text:
# Збірна Німеччини з хокею із шайбою
Збірна Німеччини з хокею із шайбою — національна команда Німеччини, що представляє країну на міжнародних змаганнях з хокею із шайбою. Опікується командою Федерація хокею Німеччини (Deutscher Eishockey-Bund). Найкращі досягнення команди були ще в далеких 30-х роках 20 століття, коли на чемпіонатах світу та олімпійських турнірах збірна здобула кілька срібних та бронзових медалей.
Починаючи з 2000-х років, цей вид спорту знову знайшов численних прихильників у країні, команда постійно входить до чільної десятки світового хокею, а в самій Німеччині офіційно налічується 25 934 хокеїстів (0,03% населення).

## Результати

### Виступи на Олімпійських іграх
- 1928 — 9-е місце
- 1932 —  3-є місце
- 1936 — 5-е місце
- 1948 — 6-е місце
- 1952 — 8-е місце
- 1956 — 6-е місце (Об'єднана німецька команда)
- 1960 — 6-е місце (Об'єднана німецька команда)
- 1964 — 7-е місце (Об'єднана німецька команда)
- 1968 — 7-е місце
- 1972 — 7-е місце
- 1976 —  3-є місце
- 1980 — 10-е місце
- 1984 — 5-е місце
- 1988 — 5-е місце
- 1992 — 6-е місце
- 1994 — 7-е місце
- 1998 — 9-е місце
- 2002 — 8-е місце
- 2006 — 10-е місце
- 2010 — 11-е місце
- 2014 — не кваліфікувалася
- 2018 —  2-е місце
- 2022 — 10-е місце

### Виступи на чемпіонаті світу
- 1930 —  2-е місце
- 1931 — не брала участь
- 1932 —  3-є місце
- 1933 — 5-е місце
- 1934 —  3-є місце
- 1935 — 9-е місце
- 1936 — 6-е місце
- 1937 — 4-е місце
- 1938 — 4-е місце
- 1939 — 5-е місце
- 1953 —  2-е місце
- 1954 — 5-е місце
- 1955 — 6-е місце
- 1959 — 7-е місце
- 1961 — 8-е місце
- 1962 — 6-е місце
- 1963 — 7-е місце
- 1965 — 11-е місце
- 1966 — 9-е місце
- 1967 — 8-е місце
- 1969 — 10-е місце
- 1970 — 8-е місце
- 1971 — 5-е місце
- 1972 — 5-е місце
- 1973 — 6-е місце
- 1974 — 9-е місце
- 1975 — 8-е місце
- 1976 — 6-е місце
- 1977 — 7-е місце
- 1978 — 5-е місце
- 1979 — 6-е місце
- 1981 — 7-е місце
- 1982 — 6-е місце
- 1983 — 5-е місце
- 1985 — 7-е місце
- 1986 — 7-е місце
- 1987 — 6-е місце
- 1989 — 7-е місце
- 1990 — 7-е місце
- 1991 — 8-е місце
- 1992 — 9-е місце
- 1993 — 5-е місце
- 1994 — 9-е місце
- 1995 — 9-е місце
- 1996 — 8-е місце
- 1997 — 11-е місце
- 1998 — 11-е місце
- 1999 — 20-е місце
- 2000 — 17-е місце
- 2001 — 8-е місце
- 2002 — 8-е місце
- 2003 — 6-е місце
- 2004 — 9-е місце
- 2005 — 15-е місце
- 2006 — 17-е місце
- 2007 — 9-е місце
- 2008 — 10-е місце
- 2009 — 15-е місце
- 2010 — 4-е місце
- 2011 — 7-е місце
- 2012 — 12-е місце
- 2013 — 9-е місце
- 2014 — 14-е місце
- 2015 — 10-е місце
- 2016 — 7-е місце
- 2017 — 8-е місце
- 2018 — 11-е місце
- 2019 — 6-е місце
- 2021 — 4-е місце
- 2022 — 7-е місце
- 2023 —  2-е місце
- 2024 — 6-е місце
- 2025 — 9-е місце

## Склад команди
Склад гравців на чемпіонаті світу 2015
Станом на 17 травня 2015
Воротарі
| №  | Гравець              | Хват | Зріст  | Вага  | Дата народження | Команда         |
| -- | -------------------- | ---- | ------ | ----- | --------------- | --------------- |
| 33 | Данні аус ден Біркен | Л    | 186 см | 89 кг | 15 лютого 1985  | Кельнер Гайє    |
| 44 | Денніс Ендрас        | Л    | 182 см | 80 кг | 14 липня 1985   | Адлер Мангейм   |
| 51 | Тімо Пільмайєр       | Л    | 183 см | 82 кг | 7 липня 1989    | ЕРК Інгольштадт |

Захисники
| №  | Гравець        | Хват | Зріст  | Вага  | Дата народження   | Команда                 |
| -- | -------------- | ---- | ------ | ----- | ----------------- | ----------------------- |
| 3  | Джастін Крюгер | П    | 190 см | 98 кг | 6 жовтня 1986     | СК Берн                 |
| 13 | Стефан Дашнер  | П    | 180 см | 80 кг | 5 серпня 1988     | ХК Дюссельдорф          |
| 15 | Єнс Баксманн   | Л    | 181 см | 86 кг | 24 березня 1985   | Айсберен Берлін         |
| 34 | Бенедікт Коль  | П    | 180 см | 84 кг | 31 березня 1988   | ЕРК Інгольштадт         |
| 40 | Бйорн Крупп    | П    | 191 см | 92 кг | 6 березня 1991    | Грізлі Адамс Вольфсбург |
| 55 | Патрік Кеппхен | Л    | 180 см | 88 кг | 21 червня 1980    | ЕРК Інгольштадт         |
| 77 | Ніколай Гоч    | Л    | 182 см | 85 кг | 17 червня 1986    | Адлер Мангейм           |
| 91 | Моріц Мюллер   | Л    | 187 см | 91 кг | 19 листопада 1986 | Кельнер Гайє            |

Нападники
| №  | Гравець           | Хват | Зріст  | Вага  | Дата народження | Команда              |
| -- | ----------------- | ---- | ------ | ----- | --------------- | -------------------- |
| 9  | Тобіас Рідер      | Л    | 180см  | 82 кг | 10 січня 1993   | Аризона Койотс       |
| 16 | Міхаель Вольф С   | П    | 178 см | 85 кг | 24 січня 1981   | Ред Булл Мюнхен      |
| 17 | Маркус Кінк А     | Л    | 186 см | 97 кг | 13 січня 1985   | Адлер Мангейм        |
| 18 | Кай Госпельт      | Л    | 185 см | 86 кг | 23 серпня 1985  | Адлер Мангейм        |
| 19 | Томас Оппенгаймер | П    | 186 см | 87 кг | 16 грудня 1988  | Гамбург Фрізерс      |
| 21 | Ніколас Креммер   | Л    | 186 см | 94 кг | 23 жовтня 1992  | Гамбург Фрізерс      |
| 22 | Маттіас Плахта    | Л    | 184 см | 99 кг | 16 травня 1991  | Адлер Мангейм        |
| 36 | Яннік Зайденберг  | Л    | 172 см | 82 кг | 11 січня 1984   | Ред Булл Мюнхен      |
| 37 | Патрік Раймер А   | П    | 179 см | 86 кг | 10 грудня 1982  | Нюрнберг Айс Тайгерс |
| 42 | Ясін Егліз        | Л    | 177 см | 84 кг | 30 грудня 1992  | Нюрнберг Айс Тайгерс |
| 47 | Крістоф Улльманн  | Л    | 182 см | 90 кг | 19 травня 1983  | Адлер Мангейм        |
| 50 | Патрік Гагер      | Л    | 178 см | 80 кг | 8 вересня 1988  | ЕРК Інгольштадт      |
| 86 | Даніель Пітта     | Л    | 184 см | 94 кг | 9 грудня 1986   | Крефельд Пінгвін     |
| 93 | Брент Редеке      | Л    | 183 см | 86 кг | 29 травня 1990  | Ізерлон Рустерс      |

Тренерський штаб
| Функція          | Ім'я            | Громадянство | Дата народження |
| ---------------- | --------------- | ------------ | --------------- |
| Головний тренер  | Пет Кортіна     | Канада       | 4 вересня 1964  |
| Асистент тренера | Джефф Томлінсон | Канада       | 23 квітня 1970  |
| Асистент тренера | Джефф Ворд      | Канада       | 8 квітня 1962   |

title: Збірна Німеччини з хокею із шайбою

wikitext:
{{ Infobox_national_hockey_team
| Команда            = Збірна Німеччини з хокею із шайбою
| Badge              = Coat of arms of Germany.svg
| Badge_size         = 100пкс
| Nickname           =
| Association        = Федерація хокею Німеччини
| General Manager    =
| Coach              = {{flagicon|GER}} [[Марко Штурм]]
| Asst Coach         = {{flagicon|CAN}} Джефф Томлінсон
{{flagicon|CAN}} Джефф Ворд
| Captain            = [[Міхаель Вольф]]
| Most games         = [[Удо Кісслінг]] (320)
| Top scorer         =
| Most points        =
| Home Stadium       =
| IIHF Rank          = 8
| IIHF max           = 8
| IIHF max date      = 2003
| IIHF min           = 12
| IIHF min date      = 2006
| Кольори команди    = {{color box|ffffff}} {{color box|black}} {{color box|red}} {{color box|yellow}}
| Форма              = [[Файл:Germany national ice hockey team jerseys 2022 IHWC.png|200пкс|]]
| First game        =
| Largest win       =
| Largest loss      =
| World champ apps  = 71
| World champ first = 1930
| World champ best  = [[Файл:Silver medal with cup.svg|20px]] (1930, 1953, 2023)
| Olympic apps      = 21
| Olympic first     = [[Зимові Олімпійські ігри 1928|1928]]
| Olympic medals    = [[Файл:Bronze medal.svg|20px]] 1932, 1976
| Record            = 564–807–119
}}
'''Збірна Німеччини з хокею із шайбою''' — національна команда [[Німеччина|Німеччини]], що представляє країну на міжнародних змаганнях з [[Хокей із шайбою|хокею із шайбою]]. Опікується командою [[Федерація хокею Німеччини]] (''Deutscher Eishockey-Bund''). Найкращі досягнення команди були ще в далеких 30-х роках [[20 століття]], коли на [[Чемпіонат світу з хокею з шайбою|чемпіонатах світу]] та олімпійських турнірах збірна здобула кілька срібних та бронзових медалей.

Починаючи з 2000-х років, цей вид спорту знову знайшов численних прихильників у країні, команда постійно входить до чільної десятки світового хокею, а в самій [[Німеччина|Німеччині]] офіційно налічується 25 934 [[хокеїст]]ів (0,03% населення).

== Результати ==
=== Виступи на Олімпійських іграх ===
{{div col|colwidth=20em}}
* [[Зимові Олімпійські ігри 1928|1928]] — 9-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1932|1932]] — [[Файл:Bronze medal.svg|20px]] 3-є місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1936|1936]] — 5-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1948|1948]] — 6-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1952|1952]] — 8-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1956|1956]] — 6-е місце (Об'єднана німецька команда)
* [[Зимові Олімпійські ігри 1960|1960]] — 6-е місце (Об'єднана німецька команда)
* [[Зимові Олімпійські ігри 1964|1964]] — 7-е місце (Об'єднана німецька команда)
* [[Зимові Олімпійські ігри 1968|1968]] — 7-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1972|1972]] — 7-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1976|1976]] — [[Файл:Bronze medal.svg|20px]] 3-є місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1980|1980]] — 10-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1984|1984]] — 5-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1988|1988]] — 5-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1992|1992]] — 6-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1994|1994]] — 7-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 1998|1998]] — 9-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 2002|2002]] — 8-е місце
* [[Зимові Олімпійські ігри 2006|2006]] — 10-е місце
* [[Хокей на зимових Олімпійських іграх 2010|2010]] — 11-е місце
* [[Хокей на зимових Олімпійських іграх 2014 — чоловічий турнір|2014]] — не кваліфікувалася
* [[Хокей на зимових Олімпійських іграх 2018 — чоловічий турнір|2018]] — [[Файл:Silver medal with cup.svg|20px]] 2-е місце
* [[Хокей на зимових Олімпійських іграх 2022 — чоловічий турнір|2022]] — 10-е місце
{{div col end}}

