text:
# Шлюпи типу «Гастінгс»
Шлюпи типу «Гастінгс» (англ. Hastings-class sloop) або типу «Фолкстоун» (англ. Folkestone class) — клас військових кораблів з 5 шлюпів, випускалися британськими суднобудівельними компаніями з 1930 до 1931 рік. Шлюпи цього типу перебували на озброєнні ескортних сил Королівського військово-морського флоту Великої Британії та Королівського флоту Британської Індії та активно діяли в ході бойових дій Другої світової війни.

## Шлюпи типу «Гастінгс»
Позначення
| № | Корабель    | Номер вимпелу | Виготовлювач                                    | На честь | Закладено      | Спущено         | У строю           | Статус                                                                               |
| - | ----------- | ------------- | ----------------------------------------------- | -------- | -------------- | --------------- | ----------------- | ------------------------------------------------------------------------------------ |
| 1 | «Гастінгс»  | L27           | HM Dockyard Devonport, Девонпорт                | Гастінгс | 29 липня 1929  | 10 квітня 1930  | 26 листопада 1930 | у квітні 1946 року проданий на брухт                                                 |
| 2 | «Фолкстон»  | L22           | Swan Hunter and Wigham Richardson Ltd., Волсенд | Фолкстон | 21 травня 1929 | 12 лютого 1930  | 25 червня 1930    | У листопаді 1947 року проданий на брухт                                              |
| 3 | «Пензанс»   | L28           | HM Dockyard Devonport, Девонпорт                | Пензанс  | 21 травня 1929 | 10 квітня 1930  | січень 1931       | 24 серпня 1940 року у Північній Атлантиці потоплений німецьким підводним човном U-37 |
| 4 | «Скарборо»  | L25           | Swan Hunter, Тайн-енд-Вір                       | Скарборо | 28 травня 1929 | 14 березня 1930 | 31 липня 1930     | 3 червня 1949 року проданий на брухт                                                 |
| 5 | «Гіндустан» | L80           | Swan Hunter, Тайн-енд-Вір                       | Індостан | 4 вересня 1929 | 12 травня 1930  | 10 жовтня 1930    | У 1948 році переданий ВМС Пакистану; у 1960 році проданий на брухт                   |

title: Шлюпи типу «Гастінгс»

wikitext:
{{Військовий корабель
| Назва             = Шлюпи типу «Гастінгс»
| Оригінал назви    = Hastings-class sloop
| Ілюстрація        = HMS Scarborough.jpg
| Підпис            = Британський шлюп [[HMS Scarborough (L25)|«Скарборо»]] типу «Гастінгс». 24 серпня 1943
| Тип/клас судна    = [[Шлюп (бойовий корабель)|шлюпи]]
| Попередній клас   = [[Шлюпи типу «Бріджвотер»|типу «Бріджвотер»]]
| Наступний клас    = [[Шлюпи типу «Шоргам»|типу «Шоргам»]]
| Прапор            = {{GBR}}
| Порт              =
| На честь          = єдиний тип кораблів британського флоту на ім'я «Гастінгс»
| Організація       = {{флот|Об'єднане Королівство}}
| Виготовлювач      = {{Прапорець|GBR}} [[HMNB Devonport]], [[Swan Hunter]]
| Вартість          =
| Замовлено         = 5
| Закладено         = 5
| Спущено           = 5
| Експлуатація з    =
| Служба            = [[1929]]-[[1946]]
| Перейменований    =
| Перекваліфікований=
| Переданий         =
| Прийнятий         = 5
| Виведений         = 4
| Загибель          = 1
| Статус            =
| Нагороди          =
| Бойовий досвід    = '''[[Друга світова війна]]'''
[[Битва за Атлантику (1939—1945)|Битва за Атлантику]]
| Прізвисько        =
| Девіз             =
| Водотоннажність   = 1 045 тонн (стандартна)
1 670 тонн (повна)
| Довжина           = 76 м
| Ширина            = 10 м
| Висота            =
| Осадка            = 2,4 м
| Бронювання        =
| Двигуни           = 2 × парові турбіни ''[[Parsons Marine Steam Turbine Company|Parsons]]''
2 × [[паровий котел|парових котли]] ''Admiralty''
| Гвинти            = 2
| Потужність        = 2000 [[Кінська сила|к.с.]]
| Швидкість         = 16 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]] (30 км/год)
| Дальність плавання=
| Автономність плавання=
| Екіпаж            = 100 [[офіцер]]ів та [[матрос]]ів
| Артилерія         = 2 (2 × 1) × 102-мм гармати ''[[102-мм корабельна гармата QF 4 inch Mk V|Mk V]]''
| Торпедно-мінне озброєння=
| Ракетне озброєння =
| Зенітне озброєння = 4 (1 × 4) × 12,7-мм [[зенітний кулемет|зенітних кулемети]] [[Vickers .50]]
}}
'''Шлюпи типу «Гастінгс»''' ({{lang-en|Hastings-class sloop}}) або '''типу «Фолкстоун»''' ({{lang-en|Folkestone class}}) — [[Військовий корабель#Класифікація сучасних бойових кораблів і катерів|клас]] [[військовий корабель|військових кораблів]] з 5 [[Шлюп (бойовий корабель)|шлюпів]], випускалися британськими [[Суднобудування|суднобудівельними компаніями]] з [[1930]] до [[1931]] рік. Шлюпи цього типу перебували на озброєнні ескортних сил [[Військово-морські сили Великої Британії|Королівського військово-морського флоту Великої Британії]] та [[Королівський флот Індії|Королівського флоту Британської Індії]] та активно діяли в ході бойових дій Другої світової війни.

== Шлюпи типу «Гастінгс» ==
; Позначення
{{Легенда|#FFE4E1|Кораблі, що затонули внаслідок бойових дій}}
{| class="wikitable"
|-
! №
! Корабель
! Номер вимпелу
! Виготовлювач
! На честь
! [[Закладка судна|Закладено]]
! [[Церемонія спуску судна на воду|Спущено]]
! [[Введення корабля в експлуатацію|У строю]]
! Статус
|-
| 1
| [[HMS Hastings (L27)|«Гастінгс»]]
| L27
| [[HMNB Devonport|HM Dockyard Devonport]], [[Девонпорт]]
| [[Гастінгс]]
| [[29 липня]] [[1929]]
| [[10 квітня]] [[1930]]
| [[26 листопада]] [[1930]]
| у квітні [[1946]] року проданий на брухт
|-
| 2
| [[HMS Folkestone (L22)|«Фолкстон»]]
| L22
| [[Swan Hunter|Swan Hunter and Wigham Richardson Ltd.]], [[Волсенд]]
| [[Фолкстон (Кент)|Фолкстон]]
| [[21 травня]] [[1929]]
| [[12 лютого]] [[1930]]
| [[25 червня]] [[1930]]
| У листопаді [[1947]] року проданий на брухт
|-{{no2|align=left}}
| 3
| [[HMS Penzance (L28)|«Пензанс»]]
| L28
| [[HMNB Devonport|HM Dockyard Devonport]], [[Девонпорт]]
| [[Пензанс]]
| [[21 травня]] [[1929]]
| [[10 квітня]] [[1930]]
| січень [[1931]]
| [[24 серпня]] [[1940]] року у Північній Атлантиці потоплений німецьким підводним човном [[U-37 (1938)|U-37]]
|-
| 4
| [[HMS Scarborough (L25)|«Скарборо»]]
| L25
| [[Swan Hunter]], [[Тайн-енд-Вір]]
| [[Скарборо]]
| [[28 травня]] [[1929]]
| [[14 березня]] [[1930]]
| [[31 липня]] [[1930]]
| [[3 червня]] [[1949]] року проданий на брухт
|-
| 5
| [[HMIS Hindustan (L80)|«Гіндустан»]]
| L80
| [[Swan Hunter]], [[Тайн-енд-Вір]]
| [[Індостан]]
| [[4 вересня]] [[1929]]
| [[12 травня]] [[1930]]
| [[10 жовтня]] [[1930]]
| У 1948 році переданий [[Військово-морські сили Пакистану|ВМС Пакистану]]; у 1960 році проданий на брухт
|-
|}

== Див. також ==
* [[Конвой HX 47]]
* [[Конвой HX 72]]
* [[Арктичні конвої]]
* [[Мальтійські конвої]]
* [[HMS Black Swan (L57)]]
* [[HMS Wild Goose (U45)]]

== Примітки ==
;Виноски
{{Reflist|group=Прим.}}

;Джерела
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Commonscat|Hastings class sloop}}
* {{cite web |url=https://www.uboat.net/allies/warships/class.html?ID=169 |title=Folkestone class |publisher=на uboat.net |accessdate=7 лютого 2021 |archive-date=1 грудня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201201150452/https://uboat.net/allies/warships/class.html?ID=169 }} {{ref-en}}
* [https://www.naval-history.net/xGM-Chrono-18SL-HMS_Hastings.htm HMS HASTINGS (L 27) — Hastings-class Sloop] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210214004201/https://www.naval-history.net/xGM-Chrono-18SL-HMS_Hastings.htm |date=14 лютого 2021 }}{{ref-en}}
* [http://www.naval-history.net/xDKEscorts18Sl-allclasses.htm#ha SLOOP CLASSES, Part 1 of 3] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201203074719/http://www.naval-history.net/xDKEscorts18Sl-allclasses.htm#ha |date=3 грудня 2020 }}{{ref-en}}
* [http://www.dreadnoughtproject.org/tfs/index.php/Hastings_Class_Sloop_(1930) Hastings Class Sloop (1930)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210214100655/http://www.dreadnoughtproject.org/tfs/index.php/Hastings_Class_Sloop_(1930) |date=14 лютого 2021 }}{{ref-en}}
* [https://www.navypedia.org/ships/uk/brit_sl_hastings.htm HASTINGS sloops (4, 1930—1931)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200222004925/http://www.navypedia.org/ships/uk/brit_sl_hastings.htm |date=22 лютого 2020 }}{{ref-en}}

== Література ==
* Hague, Arnold (1993). Sloops: A History of the 71 Sloops Built in Britain and Australia for the British, Australian and Indian Navies 1926—1946. Kendal, England: World Ship Society. ISBN 0-905617-67-3.

{{Кораблі Великої Британії часів Другої світової війни}}
{{Портали|Велика Британія|Війна|Друга світова війна|Військова техніка|Морська справа}}

{{DEFAULTSORT:Гастінгс}}

[[Категорія:Шлюпи типу «Гастінгс»|*]]
[[Категорія:Шлюпи Другої світової війни]]

title: Служба

Тип/клас: шлюпи

Попередній клас: типу «Бріджвотер»

Наступний клас: типу «Шоргам»

Держава прапора: Велика Британія

Належність: Військово-морські сили Великої Британії

Корабельня: HMNB Devonport, Swan Hunter

Бойовий досвід: Друга світова війна · Битва за Атлантику

title: Параметри

Тоннаж: 1 045 тонн (стандартна) · 1 670 тонн (повна)

title: Технічні дані

Рухова установка: 2 × парові турбіни Parsons · 2 × парових котли Admiralty

Швидкість: 16 вузлів (30 км/год)

Екіпаж: 100 офіцерів та матросів

title: Озброєння

Артилерія: 2 (2 × 1) × 102-мм гармати Mk V

Зенітне озброєння: 4 (1 × 4) × 12,7-мм зенітних кулемети Vickers .50


text:
# Північний Батукліанг
Північний Батукліа́нг (індонез. Batukliang Utara) — один з 12 районів округу Центральний Ломбок провінції Західна Південно-Східна Нуса у складі Індонезії. Розташований у північній частині. Адміністративний центр — село Тератак.
Населення — 48304 особи (2012; 47847 в 2011, 47268 в 2010, 46294 в 2009, 45687 в 2008).

## Адміністративний поділ
До складу району входять 8 сіл:
| Населений пункт      | Населення, осіб (2010) | Населення, осіб (2012) |
| -------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Аїк-Берік, село      | 6634                   | 6781                   |
| Аїк-Букак, село      | 7305                   | 7465                   |
| Каранг-Сідемен, село | 5383                   | 5501                   |
| Лантан, село         | 4617                   | 4719                   |
| Мас-Мас, село        | 4219                   | 4310                   |
| Сетілінг, село       | 6135                   | 6269                   |
| Танак-Беак, село     | 5563                   | 5684                   |
| Тератак, село        | 7412                   | 7575                   |

wikiname: ukwiki

title: Північний Батукліанг

in_language: uk

wikitext:
{{АТО Індонезії
| назва            = Північний Батукліанг
| місцева_назва    = {{lang-id|Batukliang Utara}}
| герб             =
| герб_підпис      =
| адмінмапа        =
| провінція        = [[Західна Південно-Східна Нуса]]
| особлива провінція =
| особливий столичний округ =
| особливий округ  =
| округ            = [[Центральний Ломбок]]
| муніципалітет    =
| район            =
| дистрикт         =
| центр            = село [[Тератак]]
| площа            =
| населення        = 48 304 особи ([[2012]]<ref>http://lomboktengahkab.bps.go.id</ref>)
| щільність_населення =
| поштовий_код     =
| телефонний_код   =
| сайт             =
}}

'''Північний Батукліа́нг''' ({{lang-id|Batukliang Utara}}) — один з [[адміністративний поділ Індонезії|12 районів]] округу [[Центральний Ломбок]] провінції [[Західна Південно-Східна Нуса]] у складі [[індонезія|Індонезії]]. Розташований у північній частині. Адміністративний центр — село [[Тератак]].

