text:
# П'єр д'Айллі
П'єр д'Айллі (фр.: [d‿aji] ; латинський Petrus Aliacensis, Petrus de Alliaco ; 1351 – 9 серпня 1420) — французький теолог, астролог і кардинал Римо-Католицької Церкви.

## Академічна кар'єра
Д'Айллі народився в Комп'єні в 1350 або 1351 році у заможній родині, його батько був успішним м'ясником. Навчався в Парижі в Наваррському коледжі , отримавши диплом ліценціата з мистецтв у 1367 році і ступінь магістра через рік, а до 1372 року брав активну участь у університетських справах . Д'Айллі викладав Біблію в 1375 році і вироки Пітера Ломбарда в 1376—1377 роках, а в 1381 році отримав ступінь ліценціату та доктора богослов'я. Він був пов'язаний з університетом, обіймавши посаду ректора в 1384 році; серед його учнів були Жан Жерсон і Ніколас Клеманжський .
Великий розкол церкви між двома папами виник у 1378 році. Навесні 1379 р. Д'Айллі, в очікуванні навіть рішення Паризького університету, переніс папі Авіньйонському Клименту VII «роль» французької нації. Незважаючи на цю швидку прихильність, він був твердий у своєму бажанні покласти край розколу, і коли 20 травня 1381 року університет постановив, що найкращим засобом для досягнення цієї мети є зібрати генеральну раду, Д'Айллі підтримав це. подання до ради короля в присутності герцога Анжуйського . Невдоволення, яке невдовзі продемонстрував уряд, змусило університет відмовитися від цієї схеми, і це, ймовірно, стало причиною тимчасового відходу П'єра д'Айі до Нойона, де він займав посаду каноніка . Там він продовжив боротьбу на свій бік у гумористичній роботі, в якій партизан ради забавно бере на себе демон Левіафан .
Д'Айллі повернувся на популярність, очолив зусилля університету, спрямовані на звільнення Джона Бланшара з посади канцлера, в якому Бланшар був звинувачений Д'Айллі перед авіньйонським антипапою Климентом VII у зловживанні службовим становищем. Згодом Д'Айллі було двічі доручено Клименту VII у 1388 році захищати доктрини університету, особливо ті, що стосуються Непорочного Зачаття Богородиці, проти монаха-проповідника Жана де Монсона, а в 1389 році подати петицію до ім'я короля для канонізації молодого кардинала П'єра де Люксембурга . Успіх, який супроводжував його зусилля в цих двох випадках, і красномовство, яке він продемонстрував, можливо, сприяли його вибору на посаду жертовника і сповідника короля. У той же час, шляхом обміну, він здобув найвищу гідність в університеті, ставши канцлером Нотр-Дам де Парі .  Ця прийнятність для багатьох інтересів допомагає пояснити його просування.
Д'Айллі обіймав посаду ректора університету з 1389 по 1395 рік, а Герсон змінив його. Обидва брали участь у виключенні Домініканського ордену з університету за відмову прийняти ідею Непорочного Зачаття та у згаданих вище зусиллях покласти край Великому розколу за допомогою Вселенського собору.
Коли антипапа Бенедикт XIII змінив Климента VII в Авіньйоні в 1394 році, король доручив Д'Айллі місію привітати нового понтифіка. Його лайка з цього приводу та ласки, якими вона була винагороджена, створювали надто жорстокий контраст із рішучою позицією Паризького університету, який, стомлений розколом, уже тоді вимагав відставки двох понтифіків. Сам Д'Айллі незадовго до цього брав участь у складанні листа до короля, в якому викладаються переваги цього подвійного зречення, але відтоді його завзяття, здавалося, трохи охололи. Тим не менш, повернувшись з Авіньйона, він знову в присутності короля звернув увагу на переваги, які надає шлях, який схвалив університет.
Підозри, викликані його поведінкою, знайшли подальше підтвердження, коли Бенедикт 2 квітня 1395 р. змусив себе — або дозволив — бути призначеним єпископом Ле Пюї . Велика кількість бенефіцій, якими він володів, залишала місце для деяких сумнівів щодо його безкорисливості. Відтепер він перебував під підозрою в університеті і був виключений з зборів, де обговорювався союз.

## Церковна кар'єра

### Призначення
Однак церковна кар'єра Д'Айллі процвітала. Після Ле Пюї він був призначений єпископом Нойона та єпископом Камбре (1397). Завдяки цій посаді він також став князем Священної Римської імперії . Щоб заволодіти своїм новим єпископським престолом, йому довелося витримати гнів Філіпа, герцога Бургундського, подолати опір духовенства та буржуазії і навіть витримати збройний напад з боку кількох лордів; але його протектор, герцог Орлеанський, наказав здійснити інвеституру Вацлава, короля римлян. Останній, хоча й був прихильником папи Римського, скористався нагодою, щоб наказати Д'Айллі піти від його імені і сперечатися з папою Авіньйонським, що мав своєю метою переконати Бенедикта зректися престолу, необхідність що ставало все більш очевидним. Проте мова Д'Айллі, здається, у цьому випадку була неприйнятною; як би це не було, це не призвело до вдалого результату.  З цього моменту він витратив більшу частину своєї енергії на вирішення розколу. Хоча спочатку він не поспішав прийняти соборне рішення розколу, він уже брав участь у радах до 1409 року.

### Схизматичні тиски
Потім Франція спробувала чинити насильницький тиск, щоб подолати впертість Бенедикта XIII, погрожуючи формальним відкликанням від його послуху. Д'Айллі, який, незважаючи на свою прихильність до папи, захопився прикладом королівства, був одним із перших, хто в 1403 році, після того, що сталося, радив і святкував відновлення послуху. Він був відправлений Карлом VI з посольством до Бенедикта і скористався нагодою, щоб щедро привітати понтифіка дружніми вітаннями, змішаними з корисними порадами. Через два роки перед тим самим понтифіком він виголосив у місті Генуя проповідь, яка привела до загального встановлення свята Святої Трійці в країнах послуху Авіньйона.
На церковному соборі, який відбувся в Парижі в 1406 році, Д'Айллі доклав усіх зусиль, щоб запобігти новому відступу від послуху, і за наказом короля взяв участь у захиснику Бенедикта XIII, курс, який знову викрив його. до нападів з боку університету. Наступного року він і його учень Герсон увійшли до складу великого посольства, надісланого князями до двох понтифіків, і, перебуваючи в Італії, він був зайнятий похвальними, але марними зусиллями, щоб спонукати папу Риму переїхати до міста на Італії. узбережжя, по сусідству з його суперником, де сподівалися, що відбудеться подвійне зречення. Знеохочений своєю неспроможністю зробити це, він повернувся до своєї єпархії Камбре на початку 1408 року. У цей час він все ще був вірний Бенедикту, і його небажання приєднатися до членів французького духовенства, які збиралися ратифікувати королівську декларацію нейтралітету, викликало гнів уряду Карла VI, і мандат, який, однак, був не був страчений, наказав арештувати єпископа.

### Соборні ради
Лише після того, як кардинали двох колегій привели до скликання Пізанської ради (1409 р.), Д'Айллі відмовився від підтримки Бенедикта XIII і, через брак кращої політики, знову приєднався до справи. яку він відстоював у молодості. Судячи з його слів, тепер у раді лежав єдиний шанс на порятунок; і, зважаючи на вимоги справи, він почав стверджувати, що в разі розколу собор може бути скликаний будь-ким із вірних, і він матиме право судити і навіть скидати понтифіків-суперників. Такою була, власне, процедура Пізанської ради, в якій брав участь Д'Айллі. Після декларації про відставку римського папи Григорія XII і Бенедикта XIII на соборі було обрано Олександра V (26 червня 1409 р.). Цей папа царював лише десять місяців; його наступник Іоанн XXIII підняв д'Айі до кардинала (6 червня 1411 р.), а також, щоб відшкодувати йому втрату єпископства Камбре, передав йому управління Ліможом (3 листопада 1412 р.), який незабаром був обміняний на єпископство Оранського . Він також висунув д'Айллі своїм легатом у Німеччині (18 березня 1413 р.).
Забувши про ці переваги, д'Айллі був одним із найгрізніших супротивників Івана XXIII на Констанційському соборі (1414—1418); разом із Жерсоном д'Айллі був одним із провідних богословів на соборі. Будучи переконаний у необхідності союзу та реформ, він більше, ніж будь-хто, сприяв прийняттю принципу, згідно з яким, оскільки розкол пережив Пізанський собор, необхідно знову братися за роботу щодо фундаментального союзу без розглядаючи права Івана XXIII не більше, ніж права Григорія XII та Бенедикта XIII. З цієї точки зору д'Айллі разом зі своїм співвітчизником кардиналом Філястром брав переважну роль протягом перших кількох місяців. Згодом, бачачи тенденцію розвитку подій, він виявив деяке неспокій і вагання. Однак він відмовився захищати Івана XXIII і з'явився на суді над цим папою лише для того, щоб дати проти нього показання, які іноді мали переважний характер.
Інші питання, які привернули його увагу в Констанс, включали засудження Джона Вікліфа і суд над Яном Гусом. Публічне читання двох трактатів Гуса «De Potestate ecclesiastica» і «De Reformatione Ecclesiae» виявило, окрім дуже властивих йому ідей щодо реформи та конституції церкви, його задум зменшити владу англійців у раді, відмовляючи їм у праві утворення окремої нації (1 жовтня – 1 листопада 1416 року). Цим походом, який піддав його найгіршій помсти англійців, він відкрив свою роль «прокурора і захисника короля Франції».
Коли нарешті постало питання про надання християнському світу нового папу, цього разу єдиного і безперечного, д'Айллі відстоював право кардиналів, якщо не повністю тримати вибори у своїх руках, то в будь-якому разі брати участь у виборах, і він висунув систему для узгодження претензій ради з правами Колегії кардиналів . Таким чином був обраний Папою Мартін V (11 листопада 1417 р.), і завдання д'Айллі було нарешті завершено.

## Вихід на пенсію
Після ради д'Айллі повернувся до Парижа. Коли під час громадянського конфлікту у Франції бургундська фракція захопила Париж в 1419 році, вбивши при цьому деяких професорів, він втік на південь і відійшов до Авіньйона . Його колишній учень Герсон оселився неподалік в будинку Целестинського ордена . д'Айллі, відомий як кардинал Камбре, помер у 1420 році в Авіньйоні.

## Писання
д'Айллі багато писав про розкол, реформи, астрологію та інші теми. Його ідеї щодо повноважень колегії кардиналів і непогрішності генеральної ради були дуже впливовими. Космографічний твір " Imago Mundi " д'Айллі (1410) вплинув на Христофора Колумба в його оцінках розмірів світу. Багато питань науки та астрології, наприклад, календарна реформа, привернули його увагу.  Його погляди на астрологію, висловлені в кількох роботах, намагалися збалансувати божественне всезнання і свободу волі людини. У працях д'Айллі про розкол помістили кризу та необхідність реформ в апокаліптичний контекст. Його астрологія також була пов'язана з розколом, намагаючись визначити, чи є поділ церкви ознакою приходу антихриста . Його твори почали друкуватися до кінця XV століття.

## Спадщина
У "Вісімнадцятому брюмері Луї Наполеона " Карл Маркс писав, що д'Айллі сказав прихильникам етичних реформ на Констанційському соборі: «Лише диявол особисто може врятувати католицьку церкву, а ви просите ангелів».
На його честь названо кратер Аліаценсіс на Місяці.