=== Виступи на чемпіонаті світу ===
{{main|Чемпіонат світу з хокею із шайбою}}

{{div col|colwidth=20em}}
* 1930 — [[Файл:Silver medal with cup.svg|20px]] 2-е місце
* 1931 — не брала участь
* 1932 — [[Файл:Bronze medal.svg|20px]] 3-є місце
* 1933 — 5-е місце
* 1934 — [[Файл:Bronze medal.svg|20px]] 3-є місце
* 1935 — 9-е місце
* 1936 — 6-е місце
* 1937 — 4-е місце
* 1938 — 4-е місце
* 1939 — 5-е місце
* 1953 — [[Файл:Silver medal with cup.svg|20px]] 2-е місце
* 1954 — 5-е місце
* 1955 — 6-е місце
* 1959 — 7-е місце
* 1961 — 8-е місце
* 1962 — 6-е місце
* 1963 — 7-е місце
* 1965 — 11-е місце
* 1966 — 9-е місце
* 1967 — 8-е місце
* 1969 — 10-е місце
* 1970 — 8-е місце
* 1971 — 5-е місце
* 1972 — 5-е місце
* 1973 — 6-е місце
* 1974 — 9-е місце
* 1975 — 8-е місце
* 1976 — 6-е місце
* 1977 — 7-е місце
* 1978 — 5-е місце
* 1979 — 6-е місце
* 1981 — 7-е місце
* 1982 — 6-е місце
* 1983 — 5-е місце
* 1985 — 7-е місце
* 1986 — 7-е місце
* 1987 — 6-е місце
* 1989 — 7-е місце
* 1990 — 7-е місце
* 1991 — 8-е місце
* 1992 — 9-е місце
* 1993 — 5-е місце
* 1994 — 9-е місце
* 1995 — 9-е місце
* 1996 — 8-е місце
* 1997 — 11-е місце
* 1998 — 11-е місце
* 1999 — 20-е місце
* 2000 — 17-е місце
* 2001 — 8-е місце
* 2002 — 8-е місце
* 2003 — 6-е місце
* 2004 — 9-е місце
* 2005 — 15-е місце
* 2006 — 17-е місце
* 2007 — 9-е місце
* 2008 — 10-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2009|2009]] — 15-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2010|2010]] — 4-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2011|2011]] — 7-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2012|2012]] — 12-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2013|2013]] — 9-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2014|2014]] — 14-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2015|2015]] — 10-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2016|2016]] — 7-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2017|2017]] — 8-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2018|2018]] — 11-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2019|2019]] — 6-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2021|2021]] — 4-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2022|2022]] — 7-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2023|2023]] — [[Файл:Silver medal with cup.svg|20px]] 2-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2024|2024]] — 6-е місце
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2025|2025]] — 9-е місце
{{div col end}}

=== Кубок світу ===
{{main|Кубок світу з хокею із шайбою}}

== Склад команди ==
Склад гравців на [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2015|чемпіонаті світу 2015]]

Станом на [[17 травня]] [[2015]]

'''Воротарі'''
{| class="wikitable" border="1" cellspacing="3" cellpadding="0"
|- bgcolor=#E8E8E8
!width=30| №
!width=165|Гравець
!width=40|Хват
!width=50|Зріст
!width=50|Вага
!width=150|Дата народження
!width=300|Команда
|-
|style="text-align:center;"|33
|[[Данні аус ден Біркен]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|186 см
|style="text-align:center;"|89 кг
|style="text-align:center;"|[[15 лютого]] [[1985]]
|{{flagicon|GER}} [[Кельнер Гайє]]
|-
|style="text-align:center;"|44
|[[Денніс Ендрас]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|182 см
|style="text-align:center;"|80 кг
|style="text-align:center;"|[[14 липня]] [[1985]]
|{{flagicon|GER}} [[Мангейм (хокейний клуб)|Адлер Мангейм]]
|-
|style="text-align:center;"|51
|[[Тімо Пільмайєр]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|183 см
|style="text-align:center;"|82 кг
|style="text-align:center;"|[[7 липня]] [[1989]]
|{{flagicon|GER}} [[ЕРК Інґольштадт (хокейний клуб)|ЕРК Інгольштадт]]
|-
|}
'''Захисники'''
{| class="wikitable" border="1" cellspacing="3" cellpadding="0"
|- bgcolor=#E8E8E8
!width=30| №
!width=165|Гравець
!width=40|Хват
!width=50|Зріст
!width=50|Вага
!width=150|Дата народження
!width=300|Команда
|-
|style="text-align:center;"|3
|[[Джастін Крюгер]]
|style="text-align:center;"|П
|style="text-align:center;"|190 см
|style="text-align:center;"|98 кг
|style="text-align:center;"|[[6 жовтня]] [[1986]]
|{{flagicon|SUI}} [[Берн (хокейний клуб)|СК Берн]]
|-
|style="text-align:center;"|13
|[[Стефан Дашнер]]
|style="text-align:center;"|П
|style="text-align:center;"|180 см
|style="text-align:center;"|80 кг
|style="text-align:center;"|[[5 серпня]] [[1988]]
|{{flagicon|GER}} [[Дюссельдорф ЕГ (хокейний клуб)|ХК Дюссельдорф]]
|-
|style="text-align:center;"|15
|[[Єнс Баксманн]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|181 см
|style="text-align:center;"|86 кг
|style="text-align:center;"|[[24 березня]] [[1985]]
|{{flagicon|GER}} [[Айсберен Берлін]]
|-
|style="text-align:center;"|34
|[[Бенедікт Коль]]
|style="text-align:center;"|П
|style="text-align:center;"|180 см
|style="text-align:center;"|84 кг
|style="text-align:center;"|[[31 березня]] [[1988]]
|{{flagicon|GER}} [[ЕРК Інґольштадт (хокейний клуб)|ЕРК Інгольштадт]]
|-
|style="text-align:center;"|40
|[[Бйорн Крупп]]
|style="text-align:center;"|П
|style="text-align:center;"|191 см
|style="text-align:center;"|92 кг
|style="text-align:center;"|[[6 березня]] [[1991]]
|{{flagicon|GER}} [[Вольфсбург (хокейний клуб)|Грізлі Адамс Вольфсбург]]
|-
|style="text-align:center;"|55
|[[Патрік Кеппхен]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|180 см
|style="text-align:center;"|88 кг
|style="text-align:center;"|[[21 червня]] [[1980]]
|{{flagicon|GER}} [[ЕРК Інґольштадт (хокейний клуб)|ЕРК Інгольштадт]]
|-
|style="text-align:center;"|77
|[[Ніколай Гоч]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|182 см
|style="text-align:center;"|85 кг
|style="text-align:center;"|[[17 червня]] [[1986]]
|{{flagicon|GER}} [[Мангейм (хокейний клуб)|Адлер Мангейм]]
|-
|style="text-align:center;"|91
|[[Моріц Мюллер]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|187 см
|style="text-align:center;"|91 кг
|style="text-align:center;"|[[19 листопада]] [[1986]]
|{{flagicon|GER}} [[Кельнер Гайє]]
|-
|}
'''Нападники'''
{| class="wikitable" border="1" cellspacing="3" cellpadding="0"
|- bgcolor=#E8E8E8
!width=30| №
!width=165|Гравець
!width=40|Хват
!width=50|Зріст
!width=50|Вага
!width=150|Дата народження
!width=300|Команда
|-
|style="text-align:center;"|9
|[[Тобіас Рідер]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|180см
|style="text-align:center;"|82 кг
|style="text-align:center;"|[[10 січня]] [[1993]]
|{{flagicon|USA}} [[Аризона Койотс]]
|-
|style="text-align:center;"|16
|[[Міхаель Вольф]] '''С'''
|style="text-align:center;"|П
|style="text-align:center;"|178 см
|style="text-align:center;"|85 кг
|style="text-align:center;"|[[24 січня]] [[1981]]
|{{flagicon|GER}} Ред Булл Мюнхен
|-
|style="text-align:center;"|17
|[[Маркус Кінк]] '''А'''
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|186 см
|style="text-align:center;"|97 кг
|style="text-align:center;"|[[13 січня]] [[1985]]
|{{flagicon|GER}} [[Мангейм (хокейний клуб)|Адлер Мангейм]]
|-
|style="text-align:center;"|18
|[[Кай Госпельт]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|185 см
|style="text-align:center;"|86 кг
|style="text-align:center;"|[[23 серпня]] [[1985]]
|{{flagicon|GER}} [[Мангейм (хокейний клуб)|Адлер Мангейм]]
|-
|style="text-align:center;"|19
|[[Томас Оппенгаймер]]
|style="text-align:center;"|П
|style="text-align:center;"|186 см
|style="text-align:center;"|87 кг
|style="text-align:center;"|[[16 грудня]] [[1988]]
|{{flagicon|GER}} Гамбург Фрізерс
|-
|style="text-align:center;"|21
|[[Ніколас Креммер]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|186 см
|style="text-align:center;"|94 кг
|style="text-align:center;"|[[23 жовтня]] [[1992]]
|{{flagicon|GER}} Гамбург Фрізерс
|-
|style="text-align:center;"|22
|[[Маттіас Плахта]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|184 см
|style="text-align:center;"|99 кг
|style="text-align:center;"|[[16 травня]] [[1991]]
|{{flagicon|GER}} [[Мангейм (хокейний клуб)|Адлер Мангейм]]
|-
|style="text-align:center;"|36
|[[Яннік Зайденберг]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|172 см
|style="text-align:center;"|82 кг
|style="text-align:center;"|[[11 січня]] [[1984]]
|{{flagicon|GER}} Ред Булл Мюнхен
|-
|style="text-align:center;"|37
|[[Патрік Раймер]] '''А'''
|style="text-align:center;"|П
|style="text-align:center;"|179 см
|style="text-align:center;"|86 кг
|style="text-align:center;"|[[10 грудня]] [[1982]]
|{{flagicon|GER}} [[Нюрнберг Айс Тайгерс]]
|-
|style="text-align:center;"|42
|[[Ясін Егліз]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|177 см
|style="text-align:center;"|84 кг
|style="text-align:center;"|[[30 грудня]] [[1992]]
|{{flagicon|GER}} [[Нюрнберг Айс Тайгерс]]
|-
|style="text-align:center;"|47
|[[Крістоф Улльманн]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|182 см
|style="text-align:center;"|90 кг
|style="text-align:center;"|[[19 травня]] [[1983]]
|{{flagicon|GER}} [[Мангейм (хокейний клуб)|Адлер Мангейм]]
|-
|style="text-align:center;"|50
|[[Патрік Гагер]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|178 см
|style="text-align:center;"|80 кг
|style="text-align:center;"|[[8 вересня]] [[1988]]
|{{flagicon|GER}} [[ЕРК Інґольштадт (хокейний клуб)|ЕРК Інгольштадт]]
|-
|style="text-align:center;"|86
|[[Даніель Пітта]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|184 см
|style="text-align:center;"|94 кг
|style="text-align:center;"|[[9 грудня]] [[1986]]
|{{flagicon|GER}} [[Крефельд (хокейний клуб)|Крефельд Пінгвін]]
|-
|style="text-align:center;"|93
|[[Брент Редеке]]
|style="text-align:center;"|Л
|style="text-align:center;"|183 см
|style="text-align:center;"|86 кг
|style="text-align:center;"|[[29 травня]] [[1990]]
|{{flagicon|GER}} Ізерлон Рустерс
|-
|}
'''Тренерський штаб'''
{| class="wikitable" border="1" cellpadding="3" cellspacing="0" style="text-align:center;"
|-
!width="170px" | Функція
!width="170px" | Ім'я
!width="60px" | Громадянство
!width="170px" | Дата народження
|-
|style="text-align:centre;"| Головний тренер || Пет Кортіна || {{прапорець|CAN}} || [[4 вересня]] [[1964]]
|-
|style="text-align:centre;"| Асистент тренера || Джефф Томлінсон || {{прапорець|CAN}} || [[23 квітня]] [[1970]]
|-
|style="text-align:centre;"| Асистент тренера || Джефф Ворд || {{прапорець|CAN}} || [[8 квітня]] [[1962]]
|-
|}

== Див. також ==
* [[Жіноча збірна Німеччини з хокею із шайбою]]
* [[Молодіжна збірна Німеччини з хокею із шайбою]]
* [[Юніорська збірна Німеччини з хокею із шайбою]]
* [[Жіноча юніорська збірна Німеччини з хокею із шайбою]]

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* [http://www.deb-online.de Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220301123232/https://www.deb-online.de/ |date=1 березня 2022 }} {{ref-de}}

{{Національні збірні з хокею із шайбою}}
[[Категорія:Збірні Європи з хокею із шайбою|Німеччина]]
[[Категорія:Хокей у Німеччині]]
[[Категорія:Збірні Німеччини]]

title: Збірна Німеччини з хокею із шайбою

Федерація: Федерація хокею Німеччини

Головний тренер: Марко Штурм

Асистенти: Джефф Томлінсон · Джефф Ворд

Капітан: Міхаель Вольф

Найбільше виступів: Удо Кісслінг (320)

title: Чемпіонати світу

title: Олімпійські ігри

title: Міжнародна статистика (В-П-Н)


text:
# Айстрові (підродина)
А́йстрові (Asteroideae) — одна з двох (згідно з традиційною класифікацією) або одна приблизно з дванадцяти (згідно з сучасною системою класифікації, що враховує дані аналізу філогенезу) підродин родини айстрові.
Підродина айстрові об'єднує більше тисячі родів і більше шістнадцяти тисяч видів, тоді як друга підродина, цикорієві (лат. Cichorioideae), або латукові (лат. Lactucoideae), складається приблизно з двохсот родів і чотирьох тисяч видів.

## Назва
У літературі іноді зустрічається інша назва підродини — трубкоквітко́ві (лат. Tubiflorae). Така назва пов'язана з тим, що у представників цього таксона квітки в основному трубчасті, а язичковими бувають лише крайові квітки.

## Триби
Число триб в підродині айстрові складає більше двадцяти.
Найпримітивніша триба підродини — соняшникові (лат. Heliantheae).
Список триб підродини айстрові
- Anthemideae — Антемідеєві
- Athroismeae
- Astereae
- Bahieae
- Calenduleae
- Chaenactideae
- Coreopsideae
- Doroniceae
- Eupatorieae
- Gnaphalieae
- Helenieae
- Heliantheae — Соняшникові
- Inuleae
- Madieae
- Millerieae
- Neurolaeneae
- Perityleae
- Plucheae
- Polymnieae — Полімнієві
- Senecioneae
- Tageteae

wikiname: ukwiki

title: Айстрові (підродина)

in_language: uk

wikitext:
{{Automatic taxobox
| name = Айстрові
| image = Cosmos bipinnatus3.jpg
| image_caption = ''[[Cosmos bipinnatus]]''
| taxon = Asteroideae
| authority = [[Lindl.]], 1829
| synonyms =
}}

'''А́йстрові''' (''Asteroideae'') — одна з двох (згідно з традиційною класифікацією) або одна приблизно з дванадцяти (згідно з сучасною системою класифікації, що враховує дані аналізу [[філогенез]]у) підродин родини [[айстрові]].

