text:
# Річард Е. Нісбетт
Річард Юджин Нісбетт (нар. 1 червня 1941 р.) — американський соціальний психолог і письменник. Він є заслуженим професором соціальної психології імені Теодора М. Ньюкомба та співдиректором програми «Культура та пізнання» в Мічиганському університеті в Енн-Арбор. Наукові інтереси Нісбетта зосереджені на соціальному пізнанні, культурі, соціальному класі та старінні. Він отримав ступінь доктора філософії в Колумбійському університеті, де його науковим керівником був Стенлі Шахтер, серед інших студентів якого на той час були Лі Росс та Джудіт Родін .

## Дослідження
Можливо, його найвпливовішою публікацією є «Розповідаючи більше, ніж ми можемо знати: вербальні звіти про ментальні процеси» (спільно з Т. Д. Вілсоном, 1977, Psychological Review, 84, 231–259), одна з найчастіше цитованих опублікованих статей з психології, з понад 13 000 цитатами. Ця стаття була першим вичерпним, емпірично обґрунтованим аргументом про те, що різноманітні психічні процеси, відповідальні за уподобання, вибір та емоції, недоступні для свідомості. Нісбетт і Вілсон стверджували, що інтроспективні звіти можуть дати лише звіт про те, «що люди думають про те, як вони думають», але не «як вони насправді думають». Деякі когнітивні психологи заперечили це твердження, а Ерікссон та Саймон (1980) запропонували альтернативну точку зору.
У своїй книзі «Географія мислення: як азіати і західні люди мислять по-різному... і чому» (Free Press; 2003) стверджує, що «людське пізнання не скрізь однакове», що азіати і західні люди «протягом тисячоліть зберігали дуже різні системи мислення» і що ці відмінності можна виміряти науковими методами. У книзі Нісбетта «Інтелект і як його здобути: чому школи і культури мають значення» (2009) стверджується, що екологічні фактори мають більший вплив на інтелект, ніж генетичні. Книга отримала широке схвальне висвітлення в пресі та від деяких колег-академіків; наприклад, психолог з Пенсільванського університету Деніел Ошерсон написав, що книга є «надзвичайно важливим аналізом визначальних факторів IQ». З іншого боку, більш критичні рецензенти, такі як Джеймс Дж. Лі з Гарварду, стверджували, що книга не врахувала найсильніші докази генетичних факторів у відмінностях інтелекту окремих осіб та груп.
Разом з Едвардом Е. Джонсом він назвав «упередження актор-спостерігач» — явище, при якому люди, які діють, і люди, які спостерігають, використовують різні пояснення того, чому відбувається та чи інша поведінка. Це важливе поняття в теорії атрибуції, яке стосується тенденції пояснювати власну поведінку ситуативними факторами, а поведінку інших людей — їхнім характером. Джонс і Нісбет пояснювали це тим, що наша увага зосереджена на ситуації, коли ми є акторами, але на людині, коли ми є спостерігачами, хоча існують й інші пояснення упередженості актора-спостерігача

## У поп-культурі
В інтерв'ю газеті «Нью-Йорк Таймс» канадський журналіст Малкольм Гладуелл сказав: «Найвпливовішим мислителем у моєму житті був психолог Річард Нісбетт. Він, по суті, дав мені моє бачення світу».

## Твори
- Nisbett, R. and T. Wilson (1977). "Telling more than we can know: Verbal reports on mental processes." Psychological Review 84(3): 231–259.
- Ross, L and Nisbett, R.E. The Person and the Situation. McGraw Hill, 1991. Reissued with new foreword by Malcolm Gladwell and afterword by the authors, 2011
- Culture of Honor: The Psychology of Violence in the South (Westview Press, 1996)
- The Geography of Thought (Free Press, 2003) ISBN 978-0743216463
- Intelligence and How to Get It: Why Schools and Cultures Count (Norton, 2009)
- Mindware: Tools for Smart Thinking (FSG, 2015)

## Нагороди
- Donald T. Campbell Award for Distinguished Research in Social Psychology, awarded by the Society for Personality and Social Psychology, 1982.
- Award for Distinguished Scientific Contributions to Psychology, American Psychological Association, 1991.
- Fellow, American Academy of Arts and Sciences, 1992.
- Distinguished Senior Scientist Award, Society for Experimental Social Psychology, 1995
- Wei Lun Visiting professor of psychology, Chinese University of Hong Kong, 1995.
- William James Fellow Award for Distinguished Scientific Achievements, American Psychological Society, 1996.
- Elected to the National Academy of Sciences, 2002
- Oswald-Külpe-Award of the University of Würzburg, Germany, 2007

## Зовнішні посилання
- Nisbett's homepage at the University of Michigan
- Nisbett's faculty profile (archived)
- The Edge Annual Question — 2006
- Richard E. Nisbett publications indexed by Google Scholar
- Biography in Contemporary Authors (2009)

title: Річард Е. Нісбетт

wikitext:
{{Науковець
|дата смерті = <!--{{death date and age |YYYY|MM|DD |YYYY|MM|DD}} (death date then birth date)-->
|резиденція =
|громадянство =
|alma mater = [[Columbia University]]
|діти = 2
|нагороди = [[Donald T. Campbell Award]] from [[American Psychological Association]] (1982), [[Guggenheim Fellowship]] (2002)
|розмір_зображення =
|інші_імена =
|аспіранти-докторанти =
}}

'''Річард Юджин Нісбетт''' (нар. 1 червня 1941 р.) — американський соціальний психолог і письменник. Він є заслуженим професором [[Соціальна психологія|соціальної психології]] імені Теодора М. Ньюкомба та співдиректором програми «Культура та пізнання» в [[Університет Мічигану|Мічиганському університеті]] в [[Анн-Арбор|Енн-Арбор]]. Наукові інтереси Нісбетта зосереджені на соціальному пізнанні, культурі, соціальному класі та старінні. Він отримав ступінь доктора філософії в [[Колумбійський університет|Колумбійському університеті]], де його науковим керівником був [[Стенлі Шехтер|Стенлі Шахтер]], серед інших студентів якого на той час були Лі Росс та Джудіт Родін .

== Дослідження ==
Можливо, його найвпливовішою публікацією є «Розповідаючи більше, ніж ми можемо знати: вербальні звіти про ментальні процеси» (спільно з Т. Д. Вілсоном, 1977, ''Psychological Review'', 84, 231–259), одна з найчастіше цитованих опублікованих статей з психології, з понад 13 000 цитатами.<ref>{{Cite journal |last=Nisbett |first=Richard E. |last2=Wilson |first2=Timothy D. |year=1977 |title=Telling more than we can know: Verbal reports on mental processes. |url=https://deepblue.lib.umich.edu/bitstream/2027.42/92167/1/TellingMoreThanWeCanKnow.pdf |journal=Psychological Review |volume=84 |issue=3 |pages=231–59 |doi=10.1037/0033-295X.84.3.231 |hdl-access=free}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://scholar.google.com/scholar?cites=190022741460214442 |title=Google Scholar |website=scholar.google.com |access-date=September 8, 2019 |quote=Cited by 13531}}</ref> Ця стаття була першим вичерпним, емпірично обґрунтованим аргументом про те, що різноманітні психічні процеси, відповідальні за уподобання, вибір та емоції, недоступні для свідомості. Нісбетт і Вілсон стверджували, що інтроспективні звіти можуть дати лише звіт про те, «що люди думають про те, як вони думають», але не «як вони насправді думають». Деякі когнітивні психологи заперечили це твердження, а [[Андерс Ерікссон|Ерікссон]] та [[Герберт Саймон|Саймон]] (1980) запропонували альтернативну точку зору. <ref>{{Cite journal |last=Ericsson |first=K. Anders |last2=Simon |first2=Herbert A. |year=1980 |title=Verbal reports as data |journal=Psychological Review |volume=87 |issue=3 |pages=215–51 |doi=10.1037/0033-295X.87.3.215}}</ref>

У своїй книзі ''«Географія мислення: як азіати і західні люди мислять по-різному... і чому»'' (Free Press; 2003) стверджує, що «людське пізнання не скрізь однакове», що азіати і західні люди «протягом тисячоліть зберігали дуже різні системи мислення»<ref>Nisbett 2003, p. xvi</ref> і що ці відмінності можна виміряти науковими методами. У книзі Нісбетта ''«Інтелект і як його здобути: чому школи і культури мають значення»'' (2009) стверджується, що екологічні фактори мають більший вплив на інтелект, ніж генетичні. Книга отримала широке схвальне висвітлення в пресі та від деяких колег-академіків;<ref>{{cite news|url=https://www.nytimes.com/2009/03/29/books/review/Holt-t.html|title=Get Smart|last=Holt|first=Jim|date=March 27, 2009|newspaper=The New York Times}}</ref> наприклад, психолог з [[Пенсільванський університет|Пенсільванського університету]] Деніел Ошерсон написав, що книга є «надзвичайно важливим аналізом визначальних факторів IQ». З іншого боку, більш критичні рецензенти, такі як Джеймс Дж. Лі з [[Гарвардський університет|Гарварду]], стверджували, що книга не врахувала найсильніші докази генетичних факторів у відмінностях інтелекту окремих осіб та груп.<ref>{{cite journal |last1=Lee |first1=James J. |year=2010 |title=Review of intelligence and how to get it: Why schools and cultures count, R.E. Nisbett, Norton, New York, NY |journal=Personality and Individual Differences |volume=48 |issue=2 |pages=247–55 |doi=10.1016/j.paid.2009.09.015}}</ref>

Разом з Едвардом Е. Джонсом він назвав «<nowiki/>[[упередження актор-спостерігач]]<nowiki/>» — явище, при якому люди, які діють, і люди, які спостерігають, використовують різні пояснення того, чому відбувається та чи інша поведінка.<ref>{{Cite encyclopedia|title=Actor-observer difference|encyclopedia=Oxford Reference|url=http://www.oxfordreference.com/view/10.1093/oi/authority.20110803095349125|language=en}}</ref> Це важливе поняття в [[Атрибуція (психологія)|теорії атрибуції]], яке стосується тенденції пояснювати власну поведінку ситуативними факторами, а поведінку інших людей — їхнім характером. Джонс і Нісбет пояснювали це тим, що наша увага зосереджена на ситуації, коли ми є акторами, але на людині, коли ми є спостерігачами, хоча існують й інші пояснення упередженості актора-спостерігача

== У поп-культурі ==
В інтерв'ю ''газеті «Нью-Йорк Таймс»'' канадський журналіст [[Малколм Гладуелл|Малкольм Гладуелл]] сказав: «Найвпливовішим мислителем у моєму житті був психолог Річард Нісбетт. Він, по суті, дав мені моє бачення світу». <ref>{{Cite news|url=https://www.nytimes.com/2013/10/06/books/review/malcolm-gladwell-by-the-book.html|title=Malcolm Gladwell: By the Book|date=October 3, 2013|work=The New York Times}}</ref>

== Твори ==

* Nisbett, R. and T. Wilson (1977). "Telling more than we can know: Verbal reports on mental processes." Psychological Review 84(3): 231–259.
* Ross, L and Nisbett, R.E. ''The Person and the Situation''. McGraw Hill, 1991. Reissued with new foreword by [[Малколм Гладуелл|Malcolm Gladwell]] and afterword by the authors, 2011
* ''Culture of Honor: The Psychology of Violence in the South'' (Westview Press, 1996)
* ''The Geography of Thought'' (Free Press, 2003) {{ISBN|978-0743216463}}
* ''Intelligence and How to Get It: Why Schools and Cultures Count'' (Norton, 2009)
* ''Mindware: Tools for Smart Thinking'' (FSG, 2015)

