text:
# Іванов Олександр Андрійович
Олександр Андрійович Іванов (рос. Александр Андреевич Иванов; 16 (28) липня 1806, Санкт-Петербург — 3 (15) липня 1858, там само) — російський художник, академік; в творчості переважають біблійні та антично-мітологічні сюжети, представник академізму, автор полотна «Явлення Христа народу».

## Біографія
Олександр Іванов народився в сім'ї художника, професора живопису Андрія Івановича Іванова (1775—1848), який в тому ж році був затверджений ад'юнкт-професором історичного класу Імператорської Академії мистецтв. В одинадцять років вступив «стороннім» учнем в Імператорську Академію мистецтв. Навчався в академії за підтримки Товариства заохочення художників, навчався під керівництвом свого батька. Отримавши за успіхи у рисуванні дві срібні медалі, був нагороджений в 1824 році малою золотою медаллю за написану за програмою картину «Пріам просить у Ахіллеса тіло Гектора». У 1827 році отримав велику золоту медаль і звання художника XIV класу за картину «Йосип тлумачить сни ув'язненим з ним в темниці чашникові та хлібодарові».
Товариство, що підтримувало Іванова, вирішило послати його на свій рахунок за кордон, для подальшого удосконалення, але попередньо зажадало, щоб він написав ще одну картину на тему «Беллерофонт вирушає в похід проти Химери». Виконавши цю вимогу, Іванов в 1830 році відправився в Європу, і через Німеччину, з зупинкою на деякий час в Дрездені, прибув в Рим.
В Італії перші роботи Іванова були копіюванням «Створення людини» Мікеланджело в Сікстинській капелі. Також були написанні ескізи на різні біблійні сюжети. Наполегливо вивчаючи Святе Письмо, особливо Новий Заповіт, Іванов все більш захоплювався думкою зобразити на великому полотні перше явище Месії народу, але перш ніж приступити до цієї важкої задачі, хотів випробувати свої сили над менш масштабним твором. З цією метою він в 1834—1835 роках написав «Явище воскреслого Христа Марії Магдалині».
Картина мала великий успіх як в Римі, так і в Санкт-Петербурзі, де в 1836 році художник отримав за неї звання академіка.
Підбадьорений успіхом, Іванов взявся за «Явлення Христа народу». Робота затягнулася на двадцять років (1836—1857), і тільки в 1858 році Іванов зважився відправити картину в Санкт-Петербург і з'явитися туди разом з нею. Виставка самої картини і всіх відповідних до неї ескізів і етюдів була організована в одному із залів Академії Мистецтв і справила сильне враження на громадськість[джерело?].
Іванов помер від холери. Був похований в Санкт-Петербурзі на Новодівичому цвинтарі. У 1936 році був перепохований з перенесенням пам'ятника на Тихвинському цвинтарі Олександро-Невської лаври.
Серед його учнів був, зокрема, український живописець, художник-мозаїст Іван Шаповаленко.

## Галерея
- «Явлення Христа народу» (1837-1857)
- «Явлення воскреслого Христа Марії Магдалині» (1835)
- «Пріам просить у Ахіллеса тіло Гектора» (1824)
- «Йосип тлумачить сни ув'язненим з ним в темниці чашникові і хлібодарові» (1826)
- «Аполлон, Гіацинт і Кипарис, що займаються музикою і співом» (1831-1834)
- «Беллерофонт вирушає в похід проти Химери» (1829)
- «Брати Йосипа знаходять чашу в мішку Веніаміна» (1831-1833)
- «Христос і Никодим» (1850-ті рр.)
- «Христос в Гефсиманському саду. Явище Ангела». (1850)
- «Аппієва дорога при заході сонця» (1845)
- Портрет Вітторії Кальдоньйо (1834)
- Портрет Миколи Гоголя (1841)

## Пам'ять
- Пам'ятна срібна монета Росії
- Поштова марка СРСР, 1956 рік
- Поштова марка СРСР, 1973 рік: картина «Нижня галерея в Альбано»

title: Іванов Олександр Андрійович

wikitext:
{{ІП|Іванов}}
{{Художник
|зображення =
|національність = [[росіяни]]н
}}
'''Олександр Андрійович Іванов''' ({{lang-ru|Александр Андреевич Иванов}}; 16 (28) липня [[1806]], [[Санкт-Петербург]] — 3 (15) липня [[1858]], там само) — [[Росіяни|російський]] художник, академік; в творчості переважають біблійні та антично-мітологічні сюжети, представник [[академізм]]у, автор полотна «<nowiki/>[[Явлення Христа народу]]<nowiki/>»<ref>{{ВТ-МЕСБЕ|Іванов}}</ref>.

== Біографія ==
Олександр Іванов народився в сім'ї художника, професора живопису Андрія Івановича Іванова (1775—1848), який в тому ж році був затверджений ад'юнкт-професором історичного класу Імператорської Академії мистецтв. В одинадцять років вступив «стороннім» учнем в [[Петербурзька академія мистецтв|Імператорську Академію мистецтв]]. Навчався в академії за підтримки Товариства заохочення художників, навчався під керівництвом свого батька<ref>{{ВТ-ЕСБЕ|Іванов, Олександр Андрійович|[[Сомов, Андрій Іванович|Сомов А. І.]]}}</ref><ref>{{ВТ-ЕСБЕ|Іванов, Андрій Іванович|[[Сомов, Андрій Іванович|Сомов А. І.]]}}</ref>. Отримавши за успіхи у рисуванні дві срібні медалі, був нагороджений в 1824 році малою золотою медаллю за написану за програмою картину «Пріам просить у Ахіллеса тіло Гектора». У 1827 році отримав [[Петербурзька академія мистецтв|велику золоту медаль]]<ref>Велика золота медаль була отримана від Товариства заохочення художників.</ref> і звання художника XIV класу за картину «Йосип тлумачить сни ув'язненим з ним в темниці чашникові та хлібодарові».

Товариство, що підтримувало Іванова, вирішило послати його на свій рахунок за кордон, для подальшого удосконалення, але попередньо зажадало, щоб він написав ще одну картину на тему «Беллерофонт вирушає в похід проти Химери». Виконавши цю вимогу, Іванов в 1830 році відправився в Європу, і через Німеччину, з зупинкою на деякий час в [[Дрезден]]і, прибув в [[Рим]].

В Італії перші роботи Іванова були копіюванням «Створення людини» [[Мікеланджело Буонарроті|Мікеланджело]] в [[Сікстинська капела|Сікстинській капелі]]. Також були написанні ескізи на різні біблійні сюжети. Наполегливо вивчаючи [[Біблія|Святе Письмо]], особливо [[Новий Заповіт]], Іванов все більш захоплювався думкою зобразити на великому полотні перше явище [[Ісус Христос|Месії]] народу, але перш ніж приступити до цієї важкої задачі, хотів випробувати свої сили над менш масштабним твором<ref name="Викитека РБС">{{ВТ-РБС|Іванов, Олександр Андрійович|Собко Н.}}</ref>. З цією метою він в 1834—1835 роках написав «Явище воскреслого Христа Марії Магдалині».

Картина мала великий успіх як в Римі, так і в [[Санкт-Петербург|Санкт-Петербурзі]], де в 1836 році художник отримав за неї звання академіка.

Підбадьорений успіхом, Іванов взявся за «<nowiki/>[[Явлення Христа народу]]<nowiki/>»<ref>{{Cite web |url=http://www.googleartproject.com/museums/tretyakov/the-apparition-of-christ-to-the-people-the-apparition-of-the-messiah |title=Явление Христа народу (изображение от Google в высоком разрешении) |accessdate=7 липня 2020 |archive-date=1 квітня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120401002717/http://www.googleartproject.com/museums/tretyakov/the-apparition-of-christ-to-the-people-the-apparition-of-the-messiah }}</ref>. Робота затягнулася на двадцять років (1836—1857), і тільки в 1858 році Іванов зважився відправити картину в Санкт-Петербург і з'явитися туди разом з нею. Виставка самої картини і всіх відповідних до неї ескізів і етюдів була організована в одному із залів Академії Мистецтв і справила сильне враження на громадськість{{Джерело||5|2012}}.

Іванов помер від [[Холера|холери]]. Був похований в Санкт-Петербурзі на [[Новодівочий цвинтар (Санкт-Петербург)|Новодівичому цвинтарі]]<ref>[[:Файл:План Новодевичьего кладбища, 1914.jpg|Могила на плані Новодівичого цвинтаря (№ 12)]] // {{Книга|автор=|частина=Відділ IV|Заголовок=Весь Петербург на 1914 рік, адресна і довідкова книга р С.-Петербурга|відповідальний=Ред. А. П. Шашковский|місце=СПб.|видавництво=Товариство [[Суворин Олексій Сергійович|О. С. Суворина]] – «Новий час»|рік=1914|сторінки=|сторінок=|isbn=5-94030-052-9}}</ref>. У 1936 році був перепохований з перенесенням пам'ятника на Тихвинському цвинтарі [[Олександро-Невська лавра|Олександро-Невської лаври]]<ref>{{Cite web |url=http://lavraspb.ru/ru/nekropol/view/item/id/191/catid/3 |title=Могила О. А. Іванова в Олександро-Невській Лаврі |accessdate=7 липня 2020 |archive-date=23 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200923220652/https://lavraspb.ru/ru/nekropol/view/item/id/191/catid/3 }}</ref>.

Серед його учнів був, зокрема, український живописець, художник-[[мозаїст]] [[Шаповаленко Іван Савелійович|Іван Шаповаленко]]<ref>«Новини», 1890 р., № 311 ([[некролог]]).</ref><ref>{{ВТ-РБС|Шаповалов, Иван Савельевич|А. Иванов.}}</ref>.

== Галерея ==
<gallery widths="200" heights="200">
Файл:Александр Андреевич Иванов - Явление Христа народу (Явление Мессии) - Google Art Project.jpg|«<nowiki/>[[Явлення Христа народу]]<nowiki/>» (1837-1857)
Файл:Alexander Ivanov - Christ's Appearance to Mary Magdalene after the Resurrection - Google Art Project.jpg|«Явлення воскреслого Христа Марії Магдалині» (1835)
Файл:Alexandr Ivanov 005.jpg|«Пріам просить у Ахіллеса тіло Гектора» (1824)
Файл:Alexandr Ivanov 025.jpg|«Йосип тлумачить сни ув'язненим з ним в темниці чашникові і хлібодарові» (1826)
Файл:Apollo, Hyacinthus and Cyparis singing and playing by Alexander Ivanov.jpg|«Аполлон, Гіацинт і Кипарис, що займаються музикою і співом» (1831-1834)
Файл:Bellerofont otpravljaetsja v pohod protiv Himery.jpg|«Беллерофонт вирушає в похід проти Химери» (1829)
Файл:Alexandr Ivanov 050.JPG|«Брати Йосипа знаходять чашу в мішку Веніаміна» (1831-1833)
Файл:Nikodim and Jesus.jpeg|«Христос і Никодим» (1850-ті рр.)
Файл:Alexandr Ivanov 055.jpg|«Христос в Гефсиманському саду. Явище Ангела». (1850)
Файл:Alexander Andrejewitsch Iwanow - The Appian Way at Sunset.jpg|«Аппієва дорога при заході сонця» (1845)
Файл:Ivanov Vittoria Caldoni 1834.jpg|Портрет Вітторії Кальдоньйо (1834)
Файл:N.Gogol by A.Ivanov (1841, Russian museum) 2.jpg|Портрет [[Гоголь, Николай Васильевич|Миколи Гоголя]] (1841)
</gallery>

== Пам'ять ==
<gallery mode="packed" heights="220px">
Файл:RR5110-0075R.gif|<nowiki> </nowiki>Пам'ятна срібна монета Росії
Файл:Stamp of USSR 1933.jpg|<nowiki> </nowiki>[[Поштова марка]] [[СРСР]], 1956 рік
Файл:1973. Иванов. Нижняя галерея в Альбано.jpg|<nowiki> </nowiki>[[Поштова марка]] СРСР, 1973 рік: картина «Нижня галерея в Альбано»
</gallery>

