суперкубок Румунії з футболу 2002|2002]], [[Суперкубок Румунії з футболу 2003|2003]], [[Суперкубок Румунії з футболу 2007|2007]]
* Володар міжнародного кубка Дамаска: 2004
* Володар Кубка Азербайджану: [[Кубок Азербайджану з футболу 2010—2011|2010/11]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{NFT player}}
* {{soccerway|mircea-rednic/154176}}
* {{transfermarkt|4796||M}}
* [http://www.romaniansoccer.ro/players/r/rednic_mircea.shtml Профіль] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130219112131/http://www.romaniansoccer.ro/players/r/rednic_mircea.shtml |date=19 лютого 2013 }} на RomanianSoccer.ro {{ref-en}}

{{Склад збірної Румунії U20 на чемпіонаті світу 1981}}
{{Склад збірної Румунії на чемпіонаті Європи 1984}}
{{Склад збірної Румунії на чемпіонаті світу 1990}}
{{Navboxes
|title= Тренерські позиції Мірчи Редніка
|list1={{Тренери ФК Динамо Бухарест}}
{{Тренери ФК Васлуй}}
{{Тренери ФК Рапід Бухарест}}
{{Тренери ФК Аланія}}
{{Тренери ФК Стандард (Льєж)}}
{{Тренери ФК ЧФР Клуж}}
{{Тренери ФК Гент}}
{{Тренери ФК Аль-Наср (Ер-Ріяд)}}
}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Редник, Мірча}}
[[Категорія:Румунські футболісти]]
[[Категорія:Румунські футбольні тренери]]
[[Категорія:Футболісти «Корвінула»]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо» (Бухарест)]]
[[Категорія:Футболісти «Бурсаспора»]]
[[Категорія:Футболісти «Стандарда» (Льєж)]]
[[Категорія:Футболісти «Сент-Трюйдена»]]
[[Категорія:Футболісти «Рапіда» (Бухарест)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Бакеу»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Аль-Наср» (Ер-Ріяд)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Університатя» (Крайова)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Васлуй»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Хазар-Ланкаран»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Астра»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Петролул» Плоєшті]]
[[Категорія:Тренери ФК «Стандард» (Льєж)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Гент»]]
[[Категорія:Румунські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Туреччині]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Бельгії]]
[[Категорія:Спортсмени Хунедоари]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Румунії з футболу]]

title: Особисті дані

Народження: 9 квітня 1962 (63 роки)

Прізвисько: puriul і Strâmbu

Громадянство: Румунія

Позиція: захисник

title: Юнацькі клуби

«Корвінул»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Корвінул» · 96 · (6)

«Динамо» (Бухарест) · 212 · (21)

«Бурсаспор» · 15 · (0)

«Стандард» (Льєж) · 159 · (4)

«Сент-Трюйден» · 10 · (0)

«Рапід» (Бухарест) · 89 · (2)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Румунія · 83 · (2)

title: Тренерська діяльність***

Роки: Команда · Посада

«Рапід» (Бухарест)

«Бакеу»

«Рапід» (Бухарест)

«Аль-Наср» (Ер-Ріяд)

«Університатя» (Крайова)

«Васлуй»

«Динамо» (Бухарест)

«Рапід» (Бухарест)

«Динамо» (Бухарест)

«Аланія»

«Хазар-Ланкаран»

«Астра» (Плоєшті)
«Петролул»

«Стандард» (Льєж)

«ЧФР Клуж»

«Гент»

«Петролул»

«Динамо» (Бухарест)

title: Звання, нагороди

Нагороди: Орден «Meritul Sportiv»d

Звання, нагороди: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 20 травня 2016.

Звання, нагороди: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 20 травня 2016.

Звання, нагороди: *** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# Стиров Владислав Володимирович
Владислав Володимирович Стиров (*15 березня 1939 - 2022 рік) — радянський учений в галузі фізики твердого тіла й хімічної фізики. Доктор фізико-математичних наук, професор. Академік АН ВШ України з 2010 р.

## Біографія
Народився в Росії. У 1962 р. закінчив фізичний факультет Санкт-Петербурзького (тоді Ленінградського) державного університету. Працював на кафедрах експериментальної фізики, фізики твердого тіла, лазерної та світлової техніки Томського політехнічного інституту. У 1978 р. після закінчення докторантури захистив докторську дисертацію, а в 1981 р. йому було надано вчене звання професора. У 1981 р. обійняв за конкурсом посаду завідувача кафедри фізики Ждановського металургійного інституту (нині Приазовський державний технічний університет — ПДТУ). Органічно поєднав навчальний процес з розпочатими на кафедрі науковими дослідженнями за програмами АН СРСР та АН Української РСР (програми з емісійної електроніки, космічного матеріалознавства, люмінесценції, гетерогенного каталізу). Згодом був обраний членом Методичної Ради з фізики МВССО СРСР (як представник від України та Молдови) і ввійшов до Методичної комісії МВССО УРСР.

## Наукова діяльність
Наукові інтереси: фізичні явища при гетерогенних хімічних реакціях на поверхні твердих тіл. Заклав основи наукової школи на межі хімічної фізики, оптики та фізики твердого тіла.
Опублікував близько 300 наукових робіт, в тому числі й монографію: В. В. Стыров, Ю. И. Тюрин. Неравновесные хемоэффекты на поверхности твердых тел. — М.: Энергоатомиздат, 2003. — 507 с. Автор 13 патентів, 15 навчальних посібників. Створив спеціалізовані фразеологічні англійсько-російський та російсько-англійський словники з хімічної фізики.
Під його керівництвом або співкерівництвом підготовлено 25 кандидатів і 5 докторів фізико-математичних наук.
Обраний членом Американського фізичного товариства (American Physical Society), Міжнародного товариства дослідників матеріалів (Materials Research Society), Американського хімічного товариства (American Chemical Society) та Американської асоціації сприяння науковим дослідженням (American Association for the Advancement of Science — AAAS). Виступав з доповідями на багатьох міжнародних конференціях (за останні роки в Токіо, Японія; Парижі, Франція; Хельсінки, Фінляндія; м. С’янтан, Китай; Сан Франциско та Принстон, США).

wikiname: ukwiki

title: Стиров Владислав Володимирович

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Стиров Владислав Володимирович.jpg|200px|right|thumb|Стиров Владислав Володимирович]]

{{Вікіфікувати|дата=травень 2011}}
{{Refimprove|дата=травень 2011}}
'''Владислав Володимирович Стиров''' (*[[15 березня]] [[1939]] - 2022 рік) — радянський учений в галузі фізики твердого тіла й хімічної фізики. Доктор фізико-математичних наук, професор. Академік [[Академія наук вищої школи України|АН ВШ України]] з 2010 р.

==Біографія==
Народився в Росії. У 1962 р. закінчив фізичний факультет Санкт-Петербурзького (тоді Ленінградського) державного університету. Працював на кафедрах експериментальної фізики, фізики твердого тіла, лазерної та світлової техніки Томського політехнічного інституту. У 1978 р. після закінчення докторантури захистив докторську дисертацію, а в 1981 р. йому було надано вчене звання професора. У 1981 р. обійняв за конкурсом посаду завідувача кафедри фізики Ждановського металургійного інституту (нині Приазовський державний технічний університет — ПДТУ). Органічно поєднав навчальний процес з розпочатими на кафедрі науковими дослідженнями за програмами АН СРСР та АН Української РСР (програми з емісійної електроніки, космічного матеріалознавства, люмінесценції, гетерогенного каталізу). Згодом був обраний членом Методичної Ради з фізики МВССО СРСР (як представник від України та Молдови) і ввійшов до Методичної комісії МВССО УРСР.
== Наукова діяльність ==
Наукові інтереси: фізичні явища при гетерогенних хімічних реакціях на поверхні твердих тіл. Заклав основи наукової школи на межі хімічної фізики, оптики та фізики твердого тіла.

Опублікував близько 300 наукових робіт, в тому числі й монографію: В. В. Стыров, Ю. И. Тюрин. Неравновесные хемоэффекты на поверхности твердых тел. — М.: Энергоатомиздат, 2003. — 507 с. Автор 13 патентів, 15 навчальних посібників. Створив спеціалізовані фразеологічні англійсько-російський та російсько-англійський словники з хімічної фізики.

Під його керівництвом або співкерівництвом підготовлено 25 кандидатів і 5 докторів фізико-математичних наук.

Обраний членом Американського фізичного товариства (''American Physical Society''), Міжнародного товариства дослідників матеріалів (''Materials Research Society''), Американського хімічного товариства (''American Chemical Society'') та Американської асоціації сприяння науковим дослідженням (''American Association for the Advancement of Science — AAAS''). Виступав з доповідями на багатьох міжнародних конференціях (за останні роки в Токіо, Японія; Парижі, Франція; Хельсінки, Фінляндія; м. С’янтан, Китай; Сан Франциско та Принстон, США).

== Посилання ==
{{АНВШ|Stirov.htm}}

[[Категорія:Радянські фізики]]
[[Категорія:Академіки АН вищої школи України]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Народились 1939]]


text:
# Герцогенрат
Герцогенрат (нім. Herzogenrath) — місто в Німеччині, знаходиться в землі Північний Рейн-Вестфалія. Підпорядковується адміністративному округу Кельн. Входить до складу району Аахен.
Площа — 33,401 км2. Населення становить 46 225 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Герцогенрат

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Герцогенрат
| місцева_назва       = Herzogenrath
| тип_НП              = місто
| зображення          = 2007-01-02 Herzogenrath Apolloniastraße 01.JPG
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU_Herzogenrath_COA.svg
| прапор              =
| карта               = Herzogenrath in AC.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Герцогенрат на карті району
| земля               = [[Північний Рейн-Вестфалія]]
| округ               = [[Кельн (округ)|Кельн]]
| район               = [[Аахен (міський регіон)|Аахен]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 140
| площа               = 33.401
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-NW||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-NW||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-NW|05334016}}
| latd=50 | latm=52| lats=
| longd=6| longm=06| longs=
| поштовий_код        = 52134
| телефонний_код      = 02406 унд 02407
| стат_код            = 05334016
| авто_номер          = AC
| вебсайт             = [http://www.herzogenrath.de/ www.herzogenrath.de]
}}
'''Герцогенрат''' ({{lang-de|Herzogenrath}}) — місто в [[Німеччина|Німеччині]], знаходиться в [[Землі Німеччини|землі]] [[Північний Рейн-Вестфалія]]. Підпорядковується [[Округ (Німеччина)|адміністративному округу]] [[Кельн (округ)|Кельн]]. Входить до складу району [[Аахен (міський регіон)|Аахен]].

