text:
# Поль ван ден Буйнантс
Поль ван ден Буйнантс (22 травня 1919 , Форе  — 9 січня 2001 , Алст, Фламандський регіон ) — бельгійський політичний діяч, прем'єр-міністр Бельгії (1966–1968, 1978–1979).

## Біографія
Починав кар'єру у м'ясній промисловості.
1949 року був обраний депутатом палати представників парламенту Бельгії від Соціально-християнської партії (СХП), лідером якої був у 1961–1966 роках.
1957–1961 — міністр у справах середнього та малого бізнесу.
У 1966–1968 роках очолював уряд країни. Його кабінет скоротив видатки на освіту, охорону здоров'я, соціальне забезпечення, а також підвищив податки. 1967 року було прийнято спеціальні закони, що надавали уряду надзвичайні повноваження. Наступного року, попри прийняття мовних законів 1961 та 1962 років, фламандські студенти Левенського університету зажадали перевести факультети університету, в яких викладання проводилось французькою, перевести до Валлонії. Однак уряд відмовив їм, на знак протесту міністри-католики залишили кабінет, і уряд ван ден Буйнантса пішов у відставку. В результаті було розпущено парламент і почалась політична криза, яка завершилась тільки в червні 1968 року формуванням коаліційного уряду католиків та соціалістів на чолі з Гастоном Ейскенсом.
1972–1979 роки — міністр оборони.
1978–1979 — вдруге очолював уряд Бельгії.
1979–1981 — віце-прем'єр.
1982 року був звинувачений в корупції. За чотири роки був засуджений на три роки умовно у зв'язку з ухиленням від сплати податків.
У січні 1989 року був викрадений із власного підземного гаража. Його утримували в заручниках упродовж тридцяти днів та випустили за викуп у три мільйони марок. Підозрюваний у злочині злочинець зі стажем, якого давно розшукували органи правопорядку Патрік Хамерс, був схоплений у Брюсселі, два його можливих спільника, які зробили собі фальшиві паспорти, були затримані на колумбійському кордоні. Експертиза порохового сліду на зброї дозволила засудити банду Хамерса також і у зв'язку з нападами в Брабанті. У лютому 1997 року Патрік Хамерс, який мав стати ключовою фігурою у справі «банди з Нівелля» та викрадення Поля ван ден Буйнантса, був знайдений повішеним у камері.
1995 року ван ден Буйнантс залишив політичну діяльність.

title: Поль ван ден Буйнантс

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я        = Поль ван ден Буйнантс
| оригінальне ім'я   = Paul Emile François Henri Vanden Boeynants
| портрет            = Paul Vanden Boeynants 1966.jpg
| підпис            = Поль ван ден Буйнантс в 1966 році
| ширина портрета    =
| титул              = [[Прем'єр-міністри Бельгії|Прем’єр-міністр Бельгії]]
| порядок            = 55
| прапор               = Flag of Belgium.svg
| періодпочаток       = [[19 березня]] [[1966]]
| періодкінець       = [[17 липня]] [[1968]] року
| попередник     = [[П'єр Армель]]
| наступник          = [[Гастон Ейскенс]]
| монарх             = [[Бодуен I]]
| титул_2              = [[Прем'єр-міністри Бельгії|Прем’єр-міністр Бельгії]]
| порядок_2            = 59
| прапор_2               = Flag of Belgium.svg
| періодпочаток_2       = [[20 жовтня]] [[1978]]
| періодкінець_2       = [[3 квітня]] [[1979]] року
| попередник_2     = [[Лео Тіндеманс]]
| наступник_2          = [[Вілфрід Мартенс]]
| монарх_2             = [[Бодуен I]]
| національність     =
| віросповідання     =
| дата народження    = 22.5.1919
| місце народження   = [[Форест (Бельгія)|Форест]], [[Бельгія]]
| дата смерті        = 9.1.2001
| місце смерті       = [[Брюссель]], [[Бельгія]]
| похований          =
| похована           =
| династія           =
| ім'я при народженні   =
| батько             =
| мати               =
| чоловік            =
| дружина            =
| діти               =
| роки служби        =
| приналежність     =
| рід військ         =
| звання             =
| командував         =
| битви              =
| наукова сфера      =
| місце роботи       =
| відомий як         =
| партія             = [[Соціально-християнська партія Бельгії|Соціально-християнська партія]]
| діяльність         =
| професія           =
| освіта             =
| вчена ступінь      =
| нагороди           =
| автограф           =
| монограма          =
| сайт               =
| Commons            =
| Rodovid            =
}}
'''Поль ван ден Буйнантс''' {{життєпис}} — [[Бельгія|бельгійський]] політичний діяч, прем'єр-міністр Бельгії (1966–1968, 1978–1979).

== Біографія ==
Починав кар'єру у м'ясній промисловості.

[[1949]] року був обраний депутатом [[Федеральний парламент Бельгії|палати представників парламенту Бельгії]] від [[Соціально-християнська партія Бельгії|Соціально-християнської партії]] (СХП), лідером якої був у 1961–1966 роках.

1957–1961 — міністр у справах середнього та малого бізнесу.

У 1966–1968 роках очолював уряд країни. Його кабінет скоротив видатки на освіту, охорону здоров'я, соціальне забезпечення, а також підвищив податки. [[1967]] року було прийнято спеціальні закони, що надавали уряду надзвичайні повноваження. Наступного року, попри прийняття мовних законів 1961 та 1962 років, фламандські студенти Левенського університету зажадали перевести факультети університету, в яких викладання проводилось [[Французька мова|французькою]], перевести до [[Валлонія|Валлонії]]. Однак уряд відмовив їм, на знак протесту міністри-католики залишили кабінет, і уряд ван ден Буйнантса пішов у відставку. В результаті було розпущено парламент і почалась політична криза, яка завершилась тільки в червні 1968 року формуванням коаліційного уряду католиків та соціалістів на чолі з Гастоном Ейскенсом.

1972–1979 роки — міністр оборони.

1978–1979 — вдруге очолював уряд Бельгії.

1979–1981 — віце-прем'єр.

[[1982]] року був звинувачений в корупції. За чотири роки був засуджений на три роки умовно у зв'язку з ухиленням від сплати податків.

У січні [[1989]] року був викрадений із власного підземного гаража. Його утримували в заручниках упродовж тридцяти днів та випустили за викуп у три мільйони марок. Підозрюваний у злочині злочинець зі стажем, якого давно розшукували органи правопорядку Патрік Хамерс, був схоплений у Брюсселі, два його можливих спільника, які зробили собі фальшиві паспорти, були затримані на [[Колумбія|колумбійському]] кордоні. Експертиза порохового сліду на зброї дозволила засудити банду Хамерса також і у зв'язку з нападами в Брабанті. У лютому [[1997]] року Патрік Хамерс, який мав стати ключовою фігурою у справі «банди з Нівелля» та викрадення Поля ван ден Буйнантса, був знайдений повішеним у камері.

[[1995]] року ван ден Буйнантс залишив політичну діяльність.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.independent.co.uk/news/obituaries/paul-vanden-boeynants-728732.html]
* Велика Радянська енциклопедія

{{Прем'єр-міністри Бельгії}}
{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Буйнантс Поль ван ден }}
[[Категорія:Прем'єр-міністри Бельгії]]
[[Категорія:Померли у Брюсселі]]

title: 19 березня 1966 — 17 липня 1968 року

Монарх: Бодуен I

Попередник: П'єр Армель

Наступник: Гастон Ейскенс

title: 20 жовтня 1978 — 3 квітня 1979 року

Попередник: Лео Тіндеманс

Наступник: Вілфрід Мартенс

Народження: 22 травня 1919 · Форест, Бельгія

Смерть: 9 січня 2001 (81 рік) · Брюссель, Бельгія

Причина смерті: пневмонія

Поховання: цвинтар «Брюссель»d

Країна: Бельгія

Освіта: Collège Saint-Micheld

Партія: Соціально-християнська партія

Нагороди: Цивільна відзнакаd Minister of Stated (15 липня 1969) Nigerian National Order of Merit Awardd

20 жовтня 1978 — 3 квітня 1979 року: Медіафайли у Вікісховищі

Прапор: 55-й Прем’єр-міністр Бельгії

title: Наступник:

Прапор: 59-й Прем’єр-міністр Бельгії


text:
# Макс Фріберг
Макс Фріберг (швед. Max Friberg; 20 листопада 1992, м. Шевде, Швеція) — шведський хокеїст, правий/лівий нападник. Виступає за «Фрелунду» у Шведській хокейній лізі.
Вихованець хокейної школи ХК «Шевде». Виступав за ХК «Тімро», ХК «Сундсвалль», «Норфолк Едміралс», Анагайм Дакс, «Сан-Дієго Галлс», «Сент-Джонс Айскепс».
В чемпіонатах Швеції — 103 матчі (13+13), у плей-оф — 20 матчів (7+6).
У складі молодіжної збірної Швеції учасник чемпіонатів світу 2011 і 2012. У складі юніорської збірної Швеції учасник чемпіонату світу 2010.
Досягнення
- Переможець молодіжного чемпіонату світу (2012)
- Срібний призер юніорського чемпіонату світу (2010).

wikiname: ukwiki

title: Макс Фріберг

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Макс Фріберг
| image           =
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = правий/лівий нападник
| shoots          = правий
| height          = 179 см
| weight          = 88 кг
| team            = [[Фрелунда (хокейний клуб)|Фрелунда]]
| league          = [[Шведська хокейна ліга|ШХЛ]]
| former_teams    = ХК Сундсвалль
[[Тімро (хокейний клуб)|ХК Тімро]]
«Норфолк Едміралс»
[[Анагайм Дакс]]
«Сан-Дієго Галлс»
«Сент-Джонс Айскепс»
| played_for      =
| ntl_team        =
| birth_date      = 20.11.1992
| birth_place     = м. [[Шевде]], [[Швеція]]
| draft           = 143-й загальний
| draft_year      = 2011
| draft_team      = [[Анагайм Дакс]]
| career_start    = 2011
| career_end      =
}}
'''Макс Фріберг''' ({{lang-sv|Max Friberg}}; [[20 листопада]] [[1992]], м. [[Шевде]], [[Швеція]]) — [[Швеція|шведський]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], правий/лівий нападник. Виступає за «[[Фрелунда (хокейний клуб)|Фрелунду]]» у [[Шведська хокейна ліга|Шведській хокейній лізі]].

Вихованець хокейної школи ХК «Шевде». Виступав за [[Тімро (хокейний клуб)|ХК «Тімро»]], ХК «Сундсвалль», «Норфолк Едміралс», [[Анагайм Дакс]], «Сан-Дієго Галлс», «Сент-Джонс Айскепс».

В [[Елітсерія|чемпіонатах Швеції]] — 103 матчі (13+13), у плей-оф — 20 матчів (7+6).

У складі молодіжної збірної Швеції учасник [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою серед молодіжних команд|чемпіонатів світу]] 2011 і [[Молодіжний чемпіонат світу з хокею із шайбою 2012|2012]]. У складі юніорської збірної Швеції учасник [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою (юніори)|чемпіонату світу]] [[Юніорський чемпіонат світу з хокею із шайбою 2010|2010]].

;Досягнення
* Переможець [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою серед молодіжних команд|молодіжного чемпіонату світу]] ([[Молодіжний чемпіонат світу з хокею із шайбою 2012|2012]])
* Срібний призер [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою (юніори)|юніорського чемпіонату світу]] ([[Юніорський чемпіонат світу з хокею із шайбою 2010|2010]]).

== Посилання ==
* {{Ice Hockey Stats}}
{{нк}}
{{Icehockey-bio-stub}}
{{DEFAULTSORT:Фріберг, Макс}}

[[Категорія:Уродженці Вестра-Йоталанду]]
[[Категорія:Шведські хокеїсти]]
[[Категорія:Гравці збірної Швеції з хокею]]
[[Категорія:Задрафтовані «Анагайм Дакс»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Тімро»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Норфолк Едміралс»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Анагайм Дакс»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Сан-Дієго Галлс» (АХЛ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Сент-Джонс Айскепс»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Фрелунди»]]
[[Категорія:Хокеїсти на зимових Олімпійських іграх 2022]]

title: Макс Фріберг

Народився: 20 листопада 1992 (32 роки) · м. Шевде, Швеція

Вага: 88 кг

Позиція: правий/лівий нападник

Кидок: правий

Клуб ШХЛ · Кол. команди: Фрелунда · ХК Сундсвалль · ХК Тімро · «Норфолк Едміралс» · Анагайм Дакс · «Сан-Дієго Галлс» · «Сент-Джонс Айскепс»

Драфт НХЛ: 143-й загальний, 2011 · Анагайм Дакс

Ігрова кар'єра: 2011 — зараз


text:
# Левандовський Михайло Карлович
Михайло Карлович Левандовський (15 травня 1890, місто Тифліс, тепер місто Тбілісі, Республіка Грузія — розстріляний 29 липня 1938, місто Москва) — радянський військовий діяч, командувач Приморської групи військ Особливої Червонопрапорної Далекосхідної армії, командарм 2-го рангу РСЧА (1935). Член ЦК Комуністичної партії (більшовиків) Грузії. Член ЦВК СРСР. Депутат Верховної Ради СРСР 1-го скликання (у 1937—1938 роках).

