text:
# Поліклет із Аргоса
Поліклет (Поліклет Старший, Поліклет з Аргосу, Поліклет з Сікіону, греч. Πολύκλειτος) — давньогрецький скульптор і теоретик мистецтва, що працював в Аргосі у 2-й половині V століття до н. е. Найбільш відомі його статуї — " Доріфор " (списконосець) і " Діадумен " (юнак, що пов'язує переможну пов'язку), як і інші його твори, були виконані в бронзі, і до нашого часу дійшли тільки в мармурових повтореннях, що різняться в деталях. Його статуя, яку називають " Каноном " (Κανών), швидше за все втрачена або ніколи не існувала, а під цією назвою частіше мають на увазі теоретичний трактат, який також не зберігся, проте гіпотетично відтворюється за непрямими джерелами.

## Життєпис та рід
Біографічних відомостей про Поліклет є мало. Пліній Старший (XXXIV, 49) відносить вищий розквіт його творчості (акме) до 90-ї олімпіади (420—417 рр. до н. е.). Час його активності визначають по-різному (наприклад, близько 450—410 або близько 435—404 рр. до н. е.), але зазвичай називають період 460—420 рр. до н. е.
Зразкові дати життя Поліклета намагаються вирахувати за діалогом Платона " Протагор " (328c), дія якого відбувається близько 432 до н. е. Протагор каже Сократу, що в добрих батьків можуть бути негідні сини, і навпаки, і наводить приклад: «ось і сини Поліклета, однолітки цього Парала і Ксантіппа, ніщо в порівнянні з батьком …». Ксантіпп і Парал — два старші сини Перікла, які народилися між 460 і 450 роками. до н. е. і померли 429 року до н. е. під час мору. Відомо, що старший Ксантіпп був одружений. Отже, під час діалогу сини Перікла були у віці 30-20 років, як і сини Поліклета, тому можна припустити, що Поліклет Старший народився близько 480 року до н. е. та почав працювати близько 460 року до н. е.
У сигнатурах скульптора ім'я батька і місце походження не зустрічаються. Один Пліній вказує, що він був сікіонцем (уродженцем Сікіона), інші називають його батьківщиною Аргос . Знайдена база втраченої статуї Піфокла його роботи, мабуть, підтверджує аргоське походження, тому що на ній зберігся напис: «Піфокл елеєць. [Полі] кліт зробив аргосець» . Пізніший скульптор Дедал, який вважається його родичем, був сікіонцем. Очевидно, якийсь зв'язок із Сікіоном у Поліклета був, деякі припускають, що Поліклет був уродженцем Сікіону, але переселився в Аргос .
Дедал із Сікіона (перша половина IV ст. до н. е.) був учнем і сином Патрокла (зберігся напис «Зробив Дедал, син Патрокла, сикионец») . Скульптор школи Навкид з Аргоса, який також створював статуї богів і спортсменів, був братом або племінником Поліклета, але скульпторів Навкідов було, зважаючи на все, два — Старший і Молодший: Навкід в одній знайденій сигнатурі називає себе «сином Патрокла» ", в іншій «сином Мотона» — якщо Поліклет Старший був братом одного з цих Навкідів, то його батько або Патрокл, або Мотон .
Спроба реконструкції генеалогічного дерева:

1. Мотон
  1. Поліклет Старший
  2. Навкід Старший
    1. Патрокл
      1. Навкід Молодший
      2. Дедал
      3. Поліклет Молодший (архітектор)

Його можливий родич Поліклет Молодший став архітектором (роботи: середина або 2-я стать. IV ст. до н. е.). Згадується й інший Поліклет Молодший, який став скульптором — родич, можливо, племінник свого великого тезки (або одна персона з архітектором); Павсаний до того ж говорить про нього, що він учень Навкіда (VI, 6, 2). У письмових джерелах роботи Поліклета Старшого та скульптора Поліклета Молодшого іноді немає можливості розділити, хоча зазвичай орієнтуються на те, що Молодший працював у мармурі, а Старший у бронзі і намагаються орієнтуватися на різні десятиліття (див. нижче). Скульптури 1-ї пол. IV століття до н. е. очевидно належать вже таки Молодшому .
Називають і третього скульптора Поліклета, який відомий за сигнатурою з Каміру (Родосом) середини III століття до н. е.. та статуї з Фів. Таким чином, у художній династії, до якої належав Поліклет Старший, фігурують такі імена: Поліклет, Навкід, Патрокл, Дедал. Дехто вважає, що Поліклет був один (так думав, наприклад, Пліній і, мабуть, всі інші джерела, крім Павсанія), і Навкід теж був один .

## Творчість
Вчителем його був Агелад (Гагелад) — за свідченням одного Плінія Старшого, а сучасні вчені вважають, що Поліклет за датами не міг бути його учнем .
Хронологія його творчості відновлюється за письмовими джерелами, що збереглися написами (сигнатурами — підписами на базах втрачених оригіналів), а також завдяки пізнім реплікам, які доводиться датувати за стильовими ознаками . Поліклет любив зображати атлетів у стані спокою, спеціалізувався на зображенні ідеальних постатей переможців в олімпійських змаганнях, героїв та богів .
Як пише Пліній Старший, Поліклет першим додумався надавати фігурам таку постановку, щоб вони спиралися на нижню частину лише однієї ноги : «Особливість його в тому, що він почав створювати статуї, що спираються на одну ногу».
Він умів показувати тіло в стані рівноваги — людська постать у спокої чи повільному кроці здається природною завдяки тому, що горизонтальні осі не є паралельними. Майстрів його епохи займала проблема внутрішньої архітектури людського тіла, і Поліклет вирішив це завдання, відкривши контрапост .
Пліній повідомляє, що Поліклет використовував ділову бронзу, а Мирон — егінську, хоча вони були учнями одного і того ж майстра, а про його вміння поводитися з металом він пише : «Вважають, що він довів це мистецтво до вершини і що торевтику Фідій відкрив, а він довів до досконалості».

### «Канон» Поліклета
Теоретичний твір «Канон» (Κανών), який, згідно з античними авторами, був написаний скульптором Поліклетом з Аргосу, вважається втраченим . Більше того, в античних літературних текстах трактат Поліклета не згадується під такою назвою. Проте, вважається, що у подібному творі Поліклет сформулював канон ідеальних пропорцій чоловічої постаті та виклав власне розуміння гармонії та принципів симетрії. За твердженням римлянина Вітрувія під словом «симетрія» давні греки розуміли «просту пропорційність», чи метричну норму, на відміну евритмії (дав.-гр. ευρυθµια — стрункість, стійкість, злагодженість). Вітрувій під час написання власного трактату «Десять книг про архітектуру» (13 р. е.) замінив грецьке слово «symmetria» (пропорційність) латинським (лат. pro-portio — «співвідношення» . Відомо також, що у IV ст. до зв. е. теорію пропорцій розробляли багато скульпторів, у тому числі Евфранор (Євфранор) з Істма (Вітрувій, Кн. 7, Вступ, 14; Пліній XXXIV, 77; XXXV, 128).
Лікар Гален повідомляє про цей трактат : « Хрісіпп вважає, що краса полягає в пропорційності не елементів, а частин, тобто одного пальця з іншим, всіх їх — з п'ястком і зап'ястям, їх — з передпліччям, передпліччя — з плечем, і всіх — з усім, як написано в Каноні Поліклета. Повідомивши нам у цьому творі всі пропорційності тіла, Поліклет справою підтвердив це співвідношення, створивши статую за цим правилом і назвавши, як відомо, і саму цю статую, як і твір, Каноном» .

Зримим втіленням цього канону називали якусь створену ним статую. Згідно з загальноприйнятою думкою, заснованою на тлумаченні класичних авторів, мав на увазі найзнаменитіший твір Поліклета — Доріфор, який іноді називали «Канон Поліклета», припускаючи, що Поліклет виконав статую для того, щоб інші користувалися нею як зразком. Так, великий скульптор Лісіпп стверджував, що його вчителем був «Дорифор» Поліклета .
«Поліклет (…) створив і той твір, який художники називають Каноном, засвоюючи з нього основи мистецтва, немов із якогось правила, і вважають, що лише він один у творі мистецтва втілив саме мистецтво» (Пліній Старший, XIX.55) .
Таким чином, єдиним зримим свідченням існування «канону Поліклета» є створена ним статуя. Давньоримський письменник Пліній Старший повідомляє, що «Поліклет із Сікіона, учень Гагелада, створив Діадумена зніженим юнаком… і Доріфора мужнім хлопчиком. Він створив і той твір, який художники називають Каноном, засвоюючи з нього основи мистецтва, немов із якогось правила, і вважають, що лише він один у творі мистецтва втілив саме мистецтво» . При цьому неясно: «Дорифор» і «Канон» це те саме чи це різні твори, а також у якому сенсі вжито слово «канон»: як загальне правило мистецтва або як конкретний теоретичний твір.
Пліній назвав статуї Поліклета «виглядаючи квадратними» (лат. signa quadrata, в іншому перекладі «широких пропорцій»). Вважають, що так Пліній переклав грецьке слово (τετραγωνος), вказуючи на те, що греки всі архаїчні куроси називали «тетрагональними» (чотирикутними). При цьому Пліній посилався на енциклопедиста Марка Теренція Варрона і припускав, що цим словом також позначали ідеальні пропорції представлення скульпторів аргоської школи. Фігури подібних статуй справді виглядають широкоплечими. Але про ці пропорції ми можемо судити лише з римським реплікам знаменитої скульптури чи з приблизних копій майстрів неоаттичної школи . Пізніше пропорції чоловічих постатей, наприклад у творах Праксителя або Лисиппа, значно змінилися, вони стали більш витонченими, що властиво пізній, епохи еллінізму античного мистецтва.
Існує й альтернативна версія. «Квадратним» (або «квадратурою») греки називали гармонійне співвідношення чотирьох частин кінцівок фігури людини в русі: рука опущена вниз — рука, піднята вгору; нога, зігнута в коліні, — нога випрямлена. Таким чином, ймовірно, встановлювався зв'язок заходів довжини та характеру руху. Можливо, йдеться про класичний хіазм . Тому припускають, що канон Поліклета та його «квадратні фігури» ставляться не до симетрії, а саме до евритмії, тобто пов'язують пропорції з пластичним рухом фігури, що в даному випадку виникає від контрапоста — прийому постановки статуї з перенесенням тяжкості тіла на одну ногу .
Основою пропорційного канону Поліклета, втіленого у статуї Дорифора, є ставлення розміру голови до зростання всієї фігури (1:8). Усі основні анатомічні точки визначено послідовним розподілом зростання фігури на дві, чотири та вісім частин. Проте окремі членування тіла у русі, згідно з тлумаченням Платона, визначаються класичною античною завданням: побудовою великого квадрата на діагоналі малого квадрата (ще одна версія інтерпретації терміну «квадратні фігури»). Сторона малого квадрата є мірою верхньої частини фігури (голова, шия та торс до здухвинної кістки таза), а діагональ великого квадрата визначає розмір нижньої частини (тазовий пояс та ноги). Таким чином, відносини цих частин є ірраціональним числом. В результаті встановлюється зв'язок кратних відносин (2: 4: 8) та ірраціонального ряду чисел, пов'язаних із пластикою фігури. Кратні відносини визначаються «симетрією» (в античному розумінні), а ірраціональні — евритмією.
Таке завдання, вперше сформульоване піфагорійцями, у наступні століття послужило основою для докладних обчислень пропорцій за правилом " золотого перерізу " . Через сторіччя закінчений вигляд цієї теорії надав видатний французький архітектор і теоретик XX століття Ле Корбюзьє у власному трактаті " Модулор ". Архітектор-модерніст, виходячи з античної ідеї парних заходів, запропонував використовувати дві шкали ірраціональних величин, що гармонійно зростають, у пропорції «золотого перерізу» .