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==

* Олександр Андрійович Іванов. Листи та записні книжки // Майстри мистецтва про мистецтво: в 7 т. / За заг. ред. А. А. Губера — М.: Мистецтво, 1969. — Т. 6: Мистецтво народів СРСР XIV—XIX ст. / Ред. А. А. Федоров-Давидов. — 543 с.; [42] л.іл. — С.272-320.
* ''Алленов М. М.'' Олександр Олександрович Іванов. — М., 1980. — 208 с.
* ''Алленов М. М.'' Олександр Андрійович Іванов. Л.: Художник РРФСР, 1989. — 32 с. — (Майстри російського живопису). — 50 000 прим. — ISBN 5737001873
* ''Алленов М. М.'' Про деякі особливості композиційної побудови картини Іванова «Явище Месії» // Радянське іскусствознаніе'79.1. — М.: Радянський художник, 1980.
* ''Алленов М. М.'' Олександр Іванов [: Альбом]. — М.: Трилистник, 1997. — 103 с. : Ил. — (Мій музей). — ISBN 589480003X, ISBN 9785894800035
* ''[[Алпатов Михайло Володимирович|Алпатов М. В.]]'' Олександр Андрійович Іванов: Життя і творчість. Т. 1-2. — М.: Мистецтво, 1956.
* ''Анисів Л. М.'' Олександр Іванов. — М.: Молода гвардія, 2004. — 320 с. — ([[Жизнь замечательных людей|ЖЗЛ]]) — ISBN 5235026101.
* ''Бакушинский А.'' А. Іванов і Пуссен // Мистецтво. — 1933. — № 5. — С.107-114.
* ''Бернштейн Б.'' До питання про формування естетичних поглядів Олександра Іванова // Мистецтво. — 1957. — № 2.
* ''Бернштейн Б.'' Олександр Іванов і слов'янофільство // Мистецтво. — 1959. — № 3.
* ''Бернштейн Б.'' Знову про Іванові і Пуссена // Питання мистецтвознавства. — 1993. — № 2-3. — С.25-40.
* ''Загянская Г. А.'' Пейзажі Олександра Іванова. Проблема живописного методу художника. — М.: Мистецтво, 1976. — 119 с., 32 л. мул.
* ''Зумер В.'' Система Біблійних композицій А. Іванова // Мистецтво. — 1914. — № 7-12;
* ''Зумер В.'' Про віру і храмі Ал. Іванова. — Київ: Видання журналу «Християнська думка», 1918.
* ''Зумер В.'' Есхатологія Ал. Іванова [: до 70-річчя від дня смерті Ал. Іванова 3 (15). VI.1858] // Вчені записки Науково-дослідної кафедри історії європейської культури, посвящ. акад. [[Бузескул Владислав Петрович|В. П. Бузескул]] з нагоди 70-річчя від дня його народження. — Харків: [б. в.], 1929. — Вип. 3. — С.387-409.
* ''Зумер В.'' Проблематика художнього стилю Ал. Іванова: Стиль біблійних ескізів // Известия Азербайджанського державного університету. Серія «Суспільні науки». — Баку, 1925. — Т. 2-3. — С.84-103.
* ''Кожевников В. А.'' [http://ros-vos.net/christian-culture/7/ivanov/text/10 Значення А. А. Іванова у релігійному живопису] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200712004337/https://ros-vos.net/christian-culture/7/ivanov/text/10 |date=12 липня 2020 }}. — М., 1907. — 4 с.
* {{Книга|автор=С. Н. Кондаков|частина=|посилання частина=|Заголовок=Юбилейный справочник Императорской Академии художеств. 1764-1914|оригінал=|відповідальний=|видання=|місце=Спб.|видавництво=Товарищество Р.Голике и А.Вильборг|рік=1915|сторінки=77|сторінок=454|серія=|isbn=|тираж=}}
* ''Копировський А. М.'' [http://www.rhga.ru/upload/iblock/310/310fe5f8ab63de42344c2566edf32dfa.pdf Система монументальних розписів Олександра Іванова («Біблійні ескізи») — богослов'я всередині релігієзнавства] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190713144908/http://www.rhga.ru/upload/iblock/310/310fe5f8ab63de42344c2566edf32dfa.pdf |date=13 липня 2019 }} // Вісник РХГА. — 2014. — Т. 15. — Вип. 2. — С.65-73.
* ''Машковцев Н.'' Творчий шлях Олександра Іванова // Аполлон. — 1916. — № 6-7. — С.1-39.
* ''[[Мокрицький Аполлон Миколайович|Мокрицький А. Н.]]'' Явище Христа народу: Картина Іванова. — М.: Тип. І. Чуксина, 1858. — 72 с.
* {{Книга|автор=[[Неклюдова, Милица Григорьевна|Неклюдова М. Г.]]|Заголовок=Александр Андреевич Иванов|відповідальний=Оформление Э. И. Копеляна; Ред. Я. В. Брук; Науч. ред. [[Коваленская, Татьяна Михайловна|Т. М. Коваленская]]; [[Государственная Третьяковская галерея]]|видання=|місце=Л.|видавництво=[[Художник РСФСР (издательство)|Художник РСФСР]]|рік=1966|сторінки=|сторінок=64|серія=[[Народная библиотечка по искусству]]|тираж=20 000}} (Обл.)
* ''[[Новицький Олексій Петрович|Новицький А. П.]]'' Досвід повної біографії Ал. Іванова. — М.: Изд. худож. фототип. К. А. Фішер, 1895. — [4], IV, XIV, 253 с.
* ''Полікар В. П.'' Філософські передумови творчості А. Іванова // Радянське іскусствознаніе'74. — М.: Радянський художник, 1975. — С.177-199.
* ''Прокоф'єв П.'' [ ''[[Чижевський Дмитро Іванович|Чижевський, Дмитро]]''. ] [http://krotov.info/library/24_ch/izh/evsky_01.htm Релігійна утопія Ал. А. Іванова] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171005101246/http://krotov.info/library/24_ch/izh/evsky_01.htm |date=5 жовтня 2017 }} // Шлях. — 1930. — № 24 (жовтень). — С.41-57.
* ''Ракова М.'' А. Іванов. — М.: Мистецтво, 1960. — 54 с.
* ''Романов Н.'' Олександр Андрійович Іванов і значення його творчості: З портретом і п'ятьма малюнками. — М.: Видання магазину «Співробітник шкіл» А. К. Залеський; Друкарня Г. Лісснер і Д. Собко, 1907. — 67 с., [3] л. мул.
* ''Романов Н.'' Картина Іванова «Аполлон, Кипарис і Гіацинт» // Старі роки. — [[1916]]. — Січень лютий.
* {{ВТ-РБС|Иванов, Александр Андреевич|[[Собко, Николай Петрович|Собко Н.]]}}
* {{ВТ-ЕСБЕ|Иванов, Александр Андреевич|[[Сомов, Андрей Иванович|Сомов А. И.]]}}
* ''Степанова С.'' ''С.'' [https://web.archive.org/web/20171005151559/http://www.ippo.ru/ipporu/article/voskresenie-hristovo-videvshe-eskizy-aleksandra-iv-202856 «Воскресіння Христове бачивши…»: Ескізи Олександра Іванова для храму Христа Спасителя]
* ''Степанова С.'' ''С.'' Російська живопис епохи Карла Брюллова і Олександра Іванова. Особистість і художній процес. — СПб.: Мистецтво-СПб, 2011. — 287 с., [32] л. кол. мул. — ISBN 9785210016386
* ''Філософів Д. В.'' [http://dugward.ru/library/filosofov/filosofov_ivanov_i_vasnecov.html Іванов і Васнецов в оцінці Олександра Бенуа] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200707093939/http://dugward.ru/library/filosofov/filosofov_ivanov_i_vasnecov.html |date=7 липня 2020 }} // Світ мистецтва. — 1901. — № 10. — С.217-233.
* ''[[Хом'яков Олексій Степанович|Хомяков А. С.]]'' [http://rusrand.ru/spring/hudozhestvennye-trebovanija-russkogo-duha-kartina-ivanova Картина Іванова: Лист до редактора] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200707123230/http://rusrand.ru/spring/hudozhestvennye-trebovanija-russkogo-duha-kartina-ivanova |date=7 липня 2020 }} // [[Русская Беседа|Руська бесіда]]. — 1858. — Кн. I. — С.1-22.

== Посилання ==
* {{ШевЕ-3|частина=Іванов Олександр Андрійович|сторінки =57}}
* [https://web.archive.org/web/20091111021925/http://www.museum-online.ru/Romanticism/Alexander_Andreevich_Ivanov Життєпис і картини Олександра Андрійовича Іванова]
* [http://www.artonline.ru/encyclopedia/238 Іванов Олександр Андрійович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200707181616/http://www.artonline.ru/encyclopedia/238 |date=7 липня 2020 }}. Біографія і творчість художника на Artonline.ru
* [http://nasledie-rus.ru/podshivka/8307.php Олександр Іванов: одіссея його Картини] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200220022203/http://www.nasledie-rus.ru/podshivka/8307.php |date=20 лютого 2020 }}
* [http://nasledie-rus.ru/podshivka/8308.php Олександр Іванов] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200626170456/http://www.nasledie-rus.ru/podshivka/8308.php |date=26 червня 2020 }} Біблійний цикл
* [http://chuhloma.narod.ru/ivanov/ivanov.html Олександр Андрійович Іванов. Його життя і листування (1806—1858).] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200707093939/http://chuhloma.narod.ru/ivanov/ivanov.html |date=7 липня 2020 }} Видав Михайло Боткін.1880

{{ac}}

[[Категорія:Люди на банкнотах]]
[[Категорія:Померли від холери]]
[[Категорія:Академіки Петербурзької академії мистецтв]]
[[Категорія:Графіки Російської імперії]]

title: рос. Алекса́ндр Андре́евич Ива́нов

Народження: 16 (28) липня 1806 · Санкт-Петербург, Російська імперія

Поховання: Новодівочий цвинтар (Санкт-Петербург) і Тихвінське кладовищеd

Країна: Російська імперія

Жанр: історичний живопис

Навчання: Петербурзька академія мистецтв

Діяльність: художник

Напрямок: неокласицизм

Відомі учні: Шаповаленко Іван Савелійович

Твори: Appearance of Jesus Christ to Maria Magdalenad

Батько: Andrey Ivanovich Ivanovd

Брати, сестри: Sergey Ivanovd

Роботи в колекції: Рум'янцевський музей, Третьяковська галерея, Російський музей, Ермітаж, Національний музей «Київська картинна галерея» і Ашмолеан музей

Нагороди: Large gold medal of the Imperial Academy of Arts

рос. Алекса́ндр Андре́евич Ива́нов: Іванов Олександр Андрійович у Вікісховищі


text:
# Благодатне (Курчатовський район)
Благодатне (рос. Благодатное) — присілок в Курчатовському районі Курської області Російської Федерації.
Населення становить 128 осіб. Входить до складу муніципального утворення Чаплинська сільрада.

## Історія
Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю Східна Слобожанщина.
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Чаплинська сільрада.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 150  | ↘128 |

wikiname: ukwiki

title: Благодатне (Курчатовський район)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Благодатне
|назва ін.       = Благодатное
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Курська область]]
|район           = [[Курчатовський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Чаплинська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 128
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Курська область
}}
'''Благодатне''' ({{lang-ru|Благодатное}}) — [[присілок]] в [[Курчатовський район|Курчатовському районі]] [[Курська область|Курської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 128 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Чаплинська сільрада]].

== Історія ==

Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю [[Східна Слобожанщина]].

