text:
# Acer pentaphyllum
Acer pentaphyllum — дуже рідкісний вид клена, ендемічний для південно-західного Сичуаня в Китаї, на висотах 2300—2900 метрів.
Acer pentaphyllum — листопадне дерево, яке досягає 10 метрів у висоту. Листки пальчасто складні безволосі, зазвичай з 5, але іноді з 4 або 7 лопатями. Листок 5–8 × 1.5–2 см, вузьколанцетний або ланцетний.

title: Acer pentaphyllum

wikitext:
{{Speciesbox
|image = Acer pentaphyllum - Quarryhill Botanical Garden - DSC03224.JPG
|image_caption = ''Acer pentaphyllum'' у Ботанічному саду Куорріхілл
|status = CR
|status_system = IUCN3.1
|status_ref = <ref name="iucn, 20.11.2021">{{cite web |author=Barstow, M. |author2=Wang, K. |author3=Crowley, D. |date=2019 |title=''Acer pentaphyllum'' |page=e.T193850A2285958 |access-date=20.11.2021}}</ref>
|genus = Acer
|display_parents = 2
|parent = Acer ser. Pentaphylla
|species = pentaphyllum
|authority = Diels 1931
}}
'''''Acer pentaphyllum''''' — дуже рідкісний вид клена, ендемічний для південно-західного Сичуаня в Китаї, на висотах 2300—2900 метрів<ref name=l>[http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=2&taxon_id=200013073 Flora of China ''Acer pentaphyllum'' Diels, Notizbl. 1931. <big>五小叶枫</big> wu xiao ye feng ]</ref><ref>Diels, Friedrich Ludwig Emil 1931.  Notizblatt des Botanischen Gartens und Museums zu Berlin-Dahlem 11(103): 212</ref>.

''Acer pentaphyllum'' — листопадне [[дерево]], яке досягає 10 метрів у висоту. Листки пальчасто складні безволосі, зазвичай з 5, але іноді з 4 або 7 лопатями. [[Листок]] 5–8 × 1.5–2 см, вузьколанцетний або ланцетний<ref name=l/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q3590921}}

[[Категорія:Клен|pentaphyllum]]
[[Категорія:Ендемічна флора Китаю]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · На межі зникнення (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)

Порядок: Сапіндоцвіті (Sapindales)

Родина: Сапіндові (Sapindaceae)

Рід: Клен (Acer)

Секція: Acer sect. Pentaphylla

Серія: Acer ser. Pentaphylla

Вид: A. pentaphyllum

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Acer pentaphyllum · Diels 1931


text:
# Самостійна Україна (радіостанція)
«Самостійна Україна» (інші назви «Вільна Україна», «Афродита») — радіостанція УПА. Працювала із жовтня 1943 року по 7 квітня 1945 року.

## Історія
У 1942 році перед УПА постала потреба створити власну радіостанцію, яка мала протидіяти шкідливим впливам антиукраїнських сил і передавати в світ правдиві відомості про організовану національно-визвольну боротьбу українського народу під проводом ОУН проти німецьких та російських поневолювачів. У зв'язку з загрозою викриття, трансляції мали тривати недовго, тому не могли містити великого обсягу інформації; та велике значення мав би вже сам факт використання підпіллям радіомовлення.
Наприкінці 1942 — на початку 1943 року у Львові відбувалися з цього приводу переговори між ОУН та польським підпіллям, яке спиралось на підтримку Британії. Значних результатів у переговорах досягнуто не було. Тоді апаратуру закупили від польського підпілля за 45 тисяч злотих та складним шляхом переправили на Стрийщину, до села Ямельниця. Після модифікації та вдосконалення радіопередавача, налагодження регулярного постачання пального та олив для роботи генераторів, «Самостійна Україна» почала здійснювати пробні сеанси мовлення.
Восени 1943 року сформувався склад станційної редакції. До неї входили Ярослав Старух, Богдан Галайчук, Корнило Яворівський, Володимир Макар, Дмитро Лушпак, Кость Цмоць, Альберт Газенбрукс.
Мовлення розпочалось у жовтні 1943 року. Передачі виходили на хвилях 41-43 метри три-чотири рази на день, тривали по 30 хвилин і велися чотирма мовами: українською, російською, англійською і французькою. Згодом режим роботи змінювався, також інколи велись передачі німецькою мовою.
Влітку 1944 року підпільна газета «Щоденні вісті Української інформаційної служби» подала таке оголошення про роботу радіостанції: «Радіовисильня Українського революційного самостійницького руху — „Самостійна Україна“ висилає щоденно низку радіопередач українською, російською, французькою та англійською мовами. Відбір — на коротких хвилях у смузі 45-46 метрів. Години радіопередач українською мовою: 6.30, 12.30, 16.30 і 20.30, російською мовою: 21.00, французькою мовою: 22.00, англійською мовою: 22.30. Організуйте одиничне та групове слухання передач радіовисильні „Самостійна Україна“ та поширюйте в масах її зміст».
У середині липня 1944 року чота добровольців сотні УПА «Бурлаки» (командир Іван Паньків-«Явір») ліквідувала спробу більшовицьких парашутистів демонтувати обладнання[джерело?] радіостанції на лісничівці між селами Ямельницею та Уричем. На початку серпня 1944 року Ямельниця перейшла до рук більшовиків, до кінця вересня фронт перемістився в гори на південь від села. Деякий час радіостанція не працювала, але наприкінці 1944 — на початку 1945 роботу було відновлено, при цьому змінився склад редакції, роботу радіостанції очолив полковник «Шпак».
У 1944 році з Відня привезли новий сучасний передавач, після чого технічна сторона «Афродити» не викликала зауважень. Радіостанцію слухали в Німеччині, Великій Британії, Франції, Швейцарії.
7 квітня (за іншими свідченнями — ввечері 6 квітня) 1945 року, о 13:20, за два кілометри на схід від Ямельниці оперативна група Сколівського райвідділу НКВС та резервна рота 330-го полку військ НКВС виявили «Афродиту». «Шпак» і три охоронці загинули в бою, один поранений охоронець зумів урятуватись, а Альберт Газенбрукс потрапив у полон. Радіоапаратура була знищена, оскільки солдати НКВС закидали криївку гранатами.
Існування підпільної радіостанції ОУН демонструє організованість та масштабність боротьби ОУН і УПА, ґрунтовність пропагандистської роботи. Також це було виходом на міжнародну арену і безпосереднім свідченням для Заходу про існування протинімецької і протимосковської визвольної боротьби в Україні. Радіомовлення у 1941 році і 1943—1945 роках вдало доповнювало пропагандистську роботу, особливо ту, що спрямовувалась на інші народи та держави. Саме тому ОУН виділяла для радіостанцій імені Євгена Коновальця та «Вільна Україна» («Самостійна Україна», криптонім «Афродита») значні матеріально-технічні та кадрові ресурси, незважаючи на всю складність і небезпеку. Використання підпільного радіомовлення ставить боротьбу ОУН і УПА в один ряд із наймасштабнішими національно-визвольними рухами XX століття не лише Європи, а й світу.

## Віднайдення місця криївки
Точну локацію криївки де була радіостанція неподалік гори Ковбура поблизу села Ямельниця, у 2010 році після кількарічних експедицій віднайшли члени Громадського Об'єднання "ГРАНІТ" (керівник експедиції — Андрій Мочурад). ГО Граніт також зібрали численні спогади очевидців, більшість з яких померли станом на 2020, і спільно з місцевими жителями встановлено хрест на місці таємного поховання кількох повстанців біля церкви.[джерело?] У березні 2020 року анонсовано проєкт з маркування маршрутів навколо криївки (організатори — ГО Граніт за підтримки департаменту внутрішньої та інформаційної політики Львівської обласної державної адміністрації).

wikiname: ukwiki

title: Самостійна Україна (радіостанція)

in_language: uk

wikitext:
'''«Самостійна Україна»''' (інші назви «Вільна Україна», «Афродита») — [[радіостанція]] [[Українська повстанська армія|УПА]]. Працювала із [[жовтень|жовтня]] [[1943]] року по [[7 квітня]] [[1945]] року.

== Історія ==

У [[1942]] році перед УПА постала потреба створити власну радіостанцію, яка мала протидіяти шкідливим впливам антиукраїнських сил і передавати в світ правдиві відомості про організовану національно-визвольну боротьбу українського народу під проводом [[Організація Українських Націоналістів|ОУН]] проти німецьких та російських поневолювачів. У зв'язку з загрозою викриття, трансляції мали тривати недовго, тому не могли містити великого обсягу інформації; та велике значення мав би вже сам факт використання [[підпілля]]м радіомовлення.

Наприкінці [[1942]] — на початку [[1943]] року у [[Львів|Львові]] відбувалися з цього приводу переговори між ОУН та польським підпіллям, яке спиралось на підтримку [[Велика Британія|Британії]]. Значних результатів у переговорах досягнуто не було. Тоді апаратуру закупили від польського підпілля за 45 тисяч [[злотий|злотих]] та складним шляхом переправили на [[Стрийщина|Стрийщину]], до села [[Ямельниця]]. Після модифікації та вдосконалення радіопередавача, налагодження регулярного постачання [[пальне|пального]] та [[Оливи|олив]] для роботи [[Електричний генератор|генераторів]], «Самостійна Україна» почала здійснювати пробні сеанси [[радіомовлення|мовлення]].

Восени [[1943]] року сформувався склад станційної [[редакція|редакції]]. До неї входили [[Ярослав Старух]], [[Богдан Галайчук]], [[Корнило Яворівський]], [[Макар Володимир|Володимир Макар]], [[Дмитро Лушпак]], [[Кость Цмоць]], [[Альберт Газенбрукс]].

Мовлення розпочалось у жовтні [[1943]] року. Передачі виходили на [[радіохвилі|хвилях]] 41-43 метри три-чотири рази на день, тривали по 30 хвилин і велися чотирма мовами: [[українська мова|українською]], [[російська мова|російською]], [[англійська мова|англійською]] і [[французька мова|французькою]]. Згодом режим роботи змінювався, також інколи велись передачі [[німецька мова|німецькою мовою]].

Влітку [[1944]] року підпільна газета «[[Щоденні вісті Української інформаційної служби]]» подала таке оголошення про роботу радіостанції: «Радіовисильня Українського революційного самостійницького руху — „Самостійна Україна“ висилає щоденно низку радіопередач українською, російською, французькою та англійською мовами. Відбір — на коротких хвилях у смузі 45-46 метрів. Години радіопередач українською мовою: 6.30, 12.30, 16.30 і 20.30, російською мовою: 21.00, французькою мовою: 22.00, англійською мовою: 22.30. Організуйте одиничне та групове слухання передач радіовисильні „Самостійна Україна“ та поширюйте в масах її зміст».

У середині липня [[1944]] року [[чота]] добровольців [[сотня|сотні]] УПА «Бурлаки» (командир [[Паньків Іван Микитович|Іван Паньків]]-«Явір») ліквідувала спробу [[більшовики|більшовицьких]] [[повітряно-десантні війська|парашутистів]] [[демонтаж|демонтувати]] [[обладнання|обладнання]]{{джерело}} радіостанції на лісничівці між селами Ямельницею та [[Урич]]ем. На початку серпня [[1944]] року Ямельниця перейшла до рук більшовиків, до кінця вересня [[фронт]] перемістився в гори на південь від села. Деякий час радіостанція не працювала, але наприкінці [[1944]] — на початку [[1945]] роботу було відновлено, при цьому змінився склад редакції, роботу радіостанції очолив [[полковник]] «Шпак».

У [[1944]] році з Відня привезли новий сучасний передавач, після чого технічна сторона «Афродити» не викликала зауважень. Радіостанцію слухали в Німеччині, Великій Британії, Франції, Швейцарії.<ref>[http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/67002/16-Moroz.pdf?sequence=1 Технічні засоби пропаганди УПА]</ref>

[[7 квітня]] (за іншими свідченнями — ввечері [[6 квітня]]) [[1945]] року, о 13:20, за два кілометри на схід від Ямельниці оперативна група Сколівського райвідділу [[НКВС]] та резервна [[рота]] 330-го [[полк]]у військ НКВС виявили «Афродиту». «Шпак» і три охоронці загинули в бою, один поранений охоронець зумів урятуватись, а Альберт Газенбрукс потрапив у полон. Радіоапаратура була знищена, оскільки солдати НКВС закидали [[Криївка|криївку]] [[граната]]ми.

Існування підпільної радіостанції ОУН демонструє організованість та масштабність боротьби ОУН і УПА, ґрунтовність пропагандистської роботи. Також це було виходом на міжнародну арену і безпосереднім свідченням для Заходу про існування протинімецької і протимосковської визвольної боротьби в Україні. Радіомовлення у 1941 році і 1943—1945 роках вдало доповнювало пропагандистську роботу, особливо ту, що спрямовувалась на інші народи та держави. Саме тому ОУН виділяла для радіостанцій імені Євгена Коновальця та «Вільна Україна» («Самостійна Україна», криптонім «Афродита») значні матеріально-технічні та кадрові ресурси, незважаючи на всю складність і небезпеку. Використання підпільного радіомовлення ставить боротьбу ОУН і УПА в один ряд із наймасштабнішими національно-визвольними рухами XX століття не лише Європи, а й світу.