Підродина айстрові об'єднує більше тисячі [[Рід (біологія)|родів]] і більше шістнадцяти тисяч [[Вид (біологія)|видів]], тоді як друга підродина, '''[[цикорієві]]''' ({{lang-la|Cichorioideae}}), або '''латукові''' ({{lang-la|Lactucoideae}}), складається приблизно з двохсот родів і чотирьох тисяч видів.

== Назва ==
У літературі іноді зустрічається інша назва підродини — '''трубкоквітко́ві''' ({{lang-la|Tubiflorae}}). Така назва пов'язана з тим, що у представників цього таксона [[квітки]] в основному трубчасті, а язичковими бувають лише крайові квітки.

== Триби ==
[[Файл:Aster amellus Sturm6-cropped.jpg|міні|200пкс|{{center|[[Айстра італійська]] (Aster amellus)

Ботанічна ілюстрація Якоба Штурма із книги «Deutschlands Flora in Abbildungen», [[1796]]}}]]

Число [[триба|триб]] в підродині айстрові складає більше двадцяти.

Найпримітивніша триба підродини — [[соняшникові]] ({{lang-la|Heliantheae}}).

'''Список триб підродини айстрові'''<ref>{{Cite web |url=http://www.uniprot.org/taxonomy/102804 |title=Список триб складений по інформації сайта UniProt |accessdate=10 квітня 2011 |archive-date=29 жовтня 2008 |archive-url=https://web.archive.org/web/20081029015228/http://www.uniprot.org/taxonomy/102804 }}</ref>

* [[Anthemideae]] — [[Антемідеєві]]
* [[Athroismeae]]
* [[Astereae]]
* [[Bahieae]]
* [[Calenduleae]]
* [[Chaenactideae]]
* [[Coreopsideae]]
* [[Doroniceae]]
* [[Eupatorieae]]
* [[Gnaphalieae]]
* [[Helenieae]]
* [[Heliantheae]] — [[Соняшникові]]
* [[Inuleae]]
* [[Madieae]]
* [[Millerieae]]
* [[Neurolaeneae]]
* [[Perityleae]]
* [[Plucheae]]
* [[Polymnieae]] — [[Полімнієві]]
* [[Senecioneae]]
* [[Tageteae]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20080517081105/http://wisplants.uwsp.edu/Composites/Classification.htm Класифікація підродин і триб родини Айстрові (Складноцвіті) на сайті Plants of Wisconsin]{{ref-en}}

== Джерела ==
* ''Кірпічников М. Е.'' Родина складноцвіті, або Айстрові (Asteraceae, или Compositae) // Життя рослин. В 6-ти т. Т. 5. Ч. 2. Квіткові рослини / Під ред. А. Л. Тахтаджяна. — М.: Просвещение, 1981. — С. 462–476.
* ''Хржановський В. Г.'' Курс загальної ботаніки. Частина 2. Систематика рослин: Підручник для сільхозвузів. — 2-е вид., перераб. і доп. — М.: Вищ. школа, 1982. — С. 443–449.

{{Taxonbar|from=Q21004}}
{{Айстрові-доробити}}

[[Категорія:Айстрові]]
[[Категорія:Підродини рослин]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Айстериди (Asterids)

Порядок: Айстроцвіті (Asterales)

Родина: Айстрові (Asteraceae)

Підродина: Айстрові (Asteroideae) · Lindl., 1829


text:
# United Press International
Юнайтед Прес Інтернешнл, ЮПІ (United Press International, UPI) — інформаційне агентство США, в минулому одне з найбільших у світі. Штаб-квартира розташована у Вашингтоні.
Засноване 1907 року під назвою «United Press Association», а 1958 року злилося з агентством «International News Service» й отримало сучасну назву. 2000 року куплено афілійованою з Церквою об'єднання медіакомпанією «News World Communications».

## Історія

### United Press Association
Видавець першої мережі популярних американських газет Едвард Скріппс (англ. Edward W. Scripps) після того, як «Ассошіейтед прес» відмовилося надавати свої послуги його газетам, разом зі своїм партнером Мілтоном Макреєм (англ. Milton A. McRae) об'єднали три регіональні агентства новин («Publisher's Press Association», «Scripps McRae Press Association» і «Scripps News Association») в «United Press Association» 21 червня 1907 року. Скріппс заснував компанію на тому принципі, що не повинно бути жодних обмежень для тих, хто купує новини в пресслужби. Вільям Рендольф Герст (англ. William Randolph Hearst) приєднався до цього протистояння 1909 року після заснування ним «International News Service».
Агентство орієнтувалося на популярні газети, що переживали тоді час свого підйому. Талановиті редактори змогли виробити ясний і доступний стиль, який сильно вплинув на сучасні жанри новин. Агентство збирало і публікувало новини, що становлять загальний інтерес, які завоювали любов місцевих газет і принесли агентству популярність.

### United Press International
До 1978 року UPI поряд з «Ассошіейтед Прес» стало монополістом у поширенні інформації в США, обслуговуючи «⅔ американських газет і понад 3,2 тис. радіо- і телестанцій США».
«United Press International», яка свого часу мала понад 6400 клієнтів, у тому числі понад 2 тис. закордонних у 114 країнах і понад 6000 працівників у 223 новинних бюро по всьому світу, 1993 року закрила всі свої бюро і зараз має лише п'ятьох репортерів у своїй штаб-квартирі у Вашингтоні.
2000 року компанія остаточно збанкрутіла і була викуплена міжнародною медіакомпанією «News World Communications», власником якої був Мун Сон Мьон — засновник газети «The Washington Times» та Церкви об'єднання.
Через свої інформаційні стрічки «United Press International» щоденно висвітлює внутрішні та міжнародні новини у сфері бізнесу, розваг, спорту, науки, охорони здоров'я, а також випускає огляди та аналітику на теми: загроз, що з'являються, безпеки у промисловості та енергетичних ресурсів через свою послугу «преміум». Продукція агентства представлена в текстовому, відео і фото форматах. Її новини подаються англійською, іспанською й арабською мовами.

title: United Press International

wikitext:
{{Картка компанії
|company_name = United Press International
|company_type = [[Приватна компанія]]
|лого =
|зображення =
|підпис     = Будівля United Press International у Вашингтоні, округ Колумбія
|foundation = [[1907]]
|засновник =
|місто =
|location = {{Прапорець|США}} [[Вашингтон]]
|oldname = ''United Press Association''
|key_people = Чжун Хван Квак — голова ради директорів;
Ніколас Чіая — [[CEO|генеральный директор]]
|industry = [[ЗМІ]]
|num_employees = біля 100
|parent = [[News World Communications]]
|Сайт = http://www.upi.com/
}}
'''Юнайтед Прес Інтернешнл''', '''ЮПІ'''<ref>Зарубежная печать : Краткий справочник. Газеты. Журналы. Информационные агентства / гл. ред. [[Лосєв Сергій Андрійович|С. А. Лосєв]]. — М. : [[Политиздат]], 1986. — С. 412.</ref> (United Press International, UPI) — [[Інформаційна агенція|інформаційне агентство]] [[Сполучені Штати Америки|США]], в минулому одне з найбільших у світі{{Sfn|КПС|1978|с=414}}. Штаб-квартира розташована у [[Вашингтон]]і.

Засноване [[1907]] року під назвою «United Press Association», а [[1958]] року злилося з агентством «{{нп|International News Service}}» й отримало сучасну назву. [[2000]] року куплено афілійованою з [[Церква об'єднання|Церквою об'єднання]] медіакомпанією «[[News World Communications]]».

== Історія ==

=== United Press Association ===
Видавець першої мережі популярних американських газет Едвард Скріппс ({{Lang-en|Edward W. Scripps}}) після того, як «[[Ассошіейтед прес]]» відмовилося надавати свої послуги його газетам, разом зі своїм партнером Мілтоном Макреєм ({{Lang-en|Milton A. McRae}}) об'єднали три регіональні агентства новин («Publisher's Press Association», «Scripps McRae Press Association» і «Scripps News Association») в «United Press Association» {{Дата|1907|6|21}} року. Скріппс заснував компанію на тому принципі, що не повинно бути жодних обмежень для тих, хто купує новини в пресслужби. [[Вільям Рендольф Герст]] ({{Lang-en|William Randolph Hearst}}) приєднався до цього протистояння [[1909]] року після заснування ним «International News Service».
[[Файл:Bell telephone magazine (1922) (14755909362).jpg|міні|ліворуч|200пкс|Інформаційний зал United Press у Нью-Йорку, 1933 рік]]
Агентство орієнтувалося на популярні газети, що переживали тоді час свого підйому. Талановиті редактори змогли виробити ясний і доступний стиль, який сильно вплинув на сучасні жанри новин. Агентство збирало і публікувало новини, що становлять загальний інтерес, які завоювали любов місцевих газет і принесли агентству популярність.

=== United Press International ===
До [[1978]] року UPI поряд з «Ассошіейтед Прес» стало монополістом у поширенні інформації в США, обслуговуючи «⅔ американських газет і понад 3,2 тис. радіо- і телестанцій США»{{Sfn|КПС|1978|с=414}}.

«United Press International», яка свого часу мала понад 6400 клієнтів, у тому числі понад 2 тис. закордонних у 114 країнах<ref>{{Cite web|прізвище=Ґіденс|ім'я=Ентоні|автор-посилання=Ентоні Ґіденс|url=http://society.polbu.ru/giddens_sociology/ch160_all.html|назва=Глобализация средств массовой информации|вебсайт=Соціологія|мовою=російською|accessdate=21 грудня 2017|archive-date=22 грудня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171222065209/http://society.polbu.ru/giddens_sociology/ch160_all.html}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171222065209/http://society.polbu.ru/giddens_sociology/ch160_all.html |date=2017-12-22 }}</ref> і понад 6000 працівників у 223 новинних бюро по всьому світу, 1993 року закрила всі свої бюро і зараз має лише п'ятьох репортерів у своїй штаб-квартирі у Вашингтоні.

[[2000]] року компанія остаточно збанкрутіла і була викуплена міжнародною медіакомпанією «News World Communications», власником якої був [[Мун Сон Мьон]] — засновник газети «[[Вошингтон таймс|The Washington Times]]» та [[Церква об'єднання|Церкви об'єднання]]<ref>{{Cite web|прізвище=Ногучі|ім'я=Юкі|url=http://www.rickross.com/reference/unif/unif74.html|назва=Washington Times Owner Buys UPI|видавець=[[Вашингтон пост (газета)|Washington Post]]|дата=16 травня 2000|url-архіву=https://archive.today/20120913050119/www.rickross.com/reference/unif/unif74.html|дата-архіву=13 вересня 2012|мертвий-url=yes}}</ref>.

Через свої інформаційні стрічки «United Press International» щоденно висвітлює внутрішні та міжнародні новини у сфері бізнесу, розваг, спорту, науки, охорони здоров'я, а також випускає огляди та аналітику на теми: загроз, що з'являються, безпеки у промисловості та енергетичних ресурсів через свою послугу «преміум». Продукція агентства представлена в текстовому, відео і фото форматах. Її новини подаються [[Англійська мова|англійською]], [[Іспанська мова|іспанською]] й [[Арабська мова|арабською]] мовами.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53422/24352.html Юнайтид Пресс Інтернешнл]}}
* {{Official website|www.upi.com}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Інформаційні агентства США]]
[[Категорія:Підприємства, засновані 1907]]

title: United Press International

Тип: Приватна компанія

Правова форма: приватна компанія

Галузь: ЗМІ

Засновник(и): E. W. Scrippsd

Штаб-квартира: Вашингтон

Попередні назви: United Press Association

Ключові особи: Чжун Хван Квак — голова ради директорів; · Ніколас Чіая — генеральный директор

Власник(и): News World Communications

Співробітники: біля 100

Холдингова компанія: News World Communications


text:
# Trachylepis varia
Trachylepis varia (східний мінливий сцинк) — вид сцинкоподібних ящірок родини сцинкових (Scincidae). Мешкає в Східній і Південній Африці.

## Поширення і екологія
Східні мінливі сцинки поширені від Еритреї, Ефіопії і Сомалі на південь до Південно-Африканській Республіці. Вони живуть в лісах і прибережних заростях, у вологих і сухих саванах. Зустрічаються на висоті до 4400 м над рівнем моря.

title: Trachylepis varia

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Trachylepis varia''
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=22471771|title=Trachylepis varia|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2023.1|accessdate=26 лютого 2024}}</ref>
| image =Trachylepis varia 234850298.jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| infraordo = [[Сцинкоподібні]] (Scincomorpha)
| familia = [[Сцинкові]] (Scincidae)
| genus = [[Африканська мабуя]] (''Trachylepis'')
| species = '''''T. varia'''''
| binomial = ''Trachylepis varia''
| binomial_authority =([[Вільгельм Петерс|W. Peters]], 1867)
| synonyms =''Euprepes varius''
''Mabuia varia''
''Mabuya varia''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Trachylepis varia
| commonscat = Trachylepis varia
| commons = Trachylepis varia
}}
'''''Trachylepis varia''''' (східний мінливий сцинк) — вид [[Сцинкоподібні|сцинкоподібних]] [[Ящірки|ящірок]] родини [[Сцинкові|сцинкових]] (Scincidae)<ref>{{NRDB species|genus=Trachylepis|species=varia}}</ref>. Мешкає в [[Східна Африка|Східній]] і [[Південна Африка|Південній Африці]].