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення [[Чаплинська сільрада]]<ref>[https://web.archive.org/web/20160314021302/http://zakon.scli.ru/ru/legal_texts/legislation_rf/index.php?d_id4=bb946d29-340c-4f4d-a79c-98e025259910&do4=document&id4=1bcc3f5b-8dc3-4546-b263-22f994cbb55b Закон Курской области от 14.10.2004 № 48-ЗКО «О муниципальных образованиях Курской области»] {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Благодатное (Курчатовский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Курчатовський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Курчатовського району]]

title: присілок Благодатне

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Курська область

Муніципальний район: Курчатовський район

Поселення: Чаплинська сільрада

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Благодатне · Благодатне


text:
# Єфраїмки
Єфраїмки, єфраїміти — 1) назва монет, що карбувалися за наказом прусського короля Фрідріха II (1740–86) на зразок тогочасних польсько-саксонських номіналів — тимфів, ортів, шостаків та ін. Емісію єфраїмок здійснювало банківське товариство Єфраїм–Ітціг на монетних дворах у містах Кенігсберг (нині Калінінград, Росія), Штеттін (нині м. Щецин) та Бреслау (нині м. Вроцлав, обидва Польща). За зовнішнім оформленням вони нагадують монети короля Польщі та курфюрста Саксонії Августа III Саксонського, але мають легенду з іменем та титулом Фрідріха II. Якісно єфраїмки були значно гіршими від польсько-саксонських номіналів;
2) назва фальшивих монет, що карбувалися впродовж 1757–62 років на монетному дворі в міста Лейпциг (нині місто у Німеччині) під час окупації Саксонії прусськими військами за часів Семилітньої війни 1756–1763. Емісію здійснювало товариство Єфраїм–Ітціг. При цьому широко використовувалися монетні штемпелі Августа III Саксонського. Найпоширенішими серед цього виду єфраїмок були золоті августодори, що дорівнювали 5-ти талерам. Карбувалися вони із золота 7-каратної проби замість 23,5-каратної. Випускалися також маловартісні тимфи, орти, шостаки та інші срібні монети. Завдяки фальшуванню польських монет Фрідріх II отримував значні прибутки, що за 1756–63 роки склали величезну на той час суму – 25 млн талерів. У середині 18 ст. єфраїмки були поширені на грошовому ринку українських земель.

title: Єфраїмки

wikitext:
'''Єфраїмки''', єфраїміти — 1) назва монет, що карбувалися за наказом прусського короля [[Фрідріх II (король Пруссії)|Фрідріха II]] (1740–86) на зразок тогочасних польсько-саксонських номіналів — [[Тинф|тимф]]ів, [[орт]]ів, [[шостак]]ів та ін. Емісію '''єфраїмок''' здійснювало банківське товариство Єфраїм–Ітціг на монетних дворах у містах [[Кенігсберг]] (нині Калінінград, [[Росія]]), [[Штеттін]] (нині м. Щецин) та Бреслау (нині м. Вроцлав, обидва Польща). За зовнішнім оформленням вони нагадують монети короля Польщі та курфюрста Саксонії [[Август III Фрідріх|Августа III Саксонського]], але мають легенду з іменем та титулом Фрідріха II. Якісно '''єфраїмки''' були значно гіршими від польсько-саксонських номіналів;

2) назва фальшивих монет, що карбувалися впродовж 1757–62 років на монетному дворі в міста [[Лейпциг]] (нині місто у Німеччині) під час окупації Саксонії прусськими військами за часів [[Семилітня війна|Семилітньої війни 1756–1763]]. Емісію здійснювало товариство Єфраїм–Ітціг. При цьому широко використовувалися монетні штемпелі Августа III Саксонського. Найпоширенішими серед цього виду '''єфраїмок''' були золоті [[Августдор|августодори]], що дорівнювали 5-ти [[талер]]ам. Карбувалися вони із золота 7-каратної проби замість 23,5-каратної. Випускалися також маловартісні тимфи, орти, шостаки та інші срібні монети. Завдяки фальшуванню польських монет Фрідріх II отримував значні прибутки, що за 1756–63 роки склали величезну на той час суму – 25 млн талерів. У середині 18 ст. '''єфраїмки''' були поширені на грошовому ринку українських земель.

== Джерела та література ==
* ''Шуст Р.М.'' [http://history.org.ua/?termin=Efraimky Єфраїмки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160307085225/http://history.org.ua/?termin=Efraimky |date=7 березня 2016 }} // {{ЕІУ|3| }}
[[Категорія:Німецькі монети]]


text:
# Дуплин
Дуплин (словац. Duplín) — село в Словаччині, Стропковському окрузі Пряшівського краю. Розташоване в північно-східній частині Словаччини, біля р. Ондава.
Уперше згадується у 1379 році.

## Пам'ятки
У селі є римо-католицький костел Воздвиження святого Хреста з 1861 року в стилі неокласицизму, з 1988 року національна культурна пам'ятка.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.   | 2014.    | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- | -------- | ------- |
| Кількість осіб: | 494   | 452     | 531      | 514     |
| Різниця:        |       | -8,50 % | +17,47 % | -3,20 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 506   | 514     |
| Різниця:        |       | +1,58 % |

В селі проживає 468 осіб.
Національний склад населення (за даними останнього перепису населення — 2001 року):
- словаки — 97,50%
- русини — 1,67%
- чехи — 0,42%

Склад населення за приналежністю до релігії станом на 2001 рік:
- римо-католики — 82,71%,
- греко-католики — 12,50%,
- православні — 3,54%,
- не вважають себе віруючими або не належать до жодної вищезгаданої церкви: 1,25%

title: Дуплин

wikitext:
{{Населений пункт Словаччини
| тип                    =село
| назва                  = Дуплин
| місцева назва          = {{lang-sk|Duplín}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             =
| зображення_розмір      =
| зображення_підпис      =
| marksize               =
| край                   = [[Пряшівський край|Пряшівський]]
| округ                  = [[Стропков (округ)|Стропков]]
| засноване              =
| перша згадка           = 1379
| агломерація            =
| статус                 =
| поділ                  =
| поштові індекси        =
| код                    =
| координати             = <!-- {{coord|??|??|N|??|??|E|scale:100000|display=inline,title}} -->
|lat_dir=N | lat_deg= 49 | lat_min= 17
           | lat_sec= 40
|lon_dir=E | lon_deg= 21 | lon_min= 43
           | lon_sec= 23
| висота                 = 195
| етнікон                =
| станція                =
| відстань               =
| залізниця к            =
| ref-залізниця к        =
| автошлях к             =
| ref-автошлях к         =
| фізична к              =
| ref-фізична к          =
| залізниця с            =
| фізична с              =
| автошлях с             =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 = Obecný úrad
Duplín 66

091 01 Stropkov
| вебсторінка            =
| староста               = Йозеф Потома
| ремарки                =
}}

'''Дуплин''' ({{lang-sk|Duplín}}) — село в [[Словаччина|Словаччині]], [[Стропков (округ)|Стропковському окрузі]] [[пряшівський край|Пряшівського краю]]. Розташоване в північно-східній частині [[Словаччина|Словаччини]], біля р. [[Ондава]].

Уперше згадується у [[1379]] році.

== Пам'ятки ==
У селі є римо-католицький [[костел]] Воздвиження святого Хреста з [[1861]] року в стилі [[неокласицизм]]у, з 1988 року національна культурна пам'ятка.

== Населення ==
{{SK|pop}}
В селі проживає 468 осіб.

Національний склад населення (за даними останнього перепису населення — [[2001]] року):
* [[словаки]] — 97,50%
* [[русини]] — 1,67%
* [[чехи]] — 0,42%

Склад населення за приналежністю до релігії станом на 2001 рік:
* [[римо-католики]] — 82,71%,
* [[греко-католики]] — 12,50%,
* [[православні]] — 3,54%,
* не вважають себе віруючими або не належать до жодної вищезгаданої церкви: 1,25%
== Примітки ==
{{reflist}}
{{Округ Стропков}}
{{Slovakia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Словаччини]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1379]]

title: Село Дуплин · словац. Duplín ±к:нп, засновані 1379 ±к:нп, засновані 1379

Країна: Словаччина

Край: Пряшівський

Окрес: Стропков → SPARQL ←

· густота: 56,90 осіб/км²

Автомоб. ном.: SP

Поштовий індекс: 091 01 (pošta Stropkov)

Адреса: Obecný úrad Duplín 66 091 01 Stropkov

Староста: Йозеф Потома

title: Карта

Карта:
Дуплин (Пряшівський край)
Дуплин у Вікісховищі


text:
# Пристая Михайло Дмитрович
Михайло Дмитрович Пристая (15 березня 1941 —  15 квітня 2001, село Іза Хустського району Закарпатської області) — український радянський діяч, новатор сільськогосподарського виробництва, тракторист колгоспу імені Мічуріна Хустського району Закарпатської області. Депутат Верховної Ради УРСР 10-го скликання.

## Біографія
Освіта середня.
З 1963 року — робітник радгоспу імені Петровського Балаклійського району Харківської області. Служив у Радянській армії.
У 1966—1968 роках — тракторист Хустського районного об'єднання «Сільгосптехніка» Закарпатської області.
З 1968 року — тракторист колгоспу імені Мічуріна села Іза Хустського району Закарпатської області.
Потім — приватний підприємець, на пенсії в селі Іза Хустського району Закарпатської області.

title: Пристая Михайло Дмитрович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Пристая Михайло Дмитрович
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200 пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[українець]]
| військове звання     =
| партія               =
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Пристая}}
'''Михайло Дмитрович Пристая''' ({{ДН|15|03|1941}} —  {{ДС|15|04|2001}}, село [[Іза]] [[Хустський район|Хустського району]] [[Закарпатська область|Закарпатської області]]) — український радянський діяч, новатор сільськогосподарського виробництва, тракторист колгоспу імені Мічуріна Хустського району Закарпатської області. Депутат [[Верховна рада УРСР|Верховної Ради УРСР]] 10-го скликання.

== Біографія ==
Освіта середня.

З 1963 року — робітник радгоспу імені Петровського Балаклійського району Харківської області. Служив у Радянській армії.

У 1966—1968 роках — тракторист Хустського районного об'єднання «Сільгосптехніка» Закарпатської області.

З 1968 року — тракторист колгоспу імені Мічуріна села Іза Хустського району Закарпатської області.

Потім — приватний підприємець, на пенсії в селі Іза Хустського району Закарпатської області.

== Джерела ==
* газета «Закарпатська правда» (Ужгород) — 1980 рік — січень.

{{politic-stub}}
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради УРСР 10-го скликання]]
[[Категорія:Трактористи]]

title: Пристая Михайло Дмитрович

Народився: 15 березня 1941

Помер: 15 квітня 2001 (60 років) · Іза, Хустський район, Закарпатська область, Україна

Національність: українець

Діяльність: державний діяч, механізатор


text:
# 12595 Амандашов
12595 Амандашов (1999 RD149, 1989 US9, 1992 PE6, 1998 FJ34, 12595 Amandashaw) — астероїд головного поясу, відкритий 9 вересня 1999 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,587.

title: 12595 Амандашов

wikitext:
{{Планета
| назва = 12595 Амандашов
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[LINEAR]]
| місце відкриття = [[Сокорро (Нью-Мексико)]]
| дата відкриття = [[9 вересня]] [[1999]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1999 RD149'''
1989 US9
1992 PE6
1998 FJ34
12595 Amandashaw
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|12595|2013.12.26|2013.12.09}}</ref>
| епоха = [[4 листопада]] [[2013]] (2 456 600,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,665815770227 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 1,886484028607 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,276149899417 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,171195170805
| орбітальний період = 1254,295073757 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,287013803635 °/д
| середня аномалія = 45,68709646777°
| нахил орбіти = 3,209417338902°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 338,0445320514°
| арг_перицентру = 0,143757248689°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 14,8
| спектр_тип =
}}

'''12595 Амандашов''' ('''1999 RD149''', 1989 US9, 1992 PE6, 1998 FJ34, 12595 Amandashaw) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[9 вересня]] [[1999]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,587.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Амандашов}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (12501-12600)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|12595}}

{{Навігація малих планет|(12594) 1999 RU145|12596 Shukla|}}

{{Сонячна система}}

[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1999]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 12595 Амандашов

Відкривач: LINEAR

Місце відкриття: Сокорро (Нью-Мексико)

Дата відкриття: 9 вересня 1999

title: Позначення

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

Орбітальні характеристики: Епоха 4 листопада 2013 (2 456 600,5 JD)

title: Фізичні характеристики


text:
# Пасічник Юрій Архипович
Пасічник Юрій Архипович (28 лютого 1937, Брусилів) — український науковець, професор, доктор фізико-математичних наук, викладач, Відмінник народної освіти України, фотомандрівник, член НСФХУ.

## Біографія
Народився 28 лютого (у паспорті 1 березня) 1937 р., в м. Брусилів, Житомирської обл. у сім'ї вчительки. Закінчив Брусилівську середню школу у 1954 р.  Трудовий шлях почав учнем токаря, а потім працював токарем у Брусилівській МТС. У 1955 р. поступив на фізико-математичний факультет Київського Державного педагогічного інституту ім. М. Горького, який закінчив з відзнакою по спеціальності «фізика і основи виробництва» у 1960 р. Поступив на роботу в інститут напівпровідників АН України (ІНАН України), де успішно закінчив аспірантуру і до 1986 р. працював на посадах старшого інженера, молодшого, старшого і провідного наукового співробітника. За час роботи в ІНАН України захистив дисертації. 1970 р. — ступінь кандидата фізико-математичних наук, у 1984 р. — доктор фізико-математичних наук.
З 1986 року працював у НПУ ім. М. П. Драгоманова завідувачем кафедри загальної фізики. У 1992 р. отримав звання професора, а у 2012 р. вийшов на наукову пенсію.