== Нагороди ==

* Donald T. Campbell Award for Distinguished Research in Social Psychology, awarded by the Society for Personality and Social Psychology, 1982.
* Award for Distinguished Scientific Contributions to Psychology, [[Американська психологічна асоціація|American Psychological Association]], 1991.
* Fellow, [[Американська академія мистецтв і наук|American Academy of Arts and Sciences]], 1992.
* Distinguished Senior Scientist Award, Society for Experimental Social Psychology, 1995
* Wei Lun Visiting professor of psychology, Chinese University of Hong Kong, 1995.
* William James Fellow Award for Distinguished Scientific Achievements, American Psychological Society, 1996.
* Elected to the [[Національна академія наук США|National Academy of Sciences]], 2002
* Oswald-Külpe-Award of the [[Вюрцбург|University of Würzburg]], Germany, 2007

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Зовнішні посилання ==

* [http://www-personal.umich.edu/~nisbett/ Nisbett's homepage at the University of Michigan]
* [https://web.archive.org/web/20090407032624/http://www.lsa.umich.edu/psych/people/directory/profiles/faculty/?uniquename=nisbett Nisbett's faculty profile (archived)]
* [http://www.edge.org/q2006/q06_print.html#nisbett The Edge Annual Question — 2006]
* Richard E. Nisbett publications indexed by Google Scholar
* [http://www.encyclopedia.com/arts/educational-magazines/nisbett-richard-e-1941 Biography] in Contemporary Authors (2009)
[[Категорія:Викладачі Університету Мічигану]]
[[Категорія:Члени і члени-кореспонденти Національної академії наук США]]
[[Категорія:Живі люди]]
[[Категорія:Члени Американської академії мистецтв і наук]]
[[Категорія:Народились 1941]]

title: Річард Е. Нісбетт

Народився: 1 червня 1941 (84 роки) · Літтлфілд, Техас, США

Країна: США

Діяльність: психолог, викладач університету

Alma mater: Columbia University

Галузь: соціальна психологія

Заклад: Університет Мічигану

Науковий керівник: Стенлі Шехтер

Аспіранти, докторанти: Kaiping Pengd

Членство: Національна академія наук США · Американська академія мистецтв і наук

Нагороди: Donald T. Campbell Award from American Psychological Association (1982), Guggenheim Fellowship (2002)


text:
# Бурлачук Леонід Фокович
Леоні́д Фо́кович Бурлачу́к (1 січня 1947, Ленінград — 26 листопада 2022) — радянський та український психолог. Доктор психологічних наук (1990), професор (1992). Дійсний член (академік) Національної академії педагогічних наук України (2010).

## Життєпис
Народився 1 січня 1947 року у Ленінграді. Батько — письменник Фока Федорович Бурлачук (1914—1997).
Навчався у Ленінградському державному університеті імені О. О. Жданова, але згодом перевівся до Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка, де 1970 року закінчив психологічне відділення філософського факультету.
Після закінчення вишу продовжив роботу як асистент, а пізніше як доцент кафедри соціальної та педагогічної психології Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка.
З 1990 по 1992 рік — завідувач кафедри соціальної та педагогічної психології Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка.
Разом з Вадимом Блейхером став засновником кафедри психодіагностики та медичної (з 2008 року клінічної) психології, де з моменту створення у 1992 році Бурлачук був завідувачем. У 2011—2012 роках — декан факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка.
Крім того, обіймав посаду президента у Всеукраїнській психодіагностичній асоціації та Національній психологічній асоціації України (2017—2020).
Помер 26 листопада 2022 року.

## Наукова діяльність
Займався вивченням психодіагностики, психотерапії та клінічної психології. Спочатку до сфери інтересів Бурлачука входило дослідження хворих з психічними розладами. Вчений одним з перших у Радянському Союзі почав застосовувати для діагностики тест Роршаха. У другій половині 1980-х почав вивчати та застосовувати у клінічній практиці психодіагностику. Автор теорії виміряної індивідуальності.
1974 року захистив кандидатську дисертацію на тему «Особливості перцептивної діяльності хворих на епілепсію та шизофренію при слабоструктурності зорової стимуляції», а в 1989 році — докторську дисертацію на тему «Психодіагностика особистості: понятійний апарат та методи дослідження». Бурлачук підготував свою кандидатську дисертацію під керівництвом психолога Вадима Блейхера на основі матеріалу зібраного в Київській клінічній (психоневрологічній) лікарні № 21 імені академіка І. П. Павлова. У зв'язку з використанням у роботі тесту Роршаха Бурлачук стикнувся з труднощами при захисті своєї дисертації через сприйняття «західних досліджень» як неприйнятних в СРСР. Захистити роботу, всупереч упередженість частини спеціалізованої вченої ради, йому вдалося в Ленінградському науково-дослідному психоневрологічному інституті ім. В. М. Бехтерєва, де керівником спеціалізованої вченої ради був Модест Кабанов.
Автор понад 200 наукових праць, включаючи словник-довідник, підручники та навчальні посібники. Найвідоміша його праця — «Словник-довідник із психодіагностики». Бурлачук створив навчальні курси та спецкурси, написані на основі досліджень клінічної психодіагностики. Член редакційних рад десяти українських та чотирьох закордонних періодичних видань з психології. 2008 року Бурлачук спільно з партнерами започаткував перше українське видавництво психологічних тестів «ОС Україна».
Підготував 40 кандидатів та 5 докторів наук [4]. Був головою науково-методичної комісії з психології при Міністерстві освіти і науки України, з 1991 по 2005 рік — голова спеціалізованої ради з захисту докторських та кандидатських дисертацій у галузі психології при Київському національному університеті. Керівник міжнародних освітніх та наукових проектів у галузі психології TEMPUS (1995—2000) та INTAS (1999—2003). Був головою оргкомітету міжнародної психологічної конференції «Псикон».
1992 року був обраний членом-кореспондентом, а 2010 — дійсним членом (академіком) Національної академії педагогічних наук України. З 1995 — член Міжнародної комісії з психологічних тестів. Також був дійсним членом Міжнародної академії акмеологічних наук, Нью-Йоркської академії наук та Європейської федерації психологічних асоціацій. Один з засновників Київського інституту сучасної психології та психотерапії та Української школи архетипіки.

## Нагороди
- Грамота Верховної Ради України[7]
- Медаль НАПН України «Ушинський К. Д.»[7]
- Медаль НАПН України «Григорій Сковорода»[7]
- Медаль НАПН України «Володимир Мономах»[7]

## Вибрані публікації
- Словарь-справочник по психодиагностике / Л. Ф. Бурлачук, С. М. Морозов. — 1989; 2-е изд. — СПб: Питер, 1999. — 517 с.; 2003; 3-е изд., перераб. и доп. — СПб: Питер, 2007. — 685 с.
- Словарь-справочник по психологической диагностике / Л. Ф. Бурлачук, С. М. Морозов. — Киев: Наук. думка, 1989. — 197 с.
- Психология жизненных ситуаций: Учебное пособие. — М., 1998. — 262 с.
- Основы психотерапии: Учебное пособие / Л. Ф. Бурлачук, И. А. Грабская, А. С. Кочарян. — Киев: Ника-Центр ; М.: Алетейа, 1999. — 317 с.
- Психотерапия: психологические модели: Учебник для вузов / Л. Ф. Бурлачук, А. С. Кочарян, М. Е. Жидко. — СПб: Питер, 2003, 2007 (2-е изд.), 2009 (3-е изд.), 2012. — 471 с.; 2-е изд. — М.: Питер, 2007.
- Исследование личности в клинической психологии (на основе метода Роршаха). — Киев: Вища школа, 1979. — 175 с.
- Психодиагностика / Л. Ф. Бурлачук. — 1995.
- Введение в проективную психологию / Л. Ф. Бурлачук. — 1997.
- Психодиагностика: Учебник для вузов / Л. Ф. Бурлачук. — СПб: Питер, 2002. — 349 с.; 2-е изд., перераб. и доп. — М.: Питер, 2008. — 378 с.
- Психодиагностические методы исследования личности / Л. Ф. Бурлачук. — Киев: Общество «Знание» УССР, 1982. — 19 с.
- Психодиагностические методы исследования интеллекта / Л. Ф. Бурлачук. — Киев: Общество «Знание» УССР, 1985. — 16 с.
- Психодиагностика личности / Л. Ф. Бурлачук. — Киев: Здоровья, 1989. — 163 с.
- Методика Роршаха: краткое пособие / Л. Ф. Бурлачук. — М.: Смысл, 2013. — 103 с.
- Основы психотерапии / Л. Ф. Бурлачук. — 1999; 2-е изд. — 2001.
- Focus Eastern Europe: Psychological and Social Determinants of Behaviour in the Transition Countries. — Innsbruck, 2001.

wikiname: ukwiki

title: Бурлачук Леонід Фокович

in_language: uk

wikitext:
{{Науковець
|ім'я = Леонід Фокович Бурлачук
|зображення = Леонид Бурлачук.jpg
|дата смерті = 26.11.2022
|Alma Mater = [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|КДУ]] (1970)
|заклад = [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|КНУ]]
|галузь = [[психодіагностика]]
}}
{{othernames|Бурлачук}}
'''Леоні́д Фо́кович Бурлачу́к''' ([[1 січня]] [[1947]], [[Санкт-Петербург|Ленінград]] — [[26 листопада]] [[2022]]) — радянський та український [[психолог]]. [[Доктор психологічних наук]] (1990), [[професор]] (1992). Дійсний член (академік) Національної академії педагогічних наук України (2010).

== Життєпис ==
Народився 1 січня 1947 року у [[Санкт-Петербург|Ленінграді]]. Батько — письменник [[Бурлачук Фока Федорович|Фока Федорович Бурлачук]] (1914—1997)<ref name=":05">''Маценко В. Ф.'' [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=38116 Бурлачук Леонід Фокович] // {{ЕСУ|3|622}}</ref>.

Навчався у [[Санкт-Петербурзький державний університет|Ленінградському державному університеті імені О. О. Жданова]], але згодом перевівся до [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка]], де 1970 року закінчив психологічне відділення [[Філософський факультет Київського національного університету імені Тараса Шевченка|філософського факультету]]<ref name=":01">{{Cite web|lang=ru|url=https://psy.su/feed/10604/|title=Памяти Леонида Фокича Бурлачука|author=Коржова Елена Юрьевна|website=Психологическая газета|date=2022-12-11|access-date=2023-02-07}}</ref><ref name=":03">{{Cite web|lang=ru|url=https://psy.su/persons/100_psihologov_rossii/psy/128546/|title=Бурлачук Леонид Фокич|website=Психологическая газета|access-date=2023-02-07}}</ref>.

Після закінчення вишу продовжив роботу як асистент, а пізніше як доцент кафедри соціальної та педагогічної психології Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка<ref name=":02">{{Cite web|lang=uk|url=https://psy.knu.ua/news/1219-pishov-z-zhyttia-burlachuk-leonid-fokovych|title=Пішов з життя Бурлачук Леонід Фокович|website=psy.knu.ua|date=2022-11-28|access-date=2023-02-07}}</ref>.

З 1990 по 1992 рік — завідувач кафедри соціальної та педагогічної психології Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка<ref name=":02" />.

Разом з [[Блейхер Вадим Мойсеєвіч|Вадимом Блейхером]] став засновником кафедри психодіагностики та медичної (з 2008 року клінічної) психології, де з моменту створення у 1992 році Бурлачук був завідувачем<ref name=":07" />. У 2011—2012 роках — декан факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка<ref name=":02" />.

Крім того, обіймав посаду президента у Всеукраїнській психодіагностичній асоціації та Національній психологічній асоціації України (2017—2020)<ref name=":01" /><ref name=":02" />.

Помер 26 листопада 2022 року<ref name=":01" />.