Площа — 33,401 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-NW|05334016}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-NW||дата}}).

== Галерея ==
<gallery>Файл:2007-01-02 Herzogenrath Ferdinand-Schmetz-Platz 01.JPG|
Файл:Nbb.jpg|
Файл:Uitzicht over Herzogenrath.JPG|
Файл:2007-01-02 August-Schmidt-Platz 02.JPG|
Файл:Altes Pfarrhaus St.Gertrudis Herzogenrath.jpg|
Файл:HR 91 Pfarrkirche St-Josef.JPG|
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commonscat-inline|Herzogenrath}}
* [https://web.archive.org/web/19971222063223/http://herzogenrath.de/ Офіційний сайт] {{ref-de}}

{{Район Аахен}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4024693-0}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Міста Північного Рейну-Вестфалії]]

title: — місто —

— місто —: Вид Герцогенрат

title: Координати: 50°52′ пн. ш. 6°06′ сх. д. / 50.867° пн. ш. 6.100° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Північний Рейн-Вестфалія

Округ: Кельн

Район: Аахен

Населення (31 грудня 2020)

Герцогенрат на карті району

ГерцогенратРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Обиходівська сільська рада
Обиходівська сільська рада — колишня адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Народицькому, Чоповицькому, Малинському і Коростенському районах Коростенської і Волинської округ, Київської й Житомирської областей Української РСР та України з адміністративним центром у с. Обиходи.

## Населені пункти
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
- с. Обиходи
- с. Обиходівка

## Населення
Кількість населення ради, станом на 1923 рік, становила 2 380 осіб, кількість дворів — 530.
Відповідно до результатів перепису населення СРСР, кількість населення ради, станом на 12 січня 1989 року, становила 837 осіб.
Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до перепису населення України, кількість мешканців сільської ради становила 230 осіб.

## Склад ради
Рада складалася з 12 депутатів та голови.

### Керівний склад сільської ради
| ПІБ                            | Основні відомості                                                             | Дата обрання | Дата звільнення |
| ------------------------------ | ----------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Зарицький Олександр Васильович | Сільський голова, 1969 року народження, освіта, безпартійний                  | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Зарицький Олександр Васильович | Сільський голова, 1969 року народження, освіта середня загальна, безпартійний | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

## Історія
Створена 1923 року в складі с. Обиходи та хуторів Буда-Обиходівська (згодом — Обиходівка) , Меленівський і Підбрачівка Татарновицької волості Коростенського повіту Волинської губернії. Станом на 17 грудня 1926 року в підпорядкуванні значився х. Кам'янка. На 1 жовтня 1941 року хутори Кам'янка, Меленівський та Підбрачівка не перебували на обліку населених пунктів.
Станом на 1 вересня 1946 року сільська рада входила до складу Чоповицького району Житомирської області, на обліку в раді перебувало с. Обиходи.
На 1 січня 1972 року сільська рада входила до складу Коростенського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Обиходи та Обиходівка.
Виключена з облікових даних 17 липня 2020 року. Територію та населені пункти ради, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», включено до складу Коростенської міської територіальної громади Коростенського району Житомирської області.
Входила до складу Народицького (7.03.1923 р., 8.12.1966 р.), Чоповицького (23.02.1927 р., 17.02.1935 р.), Малинського (5.02.1931 р.) та Коростенського (30.12.1962 р., 3.04.1967 р.) районів.

title: Обиходівська сільська рада

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Обиходівська сільська рада
   | будівля             =
   | країна              = {{USSR}}—{{URSR}}
{{UKR}}
   | область             = [[Коростенська округа]]
[[Волинська округа]]
[[Київська область]]
[[Житомирська область]]
   | район               = [[Народицький район]]
[[Чоповицький район]]
[[Малинський район]]
[[Коростенський район (1923—2020)|Коростенський район]]
   | центр               = с. [[Обиходи]]
   | голова              = Зарицький Олександр Васильович
   | кількість членів    = 12
   | код КОАТУУ          = 1822384200
   | утворена            = 1923 року
   | ліквідована         = 17 липня 2020 року
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=9480 Обиходівська сільська рада]
   | площа               = 0,66
   | населення           = 230
   | щільність           = 348,48
   | населені пункти     = 2
   | поштовий індекс     =
   | телефонний код      =
   | адреса              = с. Обиходи, Коростенський р-н, Житомирська обл., 11531
   | телефонний номер    =
   | факс                =
   | електронна скринька =
   | вебсторінка         =
  }}

'''Обиходівська сільська рада''' — колишня [[адміністративно-територіальна одиниця]] та [[органи місцевого самоврядування|орган місцевого самоврядування]] у [[Народицький район|Народицькому]], [[Чоповицький район|Чоповицькому]], [[Малинський район|Малинському]] і [[Коростенський район (1923—2020)|Коростенському]] районах [[Коростенська округа|Коростенської]] і [[Волинська округа|Волинської]] округ, [[Київська область|Київської]] й [[Житомирська область|Житомирської]] областей [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Української РСР]] та [[Україна|України]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Обиходи]].

== Населені пункти ==
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
* с. [[Обиходи]]
* с. [[Обиходівка]]

== Населення ==
Кількість населення ради, станом на 1923 рік, становила 2 380 осіб, кількість дворів — 530<ref name="Матеріали">{{cite web |title=Материалы по административно-териториальному делению Волынской губернии 1923 года |url=http://history.org.ua/LiberUA/MatAdmTerVolGub_1923/MatAdmTerVolGub_1923.pdf |website=[[Інститут історії України НАН України]] |publisher=Житомир: Издание Волынского губернского отдела управления, 1923 |accessdate=1 вересня 2023 |page=122 |language=російська |archive-date=5 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211005191752/http://history.org.ua/LiberUA/MatAdmTerVolGub_1923/MatAdmTerVolGub_1923.pdf }}</ref>.

Відповідно до результатів [[перепис населення СРСР (1989)|перепису населення СРСР]], кількість населення ради, станом на 12 січня 1989 року, становила 837 осіб.

Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до [[Перепис населення України (2001)|перепису населення України]], кількість мешканців сільської ради становила 230 осіб<ref>{{cite web |title=Населення Житомирської області |url=http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-perm/zytomyrska.htm |website=pop-stat.mashke.org |accessdate=1 вересня 2023 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210904204102/http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-perm/zytomyrska.htm |archivedate=4 вересня 2021 року}}</ref>.

== Склад ради ==
Рада складалася з 12 депутатів та голови.

=== Керівний склад сільської ради ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Зарицький Олександр Васильович
| Сільський голова, 1969 року народження, освіта, безпартійний
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Зарицький Олександр Васильович
| Сільський голова, 1969 року народження, освіта середня загальна, безпартійний
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними джерела''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=11740&rid256=121 rada.gov.ua]</ref>

== Історія ==
Створена 1923 року в складі с. Обиходи та хуторів Буда-Обиходівська (згодом — ''Обиходівка'') , [[Меленівський]] і [[Підбрачівка]] [[Татарновицька волость|Татарновицької волості]] [[Коростенський повіт|Коростенського повіту]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]]. Станом на 17 грудня 1926 року в підпорядкуванні значився х. [[Кам'янка (хутір, Чоповицький район)|Кам'янка]]. На 1 жовтня 1941 року хутори Кам'янка, Меленівський та Підбрачівка не перебували на обліку населених пунктів<ref name="Довідник">{{cite web |title=Адміністративно-територіальний устрій Житомирщини 1795-2006 роки. Довідник: офіційне видання |url=http://history.org.ua/LiberUA/966-690-090-4/966-690-090-4.pdf |website=[[Інститут історії України НАН України]] |Author1=Упоряд. Р.Ю. Кондратюк, Д.Я. Самолюк, Б.Ш. Табачник |publisher=Житомир: видавництво «Волинь», 2007 |accessdate=31 серпня 2023 |page=98, 301, 361, 404 |language=українська |archive-date=8 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211008124156/http://resource.history.org.ua/item/0014239 }}</ref>.

Станом на 1 вересня 1946 року сільська рада входила до складу Чоповицького району Житомирської області, на обліку в раді перебувало с. Обиходи<ref>{{cite web |title=Українська РСР. Адміністративно-територіальний поділ на 1 вересня 1946 року. Видання перше |url=https://archive.org/details/ukrajinska-rsr-administraryvno--terytorialnyj-podil_1947/page/n187/mode/2up |website=[[Інтернет-архів]] |publisher=Київ: Українське видавництво політичної літератури, 1947 |page=188|accessdate=31 серпня 2023}}</ref>.

На 1 січня 1972 року сільська рада входила до складу Коростенського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Обиходи та Обиходівка<ref>{{cite web |title=Українська РСР. Адміністративно-територіальний поділ на 1 січня 1972 року |url=http://history.org.ua/LiberUA/URSRAdmTerPodil_1973/URSRAdmTerPodil_1973.pdf |website=[[Інститут історії України НАН України]] |author1=Упоряд. А.Д. Шелягин |publisher=Київ: Ордена Червоного Прапора видавництво політичної літератури України, 1973 |accessdate=31 серпня 2023 |page=138 |archive-date=20 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211020200818/http://history.org.ua/LiberUA/URSRAdmTerPodil_1973/URSRAdmTerPodil_1973.pdf }}</ref>.

Виключена з облікових даних 17 липня 2020 року<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=9480 Картка ради на сайті Верховної Ради України]</ref>. Територію та населені пункти ради, відповідно до розпорядження [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», включено до складу [[Коростенська міська громада|Коростенської міської територіальної громади]] [[Коростенський район|Коростенського району]] Житомирської області<ref>{{cite web |title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/711-2020-р#Text |website=zakon.rada.gov.ua|accessdate=6 березня 2021}}</ref>.

Входила до складу Народицького (7.03.1923 р., 8.12.1966 р.), Чоповицького (23.02.1927 р., 17.02.1935 р.), Малинського (5.02.1931 р.) та Коростенського (30.12.1962 р., 3.04.1967 р.) районів<ref name="Довідник"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Колишні сільські ради Народицького району]]
[[Категорія:Колишні сільські ради Чоповицького району]]
[[Категорія:Колишні сільські ради Малинського району]]
[[Категорія:Держави і території, засновані 1923]]
[[Категорія:Зникли в Україні 2020]]

title: Основні дані

Країна: СРСР— УРСР · Україна

Область: Коростенська округа · Волинська округа · Київська область · Житомирська область

Район: Народицький район · Чоповицький район · Малинський район · Коростенський район

Адм. центр: с. Обиходи

Утворена: 1923 року

Ліквідована: 17 липня 2020 року

Облікова картка: Обиходівська сільська рада

title: Склад

Голова ради: Зарицький Олександр Васильович

title: Територія та населення

Густота: 348,48 осіб/км²

title: Контактні дані


text:
# Девілін
Девілін — сульфатний мінерал з хімічною формулою CaCu4(SO4)2(OH)6•3H2O.