== Віднайдення місця криївки ==
[[Файл:Радіостанція "Самостійна Україна", криївка "Афродита".jpg|міні|Камінь під яким розташовувалась радіостанція "Афродита", вона ж "Самостійна Україна" у 1944 році. Вигляд станом на січень 2020 року.]]
Точну локацію криївки де була радіостанція неподалік гори Ковбура поблизу села Ямельниця, у 2010 році після кількарічних експедицій віднайшли члени Громадського Об'єднання "ГРАНІТ" (керівник експедиції — Андрій Мочурад)<ref>{{Citation|title=5 Канал, "Машина Часу", 10.09.2011|url=https://www.youtube.com/watch?v=t2wlqfeNlQw|accessdate=2020-01-12|language=uk-UA}}</ref>. ГО Граніт також зібрали численні спогади очевидців, більшість з яких померли станом на 2020, і спільно з місцевими жителями встановлено хрест на місці таємного поховання кількох повстанців біля церкви.{{джерело}} У березні 2020 року анонсовано проєкт з маркування маршрутів навколо криївки (організатори — ГО Граніт за підтримки департаменту внутрішньої та інформаційної політики [[Львівська обласна державна адміністрація|Львівської обласної державної адміністрації]]).<ref>{{Cite web|title=На Львівщині розпочинається молодіжний проєкт «Волонтерські таборові заїзди»|url=https://loda.gov.ua/news?id=50343|website=loda.gov.ua|accessdate=2020-03-16}}</ref>

[[Файл:Поховання повстанця..jpg|міні|Поховання повстанця, вбитого 1944 року на г. Стовб. Цвинтар села Ямельниця, відновлений хрест.]]

== Див. також ==
* [[Радіостанція імені Євгена Коновальця]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20120628085424/http://oun-upa.org.ua/encyclopaedia/r.html#RsSU КВАЗІЕНЦИКЛОПЕДІЯ ОУН-УПА]

* [http://www.cdvr.org.ua/uvr.php?nomer=3&roz=15 Технічні засоби пропаганди в діяльності ОУН] ([http://web.archive.org/web/20070928002232/http://www.cdvr.org.ua/uvr.php?nomer=3&roz=15 архів])

* [https://www.youtube.com/watch?v=8Y6P5vfuXDk Випуск телепередачі «Історична правда з Вахтангом Кіпіані], де розповідається про радіостанцію.
* [https://www.youtube.com/watch?v=t2wlqfeNlQw Випуск телепередачі «Машина часу»], присвячена історії радіостанції.

{{ukr-hist-stub}}
[[Категорія:УПА]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1943]]
[[Категорія:Зникли в Україні 1945]]


text:
# Важка атлетика на літніх Олімпійських іграх 2012 — до 63 кг (жінки)
Змагання з важкої атлетики у категорії до 63 кг серед жінок на літніх Олімпійських іграх 2012 в Лондоні проходили 31 липня у Виставковому центрі. У турнірі взяли участь 10 спортсменок з 10 країн.

## Розклад змагань
Час місцевий (UTC+1)
| Дата          | Час   | Етап    |
| ------------- | ----- | ------- |
| 31 липня 2012 | 15:30 | Група A |

## Рекорди
Станом на 31 липня 2012 світовий і олімпійський рекорди були такими:
| Світовий рекорд     | Ривок         | Світлана Царукаєва (RUS) | 117 кг | Париж, Франція     | 8 листопада 2011 |
| Світовий рекорд     | Поштовх       | Майя Манеза (KAZ)        | 143 кг | Анталья, Туреччина | 20 вересня 2010  |
| Світовий рекорд     | Загальна сума | Лю Хайся (CHN)           | 257 кг | Чіангмай, Таїланд  | 23 вересня 2007  |
| Олімпійський рекорд | Ривок         | Ганна Батюшко (BLR)      | 115 кг | Афіни, Греція      | 18 серпня 2004   |
| Олімпійський рекорд | Поштовх       | Наталія Скакун (UKR)     | 135 кг | Афіни, Греція      | 18 серпня 2004   |
| Олімпійський рекорд | Загальна сума | Чень Сяомінь (CHN)       | 242 кг | Сідней, Австралія  | 19 вересня 2000  |

## Результати
| Місце | Спортсменка                 | Група | Вага  | Ривок (кг) | Ривок (кг) | Ривок (кг) | Ривок (кг) | Поштовх (кг) | Поштовх (кг) | Поштовх (кг) | Поштовх (кг) | Загальна сума |
| Місце | Спортсменка                 | Група | Вага  | 1          | 2          | 3          | Результат  | 1            | 2            | 3            | Результат    | Загальна сума |
| ----- | --------------------------- | ----- | ----- | ---------- | ---------- | ---------- | ---------- | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------- |
| 1     | Майя Манеза (KAZ)           | A     | 62.21 | 106        | 110        | 112        | 110        | 135          | 144          | 144          | 135          | 245           |
| 2     | Світлана Царукаєва (RUS)    | A     | 62.42 | 106        | 111        | 112        | 112        | 125          | 130          | 130          | 125          | 237           |
| 3     | Крістін Жирар (CAN)         | A     | 62.87 | 103        | 105        | 105        | 103        | 130          | 133          | 135          | 133          | 236           |
| 4     | Сібел Шімшек (TUR)          | A     | 62.28 | 105        | 105        | 105        | 105        | 130          | 133          | 133          | 130          | 235           |
| 5     | Мілка Манева (BUL)          | A     | 62.66 | 98         | 102        | 105        | 102        | 125          | 131          | 134          | 131          | 233           |
| 6     | Луз Акоста (MEX)            | A     | 62.91 | 99         | 103        | 104        | 99         | 119          | 125          | 127          | 125          | 224           |
| 7     | Сін Лі (AUS)                | A     | 59.65 | 78         | 83         | 86         | 83         | 98           | 103          | 106          | 103          | 186           |
| 8     | Марія Ліку (FIJ)            | A     | 61.45 | 78         | 82         | 85         | 82         | 100          | 105          | 105          | 100          | 182           |
| 9     | Люсія Кастаньєда (NCA)      | A     | 62.45 | 76         | 79         | 79         | 79         | 91           | 97           | 97           | 97           | 176           |
| 10    | Сільвана Сальдаррьяга (PER) | A     | 58.11 | 70         | 75         | 75         | 75         | 92           | 97           | 101          | 97           | 172           |

## Нові рекорди
| Загальна сума | 245 кг | Майя Манеза (KAZ) | OR |

wikitext:
{{Підсумок змагань на Олімпійських іграх
|змагання = Важка атлетика — до 63 кг (жінки)
|ігри = 2012 Літо
|місце проведення = [[Виставковий центр Лондона|Виставковий центр]]
|дати = 31 липня
|учасників = 10
|країн = 10
|золото = [[Майя Манеза]]
|золотоНОК = KAZ
|срібло = [[Царукаєва Світлана Касполатівна|Світлана Царукаєва]]
|сріблоНОК = RUS
|бронза = [[Крістін Жирар]]
|бронзаНОК = CAN
|попередні = [[Важка атлетика на літніх Олімпійських іграх 2008 — до 63 кг (жінки)|2008]]
|наступні = [[Важка атлетика на літніх Олімпійських іграх 2016 — до 63 кг (жінки)|2016]]
}}

{{Важка атлетика на літніх Олімпійських іграх 2012}}

'''[[Важка атлетика на літніх Олімпійських іграх 2012|Змагання з важкої атлетики]] у категорії до 63 кг серед жінок''' на [[Літні Олімпійські ігри 2012|літніх Олімпійських іграх 2012]] в [[Лондон]]і проходили [[31 липня]] у [[Виставковий центр Лондона|Виставковому центрі]]. У турнірі взяли участь 10 спортсменок з 10 країн.<ref>{{cite web|url=http://www.london2012.com/weightlifting/schedule-and-results/|title=Weightlifting – Розклад змагань & Результатs|work=london2012.com|accessdate=14 серпня 2012|archive-date=4 грудня 2012|archive-url=https://archive.today/20121204182815/www.london2012.com/weightlifting/schedule-and-results/}}</ref>

== Розклад змагань ==
<small>Час місцевий ([[UTC+1]])</small>
{|class = "wikitable" style="text-align:center;"
! width=150|Дата
! width=50|Час
! width=80|Етап
|-
| 31 липня 2012 || 15:30 || bgcolor=ffffcc|Група A
|}

== Рекорди ==
{{Станом на|2012|07|31|}} світовий і олімпійський рекорди були такими:

{| class="wikitable"
|width=150 rowspan=3|'''[[Список світових рекордів з важкої атлетики|Світовий рекорд]]'''
|width=85|Ривок
|width=230|{{flagathlete|[[Царукаєва Світлана Касполатівна|Світлана Царукаєва]]|RUS}}
|width=70|'''117 кг'''
|width=180|[[Париж]], [[Франція]]
|width=130|8 листопада 2011
|-
|Поштовх
|{{flagathlete|[[Майя Манеза]]|KAZ}}
|'''143 кг'''
|[[Анталья]], [[Туреччина]]
|20 вересня 2010
|-
|Загальна сума
|{{flagathlete|[[Лю Хайся]]|CHN}}
|'''257 кг'''
|[[Чіангмай]], [[Таїланд]]
|23 вересня 2007
|-
|rowspan=3|'''[[Список олімпійських рекордів з важкої атлетики|Олімпійський рекорд]]''' || Ривок || {{СпортсменОІ прапор 2|[[Ганна Батюшко]]|BLR|2004|літніх}} || '''115 кг''' || [[Афіни]], [[Греція]] || 18 серпня 2004
|-
| Поштовх || {{СпортсменОІ прапор 2|[[Скакун Наталія Анатоліївна|Наталія Скакун]]|UKR|2004|літніх}} || '''135 кг''' || [[Афіни]], [[Греція]] || 18 серпня 2004
|-
| Загальна сума || {{СпортсменОІ прапор 2|[[Чень Сяомінь]]|CHN|2000|літніх}} || '''242 кг''' || [[Сідней]], [[Австралія]] || 19 вересня 2000
|}

== Результати ==

{|class = "wikitable" style="text-align:center;"
! rowspan=2 width=40|Місце
! rowspan=2 width=250|Спортсменка
! rowspan=2 width=50|Група
! rowspan=2 width=60|Вага
!colspan=4| Ривок (кг)
!colspan=4| Поштовх (кг)
!rowspan=2 width=60| Загальна сума
|-
! width=40|1
! width=40|2
! width=40|3
! width=55|Результат
! width=40|1
! width=40|2
! width=40|3
! width=55|Результат
|-
| {{gold01}} ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Майя Манеза]]|KAZ|2012|літніх}} ||A|| 62.21 || 106 || 110 || <s>112</s> || 110 || 135 || <s>144</s> || <s>144</s> || 135 || '''245'''
|-
| {{silver02}} ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Царукаєва Світлана Касполатівна|Світлана Царукаєва]]|RUS|2012|літніх}} ||A|| 62.42 || 106 || <s>111</s> || 112 || 112 || 125 || <s>130</s> || <s>130</s> || 125 || '''237'''
|-
| {{bronze03}} ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Крістін Жирар]]|CAN|2012|літніх}} ||A|| 62.87 || 103 || <s>105</s> || <s>105</s> || 103 || 130 || 133 || <s>135</s> || 133 || '''236'''
|-
| 4 ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Сібел Шімшек]]|TUR|2012|літніх}} ||A|| 62.28 || <s>105</s> || <s>105</s> || 105 || 105 || 130 || <s>133</s> || <s>133</s> || 130 || '''235'''
|-
| 5 ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Мілка Манева]]|BUL|2012|літніх}} ||A|| 62.66 || 98 || 102 || <s>105</s> || 102 || 125 || 131 || <s>134</s> || 131 || '''233'''
|-
| 6 ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Луз Акоста]]|MEX|2012|літніх}} ||A|| 62.91 || 99 || <s>103</s> || <s>104</s> || 99 || 119 || 125 || <s>127</s> || 125 || '''224'''
|-
| 7 ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Сін Лі]]|AUS|2012|літніх}} ||A|| 59.65 || 78 || 83 || <s>86</s> || 83 || 98 || 103 || <s>106</s> || 103 || '''186'''
|-
| 8 ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Марія Ліку]]|FIJ|2012|літніх}} ||A|| 61.45 || 78 || 82 || <s>85</s> || 82 || 100 || <s>105</s> || <s>105</s> || 100 || '''182'''
|-
| 9 ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Люсія Кастаньєда]]|NCA|2012|літніх}} ||A|| 62.45 || 76 || <s>79</s> || 79 || 79 || 91 || <s>97</s> || 97 || 97 || '''176'''
|-
| 10 ||align=left| {{СпортсменОІ прапор 2|[[Сільвана Сальдаррьяга]]|PER|2012|літніх}} ||A|| 58.11 || 70 || <s>75</s> || 75 || 75 || 92 || 97 || <s>101</s> || 97 || '''172'''
|}

== Нові рекорди ==
{|class = "wikitable" style="text-align:center;"
|-
|width=100|Загальна сума
|width=70|245 кг
|width=250 align=left|{{СпортсменОІ прапор 2|[[Майя Манеза]]|KAZ|2012|літніх}}
|width=70|'''[[Список олімпійських рекордів з важкої атлетики|OR]]'''
|}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [http://www.iwf.net/results/results-by-events/?event=214 Результатs] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170322093356/http://www.iwf.net/results/results-by-events/?event=214 |date=22 березня 2017 }}
{{Олімпійські чемпіонки з важкої атлетики в середній вазі|nocat=1}}

title: Призери

Золота медаль: Майя Манеза · Казахстан

Срібна медаль: Світлана Царукаєва · Росія

Бронзова медаль: Крістін Жирар · Канада

title: Важка атлетика на · літніх Олімпійських іграх 2012 ·

Чоловіки: Жінки

До 56 кг: До 48 кг

До 62 кг: До 53 кг

До 69 кг: До 58 кг

До 77 кг: До 63 кг

До 85 кг: До 69 кг

До 94 кг: До 75 кг

До 105 кг: Понад 75 кг


text:
# Лобчек
Лобчек (словен. Lobček) — поселення в общині Гросуплє, Осреднєсловенський регіон, Словенія. Висота над рівнем моря: 374,4 м.

title: Лобчек

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Лобчек
 | місцева_назва       = Lobček
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Осреднєсловенський регіон]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 131 (2002)
 | площа           = 0.4
 | густота         =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
 | код країни      =
 | код міста       =
|latd=45|latm=56|lats=2.34 |latNS=N
|longd=14|longm=41 |longs=18.38|longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Лобчек''' ({{lang-sl|Lobček}}) — поселення в общині [[Гросуплє (община)|Гросуплє]], [[Осреднєсловенський регіон]], [[Словенія]]. Висота над рівнем моря: 374,4 м.