## Біографія
Народився в родині польського селянина. Батько служив унтерофіцером на надстроковій службі в російській армії. Мати — росіянка. У 1892 році батько помер від жовтої гарячки. Через декілька років мати знову вийшла заміж за терського козака і родина переїхала на його батьківщину в станицю Миколаївська Сунженського відділу Терського козачого війська. Там Михайло Левандовський закінчив трирічну церковноприходську школу.
Пізніше родина переїхала в місто Грозний, де вітчим працював кочегаром на нафтоперегінному заводі. Михайло Левандовський працював мастильником на тому ж заводі, потім розсильним в поштовій конторі, учнем складача в друкарні. Закінчив Грозненське міське чотирирічне училище і Грозненське реальне училище.
У 1910 році як вихідець з козачої сім'ї зумів поступити у Володимирське військове училище в Санкт-Петербурзі, закінчивши його в 1912 році. Служив у 202-му Горійському піхотному полку, розквартированому в Кутаїсі, молодший офіцер кулеметної команди полку.
З 1914 року — на фронтах Першої світової війни. Брав участь у бойових діях в Східній Пруссії, в Галичині, під Варшавою. Став командиром кулеметної роти, нагороджений п'ятьма бойовими нагородами. У боях був двічі контужений, іншим разом — важко. Після одужання зарахований до Тифліської школи прапорщиків курсовим командиром і викладачем військової справи. З березня 1916 року служив начальником відділення, начальником відділу в 1-му броньовому автомобільному дивізіоні в Петрограді. У 1916 році отримав військове звання штабскапітан.
Брав участь в революційних подіях 1917 року, у тому числі в придушенні виступу генерала Корнілов. Служив командиром броньового дивізіону. Відразу після жовтневого перевороту брав участь в придушенні виступу Керенського і Краснова. З початку демобілізації російської армії в січні 1918 року повернувся до родини в місто Грозний. На початку 1918 року вступив в партію есерів-максималістів.
У 1918 році вступив до роти робітничої самооборони Грозненського нафтоперегінного заводу. Незабаром на зборах бійців роти був обраний її командиром. З березня 1918 року — відповідальний організатор Червоної Гвардії в Грозному, а також військовий комісар Грозного і Владикавказу.
З травня 1918 року — народний комісар у військових справах Терської Радянської Республіки. Під час з'їзду горських народів у Владикавказі очолив оборону будівлі, де розташувалися частина делегатів з'їзду і штаб місцевого гарнізону, проти білогвардійських військ. Три доби відбивав атаки білих козаків, потім з боєм прорвався з оточення і привів загін у Беслан. Звідти на чолі червоногвардійських сил почав наступ на Владикавказ і вибив козаків з міста 11 серпня 1918 року.
У серпні 1918 року зарахований до Червоної армії й призначений командувачем Владикавказько-Грозненської групи військ. З грудня 1918 року — начальник оперативного відділу 11-ї армії Південного фронту РСЧА на Північному Кавказі.
З січня 1919 року — командувач військ 11-ї армії РСЧА. Організував відхід залишків 11-ї армії до Астрахані, на початку походу захворів на епідемічний висипний тиф і доставлений в Астрахань без свідомості. Після одужання взяв участь в обороні Астрахані. З 13 лютого по 20 березня 1919 року  — командир 1-ї особливої кавалерійської дивізії РСЧА. У березні 1919 року був начальником Західної бойової ділянки Кавказько-Каспійського фронту, з квітня 1919 року — командиром 7-ї кавалерійської дивізії РСЧА. З травня 1919 року — начальник 33-ї стрілецької дивізії, яку сам же сформував в Астрахані, на чолі її перекинутий на Дон, брав участь у боях проти військ Денікіна, Мамонтова і повсталих донських козаків. Відзначився під час боїв за Донбас і Ростов-на-Дону на початку 1920 року.
Член РКП(б) з 1920 року.
З березня 1920 року — командувач знову сформованої 11-ї армії РСЧА, на чолі її вів наступальні операції зі знищення останніх угрупувань денікінської армії на Північному Кавказі. У квітні — травні 1920 року провів операцію з захоплення Азербайджану і скиданню мусаватистського уряду. З липня 1920 року по травень 1921 року (з перервами) — командувач 9-ї армії РСЧА, на чолі якої відзначився при знищенні десанту Улагая на Кубань, а також в радянсько-грузинській війні.
Одночасно в жовтні 1920 — січні 1921 року — командувач Терською групою військ РСЧА, з січня по березень 1921 року — Терсько-дагестанською групою військ. У березні — квітні 1921 року — командувач 10-ї Терсько-Дагестанської армії Кавказького фронту.
У липні — вересні 1921 року — губернський військовий комісар Тамбовської губернії.
З вересня 1921 року — помічник, потім заступник командувача військ Північно-Кавказького військового округу. У 1923 році отримав важкі травми в автомобільній катастрофі, ускладнені зараженням крові, що почалося, довгий час лікувався.
З грудня 1923 року був помічником командувача Збройними силами України й Криму.
З квітня 1924 року по листопад 1925 року — командувач військ і член Революційної військової ради Туркестанського фронту, керував боротьбою з басмацтвом на усій території Середньої Азії.
З листопада 1925 року — командувач військ Кавказької Червонопрапорної армії. З березня 1928 року одночасно уповноважений народного комісара у військових і морських справах СРСР при Раді народних комісарів Закавказької РФСР.
З жовтня 1928 року — начальник Головного управління РСЧА. З грудня 1929 року — командувач військ Сибірського військового округу. У 1932—1933 роках стажувався в німецькому рейхсвері.
З листопада 1933 року — командувач військ Кавказької Червонопрапорної армії, а коли в червні 1935 року на її основі був сформований Закавказький військовий округ — став його командувачем.
З червня 1937 по лютий 1938 року — командувач Приморської групи військ Особливої Червонопрапорної Далекосхідної армії. Член Військової ради при Народному комісарові оборони СРСР.
23 лютого 1938 року заарештований. Визнав себе винним в участі в антирадянській, троцькістській і військово-фашистській змові в РСЧА. 29 липня 1938 року засуджений Військовою колегією Верховного суду СРСР до найвищої міри покарання. Розстріляний того ж дня в Москві, похований на полігоні Комунарка.
Визначенням Військової колегії Верховного суду СРСР від 28 квітня 1956 року реабілітований.

## Нагороди
- Орден Леніна (22.03.1936)
- Орден Червоного Прапора (19.10.1920)
- Орден Червоного Прапора Азербайджанської РСР (травень 1921)
- Орден Трудового Червоного Прапора Таджицької РСР (вересень 1930)
- Орден Святого Володимира 4-го ст. з мечами і бантом (ВП 4.03.1915)
- Орден Святого Станіслава 3-го ст. з мечами і бантом (ВП 16.11.1915)
- Орден Святої Анни 3-го ст. з мечами і бантом (ВП 7.05.1916)
- Орден Святого Станіслава 2-го ст. з мечами (ВП 19.09.1916)

title: Левандовський Михайло Карлович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Левандовський Михайло Карлович
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200 пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       =
| військове звання     =
| партія               = [[ВКП(б)]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Левандовський}}
'''Михайло Карлович Левандовський''' ({{ДН|15|05|1890}}, місто Тифліс, тепер місто [[Тбілісі]], [[Республіка Грузія]] — розстріляний {{ДС|29|07|1938}}, місто [[Москва]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] військовий діяч, командувач [[Приморська група військ|Приморської групи військ]] Особливої Червонопрапорної Далекосхідної армії, [[Командарм другого рангу|командарм 2-го рангу]] РСЧА (1935). Член ЦК Комуністичної партії (більшовиків) Грузії. Член ЦВК СРСР. Депутат [[Верховна рада Союзу Радянських Соціалістичних Республік|Верховної Ради СРСР]] 1-го скликання (у 1937—1938 роках).

== Біографія ==
Народився в родині польського селянина. Батько служив унтерофіцером на надстроковій службі в російській армії. Мати — росіянка. У 1892 році батько помер від [[Жовта гарячка|жовтої гарячки]]. Через декілька років мати знову вийшла заміж за терського козака і родина переїхала на його батьківщину в станицю Миколаївська Сунженського відділу Терського козачого війська. Там Михайло Левандовський закінчив трирічну церковноприходську школу.

Пізніше родина переїхала в місто Грозний, де вітчим працював кочегаром на нафтоперегінному заводі. Михайло Левандовський працював мастильником на тому ж заводі, потім розсильним в поштовій конторі, учнем складача в друкарні. Закінчив Грозненське міське чотирирічне училище і Грозненське реальне училище.

У 1910 році як вихідець з козачої сім'ї зумів поступити у Володимирське військове училище в Санкт-Петербурзі, закінчивши його в 1912 році. Служив у 202-му Горійському піхотному полку, розквартированому в Кутаїсі, молодший офіцер кулеметної команди полку.

З 1914 року — на фронтах Першої світової війни. Брав участь у бойових діях в Східній Пруссії, в Галичині, під Варшавою. Став командиром кулеметної роти, нагороджений п'ятьма бойовими нагородами. У боях був двічі контужений, іншим разом — важко. Після одужання зарахований до Тифліської школи прапорщиків курсовим командиром і викладачем військової справи. З березня 1916 року служив начальником відділення, начальником відділу в 1-му броньовому автомобільному дивізіоні в Петрограді. У 1916 році отримав військове звання штабскапітан.

Брав участь в революційних подіях 1917 року, у тому числі в придушенні виступу генерала Корнілов. Служив командиром броньового дивізіону. Відразу після жовтневого перевороту брав участь в придушенні виступу Керенського і Краснова. З початку демобілізації російської армії в січні 1918 року повернувся до родини в місто Грозний. На початку 1918 року вступив в партію есерів-максималістів.

У 1918 році вступив до роти робітничої самооборони Грозненського нафтоперегінного заводу. Незабаром на зборах бійців роти був обраний її командиром. З березня 1918 року — відповідальний організатор Червоної Гвардії в Грозному, а також військовий комісар Грозного і Владикавказу.

З травня 1918 року — народний комісар у військових справах Терської Радянської Республіки. Під час з'їзду горських народів у Владикавказі очолив оборону будівлі, де розташувалися частина делегатів з'їзду і штаб місцевого гарнізону, проти білогвардійських військ. Три доби відбивав атаки білих козаків, потім з боєм прорвався з оточення і привів загін у Беслан. Звідти на чолі червоногвардійських сил почав наступ на Владикавказ і вибив козаків з міста 11 серпня 1918 року.

У серпні 1918 року зарахований до Червоної армії й призначений командувачем Владикавказько-Грозненської групи військ. З грудня 1918 року — начальник оперативного відділу 11-ї армії Південного фронту РСЧА на Північному Кавказі.

З січня 1919 року — командувач військ 11-ї армії РСЧА. Організував відхід залишків 11-ї армії до Астрахані, на початку походу захворів на [[епідемічний висипний тиф]] і доставлений в Астрахань без свідомості. Після одужання взяв участь в обороні Астрахані. З 13 лютого по 20 березня 1919 року  — командир 1-ї особливої кавалерійської дивізії РСЧА. У березні 1919 року був начальником Західної бойової ділянки Кавказько-Каспійського фронту, з квітня 1919 року — командиром 7-ї кавалерійської дивізії РСЧА. З травня 1919 року — начальник 33-ї стрілецької дивізії, яку сам же сформував в Астрахані, на чолі її перекинутий на Дон, брав участь у боях проти військ Денікіна, Мамонтова і повсталих донських козаків. Відзначився під час боїв за Донбас і Ростов-на-Дону на початку 1920 року.

Член [[РКП(б)]] з [[1920]] року.

З березня 1920 року — командувач знову сформованої 11-ї армії РСЧА, на чолі її вів наступальні операції зі знищення останніх угрупувань денікінської армії на Північному Кавказі. У квітні — травні 1920 року провів операцію з захоплення Азербайджану і скиданню мусаватистського уряду. З липня 1920 року по травень 1921 року (з перервами) — командувач 9-ї армії РСЧА, на чолі якої відзначився при знищенні десанту Улагая на Кубань, а також в радянсько-грузинській війні.

Одночасно в жовтні 1920 — січні 1921 року — командувач Терською групою військ РСЧА, з січня по березень 1921 року — Терсько-дагестанською групою військ. У березні — квітні 1921 року — командувач 10-ї Терсько-Дагестанської армії Кавказького фронту.

У липні — вересні 1921 року — губернський військовий комісар Тамбовської губернії.

З вересня 1921 року — помічник, потім заступник командувача військ Північно-Кавказького військового округу. У 1923 році отримав важкі травми в автомобільній катастрофі, ускладнені зараженням крові, що почалося, довгий час лікувався.

З грудня 1923 року був помічником командувача Збройними силами України й Криму.