Населення — 48304 особи ([[2012]]; 47847 в [[2011]], 47268 в [[2010]]{{IDN-bps}}, 46294 в [[2009]], 45687 в [[2008]]).

== Адміністративний поділ ==
До складу району входять 8 сіл{{IDN-bps-2010}}:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2010]])
! |Населення,
осіб ([[2012]])
|-----
| [[Аїк-Берік]], село
| align="right"| 6634
| align="right"| 6781
|-----
| [[Аїк-Букак]], село
| align="right"| 7305
| align="right"| 7465
|-----
| [[Каранг-Сідемен]], село
| align="right"| 5383
| align="right"| 5501
|-----
| [[лантан (Індонезія)|Лантан]], село
| align="right"| 4617
| align="right"| 4719
|-----
| [[Мас-Мас]], село
| align="right"| 4219
| align="right"| 4310
|-----
| [[Сетілінг]], село
| align="right"| 6135
| align="right"| 6269
|-----
| [[Танак-Беак]], село
| align="right"| 5563
| align="right"| 5684
|-----
| [[Тератак]], село
| align="right"| 7412
| align="right"| 7575
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}

{{центральний Ломбок}}

[[Категорія:Райони Центрального Ломбоку]]

title: Північний Батукліанг · індонез. Batukliang Utara

Країна: Індонезія

Провінція: Західна Південно-Східна Нуса

Округ: Центральний Ломбок

Адміністративний центр: село Тератак


text:
# Арістов Оверкій Борисович
Аверкій Борисович Арістов (10 жовтня 1903, Красний Яр, Астраханська губернія — 11 липня 1973, Відень) — радянський партійно-державний діяч, дипломат. Член ЦК КПРС в 1952—1971 роках. Член Президії ЦК КПРС в 1952—1953 і в 1957—1961 роках, секретар ЦК КПРС у 1952—1953 і у 1955—1960 роках. У 1957—1961 роках заступник голови Бюро ЦК КПРС по РРФСР. Депутат Верховної Ради СРСР 2—5-го скликань у 1946—1962 роках. Кандидат технічних наук, доцент (1939).

## Біографія
Народився у бідній козацькій родині і був другим сином у Бориса Юхимовича і Дар'ї Костянтинівни Аристовых, які проживали в невеликому повітовому містечку Красний Яр Астраханської губернії (нині Астраханської області). З'явився він на світ, судячи по запису в метричній книзі, 10 жовтня 1903 р. (за старим стилем). Через 10 днів, 20 жовтня, священик місцевого Володимирського собору (Собору рівноапостольного князя Володимира) Георгій Переспопов здійснив над немовлям обряд хрещення. Офіційна дата народження — 4 листопада (22 жовтня за старим стилем) 1903 р. з'явилася у другій половині 1930-их років, коли Арістову потрібно було вказувати точну дату народження в численних документах кадрового діловодства. Ймовірно, вона обумовлена тим, що 22 жовтня (за старим стилем) відзначалася пам'ять святого рівноапостольного Оверкія, єпископа Іерапольського, чудотворця.
Сім'я Аристовых, як і більшість красноярських козачих сімей, існувала в основному за рахунок вилову риби. З восьми років, після смерті батька, Аверкій працював за наймом у місцевих ловців. Вчитися доводилося лише взимку, загалом закінчив три класи станичного козачого училища. Після смерті матері в 1916 році, жив і виховувався в родині своєї тітки Мальтини, і разом зі старшим братом намагався започаткувати власний ловецький промисел. Однак при відсутності будь-якої допомоги ззовні брати зазнали невдачі, і знову були змушені найматися до місцевих господарів.
У травні 1919 р. Оверкій Аристов вступив в члени комсомолу (РКСМ). Одночасно з роботою на ловецьких промислах почав брати участь у діяльності Красноярської організації РКСМ. У складі загонів ЧОН бився з бандитськими угрупованнями, що діяли на території Астраханської губернії.
Член ВКП(б) з січня 1921 року.
З березня 1922 року — на комсомольській роботі: обліковець інформаційно-статистичного відділу Астраханського губернського комітету РКСМ, з серпня 1922 року — інструктор Астраханського повітового комітету РКСМ.
У вересні 1922 — травні 1925 рр. навчався на робітничому факультеті в Астрахані і Казані. У Казані одночасно з навчанням працював викладачем суспільствознавства в школі фабрично-заводського учнівства при Казанському заводі імені Леніна. Після закінчення робітфаку вступив на суспільно-економічне відділення Східного педагогічного інституту у місті Казані. Однак у жовтні 1925 року був призваний на службу в Червону армію (РСЧА), служив у місті Баку: працював в бюро партійного колективу полку, керував марксистським гуртком і тимчасово виконував обов'язки політрука роти.
Після демобілізації, з грудня 1926 року на партійній роботі в місті Астрахані: секретар об'єднаного осередку ВКП(б) електростанції і «Міськтрамваю», потім — інструктор, завідувач організаційного відділу райкому ВКП(б), завідувач агітаційно-пропагандистського відділу райкому, виконувач обов'язки секретаря райкому ВКП(б).
З вересня 1928 року — студент металургійного факультету Ленінградського політехнічного інституту. На факультеті крім навчання, працював редактором газети і секретарем осередку ВКП(б). З вересня 1930 року, після поділу політехнічного інституту на галузеві, Арістов — студент факультету чорних металів Ленінградського металургійного інституту. У 1930—1931 рр. обирався секретарем партбюро інституту, з 1930 року був членом Виборзького райкому ВКП(б) Ленінграда, а з 1931 року — кандидатом у члени Ленінградської міської ради. Закінчивши інститут, у березні 1932 року отримав кваліфікацію інженера-металурга за спеціальністю «ливарна справа».
З березня 1932 року працював на Ленінградському центральному чавуно-ливарному заводі «Центроліт» плавильним майстром, старшим майстром, начальником лабораторії, заступником технічного директора заводу. Одночасно на запрошення директора Ленінградського металургійного інституту Шрейбера викладав в інституті. У зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я на ґрунті перевтоми на початку 1934 року зосередився на науково-викладацькій роботі в Ленінградському металургійному інституті.
З січня 1934 року — асистент кафедри ливарної справи і помічник декана факультету чорних металів Ленінградського металургійного інституту. З червня 1934 року — асистент кафедри ливарної справи і заступник декана металургійного факультету Ленінградського індустріального інституту. З жовтня 1935 року — в Уральському індустріальному інституті (місто Свердловськ) на кафедрі ливарної справи металургійного факультету асистент, а з травня 1939 року — доцент. Одночасно в лютому 1938 — грудні 1939 рр. очолював Уральський будинок техніки. У квітні 1939 р. в Уральському індустріальному інституті захистив дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата технічних наук за темою: «Отримання маловуглеродистого чавуну з вагранки». У травні 1939 року рішенням Вищої атестаційної комісії затверджений у вченому званні доцента.
З грудня 1939 року — завідувач промислового відділу Свердловського обласного комітету ВКП(б). У серпні 1940 року був затверджений 3-м секретарем Свердловського обласного комітету ВКП(б), у березні 1941 року — секретарем з чорної металургії, в лютому 1942 року — знову 3-м секретарем, але вже в березні того ж 1942 року — 2-м секретарем Свердловського обласного комітету ВКП(б).
У вересні 1943 року рішенням Секретаріату ЦК ВКП(б) Арістов був направлений у новостворену Кемеровську область. З 21 вересня 1943 по 28 липня 1944 року — 2-й секретар Кемеровського обласного комітету ВКП(б).
У липні 1944 р. рішенням Політбюро ЦК ВКП(б)затверджений 1-м секретарем Красноярського крайового комітету ВКП(б). Одночасно був призначений 1-м секретарем Красноярського міськкому ВКП(б).
У лютому 1950 року рішенням Політбюро ЦК ВКП(б) Аристов був затверджений 1-м секретарем Челябінського обласного комітету ВКП(б), на цій посаді він перебував до жовтня 1952 р.
На XIX з'їзді ВКП(б) в жовтні 1952 року Аристов був вперше обраний членом ЦК і потім введений Сталіним до складу членів Президії ЦК КПРС, затверджений секретарем ЦК КПРС і одночасно (з 27 жовтня 1952) завідувачем відділу партійних, профспілкових і комсомольських органів ЦК КПРС.
У результаті конфліктів з секретарем ЦК КПРС Маленковим після смерті Сталіна Аристов був позбавлений усіх посад в Москві і з 7 квітня 1953 року працював головою Хабаровського крайвиконкому. 20 січня 1954 року призначений 1-м секретарем Хабаровського крайового комітету КПРС. У Хабаровську працював до 19 липня 1955 року, коли знову отримав високу посаду у Москві.
12 липня 1955 — 4 травня 1960 року — секретар ЦК КПРС. У 1955—1957 рр. у сферу його компетенції входило курування відділу адміністративних органів ЦК КПРС, контролював роботу КДБ, МВС, судової системи, прокуратури, а також Збройні сили. Керував процесом реабілітації засуджених за політичні злочини, входив у створену за пропозицією Хрущова робочу комісію з відтворення загальної картини репресій 1930-х рр., звіт якої Хрущов використав у секретній доповіді на XX з'їзді КПРС. У червні 1957 року підтримав Хрущова у боротьбі з так званою «антипартійною групою» і був введений до складу членів Президії ЦК КПРС. 29 червня 1957 року був затверджений заступником голови Бюро ЦК КПРС по РРФСР (фактично був керівником РРФСР по партійній лінії).
20 січня 1961 року Арістов був знятий з посади заступника голови Бюро ЦК КПРС по РРФСР і затверджений заступником голови Державної науково-економічної ради Ради Міністрів СРСР.
14 лютого 1961 — 10 березня 1971 року — надзвичайний і повноважний посол СРСР у Польській Народній Республіці. На XXII з'їзді КПРС був обраний членом ЦК КПРС, але в новий склад Президії ЦК КПРС передбачувано не увійшов. У березні 1971 року Арістов був звільнений від обов'язків посла в Польщі і переведений в резерв Міністерства закордонних справ СРСР.
20 вересня 1971 — 11 липня 1973 року — надзвичайний і повноважний посол СРСР у Австрійській Республіці. Раптово помер 11 липня 1973 р. у своїй резиденції під Віднем. Похований на Новодівочому цвинтарі у Москві.

## Нагороди
- три ордени Леніна (1949, 1953, 1963)
- три ордени Трудового Червоного Прапора (1942, 1966, 1971)
- орден Червоної Зірки (1943)
- медалі

title: Арістов Оверкій Борисович

wikitext:
{{ІП|Арістов}}
{{Особа}}
'''Аверкій Борисович Арістов''' ([[10 жовтня]] [[1903]], [[Красний Яр (Астраханська область)|Красний Яр]], [[Астраханська губернія]] — [[11 липня]] [[1973]], [[Відень]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] партійно-державний діяч, дипломат. Член [[Центральний Комітет Комуністичної партії Радянського Союзу|ЦК КПРС]] в 1952—1971 роках. Член [[Політбюро ЦК КПРС|Президії ЦК КПРС]] в 1952—1953 і в 1957—1961 роках, [[Секретаріат ЦК КПРС|секретар ЦК КПРС]] у 1952—1953 і у 1955—1960 роках. У 1957—1961 роках заступник голови Бюро ЦК КПРС по РРФСР. Депутат [[Верховна рада Союзу Радянських Соціалістичних Республік|Верховної Ради СРСР]] 2—5-го скликань у 1946—1962 роках. [[Кандидат наук|Кандидат технічних наук]], [[доцент]] (1939).