### Слава
Поліклет, Фідій та Мирон складають трійку головних скульпторів класичного періоду грецької скульптури .
Поліклет користувався надзвичайною славою в античності, наприклад, у колі Сократа найвищими художниками вважалися: у скульптурі — Поліклет, у живописі — Зевксид, а Платон, бажаючи похвалити майстерність лікаря Гіппократа, порівнює його з Поліклетом та Фідієм . Цицерон, говорячи про ідеальне, пише, що зображення Зевса Олімпійського Фідія або статуя Дорифора Поліклета все-таки не відлякує решту від заняття скульптурою («Оратор», 5). Аристостель називає Фідія та Поліклета бездоганно точними у своєму мистецтві .
Тим не менш, його ставили на друге місце за Фідієм: наприклад, Страбон пише «…[хрісоелефантинні] статуї роботи Поліклета, в сенсі мистецтва виконання найпрекрасніші з усіх на світі, але за цінністю і величиною поступаються Фідієвим» . Античні історики вважали, що він усіх перевершував ретельністю оздоблення та красою своїх робіт; але їм не вистачало величі: «надавши людському тілу особливу красу, він недостатньо висловлював традиційне уявлення про природу богів» . Варрон говорив, що «вони квадратні і майже за одним зразком» (мабуть, «квадратний» — був особливий термін у мистецтві, точне значення якого невідомо) .

### Висловлювання
Пізній римський автор Клавдій Еліан наводить історичний анекдот про Поліклет, який є ілюстрацією тези про дурість натовпу :
Поліклет створив дві статуї, що зображували те саме; одну на смак натовпу, іншу за законами мистецтва. Першу для натовпу він створював так: за бажанням кожного, хто до нього приходив, Поліклет слухняно робив зміни і поправки. Нарешті він виставив обидві статуї. Одна викликала загальне схвалення, інша осміяна. Тоді Поліклет сказав: «Статую, яку ви лаєте, ви робили, а ту, якою захоплюєтеся, — я».
Інший анекдот, що їм наводиться: "Гіпонік, син Каллія, вирішив на честь рідного міста спорудити статую. Хтось подав йому пораду доручити роботу Поліклетові. Гіппонік на це сказав, що не хоче приношення, яке принесе славу не тому, хто його дарував, а тому, хто створив, тому що всі, звичайно, будуть захоплюватися мистецтвом Поліклета, а не його щедрістю " (також наводиться у Флегонта із Трал).
Давньогрецький інженер Філон Візантійський наводить його висловлювання про те, що успіх залежить від багатьох числових співвідношень, причому дрібниця має вирішальне значення . Плутарх у " Застільних бесідах " згадує його висловлювання, що найважча робота — це останнє оздоблення статуї нігтем . В іншому місці, вже в " Мораліях ", Плутарх повторює той самий вислів так: «Поліклет саме це і мав на увазі, коли сказав, що завдання найважче для тих, хто вже досяг тієї стадії, коли треба вже користуватися нігтем пальця». Це згодом породило крилатий латинський вислів Ad unguem — До нігтя (упот. у знач. з найбільшою ретельністю (точністю)). Передбачається, що тут йдеться про ліплення в глині, але, можливо, йдеться про перевірку якості швів у мармурі шляхом проведення по них нігтями .

### Школа Поліклету
Поліклет був головою скульптурної школи Аргосі. Він є першим в історії скульптором, про якого відомо, що він мав школу продовжувачів .
Школа Поліклета проіснувала щонайменше три покоління, але, схоже, найактивніша наприкінці IV— початку III століття до нашої ери. Пліній і Павсаній назвали імена приблизно двадцяти скульпторів Поліклетівської школи, визначаючи їхню манеру їхньою прихильністю до його принципів рівноваги.
Пліній Старший пише (XIX.50): «Учнями Поліклета були Аргій, Асоподор, Алексід, Арістид, Фрінон, Дінон, Афінодор, Демея з Клітора». Особи цих скульпторів викликають питання, можливо, у Плінія допущені помилки в орфографії та ідентифікації . Серед його учнів — скульптор з бронзи Арістид Старший із Фів . Найзначнішим його учнів є Навкид з Аргоса (родич, див. вище), до неї належали інші члени його сім'ї (див. відповідний розділ). Інші учні — Канах, Патрокл, Диномен.

## Список робіт
Всі скульптури його роботи (зазвичай бронзові) були втрачені і відомі за мармуровими давньоримськими копіями, що збереглися . Атрибуція їх провадиться за письмовими джерелами або іншими способами. Деякі статуї за допомогою аналізу стилістики належать до школи Поліклета. За письмовими джерелами часто важко визначити, йдеться про роботи Поліклета Старшого чи Молодшого. Молодшому зазвичай приписують мармурові статуї, оскільки від Старшого немає жодного твердо засвідченого мармурового твору, а також ті, що були створені після 420 р. до н. е., оскільки незрозуміло, чи працював Старший після цієї дати. Скульптури 1-ї пол. IV століття належать вже все-таки Молодшому.
Були випадки, коли статую відносили до руки Молодшого, оскільки було знайдено базу з написом IV століття (тобто епохи молодшого покоління), проте пізніше з'являлися дані у тому, яку саме олімпіаду переміг зображений атлет у V столітті, це означало, що скульптура все таки була створена Старшим, а напис просто оновлювали .
| Ілл. | Назва                                                                        | Дата оригіналу             | Примітка                                                                                |
| ---- | ---------------------------------------------------------------------------- | -------------------------- | ---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- |
|      | Амазонка Скьярра                                                             | бл. 435 р. до н. е.        | Автором однієї з цих статуй Пораненої амазонки, створеної для конкурсу в Ефесі, за письмовими джерелами є Поліклет, який став переможцем змагання. Це останній період його творчості. Автором іншої є Сосікл (римський копіїст II століття), проте достовірно невідомо якій саме з двох, хоча одну з них прийнято пов'язувати саме з його ім'ям. Згідно з сучасним дослідженням, Амазонка Сосікла — робота Поліклета, а Амазонка Ск'ярра — робота Кресилая.                                                                                |
|      | Амазонка Сосікла                                                             | бл. 435 р. до н. е.        | Автором однієї з цих статуй Пораненої амазонки, створеної для конкурсу в Ефесі, за письмовими джерелами є Поліклет, який став переможцем змагання. Це останній період його творчості. Автором іншої є Сосікл (римський копіїст II століття), проте достовірно невідомо якій саме з двох, хоча одну з них прийнято пов'язувати саме з його ім'ям. Згідно з сучасним дослідженням, Амазонка Сосікла — робота Поліклета, а Амазонка Ск'ярра — робота Кресилая.                                                                                |
|      | Апоксіомен (Атлет, що очищає тіло стригілем, зіскаблює з себе, відчищається) | (втрачено)                 | Згадується лише в Плінія (34, XIX.55). Точних копій, що ідентифікуються, немає. Існує версія, що «Атлет Вестмекотта» — це Апоксиомен, а не Кініск. Також існує припущення, що Апоксиомен Праксителя — це інший, не лісипповський, тип Апоксиомена, який представлений, наприклад, бронзовою копією елліністичного періоду — «Атлет з Ефесу» (Відень, Музей Ефесу) — на іл.                                                                                |
|      | Гера Фарнезе                                                                 | V століття до н. е.        | Римська копія I ст. до н. е.: Неаполітанський Археологічний музей Існує припущення, що голова є копією з поліклітівської Гери.                                                                                |
|      | Геракл                                                                       | бл. 440 р.                 | «Геркулес, що у Римі» згадано у Плінія (34, XIX.56). Можливо, якщо вірити Цицерону, Поліклет мав кілька «Гераклів» з різними атрибутами. Відомий за багатьма копіями, що збереглися.                                                                                |
|      | Гермес                                                                       | бл. 450 р. до н. е.        | Згідно з Плінією (XXXIV, 56), «Меркурій» перебував у Лісімахії. Належить до раннього періоду творчості — до «Кініска» та «Дорифора». Збереглися достатуї, яку приписують Поліклету.                                                                                |
|      | Діадумен (Юнак, який увінчує себе переможною пов'язкою)                      | між 435 і 420 рр. до н. е. | Належить до пізнього періоду творчості майстра. Статуя дійшла у невеликій кількості повторень.                                                                                |
|      | Діомед                                                                       |                            | Атрибутується Поліклету з урахуванням стилістичного аналізу; на думку інших учених, хоча статуя створена під впливом «Дорифора», її автор був навіть представником школи Поліклета; є версія, що її автор — Кресилай. Відповідно до сучасного дослідження — школа Поліклета.                                                                                |
|      | Дискофор (Юнак, що тримає диск, Атлет з диском)                              | між 460 і 450 рр. до н. е. | Відомо, що існувала статуя «Дискофора» роботи Навкіда з Аргоса, можливо, копії, що збереглися, зроблені саме з неї. Статую, відому за копіями, проте традиційно атрибутують Поліклету. Якщо так, то це найраніше з його творів, судячи з манери — воно виконане ще в строгому стилі, але із зачатками майбутньої Поліклетівської манери. Цей твір Поліклета у джерелах не згадується, і його не вдається співвіднести з жодним із згаданих атлетів його роботи. Єдина з статуй Поліклета, що збереглися, яка спирається на обидві ноги цілком. |
|      | Дорифор (Списоносець)                                                        | між 450 і 440 рр. до н. е. | Статуя вважається взірцем зрілої творчості Поліклета. Статуя була вкрай популярна, до наших днів дійшло близько 60 повторень.                                                                                |
|      | Кініск («Атлет Вестмакотта», «Ефеб Вестмакотта», «Вестмакоттський ефеб»)     | бл. 450 м до н. е.         | Римська копія з якоїсь статуї роботи Поліклета отримала назву «Атлет Вестмекотта» (Британський музей, Лондон). Цей тип молодого атлета зберігся у численних копіях. Саме його ідентифікують як «Кініска» Поліклета і за стилем датують бл. 450 р. до н. е. Існує, однак, версія, що юнак тримав у правій руці скребницю, і тому його треба вважати Очищуючим (Апоксиоменом).                                                                                |
|      | Пан                                                                          | бл. 420 р. до н. е.        | Вказують, що Пан — пастуське божество з козлячими ногами, вперше було представлено у людській подобі саме у творчості Поліклета.                                                                                |
|      | Юний атлет                                                                   | V в. до н. е.              | Статуя виконано у манері школи Поліклета, але навряд належить йому самому. Римська копія, що отримала назву «Idolino» з грецької бронзової статуї кола Поліклета — Музей Уффіці, Флоренція.                                                                                |