== Поширення і екологія ==
Східні мінливі сцинки поширені від [[Еритрея|Еритреї]], [[Ефіопія|Ефіопії]] і [[Сомалі]] на південь до [[Південно-Африканська Республіка|Південно-Африканській Республіці]]. Вони живуть в лісах і прибережних заростях, у вологих і сухих саванах. Зустрічаються на висоті до 4400 м над рівнем моря.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q5126879}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Сцинкові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1867]]
[[Категорія:Плазуни Африки]]

title: ?Trachylepis varia

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Інфраряд: Сцинкоподібні (Scincomorpha)

Родина: Сцинкові (Scincidae)

Рід: Африканська мабуя (Trachylepis)

Вид: T. varia

Вікісховище: Trachylepis varia

Віківиди: Trachylepis varia


text:
# Димитрія Деметер
Димитрія Деметер (грец. Δημήτριος Δημητρίου, Дімітрія Деметра або Дімітріє Деметра; 21 липня 1811 — 24 червня 1872) — хорватський поет грецького походження, драматург, новеліст та літературний критик. Відіграв важливу роль у хорватському національному відродженні, через свою участь в Іллірійському русі та внеску у хорватську літературу і театр.

## Біографія
Димитрія Деметер народився у Загребі, який на той час був частиною Австрійської імперії. Його батьки, Теодорос і Афраті, походили з міста Сіатіста. Навчався в середній школі в Загребі та Граці. У 1829 році почав вивчати медицину у Відні, а закінчив у 1836 році в Падуї, захистивши дисертацію під назвою De Meningitide. Повернувшись до Загреба, став учасником Іллірійського руху. Незабаром залишив медицину та взявся за створення професіонального хорватського театру.
Помер 24 червня 1872 року у Загребі. Спочатку був похований на православному кладовищі в районі Пантовчак, а у 1870-х роках його останки були перенесені до Мирогойського кладовища.

## Літературна діяльність та театр
Творчість Деметера охоплювала різні жанри, включаючи поезію, драматургію та літературну критику. Також писав фейлетони, лібрето для опер Ватрослава Лисинського. Початком його літературної діяльності стали вірші грецькою мовою, інтимна лірика, драма «Віргінія» (Virginija) та втрачена драма «Діон» (Dion). У 1838 році видав «Драматичні спроби — частина перша» (Dramatička pokušenja — dio parvi) з програмною передмовою, де виклав своє бачення драми та театру.
Деметер орієнтувався на німецьку класицистичну поетику та стару дубровницьку драму. Його найважливішим драматичним твором є трагедія «Теута» (Teuta) (1844), яка розповідає про іллірійську царицю Теуту, розпад її держави та втрату свободи її народом. Драма поєднує класицистичні, романтичні та сентиментальні елементи, відображаючи політичні ідеали ілліризму.
Іншим видатним твором Деметера є епічна поема Гробнічко поле (Grobničko polje) (1842), яка заснована на перемозі хорватів над монголами 1242 року.
Основна ідея творчого світогляду Деметера зосереджується на загальнолюдських питаннях, представляючи їх у формі боротьби між добром і злом, де зрештою перемагає добро. У своїх творах Деметер використовував мотиви Вергілія, Тассо, Шекспіра, Шиллера тощо.
Серед поезій Деметера особливу увагу заслуговує «Пісня хорватів» (Pjesma Hrvata), що написана восьмискладовим віршем.
Також Деметер був редактором альманахів патріотичного спрямування: Iskra, Südlavische Zeitung, Danica ilirska, Narodne novine та Hrvatski Sokol.
Деметер зробив значний внесок у розвиток Хорватського національного театру в Загребі, працюючи над популяризацією хорватської мови та культури. Його діяльність сприяла становленню театру як важливого культурного осередку країни. Він написав першу хорватську театральну критику п'єси «Юран і Софія» Івана Кукулєвича Сакцинського.

## Спадщина
Димитрія Деметер залишив значний слід у хорватській літературі та мистецтві як письменник, критик і культурний діяч. Його внесок у національне відродження та культурний розвиток і сьогодні високо цінується в хорватських літературних і театральних колах.

title: Димитрія Деметер

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Димитрія Деметер''' ({{Lang-el|Δημήτριος Δημητρίου}}, Дімітрія Деметра або Дімітріє Деметра; [[25 липня|21 липня]] [[1811]] — [[24 червня]] [[1872]]) — хорватський [[поет]] грецького походження, [[драматург]], [[Новела|новеліст]] та [[літературний критик]]. Відіграв важливу роль у [[Хорватське національне відродження|хорватському національному відродженні]], через свою участь в [[Ілліризм|Іллірійському русі]] та внеску у [[Хорватська література|хорватську літературу]] і театр.

== Біографія ==
Димитрія Деметер народився у [[Загреб]]і, який на той час був частиною [[Австрійська імперія|Австрійської імперії]]. Його батьки, Теодорос і Афраті, походили з міста Сіатіста. Навчався в середній школі в [[Загреб]]і та [[Грац]]і. У [[1829]] році почав вивчати [[Медицина|медицину]] у [[Відень|Відні]], а закінчив у [[1836]] році в [[Падуя|Падуї]], захистивши [[Дисертація|дисертацію]] під назвою ''De Meningitide''. Повернувшись до [[Загреб]]а, став учасником [[Ілліризм|Іллірійського руху]]. Незабаром залишив [[Медицина|медицину]] та взявся за створення професіонального хорватського театру.

Помер [[24 червня]] [[1872]] року у [[Загреб]]і. Спочатку був похований на православному кладовищі в районі [[Пантовчак]], а у [[1870-ті|1870-х]] роках його останки були перенесені до [[Мирогой|Мирогойського кладовища]].

== Літературна діяльність та театр ==
Творчість Деметера охоплювала різні жанри, включаючи [[Поезія|поезію]], [[Драматургія|драматургію]] та [[Літературна критика|літературну критику]]. Також писав [[фейлетон]]и, [[лібрето]] для [[Опера|опер]] [[Ватрослав Лисинський|Ватрослава Лисинського]]. Початком його літературної діяльності стали [[вірш]]і грецькою мовою, [[інтимна лірика]], [[Драма (жанр)|драма]] «Віргінія» (''Virginija'') та втрачена [[Драма (жанр)|драма]] «Діон» (''Dion''). У [[1838]] році видав «Драматичні спроби — частина перша» (''Dramatička pokušenja — dio parvi'') з програмною передмовою, де виклав своє бачення [[Драма (жанр)|драми]] та [[театр]]у.

Деметер орієнтувався на німецьку [[Класицизм|класицистичну поетику]] та стару дубровницьку драму. Його найважливішим драматичним твором є трагедія «Теута» (''Teuta'') (1844), яка розповідає про іллірійську царицю [[Тевта|Теуту]], розпад її держави та втрату свободи її народом. Драма поєднує [[Класицизм|класицистичні]], [[Романтизм|романтичні]] та сентиментальні елементи, відображаючи політичні ідеали [[ілліризм]]у.

Іншим видатним твором Деметера є епічна поема Гробнічко поле (''Grobničko polje'') (1842), яка заснована на [[Битва на Гробницькому полі|перемозі хорватів над монголами 1242 року]].

Основна ідея творчого світогляду Деметера зосереджується на загальнолюдських питаннях, представляючи їх у формі боротьби між добром і злом, де зрештою перемагає добро. У своїх творах Деметер використовував мотиви [[Вергілій|Вергілія]], [[Торквато Тассо|Тассо]], [[Вільям Шекспір|Шекспіра]], [[Фрідріх Шиллер|Шиллера]] тощо.

Серед поезій Деметера особливу увагу заслуговує «Пісня хорватів» (''Pjesma Hrvata''), що написана [[Гліконівський вірш|восьмискладовим віршем]].

Також Деметер був редактором [[альманах]]ів патріотичного спрямування: Iskra, Südlavische Zeitung, Danica ilirska, Narodne novine та Hrvatski Sokol.

Деметер зробив значний внесок у розвиток [[Хорватський національний театр (Загреб)|Хорватського національного театру]] в [[Загреб]]і, працюючи над популяризацією [[Хорватська мова|хорватської мови]] та [[Культура Хорватії|культури]]. Його діяльність сприяла становленню [[театр]]у як важливого культурного осередку країни. Він написав першу хорватську театральну критику п'єси «Юран і Софія» [[Іван Кукулевич-Сакцинський|Івана Кукулєвича Сакцинського]].

== Спадщина ==
Димитрія Деметер залишив значний слід у [[Хорватська література|хорватській літературі]] та [[Культура Хорватії|мистецтві]] як [[письменник]], [[критик]] і [[культурний діяч]]. Його внесок у [[Ілліризм|національне відродження]] та культурний розвиток і сьогодні високо цінується в хорватських літературних і театральних колах.
== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* https://800anniunipd.it/en/storia/demeter-dimitrija/
* Leksikon hrvatskih pisaca, natuknica: A. Čubranović; Zagreb 2000., str. 163. — 164.
[[Категорія:Хорватські поети]]
[[Категорія:Хорватські драматурги]]

Громадянство: Хорватія і Греція

Псевдонім: Dimitrija Demeter

Місце народження: Загреб

Дата смерті: 24 червня 1872[…] (60 років)

Місце смерті: Загреб

Місце поховання: Мирогойське кладовище

Рід діяльності: поет, перекладач, лібретист, письменник, драматург, журналіст, літературний критик, театральний режисер

Сфера роботи: література, літературна критика, перекладацтво, драма і постановкаd


text:
# HD186357
HD186357 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу F0, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  6,5.
Вона  розташована на відстані близько 266,3 світлових років від Сонця.

## Фізичні характеристики
Зоря HD186357 обертається
досить швидко
навколо своєї осі. Проєкція її екваторіальної швидкості на промінь зору становить  Vsin(i)=110км/сек.

title: HD186357

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD186357}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD186357}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|19|42|49,11}}
| схилення= {{DEC|+29|19|54,3}}
| вид_вел =  6,54<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу F|F0]]
| V =  6,570±0,004<ref name=HIPcat>ESA,  1997, '''The Hipparcos Catalogue''', ESA SP-1200</ref>
| B =  6,933±0,005<ref name=HIPcat/>
| u-b =  0,20
| b-v =  0,337±0,012<ref name=HIPcat/>
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y =  0,22
| m1 =  0,19
| c1 =  0,76
| hb =  2,73<ref name=CPcat/>
}}
{{Фотометрія Гіппаркос
| hmax =  6,600<ref name=HIPcat/>
| hmin =  6,630<ref name=HIPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =    57,94± 0,46<ref name=HIPcat/>
| схилення =   46,52± 0,58<ref name=HIPcat/>
| паралакс =  12,25
| п_похибка =   0,67<ref name=HIPcat/>
| відстань_ср =    266,25
| відстань_пс =     81,63
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini = 110<ref name=Vsini>Royer F. et al. 2002, 'Rotational velocities of A-type stars', Astron. & Astrophys. 393, 897</ref>
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 186357,
[[Hipparcos Catalogue|HIP]] 96988,
[[Bright Star Catalogue|HR]] 7501,
[[Боннський огляд|BD+28 3447]],
[[Каталог опорних зір|GSC]] 2151-5895
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD186357
}}
{{Starbox end}}

'''HD186357''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу F|F0]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  6,5.<ref name=CPcat />
Вона <!-- знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]]  й --> розташована на відстані близько 266,3 [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].<ref name=HIPcat/>

==Фізичні характеристики==

Зоря HD186357 обертається
досить швидко
навколо своєї осі. Проєкція її екваторіальної швидкості на промінь зору становить  [[Vsin(i)]]=110[[км/сек]].<ref name=Vsini/>

<!-- ==Пекулярний хімічний склад== -->

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (18h-20h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу F0]]
[[Категорія:HD186000-186999|3]]

{{astro-stub}}

title: HD186357

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Дані фотометрії Гіппаркос

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: 57,94± 0,46 мас/рік · за схиленням: 46,52± 0,58 мас/рік

Відстань: 266,25 світлових років · 81,63 парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD186357


text:
# Давньогрецька комедія
Давньогрецька комедія (грец. Αρχαία Ελληνική κωμωδία) — давньогрецький драматичний жанр, за допомогою якого у гостро-сатиричній, дотепній формі висміювалися людські вади.