== Біографія ==
Народився у бідній козацькій родині і був другим сином у Бориса Юхимовича і Дар'ї Костянтинівни Аристовых, які проживали в невеликому повітовому містечку Красний Яр [[Астраханська губернія|Астраханської губернії]] (нині [[Астраханська область|Астраханської області]]). З'явився він на світ, судячи по запису в метричній книзі, 10 жовтня 1903 р. (за старим стилем). Через 10 днів, 20 жовтня, священик місцевого Володимирського собору (Собору рівноапостольного князя Володимира) Георгій Переспопов здійснив над немовлям обряд хрещення. Офіційна дата народження — 4 листопада (22 жовтня за старим стилем) 1903 р. з'явилася у другій половині 1930-их років, коли Арістову потрібно було вказувати точну дату народження в численних документах кадрового діловодства. Ймовірно, вона обумовлена тим, що 22 жовтня (за старим стилем) відзначалася пам'ять святого рівноапостольного Оверкія, єпископа Іерапольського, чудотворця.

Сім'я Аристовых, як і більшість красноярських козачих сімей, існувала в основному за рахунок вилову риби. З восьми років, після смерті батька, Аверкій працював за наймом у місцевих ловців. Вчитися доводилося лише взимку, загалом закінчив три класи станичного козачого училища. Після смерті матері в 1916 році, жив і виховувався в родині своєї тітки Мальтини, і разом зі старшим братом намагався започаткувати власний ловецький промисел. Однак при відсутності будь-якої допомоги ззовні брати зазнали невдачі, і знову були змушені найматися до місцевих господарів.

У травні 1919 р. Оверкій Аристов вступив в члени [[комсомол]]у (РКСМ). Одночасно з роботою на ловецьких промислах почав брати участь у діяльності Красноярської організації РКСМ. У складі загонів [[Частини особливого призначення|ЧОН]] бився з бандитськими угрупованнями, що діяли на території Астраханської губернії.

Член [[ВКП(б)]] з січня [[1921]] року.

З березня 1922 року — на комсомольській роботі: обліковець інформаційно-статистичного відділу Астраханського губернського комітету РКСМ, з серпня 1922 року — інструктор Астраханського повітового комітету РКСМ.

У вересні 1922 — травні 1925 рр. навчався на робітничому факультеті в Астрахані і Казані. У Казані одночасно з навчанням працював викладачем суспільствознавства в школі фабрично-заводського учнівства при Казанському заводі імені Леніна. Після закінчення робітфаку вступив на суспільно-економічне відділення Східного педагогічного інституту у місті Казані. Однак у жовтні 1925 року був призваний на службу в Червону армію (РСЧА), служив у місті Баку: працював в бюро партійного колективу полку, керував марксистським гуртком і тимчасово виконував обов'язки політрука роти.

Після демобілізації, з грудня 1926 року на партійній роботі в місті Астрахані: секретар об'єднаного осередку ВКП(б) електростанції і [[Астраханський трамвай|«Міськтрамваю»]], потім — інструктор, завідувач організаційного відділу райкому ВКП(б), завідувач агітаційно-пропагандистського відділу райкому, виконувач обов'язки секретаря райкому ВКП(б).

З вересня 1928 року — студент металургійного факультету [[Санкт-Петербурзький політехнічний університет Петра Великого|Ленінградського політехнічного інституту]]. На факультеті крім навчання, працював редактором газети і секретарем осередку ВКП(б). З вересня 1930 року, після поділу політехнічного інституту на галузеві, Арістов — студент факультету чорних металів [[Санкт-Петербурзький політехнічний університет Петра Великого|Ленінградського металургійного інституту]]. У 1930—1931 рр. обирався секретарем партбюро інституту, з 1930 року був членом Виборзького райкому ВКП(б) Ленінграда, а з 1931 року — кандидатом у члени Ленінградської міської ради. Закінчивши інститут, у березні 1932 року отримав кваліфікацію інженера-металурга за спеціальністю «ливарна справа».

З березня 1932 року працював на Ленінградському центральному чавуно-ливарному заводі «Центроліт» плавильним майстром, старшим майстром, начальником лабораторії, заступником технічного директора заводу. Одночасно на запрошення директора Ленінградського металургійного інституту Шрейбера викладав в інституті. У зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я на ґрунті перевтоми на початку 1934 року зосередився на науково-викладацькій роботі в Ленінградському металургійному інституті.

З січня 1934 року — асистент кафедри ливарної справи і помічник декана факультету чорних металів Ленінградського металургійного інституту. З червня 1934 року — асистент кафедри ливарної справи і заступник декана металургійного факультету Ленінградського індустріального інституту. З жовтня 1935 року — в Уральському індустріальному інституті (місто Свердловськ) на кафедрі ливарної справи металургійного факультету асистент, а з травня 1939 року — доцент. Одночасно в лютому 1938 — грудні 1939 рр. очолював Уральський будинок техніки. У квітні 1939 р. в Уральському індустріальному інституті захистив дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата технічних наук за темою: «Отримання маловуглеродистого чавуну з вагранки». У травні 1939 року рішенням Вищої атестаційної комісії затверджений у вченому званні доцента.

З грудня 1939 року — завідувач промислового відділу Свердловського обласного комітету ВКП(б). У серпні 1940 року був затверджений 3-м секретарем Свердловського обласного комітету ВКП(б), у березні 1941 року — секретарем з чорної металургії, в лютому 1942 року — знову 3-м секретарем, але вже в березні того ж 1942 року — 2-м секретарем Свердловського обласного комітету ВКП(б).

У вересні 1943 року рішенням Секретаріату ЦК ВКП(б) Арістов був направлений у новостворену Кемеровську область. З 21 вересня 1943 по 28 липня 1944 року — 2-й секретар Кемеровського обласного комітету ВКП(б).

У липні 1944 р. рішенням Політбюро ЦК ВКП(б)затверджений 1-м секретарем Красноярського крайового комітету ВКП(б). Одночасно був призначений 1-м секретарем Красноярського міськкому ВКП(б).

У лютому 1950 року рішенням Політбюро ЦК ВКП(б) Аристов був затверджений 1-м секретарем Челябінського обласного комітету ВКП(б), на цій посаді він перебував до жовтня 1952 р.

На XIX з'їзді ВКП(б) в жовтні 1952 року Аристов був вперше обраний членом ЦК і потім введений [[Сталін Йосип Віссаріонович|Сталіним]] до складу членів [[Політбюро ЦК КПРС|Президії ЦК КПРС]], затверджений секретарем ЦК КПРС і одночасно (з 27 жовтня 1952) завідувачем відділу партійних, профспілкових і комсомольських органів ЦК КПРС.

У результаті конфліктів з секретарем ЦК КПРС [[Маленков Георгій Максиміліанович|Маленковим]] після смерті Сталіна Аристов був позбавлений усіх посад в Москві і з 7 квітня 1953 року працював головою Хабаровського крайвиконкому. 20 січня 1954 року призначений 1-м секретарем Хабаровського крайового комітету КПРС. У Хабаровську працював до 19 липня 1955 року, коли знову отримав високу посаду у Москві.

12 липня 1955 — 4 травня 1960 року — секретар ЦК КПРС. У 1955—1957 рр. у сферу його компетенції входило курування відділу адміністративних органів ЦК КПРС, контролював роботу КДБ, МВС, судової системи, прокуратури, а також Збройні сили. Керував процесом реабілітації засуджених за політичні злочини, входив у створену за пропозицією Хрущова робочу комісію з відтворення загальної картини репресій 1930-х рр., звіт якої Хрущов використав у [[Про культ особи та його наслідки|секретній доповіді]] на XX з'їзді КПРС. У червні 1957 року підтримав Хрущова у боротьбі з так званою [[Антипартійна група Маленкова, Кагановича, Молотова, Булганіна, Шепілова|«антипартійною групою»]] і був введений до складу членів Президії ЦК КПРС. 29 червня 1957 року був затверджений заступником голови Бюро ЦК КПРС по РРФСР (фактично був керівником РРФСР по партійній лінії).

20 січня 1961 року Арістов був знятий з посади заступника голови Бюро ЦК КПРС по РРФСР і затверджений заступником голови Державної науково-економічної ради Ради Міністрів СРСР.

14 лютого 1961 — 10 березня 1971 року — надзвичайний і повноважний посол СРСР у Польській Народній Республіці. На XXII з'їзді КПРС був обраний членом ЦК КПРС, але в новий склад Президії ЦК КПРС передбачувано не увійшов. У березні 1971 року Арістов був звільнений від обов'язків посла в Польщі і переведений в резерв Міністерства закордонних справ СРСР.

20 вересня 1971 — 11 липня 1973 року — надзвичайний і повноважний посол СРСР у Австрійській Республіці. Раптово помер 11 липня 1973 р. у своїй резиденції під Віднем. Похований на [[Новодівочий цвинтар (Москва)|Новодівочому цвинтарі у Москві]].

== Нагороди ==
* три [[орден Леніна|ордени Леніна]] (1949, 1953, 1963)
* три [[Орден Трудового Червоного Прапора|ордени Трудового Червоного Прапора]] (1942, 1966, 1971)
* [[орден Червоної Зірки]] (1943)
* медалі

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.knowbysight.info/AAA/01083.asp Аристов Аверкий Борисович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170708155713/http://www.knowbysight.info/AAA/01083.asp |date=8 липня 2017 }} // Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза (1898—1991) {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 2-го скликання]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 3-го скликання]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 4-го скликання]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 5-го скликання]]
[[Категорія:Нагороджені медаллю «За трудову доблесть»]]
[[Категорія:Посли СРСР в Польщі]]
[[Категорія:Секретарі ЦК КПРС]]
[[Категорія:Комсомольські функціонери]]
[[Категорія:Члени Політбюро ЦК КПРС]]
[[Категорія:Члени ЦК КПРС]]
[[Категорія:Делегати XIX з'їзду КПРС]]

title: рос. Аверкий Борисович Аристов

Народився: 4 листопада 1903 або 22 жовтня (4 листопада) 1903 · Красний Яр (Астраханська область), Астраханська губернія, Російська імперія

Помер: 11 липня 1973 (69 років) · Відень, Австрія

Поховання: Новодівичий цвинтар

Країна: Російська імперія · СРСР

Діяльність: політик, дипломат

Alma mater: Санкт-Петербурзький державний політехнічний університет Петра Великого

Науковий ступінь: кандидат технічних наук

Знання мов: російська

Заклад: Уральський державний технічний університетd

Членство: ЦК КПРС і Політичне бюро ЦК КПРС

Посада: депутат Верховної ради СРСР і посол

Партія: КПРС

Нагороди: орден Леніна · орден Леніна · орден Леніна · орден Трудового Червоного Прапора · орден Трудового Червоного Прапора · орден Трудового Червоного Прапора · орден Червоної Зірки


text:
# Газ
Газ (нід. gas, від грец. chaos — хаос) — один із агрегатних станів речовини, для якого характерні великі відстані між частинками (молекулами, атомами, іонами) порівняно з твердим чи рідинним станами, слабка міжмолекулярна взаємодія, невпорядкованість структури, а середня кінетична енергія хаотичного руху частинок набагато більша за енергію взаємодії між ними.

## Сутність
Характеристичною властивістю газу є те, що він здатний вільно поширюватися в усьому доступному для нього просторі, рівномірно заповнюючи його. На відміну від рідини та твердого тіла газ не утворює поверхні.
Газами називають хімічні речовини, які перебувають в газоподібному стані за нормальних умов. У фізичних, термодинамічних та інших дослідженнях до газів відносять також суміші газів, серед яких найбільший інтерес викликає повітря. Повітря складається з кількох газів — азоту, кисню, аргону, діоксиду вуглецю, та інших.

## Етимологія назви
Термін «газ» (нід. gas) є неологізмом і вперше його вжив на початку 17-го столітті фламандський хімік Ян Баптист ван Гельмонт. Він застосував це слово, мабуть, як спрощену фонетичну транскрипцію грецького слова «Хаос» (грец. chaos) — «g» в голландській вимові звучить як українська літера «х» і в цьому випадку Ван Гельмонт просто вжив установлений у використанні серед алхіміків термін, що вперше з'явився в працях Парацельса. Відповідно до термінології Парацельса «хаос» означало щось на кшталт «дуже розріджена вода».

