text:
# Суперкубок Казахстану з футболу
Суперку́бок Казахста́ну з футбо́лу — одноматчевий турнір, в якому грають чемпіон і володар Кубка Казахстану попереднього сезону.

## Історія
Перший розіграш відбувся у 1995 році, після чого турнір більше 10 років не проводився. Був відновлений 2008 року. У 2009 році розіграш було вирішено не проводити, оскільки «Актобе» 2008 року виграв і чемпіонат, і кубок. З 2010 року проводиться щорічно.

## Формат
Матчем за Суперкубок офіційно відкривається черговий футбольний сезон у Казахстані (як правило, за тиждень до першого туру чемпіонату). Проводиться у форматі одного матчу, в якому грають чемпіон і володар Кубка Казахстану попереднього сезону. З 2016 року, якщо одна команда перемагає і в чемпіонаті, і в кубку, то її суперником стає віце-чемпіон попереднього сезону. Якщо основний час матчу закінчується внічию, то призначається додатковий: 2 тайми по 15 хвилин кожний. Якщо і після завершення додаткового часу переможця не виявлено, то призначається серія пенальті. У 2021 році проводився за участю 4 команд (3 призерів та володаря кубка). У 2021 році формат турніру було змінено: замість одного матчу проводилися півфінали, зустріч за 3-е місце та фінал. До участі у турнірі допускалися всі призери чемпіонату Казахстану минулого сезону та володар Кубка Казахстану, але оскільки останній не було розіграно через пандемію COVID-19, до участі в розіграші було допущено команду, яка зайняла 4-те місце в чемпіонаті. У 2022 році було прийнято рішення повернутися до попереднього одноматчевого формату.

## Розіграші
| Рік  | Дата            | Переможець         | Рахунок                  | Фіналіст           |
| 1995 | 9 жовтня 1995   | Єлімай             | 2:0                      | Восток             |
| 2008 | 2 березня 2008  | Актобе             | 2:0                      | Тобол              |
| 2009 | —               | —                  | —                        | —                  |
| 2010 | 14 березня 2010 | Актобе             | 2:0                      | Атирау             |
| 2011 | 2 березня 2011  | Локомотив          | 2:1                      | Тобол              |
| 2012 | 6 березня 2012  | Ордабаси           | 1:0                      | Шахтар (Караганда) |
| 2013 | 3 березня 2013  | Шахтар (Караганда) | 3:2 (дод.час)            | Астана             |
| 2014 | 9 березня 2014  | Актобе             | 1:0                      | Шахтар (Караганда) |
| 2015 | 1 березня 2015  | Астана             | 0:0 (дод.час) 3:2 (пен.) | Кайрат             |
| 2016 | 8 березня 2016  | Кайрат             | 0:0 (дод.час) 5:4 (пен.) | Астана             |
| 2017 | 4 березня 2017  | Кайрат             | 2:0                      | Астана             |
| 2018 | 4 березня 2018  | Астана             | 3:0                      | Кайрат             |
| 2019 | 3 березня 2019  | Астана             | 2:0                      | Кайрат             |
| 2020 | 29 лютого 2020  | Астана             | 1:0                      | Кайсар             |
| 2021 | 6 березня 2021  | Тобол              | 1:1 (дод.час) 5:4 (пен.) | Астана             |
| 2022 | 2 березня 2022  | Тобол              | 2:1                      | Кайрат             |
| 2023 | 25 лютого 2023  | Астана             | 2:1                      | Ордабаси           |
| 2024 | 25 лютого 2024  | Тобол              | 1:1 (дод.час) 5:4 (пен.) | Ордабаси           |
| 2025 | 22 лютого 2025  | Кайрат             | 2:0                      | Актобе             |

## Переможці та фіналісти
| Клуб               | Перемоги | Фінали | Переможні роки                     | Фінальні роки          |
| ------------------ | -------- | ------ | ---------------------------------- | ---------------------- |
| Астана             | 6        | 4      | 2011, 2015, 2018, 2019, 2020, 2023 | 2013, 2016, 2017, 2021 |
| Кайрат             | 3        | 4      | 2016, 2017, 2025                   | 2015, 2018, 2019, 2022 |
| Тобол (Костанай)   | 3        | 2      | 2021, 2022, 2024                   | 2008, 2011             |
| Актобе             | 3        | 1      | 2008, 2010, 2014                   | 2025                   |
| Шахтар (Караганда) | 1        | 2      | 2013                               | 2012, 2014             |
| Ордабаси           | 1        | 2      | 2012                               | 2023, 2024             |
| Єлімай             | 1        | 0      | 1995                               |                        |
| Атирау             | 0        | 1      |                                    | 2010                   |
| Кайсар             | 0        | 1      |                                    | 2020                   |
| Восток             | 0        | 1      |                                    | 1995                   |

|}

title: Суперкубок Казахстану з футболу

wikitext:
{{Футбольний турнір
| Назва = Суперкубок Казахстану
| Зображення =
| Засновано = [[1995]] рік
| Регіон = {{KAZ}}
| Конфедерація = [[УЄФА]]
| Міжнародні турніри =
| Число команд = 2
| Поточний чемпіон = «[[Кайрат (футбольний клуб)|Кайрат]]» (3 титул)
| Сезон = 2024
| Найбільше перемог = «[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]» (6 титулів)
| Сайт =
| Поточний = [[Суперкубок Казахстану з футболу 2025|2025]]
}}

'''Суперку́бок Казахста́ну з футбо́лу''' — одноматчевий турнір, в якому грають [[Чемпіонат Казахстану з футболу|чемпіон]] і володар [[Кубок Казахстану з футболу|Кубка Казахстану]] попереднього сезону.

== Історія ==
Перший розіграш відбувся у 1995 році, після чого турнір більше 10 років не проводився. Був відновлений 2008 року. У 2009 році розіграш було вирішено не проводити, оскільки [[Актобе (футбольний клуб)|«Актобе»]] 2008 року виграв і чемпіонат, і кубок. З 2010 року проводиться щорічно.

== Формат ==
Матчем за Суперкубок офіційно відкривається черговий футбольний сезон у Казахстані (як правило, за тиждень до першого туру чемпіонату). Проводиться у форматі одного матчу, в якому грають [[Чемпіонат Казахстану з футболу|чемпіон]] і володар [[Кубок Казахстану з футболу|Кубка Казахстану]] попереднього сезону. З 2016 року, якщо одна команда перемагає і в чемпіонаті, і в кубку, то її суперником стає віце-чемпіон попереднього сезону. Якщо основний час матчу закінчується внічию, то призначається додатковий: 2 тайми по 15 хвилин кожний. Якщо і після завершення додаткового часу переможця не виявлено, то призначається [[Післяматчеві пенальті|серія пенальті]]. У 2021 році проводився за участю 4 команд (3 призерів та володаря кубка). У 2021 році формат турніру було змінено: замість одного матчу проводилися півфінали, зустріч за 3-е місце та фінал. До участі у турнірі допускалися всі призери чемпіонату Казахстану минулого сезону та володар Кубка Казахстану, але оскільки останній не було розіграно через [[Коронавірусна хвороба 2019 у Казахстані|пандемію COVID-19]], до участі в розіграші було допущено команду, яка зайняла 4-те місце в чемпіонаті. У 2022 році було прийнято рішення повернутися до попереднього одноматчевого формату.

== Розіграші ==
{| class="wikitable" width=80%
|- bgcolor="#CCCCCC" align="center"
|Рік
| width="15%" | '''Дата'''
|width=35%| '''Переможець'''
|width=15%| '''Рахунок'''
|width=35%| '''Фіналіст'''
|-align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 1995|1995]]'''||'''9 жовтня 1995'''||'''[[Спартак (футбольний клуб, Семей)|Єлімай]]'''||2:0||[[Восток (футбольний клуб)|Восток]]
|-align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2008|2008]]'''|||'''2 березня 2008'''||'''[[Актобе (футбольний клуб)|Актобе]]'''||2:0||[[Тобол (Костанай)|Тобол]]
|- bgcolor="#efefef" align="center"
|'''2009<ref>Розіграш було вирішено не проводити, оскільки ''«Актобе»'' виграв чемпіонат і кубок 2008 року.</ref>'''||— ||— ||— || —
|-align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2010|2010]]'''||'''14 березня 2010'''||'''[[Актобе (футбольний клуб)|Актобе]]'''||2:0||[[Атирау (футбольний клуб)|Атирау]]
|- bgcolor="#efefef" align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2011|2011]]'''||'''2 березня 2011'''||'''[[Астана (футбольний клуб)|Локомотив]]'''||2:1||[[Тобол (Костанай)|Тобол]]
|-align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2012|2012]]'''||'''6 березня 2012'''||'''[[Ордабаси (футбольний клуб)|Ордабаси]]'''||1:0||[[Шахтар (Караганда)]]
|- bgcolor="#efefef" align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2013|2013]]'''||'''3 березня 2013'''||'''[[Шахтар (Караганда)]]'''||3:2 (дод.час)||[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]
|-align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2014|2014]]'''||'''9 березня 2014'''||'''[[Актобе (футбольний клуб)|Актобе]]'''||1:0||[[Шахтар (Караганда)]]
|- bgcolor="#efefef" align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2015|2015]]'''||'''1 березня 2015'''||'''[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]'''||0:0 (дод.час)
3:2 (пен.)||[[Кайрат (футбольний клуб)|Кайрат]]
|- align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2016|2016]]'''||'''8 березня 2016'''||'''[[Кайрат (футбольний клуб)|Кайрат]]'''||0:0 (дод.час)
5:4 (пен.)||[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]
|- bgcolor="#efefef" align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2017|2017]]'''||'''4 березня 2017'''||'''[[Кайрат (футбольний клуб)|Кайрат]]'''||2:0||[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]
|- align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2018|2018]]'''||'''4 березня 2018'''||'''[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]'''||3:0||[[Кайрат (футбольний клуб)|Кайрат]]
|- bgcolor="#efefef" align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2019|2019]]'''||'''3 березня 2019'''||'''[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]'''||2:0||[[Кайрат (футбольний клуб)|Кайрат]]
|- align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2020|2020]]'''||'''29 лютого 2020'''||'''[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]'''||1:0||[[Кайсар]]
|- bgcolor="#efefef" align="center"
|'''[[Суперкубок Казахстану з футболу 2021|2021]]'''||'''6 березня 2021'''||'''[[Тобол (Костанай)|Тобол]]'''||1:1 (дод.час)
5:4 (пен.)||[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]
|- align="center"
|[[Суперкубок Казахстану з футболу 2022|'''2022''']]||'''2 березня 2022'''||'''[[Тобол (Костанай)|Тобол]]'''||2:1|||[[Кайрат (футбольний клуб)|Кайрат]]
|- bgcolor="#efefef" align="center"
|[[Суперкубок Казахстану з футболу 2023|'''2023''']]||'''25 лютого 2023'''||'''[[Астана (футбольний клуб)|Астана]]'''||2:1|||[[Ордабаси (футбольний клуб)|Ордабаси]]
|- align="center"
|[[Суперкубок Казахстану з футболу 2024|'''2024''']]||'''25 лютого 2024'''||'''[[Тобол (Костанай)|Тобол]]'''||1:1 (дод.час)
5:4 (пен.)|||[[Ордабаси (футбольний клуб)|Ордабаси]]
|- bgcolor="#efefef" align="center"
|[[Суперкубок Казахстану з футболу 2025|'''2025''']]||'''22 лютого 2025'''||'''[[Кайрат (футбольний клуб)|Кайрат]]'''||2:0|||[[Актобе (футбольний клуб)|Актобе]]
|}

== Переможці та фіналісти ==
{| class="wikitable" style="text-align: center;"
|-
!Клуб
!Перемоги
!Фінали
! class="unsortable"|Переможні роки
! class="unsortable"|Фінальні роки
|-
| [[Астана (футбольний клуб)|Астана]]||align=center|6||align=center|4||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2011|2011]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2015|2015]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2018|2018]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2019|2019]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2020|2020]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2023|2023]]||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2013|2013]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2016|2016]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2017|2017]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2021|2021]]
|-
| [[Кайрат (футбольний клуб)|Кайрат]]||align=center|3||align=center|4||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2016|2016]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2017|2017]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2025|2025]]||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2015|2015]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2018|2018]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2019|2019,]] [[Суперкубок Казахстану з футболу 2022|2022]]
|-
| [[Тобол (Костанай)]]|| align="center" |3|| align="center" |2||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2021|2021]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2022|2022]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2024|2024]]||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2008|2008]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2011|2011]]
|-
| [[Актобе (футбольний клуб)|Актобе]]||align=center|3||align=center|1||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2008|2008]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2010|2010]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2014|2014]]||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2025|2025]]
|-
| [[Шахтар (Караганда)]]||align=center|1||align=center|2||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2013|2013]]||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2012|2012]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2014|2014]]
|-
| [[Ордабаси (футбольний клуб)|Ордабаси]]||align=center|1||align=center|2||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2012|2012]]||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2023|2023]], [[Суперкубок Казахстану з футболу 2024|2024]]
|-
| [[Спартак (футбольний клуб, Семей)|Єлімай]]||align=center|1||align=center|0||[[Суперкубок Казахстану з футболу 1995|1995]]||
|-
| [[Атирау (футбольний клуб)|Атирау]]||align=center|0||align=center|1||||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2010|2010]]
|-
| [[Кайсар]]||align=center|0||align=center|1||||[[Суперкубок Казахстану з футболу 2020|2020]]
|-
| [[Восток (футбольний клуб)|Восток]]||align=center|0||align=center|1||||[[Суперкубок Казахстану з футболу 1995|1995]]
|}

|}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [http://kaz-football.kz/10/review/supercup10.shtml#2 Суперкубок на сайті «Казахстанський футбол»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160821231515/http://kaz-football.kz/10/review/supercup10.shtml#2 |date=21 серпня 2016 }} {{ref-ru}}