== Наукова діяльність ==
Займався вивченням [[Психодіагностика|психодіагностики]], [[Психотерапія|психотерапії]] та [[Клінічна психологія|клінічної психології]]<ref name=":02" />. Спочатку до сфери інтересів Бурлачука входило дослідження хворих з [[Психічний розлад|психічними розладами]]. Вчений одним з перших у Радянському Союзі почав застосовувати для діагностики [[тест Роршаха]]. У другій половині 1980-х почав вивчати та застосовувати у клінічній практиці психодіагностику. Автор теорії виміряної індивідуальності<ref name=":03" />.

1974 року захистив кандидатську дисертацію на тему «Особливості перцептивної діяльності хворих на епілепсію та шизофренію при слабоструктурності зорової стимуляції», а в 1989 році — докторську дисертацію на тему «Психодіагностика особистості: понятійний апарат та методи дослідження»<ref name=":03" />. Бурлачук підготував свою кандидатську дисертацію під керівництвом психолога [[Блейхер Вадим Мойсеєвіч|Вадима Блейхера]] на основі матеріалу зібраного в Київській клінічній (психоневрологічній) лікарні № 21 імені академіка І. П. Павлова. У зв'язку з використанням у роботі тесту Роршаха Бурлачук стикнувся з труднощами при захисті своєї дисертації через сприйняття «західних досліджень» як неприйнятних в СРСР. Захистити роботу, всупереч упередженість частини спеціалізованої вченої ради, йому вдалося в Ленінградському науково-дослідному психоневрологічному інституті ім. В. М. Бехтерєва, де керівником спеціалізованої вченої ради був [[Кабанов Модест Михайлович|Модест Кабанов]]<ref name=":07">{{Статья|ссылка=https://cyberleninka.ru/article/n/leonid-fokovich-burlachuk-i-stanovlenie-ukrainskoy-shkoly-klinicheskoy-psihologii|автор=Худик Владимир Александрович|заглавие=Леонид Фокович Бурлачук и становление украинской школы клинической психологии|год=2022|язык=ru|издание=Коррекционно-педагогическое образование|выпуск=4 (32)|страницы=61–65|issn=2411-3638}}</ref>.

Автор понад 200 наукових праць, включаючи словник-довідник, підручники та навчальні посібники. Найвідоміша його праця — «Словник-довідник із психодіагностики»<ref name=":01" />. Бурлачук створив навчальні курси та спецкурси, написані на основі досліджень клінічної психодіагностики<ref name=":03" />. Член редакційних рад десяти українських та чотирьох закордонних періодичних видань з психології<ref name=":09">{{Cite web|lang=uk|url=http://naps.gov.ua/ua/press/releases/2889/|title=Відійшов із земного життя академік НАПН України Бурлачук Леонід Фокович|website=НАПН України|date=2022-11-28|access-date=2023-02-07}}</ref>. 2008 року Бурлачук спільно з партнерами започаткував перше українське видавництво психологічних тестів «ОС Україна»<ref name=":010">{{Статья|ссылка=http://dspace.pnpu.edu.ua/bitstream/123456789/7264/1/Burlachuk.pdf|заглавие=Бурлачук Леонід Фокович|год=2017|язык=uk|издание=Психологія і особистість|номер=1 (11)|issn=2226-4078}}</ref>.

Підготував 40 кандидатів та 5 докторів наук [4]. Був головою науково-методичної комісії з психології при [[Міністерство освіти і науки України|Міністерстві освіти і науки України]]<ref name=":02" />, з 1991 по 2005 рік — голова спеціалізованої ради з захисту докторських та кандидатських дисертацій у галузі психології при Київському національному університеті<ref name=":03" />. Керівник міжнародних освітніх та наукових проектів у галузі психології [[TEMPUS]] (1995—2000) та [[INTAS]] (1999—2003)<ref name=":05" />. Був головою оргкомітету міжнародної психологічної конференції «Псикон»<ref name=":010" />.

1992 року був обраний членом-кореспондентом, а 2010 — [[Члени Національної академії педагогічних наук України|дійсним членом (академіком)]] [[Національна академія педагогічних наук України|Національної академії педагогічних наук України]]<ref name=":03" />. З 1995 — член Міжнародної комісії з психологічних тестів<ref name=":07" />. Також був дійсним членом Міжнародної академії акмеологічних наук<ref name=":03" />, [[Нью-Йоркська академія наук|Нью-Йоркської академії наук]] та {{iw|European_Federation_of_Psychologists'_Associations|Європейської федерації психологічних асоціацій|en|European_Federation_of_Psychologists'_Associations}}<ref name=":01" />. Один з засновників Київського інституту сучасної психології та психотерапії<ref>{{Cite web|lang=uk|url=https://www.kispp.com/burlachuklf.html|title=Пішов з життя Бурлачук Леонід Фокович|website=КІСПП|access-date=2023-02-07|archive-date=2023-02-11|archive-url=https://web.archive.org/web/20230211182415/https://www.kispp.com/burlachuklf.html}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20230211182415/https://www.kispp.com/burlachuklf.html |date=2023-02-11 }}</ref> та Української школи архетипіки<ref>{{Cite web|lang=uk|url=https://usarch.org/засновники-школи/|title=Засновники школи|website=Українська школа архетипіки|access-date=2023-02-07}}</ref>.

== Нагороди ==
* [[Грамота Верховної Ради України]]<ref name=":09" />
* Медаль НАПН України «Ушинський К. Д.»<ref name=":09" />
* Медаль НАПН України «Григорій Сковорода»<ref name=":09" />
* Медаль НАПН України «Володимир Мономах»<ref name=":09" />

== Вибрані публікації ==
* Словарь-справочник по психодиагностике / Л. Ф. Бурлачук, С. М. Морозов. — 1989; 2-е изд. — СПб: Питер, 1999. — 517 с.; 2003; 3-е изд., перераб. и доп. — СПб: Питер, 2007. — 685 с.
* Словарь-справочник по психологической диагностике / Л. Ф. Бурлачук, С. М. Морозов. — Киев: Наук. думка, 1989. — 197 с.
* Психология жизненных ситуаций: Учебное пособие. — М., 1998. — 262 с.
* Основы психотерапии: Учебное пособие / Л. Ф. Бурлачук, И. А. Грабская, А. С. Кочарян. — Киев: Ника-Центр ; М.: Алетейа, 1999. — 317 с.
* Психотерапия: психологические модели: Учебник для вузов / Л. Ф. Бурлачук, А. С. Кочарян, М. Е. Жидко. — СПб: Питер, 2003, 2007 (2-е изд.), 2009 (3-е изд.), 2012. — 471 с.; 2-е изд. — М.: Питер, 2007.
* Исследование личности в клинической психологии (на основе метода Роршаха). — Киев: Вища школа, 1979. — 175 с.
* Психодиагностика / Л. Ф. Бурлачук. — 1995.
* Введение в проективную психологию / Л. Ф. Бурлачук. — 1997.
* Психодиагностика: Учебник для вузов / Л. Ф. Бурлачук. — СПб: Питер, 2002. — 349 с.; 2-е изд., перераб. и доп. — М.: Питер, 2008. — 378 с.
* Психодиагностические методы исследования личности / Л. Ф. Бурлачук. — Киев: Общество «Знание» УССР, 1982. — 19 с.
* Психодиагностические методы исследования интеллекта / Л. Ф. Бурлачук. — Киев: Общество «Знание» УССР, 1985. — 16 с.
* Психодиагностика личности / Л. Ф. Бурлачук. — Киев: Здоровья, 1989. — 163 с.
* Методика Роршаха: краткое пособие / Л. Ф. Бурлачук. — М.: Смысл, 2013. — 103 с.
* Основы психотерапии / Л. Ф. Бурлачук. — 1999; 2-е изд. — 2001.
* Focus Eastern Europe: Psychological and Social Determinants of Behaviour in the Transition Countries. — Innsbruck, 2001.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{Cite web|url=http://www.dates.gnpbu.ru/2-7/Burlachuk/burlachuk.html|author=Л.А. Карпенко |title=Леонид Фокид Бурлачук|lang=ru|website=dates.gnpbu.ru}}
* {{Cite web|lang=ru|url=http://www.voppsy.ru/ubiley/ubiBur.htm|title=К 60-летию со дня рождения Л. Ф. Бурлачука|website=voppsy.ru|publisher=|access-date=2023-02-07}}
* {{Cite web|lang=uk|url=https://web.archive.org/web/20090519093500/http://www.psy.univ.kiev.ua/site/uk/history-structure/personalities/135-burlachuk.html|title=Бурлачук Леонід Фокович|website=psy.univ.kiev.ua|date=|access-date=2023-02-07}}
* {{Cite web|lang=en|url=https://web.archive.org/web/20130520075649/http://www.burlachuk.kiev.ua/|title=Prof. Leonid Burlachuk — Home Page|website=burlachuk.kiev.ua|date=|access-date=2023-02-07}}

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Українські психологи]]
[[Категорія:Уродженці Санкт-Петербурга]]
[[Категорія:Випускники філософського факультету КНУ]]
[[Категорія:Науковці Інституту психології імені Григорія Костюка НАПН України]]
[[Категорія:Доктори психологічних наук України]]
[[Категорія:Академіки Національної академії педагогічних наук України]]

title: Леонід Фокович Бурлачук

Народився: 1 січня 1947 · Ленінград, РРФСР, СРСР

Помер: 26 листопада 2022

Країна: СРСР · Україна

Діяльність: психолог

Галузь: психодіагностика

Заклад: КНУ

Науковий ступінь: доктор психологічних наук

Батько: Бурлачук Фока Федорович


text:
# Марцін Врона
Марцін Врона (пол. Marcin Wrona; 25 березня 1973, Тарнів — 19 вересня 2015, Гдиня) — польський режисер, сценарист, продюсер та актор.

## Біографія

### Життя
Марцін Врона народився 25 березня 1973 року у Польщі в м. Тарнів.
Навчався на факультеті кінознавства в Ягайлонському університеті, а на факультеті радіо і телебачення Шльонського (Сілезького) університету здобув звання доктора кіномистецтва у 2002 р.. У 2003 році продовжив навчання в школі кінорежисури Анджея Вайди, потім навчався в інституті кіно ім. Моріця Бінгера в Амстердамі (2005 р.).
Викладав у Сілезькому університеті в Катовицях та Краківській кіношколі. Був одружений.
У 2015 році, напередодні своєї смерті, узяв участь у 40-му кінофестивалі у м. Гдиня (Gdynia Film Festival).

### Обставини смерті
Тіло Врони знайшли ввечері 19 вересня 2015 р. в м. Гдиня у Польщі в одному з готелів, у який він прибув для участь у польському кінофестивалі. Поліцію викликала дружина Врони. В день його смерті відбувалося вручення нагород учасникам фестивалю.
У ЗМІ існує версія щодо смерті Врони, що митець помер, оскільки не отримав нагороди в останньому фестивалі.

## Діяльність
Зрежисував телевізійну виставу «Доктор Галіна», біографічну розповідь про Галіну Шварц, яка була учасницею польського антигітлерівського підпілля, а після війни заснувала Університет третього віку.
За свою кар'єру він виступив як режисер у роботі над 9 повно- і короткометражними фільмами і серіалами.