З квітня 1924 року по листопад 1925 року — командувач військ і член Революційної військової ради Туркестанського фронту, керував боротьбою з басмацтвом на усій території Середньої Азії.

З листопада 1925 року — командувач військ Кавказької Червонопрапорної армії. З березня 1928 року одночасно уповноважений народного комісара у військових і морських справах СРСР при Раді народних комісарів Закавказької РФСР.

З жовтня 1928 року — начальник Головного управління РСЧА. З грудня 1929 року — командувач військ Сибірського військового округу. У 1932—1933 роках стажувався в німецькому рейхсвері.

З листопада 1933 року — командувач військ Кавказької Червонопрапорної армії, а коли в червні 1935 року на її основі був сформований Закавказький військовий округ — став його командувачем.

З червня 1937 по лютий 1938 року — командувач Приморської групи військ Особливої Червонопрапорної Далекосхідної армії. Член Військової ради при Народному комісарові оборони СРСР.

23 лютого 1938 року заарештований. Визнав себе винним в участі в антирадянській, троцькістській і військово-фашистській змові в РСЧА. 29 липня 1938 року засуджений Військовою колегією Верховного суду СРСР до найвищої міри покарання. Розстріляний того ж дня в Москві, похований на полігоні Комунарка.

Визначенням Військової колегії Верховного суду СРСР від 28 квітня 1956 року реабілітований.

== Нагороди ==
* [[Орден Леніна]] (22.03.1936)
* [[Орден Червоного Прапора]] (19.10.1920)
* [[Орден Червоного Прапора]] Азербайджанської РСР (травень 1921)
* [[Орден Трудового Червоного Прапора]] Таджицької РСР (вересень 1930)
* [[Орден Святого Володимира]] 4-го ст. з мечами і бантом (ВП 4.03.1915)
* [[Орден Святого Станіслава (Російська імперія)|Орден Святого Станіслава]] 3-го ст. з мечами і бантом (ВП 16.11.1915)
* [[Орден Святої Анни]] 3-го ст. з мечами і бантом (ВП 7.05.1916)
* [[Орден Святого Станіслава (Російська імперія)|Орден Святого Станіслава]] 2-го ст. з мечами (ВП 19.09.1916)

== Джерела ==
* Соломин Н. Легенда о командарме (о командарме 2-го ранга М. К. Левандовском). М.:Политиздат, 1989. {{ref-ru}}
* Мильбах В. С. Особая Краснознамённая Дальневосточная армия (Краснознамённый Дальневосточный фронт). Политические репрессии командно-начальствующего состава, 1937—1938 гг. СПб.: Изд-во СПбГУ, 2007. {{ref-ru}}
* Черушев Н. С., Черушев Ю. Н. Расстрелянная элита РККА (командармы 1-го и 2-го рангов, комкоры, комдивы и им равные): 1937—1941. Биографический словарь. М.: Кучково поле; Мегаполис, 2012. {{ref-ru}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|СРСР}}

[[Категорія:Репресовані]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 1-го скликання]]
[[Категорія:Члени ЦК КП Грузії]]
[[Категорія:Жертви Великого терору з Грузії]]

title: рос. Михаил Карлович Левандовский

Ім'я при народженні: рос. Михаил Карлович Левандовский

Народився: 3 (15) травня 1890 · Тифліс, Російська імперія

Помер: 29 липня 1938 (48 років) · Москва, СРСР

Поховання: Розстрільний полігон «Комунарка»

Країна: Російська імперія · РРФСР · СРСР

Діяльність: політик, посадова особа, військовослужбовець

Alma mater: Володимирське військове училищеd

Учасник: Перша світова війна, Громадянська війна в Росії, Радянське завоювання Азербайджану, Rostov–Novocherkassk Operationd, Радянсько-грузинська війна, Улагаєвський десантd, Басмацтво і Dagestan uprisingd

Членство: Центральний виконавчий комітет СРСР

Посада: депутат Верховної ради СРСР

Військове звання: командарм другого рангу і штабскапітан

Партія: ВКП(б)

Нагороди: Орден Святого Володимира · Орден Святої Анни · Орден Святого Володимира IV ступеня з мечами та бантом · орден Леніна · орден Червоного Прапора · орден Святого Станіслава II ступеня з мечами · орден Святого Станіслава II ступеня · орден Святої Анни III ступеня з мечами і бантом · орден Святого Станіслава III ступеня з мечами та бантом · орден Святого Станіслава · Орден Червоного Прапора Азербайджанської РСР · Order of the Red Banner of Labour of the Tajik SSR


text:
# Гушоянка
Гушоянка (рум. Gușoianca) — село у повіті Вилча в Румунії. Входить до складу комуни Гушоєнь.
Село розташоване на відстані 160 км на захід від Бухареста, 43 км на південний захід від Римніку-Вилчі, 53 км на північний схід від Крайови.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 342 особи. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.
Національний склад населення села:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 337            | 98,5%    |
| цигани         | 5              | 1,5%     |

title: Гушоянка

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Гушоянка
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Gușoianca''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Вилча
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Гушоєнь (комуна)|Гушоєнь]]
 | код_SIRUTA          = 170480
 | широта              = 44.7548
 | довгота             = 24.1173
 | висота              = 288
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 342
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 247263
}}
'''Гушоянка''' ({{lang-ro|Gușoianca}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Вилча]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Гушоєнь (комуна)|Гушоєнь]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 160 км на захід від [[Бухарест]]а, 43 км на південний захід від [[Римніку-Вилча|Римніку-Вилчі]], 53 км на північний схід від [[Крайова|Крайови]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:342}} особи. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119080347/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119074225/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 337
| 98,5%
|-
| цигани
| 5
| 1,5%
|}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Вилча]]

title: Гушоянка · Gușoianca

Країна: Румунія

Повіт: Вилча

Комуна: Гушоєнь

Телефонний код: +40 250 (Romtelecom, TR) · +40 350 (інші оператори)


text:
# 762
Раннє Середньовіччя. У Східній Римській імперії триває правління Костянтина V. Більшу частину території Італії займає Лангобардське королівство, Рим і Равенна під управлінням Папи Римського, деякі області на півночі та на півдні належать Візантії. У Франкському королівстві править король Піпін Короткий. Піренейський півострів, окрім Королівства Астурія, займає Кордовський емірат. В Англії триває період гептархії. Центр Аварського каганату лежить у Паннонії. Існують слов'янські держави: Карантанія та Перше Болгарське царство.
Аббасидський халіфат займає великі території в Азії та Північній Африці. У Китаї править династія Тан. В Індії почалося піднесення імперії Пала. У Японії триває період Нара. Хазарський каганат підпорядкував собі кочові народи на великій степовій території між Азовським морем та Аралом. Територію на північ від Китаю займає Уйгурський каганат.
На території лісостепової України в VIII столітті виділяють пеньківську й корчацьку археологічні культури. У VIII столітті тривало швидке розселення слов'ян. У Північному Причорномор'ї співіснують різні кочові племена, зокрема булгари, хозари, алани, авари, тюрки, кримські готи.

## Події
- Засноване місто Багдад, нова столиця Аббасидського халіфату.
- У Медіні та Басрі Аліди підняли повстання проти Аббасидів. До кінця року повстання придушене.
- У Китаї місто Лоян захопили спочатку повстанці, а потім уйгури, яких покликали правителі династії Тан.
- Китайський полководець Лі Фуго убив дружину імператора Су-цзуна. Незабаром помер сам імператор. Новий імператор Дай-цзун стратив Лі Фуго.
- Хозари вчинили напад на Дербент.[джерело не вказане 2190 днів]

title: 762

wikitext:
{{Значення|762 (значення)}}
{{Навігація для року|762}}
{{Рік в інших календарях}}

[[Раннє Середньовіччя]]. У [[Східна Римська імперія|Східній Римській імперії]] триває правління [[Костянтин V|Костянтина V]]. Більшу частину території Італії займає [[Лангобардське королівство]], [[Рим]] і [[Равенна]] під управлінням [[Папа Римський|Папи Римського]], деякі області на півночі та на півдні належать Візантії. У [[Франкське королівство|Франкському королівстві]] править король [[Піпін Короткий]]. [[Піренейський півострів]], окрім [[Королівство Астурія|Королівства Астурія]], займає [[Кордовський емірат]]. В Англії триває період [[Гептархія|гептархії]]. Центр [[Аварський каганат|Аварського каганату]] лежить у [[Паннонія|Паннонії]]. Існують слов'янські держави: [[Карантанія]] та [[Перше Болгарське царство]].

[[Аббасидський халіфат]] займає великі території в Азії та Північній Африці. У Китаї править [[династія Тан]]. В Індії почалося піднесення [[Імперія Пала|імперії Пала]]. У Японії триває [[період Нара]]. [[Хазарський каганат]] підпорядкував собі кочові народи на великій степовій території між Азовським морем та Аралом. Територію на північ від Китаю займає [[Уйгурський каганат]].

На території лісостепової України в [[VIII століття|VIII столітті]] виділяють [[Пеньківська культура|пеньківську]] й [[корчацька культура|корчацьку]] археологічні культури. У VIII столітті тривало швидке розселення [[Слов'яни|слов'ян]]. У [[Північне Причорномор'я|Північному Причорномор'ї]] співіснують різні кочові племена, зокрема [[булгари]], [[хозари]], [[алани]], [[авари]], [[тюрки]], [[кримські готи]].

== Події ==
* Засноване місто [[Багдад]], нова столиця [[Аббасидський халіфат|Аббасидського халіфату]].
* У [[Медіна|Медіні]] та [[Басра|Басрі]] [[Аліди]] [[Повстання Алідів (762-763)|підняли повстання]] проти [[Аббасиди|Аббасидів]]. До кінця року повстання придушене.
* У Китаї місто [[Лоян]] захопили спочатку повстанці, а потім [[уйгури]], яких покликали правителі [[Династія Тан|династії Тан]].
* Китайський полководець [[Лі Фуго]] убив дружину імператора [[Су-цзун (династія Тан)|Су-цзуна]]. Незабаром помер сам імператор. Новий імператор [[Дай-цзун (династія Тан)|Дай-цзун]] стратив Лі Фуго.
* {{fact2|[[Хозари]] вчинили напад на [[Дербент]].|6|3|2019}}

== Народились ==
{{main|:Категорія:Народились 762|l1=Народилися 762 року}}

== Померли ==
{{main|:Категорія:Померли 762|l1=Померли 762 року}}

== Див. також ==
* [[Список керівників держав 762 року]]
[[Категорія:760-ті]]

title: Рік:

Століття: VI · VII — VIII — IX · X

Тисячоліття: 1-ше до н. е. — 1-ше — 2-ге

title: 762 в інших календарях

Григоріанський: 762 · DCCLXII

Вірменський: 211 · ԹՎ ՄԺԱ

Китайський: 辛丑年 (металевий бик) · 3459 або 3252 · — до — · 壬寅年 (водяний тигр) · 3460 або 3253

Тайванський: 1150 до РК · 民前1150年

Юліанський: 762 · DCCLXII

Японський: Темпьо-Ходзі 6 · (天平宝字６年)


text:
# Заручев'я (Великолуцький район)
Заручев'я (рос. Заручевье) — присілок в Великолуцькому районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 11 осіб. Входить до складу муніципального утворення Пореченська волость.

## Історія
Від 2014 року входить до складу муніципального утворення Пореченська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 14   | →14  | ↘11  |

title: Заручев'я (Великолуцький район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Заручев'я
|назва ін.       = Заручевье
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Великолуцький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Пореченська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 11
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Заручев'я''' ({{lang-ru|Заручевье}}) — [[присілок]] в [[Великолуцький район|Великолуцькому районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 11 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Пореченська волость]].

== Історія ==

Від 2014 року входить до складу муніципального утворення Пореченська волость<ref>{{cite web |url=http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201412190001?filtercode=region60 |title=Закон Псковской области от 10.12.2014 № 1465-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований, входящих в состав муниципального образования Великолукский район» |accessdate=2015-01-02 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20141220185152/http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201412190001?filtercode=region60 |archivedate=2014-12-20 |deadlink=yes }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Заручевье (Великолукский район)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Великолуцький район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Великолуцького району]]

title: присілок Заручев'я

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Великолуцький район

Поселення: Пореченська волость

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Заручев'я · Заручев'я


text:
# Чорноус Анатолій Миколайович
Анато́лій Микола́йович Чорноу́́с (нар. 1969) — відомий учений у галузі прикладної фізики. Доктор фізико-математичних наук, професор. Академік АН вищої школи України з 2019 року за науковим відділенням фізики та астрономії.