{{нк}}
{{Суперкубок Казахстану з футболу}}
{{Національні футбольні суперкубки Європи (УЄФА)}}

[[Категорія:Суперкубок Казахстану з футболу| ]]

title: Суперкубок Казахстану

Регіон: Казахстан

Конфедерація: УЄФА

Поточний чемпіон: «Кайрат» (3 титул)

Найбільше перемог: «Астана» (6 титулів)


text:
# Копій Валерій Васильович
Валерій Васильович Копій (рос. Валерий Васильевич Копий, нар. 20 лютого 1948, Пушкін) — радянський футболіст, півзахисник. Чемпіон СРСР 1972 року.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 1967 року виступами за команду клубу «Нефтчі» (Фергана), в якій провів два сезони, взявши участь у 38 матчах чемпіонату. Більшість часу, проведеного у складі «Нефтчі» (Фергана), був основним гравцем команди.
Протягом 1969–1969 років захищав кольори команди клубу «Пахтакор».
Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Автомобіліст» (Житомир), до складу якого приєднався 1970 року. Відіграв за житомирську команду наступні один сезон своєї ігрової кар'єри. Граючи у складі житомирського «Автомобіліста» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди.
1972 року перейшов до ворошиловградської «Зорі», у складі якої провів наступні два роки своєї кар'єри гравця. Допоміг команді здобути в сезоні 1972 року єдиний в її історії титул чемпіона СРСР.
З 1974 року два сезони захищав кольори команди клубу «Динамо» (Ленінград). Тренерським штабом нового клубу також розглядався як гравець «основи».
1975 року захищав кольори ленінградського «Зеніта».
1976 року повернувся до «Динамо» (Ленінград), за який провів ще два сезони. Завершив професійну кар'єру футболіста виступами за ленінградське «Динамо» у 1977 році.

## Виступи за збірну
1972 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної СРСР, провіши на полі один тайм товариської гри проти збірної Уругваю. Надалі до лав збірної не залучався.
| Дата       | Місто     | Господарі | Результат | Гості | Турнір                      | Голи | Примітки |
| ---------- | --------- | --------- | --------- | ----- | --------------------------- | ---- | -------- |
| 29/06/1972 | Сан-Паулу | Уругвай   | 0 – 1     | СРСР  | Кубок незалежності Бразилії | -    | 46'      |
| Усього     |           | Матчів    | 1         |       | Голів                       | 0    |          |

## Титули і досягнення
- Чемпіон СРСР (1):

«Зоря» (Ворошиловград): 1972

wikiname: ukwiki

title: Копій Валерій Васильович

in_language: uk

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Валерій Копій
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я = Валерій Васильович Копій
| місце-народження = [[Пушкін (місто)|Пушкін]]
| країна-народження = [[СРСР]]
| дата-народження = 20.2.1948
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  = завершив кар'єру
| позиція = [[Півзахисник (футбол)|півзахисник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1967–1968 | {{Прапорець|URS}} | [[Нефтчі (футбольний клуб, Фергана)|«Нефтчі» (Фергана)]] | 38 |1}}
{{Футболіст рядок 1|1969 | {{Прапорець|URS}} | [[Пахтакор (футбольний клуб)|«Пахтакор»]] | 0 |0}}
{{Футболіст рядок 0|1970–1971 | {{Прапорець|URS}} | [[Полісся (Житомир)|«Автомобіліст» (Житомир)]] | 64 |8}}
{{Футболіст рядок 1|1972–1973 | {{Прапорець|URS}} | [[Зоря (Луганськ)|«Зоря»]] | 19 |1}}
{{Футболіст рядок 0|1974–1975 | {{Прапорець|URS}} | [[Динамо (футбольний клуб, Санкт-Петербург)|«Динамо» (Ленінград)]] | 62 |16}}
{{Футболіст рядок 1|1975 | {{Прапорець|URS}} | [[Зеніт (Санкт-Петербург)|«Зеніт»]] | 7 |0}}
{{Футболіст рядок 0|1976–1977 | {{Прапорець|URS}} | [[Динамо (футбольний клуб, Санкт-Петербург)|«Динамо» (Ленінград)]] | 26 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1972 | {{Прапорець|URS}} | [[збірна СРСР з футболу|СРСР]] | 1 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = [[8 вересня]] [[2012]]
| збірна-поновлення = [[8 вересня]] [[2012]]
}}{{Othernames|Копій}}

'''Валерій Васильович Копій''' ({{lang-ru|Валерий Васильевич Копий}}, {{н}} [[20 лютого]] [[1948]], [[Пушкін (місто)|Пушкін]]) — радянський [[футбол]]іст, [[Півзахисник (футбол)|півзахисник]]. [[Чемпіонат СРСР з футболу 1972 (вища ліга)|Чемпіон СРСР 1972 року]].

== Клубна кар'єра ==
У дорослому футболі дебютував 1967 року виступами за команду клубу [[Нефтчі (футбольний клуб, Фергана)|«Нефтчі» (Фергана)]], в якій провів два сезони, взявши участь у 38 матчах чемпіонату. Більшість часу, проведеного у складі «Нефтчі» (Фергана), був основним гравцем команди.

Протягом 1969–1969 років захищав кольори команди клубу [[Пахтакор (футбольний клуб)|«Пахтакор»]].

Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу [[Полісся (Житомир)|«Автомобіліст» (Житомир)]], до складу якого приєднався 1970 року. Відіграв за [[житомир]]ську команду наступні один сезон своєї ігрової кар'єри. Граючи у складі житомирського «Автомобіліста» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди.

1972 року перейшов до [[Зоря (Луганськ)|ворошиловградської «Зорі»]], у складі якої провів наступні два роки своєї кар'єри гравця. Допоміг команді здобути в [[Чемпіонат СРСР з футболу 1972 (вища ліга)|сезоні 1972 року]] єдиний в її історії титул [[Чемпіонат СРСР з футболу|чемпіона СРСР]].

З 1974 року два сезони захищав кольори команди клубу [[Динамо (футбольний клуб, Санкт-Петербург)|«Динамо» (Ленінград)]]. Тренерським штабом нового клубу також розглядався як гравець «основи».

1975 року захищав кольори [[Зеніт (Санкт-Петербург)|ленінградського «Зеніта»]].

1976 року повернувся до [[Динамо (футбольний клуб, Санкт-Петербург)|«Динамо» (Ленінград)]], за який провів ще два сезони. Завершив професійну кар'єру футболіста виступами за ленінградське «Динамо» у 1977 році.

== Виступи за збірну ==
1972 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна СРСР з футболу|національної збірної СРСР]], провіши на полі один тайм товариської гри проти [[Збірна Уругваю з футболу|збірної Уругваю]]. Надалі до лав збірної не залучався.

== Статистика виступів ==

=== Статистика виступів за збірну ===
{{Матчі за збірну початок|URS}}
{{Матчі за збірну|29/06/1972|Сан-Паулу|URY|0|1|SUN 1955-1980||Кубок незалежності Бразилії|14=Сан-Паулу (місто)}}{{sostout|46}}
{{Матчі за збірну кінець|1|0}}

== Титули і досягнення ==
* [[Чемпіонат СРСР з футболу|Чемпіон СРСР]] (1):
: [[Зоря (Луганськ)|«Зоря» (Ворошиловград)]]: [[Чемпіонат СРСР з футболу 1972 (вища ліга)|1972]]

== Джерела ==
* [http://www.national-football-teams.com/v2/player.php?id=37345 Статистика виступів на сайті ''national-football-teams.com''] {{ref-en}}
* {{cite web |url=https://eu-football.info/_player.php?id=11013 |title=Профіль |publisher=[http://eu-football.info/ EU-Football.info] |language=англійська |accessdate=24 вересня 2020 |archive-date=23 грудня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211223140352/https://eu-football.info/_player.php?id=11013 }}

{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Копій}}
[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної СРСР з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Нефтчі» (Фергана)]]
[[Категорія:Футболісти «Пахтакора»]]
[[Категорія:Футболісти «Полісся» (Житомир)]]
[[Категорія:Футболісти «Зорі» (Луганськ)]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо» (Санкт-Петербург)]]
[[Категорія:Футболісти «Зеніта» (Санкт-Петербург)]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Валерій Васильович Копій

Народження: 20 лютого 1948 (77 років)

Громадянство: СРСР

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Нефтчі» (Фергана) · 38 · (1)

«Пахтакор» · 0 · (0)

«Автомобіліст» (Житомир) · 64 · (8)

«Зоря» · 19 · (1)

«Динамо» (Ленінград) · 62 · (16)

«Зеніт» · 7 · (0)

«Динамо» (Ленінград) · 26 · (2)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

СРСР · 1 · (0)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 8 вересня 2012.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 8 вересня 2012.


text:
# Spalax istricus
Spalax istricus (сліпак олтський) — вид мишоподібних ссавців з родини сліпакових (Spalacidae).

## Таксономічні примітки
Spalax istricus раніше був зазначений як підвид S. graecus, але з тих пір був визнаний окремим видом завдяки молекулярній генетиці та детальним морфологічним дослідженням.

## Середовище проживання
Ендемік Румунії. Типовий екземпляр здобуто в Бирзі, Олт, Румунія.
Цей вид ніколи не вивчався, але, можливо, схожий на Spalax antiquus. Вид відмічено з територій, укритих степовими й лісостеповими луками.

## Загрози й охорона
Історично склалося так, що сліпаки (Nannospalax і Spalax) вважали шкідниками сільського господарства. Вид не має правової охорони на європейському рівні. Інтенсифікація сільського господарства та перетворення його середовища проживання на розорані поля становить загрозу для цього виду. Немає прямих заходів щодо збереження цього виду.

title: Spalax istricus

wikitext:
{{Speciesbox |status=CR |status_system=IUCN3.1 |image=No-image-uk.png |image_width=300px |taxon=Spalax istricus |authority=[[Лайош Мегей|Méhely]], 1909}}
'''''Spalax istricus''''' (сліпак олтський<ref>{{УБН}}</ref>) — [[вид (біологія)|вид]] мишоподібних ссавців з родини [[Сліпакові|сліпакових]] (Spalacidae).

== Таксономічні примітки ==
''Spalax istricus'' раніше був зазначений як підвид ''[[Spalax graecus|S. graecus]]'', але з тих пір був визнаний окремим видом завдяки молекулярній генетиці та детальним морфологічним дослідженням<ref>{{стаття |автор=Nemeth, A.; Homonnay, Z. G.; Krizsik, V.; Csorba, M.; Pavlicek, T.; Hegyeli, Z.; Hadid, Y.; Sugar, S.; Farkas, J.; Csorba, G. |назва=Old views and new insights: taxonomic revision of the Bukovina blind mole rat, Spalax graecus (Rodentia:Spalacinae) |видання=Zoological Journal of the Linnean Society |рік=2013 |випуск=169 |номер=4 |сторінки=903–914 |doi=10.1111/zoj.12081 |посилання=}} {{ref-en}}</ref>.

== Середовище проживання ==
[[Ендемік]] [[Румунія|Румунії]]. Типовий екземпляр здобуто в [[Бирза (комуна)|Бирзі]], [[Олт (повіт)|Олт]], Румунія<ref>{{cite web |url=https://www.mammaldiversity.org/explore.html#species-id=1003800 |назва=''Spalax istricus'' |автор= |дата= |вебсайт=Mammal Diversity Database |видавець=American Society of Mammalogists |дата-доступу=17.01.2022 |archive-date=24 червня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210624204851/https://www.mammaldiversity.org/explore.html#species-id=1003800 }}</ref>.

Цей вид ніколи не вивчався, але, можливо, схожий на ''Spalax antiquus''. Вид відмічено з територій, укритих степовими й лісостеповими луками<ref name="iucn">{{cite web |url=https://www.iucnredlist.org/species/97250154/97250156 |назва=''Spalax istricus'' |автор=Hegyeli, Z.; Csorba, G.; Németh, A. |дата=2020 |вебсайт= |видавець=The IUCN |дата-доступу=18.01.2022 |archive-date=4 грудня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201204202603/https://www.iucnredlist.org/species/97250154/97250156 }} {{ref-en}}</ref>.

== Загрози й охорона ==
Історично склалося так, що сліпаки (''[[Nannospalax]]'' і ''[[Spalax]]'') вважали шкідниками сільського господарства. Вид не має правової охорони на європейському рівні. Інтенсифікація сільського господарства та перетворення його середовища проживання на розорані поля становить загрозу для цього виду. Немає прямих заходів щодо збереження цього виду<ref name="iucn"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Méhely, Lajos (1909) A földi kutyák fajai származás- és rendszertani tekintetben. Magyar Tudományos Akadémia, Budapest.