## Походження та значення комедії
Коме́дія — драматичний твір, у якому засобами гумору та сатири викриваються негативні суспільні та побутові явища, розкривається смішне в навколишній дійсності людини чи тварини.
Саме слово «комедія» походить від двох коренів: «kommos» — «ряжені натовпи людей напідпитку» і «ode» — «пісня». Іноді слово «комедія» ще й тлумачать як «сільська пісня».
Давня комедія остаточно сформувалася як жанр в Аттиці, зокрема у Стародавніх Афінах, у 480-х роках до н. е. Зачинателем жанру комедії в Афінах та Аттиці загалом був мегарієць Сусаріон.
Точні дані про її походження відсутні, тому ця проблема, як і походження трагедії, є досить складною. Хоч яким парадоксальним це може видатися на перший погляд, але таких два діаметрально протилежних явища, як, з одного боку, трагедія (театральна вистава вкрай похмурої тональності) і, з другого боку, комедія (весела, смішна театральна вистава) дослідники пов'язують з єдиним джерелом — Діонісійськими святами. Релігієзнавці цей гаданий парадокс можуть легко пояснити. Відповідь на питання лежить в самому характері Діонісій (свята бога, котрий зникає та повертається). За віруваннями еллінів, коли Діоніс покидав Елладу, наставала зима, земля не плодоносила, починався голод. Отже, закодованим сенсом першої частини Діонісій було відтворення печалі еллінів з приводу відсутності Діоніса. Цьому настрою відповідає настрій трагедії. Проте тим більшою була радість еллінів, коли бог родючості нарешті повертався до Еллади (тобто наставала весна і природа оживала). Цю радість необхідно було не просто висловити, а й акцентовано підкреслити — а цьому відповідала тональність веселої вистави — комедії.
Елліни, які так сумували в першій частині свят на честь Діоніса, на другій (веселій) частині цього свята бурхливо раділи, співали, жартували, причащалися вином — дарунком Діоніса, котрий був ще й богом виноробства. В такому збудженому стані вони дозволяли собі різні жарти, зокрема й не зовсім пристойні. Саме тут витоки майбутнього ставлення до трагедії як до «високого» жанру, а до комедії як жанру «низького».
Фалічні пісні — ще одне джерело комедії. Вони також виконувалися під час весняних сільських свят родючості, і тональністю нагадували вже згадану пісню Комосу. Їх виконувала процесія селян, які вже добре почастувалися Діонісовими дарами, тобто вином. Вони несли кошики з першими сільськогосподарськими плодами, деякі з них тримали в руках великі зображення символів плодючості — фали (пеніси), які символізували животворні сили природи, що пробуджувалися навесні.
Ще одне джерело — гномічні пісні, або «викривальні куплети», які виконували зазвичай бідні мешканці сіл і полісів уночі, зміненим голосом (аби уникнути помсти) на відстані чутності біля помешкань тих, хто їх чимось образив. Іноді ці виконавці були талановитими промовцями, а їхні пісні досягали мети — «виховували» людей. Тож згодом урядовці Еллади почали заохочувати таких самородків до створення комедій, адже драма в Елладі вважалася важливим засобом виховання демосу.

## Основні етапи
Розрізняли три етапи давньогрецької комедії, сприйняті пізнішим європейським літературознавством:
- давній (486—404 до н. е.) — від Великих Діонісій до поразки Афін у Пелопоннеській війні;
- середній (404—336 або 323 до н. е.), тобто до смерті Александра Македонського та наступного занепаду його імперії;
- новий, розквіт якого припадає на останню чверть IV — перші десятиліття III століття до н. е.

Давньогрецькій комедії давнього етапу притаманна соціальна заангажованість, політична сатира, гротескно-фантастичний сюжет (комедії Аристофана, Кратіна та ін.), середнього — міфологічна травестія, стереотипні маски вояка, гетери, кухаря та ін. Нова давньогрецька комедія зосереджувалася на сімейно-побутових мотивах, зокрема, на темі збезчещеної дівчини та покинутих дітей (Менандр, Філемон та ін.).

## Комедії Арістофана
Найвидатнішим представником давньої аттичної комедії був афінський драматург Арістофан, якого шанобливо називають «батьком комедії».
Комедія — жанр, доведений до досконалості Арістофаном і двома його головними суперниками, Евполідом й Кратіном, очевидно, виникла з об'єднання традиційних народних розваг, таких, як міми, імпровізовані фарси та сільські пісні, зі стародавнім культом родючості на честь Діоніса. У древній комедії панують непристойність, злободенність, надзвичайно грубі особисті і політичні випади. Комедіографи користувалися нічим не обмеженою волею слова, і навіть видатні діячі не були позбавлені гноблень. З іншого боку, поетів все-таки іноді наздоганяла кара: так, повідомляється, що Алківіад відповів на сатиру тим, що зіштовхнув Евполіда в море. Клеон, у той час один з перших осіб у державі, обрав помірніший спосіб зведення рахунків, подавши на Арістофана скаргу до Ради, коли молодий поет обрушився на нього у «Вавилонянах». Проте твори Арістофана не заборонялися, і він продовжував нападки на Клеона, не припинивши їх і після смерті останнього.
Уперше в афінському театрі Арістофан виступив у 427 р. до н. е. (втрачена комедія «Бенкетуючі»); а його останній твір датують до 388 р. до н. е. Усього він написав не менше 40 комедій, до нас дійшли повністю лише одинадцять (а від інших збереглося бл. 900 фрагментів).
Уцілілі комедії поділяються на три групи:

### Комедії першого періоду (425—421рр. до н.е.)
Відрізняються найяскравішою політичною спрямованістю, об'єкт критики в них завжди визначений з максимальною точністю. Носієм публіцистично-викривального начала є хор, що активно виступає в пароді, парабасі й агоні персонаж, що втілює соціальне зло, часто запозичує конкретні риси в реально існуючої особи, але наділяється узагальненими ознаками певного типу — «демагога» (Чинбар), «філософа» (Сократ), «посла», «судді» тощо Характеристика такого героя створюється переважно зовнішніми або максимально конкретними ознаками: від промов і підношень Пафлогонца пахне шкірою; «вознесений» в думках Сократ поміщається в кошику, що висить між небом і землею. Широко застосовується фольклорна за своїм походженням гіпербола, що відкриває шлях відвертого гротеску і шаржу. До нього входять:
- «Ахарняни» (425 р. до н. е.), присвяченої критиці братовбивчої війни між Афінами та Спартою.
- «Вершники» (424 р. до н. е.), спрямованої проти всемогутнього тоді в Афінах демагога Клеона, який прагнув «війни до переможного кінця».
- «Хмари» (423 р. до н. е.)
- «Оси» (422 р. до н. е.), спрямовану проти афінської верхівки, котра присвоювала собі левову частку народних грошей, а старих людей примушувала заробляти на життя сидінням на судових засіданнях, від чого ті уподібнювалися осам, прагнучи сильніше «вжалити» підсудних (звідси назва твору).
- «Мир» (421 р. до н. е.)

### Комедії другого періоду (414—405рр.до н.е)
Відрізняються постановкою загальніших питань і ослабленням персональної інвективи. Робиться спроба включити хорову парабасу в розвиток сюжету і підпорядкувати цій же меті епізодичні зчіпки в другій половині комедії — найуспішніше це втілено в комедії «Лісістрата», де розв'язка настає лише в кінці п'єси і гостра сюжетна ситуація тримає читача в напрузі до останньої миті. У другий період входять:
- «Птахи» (414. до н. е.) утопічно-сатиричний твір, що відкриває приховані пружини афінської політики.
- «Жінки на святі Тесмофорій» (411 р. до н. е.), де висміяно драматургію Еврипіда, якого жінки карають за те, що в його трагедіях жіночі образи є негативними.
- «Жаби» (405 р. до н. е.)

### Комедії третього періоду (392—388рр. до н.е)
Подальший розвиток тенденції до індивідуальної характерності і побутової конкретності персонажа. Найкращий приклад — образ пронизливого і нахабного раба Каріона в «Плутосі» — безсумнівному предтечі рабів новоаттичної (Менандр) і римської комедії (Плавт), а через них і європейські комедії нового часу (Бомарше, Карпенко-Карий).
Майже нівелюється партія хору: його функції зводяться до танцю в перервах між окремими епізодами, настільки мало пов'язані зі змістом комедії, що для них навіть не завжди пишеться спеціальний текст, а тільки відзначається момент вступу хору зі вставним номером. Входять дві комедії:
- «Жінки в народних зборах» (392 р. до н. е.), про фантастичну ситуацію, коли переодягнені чоловіками жінки захоплюють владу в народних зборах і змінюють закони згідно зі своїми інтересами, встановлюючи своєрідну «комуну» — спільність майна, дітей і чоловіків, але зазнають поразки.
- «Плутос» (388 р. до н. е.), фантастична ситуація, коли багатство чесних землеробів забезпечується одужанням бога Плутоса; піднято також гостре питання про роль рабства у забезпеченні безбідного життя афінян.

У формальній побудові п'єси Арістофан дотимувався завжди однієї і тієї ж схеми, іноді приносячи в неї розмаїтість. Пролог, звичайно довший, ніж у трагедіях, представляє публіці комічного героя та попередньо описує ситуацію. Тут же герой (часто це пересічний сільський житель) викладає неймовірний план — як разом позбавити людство від усіх нещасть, і цей план стає основою розвитку сюжету. Потім виходить хор, як правило, щоб протистояти планам героя, якому доводиться докласти зусилля для залучення хору на свою сторону. Вихід хору називається «парод», за ним найчастіше йде сцена суперечки, «агон», у результаті якого учасники хору погоджуються прийняти план головного героя. Потім персонажі п'єси залишають сцену, щоб розпочати здійснювати план, а хор тим часом виконує «парабасу» (буквально «вихід уперед»), розгорнуте звернення до публіки, звичайно в сімох частинах з мінливим віршованим розміром, у якому поет прямо говорить з публікою про політика, суперників по ремеслу і про самого себе. У наступним за «парабасою» сценах план має успіх. Ці сцени пожвавлюються грубуватим фарсом, коли блаженна свобода, забезпечена новим порядком речей, дозволяє запросто виганяти різного роду ошуканців і самозванців. Епізоди перемежовуються піснями, то ніжно-ліричними, то грубо непристойними, що виконуються хором. Завершується п'єса святом, найчастіше це буває весілля героя з алегоричною фігурою, що символізує його торжество.
Імовірно, не було нічого дивного в тому, що в IV ст. до н.е. комедії такого роду вже не писали — існування жанру древньої комедії було нерозривно зв'язане з розквітом афінської демократії й обумовлене як згуртованістю громадян міста-держави, так і повною волею слова. Як представника цього жанру Арістофан практично не мав впливу на подальший розвиток літератури, оскільки в елліністичний і римський періоди беззастережно панує нова комедія. Горацій ностальгійно згадує Арістофана як поета, який користувався повною волею слова, однак пізніші автори майже не згадують про нього, попри найбільшу славу, що оточувала його при житті.
Комедії Арістофана, які дійшли до нас повністю, охоплюють майже сорокарічний період історії Афін, насичений подіями виняткової важливості.

## Галерея
- Керамічна маска комедійного актора

title: Давньогрецька комедія

wikitext:
[[Файл:NAMA Masque esclave.jpg|міні|200пкс|Театральна маска Нової Аттичної комедії, [[пентелікон|пентелійський]] мармур]]

'''Давньогрецька комедія''' ({{lang-el|Αρχαία Ελληνική κωμωδία}}) — [[Стародавня Греція|давньогрецький]] [[Драма (жанр)|драматичний жанр]], за допомогою якого у [[Сатира|гостро-сатиричній]], дотепній формі висміювалися людські вади.

== Походження та значення комедії ==
Коме́дія — драматичний твір, у якому засобами гумору та сатири викриваються негативні суспільні та побутові явища, розкривається смішне в навколишній дійсності людини чи тварини.
Саме слово «комедія» походить від двох коренів: «[[комос|kommos]]» — «ряжені натовпи людей напідпитку» і «ode» — «пісня». Іноді слово «комедія» ще й тлумачать як «сільська пісня».

Давня комедія остаточно сформувалася як жанр в [[Аттика|Аттиці]], зокрема у [[Стародавні Афіни|Стародавніх Афінах]], у 480-х роках до н. е. Зачинателем жанру комедії в [[Стародавні Афіни|Афінах]] та [[Аттика|Аттиці]] загалом був [[мегара|мегарієць]] [[Сусаріон]].

Точні дані про її походження відсутні, тому ця проблема, як і походження [[трагедія|трагедії]], є досить складною. Хоч яким парадоксальним це може видатися на перший погляд, але таких два діаметрально протилежних явища, як, з одного боку, трагедія (театральна вистава вкрай похмурої тональності) і, з другого боку, комедія (весела, смішна театральна вистава) дослідники пов'язують з єдиним джерелом — [[Діонісії|Діонісійськими святами]]. Релігієзнавці цей гаданий парадокс можуть легко пояснити. Відповідь на питання лежить в самому характері Діонісій (свята бога, котрий зникає та повертається). За [[давньогрецька релігія|віруваннями еллінів]], коли Діоніс покидав Елладу, наставала [[зима]], земля не плодоносила, починався голод. Отже, закодованим сенсом першої частини Діонісій було відтворення печалі еллінів з приводу відсутності Діоніса. Цьому настрою відповідає настрій трагедії. Проте тим більшою була радість еллінів, коли бог родючості нарешті повертався до Еллади (тобто наставала [[весна]] і природа оживала). Цю радість необхідно було не просто висловити, а й акцентовано підкреслити — а цьому відповідала тональність веселої вистави — [[комедія|комедії]].

Елліни, які так сумували в першій частині свят на честь Діоніса, на другій (веселій) частині цього свята бурхливо раділи, співали, жартували, причащалися вином — дарунком [[Діоніс]]а, котрий був ще й богом виноробства. В такому збудженому стані вони дозволяли собі різні жарти, зокрема й не зовсім пристойні. Саме тут витоки майбутнього ставлення до трагедії як до «високого» жанру, а до комедії як жанру «низького».

[[Фалічні пісні]] — ще одне джерело комедії. Вони також виконувалися під час весняних сільських свят родючості, і тональністю нагадували вже згадану пісню [[Комос]]у. Їх виконувала процесія селян, які вже добре почастувалися Діонісовими дарами, тобто [[вино]]м. Вони несли кошики з першими сільськогосподарськими плодами, деякі з них тримали в руках великі зображення символів плодючості — [[фали]] ([[Пеніс|пеніси]]), які символізували животворні сили природи, що пробуджувалися навесні.

Ще одне джерело — [[гномічні пісні]], або «викривальні куплети», які виконували зазвичай бідні мешканці сіл і полісів уночі, зміненим голосом (аби уникнути помсти) на відстані чутності біля помешкань тих, хто їх чимось образив. Іноді ці виконавці були талановитими промовцями, а їхні пісні досягали мети — «виховували» людей. Тож згодом урядовці Еллади почали заохочувати таких самородків до створення комедій, адже драма в Елладі вважалася важливим засобом виховання [[демос]]у.