## Біографія
Народився 13 серпня 1969 року в селі Ленінському (нині Спаське), Кролевецького (нині Конотопського) району, Сумської області. В 1986 році після закінчення середньої школи вступив на фізико-математичний факультет Сумського державного педагогічного університету ім. А. С. Макаренка (далі — СДПІ), який з перервою на службу в лавах Збройних Сил, закінчив у 1992 році та отримав кваліфікацію учителя фізики і математики. У період з 1992 до 1995 рр. проходив підготовку в аспірантурі кафедри фізики СДПІ під керівництвом проф. Проценка І. Ю. В 1996 році захистив дисертацію «Розмірні явища в електропровідності і тензочутливості двошарових плівок» на здобуття наукового ступеня кандидата фізикоматематичних наук за спеціальністю 01.04.07 — фізика твердого тіла. З жовтня 1995 р. по серпень 1996 р. асистент кафедри фізики СДПІ. З вересня 1996 р. старший викладач кафедри прикладної фізики Сумського державного університету (далі — СумДУ), заступник декана фізико-технічного факультету, з 1998 року — на посаді доцента (вчене звання отримав в 2001 р.). У період з вересня 2001 до вересня 2004 року проходив підготовку у докторантурі кафедри прикладної фізики СумДУ. У 2006 році захистив у спецраді Д 55.051.02 СумДУ дисертацію «Розмірні ефекти в електрофізичних властивостях нанокристалічних плівкових систем в умовах взаємодії дифузії та фазоутворення» на здобуття наукового ступеня доктора фізико-математичних робіт за спеціальністю 01.04.07 — фізика твердого тіла. Вчене звання професора отримав у 2008 році. З вересня 2006 р. працює на посаді проректора з наукової роботи СумДУ.
Наукова діяльність пов'язана з дослідженням фізичних процесів у плівкових нанокристалічних матеріалах мікро- і наноелектроніки. Розвинуто науковий напрям з розмірних явищ в кристалічній структурі та електрофізичних і магніторезистивних властивостях багатошарових плівкових систем, в яких проходять процеси взаємної дифузії і відбуваються фазоутворення. За тематикою досліджень опубліковано 120 статей, в тому числі 65 у виданнях, що індексуються БД Sсopus та/або Web of Science Core Collection, навчальний посібник з грифом МОН України, монографія, одержано 2 патента на винахід. Індекс Гірша масиву публікацій згідно БД Sсopus складає 11.
Основні прочитані курси: «Технологічні основи електроніки», «Електронно-зондові прилати», «Організація наукової діяльності».
Підготував п'ять кандидатів та двох докторів фізико-математичних наук.
Член Наукового комітету Національної ради з питань розвитку науки і технологій; голова спеціалізованої вченої ради із захисту докторських дисертацій, заступник голови Президії Ради проректорів з наукової роботи; експерт Державної комісії з питань Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави; член конкурсної комісії МОН України з відбору претендентів на присудження довічної стипендії видатним діячам науки; експерт конкурсних відборів МОН України; член наукової ради МОН України. Був членом комісії конкурсу №1 Національного фонду досліджень України. Член редколегії наукового журналу «Журнал нано- та електронної фізики», який індексується БД Sсopus.
Нагороди: Грамота Президії НАН України, Подяка голови Сумської ОДА номінанту народної премії "Гордість Сумщини-2007", Почесна грамота МОН України, Грамота командувача Сухопутних Військ ЗСУ, пам’ятна медаль «За волонтерську діяльність», медаль Національної академії педагогічних наук України «Ушинський К.Д.», Грамота Міністерства оборони України, Нагрудний знак «Відмінник освіти», медаль Ярослава Мудрого Академії наук Вищої школи України, подяка Президії НАН України, Нагрудний знак "За наукові та освітні досягнення".

title: Чорноус Анатолій Миколайович

wikitext:
{{Науковець
|ім'я = Чорноус Анатолій Миколайович
|дата народження = 13.08.1969
|місце народження = с. Ленінському (нині Спаське), Кролевецького (нині Конотопського) району, Сумської області.
|резиденція = м. Суми
|громадянство = UKR
|галузь = прикладна фізика та наноматеріали
|заклад = Сумський державний університет
|alma mater = Сумський державний педагогічний університет ім. А.С. Макаренка
|посада = проректор з наукової роботи
|відомий завдяки = Розвинуто науковий напрям з розмірних явищ в кристалічній структурі та електрофізичних і магніторезистивних властивостях багатошарових плівкових систем, в яких проходять процеси взаємної дифузії і відбуваються фазоутворення.
|звання = [[професор]]
|ступінь = [[Доктор фізико-математичних наук]]
|членство = Академік Академії наук  вищої школи України
|нагороди = Грамота Президії НАН України, Подяка голови Сумської ОДА номінанту народної премії "Гордість Сумщини-2007", Почесна грамота МОН України, Грамота командувача Сухопутних Військ ЗСУ, пам’ятна медаль «За волонтерську діяльність», медаль Національної академії педагогічних наук України «Ушинський К.Д.», Грамота Міністерства оборони України, Нагрудний знак «Відмінник освіти», медаль Ярослава Мудрого Академії наук Вищої школи України, подяка Президії НАН України, Нагрудний знак "За наукові та освітні досягнення".
}}
{{однофамільці|Чорноус}}
'''Анато́лій Микола́йович Чорноу́́с''' ({{нар}} 1969) — відомий учений у галузі прикладної фізики. Доктор фізико-математичних наук, професор. Академік [[Академія наук вищої школи України|АН вищої школи України]] з 2019 року за науковим відділенням фізики та астрономії.

== Біографія ==
Народився 13 серпня 1969 року в селі Ленінському (нині [[Спаське (Конотопський район)|Спаське]]), Кролевецького (нині Конотопського) району, Сумської області. В 1986 році після закінчення середньої школи вступив на фізико-математичний факультет Сумського державного педагогічного університету ім. А. С. Макаренка (далі — СДПІ), який з перервою на службу в лавах [[Збройні сили України|Збройних Сил]], закінчив у 1992 році та отримав кваліфікацію учителя фізики і математики. У період з 1992 до 1995 рр. проходив підготовку в аспірантурі кафедри фізики СДПІ під керівництвом проф. Проценка І. Ю. В 1996 році захистив дисертацію «Розмірні явища в електропровідності і тензочутливості двошарових плівок» на здобуття наукового ступеня кандидата фізикоматематичних наук за спеціальністю 01.04.07 — фізика твердого тіла. З жовтня 1995 р. по серпень 1996 р. асистент кафедри фізики СДПІ. З вересня 1996 р. старший викладач кафедри прикладної фізики Сумського державного університету (далі — СумДУ), заступник декана фізико-технічного факультету, з 1998 року — на посаді доцента (вчене звання отримав в 2001 р.). У період з вересня 2001 до вересня 2004 року проходив підготовку у докторантурі кафедри прикладної фізики СумДУ. У 2006 році захистив у спецраді Д 55.051.02 СумДУ дисертацію «Розмірні ефекти в електрофізичних властивостях нанокристалічних плівкових систем в умовах взаємодії дифузії та фазоутворення» на здобуття наукового ступеня доктора фізико-математичних робіт за спеціальністю 01.04.07 — фізика твердого тіла. Вчене звання професора отримав у 2008 році. З вересня 2006 р. працює на посаді проректора з наукової роботи СумДУ.

Наукова діяльність пов'язана з дослідженням фізичних процесів у плівкових нанокристалічних матеріалах мікро- і наноелектроніки. Розвинуто науковий напрям з розмірних явищ в кристалічній структурі та електрофізичних і магніторезистивних властивостях багатошарових плівкових систем, в яких проходять процеси взаємної дифузії і відбуваються фазоутворення. За тематикою досліджень опубліковано 120 статей, в тому числі 65 у виданнях, що індексуються БД Sсopus та/або Web of Science Core Collection, навчальний посібник з грифом МОН України, монографія, одержано 2 патента на винахід. [[H-індекс|Індекс Гірша]] масиву публікацій згідно БД Sсopus складає 11.

Основні прочитані курси: «Технологічні основи електроніки», «Електронно-зондові прилати», «Організація наукової діяльності».

Підготував п'ять кандидатів та двох докторів фізико-математичних наук.

Член Наукового комітету Національної ради з питань розвитку науки і технологій; голова спеціалізованої вченої ради із захисту докторських дисертацій, заступник голови Президії Ради проректорів з наукової роботи; експерт Державної комісії з питань Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави; член конкурсної комісії МОН України з відбору претендентів на присудження довічної стипендії видатним діячам науки; експерт конкурсних відборів МОН України; член наукової ради МОН України. Був членом комісії конкурсу №1 Національного фонду досліджень України. Член редколегії наукового журналу «Журнал нано- та електронної фізики», який індексується БД Sсopus.

Нагороди: Грамота Президії НАН України, Подяка голови Сумської ОДА номінанту народної премії "Гордість Сумщини-2007", Почесна грамота МОН України, Грамота командувача Сухопутних Військ ЗСУ, пам’ятна медаль «За волонтерську діяльність», медаль Національної академії педагогічних наук України «Ушинський К.Д.», Грамота Міністерства оборони України, Нагрудний знак «Відмінник освіти», медаль Ярослава Мудрого Академії наук Вищої школи України, подяка Президії НАН України, Нагрудний знак "За наукові та освітні досягнення".

== Посилання ==
* [http://anvsu.org.ua/wp-content/uploads/Dovidnyk-ANVSU-2022.pdf Довідник-2023]
{{Ukr-scientist-stub}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Кролевецького району]]
[[Категорія:Українські професори]]
[[Категорія:Доктори фізико-математичних наук України]]
[[Категорія:Сумські вчені]]

title: Чорноус Анатолій Миколайович

Народився: 13 серпня 1969 (55 років) · с. Ленінському (нині Спаське), Кролевецького (нині Конотопського) району, Сумської області.

Місце проживання: м. Суми

Країна: UKR

Діяльність: науковець

Галузь: прикладна фізика та наноматеріали

Заклад: Сумський державний університет

Посада: проректор з наукової роботи

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: Доктор фізико-математичних наук


text:
# Данько Микола Іванович (художник)
Микола Іванович Данько (нар. 4 травня 1959, с. В’юнище Переяслав-Хмельницького р-ну Київської області) — український театральний художник. Головний художник Київського державного академічного театру ляльок.

## Життєпис
Народився в селищі В’юнище Переяслав-Хмельницького району Київської області (нині затоплене водами Канівського водосховища).
В 1985 році закінчив Одеське театрально-художнє училище, після чого працював художником-постановником Івано-Франківського музично-драматичного театру ім. І. Франка; з 1990-го – художник, з 1991 — головний художник Івано-Франківського обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки. З 2006 року — головний художник Київського державного академічного театру ляльок.
Здійснив постановки лялькових вистав у театрах Луцька, Хмельницького, Бреста (Білорусь). Мав персональну виставку в Івано-Франківську (1999).

## Театральні роботи
Івано-Франківський музично-драматичний театр ім. І. Франка
- 1990, 12 травня — «Лимерівна» за драмою Панаса Мирного; реж. Григорій Богомаз-Бабій

Івано-Франківський академічний обласний театр ляльок імені Марійки Підгірянки
- «Вертеп»
- 1991 — «Лис Микита і Неситий Вовк» Я. Яроша за мотивами сатиричної казки І. Франка; реж. Леонід Попов[ru]
- 1992 — «У чужому пір’ю» М. Підгірянки
- 1993 — «Злидні»
- 1993 — «Лісовий цар Ох» О. Олеся
- 1993 — «Пан Коцький» дитяча опера М. Лисенко; реж. Д. Нуянзін
- 1993 — «Коли ще звірі говорили» за мотивами казок І. Франка
- 1994 — «Іван Голик» О. Кузьміна за мотивам І. Манжури; реж. Леонід Попов[3]
- 1995 — «Козенята та Сірий вовк» Ю. Гімельфарба; реж. Леонід Попов
- 1996 — «Лісова пісня» Л. Українки; реж. Леонід Попов
- 1996 — «На перші гулі» С. Васильченка; реж. Леонід Попов
- 2003 — «Діжка меду» Р. Неупокоєва
- 2003 — «Жили-були» М. Бартенєва та А. Усачова; реж. Володимир Підцерковний
- 2003 — «Чарівна шабля» В. Підцерковного
- 2007 — «Найсолодша гора» К. Рижова
- 2007 — «Коза-дереза» М. Лисенко
- «Алі-баба і розбійники»; реж. Володимир Підцерковний
- «Битий небиту везе»; реж. Я. Грушецький
- «Зелена Гора»; реж. Володимир Підцерковний
- «Золотий човник»; реж. Я. Грушецький
- «Колобок»; реж. О. Кузьмін
- «Кривенька Уточка»; реж. Я. Грушецький
- «Про те, про се»; реж. Володимир Підцерковний
- «Сумна весела казка»; реж. Я. Грушецький
- «У нашім раї»; реж. Володимир Підцерковний
- «Хома і Щука»; реж. Володимир Підцерковний