## Історія та етимологія
Названий на честь французького хіміка Анрі Етьєна Сент-Клер Девіля (1818—1881).

## Загальний опис
Девілін кристалізується в моноклінній системі. Кристалографічно він містить три вектори різної довжини, причому дві пари векторів перпендикулярні, а інша пара утворює кут, відмінний від 90°. Девілін є призматичним і належить до кристалічного класу 2/m, просторова група P 21/c. Девілін є анізотропним мінералом (має різні властивості в різних напрямках), має дві оптичні осі.
Девілін — незвичайний вторинний мінерал, знайдений в окиснених частинах родовищ мідних сульфідних руд; як наслідок, може бути мінералом техногенних родовищ. Девілін зустрічається у копальнях в усьому світі.

## Група девіліну
Мінерали девілінової групи є моноклінними сульфатами.
| Мінерал     | Хімічна формула             | Кристалічна система |
| ----------- | --------------------------- | ------------------- |
| Кампільяїт  | Cu4Mn2+(SO4)2(OH)6·4H2O     | Моноклінна          |
| Девілін     | CaCu4(SO4)2(OH)6·3H2O       | Моноклінна          |
| Кобяшевіт   | Cu5(SO4)2(OH)6·4H2O         | Триклініка          |
| Ктеназит    | Zn(Cu, Zn)4(SO4)2(OH)6·6H2O | Моноклінна          |
| Лаутенталіт | PbCu4(SO4)2(OH)6·3H2O       | Моноклінна          |
| Серп'єрит   | Ca(Cu, Zn)4(SO4)2(OH)6·3H2O | Моноклінна          |

title: Девілін

wikitext:
{{Мінерал
| симетрія = ''P''21/c
| показник заломлення = nα=1.585, nβ=1.649, nγ=1.660
| плеохроїзм = δ=0.075
| розчинність = нерозчинний у воді та у концентрованій H2SO4; повністю розчинний у HNO3.
}}
'''Девілін''' — [[Сульфати (мінерали)|сульфатний мінерал]] з хімічною формулою CaCu4(SO4)2(OH)6•3H2O.

== Історія та етимологія ==
Названий на честь французького хіміка [[Анрі Етьєн Сент-Клер Девіль|Анрі Етьєна Сент-Клер Девіля]] (1818—1881).

== Загальний опис ==

Девілін кристалізується в [[Моноклінна сингонія|моноклінній]] [[Сингонія|системі]].<ref>Back, M., and Mandrine, J. (2008) [[Fleischer's Glossary of Mineral Species]] 2008. 58 p.</ref> Кристалографічно він містить три вектори різної довжини, причому дві пари векторів перпендикулярні, а інша пара утворює кут, відмінний від 90°. Девілін є призматичним і належить до кристалічного класу 2/m, просторова група P 21/c. Девілін є анізотропним мінералом (має різні властивості в різних напрямках), має дві оптичні осі.

Девілін — незвичайний вторинний мінерал, знайдений в [[Окисно-відновна реакція|окиснених]] частинах родовищ мідних [[Сульфідні руди|сульфідних руд]];<ref name="HoM">{{Cite web|last=Anthony|first=John W.|last2=Bideaux|first2=Richard A.|last3=Bladh|first3=Kenneth W.|last4=Nichols|first4=Monte C.|title=Devilline|url=http://www.handbookofmineralogy.org/pdfs/devilline.pdf|website=Handbook of Mineralogy|publisher=Mineral Data Publishing|accessdate=28 грудня 2021|date=2005}}</ref> як наслідок, може бути мінералом [[Техногенні родовища|техногенних родовищ]]. Девілін зустрічається у копальнях в усьому світі.

== Група девіліну ==
Мінерали девілінової групи є моноклінними сульфатами.<ref>{{Cite book
|title=Fleischer's Glossary of Mineral Species
|last=Back
|first=Malcolm E.
|year=2014
|publisher=Mineralogical Record Inc.
|edition=11
|location=Tucson AZ
|pages=434
}}</ref>
{| class="wikitable"
!Мінерал
! Хімічна формула
! Кристалічна система
|-
| [[Кампільяїт]]
| Cu4Mn2+(SO4)2(OH)6·4H2O
| Моноклінна
|-
| Девілін
| CaCu4(SO4)2(OH)6·3H2O
| Моноклінна
|-
| [[Кобяшевіт]]
| Cu5(SO4)2(OH)6·4H2O
| Триклініка
|-
| [[Ктеназит]]
| Zn(Cu, Zn)4(SO4)2(OH)6·6H2O
| Моноклінна
|-
| [[Лаутенталіт]]
| PbCu4(SO4)2(OH)6·3H2O
| Моноклінна
|-
| [[Серп'єрит]]
| Ca(Cu, Zn)4(SO4)2(OH)6·3H2O
| Моноклінна
|}

== Див. також ==
* [[Список мінералів]]

== Примітки ==
{{Reflist}}

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Сульфати (мінерали)]]
[[Категорія:Мінерали кальцію]]
[[Категорія:Мінерали, названі на честь людей]]
[[Категорія:Мінерали міді]]
[[Категорія:Гідратні мінерали]]

title: Загальні відомості

Статус IMA: затверджений (А)

Абревіатура: Dev

title: Ідентифікація

Сингонія: моноклінна сингонія

title: Інші характеристики

Названо на честь: Анрі Етьєн Сент-Клер Девіль


text:
# Cotton On Group
Cotton On Group — це австралійська компанія роздрібної торгівлі, відома своїми брендами одягу та канцтоварів. Станом на 2020 рік група нараховує понад семи брендів: Cotton On, Cotton On Kids, Cotton On Body, Factorie, Typo, Rubi, Supré та Cotton On Foundation. Сьогодні мережа Cotton On нараховує понад 1500 магазинів у 18 країнах, в яких працюють більш ніж 22 000 людей.

## Історія заснування
Найджел Остін — син Гранта Остіна, який керував оптовою торгівлею одягом під назвою Austin Group. Найджел Остін сам почав продавати одяг у віці 18 років. У 1991 році він відкрив магазин на задньому дворі м'ясної крамниці свого дідуся в Джилонгу і кинув навчання в університеті, щоб зосередитися на ньому. Через рік його двоюрідний брат Ешлі Хардвік приєднався до бізнесу і став партнером. Завдяки контактам батька з виробниками, Остін з самого початку зміг побудувати прибутковий роздрібний бізнес, який через 15 років вже налічував 50 магазинів в Австралії. Роздрібний продавець одягу зі знижками, який має понад 900 торгових точок по всій країні, був оштрафований на $400 000 за продаж понад 1000 нічних суконь, які не відповідали австралійським стандартам пожежної безпеки, і ще на $400 000 за продаж понад 1000 небезпечних пар піжам для дівчаток у період з вересня по грудень 2010 року. Компанія була оштрафована ще на $200 000 за неправдиві та оманливі етикетки на обох комплектах одягу, які стверджували, що вони є низькопожежонебезпечними.

## Сучасність
У грудні 2012 року компанія Cotton On була оштрафована на 1 мільйон доларів за продаж легкозаймистого дитячого одягу для сну, помилково маркованого як низькопожежонебезпечний.
У жовтні 2016 року компанія Cotton On Group підписала 3-річний контракт з Жіночою лігою АФЛ, щоб стати ексклюзивним постачальником форми для всіх її команд.
У лютому 2019 року Cotton On почав продавати секс-іграшки на своїх австралійських та новозеландських веб-сайтах з попередженням про вміст.
У липні 2019 року видання Four Corners повідомило, що Cotton On та кілька інших австралійських брендів постачають бавовну з Сіньцзяну, і що докази пов'язують бавовну з таборами примусової праці. Cotton On провела внутрішнє розслідування, а в жовтні 2019 року оголосила, що припинила купувати бавовну з Сіньцзяну через побоювання щодо порушення прав людини.

title: Cotton On Group

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Cotton On Group''' — це австралійська компанія роздрібної торгівлі, відома своїми брендами одягу та канцтоварів. Станом на 2020 рік група нараховує понад семи брендів: Cotton On, Cotton On Kids, Cotton On Body, Factorie, Typo, Rubi, Supré та Cotton On Foundation.<ref>{{Cite web|url=https://cottonongroup.com.au/our-workplaces/|title=OUR WORKPLACES - Cotton on Group}}</ref> Сьогодні мережа Cotton On нараховує понад 1500 магазинів у 18 країнах, в яких працюють більш ніж 22 000 людей.

== Історія заснування ==
Найджел Остін — син Гранта Остіна, який керував оптовою торгівлею одягом під назвою Austin Group. Найджел Остін сам почав продавати одяг у віці 18 років. У 1991 році він відкрив магазин на задньому дворі м'ясної крамниці свого дідуся в [[Джилонг]]у і кинув навчання в університеті, щоб зосередитися на ньому. Через рік його двоюрідний брат Ешлі Хардвік приєднався до бізнесу і став партнером. Завдяки контактам батька з виробниками, Остін з самого початку зміг побудувати прибутковий роздрібний бізнес, який через 15 років вже налічував 50 магазинів в Австралії.<ref>{{Cite web|title=Australia's Richest 2017: How This College-Dropout-Turned-Billionaire Built A Fashion Retail Empire|url=https://www.forbes.com/sites/gracechung/2017/11/01/australias-richest-2017-cotton-on/|website=Forbes|accessdate=2024-01-12|language=en|first=Grace|last=Chung}}</ref> Роздрібний продавець одягу зі знижками, який має понад 900 торгових точок по всій країні, був оштрафований на $400 000 за продаж понад 1000 нічних суконь, які не відповідали австралійським стандартам пожежної безпеки, і ще на $400 000 за продаж понад 1000 небезпечних пар піжам для дівчаток у період з вересня по грудень 2010 року.<ref>{{Cite web|url=https://www.ibtimes.com.au/clothing-retailer-cotton-slapped-1m-fine-fire-hazard-childrens-nightwear-1303522|title=Clothing Retailer Cotton On Slapped with $1M Fine for Fire Hazard Children's Nightwear|website=International Business Times AU|language=en|access-date=2020-09-15}}</ref> Компанія була оштрафована ще на $200 000 за неправдиві та оманливі етикетки на обох комплектах одягу, які стверджували, що вони є низькопожежонебезпечними.<ref>{{cite web|url=http://www.abc.net.au/news/2012-12-18/cotton-on-fined-for-unsafe-childrens-clothing/4434462|title=Cotton On fined for selling flammable kids pajamas|author=<!--Staff writer(s); no by-line.-->|date=19 грудня 2012|website=ABC News|publisher=ABC|accessdate=27 квітня 2014}}</ref>