{{Taxonbar|from=Q42900891}}

[[Категорія:Сліпак|istricus]]
[[Категорія:Ссавці Румунії]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Румунії]]
[[Категорія:Тварини, описані 1909]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · На межі зникнення (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Мишоподібні (Rodentia)

Родина: Сліпакові (Spalacidae)

Рід: Сліпак (Spalax)

Вид: S. istricus

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Spalax istricus · Méhely, 1909


text:
# Сегед
Сегед, Се́ґед (угор. Szeged, серб. Segedin, нім. Szegedin/Segedin, пол. Segedyn, рум. Seghedin, словац. Segedín, порт. Seguedim, ісп. Seguedín, італ. Seghedino, фр. Séguédine) — місто на південному сході Угорщини. Адміністративний центр медьє Чонград. Населення близько 162 000 осіб (2014), третє за величиною місто Угорщини. Вперше згадується в документах у 1183 році.

## Географія
Сегед розташований на півдні Чонграду неподалік від кордону з Сербією (відстань від Будапешта автошляхом М5 — 169 км), майже у центрі Тисо-Дунайської низовини, у місці злиття річок Тиси та Муреша (угор. Maros, Марош) і є найнижчим відносно рівня моря містом Угорщини. На північ від міста розташовано озеро Біле.

### Клімат
Місто знаходиться у зоні континентального клімату, котра характеризується прохолодним літом. Найтепліший місяць — липень з середньою температурою 21.1 °C (70 °F). Найхолодніший місяць — січень, з середньою температурою -0.6 °C (31 °F).
| Клімат Сегеда           | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда | Клімат Сегеда |
| Показник                | Січ.          | Лют.          | Бер.          | Квіт.         | Трав.         | Черв.         | Лип.          | Серп.         | Вер.          | Жовт.         | Лист.         | Груд.         | Рік           |
| Абсолютний максимум, °C | 15            | 18            | 26            | 28            | 31            | 33            | 37            | 36            | 35            | 27            | 21            | 18            | 37            |
| Середній максимум, °C   | 2             | 3             | 10            | 16            | 21            | 23            | 27            | 26            | 23            | 17            | 8             | 3             | 15            |
| Середня температура, °C | −0,6          | 0             | 6             | 11            | 16            | 18            | 21            | 20            | 17            | 11            | 4             | 1             | 11            |
| Середній мінімум, °C    | −3            | −3            | 1             | 6             | 11            | 13            | 16            | 14            | 11            | 6             | 1             | −1            | 6             |
| Абсолютний мінімум, °C  | −26           | −19           | −15           | −2            | 2             | 6             | 8             | 6             | 2             | −6            | −12           | −13           | −26           |
| Норма опадів, мм        | 20            | 20            | 20            | 40            | 50            | 70            | 50            | 50            | 30            | 20            | 40            | 40            | 500           |
| ----------------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- |
| Джерело: Weatherbase    |               |               |               |               |               |               |               |               |               |               |               |               |               |

## Назва
Існує кілька версій походження сучасної назви міста. За однією з версій назва походить від застарілого угорського слова szeg, що означає «кут», через те, що місто знаходиться в місці повороту русла річки Тиса. За іншою версією, назва походить від слова sziget, що означає «острів» по-угорськи.

## Історія
Поселення на місці сучасного Сегеда існувало з давніх часів. Клавдій Птолемей згадує давнє римське ім'я міста — Партіскум. Існує версія, що резиденція Аттіли, вождя гунів знаходилася неподалік від сучасного Сегеда. Надалі регіон розділив долю території всієї сучасної Угорщини — його населяли авари, слов'яни, а з IX століття — угорці.
Під угорським ім'ям «Сегед» місто вперше згадується в 1183 році. У період монгольської навали в XIII столітті Сегед був повністю розорений, проте потім знову відбудований. У XIV—XV століттях Сегед став найбільшим містом Південної Угорщини, в 1498 році він отримав статус міста.
У 1526 році місто було взято турецькою армією і пограбовано, однак до складу Османської імперії він увійшов лише в 1543 році. Під владою турків Сегед перебував до 1686 року, після чого увійшов до складу імперії Габсбургів. XVIII століття стало часом розквіту Сегеда, місто швидко росло. У 1721 році орден піарів відкрив у Сегеді академію. У 1720 році місто налічувало 193 володінь, 99 з яких належали сербській діаспорі.
У XIX столітті місто грало важливу роль в подіях угорської революції 1848—1849 років. Тут виголосив свою знамениту промову Лайош Кошут, після поразок повсталих в 1849 році в Сегед була перенесена резиденція угорського Комітету оборони.
У другій половині XIX століття в місті почала розвиватися промисловість, головним чином харчова. У 1854 році була побудована залізниця до Сегеда; в 1869 році відкрита ковбасна фабрика «Пік», яка виробляє знамените угорське салямі. Здавалося, добробуту міста ніщо не загрожувало, тим більш несподівана була катастрофа.
У 1879 році катастрофічна повінь на Тисі повністю стерла Сегед з лиця землі. З 5723 будівель вціліло лише 265. Імператор Франц-Йосиф прийняв спеціальну програму відновлення міста з руїн і пообіцяв, що Сегед стане ще кращим ніж був. Масова забудова тривала кілька десятиліть.
Після того, як за підсумками першої світової війни Угорщина втратила частину своїх південних і південно-східних земель на користь Румунії та Сербії, Сегед став прикордонним містом. З Коложварі (нині Клуж-Напока), що відійшла до Румунії, в Сегед в 1921 році переїхав Університет. З Темешвара (Тімішоара) в 1923 році — резиденція єпископа.
Під час другої світової війни місто суттєво постраждало. Загинуло близько 6 тисяч жителів міста, збиток був нанесений багатьом будівлям.
В епоху соціалізму в місті розвивалася промисловість, головним чином, легка і харчова. У 60-х роках XX століття в околицях були виявлені невеликі родовища нафти.

## Пам'ятки
За час своєї довгої історії місто двічі було зруйноване вщент  — спершу в 1241 р., під час монгольської навали, вдруге у 1879 р., коли сталася страшна повінь, яка змела Сегед з лиця землі.
Повінь призвела до того, що більшість архітектурних пам'яток міста відносяться до періоду кін. XIX — поч. XX ст. Проте і вони є надзвичайно цікавими й оригінальними. Наприклад, Кафедральний собор Сегеда, відомий також як Вотивна церква (церква обітниці) був побудований у 1930 р. в нехарактерному для угорських храмів, але водночас надзвичайно цікавому еклектичному стилі. Висота веж храму становить 91 м. Інтер'єр храму розкішний, до того ж в ньому знаходиться один з найбільших в країні органів та дзвонів, який важить 8,6 т. Площа собору слугує місцем проведення театральних спектаклів і вистав.
Ще однією сакральною спорудою  — символом Сегеда, яка пережила повінь, є Францисканська церква. Її було збудовано ще у XIV ст., і готичний стиль її цікаво й красиво контрастує з іншими, пізнішими спорудами міста.
Надзвичайно цікавою пам'яткою є Палац Рейок. Він побудований у стилі модерн, а внутрішнє оздоблення є витонченим і елегантним.
У місті знаходиться Музей Ференца Мори — видатного угорського автора і журналіста, який часто визнається найбільшим угорським письменником. Він довгий час жив і творив в Сегеді. В музеї можна ознайомитися з життям і творчістю цього письменника.
Іншою пам'яткою архітектури є Національний театр Сегеда, який був побудований у 1883 р. Його архітектура поєднує в собі необароковий та еклектичний стилі. Довгий час, після Другої Світової війни, він залишався дещо пошкодженим, але два десятиліття тому його реставрували, після чого театр був відновлений.
В Сегеді у довоєнний час існувала велика єврейська громада, спогадом про що є велична Сегедська синагога, одна з найкрасивіших синагог Європі (архітектор Леопольд Баумгорн).

## Сьогодення
В наш час Сегед є сучасним угорським містом, відомим культурним та освітнім центром — Сегедський університет вважається одним з найкращих в країні. У місті є багато історичних пам'яток, які приваблюють до нього туристів. Окрім того, в Сегеді розташована м'ясна фабрика «Пік», яка виробляє знамените угорське салямі. Діє міське самоврядування українців, голова Шайтош-Запоточна Наталія.

## Відомі уродженці
- Б'ячі Бернадетт — угорська легкоатлетка, учасниця Літніх Паралімпійських ігор.
- Б'ячі Ілона — угорська легкоатлетка, учасниця Літніх Паралімпійських ігор.

## Міста-побратими
- Німеччина: Дармштадт
- Франція: Ніцца
- Україна: Одеса
- Україна: Рахів
- Велика Британія: Кембридж
- Італія: Парма
- США: Толідо
- Польща: Лодзь
- Хорватія: Пула
- Сербія: Суботиця
- КНР: Вейнань
- Фінляндія: Турку
- Бельгія: Льєж
- Чорногорія: Котор
- Нідерланди: Роттердам
- Румунія: Тиргу-Муреш
- Румунія: Тімішоара
- Кіпр: Ларнака
- Ізраїль: Єрусалим

title: Сегед

wikitext:
{{Населений пункт Угорщини
| тип                    =
| назва                  = Сегед
| місцева назва          = Szeged
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   = HUN Szeged Címer.svg
| опис герба             =
| зображення             = Szeged-varoshaza.jpg
| зображення_підпис      = Ратуша
| розташування           =
| опис розташування      =
| mapx                   =
| mapy                   =
| marksize               =
| медьє                   = [[Чонград]]
| край                   = [[Південний Великий Альфельд]]
| засноване              =
| перша згадка           =
| агломерація            =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 161 921
| площа                  = 280,84
| ref-площа              =
| густота                = 576
| поштові індекси        = 6700
| код                    = 62
| координати             = {{coord|46|15|00|N|20|10|00|E|scale:100000|display=inline,title}}
|lat=
|long=
|lat_dir=N | lat_deg= | lat_min=
           | lat_sec=
|lon_dir=E | lon_deg= | lon_min=
           | lon_sec=
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| відстань               =
| залізниця р            =
| ref-залізниця р        =
| автошлях р             =
| ref-автошлях р         =
| фізична р              =
| ref-фізична р          =
| залізниця с            =
| фізична с              =
| автошлях с             =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            = [http://www.szeged.hu/ szeged.hu]
| мер                    =
| ремарки                =
}}
'''Сегед<ref name="УРЕ"/>, Се́ґед<ref name="Атлас2005"/><ref name="ДАС2010"/>''' ({{lang-hu|Szeged}}, {{lang-sr|Segedin}}, {{lang-de|Szegedin/Segedin}}, {{lang-pl|Segedyn}}, {{lang-ro|Seghedin}}, {{lang-sk|Segedín}}, {{lang-pt|Seguedim}}, {{lang-es|Seguedín}}, {{lang-it|Seghedino}}, {{lang-fr|Séguédine}}) — [[місто]] на південному сході [[Угорщина|Угорщини]]. Адміністративний центр [[медьє]] [[Чонград (медьє)|Чонград]]. Населення близько 162 000 осіб (2014), третє за величиною місто Угорщини. Вперше згадується в документах у [[1183]] році.

== Географія ==
[[Файл:Szeged-tisza3.jpg|міні|ліворуч|Тиса в Сегеді]]

Сегед розташований на півдні Чонграду неподалік від кордону з [[Сербія|Сербією]] (відстань від Будапешта автошляхом М5 — 169 км), майже у центрі [[Тисо-Дунайська низовина|Тисо-Дунайської низовини]], у місці злиття річок [[Тиса|Тиси]] та [[Муреш (річка)|Муреша]] ({{lang-hu|Maros}}, Марош) і є найнижчим відносно рівня моря містом Угорщини. На північ від міста розташовано озеро {{не перекладено|Біле озеро (Угорщина)|Біле|hu|Szegedi Fehér-tó}}.

=== Клімат ===
Місто знаходиться у зоні [[Континентальний клімат|континентального клімату]], котра характеризується прохолодним літом. Найтепліший місяць — [[липень]] з середньою температурою 21.1 °C (70 °F). Найхолодніший місяць — [[січень]], з середньою температурою -0.6 °C (31 °F).<ref>[http://www.weatherbase.com/weather/weather-summary.php3?s=28921&cityname=Szeged%2C+Csongrad%2C+Hungary&units= Клімат Сегеда]</ref>

{{Клімат міста
|Місто_род=Сегеда
|Джерело= [http://www.weatherbase.com/weather/weather.php3?s=28921&cityname=Szeged-Hungary Weatherbase]
| Січ_сер=-0.6       | Січ_сер_опади=20
| Лют_сер=0          | Лют_сер_опади=20
| Бер_сер=6          | Бер_сер_опади=20
| Кві_сер=11         | Кві_сер_опади=40
| Тра_сер=16         | Тра_сер_опади=50
| Чер_сер=18         | Чер_сер_опади=70
| Лип_сер=21         | Лип_сер_опади=50
| Сер_сер=20         | Сер_сер_опади=50
| Вер_сер=17         | Вер_сер_опади=30
| Жов_сер=11         | Жов_сер_опади=20
| Лис_сер=4          | Лис_сер_опади=40
| Гру_сер=1          | Гру_сер_опади=40
| Рік_сер=11         | Рік_сер_опади=500
| Січ_сер_мін=-3     | Січ_сер_макс=2
| Лют_сер_мін=-3     | Лют_сер_макс=3
| Бер_сер_мін=1      | Бер_сер_макс=10
| Кві_сер_мін=6      | Кві_сер_макс=16
| Тра_сер_мін=11     | Тра_сер_макс=21
| Чер_сер_мін=13     | Чер_сер_макс=23
| Лип_сер_мін=16     | Лип_сер_макс=27
| Сер_сер_мін=14     | Сер_сер_макс=26
| Вер_сер_мін=11     | Вер_сер_макс=23
| Жов_сер_мін=6      | Жов_сер_макс=17
| Лис_сер_мін=1      | Лис_сер_макс=8
| Гру_сер_мін=-1     | Гру_сер_макс=3
| Рік_сер_мін=6      | Рік_сер_макс=15
| Січ_а_мін=-26      | Січ_а_макс=15
| Лют_а_мін=-19      | Лют_а_макс=18
| Бер_а_мін=-15      | Бер_а_макс=26
| Кві_а_мін=-2       | Кві_а_макс=28
| Тра_а_мін=2        | Тра_а_макс=31
| Чер_а_мін=6        | Чер_а_макс=33
| Лип_а_мін=8        | Лип_а_макс=37
| Сер_а_мін=6        | Сер_а_макс=36
| Вер_а_мін=2        | Вер_а_макс=35
| Жов_а_мін=-6       | Жов_а_макс=27
| Лис_а_мін=-12      | Лис_а_макс=21
| Гру_а_мін=-13      | Гру_а_макс=18
| Рік_а_мін=-26      | Рік_а_макс=37
}}

== Назва ==
Існує кілька версій походження сучасної назви міста. За однією з версій назва походить від застарілого угорського слова szeg, що означає «кут», через те, що місто знаходиться в місці повороту русла річки [[Тиса]]. За іншою версією, назва походить від слова sziget, що означає «острів» по-угорськи.