wikiname: ukwiki

title: Поліклет із Аргоса

in_language: uk

wikitext:
{{особа}}
'''Поліклет''' (Поліклет Старший, Поліклет з [[Аргос]]у, Поліклет з [[Сікіон]]у<ref>О том, что Поликлет — из [[Сикион]]а, сообщает только [[Пліній Старший]]. По всем остальным, многочисленным сообщениям, Поликлет был из [[Аргос]]а (Сикион и Аргос — города в [[Арголида|Арголиде]]).</ref>, греч. Πολύκλειτος) — [[Стародавня Греція|давньогрецький]] [[Скульптура Стародавньої Греції|скульптор]] і теоретик мистецтва, що працював в Аргосі у 2-й половині [[V століття до н. е.|V століття до н.]] [[V століття до н. е.|е.]] Найбільш відомі його статуї — " [[Дорифор|Доріфор]] " (списконосець) і " [[Діадумен]] " (юнак, що пов'язує переможну пов'язку), як і інші його твори, були виконані в [[Бронза|бронзі]], і до нашого часу дійшли тільки в [[мармур]]ових повтореннях, що різняться в деталях. Його статуя, яку називають " [[Канон (література)|Каноном]] " ({{Lang-el2|Κανών}}), швидше за все втрачена або ніколи не існувала, а під цією назвою частіше мають на увазі теоретичний трактат, який також не зберігся, проте гіпотетично відтворюється за непрямими джерелами.

== Життєпис та рід ==
Біографічних відомостей про Поліклет є мало. [[Пліній Старший]] (XXXIV, 49) відносить вищий розквіт його творчості ([[акме]]) до [[Олімпіада (хронологія)|90-ї олімпіади]] (420—417 рр. до н. е.). Час його активності визначають по-різному (наприклад, близько 450—410 або близько 435—404 рр. до н. е.), але зазвичай називають період 460—420 рр. до н. е.<ref name=":0">''[[Пліній Старший]]''. Естественная история. XXXIV</ref>

Зразкові дати життя Поліклета намагаються вирахувати за діалогом [[Платон]]а " [[Протагор (Платон)|Протагор]] " (328c), дія якого відбувається близько 432 до н. е. [[Протагор]] каже [[Сократ]]у, що в добрих батьків можуть бути негідні сини, і навпаки, і наводить приклад: «ось і сини Поліклета, однолітки цього Парала і Ксантіппа, ніщо в порівнянні з батьком …». Ксантіпп і Парал — два старші сини [[Перікл]]а, які народилися між 460 і 450 роками. до н. е. і померли 429 року до н. е. під час мору. Відомо, що старший Ксантіпп був одружений. Отже, під час діалогу сини Перікла були у віці 30-20 років, як і сини Поліклета, тому можна припустити, що Поліклет Старший народився близько 480 року до н. е. та почав працювати близько 460 року до н. е.<ref name=":0"/>

У сигнатурах скульптора ім'я батька і місце походження не зустрічаються. Один Пліній вказує, що він був сікіонцем (уродженцем [[Сікіон]]а), інші називають його батьківщиною [[Аргос]] . Знайдена база втраченої статуї Піфокла його роботи<ref>''[[Павсаний (географ)|Павсаний]]''. Описание Эллады. VI, 7, 8</ref>, мабуть, підтверджує аргоське походження, тому що на ній зберігся напис: «Піфокл елеєць. [Полі] кліт зробив аргосець»<ref name=":0"/> . Пізніший скульптор Дедал, який вважається його родичем, був сікіонцем. Очевидно, якийсь зв'язок із Сікіоном у Поліклета був, деякі припускають, що Поліклет був уродженцем Сікіону, але переселився в Аргос<ref name=":0" /> .

Дедал із Сікіона (перша половина IV ст. до н. е.) був учнем і сином {{Не перекладено|Патрокл (скульптор)|Патрокла|el|Πατροκλής (γλύπτης)}}<ref name=":042">''[[Павсаний (географ)|Павсаний]]''. Описание Эллады. VI, 2</ref> (зберігся напис «Зробив Дедал, син Патрокла, сикионец»)<ref name=":0"/> . Скульптор школи {{Не перекладено|Навкид Аргосский|Навкид||Naukydes of Argos}} з Аргоса, який також створював статуї богів і спортсменів, був братом або племінником Поліклета<ref name=":0242">{{Книга
|автор = Giandomenico Spinola
|заголовок = Il Museo Pio Clementino
|місце = Roma
|рік = 2004
|том = 3. Città del Vaticano
|pages = 62—64
|серія = Guide cataloghi Musei Vaticani, 5
}}</ref>, але скульпторів Навкідов було, зважаючи на все, два — Старший і Молодший: Навкід в одній знайденій сигнатурі називає себе «сином Патрокла» ", в іншій «сином Мотона» — якщо Поліклет Старший був братом одного з цих Навкідів, то його батько або Патрокл, або Мотон<ref name=":0" /> .

'''Спроба реконструкції генеалогічного дерева:'''

# Мотон
## Поліклет Старший
## Навкід Старший
### Патрокл
#### Навкід Молодший
#### Дедал
#### Поліклет Молодший (архітектор)

Його можливий родич [[Поліклет Молодший]] став архітектором (роботи: середина або 2-я стать. IV ст. до н. е.). Згадується й інший Поліклет Молодший, який став скульптором — родич, можливо, племінник свого великого тезки (або одна персона з архітектором); Павсаний до того ж говорить про нього, що він учень Навкіда (VI, 6, 2). У письмових джерелах роботи Поліклета Старшого та скульптора Поліклета Молодшого іноді немає можливості розділити, хоча зазвичай орієнтуються на те, що Молодший працював у мармурі, а Старший у бронзі і намагаються орієнтуватися на різні десятиліття (див. нижче). Скульптури 1-ї пол. IV століття до н. е. очевидно належать вже таки Молодшому<ref name=":0"/> .

Називають і третього скульптора Поліклета, який відомий за сигнатурою з Каміру ([[Родос]]ом) середини III століття до н. е.. та статуї з Фів. Таким чином, у художній династії, до якої належав Поліклет Старший, фігурують такі імена: Поліклет, Навкід, Патрокл, Дедал. Дехто вважає, що Поліклет був один (так думав, наприклад, Пліній і, мабуть, всі інші джерела, крім Павсанія), і Навкід теж був один<ref name=":0"/> .

== Творчість ==
Вчителем його був Агелад (Гагелад) — за свідченням одного Плінія Старшого, а сучасні вчені вважають, що Поліклет за датами не міг бути його учнем<ref name=":0"/> .

Хронологія його творчості відновлюється за письмовими джерелами, що збереглися написами (сигнатурами — підписами на базах втрачених оригіналів), а також завдяки пізнім реплікам, які доводиться датувати за стильовими ознаками<ref name=":0"/> . Поліклет любив зображати атлетів у стані спокою, спеціалізувався на зображенні ідеальних постатей переможців в [[Античні Олімпійські ігри|олімпійських]] змаганнях, героїв та богів<ref>{{Книга
|автор = [[Виппер, Борис Робертович|Виппер Б. Р.]]
|заголовок = Искусство Древней Греции
|посилання = https://archive.org/details/libgen_00147746
|відповідальний = АН СССР. Ин-т истории искусств М-ва культуры СССР
|місце = М.
|видавництво = Наука
|рік = 1972
|сторінки = [https://archive.org/details/libgen_00147746/page/n183 184]—185
|сторінок = 270
}}</ref> .

Як пише Пліній Старший, Поліклет першим додумався надавати фігурам таку постановку, щоб вони спиралися на нижню частину лише однієї ноги<ref name="pli">''[[Пліній Старший|Плиний]]''. Естественная история. XXXIV, 56</ref> : «Особливість його в тому, що він почав створювати статуї, що спираються на одну ногу».

Він умів показувати тіло в стані рівноваги — людська постать у спокої чи повільному кроці здається природною завдяки тому, що горизонтальні осі не є паралельними. Майстрів його епохи займала проблема внутрішньої архітектури людського тіла, і Поліклет вирішив це завдання<ref>{{Книга
|автор = [[Вальдгауер, Оскар Фердинандович|Вальдгауер О. Ф.]]
|заголовок = Лисипп
|місце = Берлин
|видавництво = Гржебин
|рік = 1923
|сторінок = 47
}}</ref>, відкривши [[контрапост]] .

Пліній повідомляє, що Поліклет використовував ділову бронзу, а [[Мирон (скульптор)|Мирон]] — егінську, хоча вони були учнями одного і того ж майстра<ref name=":0"/>, а про його вміння поводитися з металом він пише<ref name="pli"/> : «Вважають, що він довів це мистецтво до вершини і що [[Торевтика|торевтику]] [[Фідій]] відкрив, а він довів до досконалості».