== Основні етапи ==

Розрізняли три етапи давньогрецької комедії, сприйняті пізнішим європейським [[літературознавство]]м:

* '''давній''' (486—404 до н. е.) — від [[Діонісії|Великих Діонісій]] до поразки Афін у [[Пелопоннеська війна|Пелопоннеській війні]];
* '''середній''' (404—336 або 323 до н. е.), тобто до смерті [[Александр Македонський|Александра Македонського]] та наступного занепаду його імперії;
* '''новий''', розквіт якого припадає на останню чверть IV — перші десятиліття III століття до н. е.

Давньогрецькій комедії давнього етапу притаманна соціальна заангажованість, політична [[сатира]], [[гротеск]]но-фантастичний сюжет (комедії [[Аристофан]]а, [[Кратін]]а та ін.), середнього — [[Давньогрецька міфологія|міфологічна]] [[травестія]], стереотипні маски вояка, [[гетера|гетери]], кухаря та ін. Нова давньогрецька комедія зосереджувалася на сімейно-побутових мотивах, зокрема, на темі збезчещеної дівчини та покинутих дітей ([[Менандр]], [[Філемон]] та ін.).

== Комедії Арістофана ==

Найвидатнішим представником давньої аттичної комедії був афінський драматург [[Арістофан]], якого шанобливо називають «батьком комедії».

Комедія — жанр, доведений до досконалості [[Арістофан]]ом і двома його головними суперниками, [[Евполід]]ом й [[Кратін]]ом, очевидно, виникла з об'єднання традиційних народних розваг, таких, як міми, імпровізовані фарси та сільські пісні, зі стародавнім культом родючості на честь [[Діоніс]]а. У древній комедії панують непристойність, злободенність, надзвичайно грубі особисті і політичні випади. Комедіографи користувалися нічим не обмеженою волею слова, і навіть видатні діячі не були позбавлені гноблень. З іншого боку, поетів все-таки іноді наздоганяла кара: так, повідомляється, що [[Алківіад]] відповів на сатиру тим, що зіштовхнув Евполіда в море. Клеон, у той час один з перших осіб у державі, обрав помірніший спосіб зведення рахунків, подавши на [[Арістофан]]а скаргу до Ради, коли молодий поет обрушився на нього у «Вавилонянах». Проте твори Арістофана не заборонялися, і він продовжував нападки на Клеона, не припинивши їх і після смерті останнього.

Уперше в афінському театрі Арістофан виступив у 427 р. до н. е. (втрачена комедія «Бенкетуючі»); а його останній твір датують до 388 р. до н. е. Усього він написав не менше 40 комедій, до нас дійшли повністю лише одинадцять (а від інших збереглося бл. 900 фрагментів).

Уцілілі комедії поділяються на три групи:

=== Комедії першого періоду (425—421 рр. до н. е.) ===

Відрізняються найяскравішою політичною спрямованістю, об'єкт критики в них завжди визначений з максимальною точністю. Носієм публіцистично-викривального начала є хор, що активно виступає в пароді, [[Парабаса|парабасі]] й агоні персонаж, що втілює соціальне зло, часто запозичує конкретні риси в реально існуючої особи, але наділяється узагальненими ознаками певного типу — «демагога» (Чинбар), «філософа» (Сократ), «посла», «судді» тощо Характеристика такого героя створюється переважно зовнішніми або максимально конкретними ознаками: від промов і підношень Пафлогонца пахне шкірою; «вознесений» в думках Сократ поміщається в кошику, що висить між небом і землею. Широко застосовується фольклорна за своїм походженням гіпербола, що відкриває шлях відвертого гротеску і шаржу. До нього входять:

* «[[Ахарняни (п'єса)|Ахарняни]]» (425 р. до н. е.), присвяченої критиці [[Пелопоннеська війна|братовбивчої війни]] між Афінами та Спартою.
* «[[Вершники (п'єса)|Вершники]]» (424 р. до н. е.), спрямованої проти всемогутнього тоді в Афінах демагога [[Клеон]]а, який прагнув «війни до переможного кінця».
* «[[Хмари (п'єса)|Хмари]]» (423 р. до н. е.)
* «[[Оси (п'єса)|Оси]]» (422 р. до н. е.), спрямовану проти афінської верхівки, котра присвоювала собі левову частку народних грошей, а старих людей примушувала заробляти на життя сидінням на судових засіданнях, від чого ті уподібнювалися осам, прагнучи сильніше «вжалити» підсудних (звідси назва твору).
* «[[Мир (п'єса)|Мир]]» (421 р. до н. е.)

=== Комедії другого періоду (414—405 рр.до н.е) ===

Відрізняються постановкою загальніших питань і ослабленням персональної інвективи. Робиться спроба включити хорову [[Парабаса|парабасу]] в розвиток сюжету і підпорядкувати цій же меті епізодичні зчіпки в другій половині комедії — найуспішніше це втілено в комедії «[[Лісістрата (п'єса)|Лісістрата]]», де розв'язка настає лише в кінці п'єси і гостра сюжетна ситуація тримає читача в напрузі до останньої миті. У другий період входять:
* «[[Птахи (п'єса)|Птахи]]» (414. до н. е.) утопічно-сатиричний твір, що відкриває приховані пружини афінської політики.
* «[[Жінки на святі Тесмофорій]]» (411 р. до н. е.), де висміяно драматургію [[Еврипід]]а, якого жінки карають за те, що в його трагедіях жіночі образи є негативними.
* «[[Жаби (п'єса)|Жаби]]» (405 р. до н. е.)

=== Комедії третього періоду (392—388 рр. до н.е) ===

Подальший розвиток тенденції до індивідуальної характерності і побутової конкретності персонажа. Найкращий приклад — образ пронизливого і нахабного раба Каріона в «[[Плутос (п'єса)|Плутосі]]» — безсумнівному предтечі рабів новоаттичної ([[Менандр]]) і римської комедії ([[Плавт]]), а через них і європейські комедії нового часу ([[П'єр Бомарше|Бомарше]], [[Іван Карпенко-Карий|Карпенко-Карий]]).

Майже нівелюється партія хору: його функції зводяться до танцю в перервах між окремими епізодами, настільки мало пов'язані зі змістом комедії, що для них навіть не завжди пишеться спеціальний текст, а тільки відзначається момент вступу хору зі вставним номером. Входять дві комедії:

* «[[Жінки в народних зборах]]» (392 р. до н. е.), про фантастичну ситуацію, коли переодягнені чоловіками жінки захоплюють владу в народних зборах і змінюють закони згідно зі своїми інтересами, встановлюючи своєрідну «комуну» — спільність майна, дітей і чоловіків, але зазнають поразки.
* «[[Плутос (п'єса)|Плутос]]» (388 р. до н. е.), фантастична ситуація, коли багатство чесних землеробів забезпечується одужанням бога Плутоса; піднято також гостре питання про роль рабства у забезпеченні безбідного життя афінян.

У формальній побудові п'єси [[Арістофан]] дотимувався завжди однієї і тієї ж схеми, іноді приносячи в неї розмаїтість. Пролог, звичайно довший, ніж у трагедіях, представляє публіці комічного героя та попередньо описує ситуацію. Тут же герой (часто це пересічний сільський житель) викладає неймовірний план — як разом позбавити людство від усіх нещасть, і цей план стає основою розвитку сюжету. Потім виходить хор, як правило, щоб протистояти планам героя, якому доводиться докласти зусилля для залучення хору на свою сторону. Вихід хору називається «парод», за ним найчастіше йде сцена суперечки, «[[агон]]», у результаті якого учасники хору погоджуються прийняти план головного героя. Потім персонажі п'єси залишають сцену, щоб розпочати здійснювати план, а хор тим часом виконує «парабасу» (буквально «вихід уперед»), розгорнуте звернення до публіки, звичайно в сімох частинах з мінливим віршованим розміром, у якому поет прямо говорить з публікою про політика, суперників по ремеслу і про самого себе. У наступним за «парабасою» сценах план має успіх. Ці сцени пожвавлюються грубуватим фарсом, коли блаженна свобода, забезпечена новим порядком речей, дозволяє запросто виганяти різного роду ошуканців і самозванців. Епізоди перемежовуються піснями, то ніжно-ліричними, то грубо непристойними, що виконуються хором. Завершується п'єса святом, найчастіше це буває весілля героя з алегоричною фігурою, що символізує його торжество.

Імовірно, не було нічого дивного в тому, що в [[IV ст. до н.е.]] комедії такого роду вже не писали — існування жанру древньої комедії було нерозривно зв'язане з розквітом [[Афінська демократія|афінської демократії]] й обумовлене як згуртованістю громадян [[місто-держава|міста-держави]], так і повною волею слова. Як представника цього жанру Арістофан практично не мав впливу на подальший розвиток літератури, оскільки в елліністичний і римський періоди беззастережно панує нова комедія. [[Горацій]] ностальгійно згадує Арістофана як поета, який користувався повною волею слова, однак пізніші автори майже не згадують про нього, попри найбільшу славу, що оточувала його при житті.

Комедії Арістофана, які дійшли до нас повністю, охоплюють майже сорокарічний період історії Афін, насичений подіями виняткової важливості.

== Галерея ==
<gallery>

File:3304 - Athens - Stoà of Attalus Museum - Theatre mask - Photo by Giovanni Dall'Orto, Nov 9 2009.jpg|Керамічна маска комедійного актора

</gallery>

== Посилання ==
* {{ЛЗЕ2|частина =Політична комедія|сторінки =243}}
*{{ЛЗПЛ2001|частина = Політична (соціальна) комедія|сторінки =425}}
* [http://www.youtube.com/watch?v=2zt6drP-f2c Епідавр. Святилище Асклепія — давньогрецький театр] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151119175048/https://www.youtube.com/watch?v=2zt6drP-f2c |date=19 листопада 2015 }}
{{Портал|Стародавня Греція|Театр}}

== Джерела ==
* Патріс Паві. «Словник театру».
* Літературознавчий словник-довідник за редакцією Р. Т. Гром'яка, Ю. І. Коваліва, [[Теремко Василь Іванович|В. І. Теремка]]. — К.: [[Видавничий центр «Академія»|ВЦ «Академія»]], 2007
* Антична література: навч.посіб./Ковбасенко Ю. І. — 2 — ге К56 вид.,розшир. та доповн. — К.:Київський університет імені Бориса Грінченка, 2012. — 248с.
* Пащенко В. І., Пащенко Н. І. Антична література: Підручник. — К.: Либідь, 2001. — 718 с.

{{Театр-доробити}}

[[Категорія:Давньогрецький театр]]
[[Категорія:Культура Стародавньої Греції]]
[[Категорія:Давньогрецька література]]


text:
# Радіоспектроскопія галактик
Галактики досліджуються в усіх діапазонах електромагнітного випромінювання. Радіодіапазон є основним після оптичного, у якому атмосфера Землі прозора. Тому багато небесних тіл, у тому числі галактик, досліджуються гігантськими наземними радіотелескопами. Ще в 1950-х були відкриті радіогалактики. Їх радіозображення часто показують характерні джети і вуха, що свідчить про активність ядер радіогалактик. Радіопотік галактик з активними ядрами часто змінний, зокрема у деяких радіогалактик спостерігаються надсвітлові рухи джетів. Значна частина АЯГ різних типів є радіогучними, тому їх радіоспектроскопії присвячено багато робіт. Радіоспектроскопічні дослідження проводились також для нормальних галактик у наступних роботах:

title: Радіоспектроскопія галактик

wikitext:
{{rq|{{оригінальне дослідження|дата=лютий 2020}}|{{Значимість|дата=лютий 2020}}|{{Ізольована стаття}}}}
Галактики досліджуються в усіх діапазонах електромагнітного випромінювання. Радіодіапазон є основним після оптичного, у якому атмосфера Землі прозора. Тому багато небесних тіл, у тому числі галактик, досліджуються гігантськими наземними радіотелескопами. Ще в 1950-х були відкриті [[Радіогалактика|радіогалактики]]. Їх радіозображення часто показують характерні [[Релятивістський струмінь|джети]] і вуха, що свідчить про [[Активні ядра галактик|активність ядер радіогалактик]]. Радіопотік галактик з активними ядрами часто змінний, зокрема у деяких радіогалактик спостерігаються надсвітлові рухи джетів. Значна частина АЯГ різних типів є радіогучними, тому їх радіоспектроскопії присвячено багато робіт. Радіоспектроскопічні дослідження проводились також для нормальних галактик у наступних роботах:

== Посилання ==
* {{Стаття|автор=Boselli A., Gavazzi G., Sanvito G.|назва=UV to radio centimetric spectral energy distributions of optically-selected late-type galaxies in the Virgo cluster|видання=Astronomy and Astrophysics|рік=2003|номер=402|сторінки=37}}
* {{Стаття|автор=Dale D.A. et al.|назва=An Ultraviolet-to-Radio Broadband Spectral Atlas of Nearby Galaxies|видання=Astrophysical Journal|рік=2007|номер=655|сторінки=863}}
* {{Стаття|автор=De Breuck C., van Breugel W., Röttgering H.J.A., Miley G.|назва=A sample of 669 ultra steep spectrum radio sources to find high redshift radio galaxies|видання=Astronomy and Astrophysics Supplement|рік=2000|номер=143|сторінки=303}}
* {{Стаття|автор=Ferland G.J., Osterbrock D.E.|назва=The hydrogen line spectra of narrow-line radio galaxies|видання=Astrophysical Journal|рік=1985|номер=289|сторінки=105}}
* {{Стаття|автор=Foschini L. et al.|назва=Properties of flat-spectrum radio-loud narrow-line Seyfert 1 galaxies|видання=Astronomy and Astrophysics|рік=2015|номер=575|сторінки=13}}
* {{Стаття|автор=Heeschen D.S.|назва=The Radio Spectra and Brightness Distributions of E and SO Galaxies|видання=Astrophysical Letters|рік=1970|номер=6|сторінки=49}}
* {{Стаття|автор=Kellermann K.I.|назва=On the Interpretation of Radio-Source Spectra and the Evolution of Radio Galaxies and Quasi-Stellar Sources|видання=Astrophysical Journal|рік=1966|номер=146|сторінки=621}}
* {{Стаття|автор=Klamer I.J. et al.|назва=A search for distant radio galaxies from SUMSS and NVSS - III. Radio spectral energy distributions and the z-α correlation|видання=MNRAS|рік=2006|номер=371|сторінки=852}}
* {{Стаття|автор=Kojoian G. et al.|назва=The radio spectra of Markarian galaxies|видання=Astrophysical Journal|рік=1976|номер=203|сторінки=323}}
* {{Стаття|автор=Lin Y. et al.|назва=Spectral Energy Distribution of Radio Sources in Nearby Clusters of Galaxies: Implications for Sunyaev-Zel'Dovich Effect Surveys|видання=Astrophysical Journal|рік=2009|номер=694|сторінки=992}}
* {{Стаття|автор=Lobanov S.|назва=Radio spectroscopy of active galactic nuclei|видання=MSAIS|рік=2005|номер=7|сторінки=12}}
* {{Стаття|автор=Mack K.-H. et al.|назва=Spectral indices, particle ages, and the ambient medium of giant radio galaxies|видання=Astronomy and Astrophysics|рік=1998|номер=329|сторінки=431}}
* {{Стаття|автор=Roettgering H.J.A. et al.|назва=Spectroscopy of ultra-steep spectrum radio sources: a sample of z>2 radio galaxies|видання=Astronomy and Astrophysics|рік=1997|номер=326|сторінки=505}}
* {{Стаття|автор=Vader J.P. et al.|назва=Galaxies with spectral energy distributions peaking near 60 micrometers. 1: Optical spectroscopy, infrared photometry, and radio continuum data|видання=Astronomical Journal|рік=1993|номер=106|сторінки=1743}}
* {{Стаття|автор=Yun M.S., Carilli C.L.|назва=Radio-to-Far-Infrared Spectral Energy Distribution and Photometric Redshifts for Dusty Starburst Galaxies|видання=Astrophysical Journal|рік=2002|номер=568|сторінки=88}}

[[Категорія:Позагалактична астрономія]]
[[Категорія:Спектроскопія]]
{{astronomy-stub}}


text:
# Ґлен Петчінґ
Ґлен Петчінґ  (англ. Glenn Patching, 12 квітня 1958) — австралійський плавець, олімпійський чемпіон.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада     | Дисципліна                            | Місце     |
| ------------- | ------------------------------------- | --------- |
| Монреаль 1976 | плавання на 100 метрів вільним стилем | 5 h4 r1/3 |
| Монреаль 1976 | плавання на 100 метрів на спині       | 5 h2 r2/3 |
| Москва 1980   | плавання на 100 метрів на спині       | 8 h2 r2/3 |
| Москва 1980   | комплексна естафета 4 × 100           | 1         |

title: Ґлен Петчінґ

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Glenn Patching
| повне_ім'я = Glenn Scott Patching
| зображення =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[австралійці|австралієць]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 12.4.1958
| місце_народження =
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 189 см
| вага = 84 кг
| вебсторінка  =
| країна = [[Австралія]]
| вид_спорту = [[Спортивне плавання|Плавання]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =  ?, Queensland, (AUS)
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalOlympic}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 1980|Москва 1980]]| [[комплексна естафета 4 × 100]]}}
| show-medals = yes
}}
'''Ґлен Петчінґ ''' ({{lang-en|Glenn Patching}}, [[12 квітня]] [[1958]]) — [[Австралія|австралійський]] [[Спортивне плавання|плавець]], [[олімпійський чемпіон]].

== Виступи на Олімпіадах ==

{|class = "wikitable"
!Олімпіада!!Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 1976|Монреаль 1976]] || [[плавання на 100 метрів вільним стилем]] || 5 h4 r1/3
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 1976|Монреаль 1976]] || [[плавання на 100 метрів на спині]] || 5 h2 r2/3
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 1980|Москва 1980]] || [[плавання на 100 метрів на спині]] || 8 h2 r2/3
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 1980|Москва 1980]] || [[комплексна естафета 4 × 100]] || 1
|-

|}

== Посилання ==
* [http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/pa/glenn-patching-1.html Досьє на sport.references.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090818202811/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/pa/glenn-patching-1.html |date=18 серпня 2009 }}

{{Olympic-medalist-stub}}
{{Плавець-доробити}}
{{Australia-sport-bio-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Петчінґ Ґлен}}

[[Категорія:Австралійські плавці]]
[[Категорія:Австралійські олімпійські чемпіони]]

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 1976]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 1980]]
[[Категорія:Призери Ігор Співдружності з плавання]]
[[Категорія:Плавці кролем на спині]]
[[Категорія:Плавці вільним стилем]]
[[Категорія:Австралійські олімпійські плавці та плавчині]]
[[Категорія:Австралійські чемпіони Ігор Співдружності]]
[[Категорія:Австралійські срібні призери Ігор Співдружності]]
[[Категорія:Австралійські бронзові призери Ігор Співдружності]]

title: Загальна інформація

Національність: австралієць

Громадянство: Австралія

Народження: 12 квітня 1958 (66 років) · Квінсленд, Австралія

Вага: 84 кг

title: Спорт

Країна: Австралія

Вид спорту: Плавання

Клуб: ?, Queensland, (AUS)

title: Олімпійські ігри

Золото: Москва 1980 · комплексна естафета 4 × 100


text:
# Гончарне (село)
Гонча́рне (до 1945 року Варнау́тка, крим. Varnautka) — село в Україні, у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим. Населення становить 644 осіб.
Повз село проходить побудований на початку 1970-х автошлях Н 19 Севастополь-Ялта.
В Гончарному є фонтан з чистою водою, а поруч з селом — ставок.
Навпроти села розташоване німецьке кладовище, де поховані солдати Вермахту, які загинули в Криму в роки Другої світової війни.

## Історія
Гончарне — одне із найдавніших в цьому районі. Під час археологічних розкопок у 60-ті роки минулого століття тут були виявлені сліди поселення VIII—IX століть та християнський храм, що занепав на рубежі IX—X століть, але відродився у XIV столітті. Готи, алани, греки, кримські татари протягом століть населяли Варнутку.
Село Гончарне розташоване в Варнутській долині між Севастополем і Форосом.
Відоме з 1783 року як селище Варнітка в складі Кримського ханства. Входило до Бахчисарайського каймаканства Мангупського кадилика. З 1865 року згадується в документах як татарське село Варнутка в складі Ялтинського повіту.
Кримський краєзнавець Василь Христофорович Кондаракі записав у середині ХІХ століття легенду, відповідно до якої якийсь грек із Варни знайшов скарб у фундаменті старої церкви та на честь цієї знахідки спорудив фонтан у місці, де вже було джерело. Назвав він фонтан Варнали. І нібито назва села пішла звідси — Варнітка, Варнаутка, Варнутка.
Після депортації останніх 1945 року село перейменували на Гончарне — до війни там було гончарне виробництво.
В радянські часи, коли Севастополь був закритим містом, на трасі поблизу села знаходився КПП.

У 2023 році у проєкті Постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів Автономної Республіки Крим» село запропоновано перейменувати на Варнаутка.

title: Гончарне (село)

wikitext:
{{Село
 | назва           = Гончарне
 | зображення      = Goncharnoe 3.JPG
 | область         = [[Автономна Республіка Крим]]
 | район           = [[Бахчисарайський район]]
 | рада            = [[Орлинівська сільська рада]]
 | код КАТОТТГ=UA01020310020049917
 | код КОАТУУ      = 8536390703
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       =
 | населення       = 644
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 0,86
 | ref-площа       =
 | щільність       = 748,8
 | поштовий індекс = 99811
 | телефонний код  = 692
 | координати      =  {{coord|44|27|59|N|33|41|55|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 44 || lat_min = 27 || lat_sec = 59
   | lon_deg = 33 || lon_min = 41 || lon_sec = 55
 | висота          =
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | адреса          = вул. В.Тюкова, 42, с. Орлине, Балаклавський р-н, м. Севастополь, 99805
 | облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=13.07.2015&rf7571=41629 Гончарне]
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Гонча́рне''' (до 1945 року '''Варнау́тка'''<ref>також '''Варну́тка'''</ref>, {{lang-crh|Varnautka}}) — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Бахчисарайський район|Бахчисарайському районі]] [[Автономна Республіка Крим|Автономної Республіки Крим]]. Населення становить 644 осіб.

Повз село проходить побудований на початку 1970-х [[автошлях Н 19]] Севастополь-Ялта.

В Гончарному є фонтан з чистою водою, а поруч з селом — ставок.

Навпроти села розташоване німецьке кладовище, де поховані солдати Вермахту, які загинули в Криму в роки Другої світової війни.<ref>{{Cite web|title=Село Гончарне: онлайн путівник Гончарним|url=https://travels.in.ua/uk-UA/locality/19911|website=travels.in.ua|accessdate=2023-11-22|language=en}}</ref>

== Історія ==
Гончарне — одне із найдавніших в цьому районі. Під час археологічних розкопок у 60-ті роки минулого століття тут були виявлені сліди поселення VIII—IX століть та християнський храм, що занепав на рубежі IX—X століть, але відродився у XIV столітті. [[Кримські готи|Готи]], [[алани]], [[Греки Криму|греки]], [[кримські татари]] протягом століть населяли Варнутку.

Село Гончарне розташоване в Варнутській долині між Севастополем і Форосом.

Відоме з 1783 року як селище '''Варнітка''' в складі Кримського ханства. Входило до Бахчисарайського каймаканства Мангупського кадилика. З 1865 року згадується в документах як татарське село Варнутка в складі Ялтинського повіту.

Кримський краєзнавець [[Кондаракі Василь Христофорович|Василь Христофорович Кондаракі]] записав у середині ХІХ століття легенду, відповідно до якої якийсь грек із [[Варна|Варни]] знайшов скарб у фундаменті старої церкви та на честь цієї знахідки спорудив фонтан у місці, де вже було джерело. Назвав він фонтан Варнали. І нібито назва села пішла звідси — Варнітка, Варнаутка, Варнутка.<ref>{{Cite web|title=Село Гончарное под Севастополем: с колодцами, но без воды|url=https://ru.krymr.com/a/fotoblog-goncharnoe-sevastopol/30964164.html|website=Крым.Реалии|date=2020-11-23|accessdate=2023-09-18|language=ru}}</ref>

Після депортації останніх 1945 року село перейменували на '''Гончарне''' — до війни там було гончарне виробництво.<ref>{{Cite web|title=Обмелевший пруд и пустые колодцы: сельские будни Гончарного|url=https://ru.krymr.com/a/photo-sevastopolskoe-selo-gonchrnoe/30960205.html|website=Крым.Реалии|date=2020-11-27|accessdate=2023-09-18|language=ru}}</ref>

В радянські часи, коли Севастополь був закритим містом, на трасі поблизу села знаходився КПП.

У 2023 році у проєкті Постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів Автономної Республіки Крим» село запропоновано перейменувати на '''Варнаутка'''.<ref>{{Cite web|url=https://mtu.gov.ua/news/35054.html|title=Повідомлення про оприлюднення проєкту Постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів Автономної Республіки Крим»}}</ref>[[Файл:Goncharne.jpg|thumb|left|200px|Автобусна зупинка на трасі Ялта-Севастополь]]
{{Вікіпосилання
|Тема               = Гончарне
|Вікісловник        =
|Вікіпідручник      =
|Вікіцитати         =
|Вікіджерела        =
|Вікіновини         =
|Вікісховище        = Category:Goncharnoe (Sevastopol)
|Проєкт             =
|Проєкт-зображення  =
|Проєкт1             =
|Проєкт1-зображення  =
|Проєкт2             =
|Проєкт2-зображення  =
|Вікімандри          =
}}

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Crimea-geo-stub}}
{{Бахчисарайський район|nocat=1}}
[[Категорія:Села Бахчисарайського району]]
{{Портали|Географія|Україна}}
[[Категорія:Населені пункти Криму, що підлягають перейменуванню]]

title: село Гончарне

Країна: Україна

Регіон: Автономна Республіка Крим

Район/міськрада: Бахчисарайський район

Рада: Орлинівська сільська рада

Облікова картка: Гончарне

title: Основні дані

Густота населення: 748,8 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Гончарне

title: Мапа

Мапа: Гончарне у Вікісховищі

s: Теми у Вікіджерелах?

CMNS: Гончарне у Вікісховищі?


text:
# Румой (округ)
О́круг Румо́й (яп. 留萌振興局, るもいしんこうきょく,  МФА: [ɾumoi̯ ɕinkoːkʲoku̥]) — округ префектури Хоккайдо в Японії. Центральне місто округу — Асахікава.
Заснований 1 квітня 2010 року шляхом реорганізації О́бласті Румо́й (яп. 留萌支庁, るもいしちょう, МФА: [ɾumoi̯ ɕi̥t͡ɕoː]). Остання була заснована 1897 року.