== Історія ==
[[Файл:Szeged-domotor.jpg|thumb|left|200px|Вежа Деметра]]
Поселення на місці сучасного Сегеда існувало з давніх часів. [[Клавдій Птолемей]] згадує давнє римське ім'я міста — Партіскум. Існує версія, що резиденція [[Аттіла|Аттіли]], вождя гунів знаходилася неподалік від сучасного Сегеда. Надалі регіон розділив долю території всієї сучасної Угорщини — його населяли авари, слов'яни, а з IX століття — угорці.

Під угорським ім'ям «Сегед» місто вперше згадується в 1183 році. У період монгольської навали в XIII столітті Сегед був повністю розорений, проте потім знову відбудований. У XIV—XV століттях Сегед став найбільшим містом Південної Угорщини, в 1498 році він отримав статус міста.

У 1526 році місто було взято турецькою армією і пограбовано, однак до складу Османської імперії він увійшов лише в 1543 році. Під владою турків Сегед перебував до 1686 року, після чого увійшов до складу імперії Габсбургів. XVIII століття стало часом розквіту Сегеда, місто швидко росло. У 1721 році орден піарів відкрив у Сегеді академію. У 1720 році місто налічувало 193 володінь, 99 з яких належали сербській діаспорі.

У XIX столітті місто грало важливу роль в подіях угорської революції 1848—1849 років. Тут виголосив свою знамениту промову [[Лайош Кошут]], після поразок повсталих в 1849 році в Сегед була перенесена резиденція угорського Комітету оборони.

У другій половині XIX століття в місті почала розвиватися промисловість, головним чином харчова. У 1854 році була побудована залізниця до Сегеда; в 1869 році відкрита ковбасна фабрика «Пік», яка виробляє знамените угорське [[салямі]]. Здавалося, добробуту міста ніщо не загрожувало, тим більш несподівана була катастрофа.

У 1879 році катастрофічна повінь на Тисі повністю стерла Сегед з лиця землі. З 5723 будівель вціліло лише 265. Імператор [[Франц Йосиф I|Франц-Йосиф]] прийняв спеціальну програму відновлення міста з руїн і пообіцяв, що Сегед стане ще кращим ніж був. Масова забудова тривала кілька десятиліть.

Після того, як за підсумками першої світової війни Угорщина втратила частину своїх південних і південно-східних земель на користь Румунії та Сербії, Сегед став прикордонним містом. З Коложварі (нині [[Клуж-Напока]]), що відійшла до Румунії, в Сегед в 1921 році переїхав Університет. З Темешвара ([[Тімішоара]]) в 1923 році — резиденція єпископа.

Під час другої світової війни місто суттєво постраждало. Загинуло близько 6 тисяч жителів міста, збиток був нанесений багатьом будівлям.

В епоху соціалізму в місті розвивалася промисловість, головним чином, легка і харчова. У 60-х роках XX століття в околицях були виявлені невеликі родовища нафти.

== Пам'ятки ==
[[Файл:Szeged-dom1.jpg|right|thumb|200px|[[Кафедральний собор Сегеда|Собор Сегеда]]]]
[[Файл:Szeged synagogue SF.jpg|right|thumb|200px|Сегедська синагога]]
За час своєї довгої історії місто двічі було зруйноване вщент  — спершу в 1241 р., під час монгольської навали, вдруге у 1879 р., коли сталася страшна повінь, яка змела Сегед з лиця землі.

Повінь призвела до того, що більшість архітектурних пам'яток міста відносяться до періоду кін. XIX — поч. XX ст. Проте і вони є надзвичайно цікавими й оригінальними. Наприклад, Кафедральний собор Сегеда, відомий також як Вотивна церква (церква обітниці) був побудований у 1930 р. в нехарактерному для угорських храмів, але водночас надзвичайно цікавому еклектичному стилі. Висота веж храму становить 91 м. Інтер'єр храму розкішний, до того ж в ньому знаходиться один з найбільших в країні органів та дзвонів, який важить 8,6 т. Площа собору слугує місцем проведення театральних спектаклів і вистав.

Ще однією сакральною спорудою  — символом Сегеда, яка пережила повінь, є Францисканська церква. Її було збудовано ще у XIV ст., і готичний стиль її цікаво й красиво контрастує з іншими, пізнішими спорудами міста.

Надзвичайно цікавою пам'яткою є Палац Рейок. Він побудований у стилі модерн, а внутрішнє оздоблення є витонченим і елегантним.

У місті знаходиться Музей Ференца Мори — видатного угорського автора і журналіста, який часто визнається найбільшим угорським письменником. Він довгий час жив і творив в Сегеді. В музеї можна ознайомитися з життям і творчістю цього письменника.

Іншою пам'яткою архітектури є Національний театр Сегеда, який був побудований у 1883 р. Його архітектура поєднує в собі необароковий та еклектичний стилі. Довгий час, після [[Друга світова війна|Другої Світової війни]], він залишався дещо пошкодженим, але два десятиліття тому його реставрували, після чого театр був відновлений.

В Сегеді у довоєнний час існувала велика єврейська громада, спогадом про що є велична Сегедська синагога, одна з найкрасивіших синагог Європі (архітектор [[Леопольд Баумгорн]]).

== Сьогодення ==
[[Файл:Szeged-paprika1.jpg|thumb|200px|Сегедська [[паприка]]]]
В наш час Сегед є сучасним угорським містом, відомим культурним та освітнім центром — [[Університет Сегеда|Сегедський університет]] вважається одним з найкращих в країні. У місті є багато історичних пам'яток, які приваблюють до нього туристів. Окрім того, в Сегеді розташована м'ясна фабрика «Пік», яка виробляє знамените угорське [[салямі]]. Діє міське самоврядування українців, голова [[Шайтош-Запоточна Наталія]].

== Відомі уродженці ==
* [[Б'ячі Бернадетт]] — угорська легкоатлетка, учасниця [[Літні Паралімпійські ігри 2012|Літніх Паралімпійських ігор]].
* [[Б'ячі Ілона]] — угорська легкоатлетка, учасниця [[Літні Паралімпійські ігри 2012|Літніх Паралімпійських ігор]].

== Міста-побратими ==
{{columns-list|2|
* {{GER}}: [[Дармштадт]]
* {{FRA}}: [[Ніцца]]
* {{UKR}}: [[Одеса]]
* {{UKR}}: [[Рахів]]
* {{GBR}}: [[Кембридж]]
* {{ITA}}: [[Парма]]
* {{USA}}: [[Толідо]]
* {{POL}}: [[Лодзь]]
* {{CRO}}: [[Пула]]
* {{SER}}: [[Суботиця]]
* {{CHN}}: [[Вейнань]]
* {{FIN}}: [[Турку]]
* {{BEL}}: [[Льєж]]
* {{MNE}}: [[Котор]]
* {{NLD}}: [[Роттердам]]
* {{ROM}}: [[Тиргу-Муреш]]
* {{ROM}}: [[Тімішоара]]
* {{CYP}}: [[Ларнака]]
* {{ISR}}: [[Єрусалим]]
}}

== Див. також ==
* [[28196 Сеґед]] — астероїд, названий на честь міста<ref>{{JPL мале тіло|28196}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="ДАС2010">Довідковий атлас світу. — {{К.}} : [[ДНВП «Картографія»]], 2010. — 328 с. ISBN 978-966-475-507-5</ref>
<ref name="Атлас2005">Атлас світу. — {{К.}} : [[ДНВП «Картографія»]], 2005. — 336 с. ISBN 966-631-546-7</ref>
<ref name="УРЕ">[http://leksika.com.ua/19320920/ure/ugorschina Угорщина] // {{УРЕ}}</ref>
}}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53409/20282.html Сеґед]}}

{{Hungary-geo-stub}}
{{Найбільші міста Угорщини}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Сегед| ]]
[[Категорія:Міста Угорщини]]

title: Сегед · Szeged

Герб: Прапор

title: Основні дані

Країна: Угорщина

Медьє: Чонград

Регіон: Південний Великий Альфельд

Густота населення: 576 осіб/км²

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

title: Місцева влада

title: Мапа

Мапа:
· Сегед
Сегед у Вікісховищі


text:
# UTM
UTM (англ. Universal Traffic Manager) — російська білінгова система для невеликих та середніх операторів зв'язку. Виробником заявляється про приблизно 2,5-3 тисячах запровадженях системи з 2003 року. Окрім домашніх мереж та мереж HotSpot використовується для підрахунку трафіку у транзитних операторів, операторів телефонії.

## Склад системи
Система складається з компонентів:
- ядро системи
- RADIUS-сервер
- демон виконання команд
- утиліта разбору текстової інформації щодо трафіку чи телефоних дзвінках
- пакет динамічного управління шейпуванням
- пакет автоматизації керування системою
- інтерфейс адміністратора
- cgi-компоненти інтерфейсу користувача

## Надстройки над системою
- Інтерфейс касиру
- Інтеграція з 1С
- Інтеграція з платіжними системами (ОСМП, E-Port, Handy-Bank, Pay-Pal, Sms4pay, WebMoney, Яндекс.Гроші)
- UTM5 підтримується Userside

## Платформи, що підтримуються та операційні системи
На даний час існують збірки системи під наступні операційні системи:
- FreeBSD 4.x, 5.x, 6.x, 7.x и 8.x — платформа x86
- Linux: RedHat Enterprise Linux 5, CentOS 5, Debian (Lenny, Etch и Sarge), Gentoo, RedHat 9 — платформа x86
- Solaris 9 — платформа SPARC (починаючи із збірки 5.2.1-008-beta підтримка обмежена)
- Microsoft Windows 2003 Server — платформа x86

title: UTM

wikitext:
{{Значення|UTM (значення)}}
{{Картка програми |
  name = UTM5|
  latest_release_version = 5.2.1-008-update1|
  latest_release_date = 15.11.2010|
  operating_system = [[Linux]], [[FreeBSD]], [[Solaris (операційна система)|Solaris]] [[SPARC]], [[Microsoft Windows NT]] |
  genre = [[Білінг]]ові системи |
  developer = [[НетАП]]|
  source_model = [[Власницьке ПЗ|Закритий код]] |
  license = [[Пропрієтарне програмне забезпечення]] |
  website ={{url|netup.ru}}
}}

'''UTM''' ({{lang-en|Universal Traffic Manager}}) — російська [[Автоматизована система розрахунків|білінгова система]] для невеликих та середніх операторів зв'язку. Виробником заявляється про приблизно 2,5-3 тисячах запровадженях системи з 2003 року. Окрім домашніх мереж та мереж HotSpot використовується для підрахунку трафіку у транзитних операторів, операторів телефонії.

== Склад системи ==
Система складається з компонентів<ref>{{Cite web |url=http://www.netup.ru/download/utm5_20100922.pdf |title=Документація на систему від 22.09.2010 |accessdate=22 лютого 2011 |archive-date=2 січня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110102011331/http://www.netup.ru/download/utm5_20100922.pdf }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110102011331/http://www.netup.ru/download/utm5_20100922.pdf |date=2011-01-02 }}</ref>:
* ядро системи
* RADIUS-сервер
* демон виконання команд
* утиліта разбору текстової інформації щодо трафіку чи телефоних дзвінках
* пакет динамічного управління шейпуванням
* пакет автоматизації керування системою
* інтерфейс адміністратора
* cgi-компоненти інтерфейсу користувача

== Надстройки над системою ==
* Інтерфейс касиру
* Інтеграція з [[1С]]
* Інтеграція з платіжними системами (ОСМП, E-Port, Handy-Bank, Pay-Pal, Sms4pay, [[WebMoney]], [[Яндекс.Гроші]])
* UTM5 підтримується [[Userside]]

== Платформи, що підтримуються та операційні системи ==
На даний час існують збірки системи під наступні операційні системи:
* [[FreeBSD]] 4.x, 5.x, 6.x, 7.x и 8.x — платформа [[x86]]
* [[Linux]]: [[RedHat Enterprise Linux]] 5, [[CentOS]] 5, [[Debian]] (Lenny, Etch и Sarge), Gentoo, RedHat 9 — платформа [[x86]]
* [[Solaris (операційна система)|Solaris]] 9 — платформа [[SPARC]] (починаючи із збірки 5.2.1-008-beta підтримка обмежена)
* [[Microsoft Windows]] 2003 Server — платформа [[x86]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Див. також ==
* [[UTM-мітка]]

== Посилання ==
* {{Official|netup.ru}}

{{compu-soft-stub}}

[[Категорія:Білінгові мережі]]

title: UTM5

Тип: Білінгові системи

Розробник: НетАП

Операційна система: Linux, FreeBSD, Solaris SPARC, Microsoft Windows NT

Модель коду: Закритий код

Ліцензія: Пропрієтарне програмне забезпечення


text:
# Промінь (Покровський район)
Про́мінь — село Гродівської селищної громади Покровського району Донецької області, Україна. У селі мешкає 73 людей.