== Сучасність ==
У грудні 2012 року компанія Cotton On була оштрафована на 1 мільйон доларів за продаж легкозаймистого дитячого одягу для сну, помилково маркованого як низькопожежонебезпечний.<ref>{{Cite web|url=https://www.abc.net.au/news/2012-12-18/cotton-on-fined-for-unsafe-childrens-clothing/4434462|title=Cotton On fined for selling flammable kids pyjamas|date=2012-12-18|website=www.abc.net.au|language=en-AU|access-date=2020-09-15}}</ref>

У жовтні 2016 року компанія Cotton On Group підписала 3-річний контракт з Жіночою лігою АФЛ, щоб стати ексклюзивним постачальником форми для всіх її команд.<ref name="promedia">[https://www.sportspromedia.com/news/cotton_on_in_major_afl_womens_deal#:~:text=Australian%20sportswear%20retailer%20Cotton%20On,rules%20football's%20new%20women's%20league.&text=Currently%2C%20the%20league%20has%20few,ranges%20specifically%20designed%20for%20women. Cotton On in major AFL women’s deal] by Tom Lloyd on Sports Media, 10 Nov 2016</ref><ref name="low">[https://www.smh.com.au/business/companies/aflw-puts-some-muscle-into-cotton-ons-fight-with-international-brands-20170307-gusosk.html AFLW puts some muscle into Cotton On's fight with international brands] by Katie Low, 7 Mar 2017</ref><ref>[https://books.google.com/books?id=hbyZDwAAQBAJ&dq=cotton+on+aflw+deal&pg=PT186 ''Routledge Handbook of the Business of Women's Sport''] edited by Nancy Lough and Andrea N. Geurin on Google Books</ref>

У лютому 2019 року Cotton On почав продавати секс-іграшки на своїх австралійських та новозеландських веб-сайтах з попередженням про вміст.<ref name="bmilraith">{{cite news|url=https://www.stuff.co.nz/business/127174043/cotton-on-releases-selflove-range-on-its-website|title=Cotton On releases 'self-love' range on its website|last1=Mcilraith|first1=Brianna|date=9 грудня 2021|publisher=[[Stuff (company)|Stuff]]|work=[[Stuff (website)|Stuff]]}}</ref><ref name="hpaine">{{cite news|url=https://www.news.com.au/lifestyle/real-life/news-life/cotton-ons-sex-toy-move-sparks-bizarre-backlash/news-story/01a29dc20422e5b82c7dd01791cf8e11|title=Cotton On's sex toy move sparks bizarre backlash|last1=Paine|first1=Hannah|date=2 грудня 2019|publisher=[[News Corp Australia]]|work=[[News.com.au]]}}</ref><ref name="vjohnson">{{cite news|url=https://www.stuff.co.nz/life-style/wellbeing/128119329/the-wellness-industry-has-come-for-sex-and-im-not-here-for-it|title=The wellness industry has come for sex, and I'm not here for it|last1=Johnson|first1=Verity|date=22 березня 2022|publisher=[[Stuff (company)|Stuff]]|work=[[Stuff (website)|Stuff]]}}</ref>

У липні 2019 року видання Four Corners повідомило, що Cotton On та кілька інших австралійських брендів постачають бавовну з Сіньцзяну, і що докази пов'язують бавовну з таборами примусової праці.<ref>{{Cite web|url=https://www.abc.net.au/news/2019-10-17/target-cotton-on-drop-suppliers-after-four-corners-investigation/11607518|title=Cotton On and Target stop buying cotton from Xinjiang over human rights concerns|date=2019-10-16|website=www.abc.net.au|language=en-AU|access-date=2020-09-15}}</ref> Cotton On провела внутрішнє розслідування, а в жовтні 2019 року оголосила, що припинила купувати бавовну з Сіньцзяну через побоювання щодо порушення прав людини. <ref>{{Cite web|url=https://www.abc.net.au/news/2019-07-15/uyghur-forced-labour-xinjiang-china/11298750|title=Cotton on, Target investigate after women speak out about forced labour|date=15 липня 2019|website=[[Australian Broadcasting Corporation]]}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.abc.net.au/news/2019-10-17/target-cotton-on-drop-suppliers-after-four-corners-investigation/11607518|title=Cotton on and Target stop buying cotton from Xinjiang over human rights concerns|date=16 жовтня 2019|website=[[Australian Broadcasting Corporation]]}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}
[[Категорія:Мода 2020-х]]
[[Категорія:Виробники спортивного одягу]]

Галузь промисловості: швейна промисловість і текстильна промисловість

Засновник: Nigel Austind

Країна: Австралія

Місце заснування: Джилонг

Дочірня організація: Cotton Ond і Cotton On Kidsd

Розташування штаб-квартири: Джилонг


text:
# Джордж Сартон
Джордж Сартон (англ. George Sarton, ім'я під час народження Жорж Альфред Леон Сартен, фр. George Alfred Léon Sarton; нар. 31 серпня 1884, Ґент, Бельгія — пом. 22 березня 1956 Бостон, США) — американський хімік і історик науки бельгійського походження. Його вважають засновником історії науки як дисципліни.

## Життєпис

### Юність і освіта
Народився в бельгійському місті Ґент, у Східній Фландрії, й був єдиною дитиною в сім'ї. Батько, Альфред Сартен, працював директором і головним інженером Бельгійської державної залізниці. Мати, Леоні Ван Гальме, померла, коли Жоржеві не було й року. Жорж ріс у достатку й розніженості — слуги деколи навіть приймали замість нього ліки, якщо ті погано смакували.
Навчався в початковій і середній школі Athénée в рідному місті, потім чотири роки навчався в містечку Шіме (провінція Ено). 1902 року вступив до Ґентського університет на факультет філософії. Там одним із викладачів був Жозеф Біде (фр. Joseph Bidez) — відомий мовознавець і дослідник пізньої античності, однак Сартенові був не до вподоби традиційний виклад гуманітарних наук і він покинув навчання. 1904 року, після року самостійного читання та навчання, вступає до того самого університету на природничий факультет. Вивчав хімію, кристалографію й математику.

### Початок наукової діяльності
Нагороджений у Ґентському університеті золотою медаллю за успіхи у вивченні хімії. 1911 року отримав ступінь доктора наук за роботу з небесної механіки «Принципи механіки Ньютона». 22 червня того ж року одружився з валлійкою Елеанор Мейбел Ельвз. Подружжя оселилось в містечку Вондельґем біля Ґента, де придбало собі будинок.
1912 року народилася донька Елеанор Марі (пізніше її називали просто Мей), а Сартен заснував науковий часопис Isis — перший у світі журнал про історію науки, редактором якого він залишався впродовж 40 років. До редакційної колегії журналу погодилися ввійти такі знамениті вчені як Анрі Пуанкаре, Сванте Август Арреніус, Еміль Дюркгайм, Вільгельм Оствальд і Жак Леб. Перше число вийшло в березні 1913 року й відразу привернуло увагу дослідників у багатьох країнах.

### Війна та еміграція
Відразу після початку Першої світової війни німецькі війська зайняли Бельгію, а в будинок Сартонів розквартирували 26 німецьких офіцерів. Така обстановка майже унеможливила наукову роботу й сім'я вирішила виїхати з країни.

## Праці
Автор 15 книг і понад 300 статей. Найвідоміша праця — «Вступ до історії науки» (Introduction to the History of Science; 3 томи у п'яти книгах, 4236 сторінок), в якій Сартон зробив огляд і аналіз наукових і культурних досягнень цивілізацій від античності до XIV сторіччя.
Добре володів французькою, англійською, німецькою, італійською, нідерландською, фламандською, іспанською, шведською, данською та турецькою мовами. Менш досконало знав грецьку, латинську, португальську, гебрейську, арабську та китайську.

## Відзнаки та вшанування пам'яті
На честь науковця названо медаль Джорджа Сартона — найпрестижнішу нагороду американського Товариства історії науки, першим лауреатом якої він і став у 1955 році.
На вшанування пам'яті про науковця кратер Сартон на зворотному боці Місяця носить його ім'я.

title: Джордж Сартон

wikitext:
{{Науковець
| ім'я               = Джордж Сартон
| ім'я_мовою_оригіналу ={{lang-fr|George Alfred Léon Sarton}}
| зображення         =
| зображення_розмір  =
| зображення_підпис  =
| дата народження    =
| місце народження   =
| дата смерті        =
| місце смерті       =
| резиденція         =
| громадянство       =
| національність     =
| галузь             =
| заклад             =
| Alma Mater         =
| посада             = <!--інша суспільно значуща посада-->
| відомий завдяки    =
| звання             =
| ступінь            =
| керівник           =
| учні               =
| батько             =
| мати               =
| дружина            =
| чоловік            =
| діти               =
| нагороди           =<!-- {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{шаблон_вищої_нагороди}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}}
{{!}}-
{{!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}}
{{!)}} -->
| автограф           =
| примітки           =
| особиста_сторінка  =
}}
'''Джордж Сартон''' ({{lang-en|George Sarton}}, ім'я під час народження '''Жорж Альфред Леон Сартен''', {{lang-fr|George Alfred Léon Sarton}}; {{нар}} {{Дата народження|31|8|1884}}, [[Ґент]], [[Бельгія]] — {{пом}} {{Дата смерті|22|3|1956}} [[Бостон]], США) — американський хімік і історик науки бельгійського походження. Його вважають засновником історії науки як дисципліни.

== Життєпис ==

=== Юність і освіта ===
Народився в бельгійському місті [[Ґент]], у [[Східна Фландрія|Східній Фландрії]], й був єдиною дитиною в сім'ї. Батько, Альфред Сартен, працював директором і головним інженером Бельгійської державної залізниці. Мати, Леоні Ван Гальме, померла, коли Жоржеві не було й року. Жорж ріс у достатку й розніженості — слуги деколи навіть приймали замість нього ліки, якщо ті погано смакували.