## Наукова діяльність
Проблемна наукова група «Оптики поверхні напівпровідників», якою керував  професор Пасічник Ю. А., працювала у новому науково-технічному напрямі в галузі поверхневої оптики, коли вивчалась взаємодія інфрачервоного випромінювання з поверхневими і хвилевідними поляритонами твердотільних структур. Наукові досягнення Пасічника Ю. А. полягали у передбаченні і дослідженні хвилевідних фононних і плазмон-фононних поляритонів в напівпровідникових системах з просторовою неоднорідністю діелектричної проникності в приповерхневому шарі. Аномальне поглинання випромінювання мікродомішками металів на поверхні напівпровідників і його пояснення взаємодією з плазмовими поляритонами. Матеріали досліджень групи узагальнені у вигляді монографії «Спектроскопія залишкових променів» у 2001 р. Ці методи захищені авторськими свідоцтвами на винаходи та патентами.. Всього Пасічник Ю. А. має 16 авторських свідоцтв на винаходи та патентів. Захистом докторської дисертації у 1984 р. Пасічника Ю. А. започаткований новий науковий напрям, розвиток якого продовжений його учнями докторами фіз.-мат.наук Венгером Е. Ф. (захист у 1990р), Гецко О. М. (1995р), Мельничуком О. В. (2001р). Успішно працюють доктори фіз.-мат.наук Гончаренко А. В., Шпортько К.В. У цих науковців Пасічник Ю. А. був реальним науковим керівником або консультантом роботи.

## Громадська діяльність
Проф. Пасічник Ю. А. був замісником голови, а також членом спеціалізованої Вченої ради по захисту докторських і кандидатських дисертацій в НПУ ім. М. Драгоманова.  У квітні 2003 р. був головою експертної комісії Міністерства освіти і науки України по акредитаційній експертизі ряду спеціальностей Бердянського державного педагогічного університету і членом експертної комісії (лютий 2003 р.) по акредитації Харківського державного педагогічного університету.
Ю.Пасічник — член Національної спілки фотохудожників України. Займається фотографією з 1950 року. Його світлини друкувалися в журналі «Україна», газетах «Вечірній Київ», «За педагогічні кадри», «Урядовий кур'єр» та ін. Будучи запеклим туристом, фотографував в багатьох екзотичних куточках колишнього СРСР і України. Видав книгу «Тюмень 1968».
2007 р. у Київському будинку вчених відбулась авторська виставка Ю. Пасічника «Барви життя і уяви». 2016 р. він виборов срібну медаль за роботу «Тянь-Шань» на виставці Першого відкритого національного конкурсу «Фотонатюрморт 2016». Тоді ж став переможцем (2-га премія) Першої міжнародної культурно-мистецької акції «Українська фотокнига 2016» за електронну книгу «У Брусилові 1950-х».

## Нагороди
Нагороджений медаллю «В пам'ять 1500-річчя Києва» (1982), знаком «Відмінник народної освіти України» (2000), медаллю «Ветеран праці» (1990), Почесною грамотою Міністерства освіти і науки України (2007). У 1987 р. отримав знак «Винахідник СРСР». 2009 р. нагороджений нагрудним знаком «За наукові досягнення»  наказом МОН України.

title: Пасічник Юрій Архипович

wikitext:
{{refimprove|дата=серпень 2021}}
{{автобіографія|дата=серпень 2021}}
{{Науковець
|ім'я = Пасічник Юрій Архипович
|оригінал імені = Пасічник Юрій Архипович
|зображення =
|розмір =
|підпис = Пасічник Юрій Архипович
|дата народження = 1.03.1937
|місце народження = Брусилів
|резиденція = Київ
|національність = українець
|галузь = фізика напівпровідників
|заклад = Інститут фізики напівпровідників НАНУ ім. В. Лашкарьова
|alma mater = Національний педагогічний інститут ім. М. Драгоманова
|посада = професор
|відомий завдяки = публікаціям і патентам
|звання = професор
|ступінь = доктор фізико-математичних наук
|членство = член НСФХУ
|нагороди = {{відмінник освіти України}} Медаль «В пам’ять 1500-річчя Києва», медаль «Ветеран праці», Знак «Винахідник СРСР», знак «За наукові досягнення»
|сайт = https://www.facebook.com/profile.php?id=100008272690012
}}
{{однофамільці|Пасічник (прізвище){{!}}Пасічник}}
'''Пасічник Юрій Архипович''' ([[28 лютого]] [[1937]], [[Брусилів]]) — український науковець, [[професор]], [[доктор фізико-математичних наук]], викладач, [[Відмінник освіти України|Відмінник народної освіти України]], фотомандрівник, член [[НСФХУ]].

== Біографія ==
Народився 28 лютого (у паспорті 1 березня) 1937 р., в м. [[Брусилів]], [[Житомирська область|Житомирської обл.]]<ref name="NSFHU">[https://www.calameo.com/books/00581662095863a69fa0f Пасічник Юрій Архипович. Фотокаталог київської організації НСФХУ 2018]. — С. 60.</ref> у сім'ї вчительки. Закінчив Брусилівську середню школу у 1954 р.  Трудовий шлях почав учнем токаря, а потім працював токарем у Брусилівській МТС. У 1955 р. поступив на фізико-математичний факультет [[Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова|Київського Державного педагогічного інституту]] ім. М. Горького<ref>{{Cite web|url=https://fmf.npu.edu.ua/vipuskniki-fakultetu#fizyka|title=Випускники Фізико-математичного факультету|last=Пасічник|first=Юрій}}</ref>, який закінчив з відзнакою по спеціальності «фізика і основи виробництва» у 1960 р. Поступив на роботу в [[Інститут фізики напівпровідників імені В. Є. Лашкарьова НАН України|інститут напівпровідників]] АН України ([[Інститут фізики напівпровідників імені В. Є. Лашкарьова НАН України|ІНАН України]]), де успішно закінчив аспірантуру і до 1986 р. працював на посадах старшого інженера, молодшого, старшого і провідного наукового співробітника. За час роботи в ІНАН України захистив дисертації. [http://brusyliv.org.ua/брусилівщина-в-іменах-науковці/ 1970 р. — ступінь кандидата фізико-математичних наук, у 1984 р. — доктор фізико-математичних наук.]

З 1986 року працював у [[Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова|НПУ ім. М. П. Драгоманова]] завідувачем кафедри загальної фізики. [https://npu.edu.ua/viddil-kadriv У 1992 р. отримав звання професора, а у 2012 р. вийшов на наукову пенсію.  ]

== Наукова діяльність ==
Проблемна наукова група «Оптики поверхні напівпровідників», якою керував  [http://brusyliv.org.ua/брусилівщина-в-іменах-науковці/ професор Пасічник Ю. А.,] працювала у новому науково-технічному напрямі в галузі поверхневої оптики, коли вивчалась взаємодія інфрачервоного випромінювання з поверхневими і хвилевідними [[поляритон]]ами твердотільних структур. Наукові досягнення Пасічника Ю. А. полягали у передбаченні і дослідженні хвилевідних фононних і [http://gdzbest.ru/referats/physics/19865/1.html плазмон-фононних поляритонів] в напівпровідникових системах з просторовою неоднорідністю діелектричної проникності в приповерхневому шарі. Аномальне поглинання випромінювання мікродомішками металів на поверхні напівпровідників і його пояснення взаємодією з [https://zfftt.kpi.ua/images/publ/lec3.pdf плазмовими поляритонами]. Матеріали досліджень групи узагальнені у вигляді монографії «Спектроскопія залишкових променів» у 2001 р.<ref name=":0" /> Ці методи захищені авторськими свідоцтвами на винаходи та патентами..<ref name=":0" /> Всього Пасічник Ю. А. має 16 авторських свідоцтв на [https://uapatents.com/patents/pasichnik-yurijj-arkhipovich винаходи та патентів]. Захистом докторської дисертації у 1984 р. Пасічника Ю. А. започаткований новий науковий напрям, розвиток якого продовжений його учнями докторами фіз.-мат.наук [https://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Statuses/Pages/default.aspx?PersonID=0000001827 Венгером Е. Ф.] (захист у 1990р), [https://www.uan.ua/ua/content/гецко-остап-михайлович Гецко О. М.] (1995р), [http://www.ndu.edu.ua/index.php/ua/component/k2/item/3607-melnychuk-oleksandr-volodymyrovych Мельничуком О. В.] (2001р). Успішно працюють доктори фіз.-мат.наук [https://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000022188 Гончаренко А. В.], [https://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000027423 Шпортько К.В]. У цих науковців Пасічник Ю. А. був реальним науковим керівником або консультантом роботи.

== Громадська діяльність ==
Проф. Пасічник Ю. А. був замісником голови, а також членом спеціалізованої Вченої ради по захисту докторських і кандидатських дисертацій в [[Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова|НПУ ім. М. Драгоманова.]]  У квітні 2003 р. був головою експертної комісії [[Міністерство освіти і науки України|Міністерства освіти і науки України]] по акредитаційній експертизі ряду спеціальностей [[Бердянський державний педагогічний університет|Бердянського державного педагогічного університету]] і членом експертної комісії (лютий 2003 р.) по акредитації [[Харківський національний педагогічний університет імені Григорія Сковороди|Харківського державного педагогічного університету]].

Ю.Пасічник — член [[Національна спілка фотохудожників України|Національної спілки фотохудожників України]]. Займається фотографією з 1950 року.<ref name="NSFHU"/> Його світлини друкувалися в [[Україна (журнал)|журналі «Україна»]], газетах «[[Вечірній Київ]]», «[https://npu.edu.ua/resursy/pedahohichni-kadry За педагогічні кадри]», «[[Урядовий кур'єр]]» та ін. Будучи запеклим туристом, фотографував в багатьох екзотичних куточках колишнього СРСР і України. Видав книгу «Тюмень 1968».<ref name="NSFHU"/>

2007 р. у [https://kbvnanu.kiev.ua/ Київському будинку вчених] відбулась авторська виставка Ю. Пасічника «Барви життя і уяви». 2016 р. він виборов срібну медаль за роботу «Тянь-Шань» на виставці Першого відкритого національного конкурсу «[http://photography.in.ua/events/news/konkurs-fotonatyurmort-2016/ Фотонатюрморт 2016]». Тоді ж став переможцем (2-га премія) Першої міжнародної культурно-мистецької акції «Українська фотокнига 2016» за електронну книгу «[https://en.calameo.com/books/0047791118cb951acf41e   Foto Books4min У Брусилові 1950-х]».

== Нагороди ==
Нагороджений медаллю «<nowiki/>[[Медаль «У пам'ять 1500-річчя Києва»|В пам'ять 1500-річчя Києва]]<nowiki/>» (1982), [[Нагрудний знак МОН України «Відмінник освіти»|знаком «Відмінник народної освіти України»]] (2000), [[Медаль «Ветеран праці»|медаллю «Ветеран праці»]] (1990), Почесною грамотою Міністерства освіти і науки України (2007). У 1987 р. отримав [[Державні нагороди СРСР|знак «Винахідник СРСР».]] 2009 р. нагороджений нагрудним знаком «[[Нагрудний знак «За наукові досягнення»|За наукові досягнення]]»  наказом МОН України.