=== «Канон» Поліклета ===
Теоретичний твір «Канон» (Κανών), який, згідно з античними авторами, був написаний скульптором Поліклетом з [[Аргос]]у, вважається втраченим<ref> [[Лосєв Олексій Федорович|Лосев А. Ф.]]. История античной эстетики. М.: Искусство. Т. 1. Ранняя классика. 1963 </ref> . Більше того, в античних літературних текстах трактат Поліклета не згадується під такою назвою. Проте, вважається, що у подібному творі Поліклет сформулював канон ідеальних пропорцій чоловічої постаті та виклав власне розуміння гармонії та принципів симетрії. За твердженням римлянина [[Вітрувій|Вітрувія]] під словом «симетрія» давні греки розуміли «просту пропорційність», чи метричну норму, на відміну евритмії ({{Lang-grc|ευρυθµια}} — стрункість, стійкість, злагодженість). Вітрувій під час написання власного трактату «Десять книг про архітектуру» (13 р. е.) замінив грецьке слово «symmetria» (пропорційність) латинським ({{Lang-la|pro-portio}} — «співвідношення»<ref> Витрувий. Десять книг об архитектуре. — М.: КомКнига, 2005. — С. 12 (кн. I, гл. II, 1-9) </ref> . Відомо також, що у IV ст. до зв. е. теорію пропорцій розробляли багато скульпторів, у тому числі [[Евфранор]] (Євфранор) з [[Коринфський перешийок|Істма]] (Вітрувій, Кн. 7, Вступ, 14; Пліній XXXIV, 77; XXXV, 128).

Лікар Гален повідомляє про цей трактат<ref>Гален. О мнениях Гиппократа и Платона, 5.</ref> : « [[Хрісіпп]] вважає, що краса полягає в пропорційності не елементів, а частин, тобто одного пальця з іншим, всіх їх — з п'ястком і зап'ястям, їх — з передпліччям, передпліччя — з плечем, і всіх — з усім, як написано в Каноні Поліклета. Повідомивши нам у цьому творі всі пропорційності тіла, Поліклет справою підтвердив це співвідношення, створивши статую за цим правилом і назвавши, як відомо, і саму цю статую, як і твір, Каноном»<ref> Гален, Клавдий. О назначении частей человеческого тела. — М.: Медицина, 1971 </ref> .

Зримим втіленням цього канону називали якусь створену ним статую. Згідно з загальноприйнятою думкою, заснованою на тлумаченні класичних авторів<ref name=":2">{{Cite web|url=http://www.getty.edu/publications/artistryinbronze/the-artist/10-haga-et-al/|title=Artistry in Bronze: The Greeks and Their Legacy (XIXth International Congress on Ancient Bronzes)|last=Jens M.Daehner, KennethLapatin, AmbraSpinelli|date=2017-11-17|publisher=Artistry in Bronze|language=en|accessdate=2020-01-29|archivedate=2020-01-29|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200129162111/http://www.getty.edu/publications/artistryinbronze/the-artist/10-haga-et-al/|deadurl=no}}</ref>, мав на увазі найзнаменитіший твір Поліклета — [[Дорифор|Доріфор]], який іноді називали «Канон Поліклета», припускаючи, що Поліклет виконав статую для того, щоб інші користувалися нею як зразком. Так, великий скульптор [[Лісіпп]] стверджував, що його вчителем був «Дорифор» Поліклета<ref>Цицерон, «Брут», 296</ref> .
«Поліклет (…) створив і той твір, який художники називають Каноном, засвоюючи з нього основи мистецтва, немов із якогось правила, і вважають, що лише він один у творі мистецтва втілив саме мистецтво» (Пліній Старший, XIX.55)<ref name=":0"/> .
Таким чином, єдиним зримим свідченням існування «канону Поліклета» є створена ним статуя. Давньоримський письменник [[Пліній Старший]] повідомляє, що «Поліклет із Сікіона, учень Гагелада, створив Діадумена зніженим юнаком… і Доріфора мужнім хлопчиком. Він створив і той твір, який художники називають Каноном, засвоюючи з нього основи мистецтва, немов із якогось правила, і вважають, що лише він один у творі мистецтва втілив саме мистецтво»<ref> Плиний Старший. Естествознание. Об искусстве. — М.: Ладомир, 1994. С. 65 (XXXIV, 55—56) </ref> . При цьому неясно: «Дорифор» і «Канон» це те саме чи це різні твори, а також у якому сенсі вжито слово «канон»: як загальне правило мистецтва або як конкретний теоретичний твір.

Пліній назвав статуї Поліклета «виглядаючи квадратними» ({{Lang-la|signa quadrata}}, в іншому перекладі «широких пропорцій»). Вважають, що так Пліній переклав грецьке слово (τετραγωνος), вказуючи на те, що греки всі архаїчні [[курос]]и називали «тетрагональними» (чотирикутними). При цьому Пліній посилався на енциклопедиста [[Марк Теренцій Варрон|Марка Теренція Варрона]] і припускав, що цим словом також позначали ідеальні пропорції представлення скульпторів аргоської школи. Фігури подібних статуй справді виглядають широкоплечими. Але про ці пропорції ми можемо судити лише з римським реплікам знаменитої скульптури чи з приблизних копій майстрів неоаттичної школи . Пізніше пропорції чоловічих постатей, наприклад у творах [[Праксітель|Праксителя]] або [[Лісіпп|Лисиппа]], значно змінилися, вони стали більш витонченими, що властиво пізній, епохи [[Елліністичний період|еллінізму]] античного мистецтва.

Існує й альтернативна версія. «Квадратним» (або «квадратурою») греки називали гармонійне співвідношення чотирьох частин кінцівок фігури людини в русі: рука опущена вниз — рука, піднята вгору; нога, зігнута в коліні, — нога випрямлена. Таким чином, ймовірно, встановлювався зв'язок заходів довжини та характеру руху. Можливо, йдеться про класичний хіазм<ref> Плиний Старший. Естествознание. Об искусстве. — М.: Ладомир, 1994. С. 314 (примечания Г. А. Тароняна) </ref> . Тому припускають, що канон Поліклета та його «квадратні фігури» ставляться не до симетрії, а саме до евритмії, тобто пов'язують пропорції з пластичним рухом фігури, що в даному випадку виникає від [[контрапост]]а — прийому постановки статуї з перенесенням тяжкості тіла на одну ногу<ref> Pauly's Real-Encyclopädie der Klassischen Altertumswissenschaft. — W. Kroll. — Bd. XXI. I. 1951. — Ss. 271—439 </ref> .

Основою пропорційного канону Поліклета, втіленого у статуї Дорифора, є ставлення розміру голови до зростання всієї фігури (1:8). Усі основні анатомічні точки визначено послідовним розподілом зростання фігури на дві, чотири та вісім частин. Проте окремі членування тіла у русі, згідно з тлумаченням Платона, визначаються класичною античною завданням: побудовою великого квадрата на діагоналі малого квадрата (ще одна версія інтерпретації терміну «квадратні фігури»). Сторона малого квадрата є мірою верхньої частини фігури (голова, шия та торс до здухвинної кістки таза), а діагональ великого квадрата визначає розмір нижньої частини (тазовий пояс та ноги). Таким чином, відносини цих частин є ірраціональним числом. В результаті встановлюється зв'язок кратних відносин (2: 4: 8) та ірраціонального ряду чисел, пов'язаних із пластикою фігури. Кратні відносини визначаються «симетрією» (в античному розумінні), а ірраціональні — евритмією.

Таке завдання, вперше сформульоване [[Піфагореїзм|піфагорійцями]], у наступні століття послужило основою для докладних обчислень пропорцій за правилом " [[Золотий перетин|золотого перерізу]] "<ref> [[Власов, Виктор Георгиевич|Власов В. Г.]]. «Квадратные фигуры» // Власов В. Г. Новый энциклопедический словарь изобразительного искусства. В 10 т. — СПб.: Азбука-Классика. — Т. IV, 2006. — С. 402—404 </ref> . Через сторіччя закінчений вигляд цієї теорії надав видатний французький архітектор і теоретик XX століття [[Ле Корбюзьє]] у власному трактаті " [[Модулор]] ". Архітектор-модерніст, виходячи з античної ідеї парних заходів, запропонував використовувати дві шкали ірраціональних величин, що гармонійно зростають, у пропорції «золотого перерізу»<ref> Ле Корбюзье. Модулор: Mod-1. Mod-2. — М. : Стройиздат, 1976 </ref> .

=== Слава ===
Поліклет, [[Фідій]] та [[Мирон (скульптор)|Мирон]] складають трійку головних скульпторів класичного періоду грецької скульптури<ref name=":02">{{Cite web|url=http://simposium.ru/ru/book/export/html/11036|title=История греческой литературы, 1946|last=|website=|date=|publisher=|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-17|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200117232515/http://simposium.ru/ru/book/export/html/11036|deadurl=no}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://simposium.ru/ru/book/export/html/11337|title=ЭПОХА ЭЛЛИНИЗМА|publisher=simposium.ru|language=ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-27|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200127044135/http://simposium.ru/ru/book/export/html/11337|deadurl=no}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://simposium.ru/ru/book/export/html/13449|title=О Фукидиде. С приложением второго письма к Аммею|publisher=simposium.ru|language=ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-26|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200126195357/http://simposium.ru/ru/book/export/html/13449|deadurl=no}}</ref> .

Поліклет користувався надзвичайною славою в античності, наприклад, у колі [[Сократ]]а найвищими художниками вважалися: у скульптурі — Поліклет, у живописі — [[Зевксіс|Зевксид]]<ref>Ксенофонт, Воспоминания I, 4, 3</ref>, а [[Платон]], бажаючи похвалити майстерність лікаря [[Гіппократ]]а, порівнює його з Поліклетом та Фідієм<ref>{{Cite web|url=http://simposium.ru/ru/node/12768|title=Часть Первая. Гиппократ {{!}} Симпосий Συμπόσιον|publisher=simposium.ru|language=ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-26|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200126193019/http://simposium.ru/ru/node/12768|deadurl=no}}</ref> . [[Цицерон]], говорячи про ідеальне, пише, що зображення [[Статуя Зевса в Олімпії|Зевса Олімпійського]] Фідія або статуя Дорифора Поліклета все-таки не відлякує решту від заняття скульптурою («Оратор», 5). [[Арістотель|Аристостель]] називає Фідія та Поліклета бездоганно точними у своєму мистецтві<ref>Аристотель. Никомахова этика. 6, 1141 а</ref> .

Тим не менш, його ставили на друге місце за Фідієм: наприклад, [[Страбон]] пише «…[хрісоелефантинні] статуї роботи Поліклета, в сенсі мистецтва виконання найпрекрасніші з усіх на світі, але за цінністю і величиною поступаються Фідієвим»<ref>{{Cite web|url=http://simposium.ru/ru/book/export/html/9|title=Страбон. География|last=|website=|date=|publisher=|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-26|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200126213528/http://simposium.ru/ru/book/export/html/9|deadurl=no}}</ref> . Античні історики вважали, що він усіх перевершував ретельністю оздоблення та красою своїх робіт; але їм не вистачало величі: «надавши людському тілу особливу красу, він недостатньо висловлював традиційне уявлення про природу богів»<ref name=":02"/> . [[Марк Теренцій Варрон|Варрон]] говорив, що «вони квадратні і майже за одним зразком» (мабуть, «квадратний» — був особливий термін у мистецтві, точне значення якого невідомо)<ref name=":0"/> .