## Фізичні властивості та характеристики

### Макроскопічні характеристики
Оскільки більшість газів складно або неможливо спостерігати безпосередньо нашими органами чуттів, вони описуються за допомогою чотирьох фізичних властивостей або макроскопічних характеристик: тиском, об'ємом, кількістю часток (хіміки, згрупували їх у моль (одиниця)) і температури. Ці чотири характеристики здавна неодноразово досліджувались вченими, такими як Роберт Бойль, Жак Шарль, Джон Дальтон, Джозеф Гей-Люссак та Амедео Авогадро для різних газів в різних умовах. Їхнє детальне вивчення в підсумку, призвело до встановлення математичного зв'язку між цими властивостями, вираженого у рівнянні стану ідеального газу (див. нижче розділ «Спрощені моделі газу»).
Основною особливістю газу є те, що він заповнює весь доступний простір, не утворюючи поверхні. Гази завжди змішуються. Газ — ізотропна речовина, тобто його властивості не залежать від напрямку. За відсутності сил тяжіння тиск у всіх точках газу однаковий (див. Закон Паскаля).
У полі сил тяжіння густина й тиск не однакові в кожній точці, зменшуючись із висотою за барометричною формулою. Відповідно, в полі сил тяжіння неоднорідною стає суміш газів. Важчі гази мають тенденцію осідати нижче, а легші — підніматися вгору. В полі тяжіння на будь-яке тіло в газі діє Архімедова сила, яку використовують повітряні кулі, заповнені легкими газами або гарячим повітрям.
Газ має високу стисливість — при збільшенні тиску зростає його густина. При зростанні температури розширюються. При стискуванні газ може перейти в рідину, але конденсація відбувається не за будь-якої температури, а за температури, нижчій за критичну температуру. Критична температура є характеристикою конкретного газу й залежить від сил взаємодії між його молекулами. Так, наприклад, газ гелій можна зрідити тільки за температури, нижчій від 4,2 К.
Існують гази, які при охолодженні переходять у тверде тіло, оминаючи рідку фазу. Перетворення рідини в газ називається випаровуванням, а безпосереднє перетворення твердого тіла в газ — сублімацією.

#### Співіснування з рідиною
В певному діапазоні температури й тиску газова та рідка фаза однієї й тієї ж речовини можуть співіснувати. Частина молекул газу переходить в рідину, яка має більшу густину, отже густина газу над поверхнею рідини може залишатися нижчою. Газ над поверхнею рідини називають парою.

### Мікроскопічні характеристики
Якби можна було спостерігати газ під потужним мікроскопом, можна побачити набір частинок (молекул, атомів, іонів, електронів і т. д.) без певної форми та об'єму, які знаходяться у хаотичному русі. Ці нейтральні частинки газу змінюють напрямок тільки тоді, коли вони стикаються з іншими частками або стінками ємності. Якщо припустити, що ці взаємодії (удари) абсолютно пружні, ця речовина перетворюється з реального до ідеального газу. Ця частка з мікроскопічної точки зору газу описується молекулярно-кінетичною теорією. Всі передумови, що лежать у цій теорії можна знайти в розділі «Основні постулати» кінетичної теорії.

#### Тепловий рух молекул газу
Найважливішою рисою теплового руху молекул газу — це безладність (хаотичність) руху. Експериментальним доказом безперервного характеру руху молекул є дифузія і броунівський рух.
Дифузія — це явище самовільного проникнення молекул однієї речовини в іншу. У результаті взаємної дифузії речовин відбувається поступове вирівнювання їх концентрації у всіх областях займаного ними об'єму. Встановлено, що швидкість протікання процесу дифузії залежить від роду речовин, що дифундують і температури.
Одним з найцікавіших явищ, які підтверджують хаотичність руху молекул, є броунівський рух, котрий проявляється у вигляді теплового руху мікроскопічних часток речовини, що знаходяться в завислому стані у газі. Це явище у 1827 році вперше спостерігав Р. Браун, від імені якого воно отримало назву. Безладність переміщення таких частинок пояснюється випадковим характером передачі імпульсів від молекул газу до частки з різних сторін. Броунівський рух виявляється тим помітніше, чим менші частки і чим вища температура системи. Залежність від температури свідчить про те, що швидкість хаотичного руху молекул зростає зі збільшенням температури, саме тому його і називають тепловим рухом.

#### Закон Авогадро
Закон Авогадро — однакові об'єми будь-яких газів при однаковому тиску і температурі містять однакову кількість молекул.
Цей закон був відкритий на основі дослідів з хімії італійським вченим Амедео Авогадро (1776—1856) в 1811 році. Закон стосується мало стиснених газів, (наприклад, газів під атмосферним тиском). У разі сильно стиснених газів вважати його справедливим не можна. Закон Авогадро означає, що тиск газу при визначеній температурі залежить тільки від числа молекул в одиниці об'єму газу, але не залежить від того, які це молекули.
Кількість речовини, що містить число грамів, рівне його молекулярній масі, називається грам-молекулою або молем. Зі сказаного випливає, що молі різних речовин містять однакове число молекул. Число молекул в одному молі речовини, що отримало назву «стала (число) Авогадро», є важливою фізичною величиною. За ДСТУ 3651.2-97 значення сталої Авогадро приймається:
NA = 6,0221367·1023 ± 0,0000036·1023 моль−1
Стала Авогадро За даними CODATA-2010 дорівнює
NA = 6,02214129·1023 ± 0,00000027·1023 моль−1
Для визначення сталої Авогадро були зроблені численні та різноманітні дослідження (броунівського руху, явищ електролізу та ін.), що привели до досить узгоджених результатів і є яскравим свідченням реальності молекул і молекулярної будови речовини.

#### Кінетична теорія
Кінетична теорія дає уявлення про макроскопічні властивості газів, розглядаючи їх молекулярну будову і рух молекул. Починаючи з визначення імпульсу і кінетичної енергії, можна використовуючи закон збереження імпульсу і геометричні залежності зв'язати макроскопічні властивості системи (температуру і тиск) з мікроскопічними властивостями (кінетичною енергію однієї молекули).
Кінетична теорія пояснює термодинамічні явища, виходячи з атомістських уявлень. Теорія постулює, що тепло є наслідком хаотичного руху надзвичайно великої кількості мікроскопічних частинок (атомів та молекул). Теорія пояснює, як газова система реагує на зовнішні впливи. Наприклад, коли газ нагрівається від абсолютного нуля, коли його частинки (теоретично) абсолютно нерухомі, швидкість частинок зростає зі зростанням його температури. Це призводить до більшого числа зіткнень зі стінками ємності кожну секунду за рахунок вищої швидкості частинок, пов'язаної з підвищеними температурами. У міру зростання числа зіткнень (за одиницю часу) зростає вплив на поверхню стінки ємності, тиск зростає пропорційно.
Успішне пояснення багатьох законів термодинаміки, виходячи з положень кінетичної теорії, стало одним із факторів підтвердження атомарної будови речовин у природі. В сучасній фізиці молекулярно-кінетична теорія розглядається як складова частина статистичної механіки.

#### Електричний струм у газах
Загалом гази не проводять електричний струм або мають дуже низьку електропровідність, оскільки їхні молекули нейтральні, проте якщо частина атомів газу йонізується, він стає здатним до проводження електричного струму. В газах також можливі газові розряди або при іонізації зовнішнім джерелом, або внаслідок ударної іонізації в самому розряді.
Один із видів іонізації газів — термічна іонізація. При цьому атоми газу йонізуються за рахунок зіткнень між атомами внаслідок підвищення температури — атоми набувають кінетичної енергії, достатньої для звільнення електрона від атома. Проте температури, за яких атоми газів набувають достатньої кінетичної енергії, високі (наприклад, для водню це значення 6 000 К).
Другий вид йонізації газів — йонізація електричним ударом. Дана йонізація відбувається і при низьких температурах внаслідок перевищення напруженості електричного поля в газі певного значення, що зумовлює вихід електрона з атома. Іноді виникають також самостійні електричні розряди, що зумовлюється зіткненням фотонів або позитивних йонів з катодом і ланцюгове повторення реакції, в процесі чого також відбувається збудження атомів газу. Прикладом самостійного електричного розряду є блискавка. Гази, молекули яких за йонізації перетворюються на суміш йонів та електронів, називаються плазмою.
При нагріванні катода електричним розрядом з великою силою струму відбувається його нагрівання до міри термоелектронної емісії електронів з нього (дуговий розряд).

#### Теплоємність та теплопровідність
Питома теплоємність газу сильно залежить від характеру процесу, що відбувається у ньому. Найчастіше використовують ізобарну {\displaystyle c_{p}} та ізохорну {\displaystyle c_{v}} теплоємності; для ідеального газу {\displaystyle c_{p}=c_{v}+R}.
Теплопровідність газів — явище направленого переносу теплової енергії за рахунок зіткнень молекул газу без переносу речовини.

#### В'язкість газів
В'язкість газу μг — це сила внутрішнього тертя, що виникає між двома шарами газу, що переміщуються паралельно відносно один одного з різними за величиною швидкостями (властивість частинок газу чинити опір взаємному переміщенню). В'язкість вуглеводневих газів є незначною. В'язкість сухого газу при t = 0 °С становить 13·10–6 Па·с, повітря 17·10–6 Па·с.
Зі збільшенням температури при низьких тисках в'язкість газів і повітря збільшується; при значеннях тиску до 4 МПа в'язкість газів мало залежить від тисків, при вищих тисках — підвищується. В’язкість вуглеводневих газів за однакових умов є меншою, ніж невуглеводневих.
На відміну від рідин, кінематична в'язкість газів з ростом температури зростає, хоча для динамічної в'язкості ця залежність не є так вираженою.

#### Процеси переносу
Для газу характерні високий коефіцієнт самодифузії.
Гази мають невисоку теплопровідність, оскільки передача енергії від молекули до молекули відбувається за рахунок нечастих зіткнень. Цим пояснюються добрі теплоізоляційні властивості вовни й вати, матеріалів, в яких більшість об'єму заповнене повітрям. Але в газах діє інший механізм передачі тепла — конвекція.

## Спрощені моделі газу
Під рівнянням стану (для газів) мають на увазі математичну модель, яку використовують для наближеного опису чи моделювання властивостей газу. В наш час[коли?] не існує єдиного рівняння стану, яке б точно прогнозувало властивості всіх газів при будь-яких умовах. Тому було розроблено велике число набагато точніших рівнянь стану для конкретних газів в діапазоні певних температур і тисків. Математичні моделі газу, які найчастіше використовують — це моделі «ідеального газу» та «реального газу».

### Ідеальний газ
Ідеальний газ  — це газ, в якому молекули можна вважати матеріальними точками, а силами притягання й відштовхування між молекулами можна знехтувати. У природі такого газу не існує, але близькими за властивостями до ідеального газу є реальні розріджені гази, тиск в яких не перевищує 200 атмосфер і які перебувають в не дуже низькій температурі, оскільки за таких умов відстань між молекулами набагато перевищує їх розміри. З позиції класичної термодинаміки ідеальними газами називають гіпотетичні (реально не існуючі) гази, які строго підкоряються термічному рівнянню стану Клапейрона. .

Розрізняють три типи ідеального газу:
- Класичний ідеальний газ або газ Максвела-Больцмана.
- Ідеальний квантовий газ Бозе (складається з бозонів).
- Ідеальний квантовий газ Фермі (складається з ферміонів).

Термодинамічні властивості ідеального газу можна описати такими двома рівняннями: Стан класичного ідеального газу описується рівнянням стану ідеального газу Клапейрона:
{\displaystyle pV=nRT=NkT\,},
яке у формі об'єднаного газового закону має вигляд:
{\displaystyle {\frac {p\cdot V}{T}}={\text{const}}},
звідки випливають закони Бойля—Маріотта, Шарля і Гей—Люссака:
{\displaystyle p={\text{const}}\Rightarrow {\frac {V}{T}}={\text{const}}} — закон Гей-Люссака
{\displaystyle V={\text{const}}\Rightarrow {\frac {p}{T}}={\text{const}}} — закон Шарля (другий закон Гей-Люссака)
{\displaystyle T={\text{const}}\Rightarrow p\cdot V={\text{const}}} — закон Бойля-Маріотта
Внутрішня енергія ідеального газу описується наступним рівнянням:
{\displaystyle U={\hat {c}}_{V}nRT={\hat {c}}_{V}NkT}
де {\displaystyle {\hat {c}}_{V}} є константою (рівною, наприклад, 3/2 для одноатомного газу) і
- U — внутрішня енергія (вим. у джоулях)
- P — тиск (паскаль)
- V — об'єм (метр кубічний)
- n — кількість речовини (моль)
- R — універсальна газова стала (джоуль на моль на градус Кельвіна)
- T — абсолютна температура (градуси Кельвіна)
- N — кількість молекул
- k — стала Больцмана (джоуль на градус Кельвіна на молекулу)