== Посилання ==

* Пасечник Ю. А. Поверхностные поляритоны в карбиде кремния. В кн.: [http://eenu.edu.ua/sites/default/files/Files/poverhnevi_yavishcha_v_napivprovidnikah.pdf Проблемы физики поверхности полупроводников,] глава 8. К.: Наукова думка, 1981.
* Пасечник Ю. А. Взаимодействие инфракрасного излучения с поверхностью и границами раздела пространственно-неоднородных полупроводниковых структур. Автореферат диссертации на соискание учёной степени доктора физ.-мат. н. Киев, 1983, ИП АН УССР.
* Пасічник Ю. А., Дмитренко П. В. Дистанційна освіта. Бібліотека працівника освіти. Київ, 1999. 24 с.
* Пасічник Ю. А., Венгер Є. Ф., Мельничук О. В. «<nowiki/>Спектроскопія залишкових променів<nowiki/>» К.: Наукова думка, 2000 р.<ref name=":0">{{Cite book
|title=Спектроскопія залишкових променів
|last=Пасічник
|first=Юрій
|year=2001
|publisher=Наукова думка
|location=Київ
|pages=191
|language=українська
|isbn=ISBN 966-00-0699-3
}}</ref>
* [https://book-ye.com.ua/upload/iblock/5cc/1d14b254_ee07_11e6_80c1_000c29ae1566_ae38a10d_7f23_11e7_80cf_000c29ae1566.pdf Пасічник Ю. А., Заболотний В. Ф., Мисліцька Н. А."Фізичні величини. Закони" розділ «Механіка». Навч.посібник. — Тернопіль: Навчальна книга — Богдан, — 2006.]
* Пасічник Ю. А., Венгер Є. Ф. Історія фізико-математичного факультету Імператорського університету Святого Володимира (1834—1934). К. Деснянська правда. 2011.<ref>{{Cite book
|title=Історія фізико-математичного факультету Імператорського університету Святого Володимира 1834-1934
|last=Пасічник, Венгер
|first=Юрій
|year=2011
|publisher=Деснянська правда
|location=Чернігів
|pages=128
|language=українська
|isbn=978-966-502-492-7
}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* {{ЕСУ|автор=М. В. Працьовитий|id=https://esu.com.ua/article-879225|стаття=Пасічник Юрій Архипович}}
* [http://isp.kiev.ua/images/Page_Image/History/50_years_institute/417.pdf Институт полупроводников. Киев: Наукова думка.]  152 с. 1985.
* [http://akademperiodyka.org.ua/uk/books/snitko Олег Вячеславович Снітко. Київ: Академперіодика.]  42с. 2008.
* [http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_nbuv/cgiirbis_64.exe?C21COM=2&I21DBN=UJRN&P21DBN=UJRN&IMAGE_FILE_DOWNLOAD=1&Image_file_name=PDF/vnanu_2010_10_5.pdf Інститут фізики напівпровідників ім. В. Є. Лашкарьова. 50 років. Київ: Інтертехнодрук. 2010. 446 с.]
* [http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_nbuv/cgiirbis_64.exe?C21COM=2&I21DBN=UJRN&P21DBN=UJRN&IMAGE_FILE_DOWNLOAD=1&Image_file_name=PDF/NNZ_2011_1_11.pdf Глебова А. М., Саченко А. В. Наукова школа О. В. Снітка в Інституті фізики напівпровідників НАН України. Наука та наукознавство. № 1, 79- 105 с.    2011.]
* [http://isp.kiev.ua/index.php/uk/2019-02-13-15-16-50 Інститут фізики напівпровідників ім. В. Є. Лашкарьова НАН України. 1960—2020. Київ: Академперіодика.  2020. 290 с.]
* [https://if.npu.edu.ua/adzvs/546-istoriia-npu-im-m-p-drahomanova Національний педагогічний університет імені Михайла Драгоманова: Іст. нарис. 1920—2000/Укладачі: П. В. Дмитренко, О. Л. Макаренко. — К, 2000.]
* [[Наукова бібліотека Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова|Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова: 1834—2004: Історія. Сьогодення. Перспективи / Авт.: В.П. Андрущенко,  та ін. — К.: Навч. книга, 2005.]]
* Пасічник Юрій Архипович. Професори Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова: біобібліографічний довідник 1944—2009 рр. /за заг. ред. В. П Андрущенка. -  2-е вид.; — К. : Вид-во НПУ імені М. П. Драгоманова, 2009. — 407 с.
* [https://fmf.npu.edu.ua/2010-03-07-15-31-50/23-2008-10-31-21-33-07/396-kzpp#istoriia Історія кафедри загальної та прикладної фізики фізико-математичного факультету НПУ ім. М Драгоманова]
* Пасічник Юрій Архипович. [http://brusyliv.org.ua/брусилівщина-в-іменах-науковці/ <nowiki>Брусилівщина в іменах. Книга третя. Науковці / [Автор-упорядник Святненко В. Г.].</nowiki> — Житомир: О. О. Євенок, 2021. — 244 с.]
* [https://www.calameo.com/books/00581662095863a69fa0f Пасічник Юрій Архипович. Фотокаталог київської організації НСФХУ 2018], [https://www.calameo.com/books/005816620420a6201bd53 2020, 100 с].

[[Категорія:Українські професори]]
[[Категорія:Доктори фізико-математичних наук]]
[[Категорія:Українські фотографи]]

title: Пасічник Юрій Архипович

Народився: 1 березня 1937 (88 років) · Брусилів

Місце проживання: Київ

Галузь: фізика напівпровідників

Посада: професор

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: доктор фізико-математичних наук

Членство: член НСФХУ

Відомий завдяки: публікаціям і патентам


text:
# Лінк (персонаж)
Лінк — вигаданий персонаж та основний протагоніст у серії відеоігор The Legend of Zelda від Nintendo. Створений Сігеру Міямото.
Лінк — хлопчик з ельфо-подібної раси Hylian (яп. ハイリア族, Хайріа-дзоку) з вигаданої Королівства Хайрул. Його вік з гри в гру варіюється від хлопчика до підлітка і навіть юнака, також володіє Трайфорсом мужності. Існує багато втілень Лінка, кожне з яких володіє духом героя, а деякі з них також є кровними. Їх обирають Богині для захисту землі від зла, коли це вважається необхідним. Їм часто потрібно пройти ряд випробувань, щоб перерости в обраного героя.
У більшості ігор франшизи «The Legend of Zelda» їхні пригоди відбуваються в Королівстві Хайрул, подорожуючи по землі, збираючи важливі предмети та перемагаючи широке розмаїття ворогів, намагаючись врятувати і принцесу Зельду, і її королівство від кладок Ганона чи інших лиходіїв. Щоб перемогти, Лінк зазвичай використовує свій «Легендарний меч» (його ще називають «Меч, що запечатує темряву») або іншу подібну легендарну зброю, яку він отримує після проходження випробувань та у битвах. Також нерідко він використовує знайдені магічні чи звичайні предмети (наприклад, музичні інструменти).

title: Лінк (персонаж)

wikitext:
{{Картка ігрового персонажа
| ім'я = Лінк
| серія = [[The Legend of Zelda (серія відеоігор)]]
| перша поява = [[The Legend of Zelda (відеогра)]]
| раса = Хайлієць
| зброя = Легендарний меч
| зображення = Link.webp
| стиль заголовка = #00a2ff
| boxstyle =
| стать = Чоловік
| дизайнери = [[Сігеру Міямото]]
Кондо Кодзі
| остання поява = [[The Legend of Zelda: Breath of the Wild]]
| caption = Лінк (З гри "Super Smash Bros. Ultimate")
}}

'''Лінк''' — вигаданий персонаж та основний [[протагоніст]] у серії відеоігор ''[[The Legend of Zelda]]'' від [[Nintendo]]. Створений [[Сігеру Міямото]].

Лінк — хлопчик з ельфо-подібної раси {{ніхонга|Hylian|ハイリア族|Хайріа-дзоку}} з вигаданої Королівства Хайрул. Його вік з гри в гру варіюється від хлопчика до підлітка і навіть юнака, також володіє Трайфорсом мужності. Існує багато втілень Лінка, кожне з яких володіє духом героя, а деякі з них також є кровними. Їх обирають Богині для захисту землі від зла, коли це вважається необхідним. Їм часто потрібно пройти ряд випробувань, щоб перерости в обраного героя.

У більшості ігор франшизи «The Legend of Zelda» їхні пригоди відбуваються в Королівстві Хайрул, подорожуючи по землі, збираючи важливі предмети та перемагаючи широке розмаїття ворогів, намагаючись врятувати і принцесу Зельду, і її королівство від кладок Ганона чи інших лиходіїв. Щоб перемогти, Лінк зазвичай використовує свій «Легендарний меч» (його ще називають «Меч, що запечатує темряву») або іншу подібну легендарну зброю, яку він отримує після проходження випробувань та у битвах. Також нерідко він використовує знайдені магічні чи звичайні предмети (наприклад, музичні інструменти).

== Посилання ==
* [http://uk.stars.ign.com/articles/838/838127p1.html The Many Looks of Link] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120821190310/http://uk.stars.ign.com/articles/838/838127p1.html |date=21 серпня 2012 }} {{ref-en}}

{{Zelda games}}

[[Категорія:Персонажі відеоігор]]
[[Категорія:Вигадані сироти]]
[[Категорія:Вигадані музиканти]]
[[Категорія:Вигадані персонажі 1986]]
[[Категорія:Персонажі Nintendo]]
[[Категорія:Вигадані солдати]]
[[Категорія:Вигадані лучники]]
[[Категорія:Персонажі-сироти у відеоіграх]]
[[Категорія:Персонажів The Legend of Zelda]]
[[Категорія:Персонажі рольових відеоігор]]
[[Категорія:Вигадані фехтувальники у відеоіграх]]
[[Категорія:Персонажі-чарівники у відеоіграх]]

title: Історія появ

Ігрова серія: The Legend of Zelda (серія відеоігор)

Дебют: The Legend of Zelda (відеогра)

Остання · поява: The Legend of Zelda: Breath of the Wild

title: Характеристика персонажа

Раса: Хайлієць

Стать: Чоловік

Зброя: Легендарний меч


text:
# Тарнув-Єзерни
Тарнув-Єзерни (пол. Tarnów Jezierny) — село в Польщі, у гміні Слава Всховського повіту Любуського воєводства.
Населення — 145 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Зеленогурського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 73      | 19                 | 51               | 3                    |
| Жінки    | 72      | 14                 | 43               | 15                   |
| Разом    | 145     | 33                 | 94               | 18                   |

title: Тарнув-Єзерни

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Тарнув-Єзерни
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Tarnów Jezierny}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Tarnow Jezierny dwor 01.jpg
|опис зображення    =  <!--Pałacyk myśliwski z XVII w.-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Любуське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Всховський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Слава (гміна){{!}}Слава
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 145
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 68
|поштовий індекс        = 67-410
|автомобільний код      = FWS
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0914065
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Тарнув-Єзерни''' ({{lang-pl|Tarnów Jezierny}}) — село в Польщі, у [[Слава (гміна)|гміні Слава]] [[Всховський повіт|Всховського повіту]] [[Любуське воєводство|Любуського воєводства]].
Населення — {{formatnum:145}} {{МНОЖИНА:145|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Зеленогурське воєводство (1975–1998)|Зеленогурського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=73 |ЧолПре=19 |ЧолПрац=51 |ЧолПост=3
|Жін=72 |ЖінПре=14 |ЖінПрац=43 |ЖінПост=15
|Разом=145 |РазомПре=33 |РазомПрац=94 |РазомПост=18
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Tarnów Jezierny}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Слава}}

[[Категорія:Села Всховського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Любуське воєводство

Повіт: Всховський повіт

Гміна: Слава

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: FWS

OSM: ↑2864889 ·R (Ґміна Слава)


text:
# Думанецька сільська рада
Думане́цька сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Черкаському районі Черкаської області. Адміністративний центр — село Думанці.