Навчався в початковій і середній школі ''Athénée'' в рідному місті, потім чотири роки навчався в містечку [[Шіме]] (провінція [[Ено]]). 1902 року вступив до [[Гентський університет|Ґентського університет]] на факультет філософії. Там одним із викладачів був Жозеф Біде ({{lang-fr|Joseph Bidez}}) — відомий мовознавець і дослідник [[Пізня Античність|пізньої античності]], однак Сартенові був не до вподоби традиційний виклад гуманітарних наук і він покинув навчання. 1904 року, після року самостійного читання та навчання, вступає до того самого університету на природничий факультет. Вивчав хімію, [[кристалографія|кристалографію]] й математику.

=== Початок наукової діяльності ===
Нагороджений у Ґентському університеті золотою медаллю за успіхи у вивченні хімії. 1911 року отримав ступінь доктора наук за роботу з [[Небесна механіка|небесної механіки]] «Принципи механіки Ньютона». 22 червня того ж року одружився з валлійкою Елеанор Мейбел Ельвз. Подружжя оселилось в містечку Вондельґем біля Ґента, де придбало собі будинок.

1912 року народилася донька Елеанор Марі (пізніше її називали просто Мей), а Сартен заснував науковий часопис ''Isis'' — перший у світі журнал про історію науки, редактором якого він залишався впродовж 40 років. До редакційної колегії журналу погодилися ввійти такі знамениті вчені як [[Анрі Пуанкаре]], [[Сванте Август Арреніус]], [[Еміль Дюркгайм]], [[Вільгельм Оствальд]] і [[Жак Леб]]. Перше число вийшло в березні 1913 року й відразу привернуло увагу дослідників у багатьох країнах.

=== Війна та еміграція ===
Відразу після початку [[Перша світова війна|Першої світової війни]] німецькі війська зайняли Бельгію, а в будинок Сартонів розквартирували 26 німецьких офіцерів. Така обстановка майже унеможливила наукову роботу й сім'я вирішила виїхати з країни.

== Праці ==
Автор 15 книг і понад 300 статей. Найвідоміша праця — «Вступ до історії науки» (''Introduction to the History of Science''; 3 томи у п'яти книгах, 4236 сторінок), в якій Сартон зробив огляд і аналіз наукових і культурних досягнень цивілізацій від античності до XIV сторіччя.

Добре володів французькою, англійською, німецькою, італійською, [[Нідерландська мова|нідерландською]], [[фламандська мова|фламандською]], іспанською, шведською, данською та турецькою мовами. Менш досконало знав грецьку, латинську, португальську, [[Іврит|гебрейську]], [[арабська мова|арабську]] та [[китайська мова|китайську]].

== Відзнаки та вшанування пам'яті ==
На честь науковця названо {{не перекладено|медаль Джорджа Сартона|||George Sarton Medal}} — найпрестижнішу нагороду американського {{не перекладено|Товариство історії науки|Товариства історії науки||History of Science Society}}, першим лауреатом якої він і став у 1955 році.

На вшанування пам'яті про науковця кратер [[Сартон (місячний кратер)|Сартон]] на [[Зворотний бік Місяця|зворотному боці Місяця]] носить його ім'я<ref>{{cite web |url = https://the-moon.us/wiki/Sarton |title = Опис кратера Сартон на сайті The Moon-Wiki |lang = en }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
{{Вікіцитати}}
* {{Cite web
 |url         = http://garfield.library.upenn.edu/essays/v8p241y1985.pdf
 |title       = George Sarton: The Father of the History of Science. Part 1. Sarton’s Early Life in Belgium
 |author      = Eugene Garfield
 |accessdate  = 2015-02-15
 |archiveurl  = https://web.archive.org/web/20160316181540/http://www.garfield.library.upenn.edu/essays/v8p241y1985.pdf
 |archivedate = 2016-03-16
 |deadurl     = yes
}}
* {{Cite web
 |url         = http://garfield.library.upenn.edu/essays/v8p241y1985.pdf
 |title       = George Sarton: The Father of the History of Sciene. Part 2. Sarton Shapes a New Discipline
 |author      = Eugene Garfield
 |accessdate  = 2015-02-15
 |archiveurl  = https://web.archive.org/web/20160316181540/http://www.garfield.library.upenn.edu/essays/v8p241y1985.pdf
 |archivedate = 2016-03-16
 |deadurl     = yes
}}

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Сартон Джордж}}

[[Категорія:Історики США]]
[[Категорія:Хіміки США]]
[[Категорія:Уродженці Гента]]
[[Категорія:Поліглоти]]
[[Категорія:Померли в Бостоні]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо астрономічні об'єкти]]
[[Категорія:Історики науки]]
[[Категорія:Бельгійські емігранти до США]]
[[Категорія:Члени Американської академії медієвістики]]

title: фр. George Alfred Léon Sarton

Народився: 31 серпня 1884[…] · Гент, Бельгія

Помер: 22 березня 1956[…] (71 рік) · Кембридж, Массачусетс, США

Країна: США

Діяльність: історик, викладач університету, хімік

Alma mater: Гентський університет

Галузь: історія науки

Заклад: Гарвардський університет

Аспіранти, докторанти: I. Bernard Cohend · Aydın Sayılıd · Роберт Кінг Мертон

Членство: Леопольдина · Американська академія мистецтв і наук · Американське філософське товариство · Королівське товариство Единбурга · Американська академія медієвістики · Міжнародна академія історії науки · Королівська фламандська академія Бельгії з науки та мистецтвd · Arab Academy of Damascusd

У шлюбі з: Mabel Elwesd

Діти: May Sartond

Нагороди: Haskins Medald (1949) George Sarton Medald (1955) Binoux Prized (1935) Fellow of the Medieval Academy of Americad (1938)


text:
# Потушняк Федір Михайлович
Фе́дір Миха́йлович Потушня́к (псевдонім — Ф. Вільшицький, Ф. Пасічник; нар. 27 лютого 1910, Осій — пом. 12 лютого 1960, Ужгород) — український письменник,  етнограф, археолог. Член спілки письменників України з червня 1946 р.

## Життєпис
Народився 27 лютого 1910 року у селі Осій,Іршавського району.

У 1930 році закінчив Берегівську гімназію. Цього ж року вступив на філософський факультет Карлового університету в Празі. Після закінчення вчителює в закарпатських селах Білках і Великому Бичкові. У березні 1937 року мобілізований до чехословацької армії. Коли Третій Рейх окупував Чехословаччину, працює бібліотекарем у м. Брно, бере участь у складанні етнографічного атласу Угорщини. Відтак переїжджає до рідного краю і співпрацює із Підкарпатським товариством наук (1940-1944 рр.). У травні 1944 році окупаційна влада мобілізує Федора Потушняка до угорської армії, однак у серпні він здається в полон. Після повернення у березні 1945 року з табору під Івано-Франківськом працює в газеті Народної ради Закарпатської України «Закарпатська Україна», пізніше — в газеті «Закарпатська правда»..
.
З 1946 року працює в Ужгородському державному університеті викладачем загальної історії. У 1947 році Федір Потушняк проходив курси підвищення кваліфікації педагогічних кадрів на кафедрах археології й етнографії Московського університету. 5 червня 1947 року Федору Потушнякові було присвоєно вчене звання доцента кафедри археології й етнографії.
Викладає археологію, історію, чеську і словацьку мови, проводить активну громадську та культурну роботу. Систематично самостійно чи із студентами виїжджає у кількамісячні експедиції для вивчення рідного краю, на розкопки тощо. Пише і публікує розвідки з етнографії, фольклористики, діалектології, філософські статті.
Зокрема у галузі етнографії увагу дослідника привертали різноманітні народні вірування про предмети, речі, осіб тощо. У результаті науково-дослідницької роботи Ф. Потушняк написав понад тридцяти статей про народні вірування закарпатців в сонце, місяць, зірки, вогонь, воду, душу, у відьом, у скарби, їжу («Огонь в народних віруваннях» (1941), "Вода, земля і воздух в народнім віруванні (1942).
Початок його літературної діяльності припадає на другу половину 20-х рр. Перші поезії Потушняка друкувалися в журналах «Пчôлка», «Наш рідний край», «Підкарпатська Русь», «Говерла», в «Студентському альманасі» та ін. А перша збірка поезій «Далекі вогні» вийшла у 1934 року.
Федір Потушняк — автор поезій, поезій у прозі, романів, оповідань, п`єс. За словами самого письменника, його мета як поета – «побачити свій світ в калейдоскопі вселюдської поетичної культури … добитися власного поетичного виразу … та притім не втратити контакт зі своїм ґрунтом».Його творчість є виразно модерністською. Дослідники відзначали риси символізму, імпресіонізму, сюрреалізму тощо, що не вписувалось в програму соцреалізму й спровокувало тиск на життя Федора Потушняка.
На думку літературознавця Дмитра Федаки, три найсуттєвіші риси поезії Потушняка – філософічність, стремління згармонізувати світ, віру у внутрішню життєдайність світу. Літературознавець називає Потушняка предтечею поетів-шістдесятників й подальших поколінь: «Поспіль сюрреалістичні поезії збірок «Кристали» та «Терези вічності», як і філігранно відточені кілька цілком сюрреалістичних віршів, … можна вважати в українській літературі гідною предтечею Драчевого ножа в сонці та інших художніх набутків не тільки поетів-шістдесятників, але й подальших  поколінь аж до нинішніх днів».
Потушняк-прозаїк поєднав традиційне реалістичне письмо з письмом новітнім, позначеним синтезом народної міфології, вірувань та звичаєвості з неоромантичним демократизмом і лаконічністю вислову, ритмічністю густої образності текстів, властивою імажинізму, психоаналітичним заглибленням у феномен людського духу.
На академічному рівні поетику автора розглянула доктор філологічних наук Лідія Голомб у монографії «Поетична творчість Федора Потушняка» (Ужгород, 2001).
Автор працював у галузі художнього перекладу з англійської, італійської, німецької, польської, угорської, французької мов.
Помер Федір Потушняк 11 лютого 1960 р.

## Доробок

### Художня творчість

#### Збірки поезії
«Далекі вогні» (1934), «Хвилини вічності» (1936, перевид. 2000), «Можливості» (1939), «На білих скалах» (1941), «Кристали» (1942), «Терези вічності» (1944), поема «Хатка та млинок» (1944), «Мій сад» (поезії, драми, 2007).

#### Збірки оповідань
«Земля» (1938), «Оповідання» (1942), «Гріх та інші оповідання» (1944), «В долині синьої ріки» (1957), «Спокуса ; Сад» (оповід., поезії в прозі, 1960), «Честь роду» (1973), «Твори» (1980).