## Твори та переклади
- Quaestiones super libros Sententiarum (1376—1377), анастатичний передрук видання 1490 року: Франкфурт-на-Майні: Мінерва, 1968.
- Petrus de Alliaco Questiones super primum, tertium et quartum librum Sententiarum. I: Principia et questio circa Prologum , cura et studio Monica Brinzei, Turnhout: Brepols, 2013.
- Ymago Mundi de Pierre d'Ailly, Едмонд Бертон (ред.), Париж: Maisonneuve Frères, 1930, 3 т., вип. 1 онлайн тут .
- De concordia astronomice veritatis et narrationis historice (1414).
- Tractatus de concordantia theologie et astronomie (1414).
- Destructiones modorum significandi, Л. Качмарек (ред.), Амстердам: ГБ Грюнер, 1994.
- Tractatus de anima, О. Плута (ред.), в Die philosophische Psychologie des Peter von Ailly, Амстердам: GB Grüner, 1987.
- Tractatus super De consolatione philosophiae, М. Chappuis (ред.), Амстердам: ГБ Грюнер, 1988.
- Conceptus et insolubilia Paris, прибл. 1495 .
- Поняття та нерозв'язні речі: анотований переклад, Пол Вінсент Спейд (ред.), Дордрехт: Рейдель, 1980.
- Руйнування modorum significandi. Conceptus et insolubilia , Ліон прибл. 1490–1495 .
- Tractatus exponibilium, Париж 1494 р.

### Рукописи
- Lectura ad formandos libellos (лат.) (вид. Toledo, Biblioteca de la Catedral de Toledo, Manuscritos). с. 40—10. 18th century AD

## Подальше читання
- Л. Кеннеді, Пітер з Ейлі та врожай філософії чотирнадцятого століття, Льюїстон: Mellen Press, 1986.
- Френсіс Оклі, Політична думка П'єра д'Айі: волюнтаристська традиція, Нью-Хейвен: Видавництво Єльського університету, 1964.
- Хайко Оберман, Жнива середньовічної теології: Габріель Біль і пізньосередньовічний номіналізм, перероблене видання, Гранд-Рапідс, Мічиган: Бейкер, 2001.

title: П'єр д'Айллі

wikitext:
{{Особа}}
'''П'єр д'Айллі''' ({{IPA-fr|d‿aji|lang}} ; [[Латинська мова|латинський]] ''Petrus Aliacensis'', ''Petrus de Alliaco'' ; 1351{{Spaced ndash}}9 серпня 1420) — французький [[Теологія|теолог]], [[Астрологія|астролог]] і [[кардинал]] [[Католицька церква|Римо-Католицької Церкви]].

== Академічна кар'єра ==
Д'Айллі народився в [[Комп'єнь|Комп'єні]] в 1350 або 1351 році у заможній родині, його батько був успішним [[м'ясник]]ом. Навчався в Парижі в [[Наваррський колеж|Наваррському коледжі]] {{Sfn|Valois|1911|с=438}}, отримавши диплом ліценціата з мистецтв у 1367 році і ступінь магістра через рік<ref>Pascoe, p. 8,</ref>, а до 1372 року брав активну участь у університетських справах<ref name=":0">Smoller, p. 7.</ref> . Д'Айллі викладав Біблію в 1375 році і ''вироки'' [[Петро Ломбардський|Пітера Ломбарда]] в 1376—1377 роках, а в 1381 році отримав ступінь ліценціату та доктора богослов'я. Він був пов'язаний з університетом, обіймавши посаду ректора в 1384 році; серед його учнів були Жан Жерсон і Ніколас Клеманжський .

[[Західна схизма|Великий розкол]] церкви між двома папами виник у 1378 році. Навесні 1379 р. Д'Айллі, в очікуванні навіть рішення [[Паризький університет|Паризького університету]], переніс папі [[Авіньйон]]ському [[Климент VII|Клименту VII]] «роль» французької нації. Незважаючи на цю швидку прихильність, він був твердий у своєму бажанні покласти край розколу, і коли 20 травня 1381 року університет постановив, що найкращим засобом для досягнення цієї мети є зібрати генеральну раду, Д'Айллі підтримав це. подання до ради короля в присутності [[Людовик І (герцог Анжу)|герцога Анжуйського]] . Невдоволення, яке невдовзі продемонстрував уряд, змусило університет відмовитися від цієї схеми, і це, ймовірно, стало причиною тимчасового відходу П'єра д'Айі до [[Нуайон|Нойона]], де він займав посаду [[канонік]]а . Там він продовжив боротьбу на свій бік у гумористичній роботі, в якій партизан ради забавно бере на себе демон [[Левіафан]] . {{Sfn|Valois|1911|с=438}}

Д'Айллі повернувся на популярність, очолив зусилля університету, спрямовані на звільнення Джона Бланшара з посади канцлера, в якому Бланшар був звинувачений Д'Айллі перед авіньйонським [[Климент VII (антипапа)|антипапою Климентом VII]] у зловживанні службовим становищем.<ref>Bernstein, pp. 60-176.</ref> Згодом Д'Айллі було двічі доручено Клименту VII у 1388 році захищати доктрини університету, особливо ті, що стосуються [[Непорочне зачаття Діви Марії|Непорочного Зачаття]] Богородиці, проти монаха-проповідника Жана де Монсона, а в 1389 році подати петицію до ім'я короля для канонізації молодого [[кардинал]]а П'єра де Люксембурга . Успіх, який супроводжував його зусилля в цих двох випадках, і красномовство, яке він продемонстрував, можливо, сприяли його вибору на посаду [[Ялмужник|жертовника]] і [[Духівник|сповідника]] короля. У той же час, шляхом обміну, він здобув найвищу гідність в університеті, ставши канцлером [[Собор Паризької Богоматері|Нотр-Дам де Парі]] . {{Sfn|Valois|1911|с=438}} Ця прийнятність для багатьох інтересів допомагає пояснити його просування.<ref name=":0"/>

Д'Айллі обіймав посаду ректора університету з 1389 по 1395 рік, а Герсон змінив його. Обидва брали участь у виключенні [[Орден Домініканців|Домініканського ордену]] з університету за відмову прийняти ідею Непорочного Зачаття та у згаданих вище зусиллях покласти край Великому розколу за допомогою Вселенського собору.

Коли [[Бенедикт XIII (антипапа)|антипапа Бенедикт XIII]] змінив Климента VII в Авіньйоні в 1394 році, король доручив Д'Айллі місію привітати нового понтифіка. Його лайка з цього приводу та ласки, якими вона була винагороджена, створювали надто жорстокий контраст із рішучою позицією Паризького університету, який, стомлений розколом, уже тоді вимагав відставки двох понтифіків. Сам Д'Айллі незадовго до цього брав участь у складанні листа до короля, в якому викладаються переваги цього подвійного зречення, але відтоді його завзяття, здавалося, трохи охололи. Тим не менш, повернувшись з Авіньйона, він знову в присутності короля звернув увагу на переваги, які надає шлях, який схвалив університет. {{Sfn|Valois|1911|с=438}}

Підозри, викликані його поведінкою, знайшли подальше підтвердження, коли Бенедикт 2 квітня 1395 р. змусив себе — або дозволив — бути призначеним єпископом Ле Пюї . Велика кількість [[Бенефіція|бенефіцій]], якими він володів, залишала місце для деяких сумнівів щодо його безкорисливості. Відтепер він перебував під підозрою в університеті і був виключений з зборів, де обговорювався союз. {{Sfn|Valois|1911|с=438}}

== Церковна кар'єра ==

=== Призначення ===
Однак церковна кар'єра Д'Айллі процвітала. Після Ле Пюї він був призначений [[Нуайонська діоцезія|єпископом Нойона]] та єпископом Камбре (1397).<ref>{{Cite NIE|title=Ailly, Pierre|url=https://archive.org/stream/newinternational01gilm#page/231/mode/1up}}</ref> Завдяки цій посаді він також став [[Імперський князь|князем Священної Римської імперії]] . Щоб заволодіти своїм новим єпископським престолом, йому довелося витримати гнів [[Філіпп II (герцог Бургундії)|Філіпа, герцога Бургундського]], подолати опір [[Духовенство|духовенства]] та [[Буржуазія|буржуазії]] і навіть витримати збройний напад з боку кількох лордів; але його протектор, герцог Орлеанський, наказав здійснити інвеституру [[Вацлав IV|Вацлава]], короля римлян. Останній, хоча й був прихильником папи Римського, скористався нагодою, щоб наказати Д'Айллі піти від його імені і сперечатися з папою Авіньйонським, що мав своєю метою переконати Бенедикта зректися престолу, необхідність що ставало все більш очевидним. Проте мова Д'Айллі, здається, у цьому випадку була неприйнятною; як би це не було, це не призвело до вдалого результату. {{Sfn|Valois|1911|с=438}} З цього моменту він витратив більшу частину своєї енергії на вирішення розколу. Хоча спочатку він не поспішав прийняти соборне рішення розколу, він уже брав участь у радах до 1409 року.

=== Схизматичні тиски ===
Потім Франція спробувала чинити насильницький тиск, щоб подолати впертість Бенедикта XIII, погрожуючи формальним відкликанням від його послуху. Д'Айллі, який, незважаючи на свою прихильність до папи, захопився прикладом королівства, був одним із перших, хто в 1403 році, після того, що сталося, радив і святкував відновлення послуху. Він був відправлений [[Карл VI Божевільний|Карлом VI]] з посольством до Бенедикта і скористався нагодою, щоб щедро привітати понтифіка дружніми вітаннями, змішаними з корисними порадами. Через два роки перед тим самим понтифіком він виголосив у місті [[Генуя]] проповідь, яка привела до загального встановлення свята [[Трійця|Святої Трійці]] в країнах послуху Авіньйона. {{Sfn|Valois|1911|с=438}}

На церковному соборі, який відбувся в Парижі в 1406 році, Д'Айллі доклав усіх зусиль, щоб запобігти новому відступу від послуху, і за наказом короля взяв участь у захиснику Бенедикта XIII, курс, який знову викрив його. до нападів з боку університету. Наступного року він і його учень Герсон увійшли до складу великого посольства, надісланого князями до двох понтифіків, і, перебуваючи в Італії, він був зайнятий похвальними, але марними зусиллями, щоб спонукати папу Риму переїхати до міста на Італії. узбережжя, по сусідству з його суперником, де сподівалися, що відбудеться подвійне зречення. Знеохочений своєю неспроможністю зробити це, він повернувся до своєї єпархії Камбре на початку 1408 року. У цей час він все ще був вірний Бенедикту, і його небажання приєднатися до членів французького духовенства, які збиралися ратифікувати королівську декларацію нейтралітету, викликало гнів уряду Карла VI, і мандат, який, однак, був не був страчений, наказав арештувати єпископа. {{Sfn|Valois|1911|с=438}}

=== Соборні ради ===
Лише після того, як кардинали двох колегій привели до скликання Пізанської ради (1409 р.), Д'Айллі відмовився від підтримки Бенедикта XIII і, через брак кращої політики, знову приєднався до справи. яку він відстоював у молодості. Судячи з його слів, тепер у раді лежав єдиний шанс на порятунок; і, зважаючи на вимоги справи, він почав стверджувати, що в разі розколу собор може бути скликаний будь-ким із вірних, і він матиме право судити і навіть скидати понтифіків-суперників. Такою була, власне, процедура Пізанської ради, в якій брав участь Д'Айллі. Після декларації про відставку римського папи [[Григорій XII|Григорія XII]] і Бенедикта XIII на соборі було обрано [[Олександр V (антипапа)|Олександра V]] (26 червня 1409 р.). Цей папа царював лише десять місяців; його наступник [[Іван XXIII (антипапа)|Іоанн XXIII]] підняв д'Айі до кардинала (6 червня 1411 р.), а також, щоб відшкодувати йому втрату єпископства Камбре, передав йому управління Ліможом (3 листопада 1412 р.), який незабаром був обміняний на єпископство Оранського . Він також висунув д'Айллі своїм [[Папський легат|легатом]] у Німеччині (18 березня 1413 р.). {{Sfn|Valois|1911|с=438}}