## Загальні відомості
- Населення ради: 1 006 осіб (станом на 2001 рік)

## Населені пункти
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
- с. Думанці
- с. Чубівка

## Склад ради
Рада складається з 14 депутатів та голови.
- Голова ради: Сергеєва Наталія Григорівна
- Секретар ради: Сіренко Валентина Петрівна

### Керівний склад попередніх скликань
| Прізвище, ім'я, по батькові   | Основні відомості                                                               | Дата обрання | Дата звільнення |
| ----------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Філоненко Валерій Миколайович | Сільський голова, 1966 року народження, безпартійний                            | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Сергеєва Наталія Григорівна   | Сільський голова, 1970 року народження, освіта середня спеціальна, позапартійна | 17.07.2011   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України

### Депутати
За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали:

#### За суб'єктами висування
| Суб'єкт висування                                       | Кількість обраних депутатів | %    |
| ------------------------------------------------------- | --------------------------- | ---- |
| Самовисування                                           | 7                           | 50   |
| Політична партія Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» | 4                           | 28,6 |
| Партія регіонів                                         | 3                           | 21,4 |

#### За округами
| № округу                                                | Прізвище, ім'я, по батькові    | Дата визнання обраним | Освіта             | Партійна приналежність | Відомості про обраного депутата                              |
| ------------------------------------------------------- | ------------------------------ | --------------------- | ------------------ | ---------------------- | ------------------------------------------------------------ |
| Партія регіонів                                         |                                |                       |                    |                        |                                                              |
| 1                                                       | Ткаченко Інна Михайлівна       | 02.11.2010            | вища               | член Партії регіонів   | Райвідділсоціаль-ного забезпе-чення, соці-альний праці-вник  |
| 8                                                       | Медяник Ірина Михайлівна       | 02.11.2010            | вища               | член Партії регіонів   | тимчасово не працює                                          |
| 14                                                      | Коваленко Наталія Вікторівна   | 02.11.2010            | вища               | член Партії регіонів   | Сільська рада, завідувачка сільського клубу                  |
| Політична партія Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» |                                |                       |                    |                        |                                                              |
| 2                                                       | Сіренко Валентина Петрівна     | 02.11.2010            | вища               | позапартійна           | Райвідділ соціального забезпечення, соціальний працівник     |
| 11                                                      | Киба Микола Іванович           | 02.11.2010            | вища               | позапартійний          | СТОВ"Маяк", інженер-енергетик                                |
| 12                                                      | Чупріненко Віталій Миколайович | 02.11.2010            | середня            | позапартійний          | СКП"Райліс", лісник                                          |
| 13                                                      | Малохатько Павло Михайлович    | 02.11.2010            | середня            | позапартійний          | тимчасово не працює                                          |
| Самовисування                                           |                                |                       |                    |                        |                                                              |
| 3                                                       | Шевченко Валентина Павлівна    | 02.11.2010            | вища               | позапартійна           | Кредитна спілка «Альянс», агент                              |
| 4                                                       | Олексенко Тетяна Вікторівна    | 21.04.2013            | середня            | позапартійна           | ДНЗ «Ялинка» с. Думанці, помічник вихователя                 |
| 5                                                       | Шевченко Світлана Миколаївна   | 02.11.2010            | вища               | позапартійна           | ДНЗ"Ялинка", вихователь                                      |
| 6                                                       | Кремньов Ігор Іванович         | 21.04.2013            | середня            | позапартійний          | ПАТ «ЕКО АЗОТ», охоронець                                    |
| 7                                                       | Адаменко Лариса Володимирівна  | 21.04.2013            | середня спеціальна | член Партії регіонів   | Думанецька сільська рада, головний бухгалтер                 |
| 9                                                       | Хижняк Світлана Іванівна       | 21.04.2013            | вища               | позапартійна           | Думанецька сільська рада, землевпорядник                     |
| 10                                                      | Романенко Ніна Дмитрівна       | 21.04.2013            | вища               | позапартійна           | Думанецька загальноосвітня школа, вчитель трудового навчання |

title: Думанецька сільська рада

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Думанецька сільська рада
   | будівля             =
   | розташування        =
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Черкаська область]]
   | район               = [[Черкаський район]]
   | центр               = с. [[Думанці]]
   | голова              = Сергеєва Наталія Григорівна
   | секретар            = Сіренко Валентина Петрівна
   | кількість членів    = 14 депутатів
   | утворена            =
   | код КОАТУУ          = 7124983500
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=38529 Думанецька сільська рада]
   | площа               =
   | населення           = 1 006 ''(на 2001 рік)''
   | щільність           =
   | населені пункти     = 2 села
   | поштовий індекс     = 19645
   | адреса              = <tt>19645, Черкаська обл., Черкаський р-н, с. Думанці, вул. Благовісна, 100</tt>
   | телефонний код      = 472
   | телефонний номер    = 34-82-42
   | факс                =
   | електронна скринька =
   | вебсторінка         =
  }}

'''Думане́цька сільська́ ра́да''' — [[адміністративно-територіальна одиниця]] та [[орган місцевого самоврядування]] в [[Черкаський район|Черкаському районі]] [[Черкаська область|Черкаської області]]. [[Адміністративний центр]] — [[село]] [[Думанці]].

== Загальні відомості ==
* ''Населення ради:'' 1 006 осіб (станом на 2001 рік)

== Населені пункти ==
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
* с. [[Думанці]]
* с. [[Чубівка (Черкаський район)|Чубівка]]

== Склад ради ==
Рада складається з 14 депутатів та голови.
* ''Голова ради:'' Сергеєва Наталія Григорівна
* ''Секретар ради:'' Сіренко Валентина Петрівна

=== Керівний склад попередніх скликань ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|- bgcolor="#FAEBD7"
! Прізвище, ім'я, по батькові !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Філоненко Валерій Миколайович
| Сільський голова, 1966 року народження, безпартійний
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Сергеєва Наталія Григорівна
| Сільський голова, 1970 року народження, освіта середня спеціальна, позапартійна
| align=center| 17.07.2011
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними сайту [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=7677&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=7677&rid256=122 Секретарі попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

=== Депутати ===
За результатами [[Місцеві вибори в Україні 2010|місцевих виборів 2010 року]] депутатами ради стали<ref>{{cite web |url=http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=61&PID102=7677&PF7691=7677 |title=Думанецька сільська рада. Результати виборів депутатів. |publisher=ЦВК |accessdate=1 жовтня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160305051126/http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=61&PID102=7677&PF7691=7677 |archivedate=5 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref>:

==== За суб'єктами висування ====
{| class="wikitable sortable collapsible"
|-
! Суб'єкт висування !! Кількість обраних депутатів !! %
|-
| Самовисування || align="center"| 7 || align="center"| 50
|-
| Політична партія [[Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина»]] || align="center"| 4 || align="center"| 28,6
|-
| [[Партія регіонів]] || align="center"| 3 || align="center"| 21,4
|}

==== За округами ====
{| class="wikitable collapsible collapsed"
|-
! data-sort-type="number" | № округу !! Прізвище, ім'я, по батькові !! data-sort-type="date" | Дата визнання обраним !! Освіта !! Партійна приналежність !! Відомості про обраного депутата
|-
| colspan=6 | '''Партія регіонів'''
|-
| align="center"| 1 || style=white-space:nowrap | Ткаченко Інна Михайлівна || align="center"| 02.11.2010 || вища || член Партії регіонів || Райвідділсоціаль-ного забезпе-чення, соці-альний праці-вник
|-
| align="center"| 8 || style=white-space:nowrap | Медяник Ірина Михайлівна || align="center"| 02.11.2010 || вища || член Партії регіонів || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 14 || style=white-space:nowrap | Коваленко Наталія Вікторівна || align="center"| 02.11.2010 || вища || член Партії регіонів || Сільська рада, завідувачка сільського клубу
|-
| colspan=6 | '''Політична партія Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина»'''
|-
| align="center"| 2 || style=white-space:nowrap | Сіренко Валентина Петрівна || align="center"| 02.11.2010 || вища || позапартійна || Райвідділ соціального забезпечення, соціальний працівник
|-
| align="center"| 11 || style=white-space:nowrap | Киба Микола Іванович || align="center"| 02.11.2010 || вища || позапартійний || СТОВ"Маяк", інженер-енергетик
|-
| align="center"| 12 || style=white-space:nowrap | Чупріненко Віталій Миколайович || align="center"| 02.11.2010 || середня || позапартійний || СКП"Райліс", лісник
|-
| align="center"| 13 || style=white-space:nowrap | Малохатько Павло Михайлович || align="center"| 02.11.2010 || середня || позапартійний || тимчасово не працює
|-
| colspan=6 | '''Самовисування'''
|-
| align="center"| 3 || style=white-space:nowrap | Шевченко Валентина Павлівна || align="center"| 02.11.2010 || вища || позапартійна || Кредитна спілка «Альянс», агент
|-
| align="center"| 4 || style=white-space:nowrap | Олексенко Тетяна Вікторівна || align="center"| 21.04.2013 || середня || позапартійна || ДНЗ «Ялинка» с. Думанці, помічник вихователя
|-
| align="center"| 5 || style=white-space:nowrap | Шевченко Світлана Миколаївна || align="center"| 02.11.2010 || вища || позапартійна || ДНЗ"Ялинка", вихователь
|-
| align="center"| 6 || style=white-space:nowrap | Кремньов Ігор Іванович || align="center"| 21.04.2013 || середня || позапартійний || ПАТ «ЕКО АЗОТ», охоронець
|-
| align="center"| 7 || style=white-space:nowrap | Адаменко Лариса Володимирівна || align="center"| 21.04.2013 || середня спеціальна || член Партії регіонів || Думанецька сільська рада, головний бухгалтер
|-
| align="center"| 9 || style=white-space:nowrap | Хижняк Світлана Іванівна || align="center"| 21.04.2013 || вища || позапартійна || Думанецька сільська рада, землевпорядник
|-
| align="center"| 10 || style=white-space:nowrap | Романенко Ніна Дмитрівна || align="center"| 21.04.2013 || вища || позапартійна || Думанецька загальноосвітня школа, вчитель трудового навчання
|}

== Примітки та джерела ==
{{reflist}}
* {{ОКВРУ|38529}}

{{Cherkasy-obl-stub}}
{{Адміністративний устрій Черкаського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Черкаського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Черкаська область

Район: Черкаський район

Адм. центр: с. Думанці

Облікова картка: Думанецька сільська рада

title: Склад

Кількість членів: 14 депутатів

Голова ради: Сергеєва Наталія Григорівна

Секретар ради: Сіренко Валентина Петрівна

title: Територія та населення

Населені пункти: 2 села

title: Контактні дані


text:
# Герб Степані
Герб Сте́пані — офіційний символ селища міського типу Степань Рівненської області. Затверджений 28 січня 1998 року сесією Степанської селищної ради.

## Опис (блазон)
У зеленому полі золота 6-променева зірка, обабіч неї дві золоті 6-променеві зірки меншого розміру, під ними срібний півмісяць ріжками вгору, над ними — золоте півкільце із загостреним виступом.
Щит обрамований декоративним картушем та увінчаний срібною міською короною.

## Зміст
Герб реконструйовано за міським знаком XVI ст. У його основі — видозміна герба князів Острозьких.

## Автори
Автори — А. Б. Гречило та Ю. П. Терлецький.

title: Герб Степані

wikitext:
{{Картка герба
|назва              = Герб Степані
|зображення         = Coat_of_arms_Stepan.svg
|зображення_розмір  = 200px
|середній           =
|середній_розмір    =
|середній_підпис    =
|малий              =
|малий_розмір       =
|малий_підпис       =
|зображення2        =
|зображення2_розмір =
|зображення2_підпис =
|зображення3        =
|зображення3_розмір =
|зображення3_підпис =
|носій              = [[Степань]]
|дата_затвердження  = [[28 січня]] [[1998]]
|нашоломник         =
|корона             = срібна міська
|шолом              =
|щит                = [[Іспанський щит|іспанський]]
|щитотримачі        =
|основа             =
|девіз              =
|ордени             =
|інші_елементи      =
|ранні_версії       =
|використання       =
}}

'''Герб Сте́пані'''<ref>[https://lcorp.ulif.org.ua/dictua/ Сте́пань] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160206235034/http://lcorp.ulif.org.ua/dictua/ |date=6 лютого 2016 }} ulif.org.ua</ref> — офіційний символ селища міського типу [[Степань]] [[Рівненська область|Рівненської області]]. Затверджений [[28 січня]] [[1998|1998 року]] сесією [[Степанська селищна рада|Степанської селищної ради]].

== Опис (блазон) ==
У зеленому полі золота 6-променева зірка, обабіч неї дві золоті 6-променеві зірки меншого розміру, під ними срібний півмісяць ріжками вгору, над ними — золоте півкільце із загостреним виступом.

Щит обрамований декоративним картушем та увінчаний срібною міською короною.

== Зміст ==
Герб реконструйовано за міським знаком XVI ст. У його основі — видозміна герба [[Князі Острозькі|князів Острозьких]].

== Автори ==
Автори — [[Гречило Андрій Богданович|А. Б. Гречило]] та Ю. П. Терлецький.

== Джерела ==
* Гречило А. Б., Терлецький Ю. П. ''Герби та прапори міст і сіл Рівненської області''. — К., Львів, Рівне, 2002. — 72 с. — ISBN 9660204078.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://uht.org.ua/ua/part/municip/riv/stepan/ Степань на сайті УГТ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170910165332/http://uht.org.ua/ua/part/municip/riv/stepan/ |date=10 вересня 2017 }}

== Див. також ==
* [[Прапор Степані]]

{{Герби населених пунктів Рівненської області}}

[[Категорія:Герби селищ Рівненської області|Степань]]
[[Категорія:Степань]]

title: Деталі

Носій: Степань

Корона: срібна міська

Щит: іспанський


text:
# Новокирилівка
Новокирилівка (рос. Новокирилловка) — селище в Климівському районі Брянської області Російської Федерації.
Населення становить 23 особи. Входить до складу муніципального утворення Кирилівське сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований у межах українського етно-культурного регіону Стародубщини.
Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Кирилівське сільське поселення.