## Фільмографія

### 2010
Був режисером фільму «Хрещення» та у фільмі Рятувальники (Ratownicy).

### 2015
Був режисером фільму «Демон», разом зі своєю дружиною.

## Нагороди
У 2011 році отримав Гранпрі міжнародного кінофестивалю «Febiofest» за фільм «Хрещення».

## Цікаві факти
Марцін Врона помер під час 40 фестивалю кіно в Гдині (Gdynia Film Festival), на якому презентував свій останній фільм — «Демон».

title: Марцін Врона

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Марцін Врона
| зображення           = Marcin_Wrona_by_Piotr_Litwic.jpg
| розмір_зображення    =
| дата_народження      = 25.03.1973
| місце_народження     = [[Тарнів]]
| дата_смерті          = 19.09.2015
| місце_смерті         = [[Гдиня]]
| громадянство         =
| національність       = [[Поляки|Поляк]]
| нагороди             =
| місце_проживання     = [[Польща]]
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  = Marcin Wrona
| причина_смерті       = самогубство (не підтвердж.)
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       = [[режисер]], [[продюсер]], [[сценарист]], [[педагог]]
| батько               =
| дружина              = Ольга (Olga Szymanska)
| діти                 =
| родичі               =
| сторінка_в_інтернеті =
}}

'''Марцін Врона''' ({{lang-pl|Marcin Wrona}}; 25 березня 1973, [[Тарнів]] — 19 вересня 2015, [[Гдиня]]) — польський [[кінорежисер|режисер]], сценарист, продюсер та актор<ref name=":1">{{Cite web|title = Марцин Врона (Marcin Wrona) - биография - европейские сценаристы - Кино-Театр.РУ|url = http://www.kino-teatr.ru/kino/screenwriter/euro/351251/bio/|website = www.kino-teatr.ru|accessdate = 2015-10-17|archive-date = 29 вересня 2017|archive-url = https://web.archive.org/web/20170929120654/http://www.kino-teatr.ru/kino/screenwriter/euro/351251/bio/}}</ref><ref name=":2" />.

== Біографія ==

=== Життя ===
Марцін Врона народився 25 березня 1973 року у [[Польща|Польщі]] в м. [[Тарнів]]<ref name=":2">{{Cite web|title = Марчин Врона (Marcin Wrona)|url = http://www.kinopoisk.ru/name/893859/vk/3/|website = КиноПоиск|accessdate = 2015-10-17|archive-date = 6 березня 2016|archive-url = https://web.archive.org/web/20160306151347/http://www.kinopoisk.ru/name/893859/vk/3/}}</ref><ref name=":3" />.

Навчався на факультеті кінознавства в [[Яґеллонський університет|Ягайлонському університеті]], а на факультеті радіо і телебачення [[Сілезький університет у Катовицях|Шльонського (Сілезького) університету]] здобув звання доктора кіномистецтва у 2002 р.<ref name=":0">{{Cite web|title = Помер режисер Марцін Врона|url = http://filmlwow.eu/ua/aktualnosci-3/aktualne/1826-rezyser-marcin-wrona-nie-zyje|website = Перегляд сучасного польського кіно|accessdate = 2015-10-17|archive-date = 1 жовтня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20151001143405/http://filmlwow.eu/ua/aktualnosci-3/aktualne/1826-rezyser-marcin-wrona-nie-zyje}}</ref>. У 2003 році продовжив навчання в школі кінорежисури [[Анджей Вайда|Анджея Вайди]], потім навчався в інституті кіно ім. Моріця Бінгера в [[Амстердам]]і (2005 р.).

Викладав у Сілезькому університеті в [[Катовиці|Катовицях]] та Краківській кіношколі. Був одружений.

У 2015 році, напередодні своєї смерті, узяв участь у 40-му кінофестивалі у м. [[Гдиня]] ([[Gdynia Film Festival]]).

=== Обставини смерті ===
Тіло Врони знайшли ввечері 19 вересня 2015<ref>{{Cite web|url=http://wyborcza.pl/1,134835,19109916,marcin-wrona-25-marca-1973-19-wrzesnia-2015.html?disableRedirects=true|title=Wyborcza.pl|website=wyborcza.pl|accessdate=2016-02-27|archive-date=10 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160310055101/http://wyborcza.pl/1,134835,19109916,marcin-wrona-25-marca-1973-19-wrzesnia-2015.html?disableRedirects=true}}</ref> р. в м. [[Гдиня]] у Польщі в одному з готелів, у який він прибув для участь у польському кінофестивалі<ref>{{Cite web|title = Польский режиссер Марцин Врона найден мертвым {{!}} Знаменитости.инфо|url = http://znamenitosti.info/polskij-rezhisser-marcin-vrona-najden-mertvym/|website = znamenitosti.info|accessdate = 2015-10-17|archive-date = 4 березня 2016|archive-url = https://web.archive.org/web/20160304115120/http://znamenitosti.info/polskij-rezhisser-marcin-vrona-najden-mertvym/}}</ref><ref>{{Cite web|title = Польский режиссер Марчин Врона найден мертвым|url = http://lenta.ru/news/2015/09/19/wrona/|website = lenta.ru|accessdate = 2015-10-17|archive-date = 23 жовтня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20151023013955/http://lenta.ru/news/2015/09/19/wrona}}</ref>. Поліцію викликала дружина Врони<ref name=":3">{{Cite news|title = Marcin Wrona, Director, Dies at 42 as His New Movie Debuts|url = http://www.nytimes.com/2015/09/21/movies/marcin-wrona-polish-film-director-dies-at-42.html|work = The New York Times|date = 2015-09-20|accessdate = 2015-10-17|issn = 0362-4331|archive-date = 27 вересня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20150927050013/http://www.nytimes.com/2015/09/21/movies/marcin-wrona-polish-film-director-dies-at-42.html}}</ref>. В день його смерті відбувалося вручення нагород учасникам фестивалю<ref>{{Cite web|title = На кинофестивале в Гдыне вручены|url = http://www.radiopolsha.pl/6/139/Artykul/221768|website = Polskie Radio dla Zagranicy|accessdate = 2015-10-17|archive-date = 26 вересня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20150926183241/http://radiopolsha.pl/6/139/Artykul/221768}}</ref>.

У ЗМІ існує версія щодо смерті Врони, що митець помер, оскільки не отримав нагороди в останньому фестивалі<ref>{{Cite web|title = Marcin Wrona: reżyser własnej śmierci|url = http://www.polityka.pl/tygodnikpolityka/spoleczenstwo/1634663,1,marcin-wrona-rezyser-wlasnej-smierci.read|website = www.polityka.pl|accessdate = 2015-10-17|archive-date = 11 жовтня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20151011065236/http://www.polityka.pl/tygodnikpolityka/spoleczenstwo/1634663,1,marcin-wrona-rezyser-wlasnej-smierci.read}}</ref>.

== Діяльність ==
Зрежисував телевізійну виставу «Доктор Галіна», біографічну розповідь про [[Галіна Шварц|Галіну Шварц]], яка була учасницею польського антигітлерівського підпілля, а після війни заснувала [[Університет третього віку]].

За свою кар'єру він виступив як режисер у роботі над 9 повно- і короткометражними фільмами і серіалами<ref>{{Cite web|title = LatestNewsResource {{!}} Latest News {{!}} Польський режисер Марчін Врона знайдений мертвим|url = https://latestnewsresource.com/uk/news/polskij-rezhisser-marchin-vrona-najden-mertvym|website = latestnewsresource.com|accessdate = 2015-10-17|archiveurl = https://web.archive.org/web/20161112210304/https://latestnewsresource.com/uk/news/polskij-rezhisser-marchin-vrona-najden-mertvym|archivedate = 2016-11-12|deadurl = yes}}</ref>.

== Фільмографія ==

=== 2010 ===
Був режисером фільму «[[Хрещення (фільм, 2010)|Хрещення]]»<ref>{{Cite web|title = Крещение|url = http://www.kinopoisk.ru/film/560138/|website = www.kinopoisk.ru|accessdate = 2015-10-17|archive-date = 25 квітня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20150425064339/http://www.kinopoisk.ru/film/560138/}}</ref> та у фільмі Рятувальники (Ratownicy)<ref>{{Cite web|title = Спасатели|url = http://www.kinopoisk.ru/film/628014/|website = www.kinopoisk.ru|accessdate = 2015-10-17|archive-date = 15 квітня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20150415174017/http://www.kinopoisk.ru/film/628014/}}</ref>.

=== 2015 ===
Був режисером фільму «Демон», разом зі своєю дружиною<ref>{{Cite web|title = Demon|url = http://www.kinopoisk.ru/film/929488/|website = www.kinopoisk.ru|accessdate = 2015-10-17}}</ref>.

== Нагороди ==
У 2011 році отримав Гранпрі міжнародного кінофестивалю «[[Febiofest]]» за фільм «[[Хрещення (фільм, 2010)|Хрещення]]»<ref name=":1" />.

== Цікаві факти ==
Марцін Врона помер під час 40 фестивалю кіно в Гдині ([[Gdynia Film Festival]]), на якому презентував свій останній фільм — «Демон»<ref name=":0" />.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{IMDb name|1672085|Marcin Wrona}}

{{бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Врона Марцін}}
[[Категорія:Польські кінорежисери]]
[[Категорія:Польські сценаристи]]
[[Категорія:Актори за алфавітом]]
[[Категорія:Сценаристи]]
[[Категорія:Продюсери]]

title: пол. Marcin Wrona

Ім'я при народженні: Marcin Wrona

Народився: 25 березня 1973 · Тарнів

Помер: 19 вересня 2015 (42 роки) · Гдиня · ·самогубство (не підтвердж.)

Поховання: Військові Повонзки

Країна: Республіка Польща

Національність: Поляк

Місце проживання: Польща

Діяльність: режисер, продюсер, сценарист, педагог

Alma mater: Ягеллонський університет і Сілезький університет у Катовицях

Знання мов: польська

Заклад: Сілезький університет у Катовицях

У шлюбі з: Ольга (Olga Szymanska)


text:
# Аполейкон Тауншип (округ Сасквегенна, Пенсільванія)
Аполейкон Тауншип (англ. Apolacon Township) — селище (англ. township) в США, в окрузі Сасквегенна штату Пенсільванія. Населення — 426 осіб (2020).

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у селищі мешкало 500 осіб у 204 домогосподарствах у складі 149 родин. Було 290 помешкань
Расовий склад населення:
| - 98,4 % — білих - 0,6 % — азіатів - 0,4 % — корінних американців - 0,4 % — чорних або афроамериканців |

До двох чи більше рас належало 0,2 %. Частка іспаномовних становила 1,0 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,6 % — особи молодші 18 років, 63,4 % — особи у віці 18—64 років, 17,0 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 46,3 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 100,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 106,2 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 67 252 долари США (медіана — 64 250), а середній дохід на одну сім'ю — 83 473 долари (медіана — 72 386). За межею бідності перебувало 5,7 % осіб, у тому числі 0,0 % дітей у віці до 18 років та 12,9 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 215 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 26,5 %, будівництво — 14,4 %, виробництво — 14,0 %.