Забувши про ці переваги, д'Айллі був одним із найгрізніших супротивників Івана XXIII на [[Констанцький собор|Констанційському]] соборі (1414—1418); разом із Жерсоном д'Айллі був одним із провідних богословів на соборі.<ref>Stump, p. 8.</ref> Будучи переконаний у необхідності союзу та реформ, він більше, ніж будь-хто, сприяв прийняттю принципу, згідно з яким, оскільки розкол пережив Пізанський собор, необхідно знову братися за роботу щодо фундаментального союзу без розглядаючи права Івана XXIII не більше, ніж права Григорія XII та Бенедикта XIII. З цієї точки зору д'Айллі разом зі своїм співвітчизником кардиналом Філястром брав переважну роль протягом перших кількох місяців. Згодом, бачачи тенденцію розвитку подій, він виявив деяке неспокій і вагання. Однак він відмовився захищати Івана XXIII і з'явився на суді над цим папою лише для того, щоб дати проти нього показання, які іноді мали переважний характер. {{Sfn|Valois|1911|с=438}}

Інші питання, які привернули його увагу в Констанс, включали засудження [[Джон Вікліф|Джона Вікліфа]] і суд над [[Ян Гус|Яном Гусом]]. Публічне читання двох трактатів Гуса «''De Potestate ecclesiastica»'' і «''De Reformatione Ecclesiae''» виявило, окрім дуже властивих йому ідей щодо реформи та конституції церкви, його задум зменшити владу [[англійці]]в у раді, відмовляючи їм у праві утворення окремої нації (1 жовтня{{Spaced ndash}}1 листопада 1416 року). Цим походом, який піддав його найгіршій помсти англійців, він відкрив свою роль «прокурора і захисника короля Франції». {{Sfn|Valois|1911|сторінки=438-439}}

Коли нарешті постало питання про надання християнському світу нового папу, цього разу єдиного і безперечного, д'Айллі відстоював право кардиналів, якщо не повністю тримати вибори у своїх руках, то в будь-якому разі брати участь у виборах, і він висунув систему для узгодження претензій ради з правами [[Колегія кардиналів|Колегії кардиналів]] . Таким чином був обраний [[Мартин V|Папою Мартін V]] (11 листопада 1417 р.), і завдання д'Айллі було нарешті завершено. {{Sfn|Valois|1911|с=439}}

== Вихід на пенсію ==
Після ради д'Айллі повернувся до Парижа. Коли під час громадянського конфлікту у Франції бургундська фракція захопила Париж в 1419 році, вбивши при цьому деяких професорів, він втік на південь і відійшов до [[Авіньйон]]а .<ref>Guenée, pp. 252—253.</ref> Його колишній учень Герсон оселився неподалік в будинку [[Целестинці|Целестинського ордена]] . д'Айллі, відомий як кардинал Камбре, помер у 1420 році в Авіньйоні.

== Писання ==
д'Айллі багато писав про розкол, реформи, астрологію та інші теми. Його ідеї щодо повноважень [[Колегія кардиналів|колегії кардиналів]] і непогрішності генеральної ради були дуже впливовими.<ref>Francis Oakley, "Pierre d'Ailly and Papal Infallibility, " ''Mediaeval Studies'' 26 (1964), 353—358.</ref> [[Космографія|Космографічний]] твір " ''Imago Mundi'' " д'Айллі (1410) вплинув на [[Христофор Колумб|Христофора Колумба]] в його оцінках розмірів світу. Багато питань науки та астрології, наприклад, [[календарна реформа]], привернули його увагу. {{Sfn|Valois|1911|с=439}} Його погляди на астрологію, висловлені в кількох роботах, намагалися збалансувати божественне всезнання і [[Свобода волі|свободу волі]] людини.<ref>See the chronology of these works in Smoller, pp. 136—137.</ref> У працях д'Айллі про розкол помістили кризу та необхідність реформ в апокаліптичний контекст.<ref>Pascoe, pp. 11-51.</ref> Його астрологія також була пов'язана з розколом, намагаючись визначити, чи є поділ церкви ознакою приходу [[антихрист]]а .<ref>Smoller, pp. 85-86.</ref> Його твори почали друкуватися до кінця XV століття.<ref>Smoller, pp. 133—134.</ref>

== Спадщина ==
У ''[[Вісімнацяте Брюмера Луї Бонапарта|"Вісімнадцятому брюмері Луї Наполеона]]'' " [[Карл Маркс]] писав, що д'Айллі сказав прихильникам етичних реформ на Констанційському соборі: «Лише диявол особисто може врятувати католицьку церкву, а ви просите ангелів».<ref>K. Marx (1869), ''The Eighteenth Brumaire of Louis Bonaparte'', 1934 translation, Moscow: Progress Publishers, Chapter VII, p. 112.</ref>

На його честь названо кратер Аліаценсіс на Місяці.

== Твори та переклади ==
[[Файл:Ailly,_Pierre_d'_–_Toledo,_Biblioteca_de_la_Catedral_de_Toledo,_Manuscritos,_40-10,_secolo_XIV_–_BEIC_10108998.jpg|міні| ''Lectura ad formandos libellos'', рукопис. Бібліотека собору Толедо.]]

* ''Quaestiones super libros Sententiarum'' (1376—1377), анастатичний передрук видання 1490 року: Франкфурт-на-Майні: Мінерва, 1968.
* ''Petrus de Alliaco Questiones super primum, tertium et quartum librum Sententiarum.'' ''I: Principia et questio circa Prologum'' , cura et studio Monica Brinzei, Turnhout: Brepols, 2013.
* ''Ymago Mundi de Pierre d'Ailly'', Едмонд Бертон (ред.), Париж: Maisonneuve Frères, 1930, 3 т., вип. 1 онлайн ''[http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k6572456q тут]'' .
* ''De concordia astronomice veritatis et narrationis historice'' (1414).
* ''Tractatus de concordantia theologie et astronomie'' (1414).
* ''Destructiones modorum significandi'', Л. Качмарек (ред.), Амстердам: ГБ Грюнер, 1994.
* ''Tractatus de anima'', О. Плута (ред.), в ''Die philosophische Psychologie des Peter von Ailly'', Амстердам: GB Grüner, 1987.
* ''Tractatus super De consolatione philosophiae'', М. Chappuis (ред.), Амстердам: ГБ Грюнер, 1988.
* ''Conceptus et insolubilia'' Paris, {{Circa|1495}} .
* ''Поняття та нерозв'язні речі: анотований переклад'', Пол Вінсент Спейд (ред.), Дордрехт: Рейдель, 1980.
* ''Руйнування modorum significandi.'' ''Conceptus et insolubilia'' , Ліон {{Circa|1490–1495}} .
* ''Tractatus exponibilium'', Париж 1494 р.

=== Рукописи ===

* {{Cite book
|url=https://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=10108998
|title=Lectura ad formandos libellos
|edition=Toledo, Biblioteca de la Catedral de Toledo, Manuscritos
|pages=40–10
|language=la
}} 18th century AD

== Див. також ==
* [[Григорій Ріміні]]

== Посилання ==
{{Reflist|30em}}

* Алан Е. Бернштейн, ''П'єр д'Айі та справа Бланшара: Університет і канцлер Парижа на початку Великого розколу'', Лейден: Brill, 1978.
* Бернар Гене, ''Між церквою і державою: життя чотирьох французьких прелатів у пізньому середньовіччі'', переклад Артура Голдхаммера, Чикаго: University of Chicago Press, 1991.
* Луї Б. Паско, ''Церква і реформа: єпископи, теологи та канонічні юристи в думці П'єра д'Айі (1351—1420)'', Лейден: Brill, 2005.
* Лора Аккерман Смоллер, ''Історія, пророцтво та зірки — християнська астрологія П'єра д'Айі, 1350—1420'', Прінстон, Нью-Джерсі: Princeton University Press, 1994.{{ISBN|0-691-08788-1}} .
* Філіп Х. Стамп, ''Реформи Констанцкого собору (1414—1418)'', Лейден: Брилл, 1994.{{ISBN|90-04-09930-1}} .
* </img> Ця стаття містить текст з публікації, яка зараз є

== Подальше читання ==

* Л. Кеннеді, ''Пітер з Ейлі та врожай філософії чотирнадцятого століття'', Льюїстон: Mellen Press, 1986.
* Френсіс Оклі, ''Політична думка П'єра д'Айі: волюнтаристська традиція'', Нью-Хейвен: Видавництво Єльського університету, 1964.
* Хайко Оберман, ''Жнива середньовічної теології: Габріель Біль і пізньосередньовічний [[номіналізм]]'', перероблене видання, Гранд-Рапідс, Мічиган: Бейкер, 2001.

{{сирий переклад}}
{{нк}}
{{DEFAULTSORT:Айллі П'єр}}
[[Категорія:Науковці Сорбонни]]
[[Категорія:Персоналії:Комп'єнь]]
[[Категорія:Померли 1420]]
[[Категорія:Народились 1351]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Філософи XIV століття]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо кратер на Місяці]]
[[Категорія:Релігійні діячі XIV століття]]

title: фр. Pierre d'Ailly

Народився: 1350[…] · Комп'єнь

Помер: 9 серпня 1420 · Авіньйон

Країна: Французьке королівство

Діяльність: богослов, астролог, професор, філософ, католицький священник, картограф, астроном

Галузь: філософія

Alma mater: Faculté de théologie catholique de Parisd

Вчителі: Johannes de Quercud і Guillelmus Carnificisd

Відомі учні: Jean Gersond і Nicholas of Clémangesd

Знання мов: середньовічна латина і середньофранцузька

Заклад: Паризький університет

Magnum opus: Imago mundid і Le jardin de la sainte amed

Титул: князь-єпископ

Посада: кардинал, дієцезійний єпископ, папський легат, папський легат, bishop of Limogesd, дієцезійний єпископ, апостольський адміністратор і апостольський адміністратор

Конфесія: католицька церква


text:
# The Final Frontier
The Final Frontier — п'ятнадцятий студійний альбом англійської групи Iron Maiden, який був випущений 13 серпня 2010 року.

## Композиції
1. Satellite 15... The Final Frontier — 8:40
2. El Dorado — 6:48
3. Mother of Mercy — 5:20
4. Coming Home — 5:52
5. The Alchemist — 4:28
6. Isle of Avalon — 9:06
7. Starblind — 7:48
8. The Talisman — 9:03
9. The Man Who Would Be King — 8:28
10. When the Wild Wind Blows — 11:00

## Позиції в чартах
| Дебютна позиція | Країни                                                                                |
| --------------- | ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------ |
| 1               | Австрія; Бразилія; Болгарія; Канада; Чилі; Колумбія; Хорватія; Чехія; Данія; Естонія; Фінляндія; Франція; Німеччина; Greece; Угорщина; Ісландія; Індія; Італія; Мексика; Нова Зеландія; Норвегія; Португалія; Росія; Саудівська Аравія; Словенія; Spain; Швеція; Швейцарія; UK |
| 2               | Австралія; Нідерланди                                                                                |
| 3               | Ірландія; Польща; Туреччина                                                                                |
| 4               | Бельгія (Валлонія); США                                                                                |
| 5               | Японія; Сингапур                                                                                |
| 6               | Бельгія (Фламандія)                                                                                |

wikiname: ukwiki

title: The Final Frontier

in_language: uk

wikitext:
{{Музичний альбом
| Назва            = The Final Frontier
| Тип              = [[Студійний альбом]]
| Виконавець       = [[Iron Maiden]]
| Обкладинка       =
| Випущено         = 13 серпня 2010
| Записаний        = 11 січня — 12 лютого 2010; 17 лютого — 1 березня 2010
| Жанр             = [[Хеві-метал]]
| Тривалість       = 76:33
| Огляди           =
| Лейбл            = [[EMI]], Universal Music Enterprises, Sony Music Entertainment
| Продюсер = Кевін Ширлі, Стів Гарріс
| Попередній = ''[[A Matter of Life and Death]]''<br/>(2006)
| Рік = 2010
| Наступний =
| Інше      =
}}

'''The Final Frontier''' — п'ятнадцятий студійний альбом англійської групи [[Iron Maiden]], який був випущений 13 серпня 2010 року.