### Реальний газ
Реальний газ — це газ, між молекулами якого діють сили міжмолекулярної взаємодії.
Досвід показав, що закони ідеальних газів (Бойля-Маріотта, Гей-Люссака, Шарля, об'єднаний газовий закон) справедливі для реальних газів лише за умов, близьких до нормальних. У разі підвищення тиску і зниження температури виявляються значні відхилення у поведінці всіх реальних газів. Реальний газ має стискуваність від зовнішніх сил значно меншу, ніж ідеальний. Реальні гази конденсуються, а рівняння стану ідеального газу не може пояснити перехід речовини з газоподібного стану в рідкий.
Сили міжмолекулярної взаємодії — короткодіючі, тобто проявляються на відстанях r ≤ 10−9 м і швидко зменшуються із збільшенням віддалі.
Сили міжмолекулярної взаємодії залежно від віддалі між молекулами можуть бути силами притягання або силами відштовхування. Молекулярні сили притягання називають силами Ван дер Ваальса (Йоганнес Ван дер Ваальс — нідерландський фізик). Із рисунка видно, що для великих відстаней між молекулами, коли густина газу мала, сили Ван дер Ваальса правильно передають характер взаємодії між молекулами. Частині кривої, яка відповідає міжмолекулярному відштовхуванню, у моделі Ван дер Ваальса відповідає додатна частина кривої. На цій ділянці U(r)→ ∞ при r ≤ d, тобто центри молекул не можуть наблизитись на відстань r < d (d — діаметр молекули). Загалом, зображена пунктиром крива подає потенціальну енергію парної взаємодії молекул, між якими діють сили притягання, а сили відштовхування проявляються лише у разі зіткнення згідно з моделлю твердих кульок.
У 1873 році Ван дер Ваальс, проаналізувавши причини відхилення властивостей реальних газів від закону Бойля-Маріотта, вивів рівняння стану реального газу, в якому було враховано власний об'єм молекул і сили взаємодії між ними. Аналітичний вираз рівняння Ван дер Ваальса для одного моля газу має вигляд:
{\displaystyle \left(p+{\frac {a}{V_{\mu }}}\right)\left(V_{\mu }-b\right)=RT},
де коефіцієнти а і b називають сталими Ван дер Ваальса, які залежать від хімічної природи речовини, температури і тиску.
Рівняння Ван дер Ваальса для довільної кількості газу масою m має вигляд:
{\displaystyle \left(p+{\frac {m^{2}}{\mu ^{2}}}{\frac {a}{V^{2}}}\right)\left(V-{\frac {m}{\mu }}b\right)={\frac {m}{\mu }}RT}
Рівняння Ван дер Ваальса є наближеним рівнянням стану реального газу, причому ступінь його наближення різний для різних газів. Записана велика кількість емпіричних і напівемпіричних рівнянь стану реальних газів (рівняння: Бертло, Клаузіуса — Клапейрона, Дітерічі, Редліха — Квонга, Камерлінг-Оннеса тощо). За рахунок збільшення числа констант у цих рівняннях можна досягти кращого узгодження з практикою, порівняно з рівнянням Ван дер Ваальса. Проте рівняння Ван дер Ваальса завдяки своїй простоті та фізичному змісту сталих a і b, що входять до нього, є найпоширенішим для аналізу якісної поведінки реальних газів.

## Розріджений газ
Розрідженим називають газ, тиск якого нижчий від атмосферного. Такий стан газу називають також вакуумом. Ступінь розрідження газу залежить від співвідношення між середньою довжиною вільного пробігу {\displaystyle \langle \lambda \rangle } молекул газу, що є характеристикою інтенсивності їхніх взаємних зіткнень у газі та характерного лінійного розміру {\displaystyle d} посудини, у якій газ перебуває. Розрізняють ступені надвисокого {\displaystyle (\langle \lambda \rangle \gg d)}, високого {\displaystyle (\langle \lambda \rangle >d)}, середнього {\displaystyle (\langle \lambda \rangle \leq d)} і низького {\displaystyle (\langle \lambda \rangle \ll d)} вакууму. Відмінність властивостей розріджених газів від нерозріджених проявляється у перших трьох з перерахованих ступенів вакууму.
Для газів, що перебувають у стані високого вакууму довжина вільного пробігу молекул визначається розмірами посудини. Тому зменшення густини розрідженого газу не впливає на величину {\displaystyle \langle \lambda \rangle =d}, а веде лише до зменшення кількості молекул, що беруть участь у перенесенні імпульсу або внутрішньої енергії. Тому коефіцієнти в'язкості і теплопровідності такого газу мають прямо пропорційну залежність від його густини.

title: Газ

wikitext:
{{Otheruses|Газ (значення)}}
{{unibox}}'''Газ''' ({{lang-nl|gas}}, від {{lang-el|chaos}} — хаос) — один із [[агрегатний стан|агрегатних станів]] речовини, для якого характерні великі відстані між частинками ([[молекула]]ми, [[атом]]ами, [[іон]]ами) порівняно з [[тверде тіло|твердим]] чи [[рідина|рідинним]] станами, слабка міжмолекулярна [[взаємодія]], невпорядкованість структури, а середня [[кінетична енергія]] хаотичного руху частинок набагато більша за [[енергія|енергію]] взаємодії між ними.

== Сутність ==
Характеристичною властивістю газу є те, що він здатний вільно поширюватися в усьому доступному для нього просторі<ref>У планетарному масштабі газ атмосфери утримується силами [[гравітація|гравітації]]</ref>, рівномірно заповнюючи його. На відміну від рідини та твердого тіла газ не утворює [[поверхня|поверхні]].

Газами називають [[хімічна речовина|хімічні речовини]], які перебувають в газоподібному стані за [[нормальні умови|нормальних умов]]. У фізичних, термодинамічних та інших дослідженнях до газів відносять також суміші газів, серед яких найбільший інтерес викликає [[повітря]]. Повітря складається з кількох газів — [[азот]]у, [[кисень|кисню]], [[аргон]]у, [[діоксид вуглецю|діоксиду вуглецю]], та інших.

== Етимологія назви ==
[[Файл:Teilchenmodell Gas.svg|thumb|Ілюстрація невпрорядкованого розташування атомів у газі]]
Термін «газ» ({{lang-nl|gas}}) є неологізмом і вперше його вжив на початку 17-го столітті [[Фламандці|фламандський]] [[хімік]] [[Ван Гельмонт|Ян Баптист ван Гельмонт]]. Він застосував це слово, мабуть, як спрощену фонетичну транскрипцію грецького слова «Хаос» ({{lang-el|chaos}}) — «g» в голландській вимові звучить як українська літера «х» і в цьому випадку Ван Гельмонт просто вжив установлений у використанні серед [[алхімія|алхіміків]] термін, що вперше з'явився в працях [[Теофраст Парацельс|Парацельса]]. Відповідно до термінології Парацельса «хаос» означало щось на кшталт «дуже розріджена вода»<ref>''Harper, Douglas''. «[http://www.etymonline.com/index.php?term=gas gas] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110814162547/http://www.etymonline.com/index.php?term=Gas |date=14 серпня 2011 }}». Online Etymology Dictionary.</ref>.

== Фізичні властивості та характеристики ==

=== Макроскопічні характеристики ===
Оскільки більшість газів складно або неможливо спостерігати безпосередньо нашими органами чуттів, вони описуються за допомогою чотирьох фізичних властивостей або макроскопічних характеристик: [[тиск]]ом, [[питомий об'єм|об'ємом]], [[кількість речовини|кількістю часток]] (хіміки, згрупували їх у [[молі|моль (одиниця)]]) і [[температура|температури]]. Ці чотири характеристики здавна неодноразово досліджувались вченими, такими як [[Роберт Бойль]], [[Жак Александр Сезар Шарль|Жак Шарль]], [[Джон Дальтон]], [[Жозеф-Луї Гей-Люссак|Джозеф Гей-Люссак]] та [[Амедео Авогадро]] для різних газів в різних умовах. Їхнє детальне вивчення в підсумку, призвело до встановлення математичного зв'язку між цими властивостями, вираженого у [[рівняння стану ідеального газу|рівнянні стану ідеального газу]] (див. нижче розділ «Спрощені моделі газу»).

Основною особливістю газу є те, що він заповнює весь доступний простір, не утворюючи [[поверхня|поверхні]]. Гази завжди змішуються. Газ — ізотропна речовина, тобто його властивості не залежать від напрямку. За відсутності сил [[тяжіння]] тиск у всіх точках газу однаковий (див. [[Закон Паскаля]]).

У полі сил тяжіння густина й тиск не однакові в кожній точці, зменшуючись із висотою за [[барометрична формула|барометричною формулою]]. Відповідно, в полі сил тяжіння неоднорідною стає суміш газів. Важчі гази мають тенденцію осідати нижче, а легші — підніматися вгору. В полі тяжіння на будь-яке тіло в газі діє [[Архімедова сила]], яку використовують [[аеростат|повітряні кулі]], заповнені легкими газами або гарячим повітрям.

Газ має високу [[стисливість]] — при збільшенні тиску зростає його густина. При зростанні температури розширюються. При стискуванні газ може перейти в рідину, але [[конденсація]] відбувається не за будь-якої температури, а за температури, нижчій за [[критична температура|критичну температуру]]. Критична температура є характеристикою конкретного газу й залежить від сил взаємодії між його молекулами. Так, наприклад, газ [[гелій]] можна зрідити тільки за температури, нижчій від 4,2 [[Кельвін|К]].

Існують гази, які при охолодженні переходять у тверде тіло, оминаючи рідку фазу. Перетворення рідини в газ називається [[випаровування]]м, а безпосереднє перетворення твердого тіла в газ — [[сублімація (фізика)|сублімацією]].

==== Співіснування з рідиною ====
В певному діапазоні температури й тиску газова та рідка фаза однієї й тієї ж речовини можуть співіснувати. Частина молекул газу переходить в рідину, яка має більшу густину, отже густина газу над поверхнею рідини може залишатися нижчою. Газ над поверхнею рідини називають [[пара|парою]].

=== Мікроскопічні характеристики ===
Якби можна було спостерігати газ під потужним мікроскопом, можна побачити набір частинок (молекул, атомів, іонів, електронів і т. д.) без певної форми та об'єму, які знаходяться у хаотичному русі. Ці нейтральні частинки газу змінюють напрямок тільки тоді, коли вони стикаються з іншими частками або стінками ємності. Якщо припустити, що ці взаємодії (удари) абсолютно пружні, ця речовина перетворюється з реального до ідеального газу. Ця частка з мікроскопічної точки зору газу описується [[кінетична теорія|молекулярно-кінетичною теорією]]. Всі передумови, що лежать у цій теорії можна знайти в розділі «[[Кінетична теорія#основне положення молекулярно-кінетичної теорії|Основні постулати]]» кінетичної теорії.

==== Тепловий рух молекул газу ====
[[Файл:Translational motion.gif|thumb|right|300px|Ілюстрація теплового руху молекул газу.]]
Найважливішою рисою теплового руху молекул газу — це безладність (хаотичність) руху. Експериментальним доказом безперервного характеру руху молекул є [[дифузія]] і [[броунівський рух]].

''Дифузія'' — це явище самовільного проникнення молекул однієї речовини в іншу. У результаті взаємної дифузії речовин відбувається поступове вирівнювання їх концентрації у всіх областях займаного ними об'єму. Встановлено, що швидкість протікання процесу дифузії залежить від роду речовин, що дифундують і температури.
{{Main|Дифузія}}

Одним з найцікавіших явищ, які підтверджують хаотичність руху молекул, є ''броунівський рух'', котрий проявляється у вигляді теплового руху мікроскопічних часток речовини, що знаходяться в завислому стані у газі. Це явище у [[1827]] році вперше спостерігав<ref>''Robert Brown'' [http://www.physik.uni-augsburg.de/theo1/hanggi/History/Brownian.pdf On the particles contained in the pollen of plants; and on the general existence of active molecules in organic and inorganic bodies] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150217191805/http://www.physik.uni-augsburg.de/theo1/hanggi/History/Brownian.pdf |date=17 лютого 2015 }} The miscellaneous botanical works of Robert Brown, Volume 1. Опубліковано в Edinburgh new Philosophical Journal (pp. 358—371, July-September), 1828.</ref> [[Роберт Браун|Р. Браун]], від імені якого воно отримало назву. Безладність переміщення таких частинок пояснюється випадковим характером передачі імпульсів від молекул газу до частки з різних сторін. Броунівський рух виявляється тим помітніше, чим менші частки і чим вища температура системи. Залежність від температури свідчить про те, що швидкість хаотичного руху молекул зростає зі збільшенням температури, саме тому його і називають тепловим рухом.
{{Main|Броунівський рух}}

==== Закон Авогадро ====
''[[Закон Авогадро]]'' — однакові об'єми будь-яких газів при однаковому тиску і температурі містять однакову кількість молекул.

Цей закон був відкритий на основі дослідів з хімії [[Італія|італійським]] вченим [[Амедео Авогадро]] (1776—1856) в 1811 році. Закон стосується мало стиснених газів, (наприклад, газів під атмосферним тиском). У разі сильно стиснених газів вважати його справедливим не можна. Закон Авогадро означає, що тиск газу при визначеній температурі залежить тільки від числа молекул в одиниці об'єму газу, але не залежить від того, які це молекули.