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/popis2002/si/popisni_rezultati/slovenija/grosuplje.htm Статистичне бюро Республіки Словенія, населення, 2002] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304230841/http://www.stat.si/popis2002/si/popisni_rezultati/slovenija/grosuplje.htm |date=4 березня 2016 }}

{{Гросуплє}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Лобчек · Lobček

Країна: Словенія

Регіон: Осреднєсловенський регіон

Площа: 0.4 км²

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: LJ

OSM: ↑1681533 ·R (Гросуплє (община))


text:
# Еколого-економічна оцінка
Еко́лого-економі́чна оці́нка — вид економічних показників, що характеризує зміну параметрів господарської діяльності економічних суб'єктів (витрати, доходи чи їх зміни) у відповідь на процеси використання природних благ та(або) впливу на компоненти середовища. Прикладами є економічна оцінка природних ресурсів, оцінки збитків від негативного впливу на компоненти природного середовища або ефектів від оздоровлення довкілля.
Основна функція, яку виконують еколого-економічні оцінки — інформаційна. Їх завдання — з максимальним ступенем достовірності охарактеризувати, яким чином пов'язані з використанням природних благ процеси, що відбуваються у природі, суспільстві і технічних системах, як вони впливають на вартісні показники діяльності економічних суб'єктів.

title: Еколого-економічна оцінка

wikitext:
'''Еко́лого-економі́чна оці́нка''' — вид економічних показників, що характеризує зміну параметрів [[Господарська діяльність|господарської діяльності]] [[Суб'єкт господарювання|економічних суб'єктів]] ([[витрати]], [[доходи]] чи їх зміни) у відповідь на процеси використання природних благ та(або) впливу на компоненти середовища. Прикладами є економічна оцінка природних ресурсів, [[ОВНС|оцінки збитків від негативного впливу на компоненти природного середовища]] або ефектів від оздоровлення довкілля.

Основна функція, яку виконують еколого-економічні оцінки — інформаційна. Їх завдання — з максимальним ступенем достовірності охарактеризувати, яким чином пов'язані з використанням природних благ процеси, що відбуваються у природі, суспільстві і технічних системах, як вони впливають на вартісні показники діяльності економічних суб'єктів.

== Література ==

* [https://econ.biem.sumdu.edu.ua/spivrobitnyky-2/melnyk-leonid-hryhorovych Мельник Л. Г.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220110114536/https://econ.biem.sumdu.edu.ua/spivrobitnyky-2/melnyk-leonid-hryhorovych |date=10 січня 2022 }} Екологічна економіка. Суми, 2003.
* [http://econ.fem.sumdu.edu.ua/uk/publications/monographs/155-methods-for-evaluation-of-ecological-losses Методи оцінки екологічних втрат: Монографія / За ред. Л. Мельника, О. Карінцевої. Суми, 2004.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181214065243/http://econ.fem.sumdu.edu.ua/uk/publications/monographs/155-methods-for-evaluation-of-ecological-losses |date=14 грудня 2018 }}
== Посилання ==
*{{СДЕколог|частина =Запобігання екологічного збитку від забруднення навколишнього природного середовища|сторінки = 94}}
*{{СДЕколог|частина = Запобіжні збитки біологічним ресурсам...земельним ресурсам|сторінки = 94}}

{{економіка-доробити}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Екологічна економіка]]
[[Категорія:Проєктування]]
[[Категорія:Експертиза]]
[[Категорія:Експертні оцінки]]
[[Категорія:Екологічна експертиза]]


text:
# Сосна звичайна
Сосна звичайна (Pinus sylvestris L.) — високе, однодомне, 25–40 м заввишки, дерево родини соснових (Pinaceae). Хвоя росте парами, 4–8 см завдовжки, блакитно-зелена зсередини. Шишки в зрілості (на другий рік) 2.5–6 см завдовжки, від яйцеподібних до кулястих, висячі; луски матові; насіння крилате. Росте у Євразії переважно в помірному біомі; посідає майже третину лісів України (в основному на Поліссі). Рослину використовують як джерело сировини, декоративну, лікарський засіб, та ін.

## Назва
Латинська назва — Pinus sylvestris.
Серед місцевих українських назв існує соснина у Славутському районі Хмельницької області. У Ківерцівському районі Волинської області вживають слово паросель, в селах Ківерцівського, Шацького районів Волинської області, Дубровицького району Рівненської області, на Підляшші поширена назва хвійка, у Володимирецькому районі Рівненської області використовується спільнокореневе слово хвоїна.

## Характеристика

### Зовнішній вигляд
Дерево з конусоподібною або пірамідальною кроною і моноподіальним, кільчастим гілкуванням (так звані «мутовки»). Оскільки це світлолюбне дерево, нижні його гілки відмирають, очищаючи стовбур. За сприятливих умов, висота сосни досягає 40 м, а діаметр — 1–1,5 м. Дерева, що виросли в густому лісі, мають стрункі, майже циліндричні стовбури і невеличку, високопідняту крону з тонкими гілками. Кора червонувато-бура, лускувата. Молоді пагони зеленуваті, пізніше — жовтувато-сірі.

### Коренева система
Коренева система сосни — стрижнева, але розміри та галуження кореня залежать від умов її зростання. На болотах коріння сосни знаходиться біля самої поверхні, кожне дерево ніби сидить на купині. Так дерево рятується від надмірної кількості вологи. На бідних і сухих ґрунтах дерево утворює величезну поверхневу кореневу систему, глибиною до 30–40 м, і радіусом до 15–20 м, і живиться за рахунок роси і конденсованої вологи.
На багатих і пухких ґрунтах стрижневий корінь сосни проникає на глибину 60-ти та більше метрів.

Коріння сосни оповите чохлами з грибкових ниток, що утворюють мікоризу.

### Листяний покрив
Укорочені пагони несуть дві-три хвоїнки 4,5–7 см завдовжки, зверху випуклі темно-зелені, знизу — жолобчасті, загострені, часто скручені, що тримаються 3–5 років.

### Цикл відтворення
Рослина однодомна. Чоловічі шишечки колосоподібно зібрані при основі молодих видовжених пагонів, містять велику кількість лусок, які мають по два пиляки. У верхній частині молодих пагонів з'являються червонуваті поодинокі жіночі шишечки. Вони складаються з насінних лусок, які сидять у пазухах слаборозвинутих покривних лусок. Кожна насінна луска містить два насінних зачатки. Запліднення відбувається через рік після запилення.

### Шишки
Стиглі шишки яйцеподібно-видовжені (3-7 см завдовжки), сірувато-бурі, матові. При достиганні насіння луски дерев'яніють, розсуваються і воно висипається. Насіння чорнувате, плямисте або білувате, з крилом, що у 2-3 рази більше за нього.

### Поширення
Сосна звичайна є основною лісотвірною породою в Українському Поліссі. Створює чисті і мішані ліси. Світлолюбна, морозостійка рослина. Запилюється у травні.
Поширена на Поліссі, в північній частині Лісостепу, іноді на піщаних терасах рік північної частини Степу. Вона займає близько 35 % державного лісового фонду України. Основні райони заготівлі — Житомирська, Волинська, Рівненська і Львівська, частково Київська, Чернігівська області.

### Інші види сосен
В культурах трапляється: сосна веймутова — P. strobus L. — дерево з зеленувато-сірою корою, хвоя тоненька, м'яка, розміщена по п'ять на укорочених пагонах; сосна Банкса — P. banksiana Lamb., яка відзначається короткою (2–4 см) скрученою хвоєю і дуже зігнутими гачкуватими шишками, які іноді розміщуються прямо на стовбурах.

## Практичне використання
Деревинна, смоло-, танідо- і пилконосна, жиро- і ефіроолійна, волокниста, вітамінозна, лікарська, фарбувальна, фітонцидна, декоративна і фітомеліоративна рослина.
Насіння сосни містить 30 % олії.
Широке поширення, великі запаси деревини сосни свідчать про велике народногосподарське її значення.
Деревина сосни звичайної з рожевуватим або бурувато-червоним ядром і жовтувато-білою заболонню, яка особливо різко виділяється після висихання; деревина її легка, м'яка, трохи блищить, малосучкувата, добре розколюється, легко обробляється, смолиста, стійка проти гниття, проте швидко втрачає природний колір, буріє і часом уражається синявою. У вигляді круглого лісу вона є основним будівельним матеріалом як у сільськогосподарському, так і в промисловому та житловому будівництві; використовуються також на телеграфні й телефонні стовпи, на портові споруди, дамби, греблі, набережні, мости. Соснові пиломатеріали (дошки, бруси) широко застосовують у будівництві (ферми, балки, крокви, сходи, віконні коробки, одвірки, підлоги тощо).
Деревина сосни йде на виготовлення щипкових музичних інструментів (балалайки, мандоліни), на клавіатурні дощечки на виробництво фанери, діжок для малоцінних матеріалів, сухих і напіврідких продуктів (смола, дьоготь) і під рибу.
Останнім часом деревина сосни все ширше використовується в целюлозно-паперовій промисловості, але в меншій мірі, ніж деревина ялини. Деревина сосни містить до 54 % целюлози, технічний вихід її становить до 39 %, вміст смоли — до 3,5 %, деревинні волокна довгі (2,6-4,4 мм). 3 деревини сосни шляхом сухої перегонки одержують деревинний оцет і дьоготь, а в перегонному апараті лишається вугілля, з якого виробляють активоване вугілля. Дьоготь і активоване вугілля використовують у медицині. Крім того, активоване вугілля застосовують для знебарвлення рідин, видалення з них запахів. Ним заповнюють протигази.
Дрова з сосни звичайної добре горять, особливо із старих дерев, які містять багато смоли. 3 пенькового і кореневого соснового осмолу екстракцією його трісок бензином чи іншими розчинниками або перегонкою з водяною парою одержують так званий екстракційний або паровий скипидар. Проте якість його нижча від скипидару із живиці. Сухою перегонкою соснового пенькового осмолу одержують сухоперегінний сирець скипидару — найнижчий із його сортів. З соснового пенькового осмолу одержують також каніфоль.
Із сосни звичайної збирають живицю, з якої одержують скипидар і каніфоль. Скипидар використовують на виробництво лаків, фарб, парфумів, технічної камфори, яка необхідна для виробництва пластмас, кінофотоплівок, штучних тканин, вибухівки, а також у гумовій і фармацевтичній промисловості. Каніфоль сосни використовують для проклейки паперу, виготовлення дешевого лаку, грамплатівок, сургучу, а також як домішку до бетону. Нею натирають смички струнних музичних інструментів.
Низькі сорти каніфолі йдуть на виготовлення мастил. Живицю, смолу, скипидар і каніфоль застосовують також у медицині. З насіння сосни звичайної пресуванням або екстрагуванням одержують жирну висихаючу олію, яку використовують для виробництва оліфи. З хвої сосни внаслідок перегонки з водою одержують ефірну олію, яку застосовують у медицині. Після видалення ефірної олії з хвої сосни одержують соснову або лісову вовну. Вихід волокна 35 %. Його використовують у суміші з відходами бавовнику (40 % соснової вати, 60 % відходів бавовнику) або з вовною для одержання пряжі, з якої виготовляють фланель і ковдри. Соснова вата з домішкою паперових ниток йде на виготовлення матів і підстилок, а з коноплями і льоном — мотузків і канатів. Соснова вата — гарний набивний матеріал для матраців і подушок.
у науковій медицині використовують бруньки, живицю, смолу і продукти сухої перегонки деревини — дьоготь і вугілля.
Бруньки містять смолу, ефірну олію, дубильні речовини, вітамін С тощо. Застосовують як відкашлювальний, сечогінний і знезаражувальний засіб при хворобах верхніх дихальних шляхів, для ванн. Концентрат вітаміну С, виготовлений з хвої сосни, використовують для лікування цинги; хлорофіл-вітамінну пасту — для лікування ран, опіків; паста входить також до складу протиастматичної мікстури Траскова. Скипидар (терпентинова олія), який одержують з живиці і смоли, використовують безпосередньо (у вигляді інгаляцій для дезінфекції дихальних шляхів) і в складі мазей при ревматизмі, невралгіях, подагрі; з нього готують терпингідрат (відкашлювальний і сечогінний препарати). Живицю (терпентин) і каніфоль застосовують тільки у пастирях, дьоготь — зовнішньо, зокрема він входить до складу мазі від корости. 3 активованого вугілля виготовляють карболен, який вживають при утворенні великої кількості газів у шлунку та кишці.
У народній медицині, крім того, використовують бруньки сосни при рахіті і золотусі, хвою — у вигляді ванн у разі рахіту і подагри. Дьоготь використовують для лікування хвороб шкіри (екземи, лускатого лишаю та корости).
Сосна звичайна — танідоносна рослина. Її кора містить 4-10 % танідів (при доброякісності 37,2-53,86 %). Із збільшенням віку вміст танідів у корі зменшується. Сосна звичайна утворює багато пилку і клею. Пилок у неї великий, тому бджоли збирають його неохоче. Влітку на сосні часто з'являється падь. Молоді пагони і шишки дають червону фарбу.
Як декоративна рослина сосна звичайна рекомендується для поодиноких і групових насаджень, а також масивів у парках і лісопарках, використовується на новорічні ялинки. Вона має декоративні різновидності (пірамідальну, плакучу тощо).
Як фітонцидна рослина вона має санітарно-гігієнічне значення: під впливом парів скипидару повітря в соснових насадженнях іонізується, а деякі хвороботворні бактерії (стафілококи) гинуть.
Сосна веймутова рекомендується для масивів, чистих і мішаних груп, поодиноких насаджень у парках і лісопарках. Особливо ефективні поєднання її з ялиною, ялицею, а також з дубом, липою і кленом звичайним.
Сосна звичайна має важливе лісомеліоративне значення. Вона здатна рости на піщаних неродючих ґрунтах, невибаглива до вологи, швидкоросла. Сосна — незамінна порода для залісення пісків. Засоленості ґрунтів і забруднення повітря газами вона не витримує.
Із хвої сосни виготовляють хвойно-вітамінне борошно — вітамінний корм для сільськогосподарських тварин. За поживністю І кг хвойно-вітамінного борошна дорівнює 0,25-3 кормовим одиницям. В ньому міститься багато провітаміну A, D, вітаміни групи В та вітаміни К, Е, С, а також макро- і мікроелементи — кальцій, фосфор, залізо, кобальт, манган, цинк, молібден і нікель.
Використовують хвойно-вітамінне борошна як профілактичний засіб проти захворювань на авітамінози та проти гельмінтозних захворювань у тварин.
Хвою сосни можна згодовувати тваринам і не розмеленою, але перед вживанням її слід обробляти водяною парою і давати після іншого корму (коровам не більше 5 кг, коням 3-4 кг), а свіжу необроблену можна давати коровам 2 кг на добу. При поїданні великої кількості хвої сосни у тварин з'являється кривава сеча.