== Композиції ==
# Satellite 15... The Final Frontier — 8:40
# El Dorado — 6:48
# Mother of Mercy — 5:20
# Coming Home — 5:52
# The Alchemist — 4:28
# Isle of Avalon — 9:06
# Starblind — 7:48
# The Talisman — 9:03
# The Man Who Would Be King — 8:28
# When the Wild Wind Blows — 11:00

== Позиції в чартах ==
{| class="wikitable"
|-
! style="text-align:center;"|Дебютна позиція
! style="text-align:center;"|Країни
|-
| style="text-align:center;"|1
| style="text-align:left;"|[[Ö3 Austria Top 40|Австрія]];<ref name="Austria">{{cite web|url=http://austriancharts.at/showitem.asp?interpret=Iron+Maiden&titel=The+Final+Frontier&cat=a/|title=Iron Maiden – ''The Final Frontier'' (Album)|work=[[Ö3 Austria Top 40]]|publisher=Austriancharts.at|language=German|date=24 серпня 2010|accessdate=24 серпня 2010|archive-date=3 травня 2012|archive-url=https://www.webcitation.org/67ONvrl1z?url=http://austriancharts.at/showitem.asp?interpret=Iron+Maiden}}</ref> Бразилія;<ref name="primary charts"/> Болгарія;<ref name="primary charts">{{cite web | url = http://www.blabbermouth.net/news/iron-maiden-s-the-final-frontier-tops-charts-in-21-countries/ | title = Iron Maiden's ''The Final Frontier'' Tops Charts In 21 Countries | date = 26 August 2010 | accessdate = 24 November 2011 | publisher = [[Blabbermouth.net]] | archive-date = 29 жовтня 2013 | archive-url = https://web.archive.org/web/20131029204038/http://www.blabbermouth.net/news/iron-maiden-s-the-final-frontier-tops-charts-in-21-countries/ }}</ref> [[Canadian Albums Chart|Канада]];<ref name="canada">{{cite web|url=http://www.billboard.com/charts/2010-09-04/canadian-albums|title=Canadian Albums Week of 4 September 2010|work=[[Billboard (magazine)|Billboard]]|date=25 серпня 2010|accessdate=25 серпня 2010|archive-date=28 червня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140628084036/http://www.billboard.com/charts/2010-09-04/canadian-albums}}</ref> Чилі;<ref name="primary charts"/> [[National-Report|Колумбія]];<ref>{{cite web | url = http://www.estereofonica.com/iron-maden-disco-de-oro-en-colombia-por-sus-fanaticos/ | title = Iron Maiden, Disco de Oro en Colombia por sus fanáticos | accessdate = 9 November 2010 | date = 20 August 2010 | publisher = Estereofonica | language = Spanish | archive-date = 29 жовтня 2013 | archive-url = https://web.archive.org/web/20131029211658/http://www.estereofonica.com/iron-maden-disco-de-oro-en-colombia-por-sus-fanaticos/ }}</ref> [[International Federation of the Phonographic Industry|Хорватія]];<ref name="croatia">{{cite web|url=http://www.hdu-toplista.com/index.php?what=arhiva&w=details&id=737|title=Top Stranth - Tjedan 33. 2010.|publisher=HDU|date=26 серпня 2010|accessdate=22 квітня 2013|language=Croatian|archive-date=29 жовтня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131029203846/http://www.hdu-toplista.com/index.php?what=arhiva&w=details&id=737}}</ref> [[International Federation of the Phonographic Industry|Чехія]];<ref name="czech">{{cite web|url=http://www.ifpicr.cz/hitparada/index.php?hitp=P|title=Top 50 Sales|publisher=[[International Federation of the Phonographic Industry]]|date=26 серпня 2010|accessdate=26 серпня 2010|archive-date=18 грудня 2008|archive-url=https://web.archive.org/web/20081218010646/http://www.ifpicr.cz/hitparada/index.php?hitp=P}}</ref> [[Tracklisten|Данія]];<ref>{{cite web | url = http://www.hitlisten.nu/ | title = Danish albums Chart archive- Week 33 2010 | accessdate = 26 October 2011 | publisher = [[Tracklisten]] | archive-date = 6 листопада 2015 | archive-url = https://web.archive.org/web/20151106064103/http://www.hitlisten.nu/ }}</ref> Естонія;<ref name="Estonia">{{cite web|url=http://r2.err.ee/myygitabel|title=Iron Maiden – ''The Final Frontier'' (Album)|publisher=[[Eesti Rahvusringhääling]]|date=5 вересня 2010|accessdate=5 вересня 2010|archiveurl=https://web.archive.org/web/20131019143048/http://r2.err.ee/myygitabel|archivedate=19 жовтня 2013|deadurl=yes}}</ref> [[The Official Finnish Charts|Фінляндія]];<ref name="Finnish">{{cite web|url=http://ifpi.fi/tilastot/virallinen-lista/albumit/2010/33|title=Tilastot Suomen virallinen lista - Albumit 33/2010|publisher=[[Musiikkituottajat – IFPI Finland]]|date=20 серпня 2010|accessdate=20 серпня 2010|language=Finnish|archive-date=21 травня 2012|archive-url=https://www.webcitation.org/67oVENvwf?url=http://ifpi.fi/tilastot/virallinen-lista/albumit/2010/33}}</ref> [[Syndicat National de l'Édition Phonographique|Франція]];<ref name="France">{{cite web|url=http://www.chartsinfrance.net/Iron-Maiden/news-70752.html|title=Best: Iron Maiden dominates the French market|publisher=Charts in France.net|date=25 серпня 2010|accessdate=25 серпня 2010|archive-date=3 травня 2012|archive-url=https://www.webcitation.org/67OO6jMhB?url=http://www.chartsinfrance.net/Iron-Maiden/news-70752.html}}</ref> [[Media Control Charts|Німеччина]];<ref name="German">{{cite web|url=http://www.star-nachrichten.de/deutsche-album-charts-iron-maiden-der-spitze-38731|title=German Album Charts: Iron Maiden At the Top!|publisher=Star-Nachrichten|date=24 серпня 2010|accessdate=24 серпня 2010|archiveurl=https://www.webcitation.org/67ONxzlqj?url=http://www.star-nachrichten.de/deutsche-album-charts-iron-maiden-der-spitze-38731|archivedate=3 травня 2012|deadurl=yes}}</ref> [[IFPI Greece|Greece]];<ref name="ifpi.gr">{{cite web|url=http://www.ifpi.gr/chart01.htm|title=Top 50 Ξένων Aλμπουμ|accessdate=4 вересня 2010|publisher=[[IFPI Греція]]|archiveurl=https://www.webcitation.org/60FhEnpZ7?url=http://www.ifpi.gr/chart01.htm|archivedate=17 липня 2011|deadurl=yes}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20050303002144/http://www.ifpi.gr/chart01.htm |date=2005-03-03 }}</ref> [[Association of Hungarian Record Companies|Угорщина]];<ref name="Hungary">{{cite web|url=http://zene.slagerlistak.hu/top-40-album-dvd-es-valogataslemez-lista|title=Top 40 album|publisher=[[Association of Hungarian Record Companies]]|date=25 серпня 2010|accessdate=25 серпня 2010|archive-date=24 квітня 2013|archive-url=https://www.webcitation.org/6G7V2LkgI?url=http://zene.slagerlistak.hu/top-40-album-dvd-es-valogataslemez-lista}}</ref> Ісландія;<ref>{{cite web|url=http://www.alaskajim.com/charts/currentsingles/international/iceland.php|title=Top 100 Artist Albums|publisher=IRMA|date=3 вересня 2010|accessdate=3 вересня 2010|archive-date=15 жовтня 2010|archive-url=https://web.archive.org/web/20101015044015/http://alaskajim.com/charts/currentsingles/international/iceland.php}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20101015044015/http://alaskajim.com/charts/currentsingles/international/iceland.php |date=2010-10-15 }}</ref> Індія;<ref>{{cite web|title=Iron Maiden UK Tour Dates To Be Announced On Thursday?|url=http://www.blabbermouth.net/news/iron-maiden-u-k-tour-dates-to-be-announced-on-thursday/|publisher=[[Blabbermouth.net]]|accessdate=25 листопада 2012|date=9 листопада 2010|archive-date=29 жовтня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131029203913/http://www.blabbermouth.net/news/iron-maiden-u-k-tour-dates-to-be-announced-on-thursday/}}</ref> [[Federazione Industria Musicale Italiana|Італія]];<ref name="Italia">{{cite web|url=http://www.fimi.it/classifiche_result_artisti.php?anno=2010&mese=08&id=330|title=Classifica settimanale dal 16/08/2010 al 22/08/2010|publisher=[[Federazione Industria Musicale Italiana|FIMI]]|date=27 серпня 2010|accessdate=27 серпня 2010|archiveurl=https://www.webcitation.org/67OO0HziX?url=http://www.fimi.it/classifiche_result_artisti.php?anno=2010|archivedate=3 травня 2012|deadurl=yes}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110722034600/http://www.fimi.it/classifiche_result_artisti.php?anno=2010&mese=08&id=330 |date=2011-07-22 }}</ref> [[Asociación Mexicana de Productores de Fonogramas y Videogramas|Мексика]];<ref>{{cite web | url = http://mexicancharts.com/showitem.asp?interpret=Iron+Maiden&titel=The+Final+Frontier&cat=a | title = Iron Maiden - ''The Final Frontier'' | publisher = Mexicancharts.com | work = [[Asociación Mexicana de Productores de Fonogramas y Videogramas]] | accessdate = 26 October 2011 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20131029204638/http://mexicancharts.com/showitem.asp?interpret=Iron+Maiden&titel=The+Final+Frontier&cat=a | archivedate = 29 жовтня 2013 | deadurl = yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131029204638/http://mexicancharts.com/showitem.asp?interpret=Iron+Maiden&titel=The+Final+Frontier&cat=a |date= 29 жовтня 2013 }}</ref> [[Recording Industry Association of New Zealand|Нова Зеландія]];<ref name="New Zealand">{{cite web|url=http://charts.org.nz/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100823|title=Album Top 40 23/08/2010|publisher=charts.org.nz|work=[[Recording Industry Association of New Zealand]]|date=23 серпня 2010|accessdate=23 серпня 2010|archive-date=3 травня 2012|archive-url=https://www.webcitation.org/67OO3QE5j?url=http://charts.org.nz/weekchart.asp?cat=a}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120501181608/http://charts.org.nz/weekchart.asp?cat=a |date=2012-05-01 }}</ref> [[VG-lista|Норвегія]];<ref name="Norway">{{cite web|url=http://lista.vg.no/liste/topp-40-album/2/dato/2010/uke/34|title=Top 40 Albums Week 34, 2010|publisher=[[VG-Lista]]|date=24 серпня 2010|accessdate=26 серпня 2010|archiveurl=https://web.archive.org/web/20110629134517/http://lista.vg.no/liste/topp-40-album/2/dato/2010/uke/34|archivedate=29 червня 2011|deadurl=yes}}</ref> [[Associação Fonográfica Portuguesa|Португалія]];<ref name="Portugal">{{cite web|url=http://www.afp.org.pt/top.php?top=topalbuns&qano=2010&sem=35|title=Top albums: Portuguese Phonographic Association|publisher=[[Associação Fonográfica Portuguesa]]|date=25 серпня 2010|accessdate=25 серпня 2010|archiveurl=https://web.archive.org/web/20111006051723/http://www.afp.org.pt/top.php?top=topalbuns&qano=2010&sem=35|archivedate=6 жовтня 2011|deadurl=yes}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111006051723/http://www.afp.org.pt/top.php?top=topalbuns&qano=2010&sem=35 |date=2011-10-06 }}</ref> [[Russian Music Charts|Росія]];<ref>{{cite web|title=Feed Muzchart Week 38 - 2010|url=http://lenta.ru/articles/2010/10/01/chart/|publisher=[[Lenta.ru]]|accessdate=25 листопада 2012|language=Russian|date=1 жовтня 2010|archive-date=10 травня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20130510014256/http://lenta.ru/articles/2010/10/01/chart/}}</ref> Саудівська Аравія;<ref name="primary charts"/> Словенія;<ref name="Slovenian">{{cite web|url=http://www.rtvslo.si/val202/news/article/34|title=Val 202 – Slo Top 30|publisher=[[Radiotelevizija Slovenija]]|date=19 серпня 2010|accessdate=27 серпня 2010|archive-date=29 травня 2011|archive-url=https://www.webcitation.org/5z2ynPyt8?url=http://www.rtvslo.si/val202/news/article/34}}</ref> [[Productores de Música de España|Spain]];<ref name="Spanish">{{cite web|url=http://promusicae.es/files/listassemanales/albumes/historial/TOP%20100%20ALBUMES%2010_33.pdf|title=Top 100 Albumes Semana 33: del 16.08.2010 al 22.08.2010|publisher=[[Productores de Música de España]]|date=25 серпня 2010|accessdate=25 серпня 2010|archiveurl=https://web.archive.org/web/20131029205845/http://promusicae.es/files/listassemanales/albumes/historial/TOP%20100%20ALBUMES%2010_33.pdf|archivedate=29.10.2013|deadurl=yes}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131029205845/http://promusicae.es/files/listassemanales/albumes/historial/TOP%20100%20ALBUMES%2010_33.pdf |date=2013-10-29 }}</ref> [[Sverigetopplistan|Швеція]];<ref name="Swedish">{{cite web|url=http://swedishcharts.com/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100820|title=Sverigetopplistan - Albums Top 60 2010-08-20|publisher=Swedishcharts.com|work=[[Sverigetopplistan]]|date=20 серпня 2010|accessdate=20 серпня 2010|archive-date=3 травня 2012|archive-url=https://www.webcitation.org/67OOCBWtP?url=http://swedishcharts.com/weekchart.asp?cat=a}}</ref> [[Swiss Hitparade|Швейцарія]];<ref name="Swiss">{{cite web|url=http://swisscharts.com/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100829|title=Swiss Charts – Albums Top 100|publisher=[[Swiss Hitparade]]|date=25 серпня 2010|accessdate=25 серпня 2010|archive-date=3 травня 2012|archive-url=https://www.webcitation.org/67OO9NAbJ?url=http://swisscharts.com/weekchart.asp?cat=a}}</ref> [[UK Albums Chart|UK]]<ref name="UK">{{cite web|url=http://www.officialcharts.com/archive-chart/_/3/2010-08-28/|title=Chart Archive 28 August 2010|publisher=[[Official Charts Company]]|date=22 серпня 2010|accessdate=22 серпня 2010|archive-date=14 червня 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20120614044542/http://www.officialcharts.com/archive-chart/_/3/2010-08-28/}}</ref>
|-
| style="text-align:center;"|2
| style="text-align:left;"|[[ARIA Charts|Австралія]];<ref name="Australia">{{cite web|url=http://www.australian-charts.com/showitem.asp?interpret=Iron+Maiden&titel=The+Final+Frontier&cat=a|title=Iron Maiden – ''The Final Frontier'' (Album)|publisher=Australiancharts.com|work=[[ARIA Charts]]|date=22 серпня 2010|accessdate=22 серпня 2010|archive-date=3 травня 2012|archive-url=https://www.webcitation.org/67ONusQiE?url=http://www.australian-charts.com/showitem.asp?interpret=Iron+Maiden}}</ref> [[MegaCharts|Нідерланди]]<ref name="Nederland">{{cite web|url=http://dutchcharts.nl/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100821|title=Dutch Album Top 100|publisher=Dutchcharts.nl|work=[[MegaCharts]]|date=21 серпня 2010|accessdate=21 серпня 2010|archive-date=3 травня 2012|archive-url=https://www.webcitation.org/67OO1ACq5?url=http://dutchcharts.nl/weekchart.asp?cat=a}}</ref>
|-
| style="text-align:center;"|3
| style="text-align:left;"|[[Irish Recorded Music Association|Ірландія]];<ref name="IRL">{{cite web|url=http://allcharts.org/music/ireland/albums.htm|title=Top 100 Individual Artist Albums|publisher=allcharts.org|work=[[Irish Recorded Music Association]]|date=22 серпня 2010|accessdate=22 серпня 2010|archive-date=3 травня 2012|archive-url=https://www.webcitation.org/67ONzHkSR?url=http://allcharts.org/music/ireland/albums.htm}}</ref> [[Polish Music Charts|Польща]];<ref>{{cite web | url = http://olis.onyx.pl/listy/index.asp?idlisty=601&lang=en | title = Polish Album Archives- sales for the period 16.08.2010 – 22.08.2010 | publisher = [[OLiS]] | accessdate = 26 October 2011 | archive-date = 10 вересня 2012 | archive-url = https://web.archive.org/web/20120910000045/http://olis.onyx.pl/listy/index.asp?idlisty=601&lang=en }}</ref> [[Turkish Music Charts|Туреччина]]<ref name="primary charts"/>
|-
| style="text-align:center;"|4
| style="text-align:left;"|[[Ultratop|Бельгія (Валлонія)]];<ref>{{cite web|url=http://www.ultratop.be/fr/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100821|title=Albums 21/08/2010|publisher=[[Ultratop]]|date=21 серпня 2010|accessdate=15 квітня 2013|language=French|archive-date=25 жовтня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131025102908/http://www.ultratop.be/fr/weekchart.asp?year=2010&date=20100821&cat=a}}</ref><ref group=Note name=Note01/><ref>{{cite web|url=http://www.ultratop.be/fr/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100828|title=Albums 28/08/2010|publisher=[[Ultratop]]|date=28 серпня 2010|accessdate=31 серпня 2010|language=French|archive-date=23 вересня 2011|archive-url=https://web.archive.org/web/20110923022026/http://www.ultratop.be/fr/weekchart.asp?year=2010&date=20100828&cat=a}}</ref> [[Billboard 200|США]]<ref name="USA">{{cite web|url=http://www.billboard.com/charts/2010-09-04/billboard-200|title=''Billboard'' 200 - Week of 4 September 2010|work=[[Billboard (magazine)|Billboard]]|date=25 серпня 2010|accessdate=25 серпня 2010|archive-date=25 серпня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140825060730/http://www.billboard.com/charts/2010-09-04/billboard-200}}</ref>
|-
| style="text-align:center;"|5
| style="text-align:left;"|[[Oricon|Японія]];<ref name="Oricon">{{cite web|url=http://www.oricon.co.jp/prof/artist/32233/ranking/cd_album/|title=メガデス-Oricon Style ミュージック|publisher=[[Oricon]]|language=Japanese|accessdate=15 листопада 2008|archive-date=22 жовтня 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20121022231748/http://www.oricon.co.jp/prof/artist/32233/ranking/cd_album/}}</ref> Сингапур<ref name="primary charts"/>
|-
| style="text-align:center;"|6
| style="text-align:left;"|[[Ultratop|Бельгія (Фламандія)]]<ref>{{cite web|url=http://www.ultratop.be/nl/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100821&lang=nl|title=Albums 21/08/2010|publisher=[[Ultratop]]|date=21 серпня 2010|accessdate=31 серпня 2010|language=Dutch|archive-date=8 вересня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140908161747/http://www.ultratop.be/nl/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100821&lang=nl}}</ref><ref group=Note name=Note01/><ref>{{cite web|url=http://www.ultratop.be/nl/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100828&lang=nl|title=Albums 28/08/2010|publisher=[[Ultratop]]|date=28 серпня 2010|accessdate=31 серпня 2010|language=Dutch|archive-date=8 вересня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140908161700/http://www.ultratop.be/nl/weekchart.asp?cat=a&year=2010&date=20100828&lang=nl}}</ref>
|}