Кількість речовини, що містить число грамів, рівне його молекулярній масі, називається грам-молекулою або [[моль|молем]]. Зі сказаного випливає, що молі різних речовин містять однакове число молекул. Число молекул в одному молі речовини, що отримало назву «[[число Авогадро|стала (число) Авогадро]]», є важливою [[фізична величина|фізичною величиною]]. За ДСТУ 3651.2-97<ref>{{Cite web |url=http://science.crimea.edu/norm_doc/dstu36512.pdf |title=ДСТУ 3651.2-97 Метрологія. Одиниці фізичних величин. Фізичні сталі та характеристичні числа. Основні положення, позначення, назви та значення. |accessdate=16 листопада 2011 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20130801123437/http://science.crimea.edu/norm_doc/dstu36512.pdf |archivedate=1 серпня 2013 |deadurl=yes }}</ref> значення сталої Авогадро приймається:

: ''NA'' = 6,0221367·1023 ± 0,0000036·1023 моль−1

Стала Авогадро За даними [[CODATA]]-2010<ref>[http://physics.nist.gov/cgi-bin/cuu/Value?na Avogadro constant] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150629063615/http://physics.nist.gov/cgi-bin/cuu/Value?na |date=29 червня 2015 }}{{ref-en}}</ref> дорівнює

: ''NA'' = 6,02214129·1023 ± 0,00000027·1023 моль−1

Для визначення сталої Авогадро були зроблені численні та різноманітні дослідження (броунівського руху, явищ електролізу та ін.), що привели до досить узгоджених результатів і є яскравим свідченням реальності молекул і молекулярної будови речовини.

==== Кінетична теорія ====
{{Main|Кінетична теорія}}
Кінетична теорія дає уявлення про макроскопічні властивості газів, розглядаючи їх молекулярну будову і рух молекул. Починаючи з визначення імпульсу і кінетичної енергії,<ref>''McPherson, William and Henderson, William''. An Elementary study of chemistry. 1917</ref> можна використовуючи закон збереження імпульсу і геометричні залежності зв'язати макроскопічні властивості системи (температуру і тиск) з мікроскопічними властивостями (кінетичною енергію однієї молекули).

Кінетична теорія пояснює [[термодинаміка|термодинамічні явища]], виходячи з [[атомістика|атомістських уявлень]]. Теорія постулює, що [[тепло]] є наслідком хаотичного руху надзвичайно великої кількості мікроскопічних частинок ([[атом]]ів та [[молекула|молекул]]). Теорія пояснює, як газова система реагує на зовнішні впливи. Наприклад, коли газ нагрівається від абсолютного нуля, коли його частинки (теоретично) абсолютно нерухомі, швидкість частинок зростає зі зростанням його температури. Це призводить до більшого числа зіткнень зі стінками ємності кожну секунду за рахунок вищої швидкості частинок, пов'язаної з підвищеними температурами. У міру зростання числа зіткнень (за одиницю часу) зростає вплив на поверхню стінки ємності, тиск зростає пропорційно.

Успішне пояснення багатьох законів термодинаміки, виходячи з положень кінетичної теорії, стало одним із факторів підтвердження атомарної будови речовин у природі. В сучасній фізиці молекулярно-кінетична теорія розглядається як складова частина [[статистична механіка|статистичної механіки]].

==== Електричний струм у газах ====
{{main|Газовий розряд}}
Загалом гази не проводять [[електричний струм]] або мають дуже низьку [[електропровідність]], оскільки їхні молекули нейтральні, проте якщо частина атомів газу [[іонізація|йонізується]], він стає здатним до проводження електричного струму. В газах також можливі [[газовий розряд|газові розряди]] або при іонізації зовнішнім джерелом, або внаслідок ударної іонізації в самому розряді.

Один із видів [[іонізація|іонізації]] газів — [[термічна іонізація]]. При цьому атоми газу йонізуються за рахунок зіткнень між атомами внаслідок підвищення температури — атоми набувають кінетичної енергії, достатньої для звільнення електрона від атома. Проте температури, за яких атоми газів набувають достатньої кінетичної енергії, високі (наприклад, для водню це значення 6 000 [[Кельвін|К]]).

Другий вид йонізації газів — йонізація електричним ударом. Дана йонізація відбувається і при низьких температурах внаслідок перевищення [[напруженість електричного поля|напруженості електричного поля]] в газі певного значення, що зумовлює вихід електрона з атома. Іноді виникають також самостійні електричні розряди, що зумовлюється зіткненням [[фотон]]ів або позитивних йонів з [[катод]]ом і ланцюгове повторення реакції, в процесі чого також відбувається збудження атомів газу. Прикладом самостійного електричного розряду є [[блискавка]]. Гази, молекули яких за йонізації перетворюються на суміш йонів та електронів, називаються [[плазма (фізика)|плазмою]].

При нагріванні катода електричним розрядом з великою силою струму відбувається його нагрівання до міри [[термоелектронна емісія|термоелектронної емісії]] [[електрон]]ів з нього ([[дуговий розряд]]).

==== Теплоємність та теплопровідність ====
''[[Питома теплоємність]] газу'' сильно залежить від характеру [[Термодинамічний процес|процесу]], що відбувається у ньому. Найчастіше використовують ізобарну <math>c_p</math> та ізохорну <math>c_v</math> теплоємності; для ідеального газу <math>c_p=c_v+R</math>.

''Теплопровідність газів'' — явище направленого переносу теплової енергії за рахунок зіткнень молекул газу без переносу речовини.

==== В'язкість газів ====

В'язкість газу ''μг'' — це сила внутрішнього тертя, що виникає між двома шарами газу, що переміщуються паралельно відносно один одного з різними за величиною швидкостями (властивість частинок газу чинити опір взаємному переміщенню). В'язкість вуглеводневих газів є незначною. В'язкість сухого газу при t = 0 °С становить 13·10–6 Па·с, повітря 17·10–6 Па·с.
Зі збільшенням температури при низьких тисках в'язкість газів і повітря збільшується; при значеннях тиску до 4 МПа в'язкість газів мало залежить від тисків, при вищих тисках — підвищується. В’язкість вуглеводневих газів за однакових умов є меншою, ніж невуглеводневих.

На відміну від рідин, [[в'язкість|кінематична в'язкість]] газів з ростом температури зростає, хоча для динамічної в'язкості ця залежність не є так вираженою.

==== Процеси переносу ====
Для газу характерні високий [[Коефіцієнт дифузії|коефіцієнт самодифузії]].

Гази мають невисоку [[теплопровідність]], оскільки передача енергії від молекули до молекули відбувається за рахунок нечастих зіткнень. Цим пояснюються добрі теплоізоляційні властивості [[вовна|вовни]] й [[вата|вати]], матеріалів, в яких більшість об'єму заповнене повітрям. Але в газах діє інший механізм передачі тепла — [[конвекція]].

== Спрощені моделі газу ==
{{Main|Рівняння стану}}
Під рівнянням стану (для газів) мають на увазі [[математична модель|математичну модель]], яку використовують для наближеного опису чи моделювання властивостей газу. В наш час{{коли}} не існує єдиного рівняння стану, яке б точно прогнозувало властивості всіх газів при будь-яких умовах. Тому було розроблено велике число набагато точніших рівнянь стану для конкретних газів в діапазоні певних температур і тисків. Математичні моделі газу, які найчастіше використовують — це моделі «ідеального газу» та «реального газу».

=== Ідеальний газ ===
{{Main|Ідеальний газ}}
'''Ідеальний газ'''  — це газ, в якому [[молекула|молекули]] можна вважати [[матеріальна точка|матеріальними точками]], а силами притягання й відштовхування між молекулами можна знехтувати. У природі такого газу не існує, але близькими за властивостями до ідеального газу є реальні розріджені гази, [[тиск]] в яких не перевищує 200 [[Атмосфера (одиниця)|атмосфер]] і які перебувають в не дуже низькій [[температура|температурі]], оскільки за таких умов відстань між молекулами набагато перевищує їх розміри. З позиції класичної термодинаміки ідеальними газами називають гіпотетичні (реально не існуючі) гази, які строго підкоряються термічному рівнянню стану Клапейрона. {{sfn|Герасимов Я. И. и др., Курс физической химии, т. 1|1970|с=50}}{{sfn|Кубо Р., Термодинамика|1970|с=25}}{{sfn|Белоконь Н. И., Основные принципы термодинамики|1968|с=29}}.

Розрізняють три типи ідеального газу:
:* Класичний ідеальний газ або газ [[Максвел]]а-[[Больцман]]а.
:* Ідеальний квантовий газ [[Бозе]] (складається з [[бозон]]ів).
:* Ідеальний квантовий газ [[Фермі]] (складається з [[ферміон]]ів).

[[Термодинаміка|Термодинамічні]] властивості ідеального газу можна описати такими двома рівняннями: Стан класичного ідеального газу описується [[рівняння стану ідеального газу|рівнянням стану ідеального газу]] Клапейрона:
: <math>pV = nRT = NkT\,</math>,

яке у формі об'єднаного газового закону має вигляд:
: <math>\frac{p\cdot V}{T} = \text{const}</math>,

звідки випливають закони [[Закон Бойля-Маріотта|Бойля—Маріотта]], [[закон Шарля|Шарля]] і [[закон Гей-Люсака|Гей—Люссака]]:

: <math>p = \text{const} \Rightarrow \frac{V}{T} = \text{const}</math> — ''закон Гей-Люссака''

: <math>V = \text{const} \Rightarrow \frac{p}{T} = \text{const}</math> — ''закон Шарля (другий закон Гей-Люссака)''

: <math>T = \text{const} \Rightarrow p\cdot V = \text{const}</math> — ''закон Бойля-Маріотта''

{{Main|Рівняння стану ідеального газу}}

Внутрішня енергія ідеального газу описується наступним рівнянням:

: <math>U = \hat{c}_V nRT = \hat{c}_V NkT</math>

де <math>\hat{c}_V</math> є [[константа|константою]] (рівною, наприклад, 3/2 для [[одноатомний газ|одноатомного газу]]) і

:* U — [[внутрішня енергія]] (вим. у [[джоуль|джоулях]])
:* P — [[тиск]] ([[Паскаль (одиниця СІ)|паскаль]])
:* V — [[об'єм]] ([[метр]] кубічний)
:* n — [[кількість речовини]] ([[моль]])
:* R — [[універсальна газова стала]] (джоуль на моль на [[градус Кельвіна]])
:* T — [[абсолютна температура]] (градуси Кельвіна)
:* N — кількість молекул
:* k — [[стала Больцмана]] (джоуль на градус Кельвіна на молекулу)

=== Реальний газ ===
[[Файл:Сили Ван-дер-Ваальса.png|thumb|250px|Зміна потенціалу сил взаємодії між двома атомами у газі]]
{{Main|Реальний газ}}
'''Реальний газ''' — це газ, між [[молекула]]ми якого діють сили [[Молекула#Міжмолекулярна взаємодія|міжмолекулярної взаємодії]].

Досвід показав, що закони ідеальних газів (Бойля-Маріотта, Гей-Люссака, Шарля, об'єднаний газовий закон) справедливі для реальних газів лише за умов, близьких до [[нормальні умови|нормальних]]. У разі підвищення тиску і зниження температури виявляються значні відхилення у поведінці всіх реальних газів. Реальний газ має стискуваність від зовнішніх сил значно меншу, ніж ідеальний. Реальні гази [[конденсація|конденсуються]], а рівняння стану ідеального газу не може пояснити перехід речовини з газоподібного стану в [[рідина|рідкий]].

Сили міжмолекулярної взаємодії — короткодіючі, тобто проявляються на відстанях ''r'' ≤ 10−9 м і швидко зменшуються із збільшенням віддалі.

Сили міжмолекулярної взаємодії залежно від віддалі між молекулами можуть бути силами притягання або силами відштовхування. Молекулярні сили притягання називають [[Сили Ван дер Ваальса|силами Ван дер Ваальса]] ([[Ян Дидерик ван дер Ваальс|Йоганнес Ван дер Ваальс]] — [[Нідерланди|нідерландський]] [[фізик]]). Із рисунка видно, що для великих відстаней між молекулами, коли густина газу мала, сили Ван дер Ваальса правильно передають характер взаємодії між молекулами. Частині кривої, яка відповідає міжмолекулярному відштовхуванню, у моделі Ван дер Ваальса відповідає додатна частина кривої. На цій ділянці ''U(r)→ ∞'' при ''r ≤ d'', тобто центри молекул не можуть наблизитись на відстань ''r < d'' (''d'' — діаметр молекули). Загалом, зображена пунктиром крива подає потенціальну енергію парної взаємодії молекул, між якими діють сили притягання, а сили відштовхування проявляються лише у разі зіткнення згідно з моделлю твердих кульок.