## Загальні відомості
Відстань до райцентру становить близько 14 км.
Землі села межують із територією м. Мирноград Мирноградської міської ради Донецької області.
Поруч розташована шахта «Димитрова».

## Транспорт
Селом проходить автошлях місцевого значення С050911 від О0544 — Промінь — Московське (2,7 км загальна довжина).
У селі єдина вулиця Кутузова.

## Населення
За даними перепису 2001 року населення села становило 73 особи, з них усі 100 % зазначили рідною мову українську.

title: Промінь (Покровський район)

wikitext:
{{Село
 | назва           = Промінь
 | область         = [[Донецька область]]
 | район           = [[Покровський район (Донецька область)|Покровський район]]
 | громада         = [[Гродівська селищна громада]]
 | засновано       =
 | населення       = 73
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           =
 | ref-площа       =
 | щільність       =
 | поштовий індекс = 85320
 | телефонний код  = 623
 | координати      =  {{coord|48|16|7|N|37|19|8|E|scale:30000|display=inline,title}}
 | висота          = 191
 | ref-висота      =
 | водойма         = р. [[Сінна]]
 | адреса          = 85345, Донецька обл., Покровський р-н, смт Гродівка, вул. Донецька, 97
 | облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=19.10.2016&rf7571=52247 Промінь]
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      = 54,5
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      = 14,3
 | ref-відстань р  =
 | станція         = [[Гродівка (станція)|Гродівка]]
 | відстань ст     = 7,3
 | голова          = Руденко Людмила Петрівна
 | код КАТОТТГ= UA14160050250040571
 }}

{{Otheruses|Промінь}}
'''Про́мінь''' — [[село]] [[Гродівська селищна громада|Гродівської селищної громади]] [[Покровський район (Донецька область)|Покровського району]] [[Донецька область|Донецької області]], [[Україна]]. У селі мешкає 73 людей.

== Загальні відомості ==
Відстань до [[Покровськ|райцентру]] становить близько 14 км.

Землі села межують із територією м. [[Мирноград]] [[Мирноградська міська рада|Мирноградської міської ради]] [[Донецька область|Донецької області]].

Поруч розташована [[шахта «5/6»|шахта «Димитрова»]].

== Транспорт ==
Селом проходить автошлях місцевого значення {{Автошлях С|050911}} ''від {{Автошлях О|0544}} — '''Промінь''' — [[Московське (Покровський район)|Московське]]'' (2,7 км загальна довжина).

У селі єдина вулиця ''Кутузова''.

== Населення ==
За даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]] населення села становило 73 особи, з них усі 100 % зазначили рідною мову [[Українська мова|українську]]<ref>{{Cite web |url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp |title=Розподіл населення за рідною мовою на ukrcensus.gov.ua |accessdate=2016-10-21 |archive-date=2014-07-31 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/doneckaja/21747 Погода в селі Промінь]
{{Розташування2
|n=[[Московське (Покровський район)|Московське]]
|ne=[[Миролюбівка (Покровський район)|Миролюбівка]]
|e=[[Гродівка]]
|s=[[Миколаївка (Гродівська селищна громада, без старостинського округу)|Миколаївка]]
|w=[[Мирноград]]
}}
{{Donetsk-geo-stub}}

{{Гродівська селищна громада}}
{{Покровський район (Донецька область)}}
{{Портали|Географія|Україна|Донеччина}}

[[Категорія:Села Покровського району (Донецька область)]]

title: село Промінь

Країна: Україна

Область: Донецька область

Район: Покровський район

Тер. громада: Гродівська селищна громада

Облікова картка: Промінь

title: Основні дані

title: Географічні дані

Водойми: р. Сінна

Найближча залізнична станція: Гродівка

title: Місцева влада

Сільський голова: Руденко Людмила Петрівна

title: Карта

Карта: Промінь


text:
# 2-02-960У, 2-02-964У, 2У-02-964
2-02-960у, 2-02-964у, 2у-02-964 — проекти типових шкіл на 960 або 964 учня, розроблені інститутом Діпромісто на чолі з Йосипом Каракісом. Являють собою цегляні триповерхові навчальні корпуси з одноповерховим об'ємом спортивної та актової зал, з'єднаних об'ємом вестибюля зі входом. Майстерні з котельнею винесені в окрему будівлю. Проекти відрізняються дзеркально та деякими елементами.

## 2-02-964у
Першою експериментальною школою, що стала типовою, була школа № 24 у Краматорську в 1962 (вулиця Богдана Хмельницького, 28). Відрізняє проект від подібних чотири вікна з торця навчального корпусу і відповідно два вікна короткого крила на внутрішньому боці.
- Краматорськ, школа № 24, 1962
- Краматорськ, мозаїка на школі № 24
- Харків, школа № 80, 1963
- Кременчук, школа № 22, 1965
- Кременчук, школа № 22, 1965
- Конотоп, школа № 9, 1965
- Харків, Павлове Поле, гімназія № 47, 1969, після рунування Росією

### Чотириповерховий варіант
Архітектори Й. Каракіс, Г. Зуєв, Н. Савченко, В. Валік і Н. Куцевич і інженери С. Клігерман, Г. Каппель і Н. Петрова розробили типовий проект з надбудовою 4 поверху зі збільшенням числа учнів до 1320, що став поширеним у Києві.
- Дарниця, школа № 31, 1962 — перша школа проєкту
- Дарниця, ліцей № 176, 1962
- Лісовий, школа № 189, 1967
- Лісовий, школа № 189, 1967
- Лісовий, школа № 190, 1968

## 2-02-960у
Відрізняє проект від подібних три вікна з торця навчального корпусу і відповідно чотири вікна короткого крила на внутрішньому боці.
- Краматорськ, школа № 26, 1966

## 2У-02-964
Глухий торець навчального корпусу, відсутній ризаліт сходів між навчальним корпусом і вестибюлем.
- Донецьк, школа № 68

title: 2-02-960У, 2-02-964У, 2У-02-964

wikitext:
'''2-02-960у''', '''2-02-964у''', '''2у-02-964''' — проекти типових шкіл на 960 або 964 учня, розроблені інститутом [[Діпромісто]] на чолі з [[Каракіс Йосип Юлійович|Йосипом Каракісом]]. Являють собою цегляні триповерхові навчальні корпуси з одноповерховим об'ємом спортивної та актової зал, з'єднаних об'ємом вестибюля зі входом. Майстерні з котельнею винесені в окрему будівлю<ref>[https://vk.com/photo-113177286_403711119 План і фасад школи у Краматорську]</ref>. Проекти відрізняються дзеркально та деякими елементами.

==2-02-964у==
Першою експериментальною школою, що стала типовою, була школа № 24 у [[Краматорськ]]у в 1962 ([[вулиця Богдана Хмельницького (Краматорськ)|вулиця Богдана Хмельницького]], 28). Відрізняє проект від подібних чотири вікна з торця навчального корпусу і відповідно два вікна короткого крила на внутрішньому боці<ref>[https://photobuildings.com/projects/2691/ Серия Общеобразовательные школы, проект 2-02-964У]</ref>.
<gallery>
Краматорск, школа № 24.jpg|[[Краматорськ]], школа № 24, 1962
Краматорськ, мозаїка на школі № 24.jpg|Краматорськ, [[мозаїка]] на школі № 24
Харків, школа № 80.jpg|[[Харків]], школа № 80, 1963
Школа 22.jpg|[[Кременчук]], [[Загальноосвітня школа № 22 (Кременчук)|школа № 22]], 1965
Школа наша.jpg|[[Кременчук]], [[Загальноосвітня школа № 22 (Кременчук)|школа № 22]], 1965
Конотоп, школа № 9.jpg|[[Конотоп]], школа № 9, 1965
School in Kharkiv after shelling on 2022-07-04 (02).jpg|[[Харків]], [[Павлове Поле]], гімназія № 47, 1969, після рунування Росією
</gallery>
===Чотириповерховий варіант===
Архітектори [[Каракіс Йосип Юлійович|Й. Каракіс]], Г. Зуєв, Н. Савченко, В. Валік і Н. Куцевич і інженери С. Клігерман, Г. Каппель і Н. Петрова розробили типовий проект з надбудовою 4 поверху зі збільшенням числа учнів до 1320<ref>{{книга
 |автор             = С. Ф. Наумов и Ю. И. Тюшин
 |посилання частина = http://photos.wikimapia.org/p/00/09/17/46/76_full.jpg
 |заголовок         = Школьные здания большой вместимости
 |місце             = Москва
 |видавництво       = Стройиздат
 |рік               = 1964
 |сторінки          = 47, 50
 |сторінок          = 182
 |тираж             = 4000
}}</ref>, що став поширеним у [[Київ|Києві]].
<gallery>
Київ, школа № 31.jpg|[[Дарниця]], школа № 31, 1962 — перша школа проєкту
Ліцей № 176.jpg|Дарниця, ліцей № 176, 1962
Київ, школа № 189.jpg|[[Лісовий масив (Київ)|Лісовий]], [[Середня школа № 189 (Київ)|школа № 189]], 1967
Kyiv Secondary School No. 189.jpg|Лісовий, школа № 189, 1967
Київська школа № 190-2.jpg|Лісовий, [[Школа № 190 (Київ)|школа № 190]], 1968
</gallery>

==2-02-960у==
Відрізняє проект від подібних три вікна з торця навчального корпусу і відповідно чотири вікна короткого крила на внутрішньому боці<ref>[https://photobuildings.com/projects/2473/ Серия Общеобразовательные школы, проект 2-02-960У]</ref>.
<gallery>
Школа № 26.jpg|Краматорськ, школа № 26, 1966
</gallery>

==2У-02-964==
Глухий торець навчального корпусу<ref>[https://photobuildings.com/projects/2699/ Серия Общеобразовательные школы, проект 2У-02-964]</ref>, відсутній [[ризаліт]] сходів між навчальним корпусом і вестибюлем.
<gallery>
Донецьк, школа № 68.jpg|[[Донецьк]], школа № 68
</gallery>

== Джерела ==
{{reflist}}

{{Типові проєкти будівель в Україні|{{{selected|{{{1|public}}}}}}}}

[[Категорія:Громадські споруди]]
[[Категорія:Типова архітектура СРСР]]
[[Категорія:Йосип Каракіс]]
[[Категорія:Школи]]


text:
# Герой Праці Казахстану
Геро́й Пра́ці Казахста́ну (каз. Қазақстанның Еңбек Ері) — найвищий ступінь відзнаки в Казахстані поряд з орденом Золотого Орла і званням «Народний Герой». Звання «Герой Праці Казахстану» присвоюється за видатні досягнення в економічному і соціально-гуманітарному розвитку Республіки Казахстан. Засноване 1 грудня 2008 року.
Особам, удостоєним звання «Герой Праці Казахстану», вручається знак особливої відзнаки — Золота Зірка (каз. Алтын жулдыз) та Орден Вітчизни (каз. Отан ордені).

## Опис Золотої Зірки
Знак особливої відзнаки Золота Зірка «Герой Праці Казахстану» являє собою підвіс, скріплений сполучною ланкою з орденською колодкою.
Підвіс виконаний зі сплаву золота у вигляді семипроменевої об'ємної зірки. На кінці верхнього променя зірки — цільновирубане вушко.
Лицевий бік її випуклий, з гладкими двогранними променями, оформлена рельєфним малюнком, що імітує алмазне огранення. У центрі зірки розташоване коло, обрамлене вінком із пшеничних колосків, нижню частину якого замикає тиснення. По центру кола розташована розкрита книга, на правій сторінці якої вміщене об'ємне зображення металургійного ковша з розплавленим металом, на лівій сторінці — об'ємне зображення комп'ютера.
Зворотний бік зірки увігнутий, з поглибленим рельєфом по променях, з плоскою центральною частиною, де розташований напис «Қазақстанның Еңбек Ері».
Колодка Золотої зірки «Герой Праці Казахстану» являє собою п'ятикутну металеву пластину, обтягнуту муаровою стрічкою кольорів державного прапора Республіки Казахстан. Висота колодки — 41 мм, ширина — 34 мм. Поверх муарової стрічки вздовж колодки розташована накладка у вигляді променя, в нижній частині якого закріплений безбарвний фіаніт.