== Коментарі ==
{{reflist|group=Note|refs=
<ref name=Note01>Пізніше піднявся на 2-гу позицію</ref>
}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}
{{Iron Maiden}}

[[Категорія:Альбоми Iron Maiden]]
[[Категорія:Музичні альбоми англійською мовою]]
[[Категорія:Альбоми EMI Records]]
[[Категорія:Серпень 2010]]

title: Студійний альбом

Виконавець: Iron Maiden

Дата випуску: 13 серпня 2010

Жанр: Хеві-метал

Мова: англійська

Лейбл: EMI, Universal Music Enterprises, Sony Music Entertainment

Продюсер: Кевін Ширлі, Стів Гарріс

title: Хронологія Iron Maiden

| Попередній | A Matter of Life and Death (2006) |: Наступний

Попередній: A Matter of Life and Death · (2006)


text:
# Ісмаїл Азгарі
Ісмаї́л Азга́рі (*1900 — †1969) — державний та політичний діяч Судану.
Народився 20 жовтня 1900 року в місті Омдурман в сім'ї каді (судді) Дарфуру. В 1919 році закінчив Гордон-коледж в Хартумі, в 1927 році — Американський університет у Бейруті. Один із засновників, перший секретар, з 1940 року голова створеної 1938 року патріотичної організації Генеральний конгрес випускників. В 1943 році заснував та очолив партію Ашикка. В кінці 1952 року став лідером Національно-юніоністської партії. Після перемоги її на парламентських виборах в листопаді 1953 року став прем'єр-міністром першого національного уряду.
Проводив політику відмови від тісних зв'язків з Єгиптом та добивався досягнення повної незалежності Судану. В лютому 1956 року очолив перший уряд незалежного Судану. Після розколу юніоністської партії в результаті виходу з неї низки депутатів та міністрів — членів партії суданський парламент в липні 1956 року виніс вотум недовіри уряду. В 1961—1962 роках Азгарі у засланні на півдні країни. З 10 червня 1965 по 25 травня 1969 року — голова Вищої державної ради (президент Судану). Від грудня 1967 до травня 1969 року очолював Юніоністсько-демократичну партію, створену в грудні 1967 року. Повалений у результаті державного перевороту в травні 1969 року та ув'язнений. Помер у в'язниці 26 серпня 1969 року в Хартумі.

title: Ісмаїл Азгарі

wikitext:
{{ІП|Азгарі}}
{{Державний діяч}}
'''Ісмаї́л Азга́рі''' (*[[1900]] — †[[1969]]) — [[держава|державний]] та [[політика|політичний]] діяч [[Судан]]у.

Народився [[20 жовтня]] [[1900]] року в місті [[Омдурман]] в сім'ї ''[[каді]]'' ([[суддя|судді]]) [[Дарфур]]у. В 1919 році закінчив Гордон-[[коледж]] в [[Хартум]]і, в 1927 році — [[Американський університет]] у [[Бейрут]]і. Один із засновників, перший секретар, з 1940 року голова створеної 1938 року патріотичної організації ''Генеральний конгрес випускників''. В 1943 році заснував та очолив партію [[Ашикка]]. В кінці 1952 року став [[лідер політичний|лідером]] [[національно-юніоністська партія|Національно-юніоністської партії]]. Після перемоги її на парламентських виборах в листопаді 1953 року став [[прем'єр-міністр]]ом першого національного уряду.