## Збирання, переробка та зберігання
Бруньки сосни для лікувальних цілей заготовляють до початку їх розпускання (лютий-березень), найкраще під час рубок догляду. Секаторами зрізують з молодих дерев бруньки з гілочками довжиною до 3 см, не чіпаючи центрального пагона. Сушать сировину на горищах з достатньою вентиляцією, розстеливши тонким шаром на папері або тканині, часто перемішуючи. Не дозволяється сушити їх у печах, бо при цьому розплавляється і випаровується смола.
Сировину пакують у фанерні ящики вагою по 25 кг. Зберігають в упакованому вигляді в сухих, добре провітрюваних приміщеннях на стелажах або підтоварниках.
Для виробництва жирної олії з насіння шишки збирають з початку зими до весни, бо з настанням перших весняних дощів вони розкриваються і насіння швидко висипається з них. Збирати шишки доцільно із зрубаних дерев під час лісозаготівель. Врожайні роки бувають у середньому один раз у три роки, рідше раз у п'ять років. Насіння добувають з шишок на насіннєсушарках (сонячних, вогневих, парових).
Для виробництва хвойно-вітамінного борошна на лісосіках під час рубок заготовляють соснові гілочки (лапки). Під час промислової переробки хвої важливим є збереження її якості (особливо провітаміну А), від чого залежить сортність борошна. Найдоступнішим є метод змочування. У прив'яленій хвої, яка не втратила здатності вбирати воду, відбувається відновлення провітаміну А (каротину). За постійного рясного змочування хвої, у ній добре зберігається провітамін А. У хвої, що дуже прив'яла і втратила здатність вбирати воду, відновлення цього провітаміну не відбувається.
Хвою сосни підсушують у сушарках при температурі 50-90° або 350—400° С, потім подрібнюють на дробарках або млинах. Зберігають хвойне борошно у темних, прохолодних приміщеннях у закритій тарі, бо під впливом світла руйнується провітамін А. Але вміст його у хвойному борошні зменшується не так інтенсивно, якщо обробити його антиоксидантом сантохіном.
Вологість хвойного борошна при зберіганні не повинна перевищувати 15 %.
Живицю (терпентин) одержують шляхом підсочки сосни. Для цього на стовбур живого дерева наносять рани (кари), внаслідок чого перерізаються горизонтальні і вертикальні смоляні ходи, з яких витікає прозора смола — живиця, більша частина якої стікає в спеціальний посуд. Підсочуються стиглі дерева діаметром від 18 см і більше. За тривалістю підсочки розрізняють довгострокові (10-15 років), короткострокові (2-7 років) і одноразові — у рік рубки. Підсочку ведуть з застосуванням хімічних стимуляторів смоловиділення або без них. Останнім часом все ширше впроваджуються у виробництво нові хімічні стимулятори, які дозволяють збільшити вихід живиці на 40—45 %. Збирають живицю спеціально підготовлені працівники за наявними інструкціями.

## Шкідники
Хвою дерев масово вражає гусінь совки соснової, шовкопряда соснового.

title: Сосна звичайна

wikitext:
{{Speciesbox
| name = Сосна звичайна
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| image = Pinus sylvestris1.jpg
| image_width = 260px
| image_caption = '''Сосна звичайна''' (''Pinus sylvestris'')
| genus = Pinus
| parent = Pinus subsect. Pinus
| display_parents = 3
| species = sylvestris
| authority = [[Карл Лінней|L.]], 1753
| range_map = Pinus sylvestris range-01.png
| range_map_caption = Ареал
}}
{{Otheruses|Сосна звичайна (значення)}}
[[Файл:Сосна звичайна, вид центрального пагону зверху.jpg|thumb|Сосна звичайна, центральний пагін зверху. Вінницька область, [[Лісове урочище]] «Степашська березина».]]

'''Сосна звичайна'''<ref>{{Кобів|Pinus|sylvestris}}</ref><ref>{{ОВРУ|}} {{ref-ru}}{{ref-uk}}</ref> (''Pinus sylvestris'' L.) — високе, однодомне, 25–40 м заввишки, [[дерево]] родини [[Соснові|соснових]] (Pinaceae). Хвоя росте парами, 4–8 см завдовжки, блакитно-зелена зсередини. Шишки в зрілості (на другий рік) 2.5–6 см завдовжки, від яйцеподібних до кулястих, висячі; луски матові; насіння крилате. Росте у [[Євразія|Євразії]] переважно в помірному біомі; посідає майже третину [[ліс]]ів [[Україна|України]] (в основному на [[Полісся|Поліссі]]). Рослину використовують як джерело сировини, декоративну, лікарський засіб, та ін.

== Назва ==
Латинська назва — ''Pinus sylvestris''.

Серед місцевих українських назв існує ''соснина'' у [[Славутський район|Славутському районі]] [[Хмельницька область|Хмельницької області]]<ref>''Яната Н.'' Українські народні назви рослин. — Нью-Йорк: Українська Вільна Академія Наук у США, 1973. — стор. 49</ref>. У [[Ківерцівський район|Ківерцівському районі Волинської області]] вживають слово ''паросель,'' в селах [[Ківерцівський район|Ківерцівського]], [[Шацький район|Шацького районів Волинської області]], [[Дубровицький район|Дубровицького району Рівненської області]], на [[Підляшшя|Підляшші]] поширена назва ''хвійка'', у [[Володимирецький район|Володимирецькому районі Рівненської області]] використовується спільнокореневе слово ''хвоїна''<ref>{{Cite book|title=Словник західнополіських говірок. У 2-х т. Т.2. О-Я|last=Аркушин|first=Григорій|year=2000|publisher=Редакторсько-видавничий відділ “Вежа” Волинського державного університету ім. Лесі Українки|location=Луцьк|pages=458|language=українська|isbn=966-600-013-X}}</ref>.

== Характеристика ==

=== Зовнішній вигляд ===
[[Файл:Scots Pines Monadh Mor.jpg|thumb]]
[[Дерево]] з конусоподібною або пірамідальною [[Крона дерева|кроною]] і моноподіальним, кільчастим гілкуванням (так звані «мутовки»). Оскільки це світлолюбне дерево, нижні його гілки відмирають, очищаючи [[Стовбур (ботаніка)|стовбур]]. За сприятливих умов, висота сосни досягає 40 м, а діаметр — 1–1,5 м. Дерева, що виросли в густому [[ліс]]і, мають стрункі, майже циліндричні стовбури і невеличку, високопідняту крону з тонкими гілками. [[Кора дерева|Кора]] червонувато-бура, лускувата. Молоді пагони зеленуваті, пізніше — жовтувато-сірі.

=== Коренева система ===
[[Коренева система]] сосни — [[Стрижнева коренева система|стрижнева]], але розміри та галуження [[Корінь|кореня]] залежать від умов її зростання. На [[Болото|болотах]] коріння сосни знаходиться біля самої поверхні, кожне дерево ніби сидить на купині. Так дерево рятується від надмірної кількості вологи. На бідних і сухих ґрунтах дерево утворює величезну поверхневу кореневу систему, глибиною до 30–40 м, і радіусом до 15–20 м, і живиться за рахунок роси і конденсованої вологи.
На багатих і пухких ґрунтах стрижневий корінь сосни проникає на глибину 60-ти та більше метрів.
<br/>Коріння сосни оповите чохлами з грибкових ниток, що утворюють [[Мікориза|мікоризу]].

=== Листяний покрив ===
Укорочені пагони несуть дві-три [[Хвоя|хвоїнки]] 4,5–7 см завдовжки, зверху випуклі темно-зелені, знизу — жолобчасті, загострені, часто скручені, що тримаються 3–5 років.

=== Цикл відтворення ===
Рослина однодомна. Чоловічі шишечки колосоподібно зібрані при основі молодих видовжених пагонів, містять велику кількість лусок, які мають по два пиляки. У верхній частині молодих пагонів з'являються червонуваті поодинокі жіночі шишечки. Вони складаються з насінних лусок, які сидять у пазухах слаборозвинутих покривних лусок. Кожна насінна луска містить два насінних зачатки. Запліднення відбувається через рік після запилення.

=== Шишки ===
[[Файл:Pinus sylvestris MHNT.BOT.2005.0.971.jpg|thumb|Шишки ''P. sylvestris'' (Туреччина)]]
Стиглі шишки яйцеподібно-видовжені (3-7 см завдовжки), сірувато-бурі, матові. При достиганні насіння луски дерев'яніють, розсуваються і воно висипається. Насіння чорнувате, плямисте або білувате, з крилом, що у 2-3 рази більше за нього.

=== Поширення ===
Сосна звичайна є основною [[Лісотвірна порода|лісотвірною породою]] в Українському Поліссі. Створює чисті і мішані ліси. Світлолюбна, морозостійка рослина. Запилюється у травні.
Поширена на Поліссі, в північній частині Лісостепу, іноді на піщаних терасах рік північної частини Степу. Вона займає близько 35 % державного лісового фонду України. Основні райони заготівлі — Житомирська, Волинська, Рівненська і Львівська, частково Київська, Чернігівська області.

=== Інші види сосен ===
В культурах трапляється: [[сосна веймутова]] — ''P. strobus'' L. — дерево з зеленувато-сірою корою, хвоя тоненька, м'яка, розміщена по п'ять на укорочених пагонах; [[сосна Банкса]] — ''P. banksiana'' Lamb., яка відзначається короткою (2–4 см) скрученою хвоєю і дуже зігнутими гачкуватими шишками, які іноді розміщуються прямо на стовбурах.

== Практичне використання ==
[[Файл:Pinus sylvestris cones pl.jpg|thumb]]
Деревинна, смоло-, танідо- і пилконосна, жиро- і ефіроолійна, волокниста, вітамінозна, лікарська, фарбувальна, фітонцидна, декоративна і фітомеліоративна рослина.

Насіння сосни містить 30 % олії<ref name="Верзилин">{{ref-ru}} ''[[Верзилін Микола Михайлович|Верзилин Николай Михайлович]]'' По следам Робинзона. Сады и парки мира. — Л.: Детская литература., 1964. — 576с.</ref>.

Широке поширення, великі запаси деревини сосни свідчать про велике народногосподарське її значення.