#### Романи
«Повінь» (1959, перевид. 1965, 1971, 1981, 1985,1982).

#### Драматургія
П'єса для дітей «Казка» (1943), віршована казка «Спляча царівна» (1944).

### Праці з міфології
- «Душа в народнім віруванню села Осій» (1938)
- «Демоны въ народномъ вѣрованіи» (1940); цикл статей публікований в номерах ужгородської газети «Русское слово»
- «Солнце, луна, звізди и небеса в народних віруваннях» (1940)
- «Огень в народних віруваннях» (1941)
- «Вода, земля і воздух (в народнім віруваню)» (1942)
- «Північ і полудне в народнім віруванні» (1942)
- «Яйце в народнім віруванні» (1942)
- «Клятва в народнім віруванні» (1943)
- «Відьма та її признаки» (1944) та ін.

### Етнографія
- «Соціологія села» (1940)
- «Наші дерев'яні церкви» (1942)
- «Останки ідолопоклонства» (1942)
- «Прання плаття у волинян» (1942)
- «Толока» (1942
- «Дожинкові пісні» (1943)
- «Останки культу предків» (1943)
- «Писанки» (1943)
- «Руська родина» (1943)
- «Останки обичаю крадення жінок і „дівич-торгів“» (1944) та ін.

### Філософія
- «Індивід і колектив» (1941)
- «Про свободу волі» (1941)
- «Про чоловіка» (1941)
- «Філософія мови» (1941)
- «Короткий нарис філософії Підкарпаття» (1943—1944)
- «Філософічні статті» (1940-ві — 50-ті); опубліковані у книзі «Я і безконечність: нариси історії філософії Закарпаття» (приміт. та післямова Р. Офіцинського. — Ужгород, 2003)

### Археологічна спадщина
Як викладач, а згодом – доцент кафедри загальної історії Ужгородського державного університету, з 1946 р. Ф. Потушняк розпочинає активні польові археологічні роботи. Перші експедиції він робить у своє рідне село Осій та його околиці. Як фахівець з археології, наприкінці 40-х років ХХ ст. Ф. Потушняк був зарахований до наукового штату Закарпатського краєзнавчого музею. У 1949 році вчений відкриває цілу низку пам’яток кам’яної доби (Валахово, Великі Ком’яти, Олешник. В Осої, в урочищі Чищиник вчений відкриває поселення мідної доби культури Баден (ІІІ тис. до н.е.). Того ж року проводяться перші археологічні розкопки на Мукачивщині у с. Чопівці. 1949 року була видана перша наукова стаття з археології про старожитності з околиць с. Осій. У 1952 році археологічні розкопки проводить спільно з експедицією Закарпатського краєзнавчого музею, очолюваною  Костянтином Берняковичем (Колодне, Дунковиця). З-поміж знахідок особливу увагу заслуговують залишки найдавнішого на Україні глиняного дистиляційного пристрою, відкритого ним у 1951 р. поблизу с. Чопівці Мукачівського району. Ця знахідка унікальна, датується ХІІ ст, належить носіям культури ґава. Цікавими були і археологічні дослідження Потушняка у м. Берегові у кар’єрі цегельного заводу № 2 де вчений зафіксував ще одну унікальну пам’ятку – колодязь-кадуб бронзової доби, який датується XIV – XIII ст. до н.е.( культура Станово). Не менш цікавими і дуже важливими з наукової точки зору виявилися також археологічні матеріали з Берегівщини — 15 предметів. Протягом 1946-1959 рр. Ф. Потушняк провів археологічні дослідження у більш ніж 40 населених пунктах області і вивчив понад 80 різних пам'яток (поселень, могильників). У хронологічному аспекті вони охоплюють епоху неоліту, мідного, бронзового та залізного віків (понад 52), інші датуються римським часом та епохою середньовіччя. Підсумком його роботи стала праця, яка вийшла друком у 1958 році в Ужгороді під назвою «Археологічні знахідки бронзового та залізного віку на Закарпатті».
Нині археологічна колекція Закарпатського обласного краєзнавчого музею ім. Т. Легоцького налічує 110 предметів гальштаттської, станівської, куштановицької культур, переданих до музею Федором Потушняком. Найперші з них, зафіксовані в наукових книгах за 1946 рік, є 6 керамічних предметів гальштатської культури з археологічних розкопок на Малій Горі у Мукачеві.

## Родина
Син Федора Потушняка Михайло став знаним у Закарпатті археологом та етнографом, який відкрив дві археологічні культури — культуру Кріш та мальованої кераміки.

## Вшанування пам'яті
1995 р. Закарпатською обласною радою народних депутатів на честь Федора Потушняка заснована літературна премія — найпрестижніша серед літературних нагород Закарпаття.
Рішенням Закарпатської обласної ради від 26 травня 2011 р. Закарпатській обласній універсальній бібліотеці присвоєно ім’я Федора Потушняка.
На фасаді Берегівської української гімназії встановлено меморіальну дошку зі словами «У цьому будинку  в 1922 - 1930 рр. навчався видатний закарпатський український письменник, етнограф, археолог та педагог Федір Михайлович Потушняк».
- Меморіальна дошка на гімназії в Берегові
- Меморіальна дошка на будинку в Ужгороді, в якому жив Потушняк

title: Потушняк Федір Михайлович

wikitext:
{{Письменник
| зображення          = Потушняк Федір Михайлович.jpg
| підпис              = <!-- опис картинки -->
| Ім'я при народженні = <!-- повне ім'я при народженні  -->
| Псевдоніми          = '''Ф. Вільшицький, Ф. Пасічник'''
| Дата народження     =
| Місце народження    =
| Дата смерті         =
| Місце смерті        =
| Поховання           = <!-- місце поховання -->
| Національність      = [[українець]]
| Громадянство        = <!-- громадянство -->
| Alma mater          = <!-- місце навчання -->
| Мова творів         = {{українська}}
| Рід діяльності      = <!-- літературний профіль: прозаїк, поет, драматург, есеїст -->
| Роки активності     = <!-- період творчої активності -->
| Напрямок            = <!-- літературний напрямок -->
| Жанр                = <!-- жанри, у яких працював -->
| Magnum opus         = <!-- головна книга -->
| Нагороди            = <!-- головні професійні нагороди-->
| сайт                = <!-- офіційний сайт -->
| Автограф            = <!-- Підпис.jpg -->
| примітки            =
}}
{{однофамільці|Потушняк}}
'''Фе́дір Миха́йлович Потушня́к''' ([[псевдонім]] — '''Ф. Вільшицький, Ф. Пасічник'''; {{н}} [[27 лютого]] [[1910]], [[Осій]] — {{†}} [[12 лютого]] [[1960]], [[Ужгород]]) — український [[письменник]],  [[етнограф]], [[археолог]]. Член [[Спілка письменників України|спілки письменників України]] з червня 1946 р.

== Життєпис ==
Народився 27 лютого 1910 року у селі Осій,[[Іршавський район|Іршавського район]]у.

У 1930 році закінчив [[Берегове|Берегівську]] [[гімназія|гімназію]]. Цього ж року вступив на [[філософський факультет Карлового університету]] в [[Прага|Празі]]. Після закінчення вчителює в закарпатських селах [[Білки (Хустський район)|Білках]] і [[Великий Бичків|Великому Бичкові]]. У березні 1937 року мобілізований до чехословацької армії. Коли [[Третій Рейх]] окупував [[Чехословаччина|Чехословаччину]], працює бібліотекарем у м. [[Брно]], бере участь у складанні [[етнографія|етнографічного]] [[Атлас (книга)|атласу]] [[Угорщина|Угорщини]]. Відтак переїжджає до рідного краю і співпрацює із [[Підкарпатське товариство наук|Підкарпатським товариством наук]] (1940-1944 рр.). У травні 1944 році окупаційна влада [[мобілізація|мобілізує]] Федора Потушняка до угорської армії, однак у серпні він здається в полон. Після повернення у березні 1945 року з табору під [[Івано-Франківськ]]ом працює в газеті [[Народна рада Закарпатської України|Народної ради Закарпатської України]] «Закарпатська Україна», пізніше — в газеті [https://esu.com.ua/article-14611 «Закарпатська правда»].<ref>{{Cite book|title=Письменники Срібної Землі. До 60-річчя Закарпатської організації Національної спілки письменників України|last=Голомб|first=Лідія|year=2006|publisher=|location=Ужгород|pages=263|language=|isbn=}}</ref>. [[Файл:Будинок, в якому жив і працював Ф.М. Потушняк – Закарпатський український письменник, етнограф, археолог і педагог.JPG|міні|ліворуч|200пкс|Будинок в Ужгороді, у якому мешкав Потушняк]].
З 1946 року працює в [[Ужгородський національний університет|Ужгородському державному університеті]] [[викладач]]ем загальної історії. У 1947 році Федір Потушняк проходив курси підвищення кваліфікації педагогічних кадрів на [[кафедра]]х археології й етнографії [[Московський університет|Московського університету]]. 5 червня 1947 року Федору Потушнякові було присвоєно [[вчене звання]] [[доцент]]а кафедри [[археологія|археології]] й етнографії.
Викладає [[археологія|археологію]], історію, [[чеська мова|чеську]] і [[словацька|словацьку мови]], проводить активну громадську та культурну роботу. Систематично самостійно чи із студентами виїжджає у кількамісячні експедиції для вивчення рідного краю, на розкопки тощо. Пише і публікує розвідки з етнографії, [[фольклористика|фольклористики]], [[діалектологія|діалектології]], [[філософія|філософські]] статті.

Зокрема у галузі етнографії увагу дослідника привертали різноманітні народні [[вірування]] про предмети, речі, осіб тощо. У результаті науково-дослідницької роботи Ф. Потушняк написав понад тридцяти статей про народні вірування закарпатців в [[сонце]], [[Місяць (супутник)|місяць]], [[Зоря|зірки]], [[вогонь]], [[вода|воду]], [[душа|душу]], у [[відьма|відьом]], у [[скарб]]и, [[їжа|їжу]] («Огонь в народних віруваннях» (1941), "Вода, земля і воздух в народнім віруванні (1942).

Початок його літературної діяльності припадає на другу половину 20-х рр. Перші поезії Потушняка друкувалися в журналах «[[Пчôлка]]», «Наш рідний край», «[[Підкарпатська Русь (журнал)|Підкарпатська Русь]]», «Говерла», в «Студентському альманасі» та ін. А перша збірка поезій «Далекі вогні» вийшла у 1934 року.