Проводив політику відмови від тісних зв'язків з [[Єгипет|Єгиптом]] та добивався досягнення повної незалежності [[Судан]]у. В лютому 1956 року очолив перший уряд незалежного Судану. Після розколу [[національно-юніоністська партія|юніоністської партії]] в результаті виходу з неї низки депутатів та міністрів — членів партії суданський парламент в липні 1956 року виніс [[вотум недовіри]] уряду. В 1961—1962 роках Азгарі у засланні на півдні країни. З 10 червня 1965 по 25 травня 1969 року — голова ''Вищої державної ради'' (президент Судану). Від грудня 1967 до травня 1969 року очолював [[юніоністсько-демократична партія|Юніоністсько-демократичну партію]], створену в грудні 1967 року. Повалений у результаті державного перевороту в травні 1969 року та ув'язнений. Помер у в'язниці [[26 серпня]] [[1969]] року в Хартумі.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Африка: энциклопедический справочник. Т.1. Москва, «Советская энциклопедия». [[1986]]. 672с. с.223. {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}

{{Politic-stub}}

{{DEFAULTSORT:Азгарі Ісмаїл}}
[[Категорія:Випускники Американського університету в Бейруті]]
[[Категорія:Прем'єр-міністри Судану]]
[[Категорія:Президенти Судану]]

Народження: 20 жовтня 1901 або 20 жовтня 1900 · Омдурман, Хартум, Судан

Смерть: 26 серпня 1969 · Хартум, Democratic Republic of Sudand

Країна: Османська імперія · Султанат Єгипет · Єгипетське королівство · Республіка Єгипет · Судан

Релігія: іслам

Освіта: Американський університет Бейрута

Партія: Democratic Unionist Partyd


text:
# Алексино (Локнянський район)
Алексино (рос. Алексино) — присілок в Локнянському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 4 особи. Входить до складу муніципального утворення Михайловская волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Михайловская волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 10   | ↘6   | ↘4   |

title: Алексино (Локнянський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Алексино
|назва ін.       = Алексино
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Локнянський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Михайловская волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 4
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Алексино''' ({{lang-ru|Алексино}}) — [[присілок]] в [[Локнянський район|Локнянському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 4 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Михайловская волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Михайловская волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Алексино (Локнянский район)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Локнянський район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Локнянського району]]

title: присілок Алексино

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Локнянський район

Поселення: Михайловская волость

title: Основні дані

Населення: ▼ 4

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Алексино · Алексино


text:
# Перлове намисто (секс)
Перло́ве нами́сто (англ. Pearl necklace) — термін, що стосується статевого акту, у якому відбувається сім'явиверження на або біля шиї, грудну клітку або груди іншої людини. Це можна зробити під час проникнення між грудьми або орального сексу. Результат виглядає як намисто з перлів.
Це один із способів, який повії використовують як безпечну альтернативу сексу для клієнтів, які відмовляються використовувати презерватив.

title: Перлове намисто (секс)

wikitext:
[[Файл:Sexuality pearl necklace small.png|right|thumb|Приклад «перлового намиста»]]

'''Перло́ве нами́сто''' ({{lang-en|Pearl necklace}}) — термін, що стосується [[Статевий акт|статевого акту]], у якому відбувається сім'явиверження на або біля [[Шия|шиї]], [[Грудна клітка|грудну клітку]] або [[груди]] іншої людини. Це можна зробити під час [[проникнення між грудьми]] або [[Оральний секс|орального сексу]]<ref name=":0">{{cite book |title= Live sex acts: women performing erotic labor |author= Wendy Chapkis |edition= illustrated |publisher= [[Taylor & Francis]] |year= 1997 |isbn= 0415912881 |7= page 170 (and footnote 57 on page 232) |url= http://books.google.com/books?id=ipmRWrCqdFcC |accessdate= 13 січня 2011 |archive-date= 14 червня 2013 |archive-url= https://web.archive.org/web/20130614220310/http://books.google.com/books?id=ipmRWrCqdFcC }} {{ref-en}}</ref>. Результат виглядає як [[намисто]] з [[Перли|перлів]]<ref>''[http://www.amazon.com/gp/reader/0060392320 Sex Tips for Straight Women from a Gay Man] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071024000859/http://www.amazon.com/gp/reader/0060392320 |date=24 жовтня 2007 }}'': Dan Anderson. [[Regan Books]], 1997. p106-7. {{ref-en}}</ref>.

Це один із способів, який [[Повія|повії]] використовують як безпечну альтернативу сексу для клієнтів, які відмовляються використовувати [[презерватив]]<ref name="davis">{{cite book | title = Intimate Details & Vital Statistics: AIDS, Sexuality and the Social Order in New Zealand | author = Peter Davis | editor = [[Auckland University Press]] | year = 1996 | pages = 125–127 | isbn = 1869401395 | url = http://books.google.com/books?id=Ww17hRdmDi8C&pg=PA127&vq=pearl+necklace&dq=%22pearl+necklace%22+sexual&lr=&hl=es&source=gbs_search_s&cad=0 | accessdate = 13 січня 2011 | archive-date = 13 червня 2013 | archive-url = https://web.archive.org/web/20130613200513/http://books.google.com/books?id=Ww17hRdmDi8C&pg=PA127&vq=pearl+necklace&dq=%22pearl+necklace%22+sexual&lr=&hl=es&source=gbs_search_s&cad=0 }} {{ref-en}}</ref><ref name=":0"/>.

== Див. також ==
* [[Проникнення між грудьми]]
* [[Букакке]]

== Примітки ==
{{примітки}}

{{Сексуальна активність}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Порнографічна термінологія]]
[[Категорія:Еякуляція]]
[[Категорія:Метафори з посиланням на об'єкти]]


text:
# Подбоч
Подбоч (словен. Podboč) — поселення в общині Польчане, Подравський регіон, Словенія.

title: Подбоч

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Подбоч
 | місцева_назва       = Podboč
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Подравський регіон]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 19 (2013)
 | площа           = 0,5
 | густота         =
| висота над рівнем моря= 269.8
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
|latd= 46|latm=18 |lats=8.91 |latNS=N
|longd=15|longm= 35|longs=33.9 |longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Подбоч''' ({{lang-sl|Podboč}}) — поселення в общині [[Польчане (община)|Польчане]], [[Подравський регіон]], [[Словенія]].

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/KrajevnaImena/default.asp?txtIme= Статистичне бюро Республіки Словенія]

{{Польчане}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Подбоч · Podboč

Країна: Словенія

Регіон: Подравський регіон

Площа: 0,5 км²

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: MB

OSM: ↑1676317 ·R (Польчане)


text:
# Царівна Несміяна
Царівна Несміяна — сюжет російських, українських та білоруських народних казок про царівну, яка «ніколи не посміхалася, ніколи не сміялася, наче серце її нічому не раділо». Російських варіантів - 14, українських - 8, білоруських - 5. У збірці Олександра Афанасьєва «Російські народні казки» опублікована за №297.

## Мотиви
Казка належить до так званих чарівних казок. У покажчику казкових сюжетів вказано під номером 559 «Несміяна-царівна»: ніколи не сміється; батько обіцяє її руку тому, хто її розсмішить; це вдається "дурню"; знатний наречений зазнає поразки.
Східнослов'янські казки відображають ментальну рису народу — любов до свободи та простоти: царівна, живучи в палаці (у своїй «золотій клітці»), нещасна, а повертає їй радість життя («щастя») хлопець-«простодира», необтяжений жагою до багатства та слави.
Змусити принцесу/царівну сміятися чи посміхатися — це найпоширеніший казковий мотив. Цей сюжет є в «Молодшій Едді», у збірці новел італійського письменника Джованні Серкамбі, і в «Пентамероні» Джамбаттіста Базілі. Зустрічаються казки про Несміяна та у фольклорі латишів, башкир, татар.
Кульмінація казок «Золота гуска» та «Чарівний лебідь» полягає в тому, що гусак чи лебідь змушують інших персонажів прилипнути один до одного, що викликає перший сміх у принцеси, внаслідок чого вона виходить заміж. У казці «Перуонто», що входить до циклу казок Джамбаттісти Базілі, цей мотив поєднується з прокляттям, що змушує принцесу, що посміялася над чаклуном, вийти заміж.
Володимир Пропп довів, що найдавніший зміст цього сюжету пов'язаний з ритуальною роллю сміху в стародавніх обрядах.

## Сюжет
Жила одного разу царівна, яка ніколи не посміхалася і не сміялася. Її батько обіцяв, що той, хто викличе в неї посмішку, зможе одружитися з нею, і багато хто намагався, але нікому не вдалося.
На іншому кінці міста чесний працівник працював на свого господаря. Наприкінці року господар поклав мішок із грошима перед ним і сказав йому взяти стільки, скільки він хотів. Щоб не скупитися, працівник узяв тільки одну монету, і, коли він пішов пити з колодязя, то впустив монету і загубив її. Наступного року те ж саме сталося з ним. На третій рік працівник взяв знову одну монету, але коли він пив із колодязя, то не загубив свою монету, і дві інші монети випливли до нього. Він вирішив подивитися світ. Миша попросила в нього милостині; він дав їй монету. Потім він зробив те ж саме для жука і сома.
Він прийшов до замку і побачив царівну, що дивилася на нього. Це вразило його, і він упав у багнюку. Мишка, жук і сом прийшли йому на допомогу, і, дивлячись на них, царівна засміялася. Вона вказала на нього, і коли його привели до палацу, він перетворився на гарного чоловіка. Чесний трудівник, тепер красень, одружився з царівною.

## Авторські перекази
До сюжету зверталися письменники — наприклад, Божена Нємцова у казці «Мудрий ювелір» та Алан Мілн у казці «Принц-кролик». В 1838 поетеса Олександра Фукс за мотивами казки опублікувала «Царівна-Несміяна: народна російська казка, перекладена у вірші для десятирічного читача Павла Олександровича Жмакіна», написану в стилі романтизму. У 1936 році Єлизавета Тараховська написала п'єсу «За щучею волею», в якій поєднала чотири російські казки - «За щучею волею», «Царівна Несміяна», «Танцювальна гармонь» і «Омелько-дурник». За цією п'єсою кінорежисер Олександр Роу зняв в 1938 фільм «По щучому велінню». Ця казка досі йде у багатьох театрах Росії, включаючи Театр ляльок ім. С. В. Образцова.

## Цар Плаксій та Лоскотон
Василь Симоненко у своєму творі «Цар Плаксій та Лоскотон» використав ідею відсутності сміху у правителя держави.

title: Царівна Несміяна

wikitext:
{{Літературний твір}}
'''Царівна Несміяна''' — [[сюжет]] [[Російські народні казки|російських]], [[Українські народні казки|українських]] та [[Білоруська народна казка|білоруських]] [[Народна казка|народних казок]] про царівну, яка ''«ніколи не посміхалася, ніколи не сміялася, наче серце її нічому не раділо»''. Російських варіантів - 14, українських - 8, білоруських - 5. У збірці [[Афанасьєв Олександр Миколайович|Олександра Афанасьєва]] ''«<nowiki/>[[Російські народні казки]]<nowiki/>»'' опублікована за [https://ru.wikisource.org/wiki/Народные%20русские%20сказки%20(Афанасьев)/Несмеяна-царевна №297].

== Мотиви ==
Казка належить до так званих [[Казка|чарівних казок]]<ref>''Медведева Т. А.'' [https://psychology.snauka.ru/2012/11/1293 Анализ сказки «Царевна-несмеяна»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220926022912/https://psychology.snauka.ru/2012/11/1293 |date=2022-09-26 }} // Психология, социология и педагогика. 2012. № 11</ref>. У [[Класифікація Аарне–Томпсона|покажчику казкових сюжетів]] вказано під номером 559 ''«Несміяна-царівна»'': ніколи не сміється; батько обіцяє її руку тому, хто її розсмішить; це вдається "дурню"; знатний наречений зазнає поразки<ref>[http://www.ruthenia.ru/folklore/sus/189.htm Сюжет № 559. «Несмеяна-царевна»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200124130543/http://www.ruthenia.ru/folklore/sus/189.htm |date=2020-01-24 }} // [https://www.booksite.ru/fulltext/sravnit1/text.pdf Сравнительный указатель сюжетов. Восточнославянская сказка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190430131220/https://www.booksite.ru/fulltext/sravnit1/text.pdf |date=2019-04-30 }} — С. 158</ref>.

Східнослов'янські казки відображають ментальну рису народу — любов до свободи та простоти: царівна, живучи в палаці (у своїй ''«золотій клітці»''), нещасна, а повертає їй радість життя (''«щастя»'') хлопець-«простодира», необтяжений жагою до багатства та слави.