Київський державний академічний театр ляльок
- 2005 — «Лис Микита і Неситий Вовк» Я. Яроша за мотивами сатиричної казки І. Франка; реж. Леонід Попов[ru]
- 2006 — «Лісова пісня» Л. Українки; реж. Леонід Попов
- 2007 — «Таємниця королеви доріг» Є. Огороднєго; реж. Леонід Попов
- 2008 — «Казка про Івана і Фому» О. Кузьміна за мотивами І. Манжури; реж. Леонід Попов
- 2009 — «Мишкові пригоди» Ю. Чеповецького; реж. Леонід Попов
- 2015 — «Гуси-лебеді» Галини Гусарової за мотивами народної казки; реж. Михайло Урицький[4]
- 2015 — «Мороз-Морозенко» Дмитра Драпіковського; реж. Дмитро Драпіковський
- 2016 — «Мишка та рожева стрічка»  Руслана Неупокоєва; реж.  Руслан Неупокоєв
- 2017 — «Гидке каченя» Володимира Синакевича за мотивами казки Г. Андерсена; реж. Михайло Урицький
- 2017 — «Бременські музиканти» Ю. Ентіна, В. Ліванова; реж. Леонід Попов
- 2017 — «Чому ростуть діти?» Григорія Усача; реж. Катерина Лук’яненко
- 2018 — «Пригоди Івана Голика» Олександра Кузьміна; реж. Леонід Попов (мала сцена)
- 2018 — «Хлопчик-з-мізинчик» Миколи Рибалки та Тетяни Сільченко; реж. Леонід Попов (мала сцена)
- 2018 — «Чарівна лампа Аладдіна» Олександра Чупіна за мотивами арабських казок; реж. Михайло Урицький
- 2018 — «Кайдашева сім'я» І. Нечуй-Левицького; реж. Ігор Федірко[5][6]
- 2018 — «Карлик Ніс» А. Колеснікова за мотивами одноіменної казки В. Гауффа; реж. Леонід Попов
- 2019 — «Маленька Баба-Яга» Євгена Огороднього за О. Пройслером; реж. Євген Огородній, Ігор Федірко[7]
- 2020 — «Цирк» Г. Сапгіра[ru]; реж. Ігор Федірко
- «За щучим велінням» Єлизавети Тараховської; реж. Юрій Сікало
- «Золоте курча» Володимира Орлова; реж. Юрій Сікало
- «Котик та Півник» Григорія Усача та Сергія Єфремова; реж. Юрій Сікало, Дмитро Драпіковський
- «Наш веселий колобок» Григорія Усача; реж. Богдан Тумаев[8]
- «Солом’яний бичок» Сергія Ципіна; реж. Юрій Сікало, Дмитро Драпіковський
- «Троє поросят» Григорія Усача та Сергія Єфремова; реж. Юрій Сікало[9]
- «Царівна-жаба» Арсенія Дєжурова; реж. Марина Богомаз

Київський муніципальний академічний театр ляльок
- 2000 — «Лисичка-сестричка і Вовк-панібрат» В. Нестайка; реж. Сергій Єфремов
- 2003 — «Малюк і Карлсон» Григорія Усача за казкою А. Ліндгрен; реж. Сергій Єфремов
- 2008 — «Стійкий олов'яний солдатик» Всеволода Данилевича за мотивами казки Г. Андерсена; реж. Михайло Урицький
- 2013 — «Сонячний промінчик» Атанаса Попеску; реж. Михайло Урицький
- 2015 — «Чому довгий ніс у слона» Галини Владичіної за мотивами казки Р. Кіплінга; реж. Михайло Урицький
- 2017 — «Алі-Баба» мюзикл В. Смєхов на музику В. Бистрякова; реж. Михайло Урицький[10]

Тульський державний театр ляльок
- 2013 — «Чарівна скрипка» Сергія Ковальова за мотивами білоруських казок; реж. Михайло Урицький[11]
- «Чарівна лампа Аладдіна» Олександра Чупіна за мотивами арабських казок; реж. Михайло Урицький
- «Слоненя» Галини Владичіної за мотивами казки Р. Кіплінга; реж. Михайло Урицький[12]

Республіканський театр ляльок (Йошкар-Ола)
- 2014 — «Царівна-жаба» А. Дєжурова за мотивами народної казки; реж. Михайло Урицький[13]

Одеський обласний театр ляльок
- 2015 — «Слоненя» Галини Владичіної за мотивами казки Р. Кіплінга; реж. Михайло Урицький[14]

Київський національний академічний театр оперети
- 2016 — «Пригоди Буратіно» О. Толстого на музику О. Рибникова; реж. Михайло Урицький[15][16]

Bábkové divadlo Košice (Кошиці)
- 2017 — «Sloník» Р. Кіплінга; реж. Михайло Урицький[17][18]

Дагестанський державний театр ляльок (Махачкала)
- «Гидке каченя» Володимира Синакевича за мотивами казки Г. Андерсена; реж. Михайло Урицький
- «Гуси-лебеді» моновистава Е. Благініної за мотивами народної казки; реж. Михайло Урицький
- «Сонячний промінчик» Атанаса Попеску; реж. Михайло Урицький
- «Сон літньої ночі» В. Шекспіра; реж. Михайло Урицький
- «Стійкий олов'яний солдатик» Всеволода Данилевича за мотивами казки Г. Андерсена; реж. Михайло Урицький

## Нагороди та визнання
Щедро-винахідливий і винахідливо-щедрий. Його ляльки — маріонетки, тростинні, вертепні — народжуються якось природно-невідворотно, наче листя з бруньок. Микола Данько вміє придумати й подати лялькове чудо…
- 1992 — Відзнака сценографії вистави «Вертеп» на Всеукраїнському фестивалі «Прем’єри сезону» (Полтава)
- 1993 — Відзнака сценографії вистави «Вертеп» на Міжнародному фестивалі «Різдвяна містерія» (Луцьк)
- Вистава «Жили-були» за п’єсою М. Бартенєва та А. Усачова визнана кращою виставою ІІ Міжнародного фестивалю «Обереги»
- 1999 — Персональна виставка в Івано-Франківську
- 2004, квітень — Вистава «Жили-були» відзначена дипломом «За найяскравішу виставу» IV Міжнародного фестивалю-бієнале «Під шапкою Гугуце» (Кишинів, Молдова)
- 2005 — Премія ім. Віталія Смоляка за сценографію до вистави «Жили-були»
- 2015 — Театральная премія «Київська пектораль». Найкраща сценографія (вистава «Чому довгий ніс у слона», Київський муніципальний академічний театр ляльок)[19]
- 2017, червень — ІІ Ляльковий тиждень Азіатсько-Тихоокеанського регіону у м. Нанчонг, Китай (вистава «Гуси-лебеді», Київський державний академічний театр ляльок)[20]
- 2019 — Театральная премія «Київська пектораль». Найкраща сценографія (вистава «Кайдашева сім'я» (Київський державний академічний театр ляльок)[21]
- 2019 — Відкритий фестиваль вистав для дітей «Кришталеві вітрила» (м. Херсон). Лауреат у номінації «Кращий сценічний костюм» (вистава «Тигреня Петрик», реж. Дмитро Нуянзін, Полтавський академічний обласний театр ляльок)[22]
- Фестиваль «Серебряній осетр» (Волгоград). «Краща сценографія» (вистава «Слоненя», Тульський державний театр ляльок)

title: Данько Микола Іванович (художник)

wikitext:
{{Інші значення|тип=прізвище|Данько}}
{{Художник
| Ім'я                = Микола Іванович Данько
| Оригінал імені      =
| Фото                =
| Ширина              =
| Дата народження     = 4.5.1959
| Місце народження    = с. В’юнище [[Київська область|Київської області]]
| Дата смерті         =
| Місце смерті        =
| Національність      =
| Громадянство        =
| Жанр                =
| Навчання            =
| Напрямок            =
| Роки творчості      =
| Покровитель         =
| Вплив               =
| Вплив на            =
| Премії              =
| Твори               =
| Нагороди            =
}}

'''Микола Іванович Данько''' ({{нар}} {{ДН|4|5|1959|}}, с. В’юнище Переяслав-Хмельницького р-ну Київської області) — український [[театр]]альний [[художник]]. Головний художник [[Київський державний академічний театр ляльок|Київського державного академічного театру ляльок]].

== Життєпис ==
Народився в селищі [[В'юнище (Переяславський повіт)|В’юнище]] [[Переяслав-Хмельницький район|Переяслав-Хмельницького району]] [[Київська область|Київської області]] (нині затоплене водами [[Канівське водосховище|Канівського водосховища]]).

В 1985 році закінчив [[Одеське театрально-художнє училище|Одеське театрально-художнє училище]], після чого працював художником-постановником [[Івано-Франківський національний академічний обласний музично-драматичний театр імені Івана Франка|Івано-Франківського музично-драматичного театру ім. І. Франка]]; з 1990-го – художник, з 1991 — головний художник [[Івано-Франківський академічний обласний театр ляльок імені Марійки Підгірянки|Івано-Франківського обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки]]. З 2006 року — головний художник [[Київський державний академічний театр ляльок|Київського державного академічного театру ляльок]].<ref>{{Cite web |url=https://ifteatr.org.ua/history/ |title=Історія Івано-Франківського обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки |accessdate=4 травня 2019 |archive-date=4 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190504082020/https://ifteatr.org.ua/history/ }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://akadempuppet.kiev.ua/people/khudozhno-kerivniy-sklad/mikola-danko |title=Микола Данько на сайті Київського академічного театру ляльок |accessdate=4 травня 2019 |archive-date=4 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190504082023/http://akadempuppet.kiev.ua/people/khudozhno-kerivniy-sklad/mikola-danko }}</ref>

Здійснив постановки лялькових вистав у театрах [[Луцьк]]а, [[Хмельницький|Хмельницького]], [[Брест]]а ([[Білорусь]]). Мав персональну виставку в [[Івано-Франківськ]]у (1999).

== Театральні роботи ==
{{div col}}
; [[Івано-Франківський національний академічний обласний музично-драматичний театр імені Івана Франка|Івано-Франківський музично-драматичний театр ім. І. Франка]]
* {{рік у театрі|1990}}, 12 травня — «Лимерівна» за [[Лимерівна|драмою]] [[Панас Мирний|Панаса Мирного]]; реж. Григорій Богомаз-Бабій

; [[Івано-Франківський академічний обласний театр ляльок імені Марійки Підгірянки]]
* «Вертеп»
* {{рік у театрі|1991}} — «Лис Микита і Неситий Вовк» Я. Яроша за мотивами сатиричної казки [[Франко Іван Якович|І. Франка]]; реж. {{не перекладено|Попов Леонід Петрович|Леонід Попов|ru|Попов, Леонид Петрович}}
* {{рік у театрі|1992}} — «У чужому пір’ю» [[Марійка Підгірянка|М. Підгірянки]]
* {{рік у театрі|1993}} — «Злидні»
* 1993 — «Лісовий цар Ох» [[Олександр Олесь|О. Олеся]]
* 1993 — «Пан Коцький» дитяча опера [[Лисенко Микола Віталійович|М. Лисенко]]; реж. Д. Нуянзін
* 1993 — «Коли ще звірі говорили» за мотивами казок [[Франко Іван Якович|І. Франка]]
* {{рік у театрі|1994}} — «Іван Голик» О. Кузьміна за мотивам [[Манжура Іван Іванович|І. Манжури]]; реж. Леонід Попов<ref>{{Cite web |url=http://ifteatr.org.ua/repertuar/ivan-holyk/ |title=Ив-Франковский театр «Іван Голик» |accessdate=4 травня 2019 |archive-date=4 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190504084705/https://ifteatr.org.ua/repertuar/ivan-holyk/ }}</ref>
* {{рік у театрі|1995}} — «Козенята та Сірий вовк» Ю. Гімельфарба; реж. Леонід Попов
* {{рік у театрі|1996}} — «[[Лісова пісня]]» [[Леся Українка|Л. Українки]]; реж. Леонід Попов
* 1996 — «На перші гулі» [[Васильченко Степан Васильович|С. Васильченка]]; реж. Леонід Попов
* {{рік у театрі|2003}} — «Діжка меду» Р. Неупокоєва
* 2003 — «Жили-були» М. Бартенєва та А. Усачова; реж. Володимир Підцерковний
* 2003 — «Чарівна шабля» В. Підцерковного
* {{рік у театрі|2007}} — «Найсолодша гора» К. Рижова
* 2007 — «Коза-дереза» [[Лисенко Микола Віталійович|М. Лисенко]]
* «Алі-баба і розбійники»; реж. Володимир Підцерковний
* «Битий небиту везе»; реж. Я. Грушецький
* «Зелена Гора»; реж. Володимир Підцерковний
* «Золотий човник»; реж. Я. Грушецький
* «Колобок»; реж. О. Кузьмін
* «Кривенька Уточка»; реж. Я. Грушецький
* «Про те, про се»; реж. Володимир Підцерковний
* «Сумна весела казка»; реж. Я. Грушецький
* «У нашім раї»; реж. Володимир Підцерковний
* «Хома і Щука»; реж. Володимир Підцерковний