## Нагороджені
- Багдат Шаяхметов — генеральний директор Усть-Каменогорського титано-магнієвого комбінату[1].
- Аргин Жунусов — сталевар АТ «АрселорМіттал Теміртау», Карагандинська область[2].
- Абзал Ералієв — директор ПТ «Абзал і К», Кизилординська область.
- Юрій Пя — голова правління АТ «Національний науковий кардіохірургічний центр».
- Іван Сауер — генеральний директор ТОВ «Агрофірма „Батьківщина“, Акмолинська область»[3]
- Нурсултан Назарбаєв — перший президент Казахстану

title: Герой Праці Казахстану

wikitext:
{{Картка нагороди
|Назва                = Герой Праці Казахстану
|Зображення           = Hero Work KZ.jpg
|ЗображенняСтрічка    =
|Зображення2ст        =
|ЗображенняСтрічка2ст =
|Зображення3ст        =
|ЗображенняСтрічка3ст =
|Розмір зображення    = 200px
|Розмір стрічки       = 150px
|OriginalName         = {{Lang-kk|Қазақстанның Еңбек Ері}}
|Девіз                =
|Країна               = {{KAZ}}
|Тип                  = найвища нагорода
|КомуВручається       =
|КимВручається       =
|ПідставиНагородження =
|Статус               = вручається
|Параметри            =
|ДатаЗаснування       = [[1 грудня]] [[2008]]
|ПершеНагородження    = [[16 грудня]] [[2008]]
|ОстаннєНагородження  =
|ПершеВручення        =
|Кількість            =
|СтаршаНагорода       = немає
|МолодшаНагорода      =
|Відповідає           = [[Герой України]]
|Сайт                 =
}}

'''Геро́й Пра́ці Казахста́ну''' ({{Lang-kk|Қазақстанның Еңбек Ері}}) — найвищий ступінь відзнаки в [[Казахстан]]і поряд з [[Орден Золотого Орла|орденом Золотого Орла]] і званням «[[Народний Герой (Казахстан)|Народний Герой]]». Звання «Герой Праці Казахстану» присвоюється за видатні досягнення в економічному і соціально-гуманітарному розвитку Республіки Казахстан. Засноване [[1 грудня]] [[2008]] року.

Особам, удостоєним звання «Герой Праці Казахстану», вручається знак особливої відзнаки — Золота Зірка ({{Lang-kk|Алтын жулдыз}}) та [[Орден Вітчизни (Казахстан)|Орден Вітчизни]] ({{Lang-kk|Отан ордені}}).

== Опис Золотої Зірки ==
Знак особливої відзнаки Золота Зірка «Герой Праці Казахстану» являє собою підвіс, скріплений сполучною ланкою з орденською колодкою.

Підвіс виконаний зі сплаву [[Золото|золота]] у вигляді семипроменевої об'ємної зірки. На кінці верхнього променя зірки — цільновирубане вушко.

Лицевий бік її випуклий, з гладкими двогранними променями, оформлена рельєфним малюнком, що імітує [[алмаз]]не огранення. У центрі зірки розташоване коло, обрамлене вінком із пшеничних колосків, нижню частину якого замикає тиснення. По центру кола розташована розкрита [[книга]], на правій сторінці якої вміщене об'ємне зображення [[Металургія|металургійного]] ковша з розплавленим [[метал]]ом, на лівій сторінці — об'ємне зображення [[комп'ютер]]а.

Зворотний бік зірки увігнутий, з поглибленим рельєфом по променях, з плоскою центральною частиною, де розташований напис «Қазақстанның Еңбек Ері».

Колодка Золотої зірки «Герой Праці Казахстану» являє собою п'ятикутну металеву пластину, обтягнуту [[муар]]овою стрічкою кольорів [[Державний прапор|державного прапора]] Республіки Казахстан. [[Висота]] колодки — 41 мм, [[ширина]] — 34 мм. Поверх муарової стрічки вздовж колодки розташована накладка у вигляді променя, в нижній частині якого закріплений безбарвний [[фіаніт]].

== Нагороджені ==
* [[Шаяхметов Багдат Мухаметович|Багдат Шаяхметов]] — генеральний директор Усть-Каменогорського титано-магнієвого комбінату<ref>{{Cite web |url=http://www.akorda.kz/ru/page/page_214555_glava-gosudarstva-nursultan-nazarbaev-napravil-telegrammu-soboleznovaniya-rodnym-i-blizkim-izvestn |title=Глава государства Нурсұлтан Назарбаев направил телеграмму соболезнования родным и близким известного металлурга, «Қазақстанның Еңбек Ері» Багдата Шаяхметова в связи с его кончиной  |accessdate=7 квітня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140408213438/http://www.akorda.kz/ru/page/page_214555_glava-gosudarstva-nursultan-nazarbaev-napravil-telegrammu-soboleznovaniya-rodnym-i-blizkim-izvestn |archivedate=8 квітня 2014 |deadurl=yes }}</ref>.
* [[Аргин Жунусов]] — сталевар АТ «АрселорМіттал Теміртау», [[Карагандинська область]]<ref>{{Cite web |url=http://www.nomad.su/?a=3-201007030039 |title=За выдающиеся заслуги в экономическом и социально-гуманитарном развитии  |accessdate=7 квітня 2014 |archive-date=23 жовтня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181023080211/http://nomad.su/?a=3-201007030039 }} За выдающиеся заслуги в экономическом и социально-гуманитарном развитии {{ref-ru}}</ref>.
* [[Ералієв Абзал Жумашевич|Абзал Ералієв]] — директор ПТ «Абзал і К», [[Кизилординська область]].
* [[Пя Юрій Володимирович|Юрій Пя]] — голова правління АТ «Національний науковий кардіохірургічний центр».
* [[Сауер Іван Адамович|Іван Сауер]] — генеральний директор ТОВ «Агрофірма „Батьківщина“, [[Акмолинська область]]»<ref>[http://www.newskaz.ru/society/20131214/5915381.html Абзал Ералиев, Юрий Пя, Иван Сауэр удостоены звания «Қазақстанның Еңбек Ері»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131218063453/http://www.newskaz.ru/society/20131214/5915381.html |date=18 грудня 2013 }}{{ref-ru}}</ref>
* [[Назарбаєв Нурсултан Абішович|Нурсултан Назарбаєв]] — перший президент Казахстану

== Примітки ==
{{примітки}}

{{Awards-stub}}
[[Категорія:Нагороди Казахстану]]
[[Категорія:Вищі державні нагороди]]
[[Категорія:Нагороди, засновані 2008]]
[[Категорія:Засновані в Казахстані 2008]]

title: Нагородження

Засновано: 1 грудня 2008

Перше: 16 грудня 2008

Нагородження: Категорія:Герої Праці Казахстану (9)

title: Черговість

Старша нагорода: немає

Відповідає: Герой України


text:
# Герберт Шиллер
Герберт Ірвінг Шиллер (5 листопада 1919 — 29 січня 2000) — американський медіакритик, соціолог, письменник та науковець. У 1960 році здобув свою докторську ступінь в Нью-Йоркському університеті.
У своїх плідних працях і виступах Шиллер розповідав про дві основні тенденції: приватне захоплення публічного простору і вторгнення державних установ особисто до кожного в дім, а також корпоративне панування США над культурним життям за кордоном, особливо в країнах, що розвиваються. Його вісім книг і сотні статей, які публікувалися у наукових журналах та в інших ЗМІ, зробили його ключовою фігурою як у комунікаційних дослідженнях, так і в публічних дискусіях щодо ролі засобів масової інформації в сучасному суспільстві. Він був широко відомий своїм терміном «упакована свідомість», який стверджує, що американські ЗМІ контролюються кількома корпораціями, які «створюють, обробляють, вдосконалюють і керують кругообігом зображень та інформації, що зі свого боку визначає наші переконання, ставлення до тих чи інших речей та врешті-решт нашу поведінку». Шиллер використав Time Warner Inc. як приклад упакованої свідомості, заявивши, що вона «переважно домінує у видавництвах, кабельному телебаченні, записах, стрічках та кіновиробництві».
Він був одружений з бібліотекаркою та науковицею Анітою Шиллер. Мав двох синів Зака та Дана. Зак Шиллер — аналітик державної політики в штаті Огайо, а Ден Шиллер — історик телекомунікацій в Університеті Іллінойсу в Урбана-Шампейн.

## Книги та праці
- Масові комунікації та американська імперія (1969)
- Управлінці розумом (1973)
- Ідеологія міжнародних комунікацій (серія монографій / Інститут аналізу засобів масової інформації, Inc, № 4)
- Масові комунікації та американська імперія (критичні дослідження в галузі комунікацій та в культурних галузях)
- Супердержава; читання у військово-промисловому комплексі
- Комунікація та культурне панування (1976)
- Життя в накращій країні: Роздуми критика американської імперії
- Хто знає: Інформація в епоху Fortune 500 (1981)
- Інформація та кризова економіка, Oxford University Press (1984), Oxford University Press, Reprint 1986,ISBN 0-19-520514-6
- Culture, Inc: Корпоративне поглинання публічних висловлювань, Oxford University Press, 1989,ISBN 0-19-505005-3 ; Передрук 1996 р.,ISBN 0-19-506783-5
- Інформаційна нерівність: поглиблення соціальної кризи в Америці, Routledge 1995,ISBN 0-415-90765-9

title: Герберт Шиллер

wikitext:
{{особа}}
'''Герберт Ірвінг Шиллер''' (5 листопада 1919 — 29 січня 2000) — [[Сполучені Штати Америки|американський]] медіакритик, [[Соціологія|соціолог]], письменник та науковець. У 1960 році здобув свою докторську ступінь в [[Нью-Йоркський університет|Нью-Йоркському університеті]].

У своїх плідних працях і виступах Шиллер розповідав про дві основні тенденції: приватне захоплення публічного простору і вторгнення державних установ особисто до кожного в дім, а також корпоративне панування США над культурним життям за кордоном, особливо в країнах, що розвиваються. Його вісім книг і сотні статей, які публікувалися у наукових журналах та в інших ЗМІ, зробили його ключовою фігурою як у комунікаційних дослідженнях, так і в публічних дискусіях щодо ролі засобів масової інформації в сучасному суспільстві.<ref>{{Cite web|url=http://ucsdnews.ucsd.edu/newsrel/general/dschiller_obit.htm|title=General UCSD News|publisher=Ucsdnews.ucsd.edu|date=2000-01-31|accessdate=2012-10-19|archive-date=10 листопада 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20121110140030/http://ucsdnews.ucsd.edu/newsrel/general/dschiller_obit.htm}}</ref> Він був широко відомий своїм терміном «упакована свідомість», який стверджує, що американські [[Медіа|ЗМІ]] контролюються кількома корпораціями, які «створюють, обробляють, вдосконалюють і керують кругообігом зображень та інформації, що зі свого боку визначає наші переконання, ставлення до тих чи інших речей та врешті-решт нашу поведінку». Шиллер використав [[WarnerMedia|Time Warner Inc.]] як приклад упакованої свідомості, заявивши, що вона «переважно домінує у видавництвах, кабельному телебаченні, записах, стрічках та кіновиробництві».<ref>{{Cite web|url=http://www.cjournal.info/CJO/mm.schiller.html|title=Cyranos Journal of Politics Media&Culture Wars|publisher=Cjournal.info|accessdate=2012-10-19|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140815141523/http://www.cjournal.info/CJO/mm.schiller.html|archivedate=2014-08-15}}</ref>

Він був одружений з [[бібліотекар]]кою та науковицею Анітою Шиллер<ref>{{Cite web |url=http://sandiego.indymedia.org/en/2003/05/6304.shtml |title=Архівована копія |accessdate=27 квітня 2021 |archive-date=10 лютого 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120210025931/http://sandiego.indymedia.org/en/2003/05/6304.shtml }}</ref>. Мав двох синів Зака та Дана. Зак Шиллер — аналітик державної політики в [[Огайо|штаті Огайо]], а Ден Шиллер — історик [[Телекомунікації|телекомунікацій]] в [[Університет Іллінойсу в Урбана-Шампейн|Університеті Іллінойсу в Урбана-Шампейн]].