=== Висловлювання ===
Пізній римський автор [[Клавдій Еліан]] наводить історичний анекдот про Поліклет, який є ілюстрацією тези про дурість натовпу<ref name=":12">{{Cite web|url=http://ancientrome.ru/antlitr/t.htm?a=1482001400#16|title=Клавдий Элиан. Пестрые рассказы. Книга XIV.|publisher=ancientrome.ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-20|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200120162320/http://ancientrome.ru/antlitr/t.htm?a=1482001400#16|deadurl=no}}</ref> :
Поліклет створив дві статуї, що зображували те саме; одну на смак натовпу, іншу за законами мистецтва. Першу для натовпу він створював так: за бажанням кожного, хто до нього приходив, Поліклет слухняно робив зміни і поправки. Нарешті він виставив обидві статуї. Одна викликала загальне схвалення, інша осміяна. Тоді Поліклет сказав: «Статую, яку ви лаєте, ви робили, а ту, якою захоплюєтеся, — я».
Інший анекдот, що їм наводиться: "Гіпонік, син Каллія, вирішив на честь рідного міста спорудити статую. Хтось подав йому пораду доручити роботу Поліклетові. Гіппонік на це сказав, що не хоче приношення, яке принесе славу не тому, хто його дарував, а тому, хто створив, тому що всі, звичайно, будуть захоплюватися мистецтвом Поліклета, а не його щедрістю "<ref name=":12"/> (також наводиться у Флегонта із Трал<ref>{{Cite web|url=http://simposium.ru/ru/book/export/html/10809|title=ГРЕЧЕСКАЯ ПОВЕСТВОВАТЕЛЬНАЯ ПРОЗА|publisher=simposium.ru|language=ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-26|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200126213600/http://simposium.ru/ru/book/export/html/10809|deadurl=no}}</ref>).

Давньогрецький інженер [[Філон Візантійський]] наводить його висловлювання про те, що успіх залежить від багатьох числових співвідношень, причому дрібниця має вирішальне значення<ref>{{Cite web|url=http://simposium.ru/ru/node/12506|title=Филоново повествование о белопойике {{!}} Симпосий Συμπόσιον|publisher=simposium.ru|language=ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-26|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200126191944/http://simposium.ru/ru/node/12506|deadurl=no}}</ref> . [[Плутарх]] у " [[Застільні бесіди (Плутарх)|Застільних бесідах]] " згадує його висловлювання, що найважча робота — це останнє оздоблення статуї нігтем<ref>{{Cite web|url=http://simposium.ru/ru/node/817|title=КНИГА ВТОРАЯ {{!}} Симпосий Συμπόσιον|publisher=simposium.ru|language=ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-26|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200126193700/http://simposium.ru/ru/node/817|deadurl=no}}</ref> . В іншому місці, вже в " [[Моралія (Плутарх)|Мораліях]] ", Плутарх повторює той самий вислів так: «Поліклет саме це і мав на увазі, коли сказав, що завдання найважче для тих, хто вже досяг тієї стадії, коли треба вже користуватися нігтем пальця». Це згодом породило крилатий латинський вислів Ad unguem — До нігтя (упот. у знач. з найбільшою ретельністю (точністю)). Передбачається, що тут йдеться про ліплення в глині, але, можливо, йдеться про перевірку якості швів у мармурі шляхом проведення по них нігтями<ref>{{Cite web|url=http://simposium.ru/node/13592#_ednref46|title=Как осознать свои успехи в добродетели {{!}} Симпосий Συμπόσιον|publisher=simposium.ru|language=en|accessdate=2020-01-26|archivedate=2021-04-17|archiveurl=https://web.archive.org/web/20210417222537/http://www.simposium.ru/node/13592#_ednref46|deadurl=no}}</ref> .

=== Школа Поліклету ===
Поліклет був головою скульптурної школи Аргосі. Він є першим в історії скульптором, про якого відомо, що він мав школу продовжувачів<ref>{{Cite web|url=http://www.getty.edu/art/collection/artists/3266/polykleitos-greek-active-460-415-bc/|title=Polykleitos (Greek, active 460 - 415 B.C.) (Getty Museum)|publisher=The J. Paul Getty in Los Angeles|language=en|accessdate=2020-01-29|archivedate=2020-01-29|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200129200631/http://www.getty.edu/art/collection/artists/3266/polykleitos-greek-active-460-415-bc/|deadurl=no}}</ref> .

Школа Поліклета проіснувала щонайменше три покоління, але, схоже, найактивніша наприкінці IV— початку III століття до нашої ери. Пліній і Павсаній назвали імена приблизно двадцяти скульпторів Поліклетівської школи, визначаючи їхню манеру їхньою прихильністю до його принципів рівноваги.

Пліній Старший пише (XIX.50): «Учнями Поліклета були Аргій, Асоподор, Алексід, Арістид, Фрінон, Дінон, Афінодор, Демея з Клітора». Особи цих скульпторів викликають питання, можливо, у Плінія допущені помилки в орфографії та ідентифікації<ref name=":0"/> . Серед його учнів — скульптор з бронзи Арістид Старший із Фів<ref>{{Cite web|url=http://ancientrome.ru/antlitr/t.htm?a=1327007038|title=Плиний Старший. Естественная история. Кн. VII, гл. 38.|publisher=ancientrome.ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-10-31|archiveurl=https://web.archive.org/web/20201031111720/http://ancientrome.ru/antlitr/t.htm?a=1327007038|deadurl=no}}</ref> . Найзначнішим його учнів є Навкид з Аргоса (родич, див. вище)<ref>{{Cite web|url=http://simposium.ru/node/8986|title=Скульптура {{!}} Симпосий Συμπόσιον|publisher=simposium.ru|language=ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-01-26|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200126191933/http://simposium.ru/node/8986|deadurl=no}}</ref>, до неї належали інші члени його сім'ї (див. відповідний розділ). Інші учні — Канах, Патрокл, Диномен.

== Список робіт ==
Всі скульптури його роботи (зазвичай бронзові) були втрачені і відомі за мармуровими давньоримськими копіями, що збереглися<ref>{{Книга
|автор = Anthony Hughes, Erich Ranfft
|рік = 1997
|ISBN = 978-1-86189-002-3
|сторінок = 222
|видавництво = [[Reaktion Books]]
|заголовок = Sculpture and Its Reproductions
|посилання = https://books.google.ru/books?id=bhkhS9A8eawC&pg=PA18&lpg=PA18&dq=Polykleitos++herakles&source=bl&ots=UyRzr_dnu9&sig=ACfU3U1Wn87MpTiNIUDzNaOWGzxyx2XrPw&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwiirO29oqnnAhXosYsKHeEnDgQQ6AEwFXoECA0QAQ#v=onepage&q=Polykleitos%20&f=false
}}</ref> . Атрибуція їх провадиться за письмовими джерелами або іншими способами. Деякі статуї за допомогою аналізу стилістики належать до школи Поліклета. За письмовими джерелами часто важко визначити, йдеться про роботи Поліклета Старшого чи Молодшого. Молодшому зазвичай приписують мармурові статуї, оскільки від Старшого немає жодного твердо засвідченого мармурового твору,<ref name=":1">{{Cite web|url=http://ancientrome.ru/antlitr/t.htm?a=1385000224#t65|title=Павсаний. Описание Эллады. Книга II. Гл. 24.|publisher=ancientrome.ru|accessdate=2020-01-26|archivedate=2020-10-20|archiveurl=https://web.archive.org/web/20201020123446/http://ancientrome.ru/antlitr/t.htm?a=1385000224#t65|deadurl=no}}</ref> а також ті, що були створені після 420 р. до н. е., оскільки незрозуміло, чи працював Старший після цієї дати. Скульптури 1-ї пол. IV століття належать вже все-таки Молодшому.

Були випадки, коли статую відносили до руки Молодшого, оскільки було знайдено базу з написом IV століття (тобто епохи молодшого покоління), проте пізніше з'являлися дані у тому, яку саме олімпіаду переміг зображений атлет у V столітті, це означало, що скульптура все таки була створена Старшим, а напис просто оновлювали<ref name=":0"/> .
{| class="wikitable"
!Ілл.
! Назва
!Дата
оригіналу<ref name=":0" />
!Примітка
|-
|[[Файл:Marble statue of a wounded Amazon MET DP277772.jpg|180x180пкс]]
|''[[Амазонка Скьярра]]''
| rowspan="2" |бл. 435 р. до н. е.
| rowspan="2 " ancientrome.ru / art artwork img.htm?id="1676" |Автором однієї з цих статуй Пораненої амазонки, створеної для конкурсу в Ефесі, за письмовими джерелами є Поліклет, який став переможцем змагання. Це останній період його творчості.
Автором іншої є [[Сосикл|Сосікл]] (римський копіїст II століття<ref>{{Cite web|url=http://ancientrome.ru/art/artwork/img.htm?id=1059|title=Голова амазонки. Санкт- Петербург, Державний Ермітаж. | publisher = ancientrome.ru | 20210614060912/http://ancientrome.ru/art/artwork/img.htm?id=1059|deadlink=no}}</ref>), проте достовірно невідомо якій саме з двох, хоча одну з них прийнято пов'язувати саме з його ім'ям.

Згідно з сучасним дослідженням, Амазонка Сосікла — робота Поліклета, а Амазонка Ск'ярра — робота Кресилая<ref name=":2" />.
|-
|[[Файл:Gladiatrix, (Amazon), Female gladiator.jpg|180x180пкс]]
|''[[Амазонка Сосікла]]''
|-
|[[Файл:Ephesos P1210453 crop.jpg|171x171px]]
|[[Апоксіомен]]
(Атлет, що очищає тіло стригілем, зіскаблює з себе, відчищається)<ref>{{Cite web|title=Апоксиомен. Рим, Ватиканские музеи, Музей Пия—Климента, Кабинет Апоксиомена, 42|url=http://ancientrome.ru/art/artwork/img.htm?id=2104|website=ancientrome.ru|accessdate=2022-12-25|language=ru}}</ref>
|(втрачено)
|Згадується лише в Плінія (34, XIX.55).
Точних копій, що ідентифікуються, немає. Існує версія, що «Атлет Вестмекотта» — це Апоксиомен, а не Кініск. Також існує припущення, що Апоксиомен Праксителя — це інший, не лісипповський, тип Апоксиомена, який представлений, наприклад, бронзовою копією елліністичного періоду — «Атлет з Ефесу» (Відень, Музей Ефесу) — на іл.
|-
|[[Файл:Artemis Ariccia MAN Napoli Inv6005.jpg|174x174px]]
|''[[Гера Фарнезе]]''
|V століття до н. е.

|Римська копія I ст. до н. е.: Неаполітанський Археологічний музей
Існує припущення, що голова є копією з поліклітівської Гери.
|-
|[[Файл: Herakles, copia romana del I secolo dc, da orig. di policleto del 450-400 ac ca., da roma.jpg |246x246px]]
| Геракл
|бл. 440 р.
|«Геркулес, що у Римі» згадано у Плінія (34, XIX.56). Можливо, якщо вірити Цицерону, Поліклет мав кілька «Гераклів» з різними атрибутами.