У [[1873]] році Ван дер Ваальс, проаналізувавши причини відхилення властивостей реальних газів від закону Бойля-Маріотта, вивів рівняння стану реального газу, в якому було враховано власний об'єм молекул і сили взаємодії між ними. Аналітичний вираз рівняння Ван дер Ваальса для одного [[моль|моля]] газу має вигляд:
: <math>\left(p + \frac{a}{V_{\mu}} \right)\left(V_{\mu} - b \right) = RT</math>,

де коефіцієнти ''а'' і ''b'' називають сталими Ван дер Ваальса, які залежать від хімічної природи речовини, температури і тиску.

Рівняння Ван дер Ваальса для довільної кількості газу масою ''m'' має вигляд:
: <math>\left(p + \frac{m^2}{\mu^2} \frac{a}{V^2} \right)\left(V - \frac {m}{\mu} b \right) = \frac {m}{\mu} RT</math>

{{Main|Рівняння Ван дер Ваальса}}

Рівняння Ван дер Ваальса є наближеним рівнянням стану реального газу, причому ступінь його наближення різний для різних газів. Записана велика кількість емпіричних і напівемпіричних рівнянь стану реальних газів (рівняння: [[рівняння Бертло|Бертло]]<ref>''D. Berthelot'' in Travaux et Mémoires du Bureau international des Poids et Mesures — Tome XIII (Paris: Gauthier-Villars, 1907)</ref>, [[Співвідношення Клаузіуса — Клапейрона|Клаузіуса — Клапейрона]], [[Рівняння Дітерічі|Дітерічі]]<ref>''C. Dieterici'' Ann. Phys. Chem. Wiedemanns Ann. 69, 685 (1899).</ref>, [[Рівняння Редліха — Квонга|Редліха — Квонга]]<ref>Redlich O., Kwong J. N. S. [http://pubs.acs.org/doi/pdf/10.1021/cr60137a013 On the Thermodynamics of Solutions. V. An Equation of State. Fugacities of Gaseous Solutions]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} // Chemical Reviews. — 1949. — Т. 44. — № 1. — С. 233—244</ref>, Камерлінг-Оннеса тощо). За рахунок збільшення числа констант у цих рівняннях можна досягти кращого узгодження з практикою, порівняно з рівнянням Ван дер Ваальса. Проте рівняння Ван дер Ваальса завдяки своїй простоті та фізичному змісту сталих ''a'' і ''b'', що входять до нього, є найпоширенішим для аналізу якісної поведінки реальних газів.

== Розріджений газ ==
{{main|Вакуум}}
'''Розрідженим''' називають газ, тиск якого нижчий від атмосферного. Такий стан газу називають також '''[[вакуум]]ом'''. Ступінь розрідження газу залежить від співвідношення між середньою [[довжина вільного пробігу|довжиною вільного пробігу]] <math>\langle\lambda\rangle</math> молекул газу, що є характеристикою інтенсивності їхніх взаємних зіткнень у газі та характерного лінійного розміру <math>d</math> посудини, у якій газ перебуває. Розрізняють ступені надвисокого <math>(\langle\lambda\rangle \gg d)</math>, високого <math>(\langle\lambda\rangle > d)</math>, середнього <math>(\langle\lambda\rangle \le d)</math> і низького <math>(\langle\lambda\rangle \ll d)</math> вакууму. Відмінність властивостей розріджених газів від нерозріджених проявляється у перших трьох з перерахованих ступенів вакууму.

Для газів, що перебувають у стані високого вакууму довжина вільного пробігу молекул визначається розмірами посудини. Тому зменшення густини розрідженого газу не впливає на величину <math>\langle\lambda\rangle = d</math>, а веде лише до зменшення кількості молекул, що беруть участь у перенесенні імпульсу або внутрішньої енергії. Тому коефіцієнти в'язкості і теплопровідності такого газу мають прямо пропорційну залежність від його густини.

== Див. також ==
{{multicol}}
* [[Вільний газ]]
* [[Вологий газ]]
* [[Вуглеводневі гази]]
* [[Димовий газ]]
* [[Ідеальний газ]]
* [[Коксовий газ]]
* [[Насичений газ]]
* [[Нафтовий газ]]
{{multicol-break}}
* [[Ненасичений газ]]
* [[Отруйні гази]]
* [[Природний газ]]
* [[Реальний газ]]
* [[Сірководневі гази]]
* [[Скраплений газ]]
* [[Газометр]]
* [[Стиснений природний газ]]
{{multicol-end}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* {{книга
|автор = Яворський Б. М., Детлаф А. А., Лебедев А. К.
|заголовок = Довідник з фізики для інженерів та студентів вищих навчальних закладів / Переклад з 8-го переробл. і випр. вид.
|рік = 2007
|видавництво = Навчальна книга — Богдан
|місто = {{Comment|Т.|Тернопіль}}
|сторінок = 1040
|isbn = 966-692-818-3}}
* {{книга
|автор = Константінов Ю. М., Гіжа О.О.
|заголовок = Технічна механіка рідини і газу [Підручник]
|рік = 2002
|видавництво = Вища школа
|місто = {{Comment|К.|Київ}}
|сторінок = 277
|isbn = 966-642-093-7}}
* {{книга
|автор = Ландау Л. Д.
|заголовок = Теоретическая физика: Учеб. пособ.
|відповідальний = Л. Д. Ландау, Е. М. Лифшиц
|видання 3-е изд., доп.
|рік = 1976
|том = V. Статистическая физика. Часть 1
|видавництво = Наука
|місце = {{Comment|М.|Москва}}
|сторінок = 584
|isbn = }}
* {{книга
|автор = Сивухин Д. В.
|заголовок = Общий курс физики
|відповідальний = Д. В. Сивухин
|видання 3-е изд., доп.
|рік = 1990
|том = ІІ. Термодинамика и молекулярная физика
|видавництво = Наука
|місце = {{Comment|М.|Москва}}
|сторінок = 592
|isbn = 5-02-014187-9}}
* ''Рид Р., Праусниц Дж., Шервуд Т.'' Свойства газов и жидкостей: Справочное пособие / Пер. с англ. под ред. Б. И. Соколова — 3-е изд. — Л.: Химия, 1982. — 592 с.
* ''Бех І. І. ''Основи фізики вакууму та вакуумної техніки. Методи отримання високого й надвисокого вакууму [Текст]: навч. посіб. / І. І. Бех та ін. ; Київський національний ун-т ім. Тараса Шевченка. — К.: Видавничо-поліграфічний центр «Київський університет», 2001. — 105 с. — ISBN 966-594-261
* {{МГЕ|nocat=1}}

== Посилання ==
{{commonscat|Gases}}
* [https://web.archive.org/web/20150924015512/http://www.franko.lviv.ua/faculty/geology/phis_geo/fourman/E-books-FVV/Arxiv%20books%20of%20FVV/Short%20Physics%20dictionary-html/Moleculas%20physics%20and%20Thermodynamics.htm Довідник з фізики. Молекулярна фізика. Властивості газів і рідин]
{{Бібліоінформація}}

{{Агрегатні стани}}
[[Категорія:Гази|*]]
[[Категорія:Базові поняття фізики]]
[[Категорія:Агрегатні стани]]

Менше за: рідина


text:
# STS-61-B
STS-61-В — 23-й політ шатла, друга місія шатла «Атлантіс» у рамках програми «Спейс Шаттл». Космічний корабель запущено 26 листопада 1985 року зі стартового майданчика 39-A Космічного центру ім. Кеннеді, з корисним навантаженням.

## Екіпаж
- (НАСА): Брюстер Хопкінсон Шоу (англ. Brewster Hopkinson Shaw) (2) — командир;
- (НАСА): О'Коннор Браян Деніел (Bryan D. O'Connor) (1) — пілот;
- (НАСА): Шервуд Спрінг (Spring Sherwood Clark) (1) — фахівець польоту;
- (НАСА): Мері Луїз Клів (Cleave, Mary Louise) (1) — фахівець польоту;
- (НАСА): Джеррі Росс (Jerry Lynn Ross) (1) — фахівець польоту;
- (AEXA): Родольфо Нері (Rodolfo Neri Vela) (1) — фахівець з корисного навантаження;
- (НАСА): Чарльз Вокер (Charles David Walker) (3) — фахівець з корисного навантаження.

## Корисне навантаження
Чотири супутники Morelos-B, Optus-A2, Satcom-K2 і OEX Target. Інші вантажі в житловому відсіку:
- Створення ліків в умовах мікрогравітації (англ. Continuous Flow Electrophoresis System CFES).
- Експеримент із вирощування великого кристала (англ. Diffusive Mixing of Organic Solutions - DMOS)
- Експерименти Родольфо Нері (англ. Morelos Payload Specialist Experiments - MPSE) та експерименти в рамках програми шатлів.

У вантажному відсіку також був спецконтейнер з експериментом студентів із Канади щодо створення дзеркал в умовах мікрогравітації і камера IMAX для вантажного відсіку (ICBC).

## Перебіг місії
Під час місії STS-61B було запущено 4 комунікаційних супутники: Morelos-B (Мексика), Optus-A2 (Австралія), Satcom-K2 (США), OEX Target. Morelos-B і Optus — AUSSAT−2 були виведені на орбіти за допомогою допоміжних двигунів PAM-D, а для Satcom — K2 вперше була використана модифікація PAM-D2 для виведення важчих супутників.
Було здійснено 2 експерименти по збірці конструкцій у космосі:
- Експериментальна збірка Конструкцій поза космічного корабля (конструкція за формою близька до піраміди), (англ. Experimental Assembly of Structures in Extravehicular Activity - EASE) ;
- Складання конструкції за формою типу близькою «високої вежі» (англ. Assembly Concept for Construction of Erectable Space Structure ACCESS).

У ході роботи було визнано що EASE занадто незручна і складна для складання, ACCESS виявилася набагато більш пристосована до умов космосу. У рамках експериментів Шервуд Спрінг і Джеррі Росс здійснили два виходи у відкритий космос: перший тривалістю 5 годин 32 хвилини, другий 6 годин 38 хвилин.

## Галерея
- Нічний старт шатла Атлантіс на початку місії STS- 61B
- Вантажний відсік шатлу Атлантіс на орбіті
- Будівництво ACCESS структури
- Закінчення місії STS- 61B: посадка шатла на авіабазі Едвардс
- Екіпаж STS-61-B на злітній палубі

title: STS-61-B

wikitext:
{{Космічна місія
|назва місії  	=	STS-61-B (23 політ шатл, 2 політ «Атлантіс»)
|зображення 	=	Sts-61-b-patch.png
|зображення розмір 	=	 200px
|назва корабля  	=	[[Атлантіс]] OV-104
|тип корабля    	=	[[Космічний човник|спейс-шатл]]
|маса корабля   	=
|ракета-носій   	=
|екіпаж         	=	7
|місце запуску      	=	 [[Космічний центр імені Кеннеді|Кеннеді]] LC-39A
|дата запуску       	=	 [[27 листопада]] [[1985]] 00:29:00 [[UTC]]
|місце посадки      	=	 [[Едвардс (авіабаза)|Едвардс]] Runway 22
|дата посадки       	=	 [[3 грудня]] [[1985]] 21:33:39 [[UTC]]
|тривалість польоту 	=	 6 діб 21 годин 4 хвилин
|кількість обертів  	=	109
|апогей             	=	370
|перигей            	=	361
|орбітальний період 	=	92,9
|нахил орбіти       	=	28,8
|пройдено відстань  	=	3 970 181
|попередня місія    	=	 [[Файл:STS-61-a-patch.png|58px]]
[[STS-61-A]]
|наступна місія     	=	 [[File:STS-61-c-patch.png|58px]]
[[STS-61-C]]
|вузол1             	=
|стикування1        	=
|відстикування1     	=
|тривалість1        	=
}}
[[Файл:STS-61-B crew.jpg|thumb|right|200px|Екіпаж STS-61-B Задній ряд: Вокер, Росс, Клів, Спрінг, Нері Вела

Передній ряд: О'Коннор, Шоу]]

'''STS-61-В''' — 23-й політ [[Спейс Шаттл|шатла]], друга місія [[Атлантіс (космічний човен)|шатла «Атлантіс»]] у рамках програми «[[Спейс Шаттл (програма)|Спейс Шаттл]]». Космічний корабель запущено 26 листопада 1985 року зі стартового майданчика 39-A [[Космічний центр імені Кеннеді|Космічного центру ім. Кеннеді]], з корисним навантаженням.