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = селище
|українська назва   = Аполейкон Тауншип
|оригінальна назва  = {{lang-en|Apolacon Township}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Пенсільванія
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Сасквегенна (округ, Пенсільванія)|Сасквегенна]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 58,88
|висота центру НП   =
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 8,49
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           =
|DST                    =
|телефонний код         = 570
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 4211502712
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Аполейкон Тауншип''' ({{lang-en|Apolacon Township}}) — селище ({{lang-en|township}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Сасквегенна (округ, Пенсільванія)|Сасквегенна]] штату [[Пенсільванія]]. Населення — 426 осіб (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 2010 = 500
| 2020 = 426
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archiveurl=https://www.webcitation.org/6YSasqtfX?url=http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=12 травня 2015|deadurl=yes}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у селищі мешкало 500 осіб у 204 домогосподарствах у складі 149 родин. Було 290 помешкань

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 98,4 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,6 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,4 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,4 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
|}
До двох чи більше рас належало 0,2 %. Частка іспаномовних становила 1,0 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,6 % — особи молодші 18 років, 63,4 % — особи у віці 18—64 років, 17,0 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 46,3 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 100,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 106,2 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:67252}} [[Долар США|долари США]] (медіана — {{formatnum:64250}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:83473}} долари (медіана — {{formatnum:72386}}). За межею бідності перебувало 5,7 % осіб, у тому числі 0,0 % дітей у віці до 18 років та 12,9 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 215 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 26,5 %, будівництво — 14,4 %, виробництво — 14,0 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Сасквегенна (округ, Пенсільванія)}}

[[Категорія:Селища Пенсільванії]]
[[Категорія:Населені пункти округу Сасквегенна (Пенсільванія)]]

title: Країна

Штат: Пенсільванія

Округ: Сасквегенна

Населення: 426 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 8,49 осіб/км²


text:
# Финтинеле (Горж)
Финтинеле (рум. Fântânele) — село у повіті Горж в Румунії. Входить до складу комуни Урдарі.
Село розташоване на відстані 223 км на захід від Бухареста, 28 км на південь від Тиргу-Жіу, 64 км на північний захід від Крайови.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 985 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Финтинеле (Горж)

wikitext:
{{Otheruses|Финтинеле}}
{{НП Румунії
 | назва               = Финтинеле
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Fântânele''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Горж
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Урдарі (комуна)|Урдарі]]
 | код_SIRUTA          = 82751
 | широта              = 44.7781
 | довгота             = 23.311
 | висота              = 144
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 985
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 217541
}}
'''Финтинеле''' ({{lang-ro|Fântânele}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Горж (повіт)|Горж]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Урдарі (комуна)|Урдарі]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 223 км на захід від [[Бухарест]]а, 28 км на південь від [[Тиргу-Жіу]], 64 км на північний захід від [[Крайова|Крайови]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:985}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Горж]]

title: Финтинеле · Fântânele

Країна: Румунія

Повіт: Горж

Комуна: Урдарі

Телефонний код: +40 253 (Romtelecom, TR) · +40 353 (інші оператори)


text:
# Рорі Кеннеді
Рорі Елізабет Кетрін Кеннеді-Бейлі (англ. Rory Elizabeth Katherine Kennedy-Bailey; 12 грудня 1968, Вашингтон, США) — американська кінорежисерка і кінопродюсерка. Лауреат премій Міжнародного кінофестивалю в Ньюпорті (1999), Міжнародного кінофестивалю в Чикаго (1999), Атлантського кінофестивалю (1999), Американського інституту кіномистецтва (1999), «Еммі» (2007), «Грейсі» (2008) і Ешлендського незалежного кінофестивалю (2012).

## Життєпис
Рорі Елізабет Кетрін Кеннеді народилася 12 грудня 1968 року в Вашингтоні (США), ставши наймолодшою з одинадцяти дітей у сім'ї політика Роберта Кеннеді (1925—1968) і його дружини Етель Кеннеді (Скакель; нар.1928), які були одружені 17 років — з 17 червня 1950 року і до вбивства Роберта 6 червня 1968 року, за півроку до народження Рорі.
10 братів і сестер Рорі:
- Кетлін Гарінгтон Кеннеді-Таунсенд[en] (нар. 04.07.1951), адвокат.
- Джозеф Патрік Кеннеді-другий[en] (нар. 24.09.1952), бізнесмен.
- Роберт Френсіс Кеннеді-молодший (нар. 17.01.1954), радіоведучий.
- Девід Ентоні Кеннеді (15.06.1955-25.04.1984), помер від передозування кокаїну в 28-річному віці.
- Мері Кортні Кеннеді-Гілл (нар. 09.09.1956).
- Майкл ЛеМойн Кеннеді[en] (27.02.1958-31.12.1997), загинув у гірськолижній катастрофі в 39-річному віці.
- Мері Керрі Кеннеді[en] (нар. 08.09.1959), громадський діяч.
- Крістофер Джордж Кеннеді[en] (нар. 04.07.1963), бізнесмен.
- Метью Максвелл Тейлор Кеннеді[en] (нар. 11.01.1965), юрист і письменник.
- Дуглас Герріман Кеннеді[en] (нар. 24.03.1967) — журналіст.

## Кар'єра
Рорі знімає кіно з 1986 року.
З 1999 року Кеннеді також продюсує фільми.
Є лауреатом премій Міжнародного кінофестивалю в Ньюпорті (1999), Міжнародного кінофестивалю в Чикаго (1999), Атлантського кінофестивалю (1999), Американського інституту кіномистецтва (1999), «Еммі» (2007), «Грейсі» (2008) і Ешлендського незалежного кінофестивалю (2012).

## Особисте життя
З 2 серпня 1999 року Рорі одружена з Марком Бейлі. У подружжя є троє дітей: дві дочки і син — Джорджія Елізабет Кеннеді-Бейлі (нар. 30.09.2002), Бріджет Кетрін Кеннеді-Бейлі (нар. в липні 2004) і Закарі Коркленд Кеннеді-Бейлі (нар. 16.07.2007).

title: Рорі Кеннеді

wikitext:
{{Кінематографіст}}
'''Рорі Елізабет Кетрін Кеннеді-Бейлі''' ({{lang-en|Rory Elizabeth Katherine Kennedy-Bailey}}; {{Дн|12|12|1968}}, [[Вашингтон]], [[Сполучені Штати Америки|США]]) — [[Сполучені Штати Америки|американська]] [[Кінорежисер|кінорежисерка]] і [[Кінопродюсер|кінопродюсерка]]. Лауреат премій {{Нп|Міжнародний кінофестиваль у Ньюпорті|Міжнародного кінофестивалю в Ньюпорті|en|Newport International Film Festival}} (1999), [[Міжнародний кінофестиваль у Чикаго|Міжнародного кінофестивалю в Чикаго]] (1999), {{Нп|Атлантський кінофестиваль|Атлантського кінофестивалю|en|Atlanta Film Festival}} (1999), [[Американський інститут кіномистецтва|Американського інституту кіномистецтва]] (1999), «[[Прайм-тайм премія «Еммі»|Еммі]]» (2007), «{{Нп|Грейсі (премія)|Грейсі|en|Gracie Awards}}» (2008) і {{Нп|Ешлендський незалежний кінофестиваль|Ешлендського незалежного кінофестивалю|en|Ashland Independent Film Festival}} (2012).

== Життєпис ==
Рорі Елізабет Кетрін Кеннеді народилася [[12 грудня]] [[1968|1968 року]] в [[Вашингтон]]і ([[Сполучені Штати Америки|США]]), ставши наймолодшою з одинадцяти дітей у сім'ї політика [[Роберт Кеннеді|Роберта Кеннеді]] (1925—1968) і його дружини [[Етель Кеннеді]] (Скакель; нар.1928), які були одружені 17 років — з [[17 червня]] [[1950|1950 року]] і до вбивства Роберта [[6 червня]] [[1968|1968 року]], за півроку до народження Рорі.

10 братів і сестер Рорі:

* {{Нп|Кетлін Кеннеді-Таунсенд|Кетлін Гарінгтон Кеннеді-Таунсенд|en|Kathleen Kennedy Townsend}} (нар. 04.07.1951), адвокат.
* {{Нп|Джозеф Патрік Кеннеді-другий||en|Joseph P. Kennedy II}} (нар. 24.09.1952), бізнесмен.
* [[Роберт Френсіс Кеннеді (молодший)|Роберт Френсіс Кеннеді-молодший]] (нар. 17.01.1954), радіоведучий.
* [[Девід Ентоні Кеннеді]] (15.06.1955-25.04.1984), помер від передозування кокаїну в 28-річному віці.
* Мері Кортні Кеннеді-Гілл (нар. 09.09.1956).
* {{Нп|Майкл ЛеМойн Кеннеді||en|Michael LeMoyne Kennedy}} (27.02.1958-31.12.1997), загинув у гірськолижній катастрофі в 39-річному віці.
* {{Нп|Керрі Кеннеді|Мері Керрі Кеннеді|en|Kerry Kennedy}} (нар. 08.09.1959), громадський діяч.
* {{Нп|Крістофер Джордж Кеннеді||en|Christopher G. Kennedy}} (нар. 04.07.1963), бізнесмен.
* {{Нп|Макс Кеннеді|Метью Максвелл Тейлор Кеннеді|en|Max Kennedy}} (нар. 11.01.1965), юрист і письменник.
* {{Нп|Дуглас Герріман Кеннеді||en|Douglas Harriman Kennedy}} (нар. 24.03.1967) — журналіст.

== Кар'єра ==
Рорі знімає кіно з [[1986|1986 року]].

З [[1999|1999 року]] Кеннеді також продюсує фільми.

Є лауреатом премій {{Нп|Міжнародний кінофестиваль у Ньюпорті|Міжнародного кінофестивалю в Ньюпорті|en|Newport International Film Festival}} (1999), [[Міжнародний кінофестиваль у Чикаго|Міжнародного кінофестивалю в Чикаго]] (1999), {{Нп|Атлантський кінофестиваль|Атлантського кінофестивалю|en|Atlanta Film Festival}} (1999), [[Американський інститут кіномистецтва|Американського інституту кіномистецтва]] (1999), «[[Прайм-тайм премія «Еммі»|Еммі]]» (2007), «{{Нп|Грейсі (премія)|Грейсі|en|Gracie Awards}}» (2008) і {{Нп|Ешлендський незалежний кінофестиваль|Ешлендського незалежного кінофестивалю|en|Ashland Independent Film Festival}} (2012).

== Особисте життя ==
З [[2 серпня]] [[1999|1999 року]] Рорі одружена з Марком Бейлі. У подружжя є троє дітей: дві дочки і син — Джорджія Елізабет Кеннеді-Бейлі (нар. 30.09.2002), Бріджет Кетрін Кеннеді-Бейлі (нар. в липні 2004) і Закарі Коркленд Кеннеді-Бейлі (нар. 16.07.2007).

== Примітки ==
{{примітки|2}}
== Посилання ==
* [https://www.segodnya.ua/ua/interview/intervyu-s-rori-kennedi-segodnyashnemu-pokoleniyu-ne-hvataet-duha-issledovaniy-1179193.html Інтерв'ю з Рорі Кеннеді: "Сьогоднішньому поколінню бракує духу досліджень"]
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Кеннеді]]
[[Категорія:Кінопродюсери США]]
[[Категорія:Кінорежисери США]]
[[Категорія:Уродженці Вашингтона]]

title: Рорі Кеннеді

Дата народження: 12 грудня 1968 (56 років)

Місце народження: Вашингтон, США

Громадянство: США

Alma mater: Браунський університет

Професія: кінорежисерка, кінопродюсерка, письменниця, акторка

Нагороди: Прайм-тайм премія «Еммі»


text:
# Свідчення відсутності
Свідчення відсутності — це будь-які свідчення, які свідчать про те, що чогось не вистачає або не існує. Те, що вважається доказом відсутності, було предметом суперечок між вченими та філософами. Це часто відрізняють від відсутності свідчень.

## Огляд
Свідчення відсутності та відсутність свідчень — схожі, але різні поняття. Це розрізнення відображено в афоризмі «Відсутність свідчень не є свідченням відсутності». Цей антиметабол часто приписують Мартіну Різу або Карлу Сагану, але версія з'явилася ще в 1888 році в праці Вільяма Райта. За словами Сагана, цей вираз є критикою «нетерпіння до двозначності», яке демонструється зверненнями до невігластва. Незважаючи на те, що може матися на увазі в цьому виразі, відсутність свідчень може бути інформативною. Наприклад, під час тестування нового препарату, якщо не спостерігається шкідливих ефектів, це означає, що препарат безпечний. Це пояснюється тим, що, якби препарат був шкідливим, слід очікувати, що свідчення цього факту з’являться під час тестування. Очікування свідчень робить їх відсутність істотною.
Як показує попередній приклад, різниця між свідченнями того, що щось відсутнє (наприклад, спостереження, яке свідчить про те, що сьогодні тут не було драконів), і простою відсутністю свідчень (наприклад, не було проведено ретельних досліджень) може мати відтінки. Дійсно, вчені часто сперечаються про те, чи слід вважати результат експерименту свідченням відсутності чи він залишається відсутністю свідчень. Дискусія стосується того, чи виявив би експеримент цікаве явище, якби воно було там.
Аргумент через незнання щодо «відсутності свідчень» не обов’язково є помилковим, наприклад, що потенційно рятівний новий препарат не становить довгострокового ризику для здоров’я, якщо не буде доведено протилежне. З іншого боку, якби такий аргумент необачно покладався на відсутність досліджень для сприяння його висновку, це вважалося б неформальною помилкою, тоді як перше може бути переконливим способом перекласти тягар доведення під час суперечки чи дискусії.