Змусити принцесу/царівну сміятися чи посміхатися — це найпоширеніший казковий мотив. Цей сюжет є в ''«<nowiki/>[[Молодша Едда|Молодшій Едді]]<nowiki/>»'', у збірці новел італійського письменника Джованні Серкамбі, і в ''«Пентамероні»'' Джамбаттіста Базілі<ref name="автоссылка2">{{Стаття|author=Будур Н. В.|title=Несмеяна-царевна|видання=Сказочная энциклопедия|відповідальний=общ. ред. Н. В. Будур|place=М.|publisher=Олма-Пресс|date=2005|pages=348|сторінок=606|серія=|isbn=5-224-04818-4|ref=Будур}}</ref>. Зустрічаються казки про Несміяна та у фольклорі латишів, башкир, татар.
Кульмінація казок ''«<nowiki/>[[Золота гуска]]<nowiki/>»'' та ''«Чарівний лебідь»'' полягає в тому, що гусак чи лебідь змушують інших персонажів прилипнути один до одного, що викликає перший сміх у принцеси, внаслідок чого вона виходить заміж. У казці ''«Перуонто»'', що входить до [[Обрамлення|циклу казок]] Джамбаттісти Базілі, цей мотив поєднується з прокляттям, що змушує принцесу, що посміялася над чаклуном, вийти заміж.

[[Пропп Володимир Якович|Володимир Пропп]] довів, що найдавніший зміст цього сюжету пов'язаний з [[ритуал]]ьною роллю сміху в стародавніх обрядах<ref name="автоссылка2"/>.

== Сюжет ==
Жила одного разу царівна, яка ніколи не посміхалася і не сміялася. Її батько обіцяв, що той, хто викличе в неї посмішку, зможе одружитися з нею, і багато хто намагався, але нікому не вдалося.

На іншому кінці міста чесний працівник працював на свого господаря. Наприкінці року господар поклав мішок із грошима перед ним і сказав йому взяти стільки, скільки він хотів. Щоб не скупитися, працівник узяв тільки одну монету, і, коли він пішов пити з колодязя, то впустив монету і загубив її. Наступного року те ж саме сталося з ним. На третій рік працівник взяв знову одну монету, але коли він пив із колодязя, то не загубив свою монету, і дві інші монети випливли до нього. Він вирішив подивитися світ. Миша попросила в нього милостині; він дав їй монету. Потім він зробив те ж саме для жука і сома.

Він прийшов до замку і побачив царівну, що дивилася на нього. Це вразило його, і він упав у багнюку. Мишка, жук і сом прийшли йому на допомогу, і, дивлячись на них, царівна засміялася. Вона вказала на нього, і коли його привели до палацу, він перетворився на гарного чоловіка. Чесний трудівник, тепер красень, одружився з царівною.

== Авторські перекази ==
До сюжету зверталися письменники — наприклад, [[Божена Немцова|Божена Нємцова]] у казці ''«Мудрий ювелір»'' та [[Алан Александер Мілн|Алан Мілн]] у казці ''«Принц-кролик»''<ref name="автоссылка2"/>. В 1838 поетеса Олександра Фукс за мотивами казки опублікувала ''«Царівна-Несміяна: народна російська казка, перекладена у вірші для десятирічного читача Павла Олександровича Жмакіна»'', написану в стилі [[романтизм]]у. У 1936 році [[Тараховська Єлизавета Яківна|Єлизавета Тараховська]] написала п'єсу ''«За щучею волею»'', в якій поєднала чотири російські казки - ''«За щучею волею»'', ''«Царівна Несміяна»'', ''«Танцювальна гармонь» і'' ''«Омелько-дурник»''. За цією п'єсою кінорежисер [[Роу Олександр Артурович|Олександр Роу]] зняв в 1938 фільм [[По щучому велінню|''«'']]''[[По щучому велінню]]<nowiki/>»''. Ця казка досі йде у багатьох театрах Росії, включаючи [[Державний академічний центральний театр ляльок імені С. В. Образцова|Театр ляльок ім.]] [[Державний академічний центральний театр ляльок імені С. В. Образцова|С. В. Образцова]].

== Цар Плаксій та Лоскотон ==
Василь Симоненко у своєму творі «''[[Цар Плаксій та Лоскотон|Цар Плаксій та Лоскотон»]]'' використав ідею відсутності сміху у правителя держави<ref>{{Cite web|url=https://www.ukrlib.com.ua/books/printit.php?tid=261|title=Цар Плаксій та Лоскотон — Василь Симоненко, повний текст твору|website=www.ukrlib.com.ua|access-date=2024-11-03}}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==

* ''Васина Е. В''. [https://actual-art.spbu.ru/publikatsii/archive/vol-8/russkoe-iskusstvo-xix-veka/10639.html Религиозные коннотации в картине «Царевна-Несмеяна» В. М. Васнецова] // Актуальные проблемы теории и истории искусства: сб. науч. статей. Вып. 8. / Под ред. С. В. Мальцевой, Е. Ю. Станюкович-Денисовой, А. В. Захаровой. — СПб.: Изд-во СПбГУ, 2018 — С. 363—370 — ISSN 23122129.

== Посилання ==

* [https://www.culture.ru/s/vopros/nesmeyana/ Царівна Несміяна - Авторський чи фольклорний персонаж?] (culture.ru)
* [https://new-ecopsychology.org/ru/books/byliny/skazka.htm Казка про царівну Несміяну та Івана]. Записано Ганною Зубковою
* [https://muzei-mira.com/kartini_russkih_hudojnikov/1886-kartina-nesmeyana-carevna-vasnecov.html Картина «Несміяна-царівна», Васнєцов] (muzei-mira.com)
* [[imdbtitle:0575514|Farie Tale Theatre and TV Show; The Princesse Who Had Never Laugh (1986)]]

[[Категорія:Українські народні казки]]
[[Категорія:Російські народні казки]]
[[Категорія:Вигадки про магію]]

title: Царівна Несміяна

Мова: російська, білоруська і українська


text:
# Bjering

Bjering (Берінг) — з 1917 року норвезький виробник газонокосарок та автомобілів. Штаб-квартира розташована в місті Йєвік. У 1920 році компанія припинила виробництво автомобілів.

## Ганс Християн Берінг. Заснування компанії
Ганс Християн Берінг народився в 1871 році. Він зацікавився інженерною професією, в 1914 році став працювати у фірмі Jøssingfjord, яка виробляла електростанції. Працюючи у фірмі, він винаходить газонокосарку з двома лезами і в 1917 році відкриває своє підприємство Bjering Slaamaskiner.

## Початок виробництва автомобілів
Однак не зважаючи на те, що газонокосарки були доволі надійними і непоганої конструкції, бізнес не пішов. Тоді розум конструктора переключився на автомобілі. Берінг вирішив побудувати автомобіль, який підходив би для зимових норвезьких доріг, які практично були нечищеними.
Узимку 1918 року він конструює автомобіль шириною лише 1,1 м, мотор, запозичений у 4-циліндрових мотоциклів Henderson об'ємом 2,1 л і потужністю у 20 к. с., був розташований посередині, 2-місний кузов був побудований із дерева. Найцікавіше, що водій сидів позаду пасажира, це було зроблено для кращого навантаження на задню вісь.

## Припинення виробництва автомобілів. Закриття компанії
У 1920 році він засновує фірму AS Autoslæde, яка випускає до 1922 року 4 таких автомобілі.
Замість передніх коліс на ці автомобілі можна було встановити лижі.
У 1923 році збройова фірма AS Raufoss у зв'язку з падінням попиту на амуніцію вирішує зайнятися виробництвом автомобілів, для цього вони контактують із Берінгом і наймають його для доведення до розуму його проєкту. Кузов був побудований з алюмінієвих листів, а мотор перенесений у задню частину, проте, коли два автомобілі були готові до 1925 року, то потреба в автомобілях подібного класу відпала, оскільки дороги в Норвегії стали чистити тракторами. У підсумку, побудувавши всього 2 автомобілі, проєкт призупинили. Один автомобіль із двох побудованих дожив до наших днів.
До речі, з алюмінієвим кузовом машина важила 800 кг, і оснащена 3-ступеневою коробкою, яка розташовувалася перед водієм, могла розвивати 55 км/год.
Фірма AS Raufoss існує і нині під назвою Norsk Hydro — до автомобілів жодного відношення вже не має.

## Список автомобілів Bjering
- 1918 — Bjering Motorslede

title: Bjering

wikitext:
{{Картка компанії
 | назва                 = Bjering
 | оригінальна_назва     = Bjering Slaamaskiner
 | стиль_картки          =
 | логотип               = NTM Hans CHr Bjering motorsled car 1925 military IMG 7412.JPG
 | тип                   =
 | форма власності       =
 | лістинг               =
 | спеціалізація         =
 | гасло                 =
 | доля                  =
 | попередник            =
 | наступник             = AS Autoslæde
 | заснування            = 1917
 | дата                  = <!-- дата заснування -->
 | коментар              = <!-- Коментар або виноски, що стосуються заснування -->
 | засновник             = Ганс Християн Берінг
 | закриття              = 1920
 | причина закриття      =
 | розташування          = [[Йєвік]], [[Норвегія]]
 | попередні назви       =
 | філії                 =
 | територія діяльності  =
 | ключові особи         =
 | галузь                = Автомобілебудування
 | продукція             = Транспортні засоби
 | послуги               =
 | валовий дохід         =
 | операційний прибуток  =
 | чистий прибуток       =
 | aum                   =
 | активи                =
 | власний капітал       =
 | власник               =
 | число співробітників  =
 | число клієнтів        =
 | холдинг               =
 | структурні підрозділи =
 | дочірні компанії      =
 | сайт                  =
 | примітки              =
}}
'''Bjering''' (Берінг) — з 1917 року [[Норвегія|норвезький]] виробник [[Газонокосарка|газонокосарок]] та [[Автомобіль|автомобілів]]. Штаб-квартира розташована в місті [[Йєвік]]. У 1920 році компанія припинила виробництво автомобілів.

== Ганс Християн Берінг. Заснування компанії ==
Ганс Християн Берінг народився в 1871 році. Він зацікавився інженерною професією, в 1914 році став працювати у фірмі [[Jøssingfjord]], яка виробляла електростанції. Працюючи у фірмі, він винаходить газонокосарку з двома лезами і в 1917 році відкриває своє підприємство Bjering Slaamaskiner.

== Початок виробництва автомобілів ==
Однак не зважаючи на те, що газонокосарки були доволі надійними і непоганої конструкції, бізнес не пішов. Тоді розум конструктора переключився на автомобілі. Берінг вирішив побудувати автомобіль, який підходив би для зимових [[Норвегія|норвезьких]] доріг, які практично були нечищеними.

Узимку 1918 року він конструює автомобіль шириною лише 1,1 м, мотор, запозичений у 4-циліндрових мотоциклів Henderson об'ємом 2,1 л і потужністю у 20 [[Кінська сила|к. с.]], був розташований посередині, 2-місний [[кузов]] був побудований із дерева. Найцікавіше, що водій сидів позаду пасажира, це було зроблено для кращого навантаження на задню вісь.

== Припинення виробництва автомобілів. Закриття компанії ==
[[Файл:Bjering car.JPG|thumb|Bjering Motorslede]]
У 1920 році він засновує фірму [[Autoslæde|AS Autoslæde]], яка випускає до 1922 року 4 таких автомобілі.