Деревина сосни звичайної з рожевуватим або бурувато-червоним ядром і жовтувато-білою [[Заболонь|заболонню]], яка особливо різко виділяється після висихання; деревина її легка, м'яка, трохи блищить, малосучкувата, добре розколюється, легко обробляється, смолиста, стійка проти гниття, проте швидко втрачає природний колір, буріє і часом уражається синявою. У вигляді круглого лісу вона є основним будівельним матеріалом як у сільськогосподарському, так і в промисловому та житловому будівництві; використовуються також на телеграфні й телефонні стовпи, на портові споруди, дамби, греблі, набережні, мости. Соснові пиломатеріали (дошки, бруси) широко застосовують у будівництві (ферми, балки, крокви, сходи, віконні коробки, одвірки, підлоги тощо).
[[Файл:Коріння сосни.jpg|ліворуч|міні|Наслідки буревію. Оголене коріння сосни (піщаний ґрунт)]]
Деревина сосни йде на виготовлення щипкових музичних інструментів ([[Балалайка|балалайки]], [[Мандоліна|мандоліни]]), на клавіатурні дощечки на виробництво фанери, діжок для малоцінних матеріалів, сухих і напіврідких продуктів (смола, дьоготь) і під рибу.

Останнім часом деревина сосни все ширше використовується в целюлозно-паперовій промисловості, але в меншій мірі, ніж деревина ялини. Деревина сосни містить до 54 % [[Целюлоза|целюлози]], технічний вихід її становить до 39 %, вміст смоли — до 3,5 %, деревинні волокна довгі (2,6-4,4 мм). 3 деревини сосни шляхом сухої перегонки одержують [[деревинний оцет]] і [[дьоготь]], а в перегонному апараті лишається вугілля, з якого виробляють активоване вугілля. Дьоготь і активоване вугілля використовують у медицині. Крім того, активоване вугілля застосовують для знебарвлення рідин, видалення з них запахів. Ним заповнюють [[протигаз]]и.

Дрова з сосни звичайної добре горять, особливо із старих дерев, які містять багато смоли. 3 пенькового і кореневого соснового [[осмол]]у екстракцією його трісок бензином чи іншими розчинниками або перегонкою з водяною парою одержують так званий екстракційний або паровий [[скипидар]]. Проте якість його нижча від скипидару із [[Живиця|живиці]]. Сухою перегонкою соснового пенькового осмолу одержують сухоперегінний сирець скипидару — найнижчий із його сортів. З соснового пенькового осмолу одержують також [[каніфоль]].

Із сосни звичайної збирають живицю, з якої одержують скипидар і каніфоль. Скипидар використовують на виробництво [[Лак (лакофарбові матеріали)|лаків]], [[Фарба|фарб]], парфумів, технічної [[камфора|камфори]], яка необхідна для виробництва пластмас, кінофотоплівок, штучних тканин, вибухівки, а також у гумовій і фармацевтичній промисловості. Каніфоль сосни використовують для проклейки паперу, виготовлення дешевого лаку, грамплатівок, [[сургуч]]у, а також як домішку до бетону. Нею натирають смички [[Струнні музичні інструменти|струнних музичних інструментів]].

Низькі сорти каніфолі йдуть на виготовлення мастил. Живицю, смолу, скипидар і каніфоль застосовують також у медицині. З насіння сосни звичайної пресуванням або екстрагуванням одержують жирну висихаючу олію, яку використовують для виробництва [[Оліфа|оліфи]]. З хвої сосни внаслідок перегонки з водою одержують ефірну олію, яку застосовують у медицині. Після видалення ефірної олії з хвої сосни одержують соснову або лісову вовну. Вихід волокна 35 %. Його використовують у суміші з відходами бавовнику (40 % соснової вати, 60 % відходів бавовнику) або з вовною для одержання пряжі, з якої виготовляють фланель і ковдри. Соснова вата з домішкою паперових ниток йде на виготовлення матів і підстилок, а з коноплями і льоном — мотузків і канатів. Соснова вата — гарний набивний матеріал для матраців і подушок.
у науковій медицині використовують бруньки, живицю, смолу і продукти сухої перегонки деревини — дьоготь і вугілля.

Бруньки містять смолу, ефірну олію, дубильні речовини, вітамін С тощо. Застосовують як відкашлювальний, сечогінний і знезаражувальний засіб при хворобах верхніх дихальних шляхів, для ванн. Концентрат [[Вітамін С|вітаміну С]], виготовлений з хвої сосни, використовують для лікування [[Цинга|цинги]]; хлорофіл-вітамінну пасту — для лікування ран, опіків; [[Паста (лікарська форма)|паста]] входить також до складу протиастматичної мікстури Траскова. Скипидар (терпентинова олія), який одержують з живиці і смоли, використовують безпосередньо (у вигляді інгаляцій для дезінфекції дихальних шляхів) і в складі мазей при [[ревматизм]]і, [[невралгія]]х, [[Подагра|подагрі]]; з нього готують терпингідрат (відкашлювальний і сечогінний препарати). Живицю (терпентин) і каніфоль застосовують тільки у пастирях, дьоготь — зовнішньо, зокрема він входить до складу мазі від [[Короста|корости]]. 3 активованого вугілля виготовляють карболен, який вживають при утворенні великої кількості газів у шлунку та [[Кишка|кишці]].
У народній медицині, крім того, використовують бруньки сосни при [[рахіт]]і і [[Золотуха|золотусі]], хвою — у вигляді ванн у разі рахіту і [[Подагра|подагри]]. Дьоготь використовують для лікування хвороб шкіри ([[Екзема|екземи]], лускатого лишаю та [[Короста|корости]]).

Сосна звичайна — танідоносна рослина. Її кора містить 4-10 % [[Таніди|танідів]] (при доброякісності 37,2-53,86 %). Із збільшенням віку вміст танідів у корі зменшується. Сосна звичайна утворює багато пилку і клею. [[Пилок]] у неї великий, тому [[бджоли]] збирають його неохоче. Влітку на сосні часто з'являється падь. Молоді пагони і шишки дають червону фарбу.
Як декоративна рослина сосна звичайна рекомендується для поодиноких і групових насаджень, а також масивів у парках і лісопарках, використовується на новорічні ялинки. Вона має декоративні різновидності (пірамідальну, плакучу тощо).

Як фітонцидна рослина вона має санітарно-гігієнічне значення: під впливом парів скипидару повітря в соснових насадженнях іонізується, а деякі хвороботворні бактерії (стафілококи) гинуть.
[[Сосна веймутова]] рекомендується для масивів, чистих і мішаних груп, поодиноких насаджень у парках і лісопарках. Особливо ефективні поєднання її з ялиною, ялицею, а також з [[дуб]]ом, липою і [[Клен звичайний|кленом звичайним]].

Сосна звичайна має важливе лісомеліоративне значення. Вона здатна рости на піщаних неродючих ґрунтах, невибаглива до вологи, швидкоросла. Сосна — незамінна порода для залісення пісків. Засоленості ґрунтів і забруднення повітря газами вона не витримує.

Із хвої сосни виготовляють [[хвойно-вітамінне борошно]] — вітамінний корм для сільськогосподарських тварин. За поживністю І кг хвойно-вітамінного борошна дорівнює 0,25-3 кормовим одиницям. В ньому міститься багато провітаміну A, D, вітаміни групи В та вітаміни К, Е, С, а також макро- і мікроелементи — кальцій, фосфор, залізо, кобальт, манган, цинк, молібден і нікель.
Використовують хвойно-вітамінне борошна як профілактичний засіб проти захворювань на авітамінози та проти гельмінтозних захворювань у тварин.

Хвою сосни можна згодовувати тваринам і не розмеленою, але перед вживанням її слід обробляти водяною парою і давати після іншого корму (коровам не більше 5 кг, коням 3-4 кг), а свіжу необроблену можна давати коровам 2 кг на добу. При поїданні великої кількості хвої сосни у тварин з'являється кривава сеча.

== Збирання, переробка та зберігання ==
[[Файл:Pinus sylvestris wood ray section 1 beentree.jpg|thumb]]
Бруньки сосни для лікувальних цілей заготовляють до початку їх розпускання (лютий-березень), найкраще під час рубок догляду. Секаторами зрізують з молодих дерев бруньки з гілочками довжиною до 3 см, не чіпаючи центрального пагона. Сушать сировину на горищах з достатньою вентиляцією, розстеливши тонким шаром на папері або тканині, часто перемішуючи. Не дозволяється сушити їх у печах, бо при цьому розплавляється і випаровується смола.
Сировину пакують у фанерні ящики вагою по 25 кг. Зберігають в упакованому вигляді в сухих, добре провітрюваних приміщеннях на стелажах або підтоварниках.

Для виробництва жирної олії з насіння шишки збирають з початку зими до весни, бо з настанням перших весняних дощів вони розкриваються і насіння швидко висипається з них. Збирати шишки доцільно із зрубаних дерев під час лісозаготівель. Врожайні роки бувають у середньому один раз у три роки, рідше раз у п'ять років. Насіння добувають з шишок на насіннєсушарках (сонячних, вогневих, парових).

Для виробництва хвойно-вітамінного борошна на лісосіках під час рубок заготовляють соснові гілочки (лапки). Під час промислової переробки хвої важливим є збереження її якості (особливо провітаміну А), від чого залежить сортність борошна. Найдоступнішим є метод змочування. У прив'яленій хвої, яка не втратила здатності вбирати воду, відбувається відновлення провітаміну А ([[каротин]]у). За постійного рясного змочування хвої, у ній добре зберігається провітамін А. У хвої, що дуже прив'яла і втратила здатність вбирати воду, відновлення цього провітаміну не відбувається.

Хвою сосни підсушують у сушарках при температурі 50-90° або 350—400° С, потім подрібнюють на дробарках або млинах. Зберігають хвойне борошно у темних, прохолодних приміщеннях у закритій тарі, бо під впливом світла руйнується провітамін А. Але вміст його у хвойному борошні зменшується не так інтенсивно, якщо обробити його антиоксидантом сантохіном.
Вологість хвойного борошна при зберіганні не повинна перевищувати 15 %.
Живицю (терпентин) одержують шляхом [[Підсочка|підсочки]] сосни. Для цього на стовбур живого дерева наносять рани (кари), внаслідок чого перерізаються горизонтальні і вертикальні смоляні ходи, з яких витікає прозора смола — живиця, більша частина якої стікає в спеціальний посуд. Підсочуються стиглі дерева діаметром від 18 см і більше. За тривалістю підсочки розрізняють довгострокові (10-15 років), короткострокові (2-7 років) і одноразові — у рік рубки. Підсочку ведуть з застосуванням хімічних стимуляторів смоловиділення або без них. Останнім часом все ширше впроваджуються у виробництво нові хімічні стимулятори, які дозволяють збільшити вихід живиці на 40—45 %. Збирають живицю спеціально підготовлені працівники за наявними інструкціями.

== Шкідники ==
Хвою дерев масово вражає [[гусінь]] [[совка соснова|совки соснової]], [[шовкопряд сосновий|шовкопряда соснового]].

== Див. також ==
* [[Соснова олія]]
* [[Список дикорослих корисних рослин України]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ЛРЕД|частина=Сосна звичайна|сторінки=412}}
* [https://www.conifers.org/pi/Pinus_sylvestris.php The Gymnosperm Database] {{ref-en}}

== Джерела ==
* {{ДКРУ}}
* Бактеріальні хвороби сосни звичайної (Pinus sylvestris L.) та мікрофлора її насіння: монографія / Р. І. Гвоздяк, А. Ф. Гойчук, В. В. Розенфельд, Л. А. Пасічник; ред.: А. Ф. Гойчук. — Житомир: Полісся, 2011. — 222 c. — Бібліогр.: С. 183—212.

{{Сосни Європи, Середземномор'я та Північної Африки}}
{{Бібліоінформація}}
{{Taxonbar|from=Q133128}}

[[Категорія:Хвойні дерева України]]
[[Категорія:Сосна|звичайна]]
[[Категорія:Флора Європи]]
[[Категорія:Флора Азії]]
[[Категорія:Рослини, описані 1753]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Найменший ризик (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Голонасінні (Gymnosperms)

Відділ: Хвойні (Pinophyta)

Клас: Хвойні (Pinopsida)

Порядок: Соснові (Pinales)

Родина: Соснові (Pinaceae)

Рід: Сосна (Pinus)

Підрід: P. subg. Pinus

Секція: P. sect. Pinus

Підсекція: P. subsect. Pinus

Вид: Сосна звичайна (P. sylvestris)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва:
Pinus sylvestris · L., 1753
Ареал


text:
# Марія Коберн
Марія Коберн (англ. Maria Coburn, 22 листопада 2001) — американська стрибунка у воду. Учасниця Чемпіонату світу з водних видів спорту 2019 де в стрибках з метрового трампліна посіла 10-те місце.

title: Марія Коберн

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Марія Коберн
| оригінал імені = Maria Coburn
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
}}
'''Марія Коберн''' ({{lang-en|Maria Coburn}}, 22 листопада 2001) — [[США|американська]] [[Стрибки у воду|стрибунка у воду]]. Учасниця [[чемпіонат світу з водних видів спорту 2019|Чемпіонату світу з водних видів спорту 2019]] де в [[Стрибки у воду на Чемпіонаті світу з водних видів спорту 2019 — трамплін, 1 метр (жінки)|стрибках з метрового трампліна]] посіла 10-те місце<ref>{{cite web |url=http://omegatiming.com/File/0001130005020101FFFFFFFFFFFFFF00.pdf |title=18th FINA World Championships 2019: Women's 1m Springboard start list |work=FINA |accessdate=13 липня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190712074341/http://omegatiming.com/File/0001130005020101FFFFFFFFFFFFFF00.pdf |archive-date=12 липня 2019 |url-status=dead }}</ref>.