== Книги та праці ==
* ''Масові комунікації та американська імперія'' (1969)
* ''Управлінці розумом'' (1973)
* ''Ідеологія міжнародних комунікацій'' (серія монографій / Інститут аналізу засобів масової інформації, Inc, № 4)
* ''Масові комунікації та американська імперія'' (критичні дослідження в галузі комунікацій та в культурних галузях)
* ''Супердержава; читання у військово-промисловому комплексі''
* ''Комунікація та культурне панування'' (1976)
* ''Життя в накращій країні: Роздуми критика американської імперії''
* ''Хто знає: Інформація в епоху Fortune 500'' (1981)
* ''Інформація та кризова економіка'', Oxford University Press (1984), Oxford University Press, Reprint 1986,{{ISBN|0-19-520514-6}}
* ''Culture, Inc: Корпоративне поглинання публічних висловлювань'', Oxford University Press, 1989,{{ISBN|0-19-505005-3}} ; Передрук 1996 р.,{{ISBN|0-19-506783-5}}
* ''Інформаційна нерівність: поглиблення соціальної кризи в Америці'', Routledge 1995,{{ISBN|0-415-90765-9}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://communication.ucsd.edu Департамент комунікації UCSD] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/19961220210701/http://communication.ucsd.edu/ |date=20 грудня 1996 }}
* [http://www.cjournal.info/CJO/packaged.html Запакована свідомість] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121015172605/http://www.cjournal.info/CJO/packaged.html |date=15 жовтня 2012 }}
* [https://web.archive.org/web/20120121072609/http://mediaresearchhub.ssrc.org/herbert-schiller/person_view Біографія Герберта Шиллера]
* [http://www.vcn.bc.ca/bcla-ip/governments/schiller.html Інформаційна супермагістраль: вимощення громадськості.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210514123057/http://www.vcn.bc.ca/bcla-ip/governments/schiller.html |date=14 травня 2021 }} [http://www.vcn.bc.ca/bcla-ip/governments/schiller.html Інтерв'ю з Гербертом Шиллером із журналу Z, березень 1994 року] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210514123057/http://www.vcn.bc.ca/bcla-ip/governments/schiller.html |date=14 травня 2021 }}
* [https://web.archive.org/web/20030828055832/http://www.libr.org/pl/16_Hudson.html Розуміння інформаційних засобів масової інформації в епоху неолібералізму: внесок Герберта Шиллера]
* [http://ucsdnews.ucsd.edu/newsrel/general/dschiller_obit.htm Відзначила науковця з комунікацій з Сан-Дієго, помер медик-критик Херб Шиллер] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121110140030/http://ucsdnews.ucsd.edu/newsrel/general/dschiller_obit.htm |date=10 листопада 2012 }}
* [[iarchive:openmind_ep1250|Публічна інформація як функція приватного прибутку ''Відкритий розум'' (1991)]]
* [[iarchive:openmind_ep1249|Свобода преси або культурний імперіалізм ''Відкритий розум'' (1979)]]

== Література ==
* Річард Максвелл: ''Герберт Шиллер'' (Критичні медіа-дослідження), Rowman & Littlefield, 2003,{{ISBN|0-7425-1848-5}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Шиллер Герберт}}
[[Категорія:Автори нехудожньої літератури США XX століття]]
[[Категорія:Медіакритика]]
[[Категорія:Маніпуляції ЗМІ]]
[[Категорія:Соціологи США]]

title: Герберт Шиллер

Народився: 5 листопада 1919 · Нью-Йорк, Нью-Йорк, США

Помер: 29 січня 2000 (80 років) · Ла-Хоя, Сан-Дієго, Каліфорнія, США

Країна: США

Діяльність: письменник, соціолог, журналіст, викладач університету

Alma mater: DeWitt Clinton High Schoold, Сіті Коледж і Нью-Йоркський університет

Знання мов: англійська

Заклад: Амстердамський університет, Університет Каліфорнії в Сан-Дієго і Університет Іллінойсу в Урбана-Шампейн

Членство: AAAS

Magnum opus: The Mind Managersd


text:
# FAM72A
FAM72A (англ. Family with sequence similarity 72 member A) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 1-й хромосомі. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 149 амінокислот, а молекулярна маса — 16 619.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MSTNICSFKD |  | RCVSILCCKF |  | CKQVLSSRGM |  | KAVLLADTEI |  | DLFSTDIPPT |
| NAVDFTGRCY |  | FTKICKCKLK |  | DIACLKCGNI |  | VGYHVIVPCS |  | SCLLSCNNGH |
| FWMFHSQAVY |  | DINRLDSTGV |  | NVLLWGNLPE |  | IEESTDEDVL |  | NISAEECIR  |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

Задіяний у такому біологічному процесі, як альтернативний сплайсинг.
Локалізований у цитоплазмі, мітохондрії.

title: FAM72A

wikitext:
{{Картка гена}}
'''FAM72A''' ({{lang-en|Family with sequence similarity 72 member A}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 1-й хромосомі.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:24044 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:24044 |language=англ. |accessdate=18 вересня 2017 |archive-date=15 вересня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150915093554/http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:24044 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150915093554/http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:24044 |date=2015-09-15 }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 149 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 16 619<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/Q5TYM5#sequences |title=UniProt, Q5TYM5 |language=англ. |accessdate=18 вересня 2017 |archive-date=25 вересня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170925192639/http://www.uniprot.org/uniprot/Q5TYM5#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MSTNICSFKD		RCVSILCCKF		CKQVLSSRGM		KAVLLADTEI		DLFSTDIPPT

NAVDFTGRCY		FTKICKCKLK		DIACLKCGNI		VGYHVIVPCS		SCLLSCNNGH

FWMFHSQAVY		DINRLDSTGV		NVLLWGNLPE		IEESTDEDVL		NISAEECIR

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Задіяний у такому біологічному процесі, як [[альтернативний сплайсинг]].
Локалізований у [[цитоплазма|цитоплазмі]], [[мітохондрія|мітохондрії]].

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Хромосома 1 (людина)|Хромосома 1]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Некатегоризовані білки]]

title: Ідентифікатори

Символи: FAM72A, LMPIP, Ugene, family with sequence similarity 72 member A, p17

Зовнішні ІД: OMIM: 614710 MGI: 1919669 HomoloGene: 82352 GeneCards: FAM72A

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

UniProt: | Q5TYM5 | · | Q8BFZ8 |

Ортологи: Вікідані

Див./Ред. для людей: Див./Ред. для мишей


text:
# Сон Син Мо
Сон Син Мо (кор. 손 승모; нар. 1 липня 1980, Чинджу, Південна провінція Кьонсан, Республіка Корея) — південнокорейський бадмінтоніст, олімпійський медаліст та призер чемпіонату світу.

## Спортивні досягнення
Срібний призер літніх Олімпійських ігор 2004 в Афінах в чоловічому одиночному розряді. 33 місце на літніх Олімпійських іграх 2000 в чоловічому одиночному розряді.
Бронзовий призер чемпіонату світу 2003 року в чоловічому одиночному розряді.

title: Сон Син Мо

wikitext:
{{Східноазійське ім'я|кор|[[Сон (прізвище)|Сон]]}}
{{Спортсмен
| ім'я = 손 승모
| повне_ім'я =
| зображення =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[корейці|кореєць]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 1.7.1980
| місце_народження = [[Чинджу]], [[Південна провінція Кьонсан]], [[Республіка Корея]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 182 см
| вага = 79 кг
| вебсторінка  =
| країна = [[Південна Корея]]
| вид_спорту = [[бадмінтон]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalCountry | {{KOR}} }}
{{MedalCompetition | [[Бадмінтон на Олімпійських іграх|Олімпійські ігри]]}}
{{MedalSilver  | [[Літні Олімпійські ігри 2004|2004 Афіни]] |[[Бадмінтон на літніх Олімпійських іграх 2004|Чоловічий одиночний розряд]]}}
{{MedalCompetition | [[Чемпіонат світу з бадмінтону|Чемпіонати світу]]}}
{{MedalBronze  | [[Чемпіонат світу з бадмінтону 2003|2003 Бірмінгем]] |Чоловічий одиночний розряд}}
| show-medals = yes
}}
'''Сон Син Мо''' ({{lang-ko|손 승모}}; {{н}} {{ДН|1|07|1980}}, [[Чинджу]], [[Південна провінція Кьонсан]], [[Республіка Корея]]) — [[Південна Корея|південнокорейський]] [[бадмінтон]]іст, [[олімпійські ігри|олімпійський]] медаліст та призер [[чемпіонат світу з бадмінтону|чемпіонату світу]].

== Спортивні досягнення ==

Срібний призер [[Літні Олімпійські ігри 2004|літніх Олімпійських ігор 2004]] в [[Афіни|Афінах]] в чоловічому одиночному розряді. 33 місце на [[Літні Олімпійські ігри 2000|літніх Олімпійських іграх 2000]] в чоловічому одиночному розряді.

Бронзовий призер [[Чемпіонат світу з бадмінтону 2003|чемпіонату світу 2003 року]] в чоловічому одиночному розряді.<ref>{{Cite web |url=http://www.tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=40F38303-C037-45A9-93CB-C7A7AAED7AFC |title=Результати чемпіонату світу з бадмінтону 2003 року  |accessdate=15 липня 2012 |archive-date=31 січня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160131034235/http://www.tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=40F38303-C037-45A9-93CB-C7A7AAED7AFC }}  Результати чемпіонату світу з бадмінтону 2003 року {{ref-en}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/so/son-seung-mo-1.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100614064149/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/so/son-seung-mo-1.html |date=14 червня 2010 }}

== Посилання ==
* {{Sports links}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}
{{Бібліоінформація}}

{{Badminton-bio-stub}}
{{Olympic-medalist-stub}}
{{SouthKorea-sport-bio-stub}}

{{DEFAULTSORT:Сон Син Мо}}
[[Категорія:Південнокорейські бадмінтоністи]]
[[Категорія:Південнокорейські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 2004]]
[[Категорія:Бадмінтоністи на літніх Олімпійських іграх 2000]]
[[Категорія:Бадмінтоністи на літніх Олімпійських іграх 2004]]
[[Категорія:Бронзові призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Срібні призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Бадмінтоністи на Азійських іграх 2002]]
[[Категорія:Бадмінтоністи на Азійських іграх 2006]]
[[Категорія:Уродженці Чінджу]]
[[Категорія:Південнокорейські чемпіони Азійських ігор]]
[[Категорія:Південнокорейські срібні призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Південнокорейські бронзові призери Азійських ігор]]

title: Загальна інформація

Національність: кореєць

Громадянство: Південна Корея

Народження: 1 липня 1980 (44 роки) · Чинджу, Південна провінція Кьонсан, Республіка Корея

Вага: 79 кг

title: Спорт

Країна: Південна Корея

Вид спорту: бадмінтон

title: Олімпійські ігри

Срібло: 2004 Афіни · Чоловічий одиночний розряд

title: Чемпіонати світу

Бронза: 2003 Бірмінгем · Чоловічий одиночний розряд


text:
# Ткацтво інків
Ткацтво інків — важлива галузь в економіці імперії Тауантінсую, увібрала в себе традиції підкорених інками андських народів та держав. В результаті вдосконалення досягло високого рівня майстерності. Традиції виробництва тканин за часів інків до тепер зберігаються серед індіанців Перу.

## Сировина
Використовувалася вовна, отримана від вікуній і альпак. Їх стригли кожні 2 роки. При цьому 1 тварини давала близько 3 кг сировини. При виготовленні тканин інки використовували, крім вовни, також бавовну та пташине пір'я. Бавовна була доволі цінним матеріалом, яке отримували інки при розведені хлопчатнику. Сировиною слугувала шкіра лам, яка є більш жорсткою ніж у вікуньї та альпаки. Важливим джерелом сировини була кабуя, тамтешній різновид сизалю.

## Виробництво
В Тауантінсую ткацтвом займалися як чоловіки, так і жінки. З вовняної пряжі інки виготовляли високоякісні тканини. У ткацтві мешканці імперії спиралися на традиції попередніх андських культур.
Інкам були відомі ткацькі верстати, які називалися «ауана». Ці верстати були 3 видів: великі стаціонарні для 2 людей, мобільні (могли переносити разом із військом або у мандрівках імператора), верстати, що керувалися ногами 1 людини (цінтура).
В державі інків працювали ткацькі майстерні (аклла уасі) з великою кількістю персоналу, що спеціалізувалися на виробництві тканин для масового споживання. Ткацьке виробництво поділялося на домашнє та державне. Перше обслуговувало потребе родини або громади. Державне забезпечували інтереси імператора, династії, знаті, а також основних потреб імперії: командувачів, вояків, часкі. Існували спеціальні невеличкі елітні майстерні, створених при будинках «наречених Сонця». Тут виготовлялися тканини дуже високої якості спеціально для знаті.

## Вироби
Готові вироби віддзеркалювали соціальний та економічний стан власника, були свого роду «паспортом» мешканця імперії. За ними без слів визначався аристократ, пучех, вояк. Гарно витканий одяг був цінним скарбом.
Основними ними видами заготовок, з яких ткався одяг були: пряжа, тканина на кшталт парчі, переплетина тканина з різнокольорової вовни, фарбована тканина, подвійна тканина, оббивка, Виткані з вовни тканини фарбували спеціально для знаті, членів правлячої династії та імператора, використовуючи для цієї мети насіння дерева авокадо. В цьому випадку тканина приймала інтенсивний синій колір. Для прикрашення тканини використовували також різні метали, зокрема мідь і олово. Пошиті з кольорових тканин туніки, що призначалися для знаті держави, прикрашалися золотими, срібними або ж відполірованими мідними пластинками. зазвичай використовувалися чорні, жовті, сині та червоні кольори.
Найвідомішим виробом було «яколо» (відомий сьогодні як пончо), що шили для усіх верств: спеціально для Сапа Інки та членів його родини фарбували у чорний та червоний кольору у вигляді шахової дошки. Для простих членів громади пончо зазвичай було однокльоровим або з невеличкими проміжками по іншому забарвленими. Головним видом почно було «унку» (сорочки) з нанесеними геометричними фігурами-токапу з малюнками всередині. За легендою першим запровадив токапу володар Віракоча Інка. Мали форму великих або маленьких фігур (квадрати, восьмикінечні зірки), обрізаних фігур (хрести різних типів), довгих, тонких або широких смуг. Найпоширенішими були тваринні мотиви (лами, вікуньї, птахи, пуми, ягуари). Унку для знаті називалося «кумбі», для інших підданих імперії — «абаска».
З вовни вікуньї вироблялися найтонкіші тканини (накидки, пончо), що призначалися виключно для Сапа Інки (імператора) і «великовухіх». Також для них вироблялися особливі «тканини» — з кольорових пташиного пір'я. Вони зазвичай мали вигляд тунік. Іні мешканці імперії не мали права носити такі тканини. Цим підкреслювався статус володаря та його найближчих родичів. Традиції виготовлення вишуканих тканин було започичено від мешканців півострова Паракас (південне Перу). Окремий одяг виготовлявся для релігійних або святкових церемоній — для жерців та Сапа Інки.
З кабуї виготовлялися сандалі, основне взуття інків, мотузки, рибальські мережі, своєрідні килими та торби. Торби були 3 видів: великі прямокутні для зберігання вдома; легкі, з ремінцями, щоб переносити на плечі; трапецеподібні з ремінями, щоб тягти. Створення килимів було запозичено інками в держави Уарі. При їх створені використовували товсті тканини. Основними мотивами, що зображувалися на килимах були ягуари та пуми.

title: Ткацтво інків

wikitext:
[[Файл:Civilização Inca - Miniatura de túnica MN 01.jpg|міні|праворуч|270пкс|Туніка інків]]
'''Ткацтво інків''' — важлива галузь в [[Економіка інків|економіці]] імперії [[Тауантінсую]], увібрала в себе традиції підкорених інками андських народів та держав. В результаті вдосконалення досягло високого рівня майстерності. Традиції виробництва тканин за часів інків до тепер зберігаються серед індіанців [[Перу]].