Замість передніх коліс на ці автомобілі можна було встановити лижі.
[[Файл:NTM Hans CHr Bjering motorsled car 1925 military IMG 7412.JPG|left|thumb|Bjering Motorslede]]
У 1923 році збройова фірма [[AS Raufoss]] у зв'язку з падінням попиту на амуніцію вирішує зайнятися виробництвом автомобілів, для цього вони контактують із Берінгом і наймають його для доведення до розуму його проєкту. [[Кузов]] був побудований з алюмінієвих листів, а мотор перенесений у задню частину, проте, коли два автомобілі були готові до 1925 року, то потреба в автомобілях подібного класу відпала, оскільки дороги в [[Норвегія|Норвегії]] стали чистити тракторами. У підсумку, побудувавши всього 2 автомобілі, проєкт призупинили. Один автомобіль із двох побудованих дожив до наших днів.
[[Файл:NTM Hans CHr Bjering motorsled car 1925 military IMG 7414.JPG|thumb|Bjering Motorslede]]
До речі, з алюмінієвим [[кузов]]ом машина важила 800 кг, і оснащена 3-ступеневою [[Коробка передач|коробкою]], яка розташовувалася перед водієм, могла розвивати 55 км/год.

Фірма [[AS Raufoss]] існує і нині під назвою [[Norsk Hydro]] — до автомобілів жодного відношення вже не має.

== Список автомобілів Bjering ==
* 1918 — [[Bjering Motorslede]]

== Джерела ==
* Harald H. Linz, Halwart Schrader: ''Die große Automobil-Enzyklopädie.'' BLV, München 1986, ISBN 3-405-12974-5
* G. N. Georgano: ''Autos. Encyclopédie complète. 1885 à nos jours.'' Courtille, 1975
* David Burgess Wise, ''The New Illustrated Encyclopedia of Automobiles'', Quarto, London (1979)
{{Автомобілі за маркою}}

[[Категорія:Транспорт Норвегії]]
[[Категорія:Зниклі автобудівні підприємства]]

title: Bjering

Тип: автомобілебудівна компанія

Галузь: Автомобілебудування

Наступник(и) · (спадкоємці): AS Autoslæde

Засновник(и): Ганс Християн Берінг

Штаб-квартира: Йєвік, Норвегія

Продукція: Транспортні засоби


text:
# Шон Джонсон (гімнастка)
Шон Джонсон  (англ. Shawn Johnson, 19 січня 1992) — американська гімнастка, чемпіонка і срібна призерка Олімпійських ігор 2008, абсолютна чемпіонка світу і чемпіонка світу в командному заліку і вільних вправах 2007, абсолютна чемпіонка, чемпіонка в командному заліку і окремих вправах Панамериканських ігор 2007.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада  | Дисципліна        | Місце             |
| ---------- | ----------------- | ----------------- |
| Пекін 2008 | вільні врави      | 2                 |
| Пекін 2008 | різновисокі бруси | 11 (кваліфікація) |
| Пекін 2008 | колода            | 1                 |
| Пекін 2008 | абсолютний залік  | 2                 |
| Пекін 2008 | командний залік   | 2                 |

title: Шон Джонсон (гімнастка)

wikitext:
{{Однофамільці|Джонсон (прізвище)}}
{{Інші імена|Шон Джонсон (значення)}}
{{Спортсмен
| ім'я = Shawn Johnson
| повне_ім'я =
| зображення =  ShawnJohnson FP2.jpg
| підпис =
| прізвисько =
| національність = {{USA}}
| місце_проживання =
| дата_народження = 19.1.1992
| місце_народження = [[Де-Мойн]], [[Айова]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 145 см
| вага = 41 кг
| вебсторінка  =
| країна = {{USA}}
| вид_спорту = [[Спортивна гімнастика|гімнастика]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб = Chows Gymnastics
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalOlympic}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]]| вільні врави}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]]| колода}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]]| абсолютний залік}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]]| командний залік}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з гімнастики]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу зі спортивної гімнастики 2007|Штутгарт 2007]]|абсолютний залік}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу зі спортивної гімнастики 2007|Штутгарт 2007]]|командний залік}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу зі спортивної гімнастики 2007|Штутгарт 2007]]|вільні вправи}}
{{MedalCompetition|[[Панамериканські ігри]]}}
{{MedalGold|[[Панамериканські ігри 2007|Ріо-де-Жанейро 2007]]|абсолютний залік}}
{{MedalGold|[[Панамериканські ігри 2007|Ріо-де-Жанейро 2007]]|командний залік}}
{{MedalGold|[[Панамериканські ігри 2007|Ріо-де-Жанейро 2007]]|різновисокі бруси}}
{{MedalGold|[[Панамериканські ігри 2007|Ріо-де-Жанейро 2007]]|колода}}
{{MedalSilver|[[Панамериканські ігри 2007|Ріо-де-Жанейро 2007]]|вільні вправи}}
| show-medals = yes
}}
'''Шон Джонсон ''' ({{lang-en|Shawn Johnson}}, [[19 січня]] [[1992]]) — [[Сполучені Штати Америки|американська]] [[Спортивна гімнастика|гімнастка]], [[олімпійська чемпіонка|чемпіонка]] і срібна призерка [[Літні Олімпійські ігри 2008|Олімпійських ігор 2008]], абсолютна чемпіонка світу і чемпіонка світу в командному заліку і вільних вправах [[Чемпіонат світу зі спортивної гімнастики 2007|2007]], абсолютна чемпіонка, чемпіонка в командному заліку і окремих вправах [[Панамериканські ігри|Панамериканських ігор]] 2007.

== Виступи на Олімпіадах ==

{|class = "wikitable"
!Олімпіада!!Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]] || вільні врави || 2
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]] || різновисокі бруси || 11 (кваліфікація)
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]] || колода || 1
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]] || абсолютний залік || 2
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]] || командний залік || 2
|-

|}

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* [http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/jo/shawn-johnson-1.html Досьє на sport.references.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090318162748/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/jo/shawn-johnson-1.html |date=18 березня 2009 }}

{{Олімпійські чемпіонки зі спортивної гімнастики у вправах на колоді}}
{{Чемпіонки світу зі спортивної гімнастики в індивідуальному багатоборстві}}
{{start box}}
{{succession box
|титул={{нп|Нагорода Джеймса Саллівана|Найкращий спортсмен-аматор США||James E. Sullivan Award}}
|попередник= Тім Тібоу
|наступник= Емі Палмейро-Вінтерс
|роки=(Нагорода Джеймса Саллівана): 2008 }}
{{end box}}

{{Бібліоінформація}}

{{Olympic-medalist-stub}}
{{US-sport-bio-stub}}
{{Gymnastics-bio-stub}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Джонсон Шон }}
[[Категорія:Спортивні гімнастки США]]
[[Категорія:Олімпійські чемпіони США]]
[[Категорія:Уродженці Де-Мойна]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 2008]]
[[Категорія:Абсолютні чемпіонки світу зі спортивної гімнастики]]
[[Категорія:Чемпіони світу зі спортивної гімнастики]]
[[Категорія:Чемпіонки Панамериканських ігор зі спортивної гімнастики]]
[[Категорія:Срібні олімпійські медалісти США]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 2008]]
[[Категорія:Спортивні гімнастки на літніх Олімпійських іграх 2008]]
[[Категорія:Срібні призери Панамериканських ігор]]
[[Категорія:Призери Панамериканських ігор 2007 року]]
[[Категорія:Призери Панамериканських ігор 2011 року]]
[[Категорія:Спортсмени Де-Мойна]]
[[Категорія:Американські чемпіони Панамериканських ігор]]
[[Категорія:Американські срібні призери Панамериканських ігор]]

title: Загальна інформація

Прізвиська: Peanut, Bubbly і America's Sweetheart

Національність: США

Громадянство: США

Місце проживання: Нашвілл

Народження: 19 січня 1992 (33 роки) · Де-Мойн, Айова

Вага: 41 кг

Alma mater: Chow's Gymnastics and Dance Instituted, Valley High Schoold і Університет Вандербільта

title: Спорт

Країна: США

Вид спорту: гімнастика

Дисципліна: спортивна гімнастика

Клуб: Chows Gymnastics

Тренери: Liang Chowd

title: Олімпійські ігри

Срібло:
Пекін 2008 · вільні врави
Пекін 2008 · абсолютний залік
Пекін 2008 · командний залік

Золото: Пекін 2008 · колода

title: Чемпіонат світу з гімнастики

Золото:
Штутгарт 2007 · абсолютний залік
Штутгарт 2007 · командний залік
Штутгарт 2007 · вільні вправи

title: Панамериканські ігри

Золото:
Ріо-де-Жанейро 2007 · абсолютний залік
Ріо-де-Жанейро 2007 · командний залік
Ріо-де-Жанейро 2007 · різновисокі бруси
Ріо-де-Жанейро 2007 · колода

Срібло: Ріо-де-Жанейро 2007 · вільні вправи


text:
# Норт-Корбін (Кентуккі)
Норт-Корбін (англ. North Corbin) — переписна місцевість (CDP) в США, в округах Лорел і Нокс штату Кентуккі. Населення — 1727 осіб (2020).

## Географія
Норт-Корбін розташований за координатами 36°57′56″ пн. ш. 84°5′44″ зх. д. / 36.96556° пн. ш. 84.09556° зх. д. (36.965634, -84.095575).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 4,66 км², з яких 4,61 км² — суходіл та 0,05 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкали 1773 особи в 742 домогосподарствах у складі 472 родин. Густота населення становила 381 особа/км².  Було 822 помешкання (177/км²).
Расовий склад населення:
| - 97,1 % — білих - 0,9 % — азіатів - 0,4 % — корінних американців - 0,3 % — чорних або афроамериканців |

До двох чи більше рас належало 1,0 %. Частка іспаномовних становила 1,0 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 23,2 % — особи молодші 18 років, 65,0 % — особи у віці 18—64 років, 11,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 38,4 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 92,1 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 89,8 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 36 789 доларів США (медіана — 35 363), а середній дохід на одну сім'ю — 38 022 долари (медіана — 34 613). За межею бідності перебувало 22,2 % осіб, у тому числі 36,9 % дітей у віці до 18 років та 6,9 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 529 осіб. Основні галузі зайнятості: публічна адміністрація — 17,8 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 17,0 %, роздрібна торгівля — 16,1 %.

title: Норт-Корбін (Кентуккі)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Норт-Корбін
|оригінальна назва  = {{lang-en|North Corbin}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Кентуккі
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Лорел (округ, Кентуккі)|Лорел]], [[Нокс (округ, Кентуккі)|Нокс]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 4,66
|висота центру НП   = 338
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 380,47
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 606
|поштовий індекс        = 40701 ([[Corbin, Kentucky|Corbin]])
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2156694
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Норт-Корбін''' ({{lang-en|North Corbin}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в округах [[Лорел (округ, Кентуккі)|Лорел]] і [[Нокс (округ, Кентуккі)|Нокс]] штату [[Кентуккі]]. Населення — 1727 осіб (2020).

== Географія ==
Норт-Корбін розташований за координатами {{Coord|36|57|56|N|84|5|44|W|type:city_region:US-DE}} (36.965634, -84.095575){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 4,66 км², з яких 4,61 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,05 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2010 = 1773
| 2020 = 1727
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкали {{formatnum:1773}} особи в 742 домогосподарствах у складі 472 родин. [[Густота населення]] становила 381 особа/км².  Було 822 помешкання (177/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 97,1 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,9 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,4 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,3 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
|}
До двох чи більше рас належало 1,0 %. Частка іспаномовних становила 1,0 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 23,2 % — особи молодші 18 років, 65,0 % — особи у віці 18—64 років, 11,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 38,4 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 92,1 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 89,8 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:36789}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:35363}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:38022}} долари (медіана — {{formatnum:34613}}). За межею бідності перебувало 22,2 % осіб, у тому числі 36,9 % дітей у віці до 18 років та 6,9 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 529 осіб. Основні галузі зайнятості: публічна адміністрація — 17,8 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 17,0 %, роздрібна торгівля — 16,1 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Лорел (округ, Кентуккі)}}
{{Нокс (округ, Кентуккі)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Кентуккі]]
[[Категорія:Населені пункти округу Лорел (Кентуккі)]]
[[Категорія:Населені пункти округу Нокс (Кентуккі)]]

title: Країна

Штат: Кентуккі

Округ: Лорел, Нокс

Густота населення: 380,47 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4