== Посилання ==
* [https://www.the-sports.org/t-spf452681.html Марія Коберн на The-sports.org] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211123143513/https://www.the-sports.org/t-spf452681.html |date=23 листопада 2021 }}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Коберн Марія}}
[[Категорія:Народились 2001]]
[[Категорія:Стрибуни у воду США]]

title: Загальна інформація

Народження: 22 листопада 2001 (23 роки)

title: Спорт

Країна: США

Вид спорту: стрибки у воду


text:
# USS Kearsarge (CV-33)
«Кірсердж» (англ. USS Kearsarge (CV-33)) — важкий ударний авіаносець США періоду Другої світової війни типу «Ессекс», довгопалубний підтип.

## Історія створення
Авіаносець «Кірсердж» був закладений 1 березня 1944 року на верфі флоту в Нью-Йорку. Спущений на воду 5 травня 1945 року, вступив у стрій 2 березня 1946 року.

## Історія служби
Авіаносець «Кірсердж» ніс службу у складі 6-го флоту США в Атлантиці та Середземному морі.
16 червня 1950 року виведений у резерв. Протягом 1950—1952 років авіаносець пройшов модернізацію за програмою SCB-27, після чого зміг використовувати нові реактивні літаки.
Після модернізації «Кірсердж» вирушив на Далекий Схід, де взяв участь в Корейській війні (11.08.1952 — 17.03.1953). За час походу літаки авіаносця здійснили більш як 6000 вильотів, завдаючи ударів по північнокорейських позиціях. Під час бойових дій, 1 жовтня 1952 року, «Кірсердж» був перекласифікований в ударний авіаносець CVA-33.
Після закінчення бойових дій авіаносець ніс службу на Далекому Сході у складі 7-го флоту.
З липня 1956 року по січень 1957 року авіаносець пройшов модернізацію за програмою SCB-125, під час якої отримав кутову польотну палубу.
Після завершення модернізації 1 липня 1957 року корабель і далі ніс службу на Тихому океані. 1 жовтня 1958 року був перекласифікований в протичовновий авіаносець CVS-33.
У жовтні 1959 року надавав допомогу мешканцям Нагої, які постраждали від тайфуну, евакуювавши понад 6000 чоловік.
7 березня 1960 року врятував радянських військовослужбовців Асхата Зіганшина, Філіпа Поплавського, Анатолія Крючковського та Івана Федотова, які 49 днів дрейфували на баржі Т-4.
Авіаносець «Кірсердж» залучали до космічних місій НАСА.
3 жовтня 1962 року забезпечував посадку космічного апарата «Сигма-7» (астронавт Волтер Ширра), а 16 травня 1963 року — «Фатіх-7» (астронавт Гордон Купер).
«Кірсердж» брав участь у війні у В'єтнамі, здійснивши 4 походи до берегів В'єтнаму (09.06 — 16.12.1964, 09.06 — 20.12.1966, 17.08.1967 — 06.04.1968, 29.03 — 04.08.1969).
13 лютого 1970 року авіаносець вивели в резерв. Після трирічного перебування у складі Резервного флоту 19 травня 1973 року він був виключений зі списків флоту й у лютому 1974 року проданий на злам.

title: USS Kearsarge (CV-33)

wikitext:
{{Otheruses2|USS Kearsarge}}
{{Військовий корабель
|Назва              = Авіаносець «Кірсердж»
|Оригінальна назва  = {{lang-en|USS Kearsarge (CV-33)}}
|Зображення         = USS Kearsarge (CVS-33) at Kobe 1959.jpeg
|Підпис             = Авіаносець «Кірсердж» у Кобе, 1959 рік
|Тип судна          = [[Авіаносець]], [[Авіаносці типу «Ессекс»|тип «Ессекс»]]
|Прапор             = [[Файл:US flag 48 stars.svg|border|35пкс]]
|Порт =
|Організація =
|Виробник             = [[Newport News Shipbuilding]]
|Будівництво почалося = [[1 березня]] [[1944]] року
|Спущено              = [[5 травня]] [[1945]] року
|Експлуатація з       = [[2 березня]] [[1946]] року
|Виведений            = [[13 лютого]] [[1970]] року
|Статус               = зданий на злам
|Водотоннажність = 26 670 тонн (стандартна)
34 800 тонн (повна)
|Довжина = 271 м
|Ширина  = 45,0 м
|Висота  =
|Осадка  = 8,71 м
|Бронювання = пояс і траверзи — 102 мм
нижня палуба — 37 мм
ангарна палуба — 64 мм
|Двигуни =
|Гвинти =
|Потужність = 150 000 к.с.
|Швидкість  = 32—33 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузли]]
|Автономність плавання= 15 000 миль на 15 вузлах
|Екіпаж = 3106 осіб
|Артилерія =
|Торпедно-мінне озброєння=
|Ракетне озброєння =
|Зенітне озброєння = 12 127-мм гармат
 32 (8х4) 40-мм зенітних гармати «[[Bofors L60|Бофорс]]»,
46 20-мм зенітних автоматів «[[20-мм автоматична зенітна гармата зразка 1934 року Ерлікон|Ерлікон]]»
|Авіація = 91—103 літаки
}}

'''«Кірсердж»''' ({{lang-en|USS Kearsarge (CV-33)}}) — важкий ударний [[авіаносець]] [[Сполучені Штати Америки|США]] періоду [[Друга світова війна|Другої світової війни]] [[Авіаносці типу «Ессекс»|типу «Ессекс»]], довгопалубний підтип.

== Історія створення ==
[[Файл:USS Kearsarge (CVA-33) underway at sea, circa in 1953.jpg|thumb|left|300px|Авіаносець «Кірсердж» після модернізації за програмою SCB-27A]]
[[Файл:USS Kearsarge (CVS-33) crew spells out 'Mercury 9' on the flight deck on 15 May 1963 (GPN-2000-001403).jpg|thumb|left|300px|Авіаносець «Кірсердж» забезпечує посадку космічного корабля «Фатіх-7», 16 травня 1963 року]]
Авіаносець «Кірсердж» був закладений 1 березня 1944 року на верфі флоту в [[Нью-Йорк]]у. [[Церемонія спуску судна на воду|Спущений на воду]] 5 травня 1945 року, [[Введення корабля в експлуатацію|вступив у стрій]] 2 березня 1946 року.

== Історія служби ==
Авіаносець «Кірсердж» ніс службу у складі [[6-й флот (США)|6-го флоту]] США в [[Атлантичний океан|Атлантиці]] та [[Середземне море|Середземному морі]].
16 червня 1950 року виведений у резерв. Протягом 1950—1952 років авіаносець пройшов модернізацію за програмою [[Програма модернізації SCB-27|SCB-27]], після чого зміг використовувати нові реактивні літаки.

Після модернізації «Кірсердж» вирушив на [[Далекий Схід]], де взяв участь в [[Корейська війна|Корейській війні]] (''11.08.1952 — 17.03.1953''). За час походу літаки авіаносця здійснили більш як 6000 вильотів, завдаючи ударів по північнокорейських позиціях. Під час бойових дій, 1 жовтня 1952 року, «Кірсердж» був перекласифікований в ударний авіаносець '''CVA-33'''.
Після закінчення бойових дій авіаносець ніс службу на Далекому Сході у складі [[7-й флот (США)|7-го флоту]].

З липня 1956 року по січень 1957 року авіаносець пройшов модернізацію за програмою [[Програма модернізації SCB-125|SCB-125]], під час якої отримав кутову польотну палубу.
Після завершення модернізації 1 липня 1957 року корабель і далі ніс службу на [[Тихий океан|Тихому океані]]. 1 жовтня 1958 року був перекласифікований в протичовновий авіаносець '''CVS-33'''.

У жовтні 1959 року надавав допомогу мешканцям [[Нагоя|Нагої]], які постраждали від тайфуну, евакуювавши понад 6000 чоловік.
7 березня 1960 року врятував радянських військовослужбовців Асхата Зіганшина, Філіпа Поплавського, Анатолія Крючковського та Івана Федотова, які 49 днів дрейфували на [[Баржа|баржі]] Т-4.<ref>{{cite web |url=http://www.history.navy.mil/research/library/online-reading-room/title-list-alphabetically/u/uss-kearsage-rescues-soviet-soldiers-1960.html |title=USS Kearsage Rescues Soviet Soldiers, 1960 |publisher=History.navy.mil |accessdate=2012-08-13 |archive-date=30 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150630013627/http://www.history.navy.mil/research/library/online-reading-room/title-list-alphabetically/u/uss-kearsage-rescues-soviet-soldiers-1960.html }}</ref>

Авіаносець «Кірсердж» залучали до космічних місій [[НАСА]].
3 жовтня 1962 року забезпечував посадку космічного апарата [[Меркурій-8|«Сигма-7»]] (''астронавт [[Волтер Ширра]]''), а 16 травня 1963 року — [[Меркурій-9|«Фатіх-7»]] (''астронавт [[Гордон Купер]]'').

«Кірсердж» брав участь у [[Війна у В'єтнамі|війні у В'єтнамі]], здійснивши 4 походи до берегів В'єтнаму (''09.06 — 16.12.1964, 09.06 — 20.12.1966, 17.08.1967 — 06.04.1968, 29.03 — 04.08.1969'').

13 лютого 1970 року авіаносець вивели в резерв. Після трирічного перебування у складі Резервного флоту 19 травня 1973 року він був виключений зі списків флоту й у лютому 1974 року проданий на злам.

== Література ==
* Энциклопедия авианосцев. Под общей редакцией А. Е. Тараса / Минск, Харвест; Москва, АСТ, 2002 {{ref-ru}}
* Авианосцы Второй мировой. Новые властелины океанов. //С. А. Балакин, А. В. Дашьян, М. Э. Морозов. — М.: Коллекция, Яуза, 2006. ISBN 5-699-17428-1 {{ref-ru}}
* ''К. Шант'', ''К. Бишоп''. Авианосцы. Самые грозные авианесущие корабли мира и их самолеты. Иллюстрированная энциклопедия /Пер. с англ. — Москва: Омега, 2006. — 256 с. {{ref-ru}}
* ''С. А. Балакин''. Авианосцы мира. 1939—1945. Великобритания, США, СССР. {{ref-ru}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Авіаносці типу «Ессекс»]]
* [[Список авіаносців США]]

== Посилання ==
{{Commons category-inline|USS Kearsarge (CV-33)}}
* [http://www.navsource.org/archives/02/33.htm Фотогалерея] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140328021458/http://www.navsource.org/archives/02/33.htm |date=28 березня 2014 }} на navsource.org

{{Авіаносці типу «Ессекс»}}
{{Авіаносці США}}

[[Категорія:Авіаносці типу «Ессекс»]]
[[Категорія:Кораблі Корейської війни]]
[[Категорія:Авіаносці В'єтнамської війни]]
[[Категорія:Кораблі 1945]]

title: Служба

Тип/клас: Авіаносець, тип «Ессекс»

Спущено на воду: 5 травня 1945 року

Введено в експлуатацію: 2 березня 1946 року

Виведений зі складу флоту: 13 лютого 1970 року

Статус: зданий на злам

title: Параметри

Тоннаж: 26 670 тонн (стандартна) · 34 800 тонн (повна)

Бронювання: пояс і траверзи — 102 мм · нижня палуба — 37 мм · ангарна палуба — 64 мм

title: Технічні дані

Швидкість: 32—33 вузли

Автономність плавання: 15 000 миль на 15 вузлах

Екіпаж: 3106 осіб

title: Озброєння

Зенітне озброєння: 12 127-мм гармат · 32 (8х4) 40-мм зенітних гармати «Бофорс», · 46 20-мм зенітних автоматів «Ерлікон»

Авіація: 91—103 літаки


text:
# Rhampholeon chapmanorum
Rhampholeon chapmanorum — вид ігуаноподібних ящірок родини хамелеонових (Chamaeleonidae). Ендемік Малаві.

## Поширення і екологія
Rhampholeon chapmanorum мешкають в горах Натунду-Хіллз на півдні Малаві. Вони живуть у вічнозелених тропічних лісах, на висоті від 650 до 950 м над рівнем моря. Вдень шукають їжу в лісовій підстилці, серед опалого листя, а на ніч перебираються на низько розташовані гілки кущів і дерев.