; [[Київський державний академічний театр ляльок]]
* {{рік у театрі|2005}} — «Лис Микита і Неситий Вовк» Я. Яроша за мотивами сатиричної казки [[Франко Іван Якович|І. Франка]]; реж. {{не перекладено|Попов Леонід Петрович|Леонід Попов|ru|Попов, Леонид Петрович}}
* {{рік у театрі|2006}} — «[[Лісова пісня]]» [[Леся Українка|Л. Українки]]; реж. Леонід Попов
* {{рік у театрі|2007}} — «Таємниця королеви доріг» Є. Огороднєго; реж. Леонід Попов
* {{рік у театрі|2008}} — «Казка про Івана і Фому» О. Кузьміна за мотивами [[Манжура Іван Іванович|І. Манжури]]; реж. Леонід Попов
* {{рік у театрі|2009}} — «Мишкові пригоди» [[Чеповецький Юхим Петрович|Ю. Чеповецького]]; реж. Леонід Попов
* {{рік у театрі|2015}} — «Гуси-лебеді» Галини Гусарової за мотивами народної казки; реж. [[Урицький Михайло Якович|Михайло Урицький]]<ref>{{Cite web |url=http://www.akadempuppet.kiev.ua/show/gusi-lebedi |title=Київський державний академічний театр ляльок. «Гуси-лебеді» |accessdate=4 травня 2019 |archive-date=4 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190504095131/http://www.akadempuppet.kiev.ua/show/gusi-lebedi }}</ref>
* 2015 — «Мороз-Морозенко» Дмитра Драпіковського; реж. Дмитро Драпіковський
* {{рік у театрі|2016}} — «Мишка та рожева стрічка»  Руслана Неупокоєва; реж.  Руслан Неупокоєв
* {{рік у театрі|2017}} — «[[Гидке каченя]]» Володимира Синакевича за мотивами казки [[Ганс Крістіан Андерсен|Г. Андерсена]]; реж. Михайло Урицький
* 2017 — «Бременські музиканти» [[Ентін Юрій Сергійович|Ю. Ентіна]], В. Ліванова; реж. Леонід Попов
* 2017 — «Чому ростуть діти?» Григорія Усача; реж. Катерина Лук’яненко
* {{рік у театрі|2018}} — «Пригоди Івана Голика» Олександра Кузьміна; реж. Леонід Попов (мала сцена)
* 2018 — «Хлопчик-з-мізинчик» Миколи Рибалки та Тетяни Сільченко; реж. Леонід Попов (мала сцена)
* 2018 — «[[Аладдін|Чарівна лампа Аладдіна]]» Олександра Чупіна за мотивами арабських казок; реж. Михайло Урицький
* 2018 — «[[Кайдашева сім'я]]» [[Нечуй-Левицький Іван Семенович|І. Нечуй-Левицького]]; реж. [[Федірко Ігор Валерійович|Ігор Федірко]]<ref>[https://www.youtube.com/watch?v=KPbuAQ_oSqI ТРК «Київ». Прем'єра вистави «Кайдашева сім'я» 18.07.2018]</ref><ref name="Кайдашева сім'я">{{citeweb|url=https://day.kyiv.ua/uk/article/kultura/lyalky-dlya-doroslyh|title=Ляльки для... дорослих. Яскраву музично-драматичну «Кайдашеву сім’ю» представив у Києві молодий, талановитий режисер Ігор Федірко|publisher=''«[[День (газета)|День]]» №8-9''|author=Тетяна ПОЛІЩУК|date=18 січня 2019|lang=ua|accessdate=2019-5-5|archive-date=12 травня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190512075655/https://day.kyiv.ua/uk/article/kultura/lyalky-dlya-doroslyh}}</ref>
* 2018 — «Карлик Ніс» А. Колеснікова за мотивами одноіменної казки [[Вільгельм Гауфф|В. Гауффа]]; реж. Леонід Попов
* {{рік у театрі|2019}} — «Маленька Баба-Яга» Євгена Огороднього за [[Отфрід Пройслер|О. Пройслером]]; реж. Євген Огородній, Ігор Федірко<ref>[https://youtu.be/B8wfxsVXds8 Маленька баба-яга 1+1 17/04/2019]</ref>
* {{рік у театрі|2020}} — «Цирк» {{не перекладено|Сапгір Генріх Веніамінович|Г. Сапгіра|ru|Сапгир, Генрих Вениаминович}}; реж. [[Федірко Ігор Валерійович|Ігор Федірко]]
* «За щучим велінням» Єлизавети Тараховської; реж. [[Сікало Юрій Іванович|Юрій Сікало]]
* «Золоте курча» Володимира Орлова; реж. [[Сікало Юрій Іванович|Юрій Сікало]]
* «Котик та Півник» Григорія Усача та [[Єфремов Сергій Іванович|Сергія Єфремова]]; реж. [[Сікало Юрій Іванович|Юрій Сікало]], Дмитро Драпіковський
* «Наш веселий колобок» Григорія Усача; реж. Богдан Тумаев<ref>[https://youtu.be/ftXsnMdXPBg «Наш веселий колобок» Промо-ролик]</ref>
* «Солом’яний бичок» Сергія Ципіна; реж. [[Сікало Юрій Іванович|Юрій Сікало]], Дмитро Драпіковський
* «Троє поросят» Григорія Усача та [[Єфремов Сергій Іванович|Сергія Єфремова]]; реж. [[Сікало Юрій Іванович|Юрій Сікало]]<ref>[https://youtu.be/p3bXYQb91Mg?t=628 Музика і музиканти. Театр ляльок 1ч.]</ref>
* «Царівна-жаба» Арсенія Дєжурова; реж. Марина Богомаз

; [[Київський муніципальний академічний театр ляльок]]
* {{рік у театрі|2000}} — «Лисичка-сестричка і Вовк-панібрат» [[Нестайко Всеволод Зіновійович|В. Нестайка]]; реж. [[Єфремов Сергій Іванович|Сергій Єфремов]]
* {{рік у театрі|2003}} — «Малюк і Карлсон» Григорія Усача за казкою [[Астрід Ліндгрен|А. Ліндгрен]]; реж. Сергій Єфремов
* {{рік у театрі|2008}} — «Стійкий олов'яний солдатик» Всеволода Данилевича за мотивами казки [[Ганс Крістіан Андерсен|Г. Андерсена]]; реж. [[Урицький Михайло Якович|Михайло Урицький]]
* {{рік у театрі|2013}} — «Сонячний промінчик» Атанаса Попеску; реж. Михайло Урицький
* {{рік у театрі|2015}} — «Чому довгий ніс у слона» Галини Владичіної за мотивами казки [[Редьярд Кіплінг|Р. Кіплінга]]; реж. Михайло Урицький
* {{рік у театрі|2017}} — «Алі-Баба» мюзикл [[Смєхов Веніамін Борисович|В. Смєхов]] на музику [[Бистряков Володимир Юрійович|В. Бистрякова]]; реж. Михайло Урицький<ref>{{Cite web |url=http://kievvlast.com.ua/style/perska_mnatjura_ozhive_na_scen_kivskogo_muncipalnogo_akademchnogo_teatru_ljalok56183.html |title=«Перська мініатюра оживе на сцені Київського муніципального академічного театру ляльок» |accessdate=4 травня 2019 |archive-date=17 вересня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170917033033/http://kievvlast.com.ua/style/perska_mnatjura_ozhive_na_scen_kivskogo_muncipalnogo_akademchnogo_teatru_ljalok56183.html }}</ref>

; Тульський державний театр ляльок
* {{рік у театрі|2013}} — «Чарівна скрипка» Сергія Ковальова за мотивами білоруських казок; реж. [[Урицький Михайло Якович|Михайло Урицький]]<ref>[http://mk.tula.ru/articles/a/33694/?sphrase_id=1293152 Хохлик, Карлсон и Снегурочка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171001034227/http://mk.tula.ru/articles/a/33694/?sphrase_id=1293152 |date=1 жовтня 2017 }} {{ref-ru}}</ref>
* «[[Аладдін|Чарівна лампа Аладдіна]]» Олександра Чупіна за мотивами арабських казок; реж. Михайло Урицький
* «Слоненя» Галини Владичіної за мотивами казки [[Редьярд Кіплінг|Р. Кіплінга]]; реж. Михайло Урицький<ref>[http://teatrkukol71.ru/spektakl.php?id=33 Тульский государственный театр кукол. «Слонёнок»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190512001244/http://teatrkukol71.ru/spektakl.php?id=33 |date=12 травня 2019 }} {{ref-ru}}</ref>

; Республіканський театр ляльок ([[Йошкар-Ола]])
* {{рік у театрі|2014}} — «Царівна-жаба» А. Дєжурова за мотивами народної казки; реж. [[Урицький Михайло Якович|Михайло Урицький]]<ref name="МП">{{citeweb|url=http://www.marpravda.ru/news/vsja-respyblika/shum-za-stsenoy-i-drugie-teatralnye-syurprizy/|title=«Шум за сценой» и другие театральные сюрпризы|publisher=''Марийская правда''|author=Александра МЕДВЕДЕВА|date=20 августа 2014|lang=ru|accessdate=2019-5-5|archive-date=4 травня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190504095142/https://www.marpravda.ru/news/vsja-respyblika/shum-za-stsenoy-i-drugie-teatralnye-syurprizy/}}</ref>

; [[Одеський обласний театр ляльок]]
* {{рік у театрі|2015}} — «Слоненя» Галини Владичіної за мотивами казки [[Редьярд Кіплінг|Р. Кіплінга]]; реж. [[Урицький Михайло Якович|Михайло Урицький]]<ref>[http://www.teatr-kukol.od.ua/356.html Одесский театр кукол. «Слонёнок»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190504095131/http://www.teatr-kukol.od.ua/356.html |date=4 травня 2019 }}{{ref-ru}}</ref>

; [[Київський національний академічний театр оперети]]
* {{рік у театрі|2016}} — «Пригоди Буратіно» [[Толстой Олексій Миколайович|О. Толстого]] на музику [[Рибников Олексій Львович|О. Рибникова]]; реж. [[Урицький Михайло Якович|Михайло Урицький]]<ref>{{Cite web |url=http://operetta.com.ua/prem-yera-vistavi-prigodi-buratino/ |title=Київський національний академічний театр оперети «Пригоди Буратіно» |accessdate=4 травня 2019 |archive-date=4 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190504095131/http://operetta.com.ua/prem-yera-vistavi-prigodi-buratino/ }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.facebook.com/operetta.kiev1/videos/1178278258887697/ |title=«Пригоди Буратіно» — прем'єра Національної оперети України у програмі «Ранок з Культурою» |accessdate=4 травня 2019 |archive-date=23 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190523145840/https://www.facebook.com/operetta.kiev1/videos/1178278258887697/ }}</ref>

; Bábkové divadlo Košice ([[Кошиці]])
* {{рік у театрі|2017}} — «Sloník» [[Редьярд Кіплінг|Р. Кіплінга]]; реж. [[Урицький Михайло Якович|Михайло Урицький]]<ref>[http://www.bdke.sk/portfolio-items/michail-uryckij-slonik/ Michail Uryckij: SLONÍK] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190504095151/https://www.bdke.sk/portfolio-items/michail-uryckij-slonik/ |date=4 травня 2019 }} {{ref-sk}}</ref><ref name="Sloník">{{citeweb|url=https://www.monitoringdivadiel.sk/recenzie/recenzia/opaet-slonik/|title=Opäť sloník!|publisher=''Slovenské centrum AICT''|author=Barbora Krajč Zamišková|date=12 травня 2017|lang=sk|accessdate=2019-05-05|archive-date=4 травня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190504095132/https://www.monitoringdivadiel.sk/recenzie/recenzia/opaet-slonik/}}</ref>

; [[Дагестанський державний театр ляльок]] ([[Махачкала]])
* «[[Гидке каченя]]» Володимира Синакевича за мотивами казки [[Ганс Крістіан Андерсен|Г. Андерсена]]; реж. [[Урицький Михайло Якович|Михайло Урицький]]
* «Гуси-лебеді» моновистава Е. Благініної за мотивами народної казки; реж. Михайло Урицький
* «Сонячний промінчик» Атанаса Попеску; реж. Михайло Урицький
* «[[Сон літньої ночі]]» [[Вільям Шекспір|В. Шекспіра]]; реж. Михайло Урицький
* «Стійкий олов'яний солдатик» Всеволода Данилевича за мотивами казки [[Ганс Крістіан Андерсен|Г. Андерсена]]; реж. Михайло Урицький
{{div col end}}