Федір Потушняк — автор поезій, поезій у прозі, романів, оповідань, п`єс. За словами самого письменника, його мета як поета – ''«побачити свій світ в калейдоскопі вселюдської поетичної культури … добитися власного поетичного виразу … та притім не втратити контакт зі своїм ґрунтом»''<ref name=":0">{{Cite book|title=Федір Потушняк: до 100-річчя від дня народження : бібліограф. покажчик|last=|first=|year=2010|publisher=Упр. культури Закарпат. облас. держ. адмін., Закарпат. облас. універс. наук. б-ка|location=Ужгород|pages=|language=|isbn=}}</ref>.Його творчість є виразно модерністською. Дослідники відзначали риси [[символізм]]у, [[імпресіонізм]]у, [[сюрреалізм]]у тощо, що не вписувалось в програму [[соцреалізм]]у й спровокувало тиск на життя Федора Потушняка.

На думку літературознавця [https://www.biblioteka.uz.ua/zak/show.php?showFull=317 Дмитра Федаки], три найсуттєвіші риси поезії Потушняка – філософічність, стремління згармонізувати світ, віру у внутрішню життєдайність світу<ref name=":0" />. [[Літературознавець]] називає Потушняка предтечею поетів-шістдесятників й подальших поколінь: ''«Поспіль сюрреалістичні поезії збірок «Кристали» та «Терези вічності», як і філігранно відточені кілька цілком сюрреалістичних віршів, … можна вважати в українській літературі гідною предтечею Драчевого ножа в сонці та інших художніх набутків не тільки поетів-шістдесятників, але й подальших  поколінь аж до нинішніх днів»''.<ref name=":0" />

Потушняк-[[прозаїк]] поєднав традиційне реалістичне письмо з письмом новітнім, позначеним синтезом народної [[міфологія|міфології]], вірувань та звичаєвості з неоромантичним [[демократизм]]ом і лаконічністю вислову, ритмічністю густої образності текстів, властивою [[імажинізм]]у, психоаналітичним заглибленням у феномен людського духу.

На академічному рівні поетику автора розглянула доктор філологічних наук [[Голомб Лідія Григорівна|Лідія Голомб]] у [[монографія|монографії]] «Поетична творчість Федора Потушняка» (Ужгород, 2001).

Автор працював у галузі художнього перекладу з [[англійська мова|англійської]], [[італійська мова|італійської]], [[німецька мова|німецької]], [[польська мова|польської]], [[угорська мова|угорської]], [[французька мова|французької]] мов<ref>{{Cite book|title=Літературне Закарпаття у ХХ столітті : Бібліографічний покажчик|last=Хланта|first=І.В.|year=1995|publisher=|location=Ужгород|pages=|language=|isbn=}}</ref>.

Помер Федір Потушняк 11 лютого 1960 р.

== Доробок ==
=== Художня творчість ===
==== Збірки поезії ====
«Далекі вогні» (1934), «Хвилини вічності» (1936, перевид. 2000), «Можливості» (1939), «На білих скалах» (1941), «Кристали» (1942), «Терези вічності» (1944), поема «Хатка та млинок» (1944), «Мій сад» (поезії, драми, 2007).

==== Збірки оповідань ====
«Земля» (1938), «Оповідання» (1942), «Гріх та інші оповідання» (1944), «В долині синьої ріки» (1957), «Спокуса ; Сад» (оповід., поезії в прозі, 1960), «Честь роду» (1973), «Твори» (1980).

==== Романи ====
«Повінь» (1959, перевид. 1965, 1971, 1981, 1985,1982).

==== Драматургія ====
П'єса для дітей «Казка» (1943), віршована казка «Спляча царівна» (1944).

=== Праці з міфології ===
* «Душа в народнім віруванню села Осій» (1938)
* «Демоны въ народномъ вѣрованіи» (1940); цикл статей публікований в номерах ужгородської газети «<nowiki/>[[Русское слово]]<nowiki/>»
* «Солнце, луна, звізди и небеса в народних віруваннях» (1940)
* «Огень в народних віруваннях» (1941)
* «Вода, земля і воздух (в народнім віруваню)» (1942)
* «Північ і полудне в народнім віруванні» (1942)
* «Яйце в народнім віруванні» (1942)
* «Клятва в народнім віруванні» (1943)
* «Відьма та її признаки» (1944) та ін.

=== Етнографія ===
* «Соціологія села» (1940)
* «Наші дерев'яні церкви» (1942)
* «Останки ідолопоклонства» (1942)
* «Прання плаття у волинян» (1942)
* «Толока» (1942
* «Дожинкові пісні» (1943)
* «Останки культу предків» (1943)
* «Писанки» (1943)
* «Руська родина» (1943)
* «Останки обичаю крадення жінок і „дівич-торгів“» (1944) та ін.

=== Філософія ===
* «Індивід і колектив» (1941)
* «Про свободу волі» (1941)
* «Про чоловіка» (1941)
* «Філософія мови» (1941)
* «Короткий нарис філософії Підкарпаття» (1943—1944)
* «Філософічні статті» (1940-ві — 50-ті); опубліковані у книзі «Я і безконечність: нариси історії філософії Закарпаття» (приміт. та післямова Р. Офіцинського. — Ужгород, 2003)

=== Археологічна спадщина ===
Як викладач, а згодом – доцент кафедри загальної історії Ужгородського державного університету, з 1946 р. Ф. Потушняк розпочинає активні польові археологічні роботи. Перші експедиції він робить у своє рідне село Осій та його околиці. Як фахівець з археології, наприкінці 40-х років ХХ ст. Ф. Потушняк був зарахований до наукового штату [[Закарпатський обласний краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького|Закарпатського краєзнавчого музею]]. У 1949 році вчений відкриває цілу низку [[Пам'ятка археології|пам’яток]] [[Кам'яна доба|кам’яної доби]] (Валахово, [[Великі Ком’яти]], [[Олешник]]. В Осої, в [[Урочище|урочищі]] Чищиник вчений відкриває поселення [[Енеоліт|мідної доби]] [[Баденська культура|культури Баден]] (ІІІ тис. до н.е.). Того ж року проводяться перші археологічні розкопки на [[Мукачівський район (1953—2020)|Мукачивщині]] у с. [[Чопівці]]. 1949 року була видана перша наукова стаття з археології про старожитності з околиць с. Осій. У 1952 році археологічні розкопки проводить спільно з експедицією Закарпатського краєзнавчого музею, очолюваною  [https://esu.com.ua/article-39490 Костянтином Берняковичем] [[Колодне (Тячівський район)|(Колодне]], [[Дунковиця]]). З-поміж знахідок особливу увагу заслуговують залишки найдавнішого на Україні глиняного [[Дистиляція|дистиляційного]] пристрою, відкритого ним у 1951 р. поблизу с. Чопівці Мукачівського району. Ця знахідка унікальна, датується ХІІ ст, належить носіям [[Ґава-голіградська культура|культури ґава]]. Цікавими були і археологічні дослідження Потушняка у м. Берегові у [[кар’єр]]і цегельного заводу № 2 де вчений зафіксував ще одну унікальну пам’ятку – колодязь-[[Кадіб|кадуб]] [[Бронзова доба|бронзової доби]], який датується XIV – XIII ст. до н.е.( [[Станівська культура|культура Станово]]). Не менш цікавими і дуже важливими з наукової точки зору виявилися також археологічні матеріали з [[Берегівський район (1953—2020)|Берегівщини]] — 15 предметів. Протягом 1946-1959 рр. Ф. Потушняк провів археологічні дослідження у більш ніж 40 населених пунктах області і вивчив понад 80 різних пам'яток ([[Населений пункт|поселень]], [[Могильник (поховання)|могильників]]). У хронологічному аспекті вони охоплюють епоху [[неоліт]]у, мідного, бронзового та [[Залізна доба|залізного]] віків (понад 52), інші датуються [[Стародавній Рим|римським часом]] та епохою [[середньовіччя]]. Підсумком його роботи стала праця, яка вийшла друком у 1958 році в Ужгороді під назвою «Археологічні знахідки бронзового та залізного віку на Закарпатті»<ref>[https://www.zkmuseum.com/2021/08/blog-post_12.html  ''Шумовська О., Габорець В., Сачавська Н.'' Видатні археологи Закарпаття // Закарпатський OKM ім. Т. Легоцького]</ref>.

Нині археологічна колекція Закарпатського обласного краєзнавчого музею ім. Т. Легоцького налічує 110 предметів [[Галльштаттська культура|гальштаттської]], станівської, [[Куштановицька культура|куштановицької]] культур, переданих до музею Федором Потушняком. Найперші з них, зафіксовані в наукових книгах за 1946 рік, є 6 [[кераміка|керамічних]] предметів гальштатської культури з археологічних розкопок на Малій Горі у [[Мукачеве|Мукачеві]]<ref>[https://www.zkmuseum.com/2020/02/blog-post_27.html  ''Шумовська Ольга, Палинчак-Кутузова Василина''. СПАДЩИНА ФЕДОРА ПОТУШНЯКА У ЗАКАРПАТСЬКОМУ ОБЛАСНОМУ КРАЄЗНАВЧОМУ МУЗЕЇ ІМЕНІ ТИВОДАРА ЛЕГОЦЬКОГО // Закарпатський OKM ім. Т. Легоцького]</ref>.

== Родина ==
Син Федора Потушняка [[Потушняк Михайло Федорович|Михайло]] став знаним у Закарпатті [[археолог]]ом та [[етнограф]]ом, який відкрив дві археологічні культури — культуру Кріш та мальованої кераміки.<ref>{{Cite web|url=http://gazeta-uzhgorod.com/?p=1079#more-1079|title=УЖГОРОД » Archives » № 39 (559) Краєзнавчому музею подарували унікальний скарб|website=gazeta-uzhgorod.com|accessdate=2017-10-15|archiveurl=https://web.archive.org/web/20171015151258/http://gazeta-uzhgorod.com/?p=1079#more-1079|archivedate=2017-10-15|deadurl=yes}}</ref>

== Вшанування пам'яті ==
[[1995]] р. [[Закарпатська обласна рада|Закарпатською обласною радою народних депутатів]] на честь Федора Потушняка заснована [[Закарпатська обласна літературна премія імені Федора Потушняка|літературна премія]] — найпрестижніша серед літературних нагород Закарпаття.<ref>{{Cite web|url=http://zakarpattya.net.ua/News/78210-Dlia-zakarpatskykh-avtoriv-ie-5-literaturnykh-premii|title=Для закарпатських авторів є 5 літературних премій @ Закарпаття онлайн|website=zakarpattya.net.ua|accessdate=2017-10-15|archive-date=15 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171015150432/http://zakarpattya.net.ua/News/78210-Dlia-zakarpatskykh-avtoriv-ie-5-literaturnykh-premii}}</ref>

Рішенням Закарпатської обласної ради від 26 травня 2011 р. [[Закарпатська обласна універсальна наукова бібліотека|Закарпатській обласній універсальній бібліотеці]] присвоєно ім’я Федора Потушняка<ref>{{Cite web|url=http://www.biblioteka.uz.ua/about/pro_b.php|title=Закарпатська Обласна Універсальна Наукова Бібліотека ім. Ф.Потушняка::About Library|website=www.biblioteka.uz.ua|accessdate=2017-10-15|archive-date=15 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171015150830/http://www.biblioteka.uz.ua/about/pro_b.php}}</ref>.