Відомий за багатьма копіями, що збереглися.
|-
|[[Файл:Marble statue of Hermes MET DT248368.jpg|148x148px]]
| Гермес
|бл. 450 р. до н. е.

|Згідно з Плінією (XXXIV, 56), «Меркурій» перебував у Лісімахії<ref name=":0" />.
Належить до раннього періоду творчості — до «Кініска» та «Дорифора».

Збереглися достатуї, яку приписують Поліклету.
|-
|[[Файл:Diadumenos pushkin.jpg|199x199px]]
|''[[Діадумен]]''
(Юнак, який увінчує себе переможною пов'язкою)
|між 435 і 420 рр. до н. е.
|Належить до пізнього періоду творчості майстра. Статуя дійшла у невеликій кількості повторень<ref name=":2" />.
|-
|[[Файл:Diomedes Naples 144978 copy MFA Munich.jpg|267x267px]]
|''Діомед''
|
|Атрибутується Поліклету з урахуванням стилістичного аналізу; на думку інших учених, хоча статуя створена під впливом «Дорифора», її автор був навіть представником школи Поліклета; є версія, що її автор — Кресилай. Відповідно до сучасного дослідження — школа Поліклета<ref name=":2" />.
|-
|[[Файл:Discophoros Louvre Ma89.jpg|232x232пкс]]
|''[[Дискофор]]''
(Юнак, що тримає диск, Атлет з диском)
|між 460 і 450 рр. до н. е.

|Відомо, що існувала статуя «Дискофора» роботи [[Навкид з Аргоса|Навкіда з Аргоса]]<ref name=":0242" />, можливо, копії, що збереглися, зроблені саме з неї.

Статую, відому за копіями, проте традиційно атрибутують Поліклету. Якщо так, то це найраніше з його творів, судячи з манери — воно виконане ще в строгому стилі, але із зачатками майбутньої Поліклетівської манери. Цей твір Поліклета у джерелах не згадується, і його не вдається співвіднести з жодним із згаданих атлетів його роботи. Єдина з статуй Поліклета, що збереглися, яка спирається на обидві ноги цілком.
|-
|[[Файл:Doryphore Pompéi 2 augGP2014.jpg|206x206пкс]]
|''[[Дорифор]]''
(Списоносець)
|між 450 і 440 рр. до н. е.

|Статуя вважається взірцем зрілої творчості Поліклета<ref name=":0" />. Статуя була вкрай популярна, до наших днів дійшло близько 60 повторень.
|-
|[[Файл:Kyniskos - replica in Pushkin museum 02 by shakko.jpg|альт=|183x183px]]
|''Кініск''
''(«Атлет Вестмакотта», «Ефеб Вестмакотта», «Вестмакоттський ефеб»'')
|бл. 450 м до н. е.

|Римська копія з якоїсь статуї роботи Поліклета отримала назву «Атлет Вестмекотта» (Британський музей, Лондон). Цей тип молодого атлета зберігся у численних копіях.
Саме його ідентифікують як «Кініска» Поліклета і за стилем датують бл. 450 р. до н. е.

Існує, однак, версія, що юнак тримав у правій руці скребницю, і тому його треба вважати Очищуючим (Апоксиоменом).

|-
|[[Файл:Statua di pan col flauto, copia imperiale da originale di policleto, dall'italia.jpg|272x272px]]
| Пан
|бл. 420 р. до н. е.
|Вказують, що Пан — пастуське божество з козлячими ногами, вперше було представлено у людській подобі саме у творчості Поліклета<ref>{{Cite web|url=http://ancientrome.ru/art/artwork/img.htm?id= 4775|title=Голова Пана. Відень, Музей історії мистецтв. | publisher = ancientrome.ru | /20130412031052/http://ancientrome.ru/art/artwork/img.htm?id=4775|deadlink=no}}</ref>.
|-
|[[Файл:Apollino milani da osimo 04.JPG|альт=|155x155пкс]]
| Юний атлет
|V в. до н. е.
|Статуя виконано у манері школи Поліклета, але навряд належить йому самому.
Римська копія, що отримала назву «''{{iw|Idolino|Idolino|en|Idolino}}»'' з грецької бронзової статуї кола Поліклета — Музей Уффіці, Флоренція.
|}

== Примітки ==
<references group="" responsive="1"></references>

== Бібліографія ==

* Недович Д. ''Поліклет.'' — М.; Л., 1939
* Пашковська Є. М. ''Естетика піфагорійців та канон Поліклета'' // Давнє Причорномор'я (читання пам'яті професора Петра Йосиповича Каришковського): Тези доповідей конференції (9-11 березня 1989). Одеса, 1989
* Соколов Г. І. ''Мирон та Поліклет.'' — М., 1961
* Herbert Beck, Peter C. Bol, Maraike Bückling (Hrsg.): ''Polyklet.'' ''Der Bildhauer der griechischen Klassik.'' ''Ausstellung im Liebieghaus-Museum Alter Plastik Frankfurt am Main'' . Zabern, Mainz 1990, ISBN 3-8053-1175-3
* Herbert Beck, Peter C. Bol (Hrsg.): ''Polykletforschungen'' . Schriften des Liebieghauses. Gebr. Mann, Berlin 1993, ISBN 3-7861-1694-6 .
* Ernst Berger: ''Polykleitos (I)'' . В: Rainer Vollkommer (Hrsg.): ''Künstlerlexikon der Antike.'' Band 2: ''LZ. Addendum AK.'' Saur, Munchen / Leipzig 2004, ISBN 3-598-11414-1, S. 276—287.
* Hafner, G. ''Polyklet, Doryphoros.'' ''Revision eines Kunsturteils.'' Frankfurt: Fischer Taschenbuch. 1997
* Detlev Kreikenbom: ''Bildwerke nach Polyklet.'' ''Kopienkritische Untersuchungen zu den mannlichen statuarischen Typen nach polykletischen Vorbildern.'' ''«Diskophoros», Hermes, Doryphoros, Herakles, Diadumenos'' . Gebr. Mann, Berlin 1990
* Gregory Vincent Leftwich. ''Давні поняття Body and Canon of Polykleitos.'' University Microfilms International, 1987
* Warren G. Moon, Barbara Hughes Fowler. ''[https://books.google.ru/books?id=gSS7zAfRQQkC&dq=Polykleitos&source=gbs_navlinks_s Polykleitos, Doryphoros, і Tradition.]'' Univ of Wisconsin Press, 1995
* R. Tobin. ''The Canon of Polykleitos.'' AJA, 79, № 4, 1975, pp. 307—321
[[Категорія:Давньогрецькі скульптори]]
[[Категорія:Померли 420 до н. е.]]
[[Категорія:Уродженці Аргоса]]
[[Категорія:Вікіпедія:Сторінки з неоднозначними геоланками]]
[[Категорія:Народились 490 до н. е.]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]

title: дав.-гр. Πολύκλειτος

Народився: 490 до н. е. · Арґос

Діяльність: скульптор

Відомі учні: Аристид з Фівd і Athenodorus of Kleitord

Знання мов: давньогрецька

Magnum opus: Дорифор, Діадумен, Дискофор, Antipatros statue at Olympiad, Cyniscus statue at Olympiad, Thersilochos statue at Olympiad і Hera with Graces and Horai statue at Argosd


text:
# Швеція на літніх Олімпійських іграх 1968
Швеція брала участь у Літніх Олімпійських іграх 1968 року у Мехіко (Мексика) уп'ятнадцяте за свою історію, і завоювала дві золоті, одну срібну і одну бронзову медалі. Збірну країни представляли 98 спортсменів серед яких 14 жінок.

## Золото
- П'ятиборство, чоловіки — Бйорн Ферм.
- Вітрильний спорт, чоловіки — Юрген Сундулін, Петер Сундулін та Ульф Сундулін.

## Срібло
- Велоспорт, чоловіки — Томас Петтерсон, Ерік Петтурсон, Gösta Pettersson та Sture Pettersson.

## Бронза
- Велоспорт, чоловіки — Gösta Pettersson.

wikitext:
{{Швеція на Олімпійських іграх
|Ігри = 1968 літні
|Спортсмени = 98
|видах спорту = 13
|Прапороносець = [[Рольф Петерсон ]]
|Золото = 2
|Срібло = 1
|Бронза = 1
|Всього = 4
|Місце = 20
}}

'''[[Швеція]]''' брала участь у [[Літні Олімпійські ігри 1968|Літніх Олімпійських іграх 1968 року]] у [[Мехіко]] ([[Мексика]]) уп'ятнадцяте за свою історію, і завоювала дві золоті, одну срібну і одну бронзову медалі. Збірну країни представляли 98 спортсменів серед яких 14 жінок.

== [[Файл:Gold medal with cup.svg|20px]] Золото ==
* [[Сучасне п'ятиборство|П'ятиборство]], чоловіки — [[Бйорн Ферм]].
* [[Вітрильний спорт]], чоловіки — [[Юрген Сундулін]], [[Петер Сундулін]] та [[Ульф Сундулін]].

== [[Файл:Silver medal with cup.svg|20px]] Срібло ==
* [[Велосипедний спорт|Велоспорт]], чоловіки — [[Томас Петтерсон]], [[Ерік Петтурсон]], Gösta Pettersson та Sture Pettersson.

== [[Файл:Bronze medal with cup.svg|20px]] Бронза ==
* [[Велосипедний спорт|Велоспорт]], чоловіки — Gösta Pettersson.