## Збереження
МСОП класифікує цей вид як такий, що перебуває на межі зникнення. Rhampholeon chapmanorum загрожує знищення природного середовища.

title: Rhampholeon chapmanorum

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Rhampholeon chapmanorum''
| status = CR
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=172568|title=Rhampholeon chapmanorum|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.2|accessdate=17 серпня 2023}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Ігуаноподібні]] (Iguania)
| familia = [[Хамелеонові]] (Chamaeleonidae)
| genus = ''[[Rhampholeon]]''
| species = '''''R. chapmanorum'''''
| binomial = ''Rhampholeon chapmanorum''
| binomial_authority =[[Colin R. Tilbury|Tilbury]], 1992<ref>{{стаття|автор=Tilbury, C. R.|рік=1992|назва=A new dwarf forest chameleon ( Sauria: ''Rhampholeon'' Gunther 1874) from Malawi, central Africa|видання=Tropical Zoology|випуск=5|сторінки=1-9|doi=10.1080/03946975.1992.10539176}}</ref>
| synonyms =''Rhampholeon chapmani''
| range_map =Rhampholeon chapmanorum distribution.png
| range_map_caption =Ареал поширення виду
| wikispecies = Rhampholeon chapmanorum
| commonscat = Rhampholeon chapmanorum
| commons = Rhampholeon chapmanorum
}}
'''''Rhampholeon chapmanorum''''' — вид [[Ігуаноподібні|ігуаноподібних]] [[Ящірки|ящірок]] родини [[Хамелеони|хамелеонових]] (Chamaeleonidae)<ref>{{NRDB species|genus=Rhampholeon|species=chapmanorum}}</ref>. [[Ендемік]] [[Малаві]].

== Поширення і екологія ==
''Rhampholeon chapmanorum'' мешкають в горах Натунду-Хіллз на півдні Малаві. Вони живуть у вічнозелених тропічних лісах, на висоті від 650 до 950 м над рівнем моря. Вдень шукають їжу в лісовій підстилці, серед опалого листя, а на ніч перебираються на низько розташовані гілки кущів і дерев.

== Збереження ==
[[МСОП]] класифікує цей вид як такий, що перебуває [[на межі зникнення]]. ''Rhampholeon chapmanorum'' загрожує знищення природного середовища.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q3429255}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Хамелеонові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1992]]
[[Категорія:Плазуни Малаві]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Малаві]]

title: ?Rhampholeon chapmanorum

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Ігуаноподібні (Iguania)

Родина: Хамелеонові (Chamaeleonidae)

Рід: Rhampholeon

Вид: R. chapmanorum

Вікісховище: Rhampholeon chapmanorum

Віківиди: Rhampholeon chapmanorum


text:
# Йоан Джурджу Патакі
Йоан Джурджу Патакі (рум. Ioan Giurgiu Patachi, лат. Ioannes Nemes de Pataki; 1680, Стримбу — 29 жовтня 1727) — румунський церковний діяч, василіянин, греко-католицький єпископ Фаґараша, предстоятель Румунської греко-католицької церкви у 1721—1727 роках.

## Життєпис
Йоан Джурджу Патакі народився в 1680 році в сім'ї дрібної знаті в місті Стримбу, повіт Клуж. Рано втратив батьків і спочатку його виховував дядько, який згодом залишив його під опікою єзуїтів. Навчався у Клужі і Відні, а згодом був направлений до німецько-угорської колегії до Рима, де навчався з 1705 по 1710 рік. У Римі, 24 вересня 1707 року, він був висвячений на священника римського обряду. Після закінчення студій служив на парафії у Фаґараші.
Перший греко-католицький єпископ Румунії, єпископ Альба-Юлії, Атанасіе Ангел, помер 19 серпня 1713 року, і його спадкоємство було проблематичним. Спочатку Синод Церкви обрав єзуїта Франциска Шуньйога, який відмовився. Потім Синод обрав колишнього секретаря владики Атанасія Венцеслава Франца, але цей вибір не підтримав монарх Габсбургів, імператор Карл VI, оскільки Франц був мирянином. Нарешті, 23 грудня 1715 року було досягнуто консенсус щодо імені Йоана Джурджу Патакі.
Шлях до його офіційного проголошення єпископом був досить довгий. Спочатку 14 лютого 1717 року він склав вічні обіти у Василіянському Чині, і йому довелося подати клопотання до Апостольської Столиці про зміну обряду з римського на візантійський. Більше того, латинський єпископ Альба-Юлії виступав проти присутності греко-католицької єпархії в тому самому місті, а монастир в Альбі-Юлії, де був осідок греко-католицької румунської церкви, мав був бути зруйнований, а на його місці мала постати фортеця. Щойно 3 лютого 1721 року кандидатура Патакі була офіційно підтверджена Папою Римським Климентом XI, а 18 травня 1721 року осідок був перенесений Альба-Юлії до Фаґараша, і заснована тим самим греко-католицька єпархія Фаґараш. Хіротонія Йоана Джурджу Патакі відбулася в соборі Святого Миколая у Фаґараші 17 серпня 1723 року.
Помер через кілька років, 29 жовтня 1727 року в Симбета-де-Жос, повіт Брашов.

title: Йоан Джурджу Патакі

wikitext:
{{Архієрей
| ім'я               = Йоан Джурджу Патакі, ЧСВВ
| оригінальне ім'я   = {{lang-ro|Ioan Giurgiu Patachi}}
| ім'я при народженні             =
| оригінальне ім'я при народженні =
| зображення         = Ioan Giurgiu Patachi.jpg
| розмір             = 250 px
| підпис             = Єпископ Йоан Джурджу Патакі, ЧСВВ

| титул              = [[Архієпархія Фаґараша і Альба-Юлії|Єпископ Фаґарша]]
| порядок            = 1
| конфесія           =
| деномінація        =
| церква             = [[Румунська греко-католицька церква]]
| громада            =
| обрання            = [[23 грудня]] [[1715]], потвердження [[3 лютого]] [[1721]]
| інтронізація       =
| коронація          =
| періодпочаток      = [[17 серпня]] [[1723]]
| періодкінець       = [[29 жовтня]] [[1727]]
| попередник         =
| наступник          = [[Інокентій Міку-Кляйн]]
| зречення           =
| коментар           =
| прапор             =

| освіта             =
| науковий ступінь   =
| професія           =
| діяльність         =
| національність     = [[Румуни|румун]]
| громадянство       =
| тезоіменитство     =
| дата народження    = 1680
| місце народження   =
| дата смерті        = 29.10.1727
| місце смерті       =
| похований          =
| похована           =
| династія           =
| батько             =
| мати               =
| в шлюбі            =
| дружина            =
| чоловік            =
| діти               =
| прийняття чернецтва= [[14 лютого]] [[1717]], вічні обіти в ЧСВВ
| сан                = [[24 вересня]] [[1707]]
| престол            =
| посада             =
| хіротонія          = [[17 серпня]] [[1723]]
| хто_висвятив       =
| єпископства        =
| кардинал           =
| титулярна церква   =
| проголошений       =
| призначений        =
| Папою              =
| герб               =
| девіз              =
| автограф           =
| монограма          =
| нагороди           =
| commons            =
}}
'''Йоан Джурджу Патакі''' ({{lang-ro|Ioan Giurgiu Patachi}}, {{lang-la|Ioannes Nemes de Pataki}}; [[1680]], [[Стримбу]] — [[29 жовтня]] [[1727]]) — румунський церковний діяч, [[Василіяни (значення)|василіянин]], греко-католицький [[Архієпархія Фаґараша і Альба-Юлії|єпископ Фаґараша]], предстоятель [[Румунська греко-католицька церква|Румунської греко-католицької церкви]] у 1721—1727 роках.

== Життєпис ==
Йоан Джурджу Патакі народився в 1680 році в сім'ї дрібної знаті в місті [[Стримбу]], повіт Клуж. Рано втратив батьків і спочатку його виховував дядько, який згодом залишив його під опікою [[Товариство Ісуса|єзуїтів]]. Навчався у [[Клуж-Напока|Клужі]] і [[Відень|Відні]], а згодом був направлений до німецько-угорської колегії до [[Рим]]а, де навчався з 1705 по 1710 рік. У Римі, 24 вересня 1707 року, він був висвячений на священника [[Римський обряд|римського обряду]]. Після закінчення студій служив на парафії у [[Фегераш|Фаґараші]].

Перший греко-католицький єпископ Румунії, єпископ Альба-Юлії, Атанасіе Ангел, помер 19 серпня 1713 року, і його спадкоємство було проблематичним. Спочатку Синод Церкви обрав єзуїта Франциска Шуньйога, який відмовився. Потім Синод обрав колишнього секретаря владики Атанасія Венцеслава Франца, але цей вибір не підтримав монарх Габсбургів, імператор [[Карл VI Габсбург|Карл VI]], оскільки Франц був мирянином. Нарешті, 23 грудня 1715 року було досягнуто консенсус щодо імені Йоана Джурджу Патакі.

Шлях до його офіційного проголошення єпископом був досить довгий. Спочатку 14 лютого 1717 року він склав вічні обіти у [[Василіяни (значення)|Василіянському Чині]], і йому довелося подати клопотання до [[Святий Престол|Апостольської Столиці]] про зміну обряду з римського на [[Візантійський обряд|візантійський]]. Більше того, латинський єпископ Альба-Юлії виступав проти присутності греко-католицької єпархії в тому самому місті, а монастир в Альбі-Юлії, де був осідок греко-католицької румунської церкви, мав був бути зруйнований, а на його місці мала постати фортеця. Щойно 3 лютого 1721 року кандидатура Патакі була офіційно підтверджена Папою Римським [[Климент XI|Климентом XI]], а 18 травня 1721 року осідок був перенесений Альба-Юлії до Фаґараша, і заснована тим самим греко-католицька єпархія Фаґараш. [[Хіротонія]] Йоана Джурджу Патакі відбулася в соборі Святого Миколая у Фаґараші 17 серпня 1723 року.

Помер через кілька років, 29 жовтня 1727 року в Симбета-де-Жос, повіт Брашов.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.bru.ro/blaj/lista-episcopilor/ps-ioan-giurgiu-patachi/ Episcopul Ioan Giurgiu Patachi] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210415082250/http://www.bru.ro/blaj/lista-episcopilor/ps-ioan-giurgiu-patachi/ |date=15 квітня 2021 }} // Biserica Română Unită cu Roma, Greco-Catolică {{ref-ro}}
* [http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bnedpa.html Bishop Ioan Constantin Giurgiu Patachi (Nemes de Pataky), O.S.B.M. †] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210502095753/https://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bnedpa.html |date=2 травня 2021 }} // The Hierarchy of the Catholic Church {{ref-en}}

{{Бібліоінформація}}
{{ВП-Портали|Біографії|Історія|Католицтво|Румунія}}

{{DEFAULTSORT:Патакі Йоан Джурджу}}
[[Категорія:Василіяни]]
[[Категорія:Єпископи Румунської греко-католицької церкви]]
[[Категорія:Персоналії:Відень]]
[[Категорія:Персоналії:Рим]]
[[Категорія:Персоналії:Алба-Юлія]]
[[Категорія:Персоналії:Фегераш]]

title: 17 серпня 1723 — 29 жовтня 1727

Обрання: 23 грудня 1715, потвердження 3 лютого 1721

Церква: Румунська греко-католицька церква

Наступник: Інокентій Міку-Кляйн

Діяльність: ксьондз, католицький диякон, Romanian Greek-Catholic bishop, Товариство Ісуса

Національність: румун

Народження: 1680 · Стримбу, Кіуєшть, Клуж, Румунія

Смерть: 29 жовтня 1727 · Симбета-де-Жос, Войла, Брашов, Румунія

Священство: 24 вересня 1707

Чернецтво: 14 лютого 1717, вічні обіти в ЧСВВ

Єп. хіротонія: 17 серпня 1723

17 серпня 1723 — 29 жовтня 1727: Йоан Джурджу Патакі у Вікісховищі


text:
# Каргарка нільська
{{#ifeq:0|0|{{#if:|{{#if:Alopochenaegyptiaca|[[]}}|}}}}
Каргарка нільська або гуска єгипетська (Alopochen aegyptiacus) — вид птахів родини качкових, єдиний живий представник роду Alopochen. Первісним ареалом є Африка, проте завезений як декоративний птах у багато країн, у результаті чого місцями утворилися напівприродні популяції. В Європейському Союзі включено до офіційного переліку чужорідних інвазійних видів.

## Опис
Довжина тіла 63—73 см, розмах крил 134—154 см, маса 1,1—4 кг. Самець і самка забарвлені однаково, самці дещо більші. Крила зверху рудувато-червоні або коричневі з м'яким чорним відтінком. Добре виражено «дзеркальце» металево-зеленого кольору. Нижній бік крил білий — він контрастує з чорним і темно-зеленим пір'ям. Груди та черево ясно-гірчичного кольору з легкою хвилею. Хвіст чорний. Голова з характерною коричневою маскою навколо очей, що починається біля основи дзьоба.

## Поширення та місця існування
У гніздовий період цей вид є широко поширеним в Африці, де зустрічається головним чином вздовж долини Нілу на південь від Сахари. У позагніздовий період поширений ширше, оскільки здійснює дальні переміщення на північ до аридних умов Сахелю.
Населяє різноманітні навколоводні біотопи, нерідко у досить посушливих місцевостях. Переважно це водосховища, озера, ставки, долини річок, болота, очисні споруди, естуарії та острови вздовж морського узбережжя.
Був завезений в Європу як декоративний птах та станом на початок XXI ст. існують напівдикі популяції у Великій Британії, Данії, Нідерландах, Бельгії, Франції, Німеччині, Італії. Популяція у Великій Британії почала формуватися у XVII ст., а з 1971 року вид включено до списку орнітофауни країни. Також єгипетських гусей було завезено на інші континенти — вони гніздяться в окремих місцях у США (Техас, Флорида), а також в Новій Зеландії.