== Нагороди та визнання ==
{{Вставка
 | Вирівнювання    = right
 | Ширина          = 250px
 | Заголовок       = Світлана РЯБОКОБИЛЕНКО, «Івано-Франківське капричіо», ж-л «[[Український театр (журнал)|Український театр]]», ч. 3-4, 2000 р.
 | Заголовок знизу = Світлана РЯБОКОБИЛЕНКО, ж-л «[[Український театр (журнал)|Український театр]]»
 | Текст           = Щедро-винахідливий і винахідливо-щедрий. Його ляльки — маріонетки, тростинні, вертепні — народжуються якось природно-невідворотно, наче листя з бруньок. Микола Данько вміє придумати й подати лялькове чудо…
}}
* [[1992]] — Відзнака сценографії вистави «Вертеп» на Всеукраїнському фестивалі '''«Прем’єри сезону»''' (Полтава)
* [[1993]] — Відзнака сценографії вистави «Вертеп» на Міжнародному фестивалі '''«Різдвяна містерія»''' ([[Луцьк]])
* Вистава «Жили-були» за п’єсою М. Бартенєва та А. Усачова визнана кращою виставою ІІ Міжнародного фестивалю '''«Обереги»'''
* [[1999]] — Персональна виставка в [[Івано-Франківськ]]у
* [[2004]], квітень — Вистава «Жили-були» відзначена дипломом «За найяскравішу виставу» IV Міжнародного фестивалю-бієнале '''«Під шапкою Гугуце»''' ([[Кишинів]], [[Молдова]])
* [[2005]] — Премія ім. Віталія Смоляка за сценографію до вистави «Жили-були»
* [[2015]] — Театральная премія '''«[[Київська пектораль]]»'''. Найкраща сценографія (вистава «Чому довгий ніс у слона», [[Київський муніципальний академічний театр ляльок]])<ref>[http://ilkiv-viktoria.blogspot.com/2016_03_01_archive.html?view=classic «Київська пектораль - 2015» (репортаж)]</ref>
* [[2017]], червень — ІІ Ляльковий тиждень Азіатсько-Тихоокеанського регіону у м. Нанчонг, [[Китай]] (вистава «Гуси-лебеді», [[Київський державний академічний театр ляльок]])<ref>{{Cite web |url=http://www.akadempuppet.kiev.ua/show/gusi-lebedi |title=Київський державний академічний театр ляльок. Вистава «Гуси-лебеді» |accessdate=4 травня 2019 |archive-date=4 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190504095131/http://www.akadempuppet.kiev.ua/show/gusi-lebedi }}</ref>
* [[2019]] — Театральная премія '''«[[Київська пектораль]]»'''. Найкраща сценографія (вистава «Кайдашева сім'я» ([[Київський державний академічний театр ляльок]])<ref>{{Cite web |url=https://prm.ua/u-kiyevi-vidbulas-tseremoniya-vruchennya-prestizhnoyi-teatralnoyi-premiyi-zolota-pektoral/ |title=У Києві відбулась церемонія вручення престижної театральної премії «Київська Пектораль» |accessdate=4 травня 2019 |archive-date=28 березня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190328005757/https://prm.ua/u-kiyevi-vidbulas-tseremoniya-vruchennya-prestizhnoyi-teatralnoyi-premiyi-zolota-pektoral/ }}</ref>
* 2019 — Відкритий фестиваль вистав для дітей '''«Кришталеві вітрила»''' (м. [[Херсон]]). Лауреат у номінації «Кращий сценічний костюм» (вистава «Тигреня Петрик», реж. Дмитро Нуянзін, [[Полтавський академічний обласний театр ляльок]])<ref name="Полтавський часопис">{{citeweb|url=http://www.t-fishing.co.ua/results/2019-rik-ukrayinskoho-teatru-poltavskyy-chasopys/|title=2019 рік українського театру. Полтавський часопис|publisher=''Портал «[[Театральна риболовля]]»''|author=Сергій ВИННИЧЕНКО|date=2020-07-15|lang=uk|accessdate=2022-03-13|archive-date=14 травня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220514075419/http://www.t-fishing.co.ua/results/2019-rik-ukrayinskoho-teatru-poltavskyy-chasopys/}}</ref>
* Фестиваль «Серебряній осетр» ([[Волгоград]]). «Краща сценографія» (вистава «Слоненя», Тульський державний театр ляльок)

== Література ==
* {{книга|автор= Сергій Єфремов, Богдана Бойко|частина= |посилання частина= |заголовок= Наш театр ляльок (Київському муніципальному академічному театру ляльок — 30 років)|оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання= |місце= Київ|видавництво= Веселка|рік= 2018|том= |сторінки= |сторінок= 159: іл|серія= |isbn= 978-966-01-0580-5|тираж=|ref =}}
* {{книга|автор= В.М. Задорожня|частина= |посилання частина= |заголовок= Леонід Петрович Попов дорогами життя… (Майстри лялькової сцени України)|оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання= |місце= Київ|видавництво= Логос|рік= 2013|том= |сторінки= |сторінок= 236|серія= |isbn= 978-966-171-664-2|тираж= 300|ref =}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://akadempuppet.kiev.ua/people/khudozhno-kerivniy-sklad/mikola-danko Микола Данько на сайті Київського академічного театру ляльок] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190504082023/http://akadempuppet.kiev.ua/people/khudozhno-kerivniy-sklad/mikola-danko |date=4 травня 2019 }}
* [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=23621 Енциклопедія Сучасної України Стаття «ДАНЬКО Микола Іванович»]
* [https://youtu.be/DIHonaTlU8E Микола Данько в передачі на телеканалі «Київ» (3.11.2018)]
* [https://youtu.be/uZrrv1hPuB8 Таємниці відомого. Програма про Київський академічний театр ляльок. Канал «Глас»]
* [http://dspace.pdpu.edu.ua/bitstream/123456789/22319/1/Bukach.pdf Одеське театрально-художнє училище. Особистості: Біографічний словник]/[[Букач Валерій Михайлович|Букач В. М.]] . – Одеса: КЦВ, 2025. – С. 42.
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Випускники Одеського театрально-художнього училища]]
[[Категорія:Викладачі вишів Києва]]
[[Категорія:Лауреати премії «Київська пектораль»]]
[[Категорія:Персоналії:Київський академічний театр ляльок]]

title: Микола Іванович Данько

Народження: 4 травня 1959 ( 1959-05-04 ) (66 років) с. В’юнище Київської області

Країна: СРСР Україна

Навчання: Одеський театрально-художній фаховий коледж

Діяльність: художник , сценограф


text:
# Buddleja davidii
Будлея Давида, або мінлива (Buddleja davidii) — вид рослин роду будлея (Buddleja).

## Назва
Будлея Давида отримала назву на честь французького місіонера, зоолога і ботаніка Армана Давида (фр. Armand David, 1826—1900), який більшу частину життя провів у Китаї, де відкрив цей вид у 1869 р.

## Будова
Високий до 5 метрів чагарник з супротивним ланцетним листям і дрібними блідо-фіолетовими квітами, які зібрані на кінцях пагонів у звисаючі запашні суцвіття (до 25 см.)

## Життєвий цикл
Квіти зацвітають в середині літа і приваблюють метеликів. Німецька назва

## Поширення та середовище існування
Походить з Центрального та Західного Китаю. Наразі поширився людьми по усій планеті. Інвазійний вид рослин. Поширенню цієї рослини запобігають у таких країнах: Німеччина, Швейцарія, Іспанія, Франція, США. У Новій Зеландії Buddleja davidii є причиною економічних проблем, оскільки ці рослини пригнічують місцеві види. У Правобережному Лісостепу України цей вид росте лише в умовах культури і у зв'язку з невисокою морозостійкістю інвазійного характеру не проявляє.

## Практичне використання
Широко розповсюджений культурний вид, невибагливий до ґрунтових умов і стійкий до промислового забруднення атмосфери, що протягом першого року розвитку досягає ефектного та тривалого цвітіння.

### Сорти
Має багато культурних форм:
- Buddleja davidii var. African Queen — темно-фіолетові суцвіття.
- Buddleja davidii var. Alba — білі суцвіття.
- Buddleja davidii var. Black Knight — темно-фіолетові майже чорні суцвіття.
- Buddleja davidii var. Border Beauty — класичні фіолетові суцвіття.
- Buddleja davidii var. Ile de France — класичні фіолетові суцвіття до 70 см.
- Buddleja davidii var. Imperial Purple — фіолетово-пурпурні суцвіття.
- Buddleja davidii var. Summer Beauty — суцвіття ніжного рожево-малинового кольору.
- Buddleja davidii var. White Cloud — білі суцвіття.
- Buddleja davidii var. White Profusion — білі суцвіття довжиною до 50 см.

## Галерея
- Buddleja davidii 'White Profusion'
- Buddleja davidii 'White Cloud'
- Buddleja 'Summer Beauty'
- Buddleja davidii 'Ile de France'
- Buddleja davidii 'Boreder Beauty'
- Buddleja davidii 'African Queen'

title: Buddleja davidii

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{taxobox
| name = ''Buddleja davidii''
|image = Buddleia (3698344883).jpg
| image_caption = Суцвіття ''Buddleja davidii''
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Рослини]] (Plantae)
| divisio = [[Вищі рослини]] (Streptophyta)
| superclassis = [[Покритонасінні]] (Magnoliophyta)
| classis = [[Евдикоти]]
| subclassis = [[Айстериди]]
| ordo =  [[Губоцвіті]] (Lamiales)
|familia = [[Будлейні]] (Buddlejaceae)<ref>{{citation |url=http://www.ipni.org |title=The International Plant Names Index |accessdate=17 травня 2016 |archive-date=15 серпня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190815031359/https://www.ipni.org/ }}</ref>
|tribus = [[Buddlejeae]]<ref>{{cite web |url=http://www.uniprot.org/taxonomy/26473 |title=Genus '''Buddleja''' |work=Taxonomy |publisher=UniProt |accessdate=21 жовтня 2009 |archive-date=10 листопада 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20121110000014/http://www.uniprot.org/taxonomy/26473 }}</ref>
|genus = Будлея (Buddleja)
|species = '''''Будлея Давида'''''
|binomial = ''Buddleja davidii''
|binomial_authority = [[Адрієн Рене Франше|Franch.]], 1887
|synonyms =
* ''Buddleja davidii'' var. ''alba'' Rehder & E.H.Wilson
* ''Buddleja davidii'' var. ''magnifica'' Rehder & E.H.Wilson
* ''Buddleja davidii'' var. ''nanhoensis'' Rehder
* ''Buddleja davidii'' var. ''superba'' (de Corte) Rehder & E.H.Wilson
* ''Buddleja davidii'' var. ''veitchiana'' Rehder
* ''Buddleja davidii'' var. ''wilsonii'' Rehder
* ''Buddleja shimidzuana'' Nakai '''Syn. nov.'''
|}}
'''Будлея Давида, або мінлива''' (''Buddleja davidii'') — вид рослин роду [[будлея]] (''Buddleja'').

== Назва ==
Будлея Давида отримала назву на честь французького місіонера, зоолога і ботаніка [[Арман Давид|Армана Давида]] ({{lang-fr|Armand David}}, 1826—1900), який більшу частину життя провів у Китаї, де відкрив цей вид у 1869 р.

== Будова ==
Високий до 5 метрів чагарник з супротивним ланцетним листям і дрібними блідо-фіолетовими квітами, які зібрані на кінцях пагонів у звисаючі запашні [[суцвіття]] (до 25 см.)

== Життєвий цикл ==
Квіти зацвітають в середині літа і приваблюють метеликів. Німецька назва
[[Файл:Starr 010717-0050 Buddleja davidii.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Натуралізований кущ рослини на [[Гавайські острови|Гаваях]] ]]

== Поширення та середовище існування ==
Походить з Центрального та Західного [[Китай|Китаю]]. Наразі поширився людьми по усій планеті. [[Інвазійні види|Інвазійний вид]] рослин. Поширенню цієї рослини запобігають у таких країнах: [[Німеччина]], [[Швейцарія]], [[Іспанія]], [[Франція]], [[Сполучені Штати Америки|США]]. У [[Нова Зеландія|Новій Зеландії]] ''Buddleja davidii'' є причиною економічних проблем, оскільки ці рослини пригнічують місцеві види. У Правобережному [[Лісостеп України|Лісостепу України]] цей вид росте лише в умовах культури і у зв'язку з невисокою морозостійкістю інвазійного характеру не проявляє.

== Практичне використання ==
Широко розповсюджений культурний вид, невибагливий до ґрунтових умов і стійкий до промислового забруднення атмосфери, що протягом першого року розвитку досягає ефектного та тривалого цвітіння.

=== Сорти ===
Має багато культурних форм:
* Buddleja davidii var. African Queen — темно-фіолетові суцвіття.
* Buddleja davidii var. Alba — білі суцвіття.
* Buddleja davidii var. Black Knight — темно-фіолетові майже чорні суцвіття.
* Buddleja davidii var. Border Beauty — класичні фіолетові суцвіття.
* Buddleja davidii var. Ile de France — класичні фіолетові суцвіття до 70 см.
* Buddleja davidii var. Imperial Purple — фіолетово-пурпурні суцвіття.
* Buddleja davidii var. Summer Beauty — суцвіття ніжного рожево-малинового кольору.
* Buddleja davidii var. White Cloud — білі суцвіття.
* Buddleja davidii var. White Profusion — білі суцвіття довжиною до 50 см.