На фасаді [[Берегове|Берегівської]] української гімназії встановлено [[Меморіальна дошка|меморіальну дошку]] зі словами «У цьому будинку  в 1922 - 1930 рр. навчався видатний закарпатський український письменник, етнограф, археолог та педагог Федір Михайлович Потушняк».
<gallery>
Меморіальна табличка Федора Потушняка.jpg
Федір Потушняк.jpg|Меморіальна дошка на гімназії в Берегові
Меморіальна дошка на будинку, в якому жив і працював Ф.М. Потушняк.JPG|Меморіальна дошка на будинку в Ужгороді, в якому жив Потушняк
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Бібліографія ==
* Потушняк, Федір. Можливості : [поезія] / Ф. Потушняк. – Севлюш [Виноградів] : Центральна друкарня І. Рот, 1939. – 68 с.
* Пасъчникъ, Ф. Спляча царъвна : вършована казка / Ф. Пасъчникъ – Унгваръ : Книгопечатня Юлія Фельдешія, [1944]. – 16 c.
* Потушняк, Федір. В долині синьої ріки : оповідання; поезії в прозі / Ф. Потушняк ; ред. В. Панченко. – Ужгород : Закарпат. обл. вид-во, 1957. – 166 с.
* Потушняк, Федір. Спокуса ; Сад : [оповід., поезія в прозі]  / Ф. Потушняк ; ред. Ф. Д. Кривін ; худ. С. Усик. – Ужгород : Закарпат. обл. вид-во, 1960. – 12 с.
* Потушняк, Федір. Честь роду : Оповідання. Повість. Поезії у прозі / Ф. Потушняк ; підготов. текстів та редагув. В. С. Басараб ; упоряд. та післямова В. С. Поп ; худ. В. В. Петрецький. – Ужгород : Карпати, 1973. – 248 с. : портр.
* Потушняк, Федір. Повінь : роман / Ф. Потушняк ; ред. В. І. Ладижець ; худож. В. Петрецький. – Ужгород : Карпати, 1971. – 432 с. : портр. : іл.
* Потушняк, Федір. Твори : роман, оповідання, поезії в прозі / Ф. Потушняк ; ред. Л. Г. Кореневич ; худ. В. В. Кортович. – К. : Дніпро, 1980. – 496 с.
* Потушняк, Федір. Повінь. Оповідання, новели, поезії в прозі, роман / Упоряд., передмова та приміт. В.Микитася. Художник М.Митрик. — Ужгород : Карпати. 1985. — 576 с.
* Потушняк, Федір. Хвилини вічності : лірика / Ф. Потушняк ; упоряд. та передм. Л. Г. Голомб ; ред. І. Ребрик ; худож. оформ. В. Ребрик. – Ужгород : Ґражда-Карпати, 2000. – 184 с.
* Потушняк, Федір. Я і безконечність : нариси історії філософії Закарпаття / Ф. Потушняк ; упоряд., приміт., післяслово Р. А. Офіцинський. – Ужгород : Ґражда, 2003. – 130 с.
* Потушняк, Федір. Мій сад : Поезії та драми/ Ф. Потушняк ; упорядкув., підготов.текстів, передм. та прим. Д. М. Федака ; худож. оформ. М. М. Дем’ян. Ужгород: Закарпаття, 2007. – 576 c. : портр. – (Письменство Закарпаття).
== Джерела та література ==
* {{УРЕ}}
*  Микитась, Василь. Ф. М. Потушняк : [літ.-критич. нарис про письменника і науковця] / В. Микитась. – Ужгород : Закарпат. обл. книжк.-газ. вид-во, 1961. – 96 с.
* Федака Д. Творчі овиди Федора Потушняка // Потушняк Ф. Мій сад: поезії та драми.- Ужгород: ВАТ "Видавництво «Закарпаття», 2007, — С.5-18.
* Тиводар, М. П. Життя і наукові пошуки Федора Потушняка / М. П. Тиводар ; УжНУ. – 2-е вид. – Ужгород : Ґражда, 2010. – 284 c. : іл.
* Голомб, Лідія. Поетична творчість Федора Потушняка / Л. Г. Голомб ; ред. Н. Ребрик. – Ужгород : Ґражда, 2001. – 98 с.
* Carpatika-Карпатика. – Вип. 9. : Науково-педагогічна діяльність та літературна творчість Федора Потушняка (до 90-річчя від дня народж.) / Ужгород. держ. ун-т, НДІ карпаатознавства ; редкол. : Е. Балагурі [та ін.]. – Ужгород, 2001. – 263 с.
* Потушняк, М. Археологічні дослідження Федора Потушняка / М. Потушняк, І. Попович, Й. Кобаль – Ужгород: Карпати-Ґражда, 2000. – 20 с. –  Бібліогр.: с. 14-17.
* Федір Потушняк : до 100-річчя від дня народження : бібліогр. покажч. / Упр. культури Закарпат. облдержадмін., Закарпат. обл. універс. наук. б-ка ; уклад. : М. Б. Бадида, О. А. Канюка ; відп. за вип. Л. З. Григаш ; передм. Д. М. Федака. – Ужгород : Вид-во В. Падяка, 2010. – 100 с. : іл. – (Корифеї Закарпаття: бібліографія).
* Науковий і мистецький світ Федора Потушняка : матеріали міжнар. наук. конф., присвяч. 100-річчю від дня народж. видатного укр. письменника і вчен., Ужгород, 15-16 квіт. 2010 р. / М-во освіти і науки України, Держ. вищ. навч. закл. "Ужгород. нац. ун-т" [та ін.] ; упоряд. І. Ліхтей ; редкол. : Л. Бабота, В. Барчан [та ін.]. –  Ужгород : Ліра, 2010. – 456 с. : рис. – Бібліогр. наприкінці ст.
* На терезах вічності [Електронний ресурс]: метод.-бібліогр. матеріали до 100-річчя від дня народж. Федора Потушняка (1910-1960) / Закарпат. обл. універс. наук. б-ка, Наук.-метод. від. ; матеріал підгот. О. В. Малинич, Н. М. Панчук, Н. І. Смільгіна ; відп. за вип. Л. З. Григаш. – Ужгород, 2010. – 40 c. : кольор. іл. – Бібліогр.: с. 29-35. – Режим доступу: http://www.biblioteka.uz.ua/public/biblio_class/biblio_class.php
* [http://h.ua/story/180501/ ''Тупиця Іван'', Федір Потушняк — гордість Іршавщини] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120623154738/http://h.ua/story/180501/ |date=23 червня 2012 }}
* [http://www.zakinppo.org.ua/2010-01-18-13-45-48/159-2010-03-25-09-41-35 ''Баяновська М. Р.'' Життєтворчість та духовні змагання Ф. М. Потушняка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150227184430/http://zakinppo.org.ua/2010-01-18-13-45-48/159-2010-03-25-09-41-35 |date=27 лютого 2015 }}

== Посилання ==
* [https://onlyart.org.ua/biographies-poets-and-writers/potushnyak-fedir-biografiya/ Потушняк Федір – Біографія // OnlyArt. Українська поезія та література]
* http://zakarpattya.net.ua/News/35662-Iz-shchodennyka-Serhiia-Fedaky…-Potushniak-forever {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210127031448/https://www.zakarpattya.net.ua/News/35662-Iz-shchodennyka-Serhiia-Fedaky%E2%80%A6-Potushniak-forever |date=27 січня 2021 }}
* [https://chytomo.com/znavets-demoniv-rozkopuvach-kurhaniv-poet-pro-nevidomoho-fedora-potushniaka/ Знавець демонів, розкопувач курганів, поет: про невідомого Федора Потушняка // Читомо] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220311173026/https://chytomo.com/znavets-demoniv-rozkopuvach-kurhaniv-poet-pro-nevidomoho-fedora-potushniaka/ |date=11 березня 2022 }}
* [https://www.biblioteka.uz.ua/vistavka/?presentation=67 Диво-сад Федора: до 105-річчя від дня народження Ф. М. Потушняка // ЗОУНБ ім. Ф.Потушняка, 21.01.2015]
* [https://mediacenter.uzhnu.edu.ua/news/fedir-potushnyak-spravzhnij-fanat-svoyeyi-spravy-zhertva-politychnoyi-systemy/2020-02-27-40773 ''Толочко Наталія.'' Федір Потушняк – справжній фанат своєї справи і жертва політичної системи // Медіацентр УжНУ, 27.02.2020]
* [https://zakarpattya.net.ua/Blogs/199932-Potushniak ''Любка Андрій.'' Потушняк // Закарпаття онлайн.Блоги, 29.02.2020]

{{rq|
{{Вікіфікувати|дата=січень 2013}}
{{стиль|дата=березень 2017}}
}}
{{Бібліоінформація}}

{{ukr-bio-stub}}

[[Категорія:Українська міфологія]]
[[Категорія:Українська демонологія]]
[[Категорія:Філософія мови]]
[[Категорія:Українські письменники]]
[[Категорія:Українські етнографи]]
[[Категорія:Викладачі Ужгородських вишів]]
[[Категорія:Поховані на цвинтарі Кальварія]]
[[Категорія:Письменники, іменем яких названо літературні премії]]

title: Потушняк Федір Михайлович

Псевдонім: Ф. Вільшицький, Ф. Пасічник

Народився: 27 лютого 1910 · Осій, комітат Береґ, Угорське королівство, Транслейтанія, Австро-Угорщина

Помер: 12 лютого 1960 (49 років) · Ужгород, Українська РСР, СРСР

Країна: Чехословаччина · СРСР

Національність: українець

Діяльність: письменник

Alma mater: Карлів університет

Мова творів: українська