## Наука
У ретельно розроблених наукових експериментах нульові результати можна інтерпретувати як свідчення відсутності. Те, чи прийме наукове співтовариство нульовий результат як свідчення відсутності, залежить від багатьох факторів, включаючи здатність виявлення застосованих методів, достовірність висновку, а також підтверджувальне упередження всередині спільноти. Наприклад, у дослідженнях амнезії відсутність поведінки, що вказує на пам'ять, іноді інтерпретується як відсутність сліду пам'яті; однак деякі дослідники вважають цю інтерпретацію помилковою, оскільки погіршення пам’яті може бути тимчасовим через дефіцит пригадування. Альтернативно, слід пам’яті повинен бути прихованим і демонструватися через його непрямий вплив на нове навчання. Майкл Девіс, дослідник з Університету Еморі, стверджує, що повне стирання можна з упевненістю зробити, лише якщо всі біологічні події, які відбулися під час формування пам’яті, повернуться до свого початкового стану. Девіс стверджує, що оскільки проведення цих вимірювань у складному організмі неправдоподібне, концепція повного стирання пам’яті (те, що він вважає «сильною формою забування») не є корисною з наукової точки зору.

## Право
У багатьох правових системах  через презумпцію невинуватості та переконання, що гірше засудити невинну людину, ніж відпустити винного на волю, відсутність свідчень провини підсудного є достатньою для виправдання.
З іншого боку, відсутність свідчень на користь підсудного (наприклад, алібі) може зробити його провину більш правдоподібною. Суд присяжних можна переконати засудити через «прогалини у свідченнях» або брак свідчень, які вони очікують почути.

## Доведення заперечення
Негативне твердження — це розмовне слово для твердження, яке стверджує неіснування або виключення чогось. Доведення негативних тверджень поширені в математиці. Такі твердження включають теорему Евкліда про те, що не існує найбільшого простого числа, і теорему Ерроу. В ході дебатів може бути кілька заяв, проте той, хто висуває заяву, зазвичай несе тягар доведення, незалежно від позитивного чи негативного змісту претензії.
Негативне твердження може існувати або не існувати як контрапункт попереднього твердження. Аргумент «доказ неможливості» або «доказ відсутності» є типовими методами виконання тягаря доведення для негативної заяви.
Філософ Стівен Хейлз стверджує, що зазвичай можна логічно бути настільки ж впевненим у запереченні, як і в  твердженні. Хейлз каже, що якщо стандарти впевненості змушують їх говорити, що «ніколи не існує «доказів» неіснування», то вони також повинні сказати, що «ніколи не існує «доказів» існування». Хейлз стверджує, що існує багато випадків, коли ми можемо довести, що чогось не існує, з такою ж упевненістю, як довести, що щось дійсно існує.:109–112 Подібної позиції дотримується філософ Стівен Лоу, який підкреслює, що замість того, щоб зосереджуватися на існуванні «доказу», краще було б поставити питання про те, чи є якісь розумні сумніви щодо існування чи неіснування.

title: Свідчення відсутності

wikitext:
'''Свідчення відсутності''' — це будь-які {{Iw|свідчення|3=en|4=Evidence}}, які свідчать про те, що чогось не вистачає або не існує. Те, що вважається доказом відсутності, було предметом суперечок між вченими та філософами. Це часто відрізняють від [[Argumentum ad Ignorantiam|відсутності свідчень]].

== Огляд ==
[[Файл:Attic-roof-DE-0a.jpg|міні|200x200пкс| {{Iw|доведення вичерпанням|Вичерпний огляд|en|Proof by exhaustion}} горища на наявність шкідників може надати докази відсутності, але будь-які ознаки мишей завжди будуть достатніми для протилежного.]]
Свідчення відсутності та відсутність свідчень — схожі, але різні поняття. Це розрізнення відображено в [[Афоризм|афоризмі]] «Відсутність свідчень не є свідченням відсутності». Цей {{Iw|антиметабол|3=en|4=Antimetabole}} часто приписують [[Мартін Ріс|Мартіну Різу]] або [[Карл Саган|Карлу Сагану]], але версія з'явилася ще в 1888 році в праці {{Iw|Вільям Райта (міссіонер)|Вільяма Райта|en|William Wright (missionary)}}.<ref>{{Cite web|url=https://quoteinvestigator.com/2019/09/17/absence/|title=Absence of Evidence Is Not Evidence of Absence|date=2019-09-17|website=Quote Investigator|language=en-US|access-date=2021-10-23}}</ref> За словами Сагана, цей вираз є критикою «нетерпіння до двозначності», яке демонструється [[Argumentum ad Ignorantiam|зверненнями до невігластва.]]<ref>{{Cite book
|title=The Demon-Haunted World: Science as a Candle in the Dark
|last=Sagan
|first=Carl
|authorlink1=Carl Sagan
|year=1997
|publisher=[[Ballantine Books|Ballantine]]
|edition=1st
|location=[[New York City|New York]]
|page=213
|isbn=0-345-40946-9
|oclc=32855551
|quote=Appeal to ignorance—the claim that whatever has not been proved false must be true, and vice versa (e.g., ''There is no compelling evidence that UFOs are not visiting the Earth; therefore UFOs exist—and there is intelligent life elsewhere in the Universe.'' Or: ''There may be seventy kazillion other worlds, but not one is known to have the moral advancement of the Earth, so we're still central to the Universe.'') This impatience with ambiguity can be criticized in the phrase: absence of evidence is not evidence of absence.
}}</ref> Незважаючи на те, що може матися на увазі в цьому виразі, відсутність свідчень може бути інформативною. Наприклад, під час тестування нового препарату, якщо не спостерігається шкідливих ефектів, це означає, що препарат безпечний.<ref name=":0">{{Cite book
|title=Introduction to Logic
|url=https://archive.org/details/introductiontolo0014copi
|last=Copi
|first=Irving
|last2=Cohen
|first2=Carl
|last3=McMahon
|first3=Kenneth
|year=2014
|publisher=Pearson Education Limited
|edition=14
|location=Harlow, UK
|pages=[https://archive.org/details/introductiontolo0014copi/page/132 132]–133
|isbn=978-1-292-02482-0
}}</ref> Це пояснюється тим, що, якби препарат був шкідливим, слід очікувати, що свідчення цього факту з’являться під час тестування. Очікування свідчень робить їх відсутність істотною.<ref name="Martin2007">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=tAeFipOVx4MC&pg=PA70
|title=The Cambridge Companion to Atheism
|last=Martin
|first=M.
|year=2007
|series=Cambridge Companions to Philosophy
|publisher=Cambridge University Press
|page=70
|isbn=9780521842709
|lccn=2006005949
|quote=[Advocates] of the presumption of atheism... insist that it is precisely the absence of evidence for theism that justifies their claim that God does not exist. The problem with such a position is captured neatly by the aphorism, beloved of forensic scientists, that "absence of evidence is not evidence of absence." The absence of evidence is evidence of absence only in case in which, were the postulated entity to exist, we should expect to have more evidence of its existence than we do.
}}</ref>

Як показує попередній приклад, різниця між свідченнями того, що щось відсутнє (наприклад, спостереження, яке свідчить про те, що сьогодні тут не було драконів), і простою відсутністю свідчень (наприклад, не було проведено ретельних досліджень) може мати відтінки. Дійсно, вчені часто сперечаються про те, чи слід вважати результат експерименту свідченням відсутності чи він залишається відсутністю свідчень. Дискусія стосується того, чи виявив би експеримент цікаве явище, якби воно було там.<ref>{{Cite book
|title=Vision and Visual Perception The Conscious Base of Seeing
|last=Schreuder
|first=Duco A.
|year=2014
|page=105
}}</ref>

[[Argumentum ad Ignorantiam|Аргумент через незнання]] щодо «відсутності свідчень» не обов’язково є помилковим, наприклад, що потенційно рятівний новий препарат не становить довгострокового ризику для здоров’я, якщо не буде доведено протилежне. З іншого боку, якби такий аргумент необачно покладався на ''відсутність'' досліджень для сприяння його висновку, це вважалося б [[Неформальна помилка|неформальною помилкою]], тоді як перше може бути переконливим способом перекласти [[тягар доведення (право)|тягар доведення]] під час суперечки чи [[Дебати|дискусії]].<ref>{{Cite journal|last=Walton|first=Douglas|date=1992|title=Nonfallacious Arguments from Ignorance|url=https://www.jstor.org/stable/20014433|journal=American Philosophical Quarterly|volume=29|issue=4|pages=381–387|issn=0003-0481|jstor=20014433}}</ref>

== Наука ==
У ретельно розроблених [[Наука|наукових]] експериментах {{Iw|нульовий результат|нульові результати|en|Null result}} можна інтерпретувати як свідчення відсутності.<ref>{{Cite journal|last=Altman|first=Douglas G|last2=Bland|first2=J Martin|date=1995|title=Absence of evidence is not evidence of absence|journal=British Medical Journal|volume=311|issue=19 August|page=485|doi=10.1136/bmj.311.7003.485|pmc=2550545|pmid=7647644}}</ref> Те, чи прийме [[наукове співтовариство]] нульовий результат як свідчення відсутності, залежить від багатьох факторів, включаючи [[Статистична потужність|здатність виявлення]] застосованих методів, [[Довірчий інтервал|достовірність]] висновку, а також [[підтверджувальне упередження]] всередині спільноти. Наприклад, у дослідженнях амнезії відсутність поведінки, що вказує на пам'ять, іноді інтерпретується як відсутність сліду пам'яті; однак деякі дослідники вважають цю інтерпретацію помилковою, оскільки погіршення пам’яті може бути тимчасовим через дефіцит пригадування.<ref>{{Cite book
|title=Science of memory: concepts
|url=https://archive.org/details/isbn_9780195310443
|date=2007
|editor-last=Roediger
|editor-first=Henry L.
|series=Science of memory
|publisher=Oxford Univ. Press
|location=London
|page=[https://archive.org/details/isbn_9780195310443/page/186 186]
|isbn=978-0-19-531044-3
|quote=Does the amnestic agent block consolidation, or now reconsolidation, or impair retrieval? Is the memory deficit permanent or is there spontaneous recovery or the possibility of recovering the memory by further treatments or reminders? It is evident that the same logical objection voiced by Weiskrantz (1966)...He warned that experimental amnesia studies are fatally flawed from the outset, since it is not possible to prove the null hypothesis, i.e. the absence of a memory trace.
}}</ref> Альтернативно, слід пам’яті повинен бути прихованим і демонструватися через його непрямий вплив на нове навчання.<ref>Eichenbaum, Howard. "Persistence: Necessary but not Sufficient." ''Science of memory: Concepts'' (2007): 193-197.</ref><ref>Wixted, J. T. "Integrative comments. Forgetting: It's not just the opposite of remembering (2007) Science of memory concepts." 329-335. "However, it would be difficult to establish the complete absence of a trace because it is always possible that an as yet untried retrieval cue would show that some remnant of the trace is still available."</ref> Майкл Девіс, дослідник з Університету Еморі, стверджує, що повне стирання можна з упевненістю зробити, лише якщо всі біологічні події, які відбулися під час формування пам’яті, повернуться до свого початкового стану.<ref name=":1">Davis, Michael. "Forgetting: Once again, it’s all about representations." ''Science of memory: Concepts'' (2007): 317-320.</ref> Девіс стверджує, що оскільки проведення цих вимірювань у складному організмі неправдоподібне, концепція повного стирання пам’яті (те, що він вважає «сильною формою забування») не є корисною з наукової точки зору.<ref name=":1" />