== Екіпаж ==
* {{Прапор|США}} ([[НАСА]]): [[Брюстер Хопкінсон Шоу]] ({{lang-en|Brewster Hopkinson Shaw}}) (2) — командир;
* {{Прапор|США}} ([[НАСА]]): [[О'Коннор Браян Деніел]] (''Bryan D. O'Conno''r) (1) — пілот;
* {{Прапор|США}} ([[НАСА]]): [[Спрінг Шервуд Кларк|Шервуд Спрінг]] (''Spring Sherwood Clark'') (1) — фахівець польоту;
* {{Прапор|США}} ([[НАСА]]): [[Мері Луїз Клів]] (''Cleave, Mary Louise'') (1) — фахівець польоту;
* {{Прапор|США}} ([[НАСА]]): [[Джеррі Лінн Росс|Джеррі Росс]] (''Jerry Lynn Ross'') (1) — фахівець польоту;
* {{Прапор Мексики}} [[Мексиканське космічне агентство|(AEXA)]]: [[Родольфо Нері Вела|Родольфо Нері]] (''Rodolfo Neri Vela'') (1) — фахівець з корисного навантаження;
* {{Прапор|США}} ([[НАСА]]): [[Вокер Чарльз Дейвід|Чарльз Вокер]] (''Charles David Walker'') (3) — фахівець з корисного навантаження.

== Корисне навантаження ==
Чотири супутники [[Morelos-B]], [[Optus-A2]], [[Satcom-K2]] і [[OEX Target]]. Інші вантажі в житловому відсіку:
* Створення ліків в умовах [[Мікрогравітація|мікрогравітації]] ({{lang-en|Continuous Flow Electrophoresis System CFES}}).
* Експеримент із вирощування великого кристала ({{lang-en|Diffusive Mixing of Organic Solutions - DMOS}})
* Експерименти [[Родольфо Нері Вела|Родольфо Нері]] ({{lang-en|Morelos Payload Specialist Experiments - MPSE}}) та експерименти в рамках програми шатлів.

У вантажному відсіку також був спецконтейнер з експериментом студентів із [[Канада|Канади]] щодо створення дзеркал в умовах мікрогравітації і камера IMAX для вантажного відсіку (ICBC).

== Перебіг місії ==
Під час місії STS-61B було запущено 4 комунікаційних супутники: [[Morelos-B]] (Мексика), [[Optus-A2]] (Австралія), [[Satcom-K2]] (США), [[OEX Target]]. Morelos-B і Optus — AUSSAT−2 були виведені на орбіти за допомогою допоміжних двигунів PAM-D, а для Satcom — K2 вперше була використана модифікація PAM-D2 для виведення важчих супутників.

Було здійснено 2 експерименти по збірці конструкцій у космосі:
* Експериментальна збірка Конструкцій поза космічного корабля (конструкція за формою близька до піраміди), ({{lang-en|Experimental Assembly of Structures in Extravehicular Activity - EASE}}) ;
* Складання конструкції за формою типу близькою «високої вежі» ({{lang-en|Assembly Concept for Construction of Erectable Space Structure ACCESS}}).

У ході роботи було визнано що EASE занадто незручна і складна для складання, ACCESS виявилася набагато більш пристосована до умов космосу. У рамках експериментів Шервуд Спрінг і Джеррі Росс здійснили два виходи у відкритий космос: перший тривалістю 5 годин 32 хвилини, другий 6 годин 38 хвилин<ref>{{cite news|url=http://www.nashkosmos.su/projects/nasa-missions/nasa-sts/2011/11/5769-sts-61b-missiya-shattla-atlantis/|title=STS-61B. Місія шатла «Атлантіс». 1985 рік|date=2012-03-23|publisher=Інформаційний портал Наш космос|access-date=2012-03-26|archiveurl=https://web.archive.org/web/20121113045906/http://www.nashkosmos.su/projects/nasa-missions/nasa-sts/2011/11/5769-sts-61b-missiya-shattla-atlantis/|archivedate=2012-11-13}} {{ref-ru}}</ref>.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:STS61B Launch.jpg|Нічний старт шатла Атлантіс на початку місії STS- 61B
Файл:STS-61-B Morelos-B deployment.jpg|Вантажний відсік шатлу Атлантіс на орбіті
Файл:Structures in Space - GPN-2000-001080.jpg|Будівництво ACCESS структури
Файл:Atlantis lands at the end of STS-61B.jpg|Закінчення місії STS- 61B: посадка шатла на авіабазі Едвардс|альт=Закінчення місії STS- 61B : посадка шаттла на авіабазі Едвардс
Файл:STS61B-21-008.jpg|Екіпаж STS-61-B на злітній палубі
</gallery>

== Примітки ==
{{примітки}}

{{Місії шатла Атлантіс}}

[[Категорія:Космонавтика 1985]]
[[Категорія:NASA]]
[[Категорія:Польоти за програмою «Спейс Шаттл»]]
[[Категорія:Листопад 1985]]
[[Категорія:Грудень 1985]]

Космічний корабель: Атлантіс OV-104

Тип космічного корабля: спейс-шатл

Місце запуску: Кеннеді LC-39A

Місце посадки: Едвардс Runway 22

Тривалість польоту: 6 діб 21 годин 4 хвилин

Нахил орбіти: 28,8 градусів

title: Пов'язані місії

Попередня місія: Наступна місія

· STS-61-A: · STS-61-C


text:
# Нармер
Нармер (означає Лютий сом) — фараон 0 (або 1) династії Стародавнього Єгипту, який правив у XXXI-ХХХІІ ст. до н. е. Існує версія, за якою Нармер став об'єднувачем Верхнього і Нижнього Єгипту.

## Палетка Нармера
Ім'я Нармера відсутнє в царських списках, що дозволяє припускати різні версії щодо тотожності Нармера й інших історичних особистостей Давнього Єгипту. Деякі дослідники-історики ототожнюють його з Менесом, уважаючи засновником Першої династії в Єгипті, спираючись на знайдену в Ієраконполі у 1898 році знамениту «Палетку Нармера». Проте, знайдені в Ієраконполі палетка і булава, які прославляють Нармера, як переможця Нижнього Єгипту, дозволять уважати його попередником Менеса (Хор-Аха).

## Правління
Про правління Нармера відомо небагато, до наших днів дійшли тільки рельєфи і булава Нармера. Наприкінці правління сили набула цариця Нейтхотеп, що була матір’ю спадкоємця трону Хор-Ахи.

## Дивись також
- Список керівників держав 4 тисячоліття до н.е.

title: Нармер

wikitext:
{{Правитель
| посада = [[Фараон]]
| країна = Стародавній Єгипет
| ім'я = Нармер
| оригінал імені =
| зображення = King Narmer.jpg
| підпис =
| початок повноважень =
| закінчення повноважень =
| попередник = [[Ка (фараон)|Ка]] або [[Скорпіон II]]
| наступник = [[Хор-Аха]]
| дата народження =
| місце народження =
| дата смерті =
| місце смерті =
| династія = [[Перша династія єгипетських фараонів]]
| батько =
| мати =
| у шлюбі =
}}

'''Нармер''' (означає ''Лютий сом'') — [[фараон]] [[Перша династія єгипетських фараонів|0 (або 1) династії]] [[Стародавній Єгипет|Стародавнього Єгипту]], який правив у XXXI-ХХХІІ ст. до н. е. Існує версія, за якою Нармер став об'єднувачем [[Верхній Єгипет|Верхнього]] і [[Нижній Єгипет|Нижнього Єгипту]].

== Палетка Нармера ==
{{main|Палета фараона Нармера}}
Ім'я Нармера відсутнє в царських списках, що дозволяє припускати різні версії щодо тотожності Нармера й інших історичних особистостей Давнього Єгипту. Деякі дослідники-історики ототожнюють його з [[Менес]]ом, уважаючи засновником Першої династії в Єгипті, спираючись на знайдену в [[Нехен|Ієраконполі]] у 1898 році знамениту «[[Палета фараона Нармера|Палетку Нармера]]». Проте, знайдені в Ієраконполі палетка і булава, які прославляють Нармера, як переможця Нижнього Єгипту, дозволять уважати його попередником Менеса ([[Хор-Аха]]).

== Правління ==
Про правління Нармера відомо небагато, до наших днів дійшли тільки рельєфи і булава Нармера. Наприкінці правління сили набула цариця [[Нейтхотеп]], що була матір’ю спадкоємця трону Хор-Ахи.

== Дивись також ==
* [[Список керівників держав 4 тисячоліття до н.е.]]

== Література ==
* История Древнего Востока. Зарождение древнейших классовых обществ и первые очаги рабовладельческой цивилизации.
* Эрлихман В. В.: Правители мира.
* REISNER, George Andrew, The Development of the Egyptian Tomb down to the Accession of Cheops, Cambridge (Massachusetts), Harvard University Press / London, Oxford University Press, 1936. [Reprinted by Maurizio Martino Publisher, Storr-Mansfield & John William Pye Rare Books, Brockton, 1996]. (23 x 31 cm; XXVII, 428 p., plans, fig., maps). Pr. 125
* TAKÁCS, Gábor, Note on the Name of King Narmer of the Egyptian Predynastic Period, Folia Orientalia, Kraków 33 (1997), 139–142.
* MENU, Bernadette, Enseignes et porte-étendards, BIFAO 96 (1996), 339–342.
* FRIEDMAN, Florence Dunn, Notions of Cosmos in the Step Pyramid Complex, in: Studies Simpson, 337–351. (fig., plans).
* LEVY, Thomas E., Edwin C.M. van den BRINK, Yuval GOREN, and David ALON, New Light on King Narmer and the Protodynastic Egyptian Presence in Canaan, Biblical Archaeologist, Atlanta 58 (1995), 26-35. (ill., plan, map).
* GOEDICKE, Hans, «Narmer», WZKM 85 (1995), 81-84.
* WINTER, Erich, Wer steht hinter Narmer?, in: Zwischen den beiden Ewigkeiten. Festschrift Thausing, 279–290. (fig., pl.).
* ROUSSEAU, Jean, Analyse dimensionelle de monuments de l'Égypte pré- et protohistorique, DE 38 (1997), 83-95. (fig.).
* FRIEDMAN, Renée, The Ceremonial Centre at Hierakonpolis Locality HK29A, in: Aspects of Early Egypt, 16-35. (maps, plans, fig., pl. incl. colour).
* ADAMS, Barbara, Elite Graves at Hierakonpolis, in: Aspects of Early Egypt, 1-15. (map, plans, fig., pl. incl. colour).
* ADAMS, Barbara, Ancient Nekhen. Garstang in the City of Hierakonpolis, New Malden, SIA Publishing, 1995 = Egyptian Studies Association Publication, 3. (21 x 30 cm; XII, 206 p., plans, maps, fig., ill., tables) ISBN 1-872561-03-9
* HENDRICKX, Stan, Analytical Bibliography of the Prehistory and the Early Dynastic Period of Egypt and Northern Sudan, Leuven, Leuven University Press, 1995 = Egyptian Prehistory Monographs, [1]. (21 x 30 cm; 328 p., loose maps in jacket) ISBN 90-6186-683-9
* KRAUSS, Rolf, Bemerkungen zum Narmer-Pavian (Berlin 22607) und seiner Inschrift, MDAIK 50 (1994), 223–230. (fig., pl.).
* SPENCER, A.J., Early Egypt. The Rise of Civilisation in the Nile Valley, London, Published for the Trustees of the British Museum by British Museum Press, 1993. (17 x 24 cm; 128 p., colour frontispiece, maps, plans, fig., ill. incl. colour). ISBN 0-7141-0974-6
* PÉREZ LARGACHA, Antonio, La paleta de Narmer, Aegyptiaca Complutensia, Alcalá de Henares (Madrid) 1 (1992), 27-37. (fig.).
* SCHULMAN, Alan R., Narmer and the Unification: a Revisionist View, BES 11 (1991/92), 79-105. (fig., ill.).
* GOLDWASSER, Orly, The Narmer Palette and the "Triumph of Metaphor, " LingAeg 2 (1992), 67-85. (fig.).
* MILLET, N.B., The Narmer Macehead and Related Objects, JARCE 28 (1991), 223–225. (fig.).
* KAISER, Werner, Zu den des älteren Bilddarstellungen und der Bedeutung von rpwt, MDAIK 39 (1983), 261–296. (fig.).
* MILLET, N.B., The Narmer Macehead and Related Objects, JARCE 27 (1990), 53-59. (fig.).
* KAPLONY, Peter, Zu den beiden Harpunenzeichen der Narmerpalette, ZÄS 83 (1958), 76-78.

==Посилання==
* [http://www.narmer.org  ''The Narmer Catalog''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170930002922/http://www.narmer.org/ |date=30 вересня 2017 }}

{{Бібліоінформація}}

{{Фараони}}

[[Категорія:Перша династія єгипетських фараонів]]
[[Категорія:XXXI століття до н. е.]]

title: Фараон

Попередник: Ка або Скорпіон II

Наступник: Хор-Аха

Дата народження: 32 століття до н. е.

Країна: Стародавній Єгипет

Поховання: Умм ель-Кааб

Династія: Перша династія єгипетських фараонів