== Сировина ==
Використовувалася вовна, отримана від вікуній і альпак. Їх стригли кожні 2 роки. При цьому 1 тварини давала близько 3 кг сировини. При виготовленні тканин інки використовували, крім вовни, також бавовну та пташине пір'я. Бавовна була доволі цінним матеріалом, яке отримували інки при розведені хлопчатнику. Сировиною слугувала шкіра лам, яка є більш жорсткою ніж у вікуньї та альпаки. Важливим джерелом сировини була кабуя, тамтешній різновид [[сизаль|сизалю]].

== Виробництво ==
В Тауантінсую ткацтвом займалися як чоловіки, так і жінки. З вовняної пряжі інки виготовляли високоякісні тканини. У ткацтві мешканці імперії спиралися на традиції попередніх андських культур.

Інкам були відомі ткацькі верстати, які називалися «ауана». Ці верстати були 3 видів: великі стаціонарні для 2 людей, мобільні (могли переносити разом із військом або у мандрівках імператора), верстати, що керувалися ногами 1 людини (цінтура).

В державі інків працювали ткацькі майстерні (аклла уасі) з великою кількістю персоналу, що спеціалізувалися на виробництві тканин для масового споживання. Ткацьке виробництво поділялося на домашнє та державне. Перше обслуговувало потребе родини або громади. Державне забезпечували інтереси імператора, династії, знаті, а також основних потреб імперії: командувачів, вояків, часкі. Існували спеціальні невеличкі елітні майстерні, створених при будинках «наречених Сонця». Тут виготовлялися тканини дуже високої якості спеціально для знаті.

== Вироби ==
Готові вироби віддзеркалювали соціальний та економічний стан власника, були свого роду «паспортом» мешканця імперії. За ними без слів визначався аристократ, пучех, вояк. Гарно витканий одяг був цінним скарбом.

Основними ними видами заготовок, з яких ткався одяг були: пряжа, тканина на кшталт парчі, переплетина тканина з різнокольорової вовни, фарбована тканина, подвійна тканина, оббивка, Виткані з вовни тканини фарбували спеціально для знаті, членів правлячої династії та імператора, використовуючи для цієї мети насіння дерева авокадо. В цьому випадку тканина приймала інтенсивний синій колір. Для прикрашення тканини використовували також різні метали, зокрема мідь і олово. Пошиті з кольорових тканин туніки, що призначалися для знаті держави, прикрашалися золотими, срібними або ж відполірованими мідними пластинками. зазвичай використовувалися чорні, жовті, сині та червоні кольори.

Найвідомішим виробом було «яколо» (відомий сьогодні як [[пончо]]), що шили для усіх верств: спеціально для Сапа Інки та членів його родини фарбували у чорний та червоний кольору у вигляді шахової дошки. Для простих членів громади пончо зазвичай було однокльоровим або з невеличкими проміжками по іншому забарвленими. Головним видом почно було «унку» (сорочки) з нанесеними геометричними фігурами-токапу з малюнками всередині. За легендою першим запровадив токапу володар [[Віракоча Інка]]. Мали форму великих або маленьких фігур (квадрати, восьмикінечні зірки), обрізаних фігур (хрести різних типів), довгих, тонких або широких смуг. Найпоширенішими були тваринні мотиви (лами, вікуньї, птахи, пуми, ягуари). Унку для знаті називалося «кумбі», для інших підданих імперії — «абаска».

З вовни вікуньї вироблялися найтонкіші тканини (накидки, пончо), що призначалися виключно для Сапа Інки (імператора) і «великовухіх». Також для них вироблялися особливі «тканини» — з кольорових пташиного пір'я. Вони зазвичай мали вигляд тунік. Іні мешканці імперії не мали права носити такі тканини. Цим підкреслювався статус володаря та його найближчих родичів. Традиції виготовлення вишуканих тканин було започичено від мешканців півострова Паракас (південне Перу). Окремий одяг виготовлявся для релігійних або святкових церемоній — для жерців та Сапа Інки.

З кабуї виготовлялися сандалі, основне взуття інків, мотузки, рибальські мережі, своєрідні килими та торби. Торби були 3 видів: великі прямокутні для зберігання вдома; легкі, з ремінцями, щоб переносити на плечі; трапецеподібні з ремінями, щоб тягти. Створення килимів було запозичено інками в держави Уарі. При їх створені використовували товсті тканини. Основними мотивами, що зображувалися на килимах були ягуари та пуми.

== Джерела ==
* Anton, Ferdinand. Altindianische Textil‑kunst aus Peru. Leipzig, 1984.

{{commons|Category:Inca textiles|Ткацтво інків}}

{{Інки}}

[[Категорія:Інки]]
[[Категорія:Ткацтво]]


text:
# Над пустелею небо
«Над пустелею небо» — радянський художній фільм 1963 року, знятий режисером Даміром Салімовим на кіностудії «Узбекфільм».

## Сюжет фільму
Успіхи в роботі, швидке просування службовими сходами перетворили молодого здібного геолога - дослідника Андрія Чорногорова на сухого, егоїстичного кар'єриста. Прості, людські стосунки перестали йому існувати. Варя, дружина Андрія, колектор за фахом, розлучившись із чоловіком, їде шукати родовище цирконію. Через деякий час у цю ж дослідну партію прямує і Андрій. Приїхавши в пустелю до простих людей з їхніми суворими, трудовими буднями, він починає розуміти, що поводився негідно.

## У ролях
- Тетяна Конюхова — Варя, геолог
- Олег Мокшанцев — Андрій Черногоров
- Мухтар Ага-Мірзаєв — Гафуров (дублював Григорій Гай)
- Сагді Табібуллаєв — епізод
- Н. Атабаєв — епізод
- Наріман Латіпов — епізод
- Бахтійор Іхтіяров — Бахтіяр
- Василь Нещипленко — голова держкомітету
- Уткур Ходжаєв — Рустам
- Ігор Кир'янов — епізод
- Л. Слуцький — епізод
- Н. Насиров — епізод
- Фархад Хайдаров — епізод
- У. Хасанов — епізод
- Б. Цикін — епізод

## Знімальна група
- Режисер — Дамір Салімов
- Сценарист — Євген Гуляковський
- Оператор — Олександр Панн
- Композитор — Шандор Каллош
- Художники — Емонуель Калонтаров, Наріман Рахімбаєв

title: Над пустелею небо

wikitext:
{{Фільм
|вид =
|українська назва =Над пустелею небо
|оригінальна назва =
|зображення =Над пустелею небо.jpg
|жанр       =драма
|режисер    =
|сценарист  =[[Євген Гуляковський]]
|Актори     =[[Конюхова Тетяна Георгіївна|Тетяна Конюхова]]
[[Олег Мокшанцев]]
|оператор   =
|композитор =[[Каллош Шандор Ернестович|Шандор Каллош]]
|художник   =[[Ольга Бєднова]]
[[Ной Сендеров]]
|кінокомпанія =«[[Узбекфільм]]»
|країна     = {{USSR}}
|тривалість =
|рік        = 1963
| ідентифікатор =11511192
}}
'''«Над пустелею небо»''' — радянський художній фільм 1963 року, знятий режисером [[Дамір Салімов|Даміром Салімовим]] на кіностудії «[[Узбекфільм]]».

== Сюжет фільму ==
Успіхи в роботі, швидке просування службовими сходами перетворили молодого здібного геолога - дослідника Андрія Чорногорова на сухого, егоїстичного кар'єриста. Прості, людські стосунки перестали йому існувати. Варя, дружина Андрія, колектор за фахом, розлучившись із чоловіком, їде шукати родовище цирконію. Через деякий час у цю ж дослідну партію прямує і Андрій. Приїхавши в пустелю до простих людей з їхніми суворими, трудовими буднями, він починає розуміти, що поводився негідно.

== У ролях ==
{{div col}}
* [[Конюхова Тетяна Георгіївна|Тетяна Конюхова]] — ''Варя, геолог
* [[Олег Мокшанцев]] — ''Андрій Черногоров
* [[Мухтар Ага-Мірзаєв]] — ''Гафуров'' (дублював [[Григорій Гай]])
* [[Сагді Табібуллаєв]] — епізод
* Н. Атабаєв — епізод
* [[Наріман Латіпов]] — епізод
* [[Бахтійор Іхтіяров]] — ''Бахтіяр
* [[Василь Нещипленко]] — ''голова держкомітету
* [[Уткур Ходжаєв]] — ''Рустам
* [[Ігор Кир'янов]] — епізод
* Л. Слуцький — епізод
* Н. Насиров — епізод
* [[Фархад Хайдаров]] — епізод
* У. Хасанов — епізод
* Б. Цикін — епізод
{{div col end}}

== Знімальна група ==
* Режисер — [[Дамір Салімов]]
* Сценарист — [[Євген Гуляковський]]
* Оператор — [[Олександр Панн]]
* Композитор — [[Каллош Шандор Ернестович|Шандор Каллош]]
* Художники — [[Емонуель Калонтаров]], [[Наріман Рахімбаєв]]

== Посилання ==
* {{imdb|id=11511192|name=''Над пустелею небо''}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1963]]
[[Категорія:Фільми-драми СРСР]]
[[Категорія:Фільми студії «Узбекфільм»]]

title: Над пустелею небо ·

Жанр: драма

Режисер: Дамір Салімовd

Сценарист: Євген Гуляковський

У головних · ролях: Тетяна Конюхова · Олег Мокшанцев

Оператор: Олександр Паннd

Композитор: Шандор Каллош

Художник: Ольга Бєднова · Ной Сендеров

Кінокомпанія: «Узбекфільм»

Країна: СРСР


text:
# Mogera
Mogera — рід ссавців родини кротових (Talpidae). Види живуть у Східній Азії.

## Опис
Тіло має циліндричну форму, писок загострений. Щільне хутро сіре або коричневе. Передні кінцівки перетворені в інструменти для копання й вони жовтуваті. Хвіст вкритий короткими рідкими волосками. Від інших видів кротових цей рід відрізняється відсутністю нижніх іклів і значно розширеним останнім премоляром. Довжина тіла 9–20 см, а довжина хвоста 1–2 см. Зубна формула: I 3/3, C 1/0, P 4/4, M 3/3 = 42.

## Звички
Мало що відомо про звички цих тварин, але вони повинні відповідати іншим Talpini. Таким чином, вони в основному живуть під землею, де будують системи тунелів. Їх раціон складається з дощових черв'яків, комах та інших дрібних тварин.

title: Mogera

wikitext:
{{italic title}}
{{Картка:Таксономія
| image = Mogera imaizumii.jpg
| image_caption = ''[[Mogera imaizumii]]''
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Ссавці]] (Mammalia)
| infraclassis = [[Плацентарні]] (Eutheria)
| ordo = [[Комахоїдні]] (Insectivora)
| familia = [[Кроти]] (Talpidae)
| subfamilia = [[Talpinae]]
| tribus = [[Talpini]]
| genus = '''Mogera'''
| genus_authority = Pomel, 1848
| subdivision_ranks = Види
| subdivision =
* ''[[Mogera etigo]]''
* ''[[Mogera hainana]]''
* ''[[Mogera imaizumii]]''
* ''[[Mogera insularis]]''
* ''[[Mogera kanoana]]''
* ''[[Mogera latouchei]]''
* ''[[Mogera robusta]]''
* ''[[Mogera tokudae]]''
* ''[[Mogera uchidai]]''
* ''[[Mogera wogura]]''
}}

'''''Mogera''''' — рід [[ссавці]]в родини [[кротові|кротових]] (Talpidae). Види живуть у [[Східна Азія|Східній Азії]].

== Опис ==
Тіло має циліндричну форму, писок загострений. Щільне хутро сіре або коричневе. Передні кінцівки перетворені в інструменти для копання й вони жовтуваті. [[Хвіст]] вкритий короткими рідкими волосками. Від інших видів кротових цей рід відрізняється відсутністю нижніх іклів і значно розширеним останнім премоляром. Довжина тіла 9–20 см, а довжина хвоста 1–2 см. [[Зубна формула]]: I 3/3, C 1/0, P 4/4, M 3/3 = 42.

== Звички ==
Мало що відомо про звички цих тварин, але вони повинні відповідати іншим Talpini. Таким чином, вони в основному живуть під землею, де будують системи тунелів. Їх раціон складається з дощових черв'яків, комах та інших дрібних тварин.

== Джерела ==
* Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore. 1999
* Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder: Mammal Species of the World. A taxonomic and geographic Reference. The Johns Hopkins University Press, Baltimore, 2005

{{mammal-stub}}
[[Категорія:Кротові]]
[[Категорія:Роди ссавців]]

title: ?Mogera

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Інфраклас: Плацентарні (Eutheria)

Ряд: Комахоїдні (Insectivora)

Родина: Кроти (Talpidae)

Підродина: Talpinae

Триба: Talpini

Рід: Mogera · Pomel, 1848

Вікісховище: Mogera