## Населення
| 2010 | 2013 |
| ---- | ---- |
| 5    | ↗23  |

title: Новокирилівка

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[селище]]
|тип_род         = селища
|назва           = Новокирилівка
|назва ін.       = Новокирилловка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Брянська область]]
|район           = [[Климівський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Кирилівське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 23
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Брянська область
}}
'''Новокирилівка''' ({{lang-ru|Новокирилловка}}) — [[селище]] в [[Климівський район|Климівському районі]] [[Брянська область|Брянської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 23 особи. Входить до складу муніципального утворення Кирилівське сільське поселення.

== Історія ==

Населений пункт розташований у межах [[Українська етнічна територія|українського етно-культурного регіону]] [[Стародубщина|Стародубщини]].

Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Кирилівське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/974020740 |title=Закон Брянской области от 9 марта 2005 г N 3-З «О наделении муниципальных образований статусом городского округа, муниципального района, городского поселения, сельского поселения и установлении границ муниципальных образований в Брянской области» |access-date=2019-10-08 |archive-date=2015-10-05 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151005184238/http://docs.cntd.ru/document/974020740 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Новокирилловка }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Климівський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Климівського району]]

title: селище Новокирилівка

Суб'єкт Російської Федерації: Брянська область

Муніципальний район: Климівський район

Поселення: Кирилівське сільське поселення

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Новокирилівка · Новокирилівка


text:
# Elosuchus
Elosuchus — це вимерлий рід крокодилоподібних Neosuchian, який жив у середній крейді на території сучасної Африки (Нігер, Марокко та Алжир).

## Опис і систематика
Elosuchus мав подовжену морду, як у гавіала, і, ймовірно, був повністю водною твариною. Типовий вид, E. cherifiensis з Алжиру та Марокко, спочатку був описаний як вид Thoracosaurus, але був визнаний як рід, окремий від Thoracosaurus у 2002 році. Elosuchus felixi, описаний у формації Ечкар у Нігері, був перейменований у Fortignathus у 2016 році і є або родичем дирозаврида, або дирозавридом, що не відноситься до гіпозаврів.

## Філогенетика
де Бройн (2002) створив родину Elosuchidae, щоб включити Elosuchus і рід Stolokrosuchus з Нігеру. Однак останній філогенетичний аналіз зазвичай показує, що столокрозух є одним із самих базальних неозухів, лише віддалено пов’язаних з Elosuchus. Деякі аналізи виявляють монофілетичні Pholidosauridae, що включають Elosuchus, тоді як інші аналізи показують, що Elosuchus гніздується з таксонами, як Sarcosuchus, у кладі як сестринський таксон до вузла Dyrosauridae+Pholidosauridae.

title: Elosuchus

wikitext:
{{Automatic taxobox
| fossil_range = {{fossil range|Cenomanian}}
| image = Elosuchus cherifiensis skull 1.JPG
| image_upright = 1.15
| image_caption = Череп ''E. cherifiensis''
| taxon = Elosuchus
| authority = de Broin, 2002
| subdivision_ranks = Види
| subdivision =
* {{extinct}}''E. cherifiensis'' (Lavocat, 1955) de Broin, 2002
* {{extinct}}''E. broinae'' Meunier & Larsson, 2016<ref>{{cite journal |author1=Louise M. V. Meunier |author2=Hans C. E. Larsson |year=2016 |title=Revision and phylogenetic affinities of ''Elosuchus'' (Crocodyliformes) |journal=Zoological Journal of the Linnean Society |volume=179 |issue=1 |pages=169–200 |doi=10.1111/zoj.12448 }}</ref>
}}
'''''Elosuchus''''' — це вимерлий [[рід (біологія)|рід]] крокодилоподібних Neosuchian, який жив у середній крейді на території сучасної [[Африка|Африки]] (Нігер, Марокко та Алжир).

== Опис і систематика ==
[[Файл:Elosuchus BW.jpg|міні|ліворуч|200пкс|реконструкція]]
''Elosuchus'' мав подовжену морду, як у гавіала, і, ймовірно, був повністю водною твариною. Типовий вид, ''E. cherifiensis'' з Алжиру та Марокко, спочатку був описаний як вид ''Thoracosaurus''<ref>Lavocat, R., 1955, Decouverte d'un Crocodilien du genre ''Thoracosaurus'' dans le Cretace Superiuer d'Afrique: Bulletin du Museum National d'Historie Naturelle, Paris, v. 2, n. 27, p. 338–340.</ref>, але був визнаний як рід, окремий від ''Thoracosaurus'' у 2002 році. ''Elosuchus felixi'', описаний у формації Ечкар у Нігері, був перейменований у ''Fortignathus'' у 2016 році і є або родичем дирозаврида, або дирозавридом, що не відноситься до гіпозаврів<ref name=Elosuchus>de Broin, F. de L., 2002, ''Elosuchus'', a new genus of crocodile from the Lower Cretaceous of the North of Africa: C. R. Palevol, v. 1, p. 275-285.</ref><ref>Mark T. Young; Alexander K. Hastings; Ronan Allain; Thomas J. Smith (2016). "Revision of the enigmatic crocodyliform Elosuchus felixi de Lapparent de Broin, 2002 from the Lower–Upper Cretaceous boundary of Niger: potential evidence for an early origin of the clade Dyrosauridae". Zoological Journal of the Linnean Society. Online edition. doi:10.1111/zoj.12452.</ref>.

== Філогенетика ==
де Бройн (2002) створив родину Elosuchidae, щоб включити ''Elosuchus'' і рід ''Stolokrosuchus'' з Нігеру<ref name=Elosuchus/>. Однак останній філогенетичний аналіз зазвичай показує, що столокрозух є одним із самих базальних неозухів, лише віддалено пов’язаних з ''Elosuchus''<ref name=TS10>{{cite journal |last=Turner |first=Alan H. |author2=Sertich, Joseph J. W. |year=2010 |title=Phylogenetic history of ''Simosuchus clarki'' (Crocodyliformes: Notosuchia) from the Late Cretaceous of Madagascar |journal=Journal of Vertebrate Paleontology |volume=30 |issue=6, Memoir 10 |pages=177–236 |doi=10.1080/02724634.2010.532348 |s2cid=86737170 }}</ref><ref name=G.kiplingi>{{Cite journal |author1=Marco Brandalise de Andrade |author2=Richard Edmonds |author3=Michael J. Benton |author4=Remmert Schouten |title=A new Berriasian species of ''Goniopholis'' (Mesoeucrocodylia, Neosuchia) from England, and a review of the genus |journal=Zoological Journal of the Linnean Society |volume=163 |issue=s1 |pages=S66–S108 |year=2011 |doi=10.1111/j.1096-3642.2011.00709.x }}</ref><ref name=Meridiosaurus>{{Cite journal |author1=Daniel Fortier |author2=Daniel Perea |author3=Cesar Schultz |title=Redescription and phylogenetic relationships of ''Meridiosaurus vallisparadisi'', a pholidosaurid from the Late Jurassic of Uruguay |journal=Zoological Journal of the Linnean Society |volume=163 |issue=s1 |pages=S66–S108 |year=2011 |doi=10.1111/j.1096-3642.2011.00722.x }}</ref><ref name=BML12>{{Cite journal |last1=Bronzati |first1=M. |last2=Montefeltro |first2=F. C. |last3=Langer |first3=M. C. |title=A species-level supertree of Crocodyliformes |doi=10.1080/08912963.2012.662680 |journal=Historical Biology |volume=24 |issue=6 |pages=598–606 |year=2012 |s2cid=53412111 }}</ref>. Деякі аналізи виявляють монофілетичні Pholidosauridae, що включають ''Elosuchus''<ref name=Meridiosaurus/>, тоді як інші аналізи показують, що ''Elosuchus'' гніздується з таксонами, як ''Sarcosuchus'', у кладі як сестринський таксон до вузла Dyrosauridae+Pholidosauridae<ref name=G.kiplingi/><ref name=BML12/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Neosuchia|N.}}
{{Taxonbar|from=Q2221347}}

[[Категорія:Роди плазунів]]
[[Категорія:Фауна крейдяного періоду]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Клада:
Архозаври (Archosauria)
Crocodyliformes

Надряд: Crocodylomorpha

Родина: †Pholidosauridae

Рід: †Elosuchus · de Broin, 2002

title: Види

Види: - †E. cherifiensis (Lavocat, 1955) de Broin, 2002 - †E. broinae Meunier & Larsson, 2016


text:
# Гімнографія
Гімнографія — загальна назва поетичних творів, пов'язаних з християнським богослужінням. Відповідно до ролі у церковній відправі і особливостей художньої структури виділяють літургічні гімни, тропарі, кондаки, ікоси, стихири, ірмоси, а також складніші жанри — канони й акафісти.

## Жанри
У канонах прославлялися святі, вони є своєрідним роздумом над змістом релігійного свята чи діяльності ідеального героя. Композиція канону суворо визначена, він складається з певної кількості пісень: 8–9 (повний канон) чи 2–4 (дво-, три-, чотирипіснець).
Акафісти — багатострофні гімни на честь Ісуса Христа, Богородиці, інших святих (див.: Акафіст).
Ірмоси — композиційний елемент канону, короткий поетичний текст, який вміщується на початку кожної пісні перед першим тропарем, виступає образною моделлю для тропарів кожної пісні.
Тропарі — короткий приспів для окремих місць літургійного співу. Вони вводилися як музично-поетичний коментар Святого Письма.
Ці жанри використали досвід близькосхідної та античної поезії. Широко використовуються в них синтаксичний паралелізм, анафора, акростихи.

## Історія
Історія слов'янської гімнографії починається з перекладів, здійснених Кирилом і Мефодієм у другій половині IX ст. Твори гімнографії входили до різного типу збірників: тріодей, міней, октоїха, часослова, требника, молитвословів. Антологією гімнографії можна вважати і «Богогласник» (Почаїв, 1790). Поетика і стиль гімнографії помітно вплинули на інші жанри давнього українського письменства.

title: Гімнографія

wikitext:
'''Гімнографія''' — загальна назва поетичних творів, пов'язаних з християнським [[богослужіння]]м. Відповідно до ролі у церковній відправі і особливостей художньої структури виділяють [[Гімн|літургічні гімни]], [[тропар]]і, [[Кондак (піснеспів)|кондак]]и, [[ікос]]и, [[Стихира|стихири]], [[ірмос]]и, а також складніші жанри — [[канон (піснеспів)|канон]]и й [[акафіст]]и.

== Жанри ==

У канонах прославлялися святі, вони є своєрідним роздумом над змістом релігійного свята чи діяльності ідеального героя. Композиція канону суворо визначена, він складається з певної кількості пісень: 8–9 (повний канон) чи 2–4 (дво-, три-, чотирипіснець).

Акафісти — багатострофні гімни на честь [[Ісус Христос|Ісуса Христа]], [[Богородиця|Богородиці]], інших святих (див.: [[Акафіст]]).

Ірмоси — композиційний елемент канону, короткий поетичний текст, який вміщується на початку кожної пісні перед першим тропарем, виступає образною моделлю для тропарів кожної пісні.

Тропарі — короткий приспів для окремих місць літургійного співу. Вони вводилися як музично-поетичний коментар Святого Письма.

Ці жанри використали досвід близькосхідної та античної поезії. Широко використовуються в них синтаксичний [[паралелізм]], [[анафора]], [[акростихи]].

== Історія ==

Історія слов'янської гімнографії починається з перекладів, здійснених Кирилом і Мефодієм у другій половині IX ст. Твори гімнографії входили до різного типу збірників: тріодей, міней, [[октоїх]]а, [[часослов]]а, [[требник]]а, [[молитвослов]]ів. Антологією гімнографії можна вважати і «[[Богогласник]]» ([[Почаїв]], [[1790]]). Поетика і стиль гімнографії помітно вплинули на інші жанри давнього українського письменства.