== Див. також ==
* [[Список видів роду Buddleja]]

== Галерея ==
<gallery>
File:Buddleja davidii 'White Profusion'.jpg|Buddleja davidii 'White Profusion'
File:Buddleja davidii 'White Cloud'.jpg|Buddleja davidii 'White Cloud'
File:Buddleja 'Summer Beauty'.jpg|Buddleja 'Summer Beauty'
File:Buddleja davidii 'Ile de France' panicle.jpg|Buddleja davidii 'Ile de France'
File:Buddleja davidii 'Boreder Beauty' 2.jpg|Buddleja davidii 'Boreder Beauty'
File:Buddleja davidii 'African Queen'.jpg|Buddleja davidii 'African Queen'
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Прикладівська Т. Р. Культивари будлеї Давіда в експозиції «Родина Buddlejaceae» ботанічного саду НЛТУ України // Ботанічний сад НЛТУ України — [http://www.kspu.edu/PrintVersion.aspx?newsId=2727&lang=ru URL] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170107003955/http://www.kspu.edu/PrintVersion.aspx?newsId=2727&lang=ru |date=7 січня 2017 }}
* {{книга
 |автор             = Смачелюк В. О.
 |частина           = Buddleja davidii Franch. – інвазійний вид багатьох країн світу – декоративно цінний інтродуцент на теренах Правобережного Лісостепу України
 |посилання частина =
 |заголовок         = Актуальні проблеми ботаніки та екології. Матеріали міжнародної конференції молодих учених.
 |оригінал          =
 |посилання         = http://www.botany.kiev.ua/doc/mu_uman_2014.pdf
 |відповідальний    =
 |видання           =
 |місце             = Умань
 |видавництво       = Видавець «Сочінський»
 |рік               = 2014
 |volume            =
 |pages             = 160—161
 |allpages          = 180
 |серія             =
 |тираж             =
 |isbn              = 978-966-304-080-6
 |doi               =
 |bibcode           =
 |pmid              =
 |archiveurl        =
 |archivedate       =
 |ref               =
}}

{{Портали|Ботаніка|Біологія}}

[[Категорія:Buddleja|davidii]]
[[Категорія:Рослини, описані 1887]]
[[Категорія:Флора Китаю]]
[[Категорія:Інвазивні рослини у США]]

title: ?Buddleja davidii

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Рослини (Plantae)

Відділ: Вищі рослини (Streptophyta)

Надклас: Покритонасінні (Magnoliophyta)

Клас: Евдикоти

Підклас: Айстериди

Порядок: Губоцвіті (Lamiales)

Родина: Будлейні (Buddlejaceae)

Триба: Buddlejeae

Рід: Будлея (Buddleja)

Вид: Будлея Давида

Вікісховище: Buddleja davidii


text:
# Тенеро-Контра
Тенеро-Контра (італ. Tenero-Contra) — громада  в Швейцарії в кантоні Тічино, округ Локарно.

## Географія
Громада розташована на відстані близько 140 км на південний схід від Берна, 15 км на захід від Беллінцони.
Тенеро-Контра має площу 3,7 км², з яких на 39,5% дозволяється будівництво (житлове та будівництво доріг), 10,8% використовуються в сільськогосподарських цілях, 45,1% зайнято лісами, 4,6% не є продуктивними (річки, льодовики або гори).

## Демографія
2019 року в громаді мешкало 3223 особи (+24% порівняно з 2010 роком), іноземців було 24,8%. Густота населення становила 873 осіб/км².
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,2% — особи молодші 20 років, 57,3% — особи у віці 20—64 років, 23,5% — особи у віці 65 років та старші. Було 1492 помешкань (у середньому 2,1 особи в помешканні).
Із загальної кількості 1260 працюючих 21 був зайнятий в первинному секторі, 340 — в обробній промисловості, 899 — в галузі послуг.

title: Тенеро-Контра

wikitext:
{{Адміністративна одиниця Швейцарії|CH-TI|5131}}

'''Тенеро-Контра''' ({{lang-it|Tenero-Contra}}) — громада  в [[Швейцарія|Швейцарії]] в [[Кантони Швейцарії|кантоні]] [[Тічино]], округ [[Локарно (округ)|Локарно]]<ref>{{cite web |url=https://www.bfs.admin.ch/bfs/en/home/basics/swiss-official-commune-register.assetdetail.22484825.html |title=Amtliches Gemeindeverzeichnis der Schweiz |date= 01.05.2022 |publisher=Bundesamt für Statistik |accessdate=10 листопада 2022}}{{ref-de}}</ref>.

== Географія ==
Громада розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 140 км на південний схід від [[Берн]]а, 15 км на захід від [[Беллінцона|Беллінцони]].
Тенеро-Контра має площу<ref name="data2019">{{cite web |url=https://www.bfs.admin.ch/bfs/de/home/statistiken/regionalstatistik/regionale-portraets-kennzahlen/gemeinden.assetdetail.15864450.html |title=Regionalporträts 2021: Kennzahlen aller Gemeinden  |date= 26.03.2021 |publisher=Bundesamt für Statistik |accessdate=10 листопада 2022}}{{ref-de}}</ref> 3,7 км², з яких на 39,5% дозволяється будівництво (житлове та будівництво доріг), 10,8% використовуються в сільськогосподарських цілях, 45,1% зайнято лісами, 4,6% не є продуктивними (річки, льодовики або гори).

== Демографія ==
2019 року в громаді мешкало 3223 особи<ref name="data2019" /> (+24% порівняно з 2010 роком), іноземців було 24,8%. [[Густота населення]] становила 873 осіб/км².
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,2% — особи молодші 20 років, 57,3% — особи у віці 20—64 років, 23,5% — особи у віці 65 років та старші. Було 1492 помешкань (у середньому 2,1 особи в помешканні).
Із загальної кількості 1260 працюючих 21 був зайнятий в [[Первинний сектор економіки|первинному секторі]], 340 — в обробній промисловості, 899 — в галузі послуг.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Локарно (округ)}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Громади Тічино]]

title: італ. Tenero-Contra

Країна: Швейцарія

Кантон: Тічино

Номерний знак: TI

Офіційна мова: італійська

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2


text:
# Love Spreads
Love Spreads — це пісня гурту «The Stone Roses», яка була видана перщим синглом з їхнього другого студійного альбому Second Coming, у литопаді 1994 року.

## Композиції

### 7"
1. «Love Spreads» (5:46)
2. «Your Star Will Shine» (2:56)

### 12"
1. «Love Spreads» (5:46)
2. «Your Star Will Shine» (2:56)
3. «Breakout» (6:04)
4. «Groove Harder» (4:26)

### CD
1. «Love Spreads» (5:46)
2. «Your Star Will Shine» (2:56)
3. «Breakout» (6:04)

title: Love Spreads

wikitext:
{{Інші значення|тип=пісня|Love#У музиці}}
{{Сингл
|Назва      = Love Spreads
|Обкладинка = Lovesprods.jpg
|Виконавець = [[The Stone Roses]]
|Альбом     = [[Second Coming]]
|Випущений  = листопад [[1994]]
|Формат     = [[компакт-диск]], [[компакт-касета|касета]], платівки 12" та 7"
|Сторона Б  = Groove Harder
|Записаний  = 1993-1994
|Жанр       = [[альтернативний рок]]
|Композитор = [[Джон Сквайр]]
|Тривалість = 5:46
|Лейбл      = Geffen Records
|Продюсер   = Саймон Доусон
|Чарти      =
|Огляди     =
|Попередній = [[I Am The Resurrection]]
([[1992]])
|Рік        = 1994
|Наступний  = [[Ten Storey Love Song]]
 ([[1995]])
|Інше       =
}}
'''Love Spreads''' — це пісня гурту «[[The Stone Roses]]», яка була видана перщим синглом з їхнього другого студійного альбому [[Second Coming]], у литопаді [[1994]] року.

== Композиції ==
=== 7" ===
# «Love Spreads» (5:46)
# «Your Star Will Shine» (2:56)

=== 12" ===
# «Love Spreads» (5:46)
# «Your Star Will Shine» (2:56)
# «Breakout» (6:04)
# «Groove Harder» (4:26)

=== CD ===
# «Love Spreads» (5:46)
# «Your Star Will Shine» (2:56)
# «Breakout» (6:04)

== Посилання ==
* {{youtube|ct-qa6SjRZo|Відео-кліп "Love Spreads"}}
{{Song-stub}}{{Бібліоінформація}}
{{The Stone Roses}}

[[Категорія:Сингли 1994]]
[[Категорія:Пісні The Stone Roses]]

title: Сингл The Stone Roses · з альбому Second Coming

Випущений: листопад 1994

Формат: компакт-диск, касета, платівки 12" та 7"

Сторона Б: Groove Harder

Жанр: альтернативний рок

Композитор: Джон Сквайр

Лейбл: Geffen Records

Продюсер: Саймон Доусон

title: Хронологія синглів The Stone Roses

| Попередній | I Am The Resurrection (1992) |: | Ten Storey Love Song (1995) | Наступний |

Попередній: I Am The Resurrection · (1992)

Ten Storey Love Song · (1995): Наступний

title: The Stone Roses

Альбоми: The Stone Roses Second Coming

Збірки: Turns into Stone The Complete Stone Roses Garage Flower The Remixes The Very Best of The Stone Roses

Мініальбоми: Sally Cinnamon Crimson Tonight

Сингли: «So Young» «Sally Cinnamon» «Elephant Stone» «Made of Stone» «She Bangs the Drums» «Fools Gold/What the World Is Waiting For» «One Love» «I Wanna Be Adored» «Waterfall» «I Am the Resurrection» «Love Spreads» «Ten Storey Love Song» «Begging You»

DVD: The Stone Roses


text:
# Підкоришник маніпурський
Підкоришник маніпурський (Certhia manipurensis) — вид горобцеподібних птахів родини підкоришникових (Certhidae).

## Поширення
Вид поширений на сході Індії (Ассам), в М'янмі, Лаос, на півночі Таїланду (Шаньські гори), на півдні В'єтнаму (плато Далат).

## Опис
Дрібний птах завдовжки 14 см, вагою 9-11 г. Голова закруглена на потилиці і витягнута в напрямку дзьоба. Шия коротка. Досить довгий і тонкий дзьоб, зігнутий донизу. Хвіст довгий, квадратний. Ноги міцні з довгими когтистими пальцями.
Верх голови, спина та крила вохристо-коричневі зі світлими і темними штрихами. Хвіст коричневий. Надбрівна смуга біла. На лиці є коричнева маска, яка вкриває очі та щоки. Груди та горло сірі з бежевим відтінком. Черево біле.

## Спосіб життя
Мешкає у гірських хвойних лісах з домінуванням сосни. Трапляється поодинці або парами. Активний вдень. Живиться комахами та дрібними безхребетними, яких знаходить на стовбурах дерев, між тріщинами кори. Сезон розмноження триває у квітні-травні.

title: Підкоришник маніпурський

wikitext:
{{Taxobox
| name = Підкоришник маніпурський
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{IUCN|id=22734638|title=''Certhia manipurensis'' |assessor=BirdLife International |assessor-link=BirdLife International |version=2019-2|year=2016|accessdate=5 листопада 2019}}</ref>
| image =
| image_width = 260px
| domain = [[Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Підкоришникові]] (Certhidae)
| genus = [[Підкоришник]] (''Certhia'')
| species = '''Підкоришник маніпурський'''
| binomial = ''Certhia manipurensis''
| binomial_authority = [[Аллан Октавіан Юм|Hume]], 1881
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Certhia manipurensis
| synonyms =
}}
'''Підкоришник маніпурський'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Certhia manipurensis'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] [[птахи|птахів]] родини [[Підкоришникові|підкоришникових]] (Certhidae).

== Поширення ==
Вид поширений на сході [[Індія|Індії]] ([[Ассам]]), в [[М'янма|М'янмі]], [[Лаос]], на півночі [[Таїланд]]у (Шаньські гори), на півдні [[В'єтнам]]у (плато Далат).

== Опис ==
Дрібний птах завдовжки 14 см, вагою 9-11 г. Голова закруглена на потилиці і витягнута в напрямку дзьоба. Шия коротка. Досить довгий і тонкий дзьоб, зігнутий донизу. Хвіст довгий, квадратний. Ноги міцні з довгими когтистими пальцями.

Верх голови, спина та крила вохристо-коричневі зі світлими і темними штрихами. Хвіст коричневий. Надбрівна смуга біла. На лиці є коричнева маска, яка вкриває очі та щоки. Груди та горло сірі з бежевим відтінком. Черево біле.

== Спосіб життя ==
Мешкає у гірських хвойних лісах з домінуванням [[сосна|сосни]]. Трапляється поодинці або парами. Активний вдень. Живиться комахами та дрібними [[Безхребетні|безхребетними]], яких знаходить на стовбурах дерев, між тріщинами кори. Сезон розмноження триває у квітні-травні.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* Harrap and Quinn, ''Tits, Nuthatches and Treecreepers'' {{ISBN|0-7136-3964-4}}

{{bird-stub}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Підкоришникові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1881]]
[[Категорія:Птахи М'янми]]
[[Категорія:Птахи Індії]]
[[Категорія:Птахи Таїланду]]
[[Категорія:Птахи Лаосу]]
[[Категорія:Птахи В'єтнаму]]

title: ?Підкоришник маніпурський

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Підкоришникові (Certhidae)

Рід: Підкоришник (Certhia)

Вид: Підкоришник маніпурський

Вікісховище: Certhia manipurensis

Віківиди: Certhia manipurensis