== Посилання ==
* [http://sok.se/ Національний олімпійський комітет Швеції] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151117115703/http://sok.se/ |date=17 листопада 2015 }} {{ref-sv}}
* [http://www.olympic.org/uk/athletes/results/search_r_uk.asp База МОК] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6Av9BI9cl?url=http://www.olympic.org/athletes |date=24 вересня 2012 }}
* [http://www.aafla.org/5va/reports_frmst.htm Офіційні олімпійські звіти] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6Av9ClXr9?url=http://www.aafla.org/5va/reports_frmst.htm |date=24 вересня 2012 }}
* [http://www.sports-reference.com/olympics/countries/SWE/ sports-reference.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100916064133/http://www.sports-reference.com/olympics/countries/SWE/ |date=16 вересня 2010 }}

{{Країни на літніх Олімпійських іграх 1968}}

[[Категорія:Швеція на літніх Олімпійських іграх|1968]]
[[Категорія:1968 у шведському спорті]]

Код МОК: SWE

НОК: Олімпійський комітет Швеції

Спортсмени: 98 у 13 видах спорту

Прапороносець: Рольф Петерсон

Медалі · Місце: 20: Золото · 2 · Срібло · 1 · Бронза · 1 · Всього · 4


text:
# Пам'ятник Зої Космодем'янській (Білгород-Дністровський)
Пам'ятник Зої Космодем'янській (Білгород-Дністровський) — пам'ятник радянській партизанці Зої Космодем'янській, що знаходився у м. Білгород-Дністровському на подвір'ї ЗЗСО №2, Гімназії №2 на вулиці Сергія Фаінблата. Демонтований 19 листопада 2024 року.

## Історія
Встановлений у 1968 році. Пам'ятник створений скульптором Мироном Кіпнісом.
11 жовтня 2023 року на офіційному сайті Білгород-Дністровської міської ради було оприлюднено проект рішення про демонтаж монумента радянської героїні Зої Космодем'янської.
Демонтаж
Увечері 19 листопада 2024 році пам'ятник демонтували, зараз[коли?] там стоїть постамент.

## Джерело
1. https://ru.bessarabiainform.com/2024/11/pid-pokrovom-nochi-v-akkermani-dekomunizuvaly-zoyu/
2. https://ru.bessarabiainform.com/2024/11/pid-pokrovom-nochi-v-akkermani-dekomunizuvaly-zoyu/

wikitext:
'''Пам'ятник Зої Космодем'янській (Білгород-Дністровський)''' — пам'ятник [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянській]] [[Партизан|партизанці]] [[Космодем'янська Зоя Анатоліївна|Зої Космодем'янській]], що знаходився у м. [[Білгород-Дністровський|Білгород-Дністровському]] на подвір'ї ЗЗСО №2, Гімназії №2 на вулиці Сергія Фаінблата. Демонтований [[19 листопада]] [[2024]] року.

{{Пам'ятник|зображення=Pamjatnik-Zoe-Kosmodemjanskoj-v-Belgorod-Dnestrovskom-1.jpg|країна={{UKR}}|розташування=м. [[Білгород-Дністровський]] вул. Сергія Фаїнблата|стан=демонтовано ([[2024]])|скульптор=[[Кіпніс Мирон Рафаїлович|Мирон Кіпніс]]|встановлений=[[1968]]|матеріал=[[бетон]]}}

== Історія ==
Встановлений у [[1968]] році. Пам'ятник створений скульптором [[Кіпніс Мирон Рафаїлович|Мироном Кіпнісом]]<ref>{{Cite web|url=http://odessa-memory.info/ru/index.php?id=504#:~:text=железобетон,%201981).-,М.,1979,%20Оренбургская%20обл.).|title=Кипнис Мирон Рафаилович|website=odessa-memory.info|access-date=2024-11-20}}</ref>.

[[11 жовтня]] [[2023]] року на офіційному сайті Білгород-Дністровської міської ради було оприлюднено проект рішення про демонтаж монумента радянської героїні [[Космодем'янська Зоя Анатоліївна|Зої Космодем'янської]]<ref name=":0">{{Cite web|url=https://ru.bessarabiainform.com/2024/11/pid-pokrovom-nochi-v-akkermani-dekomunizuvaly-zoyu/|title=}}</ref>.

'''Демонтаж'''

Увечері [[19 листопада]] [[2024]] році пам'ятник демонтували, зараз{{Коли?}} там стоїть постамент<ref name=":0"/>.

== Джерело ==

# https://ru.bessarabiainform.com/2024/11/pid-pokrovom-nochi-v-akkermani-dekomunizuvaly-zoyu/
# https://ru.bessarabiainform.com/2024/11/pid-pokrovom-nochi-v-akkermani-dekomunizuvaly-zoyu/

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Колишні пам'ятники Білгорода-Дністровського]]
[[Категорія:Пам'ятники, демонтовані 2024]]
[[Категорія:Зникли в Україні 2024]]
[[Категорія:Пам'ятники Зої Космодем'янській|Білгород-Дністровський]]

title: Пам ' ятник Зої Космодем ' янській

Тип: пам'ятник

Країна: Україна : ISO3166-1 alpha-3: UKR ; ISO3166-1 цифровий: 804 ;

Розташування: м. Білгород-Дністровський вул. Сергія Фаїнблата

Скульптор: Мирон Кіпніс

Матеріал: бетон

Стан: демонтовано ( 2024 )


text:
# Смирнов Юрій Миколайович (військовик)
Ю́рій Микола́йович Смирно́в (6 березня 1981, Миколаїв — 24 серпня 2014, Войковський, Амвросіївський район) — рядовий міліції Міністерства внутрішніх справ України, учасник російсько-української війни.

## Життєпис
Народився 1981 року в місті Миколаїв. Його батько був військовослужбовцем. Закінчив миколаївську ЗОШ № 4; в школі займався танцями. Випускник Миколаївського філіалу Київського національного університету культури і мистецтв — хореограф. Грав у міській команді КВК, працював вожатим у таборі «Артек».
Навесні 2014 року одразу після оголошення часткової мобілізації, не чекаючи повістки, пішов до військового комісаріату та зголосився добровольцем.
Стрілець, Миколаївський полк охорони громадського порядку Південного ОТО НГУ. 28 липня його частина вирушила в зону боїв. 24 серпня 2014 року колона підрозділу Національної гвардії, рухаючись заданим маршрутом, потрапила в засідку терористів. Смирнов зорієнтувався одним із перших та зайняв позицію і відкрив вогонь у відповідь, цим самим прикрив перегрупування підрозділу. Сили терористів переважали вдвічі, але вояки до останньої миті стримували ворога, врешті напад бойовиків відбили. Після бою товариші знайшли обгоріле тіло Юрія Смирнова.
Похований у Миколаєві, Миколаївський міський цвинтар.
Без батька лишились батьки Любов Анатоліївна і Микола Володимирович; син і донька.

## Нагороди та вшанування пам'яті
- 14 листопада 2014 року за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни, відзначений — нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).
- 8 грудня 2015 року в ЗОШ № 4 Миколаєва відкрили меморіальну дошку Юрію Смирнову.

```
* 22 грудня 2015 року
Миколаївська обласна державна адміністрація
 вручила матері загиблого міліціонера Любові Смирновій
ордер на квартиру
.
[
2
]
```

- Його портрет розміщений на меморіалі «Стіна пам'яті полеглих за Україну» у Києві: секція 3, ряд 7, місце 10
- Вшановується 24 серпня на щоденному ранковому церемоніалі вшанування українських захисників, які загинули цього дня у різні роки внаслідок російської збройної агресії[3]

title: Смирнов Юрій Миколайович (військовик)

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                =Смирнов Юрій Миколайович
| оригінал імені      =
| портрет             =  Смирнов Юрій Миколайович.jpg
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 6.3.1981
| місце народження    = [[Миколаїв]]
| дата смерті         = 24.8.2014
| місце смерті        = [[Войковський]], [[Амвросіївський район]]
| причина смерті      =
| прізвисько          = «Сталкер»
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fМВС}}
| рід військ          =
| роки служби         =2014
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Солдат}}
| формування          = {{19 ПОГП НГУ|2}}
| командування        =
| битви               = [[Війна на сході України]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Otherpersons|Смирнов Юрій Миколайович}}
'''Ю́рій Микола́йович Смирно́в''' ([[6 березня]] [[1981]], [[Миколаїв]] — [[24 серпня]] [[2014]], [[Копані (смт)|Войковський]], [[Амвросіївський район]]) — рядовий [[Міліція України|міліції]] [[Міністерство внутрішніх справ України|Міністерства внутрішніх справ України]], [[Учасники російсько-української війни С|учасник російсько-української війни]].

== Життєпис ==

Народився 1981 року в місті Миколаїв. Його батько був військовослужбовцем. Закінчив миколаївську ЗОШ № 4; в школі займався танцями. Випускник [[Миколаївська філія Київського національного університету культури і мистецтв|Миколаївського філіалу Київського національного університету культури і мистецтв]] — хореограф. Грав у міській команді КВК, працював вожатим у таборі «Артек».

Навесні 2014 року одразу після оголошення часткової мобілізації, не чекаючи повістки, пішов до військового комісаріату та зголосився добровольцем.

Стрілець, Миколаївський полк охорони громадського порядку Південного ОТО НГУ. 28 липня його частина вирушила в зону боїв. 24 серпня 2014 року колона підрозділу [[Національна гвардія України|Національної гвардії]], рухаючись заданим маршрутом, потрапила в засідку терористів. Смирнов зорієнтувався одним із перших та зайняв позицію і відкрив вогонь у відповідь, цим самим прикрив перегрупування підрозділу. Сили терористів переважали вдвічі, але вояки до останньої миті стримували ворога, врешті напад бойовиків відбили. Після бою товариші знайшли обгоріле тіло Юрія Смирнова.

Похований у Миколаєві, [[Миколаївський міський цвинтар]].