## Адміністративний поділ
- Румой
- Повіт Масіке: Масіке
- Повіт Румой: Обіра
- Повіт Тесіо: Енбецу - Тесіо - Хоронобе
- Повіт Томамае: Сьосамбецу - Томамае - Хаборо

## Найбільші міста
Міста з населенням понад 5 тисяч осіб:
| № | Місто  | Населення, осіб (2009) |
| - | ------ | ---------------------- |
| 1 | Румой  | 25714                  |
| 2 | Хаборо | 8408                   |

title: Румой (округ)

wikitext:
{{Otheruses2|Румой}}
{{Місто Японії|
 |Назва                 = Округ Румой
 |зображення            = Rumoi subpref 2010 Hokkaido.PNG
 |Острів                = Хоккайдо
 |Регіон                = [[регіон Хоккайдо|Хоккайдо]]
 |Префектура            = [[префектура Хоккайдо|Хоккайдо]]
 |Площа                 = 3445.75
 |Населення             = 53916
 |Дата обрахунку        = [[1 жовтня]] [[2010]]
 |Дата перепису         = [[1 жовтня]] [[2010]]
 |ISO                   = 01480-0
}}

'''О́круг Румо́й''' ({{lang-ja|留萌振興局, るもいしんこうきょく}},  {{МФА2|ɾumoi̯ ɕinkoːkʲoku̥}}) — [[округи Японії|округ]] префектури [[префектура Хоккайдо|Хоккайдо]] в [[Японія|Японії]]. Центральне місто округу — [[Асахікава]].

Заснований [[1 квітня]] [[2010]] року шляхом реорганізації '''О́бласті Румо́й''' ({{lang-ja|留萌支庁, るもいしちょう}}, {{МФА2|ɾumoi̯ ɕi̥t͡ɕoː}}). Остання була заснована [[1897]] року.

== Адміністративний поділ ==
* [[Румой (Хоккайдо)|Румой]]
* [[Повіт Масіке]]: [[Масіке, Хоккайдо|Масіке]]
* [[Повіт Румой]]: [[Обіра, Хоккайдо|Обіра]]
* [[Повіт Тесіо]]: [[Енбецу, Хоккайдо|Енбецу]] - [[Тесіо, Хоккайдо|Тесіо]] - [[Хоронобе, Хоккайдо|Хоронобе]]
* [[Повіт Томамае]]: ''[[Сьосамбецу, Хоккайдо|Сьосамбецу]]'' - [[Томамае, Хоккайдо|Томамае]] - [[Хаборо, Хоккайдо|Хаборо]]

== Найбільші міста ==
Міста з населенням понад 5 тисяч осіб:
{| align="center" class="standard"
|+
! |№
! |Місто
! |Населення,<br />осіб ([[2009]])
|-----
| 1
| [[румой (Хоккайдо)|Румой]]
| align="right"| 25714
|-----
| 2
| [[Хаборо]]
| align="right"| 8408
|+
|}

== Джерела та література ==
{{ВСЯТК-Хоккайдо}}
{{Енциклопедія Ніппоніка-2}}

== Посилання ==
*{{ref-ja}} [http://www.rumoi.pref.hokkaido.lg.jp/ Офіційна сторінка округу Румой] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110721034945/http://www.rumoi.pref.hokkaido.lg.jp/ |date=21 липня 2011 }}

{{Японія Хоккайдо}}
{{Румой}}

[[Категорія:Округи префектури Хоккайдо]]

Країна: Японія

Острів: Хоккайдо

Регіон: Хоккайдо

Префектура: Хоккайдо

Густота: 15.6 осіб / км²


text:
# Вершники півночі
Вершники півночі (англ. Riders of the North) — американський німий чорно-білий вестерн 1931 року режисера Дж. П. Макґовена, з Бобом Кастером, Бланш Мегаффі та Едді Данном у головних ролях. Прем'єра стрічки відбулась у США 5 квітня 1931 року.

## Синопсис
Під час пограбування два бандити, Леклерк (Джордж Реґас) та Тім Макґвааєр (Едді Данн), вбивають поліціянта. Нед Стоун, сержант канадської королівської кінної поліції, шукає злочинця, який вбив його напарника. Спочатку Стоун підозрює Тома (Роберт «Бадді» Шоу), брата Енн (Бланш Мегаффі), власника торгового поста. Том переховується будинку сестри, але Стоун відвідує Енн і заарештовує її брата за вбивство. Енн благає справжніх вбивць, Леклерка і Тіма Макґваєра, зізнатися у вбивстів та очистити добре ім'я її брата, але вони вирішують позбутися брата та сестру, яка погрожує розповісти все поліції. Стоуну поочинає допомагати таємнича людина, яка виявляється інспектором Девліном (Вільям Воллінґ). Обманом вони змушують Макґваєра зізнатися у вбивстві. Тома звільняють, і вдячна Енн приймає пропозицію Стоуна одружитися.

## У ролях
| Актор              | Роль                                         |
| ------------------ | -------------------------------------------- |
| Боб Кастер         | Нед Стоун, сержант канадської кінної поліції |
| Бланш Мегаффі      | Енн                                          |
| Едді Данн          | Тім «Мак» Макґваєр                           |
| Вілл Воллінґ       | Девлін, інспектор поліції                    |
| Роберт «Бадді» Шоу | Том, брат Енн                                |
| Джордж Реґас       | Леклерк                                      |
| Ел Ферґюсон        | Джонс, констебль                             |
| Френк Райс         | Парсон                                       |
| Джордж Гакаторн    | Кенук Джо                                    |
| Карл Делоро        | Чарлі                                        |
| Горас Карпентер    | бармен, немає у титрах                       |
| Евелін Селбі       | індіанка, немає у титрах                     |
| Блекі Вайтфорд     | епізодична роль, немає у титрах              |

title: Вершники півночі

wikitext:
{{Картка фільму
| вид               =
| українська назва  = Вершники півночі
| оригінальна назва = {{lang-en|Riders of the North}}
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| жанр              =
| режисер           =
| продюсер          =
| сценарист         =
| на основі         =
| актори            =
| актори озвучення  =
| композитор        =
| музика            =
| оператор          = [[Отто Гімм]]
| художник          =
| костюмер          =
| монтаж            = Чарльз Дж. Гант
| оповідач          =
| кінокомпанія      = «[[J.P. McGowan Productions]]»
| дистриб'ютор      = «[[Syndicate Film Exchange]]»
| тривалість        = 48 хв.
| мова              =
| озвучення українською =
| країна            = {{USA}}
| рік               = 1931
| дата виходу       = [[5 квітня]] [[1931]] року
| кошторис          =
| касові збори      =
| imdb_id           =
| рейтинг           =
| сайт              =
| попередній        =
| наступний         =
}}
'''Вершники півночі''' ({{lang-en|Riders of the North}}) — американський [[німе кіно|німий]] [[Чорно-біле кіно|чорно-білий]] [[вестерн]] {{рук|1931}} року режисера [[Дж. П. Макґовен|Дж. П. Макґовена]], з {{нп|Боб Кастер|Бобом Кастером||Bob Custer}}, {{нп|Бланш Мегаффі|||Blanche Mehaffey}} та {{нп|Едді Данн|Едді Данном||Eddie Dunn (actor)}} у головних ролях<ref> Michael R. Pitts. ''Poverty Row Studios, 1929–1940: An Illustrated History of 55 Independent Film Companies, with a Filmography for Each''. McFarland & Company, 2005. {{ref-en}}</ref>. Прем'єра стрічки відбулась у США [[5 квітня]] [[1931]] року.

== Синопсис ==
Під час пограбування два бандити, Леклерк (Джордж Реґас) та Тім Макґвааєр (Едді Данн), вбивають поліціянта. Нед Стоун, сержант [[Канадська королівська кінна поліція|канадської королівської кінної поліції]], шукає злочинця, який вбив його напарника. Спочатку Стоун підозрює Тома (Роберт «Бадді» Шоу), брата Енн (Бланш Мегаффі), власника торгового поста. Том переховується будинку сестри, але Стоун відвідує Енн і заарештовує її брата за вбивство. Енн благає справжніх вбивць, Леклерка і Тіма Макґваєра, зізнатися у вбивстів та очистити добре ім'я її брата, але вони вирішують позбутися брата та сестру, яка погрожує розповісти все поліції. Стоуну поочинає допомагати таємнича людина, яка виявляється інспектором Девліном (Вільям Воллінґ). Обманом вони змушують Макґваєра зізнатися у вбивстві. Тома звільняють, і вдячна Енн приймає пропозицію Стоуна одружитися.

== У ролях ==
{{ВРоляхВерх}}
{{УРолях|{{нп|Боб Кастер|||Bob Custer}}||Нед Стоун, сержант [[Канадська королівська кінна поліція|канадської кінної поліції]]}}
{{УРолях|{{нп|Бланш Мегаффі|||Blanche Mehaffey}}||Енн}}
{{УРолях|{{нп|Едді Данн|||Eddie Dunn (actor)}}||Тім «Мак» Макґваєр}}
{{УРолях|{{нп|Вілл Воллінґ|||Will Walling}}||Девлін, інспектор поліції}}
{{УРолях|[[Роберт «Бадді» Шоу]]||Том, брат Енн}}
{{УРолях|{{нп|Джордж Реґас|||George Regas}}||Леклерк}}
{{УРолях|{{нп|Ел Ферґюсон|||Al Ferguson}}||Джонс, констебль}}
{{УРолях|{{нп|Френк Райс|||Frank Rice (actor)}}||Парсон}}
{{УРолях|[[Джордж Гакаторн]]||Кенук Джо}}
{{УРолях|[[Карл Делоро]]||Чарлі}}
{{УРолях|[[Горас Карпентер]]||бармен, немає у титрах}}
{{УРолях|{{нп|Евелін Селбі|||Evelyn Selbie}}||індіанка, немає у титрах}}
{{УРолях|{{нп|Блекі Вайтфорд|||Blackie Whiteford}}||епізодична роль, немає у титрах}}
{{УРоляхНиз}}

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* {{IMDb title|0022313}}
* {{AllMovie title|riders-of-the-north-v107882}}

{{бібліоінформація|#95BEDB}}
{{Фільми Дж. П. Макґовена}}
{{ВП-портали|Кінематограф|США}}
{{USA-film-stub}}

[[Категорія:Фільми США 1931]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми США]]
[[Категорія:Вестерни США]]
[[Категорія:Німі фільми США]]
[[Категорія:Фільми Дж. П. Макґовена]]
[[Категорія:Фільми «Syndicate Film Exchange»]]

title: англ. Riders of the North

Режисер: Дж. П. Макґовен

Продюсер: Джордж Артур Дерламd

У головних · ролях: Боб Кастерd, Бланш Мегаффіd, Едді Даннd, Вілл Воллінґd, Френк Райсd, Джордж Реґасd, Джордж Гакаторн, Ел Ферґюсонd, Горас Карпентер, Евелін Селбіd і Блекі Вайтфордd

Оператор: Отто Гімм

Монтаж: Чарльз Дж. Гант

Кінокомпанія: «J.P. McGowan Productions»

Дистриб'ютор: «Syndicate Film Exchange»

Мова: англійська

Країна: США

Дата виходу: 5 квітня 1931 року


text:
# Світле (Айиртауський район)
Сві́тле (каз. Светлое) — село у складі Айиртауського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Камсактинського сільського округу, раніше було центром і єдиним населеним пунктом ліквідованої Світлівської сільської ради.
Населення — 246 осіб (2021; 476 у 2009, 791 у 1999, 1365 у 1989).
Національний склад станом на 1989 рік:
- росіяни — 48 %
- казахи — 37 %.

title: Світле (Айиртауський район)

wikitext:
{{Населений пункт Казахстану
| тип                    = село
| назва                  = Світле
| місцева назва          = {{Lang-kk|Светлое}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             =
| зображення_розмір      = <!--300px -->
| зображення_підпис      =
| область                = [[Північноказахстанська область|Північноказахстанська]]
| район                  = [[айиртауський район|Айиртауський]]
| округ                  = [[камсактинський сільський округ|Камсактинський]]
| адміністрація          =
| засноване              =
| перша згадка           =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 246 осіб ([[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}})
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
|lat=
|long48
|lat_dir=N | lat_deg= 53 | lat_min= 47
           | lat_sec= 45
|lon_dir=E | lon_deg= 68 | lon_min= 12
           | lon_sec= 32
| карта розташування1    = Казахстан Північно-Казахстанська область
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| голова                 =
| ремарки                =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Сві́тле''' ({{Lang-kk|Светлое}}) — [[село]] у складі [[айиртауський район|Айиртауського району]] [[Північноказахстанська область|Північноказахстанської області]] [[Казахстан]]у. Входить до складу [[камсактинський сільський округ|Камсактинського сільського округу]], раніше було центром і єдиним населеним пунктом ліквідованої '''Світлівської сільської ради'''.

Населення — 246 осіб ([[2021]]; 476 у [[2009]], 791 у [[1999]], 1365 у [[1989]]<ref>[https://books.google.com.ua/books?id=qTHtAAAAMAAJ&hl=uk&pg=PA167#v=onepage&q&f=false Итоги Всесоюзной переписи населения 1989 года по Казахской ССР. Том 3] {{ref-ru}}</ref>).

Національний склад станом на 1989 рік:
* [[росіяни]] — 48 %
* [[казахи]] — 37 %.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|N-42-77}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=53.796088&lon=68.210249&z=14&m=b&show=/13894054/ru/ На Вікімапії]

{{айиртауський район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Айиртауського району]]
[[Категорія:Села Північноказахстанської області]]

title: Основні дані

Країна: Казахстан

Область: Північноказахстанська

Район: Айиртауський

Округ: Камсактинський

Основні дані:
Карта
· Світле · Світле