== Право ==
У багатьох правових системах  через [[Презумпція невинуватості|презумпцію невинуватості]] та переконання, що гірше засудити невинну людину, ніж відпустити винного на волю, відсутність свідчень провини підсудного є достатньою для виправдання.<ref name=":0"/>

З іншого боку, відсутність свідчень на користь підсудного (наприклад, алібі) може зробити його провину більш правдоподібною. Суд присяжних можна переконати засудити через «прогалини у свідченнях» або брак свідчень, які вони очікують почути.<ref>{{Citation|last=Tuzet|first=Giovanni|title=On the Absence of Evidence|date=2015|url=https://doi.org/10.1007/978-3-319-16148-8_3|journal=Argument Types and Fallacies in Legal Argumentation|pages=37–51|editor-last=Bustamante|editor-first=Thomas|series=Law and Philosophy Library|volume=112|place=Cham|publisher=Springer International Publishing|language=en|doi=10.1007/978-3-319-16148-8_3|isbn=978-3-319-16148-8|access-date=2021-10-21|editor2-last=Dahlman|editor2-first=Christian}}</ref>

== Доведення заперечення ==
{{Iw|Підтвердження та заперечення|Негативне|en|Affirmation and negation}} твердження — це розмовне слово для твердження, яке стверджує неіснування або виключення чогось.<ref name="Hales4">{{Cite journal|last=Hales|first=Steven D.|date=Summer 2005|title=Thinking tools: You ''can'' prove a negative|url=http://departments.bloomu.edu/philosophy/pages/content/hales/articlepdf/proveanegative.pdf|journal=[[Think (journal)|Think]]|publisher=[[Cambridge University Press]]|volume=4|issue=10|pages=109–112|doi=10.1017/S1477175600001287}}</ref> Доведення негативних тверджень поширені в математиці. Такі твердження включають [[Теорема Евкліда|теорему Евкліда]] про те, що не існує найбільшого простого числа, і [[Теорема Ерроу|теорему Ерроу]]. В ході [[Дебати|дебатів]] може бути кілька заяв, проте той, хто висуває заяву, зазвичай несе [[Тягар доказування|тягар доведення,]] незалежно від позитивного чи негативного змісту претензії.<ref>{{Cite book
|title=The Web of Belief
|url=https://archive.org/details/webofbelief0000quin
|last=Quine
|first=William Van Orman
|year=1978
|publisher=Random House
|page=[https://archive.org/details/webofbelief0000quin/page/8 8]
|isbn=978-0394321790
}}</ref><ref> {{Cite journal|last=Truzzi|first=Marcello|date=August 1987|title=Zetetic Ruminations on Skepticism and Anomalies in Science|url=https://citeseerx.ist.psu.edu/document?repid=rep1&type=pdf&doi=0e4d6a9694641efbeaab212eb264b5c8bb016577|journal=Zetetic Scholar|issue=12 & 13|pages=3–4|access-date=5 липня 2023}} </ref>

Негативне твердження може існувати або не існувати як контрапункт попереднього твердження. Аргумент [[Доведення неможливості|«доказ неможливості»]] або «доказ відсутності» є типовими методами виконання тягаря доведення для негативної заяви.<ref name="Hales4"/><ref>{{Cite book
|title=Attacking faulty reasoning: a practical guide to fallacy-free arguments
|last=Damer
|first=T. Edward
|authorlink1=T. Edward Damer
|year=2009
|publisher=[[Cengage Learning]]
|page=[https://books.google.com/books?id=-qZabUx0FmkC&pg=PA17 17]
|isbn=9780495095064
}}</ref>

Філософ Стівен Хейлз стверджує, що зазвичай можна логічно бути настільки ж впевненим у запереченні, як і в  твердженні. Хейлз каже, що якщо [[Епістемологія|стандарти]] [[Певність (філософія)|впевненості]] змушують їх говорити, що «ніколи не існує «доказів» [[Існування|неіснування]]<nowiki/>», то вони також повинні сказати, що «ніколи не існує «доказів» ''існування''». Хейлз стверджує, що існує багато випадків, коли ми можемо довести, що чогось не існує, з такою ж упевненістю, як довести, що щось дійсно існує.<ref name="Hales4"/><sup>:109–112</sup> Подібної позиції дотримується філософ Стівен Лоу, який підкреслює, що замість того, щоб зосереджуватися на існуванні «доказу», краще було б поставити питання про те, чи є якісь розумні сумніви щодо існування чи неіснування.<ref>{{Cite web|url=https://www.psychologytoday.com/us/blog/believing-bull/201109/you-can-prove-negative|title=You Can Prove a Negative {{!}} Psychology Today|website=www.psychologytoday.com|language=en-US|access-date=2022-11-28}}</ref>

== Див. також ==

* [[Argumentum ad Ignorantiam|Аргумент від незнання]]
* [[Argumentum ex silentio|Аргумент від мовчання]]
* [[Контрапозиція]]
* {{Iw|Probatio diabolica|3=en}}
* {{Iw|Доведення вичерпанням|3=en|4=Proof by exhaustion}}

== Примітки ==
{{Reflist}}
[[Категорія:Експерименти]]
[[Категорія:Логічні хиби]]


text:
# Кай Ципот
Кай Ципот (словен. Kai Cipot; нар. 28 квітня 2001, Мурська Собота, Словенія) — словенський футболіст, захисник рівненського «Вереса».

title: Кай Ципот

wikitext:
{{Перекладаю}}
{{В роботі}}
{{Футболіст
| ім'я = Кай Ципот
| зображення =
| зображення розмір =
| підпис =
| повне-ім'я = Кай Ципот
| дата-народження = 28.04.2001
| місце-народження = [[Мурська Собота]]
| країна-народження = [[Словенія]]
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 187 см
| вага = 81 кг
| прізвисько =
| громадянство = {{SVN}}
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| поточний-клуб = {{Прапорець|UKR}} [[Верес (футбольний клуб)|«Верес»]]
| номер = 4
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|SVN}} «[[Мура 05]]»
{{Прапорець|SVN}} [[Мура (футбольний клуб, 2012)|«Мура»]]
| юнацькі-роки = 2008—2013
2013—2020
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2019—2025|{{Прапорець|SVN}}|[[Мура (футбольний клуб, 2012)|«Мура»]] |137|11}}
{{Футболіст рядок 1|2025—н.ч.|{{Прапорець|UKR}}|[[Верес (футбольний клуб)|«Верес»]] |2|0}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-роки =
| футзал-клуби =
| футзал-ігри(голи) =
| збірна-команда = {{Прапорець|SVN}} Словенія (U-18)
{{Прапорець|SVN}} [[Юнацька збірна Словенії з футболу (U-19)|Словенія (U-19)]]
{{Прапорець|SVN}} [[Молодіжна збірна Словенії з футболу|Словенія (U-21)]]
| збірна-роки = 2019
2019—2020
2021
| збірна-ігри(голи) = 3 (1)
14 (7)
6 (0)
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення = 16 серпня 2025 року
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}
'''Кай Ципот''' ({{lang-sl|Kai Cipot}}; {{н}} [[28 квітня]] [[2001]], [[Мурська Собота]], [[Словенія]]) — словенський футболіст, [[Захисник (футбол)|захисник]] рівненського [[Верес (футбольний клуб)|«Вереса»]].

{{DEFAULTSORT:Ципот, Кай}}
{{Склад ФК Верес}}
[[Категорія:Уродженці Мурської Соботи]]
[[Категорія:Словенські футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Словенії з футболу]]
[[Категорія:Словенські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Україні]]
[[Категорія:Футболісти «Мури»]]
[[Категорія:Футболісти «Вереса» (Рівне)]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Кай Ципот

Народження: 28 квітня 2001 (24 роки)

Вага: 81 кг

Громадянство: Словенія

Позиція: захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Верес»

title: Юнацькі клуби

«Мура 05» · «Мура»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Мура» · 137 · (11)

2025—н.ч.: «Верес» · 2 · (0)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Словенія (U-18) · Словенія (U-19) · Словенія (U-21) · 3 (1) · 14 (7) · 6 (0)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 16 серпня 2025 року.


text:
# Сублітораль
Сублітора́ль — частина Світового океану, яка простягається від рівня максимального відпливу до 200 м глибини. Ширина її може досягати декількох десятків кілометрів — залежить від ширини шельфу.

## Загальна характеристика
Між сублітораллю і батіаллю виділяється перехідний горизонт, що охоплює в різних районах океану глибину від 200 до 500—1000 м, де спостерігається змішування фаун (відповідає псевдоабісалі, профундалі і архібенталі у різних авторів). Часто С. обмежують тільки зоною поширення донних рослин до 40-150 м; ширина С. залежить від ширини шельфу і коливається від декілька км до багатьох сотень км. Сублітораль — найбільш продуктивна зона моря з надзвичайно багатоманітним живим світом, здатним створювати біомасу в сотні і тисячі г живої речовини на 1 м2. до верхнього горизонту С. звичайно приурочені значні скупчення водоростей і, частково, квіткових рослин, в тропіках також коралів; глибше переважають тварини. Особливо численні голкошкірні, молюски, черв'яки, ракоподібні. У С. зосереджені основні промислові запаси морських придонних риб, безхребетних тварин і рослин.

## Опис
Сублітораль — зона найсприятливіша для життя і тому заселена надзвичайною різноманітністю тваринних і рослинних форм. У верхній її частині (умовно до 100 м) серед теригенних порід переважають піски, алеврити, глини. З хемогенних порід тут формуються вапняки, боксити, фосфорити, залізні і марганцеві осадові руди.
Вапняки часто з оолітовою будовою, що вказує на неспокійне, рухливе середовище. У цілому зберігається закономірність зменшення розмірів уламків порід при віддаленні від берега і нарощуванні глибини. Грубоуламкові породи літоралі можуть змінюватись піщаними, глинистими, карбонатними, як правило, з горизонтальною верствуватістю. До верхньої частини субліторалі приурочена і більша частина органогенних карбонатних порід: в таких умовах відкладались форамініферові вапняки (фузулінові, швагеринові, нумулітові), губкові, археоціатові, водоростеві, коралові, брахіоподові, пелециподові і гастроподові. На таких глибинах у крейдовому періоді відкладались потужні товщі крейди (з домішками уламкового матеріалу), чисті різновидності якої формувались дещо глибше (декілька сотень метрів). Для нижньої частини субліторалі типовими є глини, з органогенних утворень відомі діатоміти, трепели, радіолярити, спонголіти. Бентосні організми представлені мулоїдами, трупоїдами і хижаками. Черепашки крихкі, тонкостінні. Характерна тонка горизонтальна верствуватість. Батіальні фації у викопному стані зустрічаються рідко. В сучасних морях вони представлені глинистими, кремнистими, вапнистими мулами з бідною фауною планктонних форамініфер і радіолярій.