== Джерела ==

* Літературознавчий словник-довідник за редакцією Р. Т. Гром'яка, Ю. І. Коваліва, [[Теремко Василь Іванович|В. І. Теремка]]. — К.: [[Видавничий центр «Академія»|ВЦ «Академія»]], 2007
== Посилання ==
* {{УМузЕ-1|частина=Гімнографія|сторінки =460-461}}
*{{ЛЗЕ1|частина =Гімнографія |сторінки = 226-227}}
*{{ЛЗПЛ2001|частина =Гімнографія |сторінки =122}}
{{Богослужіння}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Християнські терміни]]
[[Категорія:Богослужіння]]
[[Категорія:Релігійна музика]]
[[Категорія:Гімнографія|*]]
[[Категорія:Гімни]]


text:
# Чебоксарово
Чебокса́рово (рос. Чебоксарово) — село у складі Александровського району Оренбурзької області, Росія.

## Населення
Населення — 295 осіб (2010; 323 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 89 %

title: Чебоксарово

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Чебоксарово
 | назва ін.       = {{lang-ru|Чебоксарово}}
 | карта розташування1 = Росія Оренбурзька область
 | герб            =
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Оренбурзька область]]
 | район           = [[александровський район (Оренбурзька область)|Александровський]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[чебоксаровська сільська рада|Чебоксаровська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 295 осіб ([[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 52
 | lat_min= 49
 | lat_sec= 47
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 54
 | lon_min= 10
 | lon_sec= 20
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Чебокса́рово''' ({{lang-ru|Чебоксарово}}) — [[село]] у складі [[александровський район (Оренбурзька область)|Александровського району]] [[оренбурзька область|Оренбурзької області]], [[Росія]].

== Населення ==
Населення — 295 осіб ([[2010]]; 323 у [[2002]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2002 року]</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 89 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-40-109}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{orenburg-geo-stub}}
{{александровський район (Оренбурзька область)}}

[[Категорія:Населені пункти Александровського району (Оренбурзька область)]]
[[Категорія:Села Оренбурзької області]]

title: село Чебоксарово

Суб'єкт Російської Федерації: Оренбурзька область

Муніципальний район: Александровський

Поселення: Чебоксаровська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Чебоксарово · Чебоксарово


text:
# Літтелтон (Нова Зеландія)
Літтелтон (англ. Lyttelton, маор. Ōhinehou) — невелике портове місто у регіоні Кентербері, розташоване на північному березі Літтелтонської гавані на північному сході Південного острову Нової Зеландії.

## Розташування
Літтелтон лежить на нижніх схилах Портових Пагорбів на північному березі Літтелтонської гавані на північному заході півострову Бенкс на південний схід від міста Крайстчерч через перевали Саммер та Еванс на північному сході Південного острову Нової Зеландії. Ділова та промислова частина міста простяглися вздовж берегової лінії та навколо порту, житлові райони розташувалися на схилах вище порту. У місті розміщені підприємства суднобудівельної, судноремонтної, машинобудівельної та легкої промисловостей. У портовій зоні знаходяться великі складські приміщення для вовни та промислових товарів, рефрежиратори та сухий док. Внаслідок землетрусів 2010 та 2011 років портова інфраструтура міста зазнала значних ушкоджень.

## Історія
1250 рік — перші свідоцтва присутності людей, а саме представників маорі, на місці, де зараз розташоване місто.
1770 рік — британський мореплавець Джеймс Кук доходить до півострову, який помилково називає островом Бенкс на честь англійського ботаніка Джозефа Бенкса.
1809 рік — першим європейцем, який опиняється в тій місцевості, стає капітан Чейз, який дістався туди на кораблі «Пегас» та встановив, що «острів» Бенкс насправді є півострівом.
1827 рік — капітан Вільям Вайсмен, торговець льоном, дає Літтелтонській гавані назву Порт Купер.
1830 рік — навколо гавані створюються бази китобойного промислу.
1849 рік — офіційне проголошення заснування порту. Порт готувався до прибуття Кентерберійської Асоціації, яка мала колонізовувати Крайсчерч. Головою цієї асоціації був Джордж Вільям Літтелтон, на честь якого відповідно були названі місто та гавань.
1850 рік — до порту прибувають кораблі «Шарлотта Джейн», «Рендолф», «Сер Джордж Сеймур» і «Крессі», які доставляють перших британських колоністів у кількості 1100 чоловік.
1862 рік — починає працювати перша телеграфна лінія у Новій Зеландії між Літтелтоном та Крайстчерчем.
1867 рік — відкривається Літтелтонський залізничний тунель, перший у світі тунель скрізь вулканічну скелю.
1876 рік — побудовано Літтелтонську часокульову станцію, в якій зараз знаходиться музей. Часокуля досі працює.
1877 рік — заснована Рада Літтелтонської гавані.
1883 рік — закінчено будівництво сухого доку у Літтелтоні.
1908 рік — порт Літтелтону стає відправною точкою для Британської антарктичної експедиції (1907—1909) Ернеста Шеклтона.
1966 рік — відкривається автомобільний тунель між Літтелтоном та Крайстчерчем.
1996 рік — Пітер Джексон знімає у Літтелтоні комедійний фільм жахів «Страшили».
2005 рік — мешканці півострову Бенкс проголосували за об'єднання з Міською радою Крайстчерча.
2009 рік — Літтелтон внесено до переліку історичних місцевостей реєстру Фонду історичних місць.
2010 рік — землетрус у регіоні Кентербері пошкоджує 75 % портових причалів міста.
2011 рік — землетрус з епіцентром у Літтелтоні наносить важкі ушкодження місту.
2014 рік — початок відновлення портових споруд.

## Відомі особистості
- Алдос Гардінг (нар. 1990) — відома інді-фолк виконавиця та авторка пісень.
- Марлон Вільямс[en] (нар. 1990) — співак, музикант, актор.
- Мел Парсонс[en] (нар. 1981) — інді-фолк виконавиця, авторка пісень.

title: Літтелтон (Нова Зеландія)

wikitext:
{{Місто}}[[Файл:Lyttelton view.jpg|міні|Вид на Літтелтон]]
'''Літтелтон''' ({{lang-en|Lyttelton}}, {{lang-mi|Ōhinehou}}<ref>{{Cite web|title=Te Whakaraupō — Lyttelton Harbour|url=https://my.christchurchcitylibraries.com/ti-kouka-whenua/te-whakaraupo|website=my.christchurchcitylibraries.com|accessdate=2023-11-24|language=en-NZ}}</ref>) — невелике портове місто у регіоні [[Кентербері (регіон)|Кентербері]], розташоване на північному березі [[Літтелтон (гавань)|Літтелтонської гавані]] на північному сході [[Південний острів (Нова Зеландія)|Південного острову]] [[Нова Зеландія|Нової Зеландії]].

== Розташування ==
Літтелтон лежить на нижніх схилах {{Не перекладено|Портові Пагорби (Нова Зеландія)|Портових Пагорбів|en|Port Hills}} на північному березі Літтелтонської гавані на північному заході [[Бенкс (півострів)|півострову Бенкс]] на південний схід від міста [[Крайстчерч]] через перевали Саммер та Еванс на північному сході Південного острову Нової Зеландії. Ділова та промислова частина міста простяглися вздовж берегової лінії та навколо порту, житлові райони розташувалися на схилах вище порту. У місті розміщені підприємства суднобудівельної, судноремонтної, машинобудівельної та легкої промисловостей. У портовій зоні знаходяться великі складські приміщення для вовни та промислових товарів, рефрежиратори та [[сухий док]]<ref name=":0">{{Cite web|url=https://teara.govt.nz/en/1966/lyttelton|title=An Encyclopaedia of New Zealand 1966|last=Edward Stewart Dollimore}}</ref>. Внаслідок землетрусів 2010 та 2011 років портова інфраструтура міста зазнала значних ушкоджень<ref name=":1">{{Cite web|title=Our History|url=https://www.lpc.co.nz/about-us/history/|website=Lyttelton Port Company|accessdate=2023-11-25|language=en-US}}</ref>.

== Історія ==
[[1250]] рік — перші свідоцтва присутності людей, а саме представників [[Маорі (народ)|маорі]], на місці, де зараз розташоване місто<ref name=":2">{{Cite web|title=Historic Lyttelton Harbour {{!}} Lyttelton|url=https://www.lytteltoninfocentre.nz/historic-lyttelton-harbour|website=www.lytteltoninfocentre.nz|accessdate=2023-11-25}}</ref>.

[[1770]] рік — британський мореплавець [[Джеймс Кук]] доходить до півострову, який помилково називає островом Бенкс на честь англійського ботаніка [[Джозеф Бенкс|Джозефа Бенкса]]<ref name=":2" />.

[[1809]] рік — першим європейцем, який опиняється в тій місцевості, стає капітан Чейз, який дістався туди на кораблі «Пегас» та встановив, що «острів» Бенкс насправді є півострівом<ref name=":0" /><ref name=":2" />.

[[1827]] рік — капітан Вільям Вайсмен, торговець льоном, дає Літтелтонській гавані назву Порт Купер<ref name=":1" />.

[[1830]] рік — навколо гавані створюються бази китобойного промислу<ref name=":0" />.

[[1849]] рік — офіційне проголошення заснування порту. Порт готувався до прибуття Кентерберійської Асоціації, яка мала колонізовувати Крайсчерч. Головою цієї асоціації був Джордж Вільям Літтелтон, на честь якого відповідно були названі місто та гавань<ref name=":2" />.

[[1850]] рік — до порту прибувають кораблі «Шарлотта Джейн», «Рендолф», «Сер Джордж Сеймур» і «Крессі», які доставляють перших британських колоністів у кількості 1100 чоловік<ref name=":2" />.

[[1862]] рік — починає працювати перша телеграфна лінія у Новій Зеландії між Літтелтоном та Крайстчерчем<ref name=":1" />.

[[1867]] рік — відкривається Літтелтонський залізничний тунель, перший у світі тунель скрізь вулканічну скелю<ref name=":1" />.

[[1876]] рік — побудовано {{Не перекладено|Літтелтонська часокульова станція|Літтелтонську часокульову станцію|en|Lyttelton Timeball Station}}, в якій зараз знаходиться музей. [[Часокуля]] досі працює<ref name=":2" /><ref>{{Cite web|title=Lyttelton Timeball|url=https://visitheritage.co.nz/visit/upper-south-island/lyttelton-timeball/|website=visitheritage.co.nz|accessdate=2023-11-25|language=en-GB}}</ref>.

[[1877]] рік — заснована Рада Літтелтонської гавані.

[[1883]] рік — закінчено будівництво сухого доку у Літтелтоні<ref name=":1" />.

[[1908]] рік — порт Літтелтону стає відправною точкою для [[Британська антарктична експедиція (1907—1909)|Британської антарктичної експедиції (1907—1909)]] [[Ернест Шеклтон|Ернеста Шеклтона]].

[[1966]] рік — відкривається автомобільний тунель між Літтелтоном та Крайстчерчем.

[[1996]] рік — [[Пітер Джексон]] знімає у Літтелтоні комедійний фільм жахів «[[Страшили]]».

[[2005]] рік — мешканці півострову Бенкс проголосували за об'єднання з Міською радою Крайстчерча.

[[2009]] рік — Літтелтон внесено до переліку історичних місцевостей реєстру Фонду історичних місць<ref name=":2" />.

[[2010]] рік — землетрус у регіоні Кентербері пошкоджує 75 % портових причалів міста.

[[2011]] рік — землетрус з епіцентром у Літтелтоні наносить важкі ушкодження місту.

[[2014]] рік — початок відновлення портових споруд<ref name=":1" />.

== Відомі особистості ==

* [[Алдос Гардінг]] (нар. 1990) — відома [[інді-фолк]] виконавиця та авторка пісень.
* {{Не перекладено|Марлон Вільямс (музикант)|Марлон Вільямс|en|Marlon Williams (musician)}} (нар. 1990) — співак, музикант, актор.
* {{Не перекладено|Мел Парсонс|3=en|4=Mel Parsons}} (нар. 1981) — інді-фолк виконавиця, авторка пісень.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{ВП-портали|Географія|Соціологія}}
[[Категорія:Кентербері (регіон)]]
[[Категорія:Порти Нової Зеландії]]
[[Категорія:Міста Нової Зеландії]]
[[Категорія:Населені пункти за алфавітом]]
[[Категорія:Населені пункти, засновані 1848]]
[[Категорія:Порти Тихого океану]]
[[Категорія:Південний острів Нова Зеландія]]
[[Категорія:Засновані в Новій Зеландії 1848]]
[[Категорія:Півострів Бенкс]]

title: Літтелтон

Країна: Нова Зеландія

Адмінодиниця: Крайстчерч Сітіd

Часовий пояс: UTC+13, UTC+12 (Нова Зеландія)