## Гніздування
Пари постійні.  У гніздовий період птахи дуже агресивні стосовно особин свого, а також інших видів. Період гніздування дуже розтягнутий в різних частинах Африки. Гніздо — пласка споруда з рослинного матеріалу, лоток самка вистилає власним пухом. Гніздо влаштовують зазвичай недалеко від води. Місця розташування гнізд дуже різноманітні — на землі, на кущах або деревах, норах в урвищах берегів, дуплах дерев, на уступах скель, в будівлях людини, а також гніздах інших видів птахів. Кладка нараховує від 5 до 12 яєць, найчастіше 5—8. У насиджуванні беруть участь обидві статі, проте роль самки більша. Насиджування триває близько 28 діб. Молоді птахи починають літати у віці 60—75 днів.

## Живлення
Споживають їжу як на суходолі, так і у воді. Живляться переважно рослинною їжею (насіння, листя та стебла рослин, плоди наземних рослин — як дикорослих, так і культурних). Споживають також безхребетних (сарану, термітів, багатощетинкових червів).

## Значення для людини
У стародавніх єгиптян це був священний птах — його зображення зустрічається на стародавніх фресках та барельєфах. У той час існували також і одомашнені нільські каргарки, однак із занепадом давньоєгипетської цивілізації ця популяція майже зникла.
Нині у Південній Африці нільських каргарок вважають шкідниками сільського господарства. В Африці ці птахи є об'єктом полювання.
В Європі з XVII ст. нільських каргарок утримують як декоративних птахів у багатьох парках. У деяких місцях вони збільшили чисельність та витісняють аборигенні види водоплавних птахів.
Оскільки єгипетська гуска має широке поширення та значну чисельність, за критеріями МСОП належить до видів з низьким ризиком. Перебуває під охороною відповідно до Конвенції СІТЕС.

## Етимологія
Латинська назва роду походить від грец. ἀλώπηξ (alōpēx) — «лисиця» та грец. χήν (chēn) — «гуска», що пов'язано з кольором оперення. Видова назва aegyptius походить від лат. Aegyptius — «єгипетський».

## Галерея
- Дорослий птах із виводком
- Дорослий птах у польоті
- Молоді птахи
- Пара птахів поруч з бегемотами, Південна Африка
- Гуска єгипетська в м. Гейдельберг, Німеччина

title: Каргарка нільська

wikitext:
{{speciesbox
| name = Каргарка нільська
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| image = Alopochen-aegyptiacus.jpg
| image_width = 260px
| genus = Alopochen
| species = aegyptiaca
| authority = ([[Карл Лінней|Linnaeus]], [[1766]])
| synonyms = ''Anas aegyptiaca'' {{small|Linnaeus, 1766}}
| range_map = Alopochen aegyptiaca map.svg
| range_map_caption = Природний ареал виду
}}
'''Каргарка нільська'''<ref>{{ВНПС}}</ref> або '''гуска єгипетська'''<ref name="СІТЕС">{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/995_129 |title=Конвенція про міжнародну торгівлю видами дикої фауни і флори, що перебувають під загрозою зникнення |accessdate=16 грудня 2018 |archive-date=13 квітня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210413124257/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/995_129 }}</ref> (''Alopochen aegyptiacus'') — вид птахів родини [[Качкові|качкових]], єдиний живий представник роду '''''Alopochen'''''. Первісним [[ареал]]ом є [[Африка]], проте завезений як декоративний птах у багато країн, у результаті чого місцями утворилися напівприродні популяції. В [[Європейський Союз|Європейському Союзі]] включено до офіційного переліку чужорідних інвазійних видів<ref>{{Cite web|url=https://environment.ec.europa.eu/topics/nature-and-biodiversity/invasive-alien-species_en|title=Invasive alien species - European Commission|date=2024-03-01|website=environment.ec.europa.eu|language=en|accessdate=2024-03-11}}</ref>.

== Опис ==
Довжина тіла 63—73 см, розмах крил 134—154 см, маса 1,1—4 кг. Самець і самка забарвлені однаково, самці дещо більші. Крила зверху рудувато-червоні або коричневі з м'яким чорним відтінком. Добре виражено «дзеркальце» металево-зеленого кольору. Нижній бік крил білий — він контрастує з чорним і темно-зеленим пір'ям. Груди та черево ясно-гірчичного кольору з легкою хвилею. Хвіст чорний. Голова з характерною коричневою маскою навколо очей, що починається біля основи [[дзьоб]]а.

== Поширення та місця існування ==
У гніздовий період цей вид є широко поширеним в [[Африка|Африці]], де зустрічається головним чином вздовж долини [[Ніл]]у на південь від [[Сахара|Сахари]]. У позагніздовий період поширений ширше, оскільки здійснює дальні переміщення на північ до аридних умов [[Сахель|Сахелю]].

Населяє різноманітні навколоводні біотопи, нерідко у досить посушливих місцевостях. Переважно це водосховища, озера, ставки, долини річок, болота, очисні споруди, естуарії та острови вздовж морського узбережжя.

Був завезений в Європу як декоративний птах та станом на початок XXI ст. існують напівдикі популяції у [[Велика Британія|Великій Британії]], [[Данія|Данії]], [[Нідерланди|Нідерландах]], [[Бельгія|Бельгії]], [[Франція|Франції]], [[Німеччина|Німеччині]], [[Італія|Італії]]. Популяція у Великій Британії почала формуватися у XVII ст., а з 1971 року вид включено до списку орнітофауни країни<ref>{{cite book |title=The Historical Atlas of Breeding Birds in Britain and Ireland 1875-1900 |url=https://books.google.com/books?id=v2vTcDMk4SIC&pg=PT881&lpg=PT881 |last=Holloway |first=Simon |isbn=9781408128664 |year=2010 |publisher=A & C Black |accessdate=16 грудня 2018 |archive-date=30 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201030150353/https://books.google.com/books?id=v2vTcDMk4SIC&pg=PT881&lpg=PT881 }}{{ref-en}}</ref>. Також єгипетських гусей було завезено на інші континенти — вони гніздяться в окремих місцях у США (Техас, Флорида), а також в [[Нова Зеландія|Новій Зеландії]]<ref>{{cite journal |url=http://www.fosbirds.org/sites/default/files/FFNs/FFNv32n4p138-143Braun.pdf |journal=Florida Field Naturalist |volume=32 |issue=4 |pages=138–143 |year=2004 |title=First documented nesting in the wild of Egyptian Geese in Florida |last=Braun |first=D.G. |accessdate=16 грудня 2018 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304030841/http://www.fosbirds.org/sites/default/files/FFNs/FFNv32n4p138-143Braun.pdf |archivedate=4 березня 2016 |deadurl=yes }}{{ref-en}}</ref>.

== Гніздування ==
[[Файл:Alopochen aegyptiacus MHNT.ZOO.2010.11.13.2.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Яйця в [[оологія|оологічній]] колекції]]
[[Файл:Egyptian Goose Ducklings 3.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Пухове пташеня]]
Пари постійні.  У гніздовий період птахи дуже агресивні стосовно особин свого, а також інших видів. Період гніздування дуже розтягнутий в різних частинах Африки. Гніздо — пласка споруда з рослинного матеріалу, лоток самка вистилає власним пухом. Гніздо влаштовують зазвичай недалеко від води. Місця розташування гнізд дуже різноманітні — на землі, на кущах або деревах, норах в урвищах берегів, дуплах дерев, на уступах скель, в будівлях людини, а також гніздах інших видів птахів<ref name=":0">{{Cite web|url=https://datazone.birdlife.org/species/factsheet/egyptian-goose-alopochen-aegyptiaca|title=Egyptian Goose Alopochen aegyptiaca|last=Species factsheet|website=BirdLife International (2024)|language=en}}</ref>. Кладка нараховує від 5 до 12 яєць, найчастіше 5—8. У насиджуванні беруть участь обидві статі, проте роль самки більша. Насиджування триває близько 28 діб. Молоді птахи починають літати у віці 60—75 днів.

== Живлення ==
Споживають їжу як на суходолі, так і у воді. Живляться переважно рослинною їжею (насіння, листя та стебла рослин, плоди наземних рослин — як дикорослих, так і культурних). Споживають також безхребетних (сарану, термітів, багатощетинкових червів)<ref name=":0" />.

== Значення для людини ==
У стародавніх єгиптян це був священний птах — його зображення зустрічається на стародавніх фресках та барельєфах. У той час існували також і одомашнені нільські каргарки, однак із занепадом давньоєгипетської цивілізації ця популяція майже зникла.

Нині у Південній Африці нільських каргарок вважають шкідниками сільського господарства. В Африці ці птахи є об'єктом полювання.

В Європі з XVII ст. нільських каргарок утримують як декоративних птахів у багатьох парках. У деяких місцях вони збільшили чисельність та витісняють аборигенні види водоплавних птахів<ref>[http://www.moscowzoo.ru/animals/guseobraznye/nilskiy-egipetskiy-gus/ Гуска єгипетська, сайт Московського зоопарку] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181216173609/http://www.moscowzoo.ru/animals/guseobraznye/nilskiy-egipetskiy-gus/ |date=16 грудня 2018 }}{{ref-ru}}</ref>.

Оскільки єгипетська гуска має широке поширення та значну чисельність, за [[Червоний список Міжнародного союзу охорони природи|критеріями МСОП]] належить до видів з [[Види в найменшій загрозі|низьким ризиком]]. Перебуває під охороною відповідно до [[Конвенція про міжнародну торгівлю видами дикої фауни і флори, що перебувають під загрозою зникнення|Конвенції СІТЕС]]<ref name="СІТЕС"/>.

== Етимологія ==
Латинська назва роду походить від {{lang-el|ἀλώπηξ}} (alōpēx) — «лисиця» та {{lang-el|χήν}} (chēn) — «гуска», що пов'язано з кольором оперення. Видова назва ''aegyptius'' походить від {{lang-la|Aegyptius}} — «єгипетський»<ref>{{cite book | last= Jobling | first= James A | year= 2010| title= The Helm Dictionary of Scientific Bird Names | url= https://archive.org/details/helmdictionarysc00jobl | publisher = Christopher Helm | location = London | isbn = 978-1-4081-2501-4 |pages = [https://archive.org/details/helmdictionarysc00jobl/page/n33 33], 42}}{{ref-en}}</ref>.

== Галерея ==
{{center|<gallery widths="200" heights="150">
Файл:Egyptian Goose and Her Goslings in the Company Gardens, Cape Town (29813847197).jpg|Дорослий птах із виводком
Файл:Egyptian-Goose.jpg|Дорослий птах у польоті
Файл:Yeorit6.JPG|Молоді птахи
Файл:Hippos (Hippopotamus amphibius) (13967254713).jpg|Пара птахів поруч з бегемотами, Південна Африка
Файл:Heidelberg - Vogel DER PC022 (1).JPG|Гуска єгипетська в м. Гейдельберг, Німеччина
</gallery>}}

== Посилання ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Egyptian goose - [http://sabap2.adu.org.za/docs/sabap1/102.pdf Species text in The Atlas of Southern African Birds].

{{bird-stub}}
{{Taxonbar|from=Q274179}}
{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Інвазивні тварини в Європі]]
[[Категорія:Інтродуковані тварини]]
[[Категорія:Качкові]]
[[Категорія:Птахи Африки]]
[[Категорія:Птахи Європи]]
[[Категорія:Птахи, описані 1758]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Найменший ризик (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Гусеподібні (Anseriformes)

Родина: Качкові (Anatidae)

Рід: Каргарка (Alopochen)

Вид: Каргарка нільська (A. aegyptiaca)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва:
Alopochen aegyptiaca · (Linnaeus, 1766)
Природний ареал виду

title: Синоніми

Синоніми: Anas aegyptiaca Linnaeus, 1766


text:
# Поляна (Думіницький район)
Поляна (рос. Поляна) — присілок в Думіницькому районі Калузької області Російської Федерації.
Населення становить 30 осіб. Входить до складу муніципального утворення Село Маклаки.

## Історія
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Село Маклаки.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 37   | ↘30  |

title: Поляна (Думіницький район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Поляна
|назва ін.       = Поляна
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Калузька область]]
|район           = [[Думіницький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Село Маклаки]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 30
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Калузька область
}}
'''Поляна''' ({{lang-ru|Поляна}}) — [[присілок]] в [[Думіницький район|Думіницькому районі]] [[Калузька область|Калузької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 30 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Село Маклаки]].

== Історія ==

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Село Маклаки<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/972212417 |title=Закон Калужской области от 01 ноября 2004 года N 369-ОЗ «Об установлении границ муниципальных образований, расположенных на территории административно-территориальных единиц «Думиничский район», «Кировский район», «Медынский район», «Перемышльский район», «Сухиничский район», «Тарусский район», «Юхновский район», и наделении их статусом городского поселения, сельского поселения, муниципального района» |access-date=2018-09-20 |archive-date=2018-09-19 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180919133029/http://docs.cntd.ru/document/972212417 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Поляна (Думиничский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Думіницький район}}
{{Географія Калуга-доробити}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Думіницького району]]
[[Категорія:Присілки Калузької області]]

title: присілок Поляна

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Калузька область

Муніципальний район: Думіницький район

Поселення: Село Маклаки

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Поляна · Поляна
Поляна у Вікісховищі