### Фації субліторалі
Абісальні фації у викопному стані не відомі, сучасні представлені червоною океанічною глиною, карбонатними мулами. З червоною глиною звичайно пов'язані залізомарганцеві конкреції, які місцями покривають 70—90 % поверхні дна. В перехідній зоні від океану до континенту формуються фації лагун, дельт, естуаріїв, лиманів, прибережних озер тощо.
Лагунні фації утворюються в напівізольованих басейнах, які, залежно від розміщення у певній кліматичній зоні, можуть бути опрісненими чи засоленими. Саме тому реконструкція умов осадонагромадження в лагунах є важливою для пізнання давніх кліматів. В лагунах гумідних областей відкладаються переважно алеврито-глинисті осади з погано вираженою верствуватістю, відсутні глауконіт та фосфатні мінерали (на відміну від морських фацій). Можуть утворюватись і органогенні породи — прибережні черепашники, водоростеві вапняки. При значній швидкості нагромадження теригенного матеріалу лагуна може перетворитись в болото, де накопичується торф, осадові залізні руди. В лагунах аридних областей інтенсивне випаровування призводить до зростання концентрації солей у воді, утворення розсолів і в кінцевому наслідку осадженню солей. При цьому хімічні осади, а також пеліти, алеврити, відкладаються в центральній частині водойми, піщані — по периферії. Із зростанням солоності басейну спостерігається така послідовність випадання в осад мінералів: кальцит, доломіт, гіпс (131,4), галіт (275,2), сильвін (327,6), карналіт (345,5), бішофіт (371,5). В дужках показана необхідна мінімальна солоність.
Органічний світ по мірі засолення лагуни вимирає і у відкладах солей органічні рештки уже відсутні. Для фацій засолених лагун типовими є строкатоколірність, а також наявність концентрацій мінералів міді, свинцю і цинку в прибережних осадах. Фації дельт, естуаріїв, лиманів відкладаються при постійному чергуванні прісноводних і морських умов і представлені головним чином піщаними та глинистими осадами, часто лінзовидними, з косою та горизонтальною верствуватістю.
Фації дельт відрізняються великою різноманітністю: тут можуть формуватися озерні, болотні, річкові осади. Типовими є наявність змішаного комплексу фауни: як наземних, так і морських організмів, а також багатий рослинний детрит. В естуаріях літораль звичайно складена мулами, а сублітораль — піщаними осадами з косою верствуватістю. В лиманах можуть зустрічатись бокситові і залізні руди.
Континентальні фації формуються на суші під впливом різноманітних екзогенних факторів — текучих вод, вітру, льодовиків тощо і значною мірою залежать від кліматичних умов, рельєфу місцевості, тектонічних рухів. Значні території континентів постійно є областями розмиву і вивітрювання, тому інформацію про них дістають за вивченням кор вивітрювання та при дослідженнях суміжних територій з пониженим рельєфом, де проходили процеси акумуляції.
Серед континентальних виділяють фації елювіальні, делювіальні, колювіальні, алювіальні, еолові, озерні, болотні, льодовикові і ін.

### Фауна
Фауна шельфу (субліторальна) — донна фауна материкової мілини. Біомаса та видове різноманіття Ф.ш. значно більші і багатші, ніж інших областей. На широких пологих шельфах переважають біоценози детритоїдів; біоценози сестоноїдів розвинені переважно в прибережних частинах і на зовнішній кромці таких шельфів, на більш крутих і вузьких шельфах вони домінують.

### Характерні особливості
Характерними особливостями фацій, утворених на континентах є їх невитриманість за складом як в горизонтальному, так і в вертикальному напрямках, значно менші площі поширення в порівнянні з морськими, збідненість органічними рештками, серед яких переважають кості хребетних, пилок і спори рослин. Континентальні фації переважно представлені теригенними утвореннями, часто забарвленими оксидами заліза у червоно-бурі кольори.

title: Сублітораль

wikitext:
[[Файл:Oceanic divisions uk.svg|міні|праворуч|200пкс|Зони [[Океанічне дно|океанічного дна]] та [[Пелагіаль|відкритих вод]]]]

'''Сублітора́ль''' — частина [[Світовий океан|Світового океану]], яка простягається від рівня максимального відпливу до 200 м глибини. Ширина її може досягати декількох десятків [[кілометр]]ів — залежить від ширини [[шельф]]у.

== Загальна характеристика ==
Між сублітораллю і [[батіаль|батіаллю]] виділяється перехідний горизонт, що охоплює в різних районах океану глибину від 200 до 500—1000 м, де спостерігається змішування фаун (відповідає псевдоабісалі, профундалі і архібенталі у різних авторів). Часто С. обмежують тільки зоною поширення донних рослин до 40-150 м; ширина С. залежить від ширини шельфу і коливається від декілька км до багатьох сотень км. Сублітораль — найбільш продуктивна зона моря з надзвичайно багатоманітним живим світом, здатним створювати біомасу в сотні і тисячі ''г'' живої речовини на 1 м2. до верхнього горизонту С. звичайно приурочені значні скупчення водоростей і, частково, квіткових рослин, в тропіках також коралів; глибше переважають тварини. Особливо численні голкошкірні, молюски, черв'яки, ракоподібні. У С. зосереджені основні промислові запаси морських придонних риб, безхребетних тварин і рослин.

== Опис ==
Сублітораль — зона найсприятливіша для [[життя]] і тому заселена надзвичайною різноманітністю [[фауна|тваринних]] і [[флора|рослинних форм]]. У верхній її частині (умовно до 100 м) серед [[теригенні породи|теригенних порід]] переважають [[пісок|піски]], [[алеврит]]и, [[глини]]. З [[хемогенні породи|хемогенних порід]] тут формуються [[вапняки]], [[боксити]], [[фосфорити]], залізні і марганцеві осадові руди.

[[Вапняки]] часто з [[ооліт]]овою будовою, що вказує на неспокійне, рухливе середовище. У цілому зберігається закономірність зменшення розмірів уламків порід при віддаленні від берега і нарощуванні глибини. Грубоуламкові породи літоралі можуть змінюватись піщаними, глинистими, карбонатними, як правило, з горизонтальною верствуватістю. До верхньої частини субліторалі приурочена і більша частина органогенних [[карбонатні породи|карбонатних порід]]: в таких умовах відкладались [[форамініфери|форамініферові]] вапняки (фузулінові, швагеринові, нумулітові), губкові, археоціатові, водоростеві, коралові, брахіоподові, пелециподові і гастроподові. На таких глибинах у [[крейдовий період|крейдовому періоді]] відкладались потужні товщі [[крейда|крейди]] (з домішками уламкового матеріалу), чисті різновидності якої формувались дещо глибше (декілька сотень метрів). Для нижньої частини субліторалі типовими є глини, з органогенних утворень відомі [[діатоміт]]и, [[трепел]]и, [[радіолярит]]и, [[спонголіти]]. [[Бентос]]ні організми представлені [[Мулоїди|мулоїдами]], [[Трупоїди|трупоїдами]] і [[Хижацтво|хижаками]]. Черепашки крихкі, тонкостінні. Характерна тонка горизонтальна верствуватість. Батіальні фації у викопному стані зустрічаються рідко. В сучасних морях вони представлені глинистими, кремнистими, вапнистими мулами з бідною фауною планктонних форамініфер і радіолярій.

=== Фації субліторалі ===
'''Абісальні фації''' у викопному стані не відомі, сучасні представлені червоною океанічною глиною, карбонатними мулами. З червоною глиною звичайно пов'язані залізомарганцеві конкреції, які місцями покривають 70—90 % поверхні дна. В перехідній зоні від океану до континенту формуються фації лагун, дельт, естуаріїв, лиманів, прибережних озер тощо.

'''Лагунні фації''' утворюються в напівізольованих басейнах, які, залежно від розміщення у певній кліматичній зоні, можуть бути опрісненими чи засоленими. Саме тому реконструкція умов [[Донні осади|осадонагромадження]] в лагунах є важливою для пізнання давніх [[клімат]]ів. В лагунах гумідних областей відкладаються переважно алеврито-глинисті осади з погано вираженою верствуватістю, відсутні глауконіт та фосфатні мінерали (на відміну від морських фацій). Можуть утворюватись і [[Органогенні гірські породи|органогенні породи]] — прибережні [[черепашник]]и, водоростеві вапняки. При значній швидкості нагромадження теригенного матеріалу лагуна може перетворитись в болото, де накопичується [[торф]], осадові [[залізні руди]]. В [[лагуна]]х [[арідна область|аридних областей]] інтенсивне [[випаровування]] призводить до зростання концентрації [[Солі (хімія)|солей]] у [[вода|воді]], утворення [[розсол]]ів і в кінцевому наслідку осадженню солей. При цьому хімічні осади, а також [[пеліти]], [[Глинисті породи|алеврити]], відкладаються в центральній частині [[водойма|водойми]], піщані — по периферії. Із зростанням солоності басейну спостерігається така послідовність випадання в осад [[мінерал]]ів: [[кальцит]], [[доломіт]], [[гіпс]] (131,4), [[галіт]] (275,2), [[сильвін]] (327,6), [[карналіт]] (345,5), [[бішофіт]] (371,5). В дужках показана необхідна мінімальна солоність.

[[Органічний світ]] по мірі засолення [[лагуна|лагуни]] вимирає і у відкладах солей органічні рештки уже відсутні. Для [[фації|фацій]] засолених лагун типовими є строкатоколірність, а також наявність концентрацій мінералів [[мідь|міді]], [[свинець|свинцю]] і [[цинк]]у в прибережних осадах. Фації [[Річкова дельта|дельт]], [[естуарій|естуаріїв]], [[лиман]]ів відкладаються при постійному чергуванні прісноводних і морських умов і представлені головним чином піщаними та глинистими осадами, часто лінзовидними, з косою та горизонтальною верствуватістю.

Фації дельт відрізняються великою різноманітністю: тут можуть формуватися озерні, болотні, річкові осади. Типовими є наявність змішаного комплексу [[фауна|фауни]]: як наземних, так і морських організмів, а також багатий рослинний [[детрит]]. В естуаріях літораль звичайно складена мулами, а сублітораль — піщаними осадами з косою верствуватістю. В лиманах можуть зустрічатись [[бокситові руди|бокситові]] і [[залізні руди]].

'''Континентальні фації''' формуються на суші під впливом різноманітних екзогенних факторів — текучих вод, [[вітер|вітру]], [[льодовик]]ів тощо і значною мірою залежать від [[кліматичні умови|кліматичних умов]], [[рельєф]]у місцевості, [[тектонічні рухи|тектонічних рухів]]. Значні території континентів постійно є областями розмиву і [[вивітрювання]], тому інформацію про них дістають за вивченням кор вивітрювання та при дослідженнях суміжних територій з пониженим рельєфом, де проходили процеси акумуляції.

Серед континентальних виділяють фації елювіальні, делювіальні, колювіальні, алювіальні, еолові, озерні, болотні, льодовикові і ін.

=== Фауна ===
'''Фауна шельфу''' (субліторальна) — донна фауна материкової мілини. Біомаса та видове різноманіття Ф.ш. значно більші і багатші, ніж інших областей. На широких пологих шельфах переважають біоценози детритоїдів; біоценози сестоноїдів розвинені переважно в прибережних частинах і на зовнішній кромці таких шельфів, на більш крутих і вузьких шельфах вони домінують.

=== Характерні особливості ===
Характерними особливостями фацій, утворених на [[континент]]ах є їх невитриманість за складом як в горизонтальному, так і в вертикальному напрямках, значно менші площі поширення в порівнянні з морськими, збідненість органічними рештками, серед яких переважають кості [[хребетні|хребетних]], [[пилок]] і [[спори]] [[рослини|рослин]]. Континентальні фації переважно представлені [[теригенні утворення|теригенними утвореннями]], часто забарвленими [[Оксиди заліза|оксидами заліза]] у червоно-бурі кольори.

== Див. також ==
* [[Світовий океан]]

== Література ==
* Константинов А. С. Общая гидробиология. — 4-е изд.. — М.: Высшая школа, 1986. — 472 с.
* {{МГЕ}}
* {{СДЕколог|частина=Сублітораль|сторінки=168}}

== Посилання ==
*
{{refimprove}}
{{Природні зони Світового океану}}
{{Океанографія}}
{{ac}}
{{Портали|Географія|Океанологія|Біологія океану|Науки про Землю}}

[[Категорія:Екологічні зони Світового океану]]