Без батька лишились батьки Любов Анатоліївна і Микола Володимирович; син і донька.<ref>[https://www.nikpravda.com.ua/v-mikolayevi-vidkrili-pam-yatnu-doshku-na-chest-geroya-ato-foto/ В Миколаєві відкрили пам'ятну дошку на честь героя АТО]</ref>

== Нагороди та вшанування пам'яті ==

* 14 листопада 2014 року за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]], відзначений — нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).
* 8 грудня 2015 року в ЗОШ № 4 Миколаєва відкрили [[меморіальна дошка|меморіальну дошку]] Юрію Смирнову.
 * 22 грудня 2015 року [[Миколаївська обласна державна адміністрація]] вручила матері загиблого міліціонера Любові Смирновій [[ордер на квартиру]].<ref>{{Cite web |url=http://www.mk.gov.ua/ua/news/?id=23487 |title=Ці ордери — обов'язок держави перед своїми Героями: ще 8 родин загиблих військовослужбовців отримали квартири // Миколаївська обласна державна адміністрація. 22 грудня 2015 р. |accessdate=10 березня 2016 |archive-date=11 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160311032819/http://www.mk.gov.ua/ua/news/?id=23487 }}</ref>
* Його портрет розміщений на меморіалі «Стіна пам'яті полеглих за Україну» у Києві: секція 3, ряд 7, місце 10
* Вшановується 24 серпня на щоденному ранковому церемоніалі вшанування українських захисників, які загинули цього дня у різні роки внаслідок російської збройної агресії<ref>
[https://www.mil.gov.ua/special/news.html?article=64030 Дзвін Пам'яті пролунав двадцять два рази… В Міноборони вшанували загиблих Українських захисників]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{УПУ|873/2014|14 листопада 2014|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/8732014-18002}}
* [http://memorybook.org.ua/21/smirnov.htm Смирнов Юрій Миколайович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151207004233/http://memorybook.org.ua/21/smirnov.htm |date=7 грудня 2015 }}
* [http://ngu.gov.ua/ua/news/geroyi-navichno-u-nashiy-pamyativ-mykolayevi-vidkryly-memorialnu-doshku Герої навічно у нашій пам'яті: в Миколаєві відкрили меморіальну дошку] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160125171501/http://ngu.gov.ua/ua/news/geroyi-navichno-u-nashiy-pamyativ-mykolayevi-vidkryly-memorialnu-doshku |date=25 січня 2016 }}
* [https://ukraine-memorial.org/ua/biography/smirnov-yuriy-mikolayovich/ Український Меморіал]
{{Учасники РУВ|загинув=так}}
{{Ukraine-mil-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Миколаєва]]
[[Категорія:Померли в Амвросіївському районі]]
[[Категорія:Поховані на Миколаївському міському цвинтарі]]

title: Загальна інформація

Народження: 6 березня 1981 · Миколаїв

Смерть: 24 серпня 2014 (33 роки) · Войковський, Амвросіївський район

Поховання: Миколаївське центральне міське кладовище

Псевдо: «Сталкер»

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: МВС

Формування: 19 ПОГП

Війни / битви: Війна на сході України


text:
# Інновація
Іннова́ція (англ. innovation — нововведення) — ідея, новітній продукт в галузі техніки, технології, організації праці, управління, а також в інших сферах наукової та соціальної діяльності, засноване на використанні досягнень науки та передового досвіду, є кінцевим результатом інноваційної діяльності.
Інновація — це результат системної діяльності, спрямованої на реалізацію досягнень науково-технічного прогресу та їх удосконалень, що сприяє кількісним та якісним змінам у внутрішньому середовищі підприємства та забезпечує підвищення ефективності та отримання конкурентних переваг.
Інновація — 1) вкладення коштів в економіку, що забезпечує зміну техніки та технології; 2) нова техніка, технологія, що є результатом досягнень науково-технічного прогресу. Істотним чинником інновації є розвиток винахідництва, раціоналізації, поява великих відкриттів.

## Законодавче визначення
Інновації — новостворені (застосовані) і (або) вдосконалені конкурентоздатні технології, продукція або послуги, а також організаційно-технічні рішення виробничого, адміністративного, комерційного або іншого характеру, що істотно поліпшують структуру та якість виробництва і (або) соціальної сфери.
Інновація є введенням у споживання якого-небудь нового або значно поліпшеного продукту (товару або послуги) або процесу, нового методу маркетингу, або нового організаційного методу в діловій практиці, організації робочих місць або зовнішніх зв'язків.

## Опис
Іннова́ції — об'єкти впровадження чи процес, що веде до появи чогось нового — новації.
До наукового лексикону цей термін вперше ввів Й. Шумпетер, що в буквальному перекладі означає «втілення наукового відкриття, технічного винаходу в новій технології або новому виді виробу». Крім того, інновація розглядалася Й. Шумпетером як нова функція виробництва, її нова комбінація.
1. Нововведення, яке ще недостатньо поширене у суспільному виробництві.
2. Нововведення, впровадження нових ідей, технологій, видів продукції тощо в організацію продукції, виробництво, управління підприємством та галуззю.
3. Щось, що сприймається як нове, як нововведення.
4. Форма керованого розвитку вже наявних систем.
5. Процес, в ході якого винахід або відкриття доводиться до стадії практичного застосування і починає давати економічний ефект.
6. Нове прикладання науково-технічних знань, що забезпечує ринковий успіх.

Термін І. набув розповсюдження в американському менеджменті, але сьогодні активно використовується і в Україні.
Загалом будь-яке соціально-економічне нововведення, доки воно не отримало масового, тобто серійного поширення в галузі праці, виробництва та управління можна вважати інновацією.
В останні роки з'явився особливий різновид інноваційного підприємництва — ризикове або венчурне; це здебільшого дрібні фірми, що займаються поширенням нових технологій, тобто технічних І. в першу чергу в наукомістких галузях.
«Інновації» — це ідеї та пропозиції (в багатьох випадках засновані на результатах відповідних спеціальних наукових досліджень і інженерних розробок), що можуть стати основою створення нових видів продукції чи значно поліпшити споживчі характеристики (технічні, економічні тощо) наявних товарів, створення нових процесів, послуг, чи будь-чого, що може покращити «якість життя» людства.
Інновації відіграють надзвичайно важливу роль у розвитку загальнолюдської цивілізації (наприклад, відомий такий феномен як «хвилі Кондратьєва») та, зокрема, кожної окремої держави, відповідно більшість сучасних держав намагаються створити та постійно удосконалювати національні інноваційні системи для підтримки процесу створення та впровадження інновацій.
Інноваційний потенціал — здатність різних галузей народного господарства робити наукомістку продукцію, що відповідає вимогам світового ринку. Інноваційний потенціал містить у собі наукові, проєктні й конструкторські розробки, експериментальні послуги, зв'язані з підготовкою нового виробництва, інструмент і оснащення для проведення наукомістких операцій, засоби технологічного контролю тощо.

## Типи інновацій
Розрізняють кілька видів інновації. Перша класифікація базується на об'єкті:
- товарна — впровадження нового продукту;
- технологічна — впровадження нового методу виробництва;
- технічна — впровадження нового засобу виробництва, модернізація конструкції відомого технічного об'єкта;
- ринкова — створення нового ринку товарів і послуг;
- маркетингова — освоєння нового джерела постачання сировини;
- управлінська — реорганізація структури управління;
- соціальна — впровадження заходів з метою покращення життя населення;
- екологічна — впровадження заходів з питань охорони довкілля.

В основі другої класифікації лежить ринкова сутність інновації:
- постійні інновації[4]— такі удосконалення наявних виробів, які не вносять значних змін у спосіб їх використання споживачами;
- переривчасті інновації (англ. revolutionary, discontinuous, radical innovation)[4]— повністю нові вироби, які вимагають від споживачів зусиль для прийняття нових звичок щодо їх використання, але не справляють істотного впливу на раніше наявні ринки;
- підривні інновації (англ. disruptive innovation)[5][6]— інновації, які створюють новий ринок завдяки іншим вартостям, які зрештою (і несподівано) розповсюджуються на раніше наявний ринок та повністю його змінюють.

Керівництво Осло розрізняє чотири типи інновацій: продуктові, процесові, маркетингові та організаційні.
- Продуктова інновація (англ. product innovation) являє собою впровадження товару або послуги, які є новими або значно поліпшеними у частині їхніх властивостей або способів використання. Сюди включаються значні удосконалення в технічних характеристиках, компонентах і матеріалах, у вбудованому програмному забезпеченні, у ступені приязності стосовно користувача або в інших функціональних характеристиках[3].
- Процесова інновація (англ. process innovation) є впровадження нового або значно поліпшеного способу виробництва або доставки продукту. Сюди входять значні зміни у технології, виробничому устаткуванні та/або програмному забезпеченні[3].
- Маркетингова інновація (англ. marketing innovation) є впровадження нового методу маркетингу, що включає значні зміни в дизайні або упакуванні продукту, його складуванні, просуванні на ринок або в призначенні ціни продажу[3].
- Організаційна інновація (англ. organisational innovation) є впровадження нового організаційного методу в діловій практиці фірми, в організації робочих місць або зовнішніх зв'язків.[3]

## Інноваційний цикл
Інноваційний цикл — це комплексний багаторівневий процес, який триває за певних умов і протягом певного проміжку часу, упродовж якого ідея набуває матеріального втілення.
Цикл проходить такі стадії:
- Фундаментальні дослідження;
- Практичні дослідження;
- Конструкторські розробки;
- Технологічне освоєння;
- Виробництво;
- Експлуатація;
- Модернізація;
- Утилізація.

## Теорія

### Інноваційні хвилі розвитку
У 40-і роки XX ст. австрійським економістом Шумпетером уперше були відзначені інноваційні хвилі, які з часом стають дедалі коротшими. Він підкреслив, що інноваційні хвилі, відлік яких ведеться з промислової революції XVIII ст. в Англії, з'являються та зникають через 50-60 років. Кожна нова хвиля приносить із собою початок чергової «економічної епохи», що характеризується різким зростанням інвестицій, а потім знову йде новий спад. Втім після кожної такої нової хвилі країна в цілому стає дедалі багатшою.

## Наукове освоєння
Найавторитетнішим науковим підрозділом в Україні, яке постійно займається науковим аналізом-дослідженням проблематики інноваційної діяльності є відділ інноваційної політики, економіки та організації високих технологій Інституту економіки та прогнозування НАН України. Наукові розробки інституту в цьому важливому напрямку постійно використовуються в діяльності Уряду, адміністрації Президента України, Ради національної безпеки та оборони, Національного банку, а також у законотворчій діяльності Верховної Ради України.

title: Інновація

wikitext:
'''Іннова́ція''' ({{lang-en|innovation}} — нововведення) — ідея, новітній продукт в галузі техніки, технології, організації праці, управління, а також в інших сферах наукової та соціальної діяльності, засноване на використанні досягнень науки та передового досвіду, є кінцевим результатом [[Інноваційна діяльність|інноваційної діяльності]].

Інновація — це результат системної діяльності, спрямованої на реалізацію досягнень науково-технічного прогресу та їх удосконалень, що сприяє кількісним та якісним змінам у внутрішньому середовищі підприємства та забезпечує підвищення ефективності та отримання конкурентних переваг.

Інновація — 1) вкладення коштів в економіку, що забезпечує зміну техніки та технології; 2) нова техніка, технологія, що є результатом досягнень науково-технічного прогресу. Істотним чинником інновації є розвиток винахідництва, раціоналізації, поява великих відкриттів<ref>Тимочко Н. О. Економічна історія України: Навч. посіб. — К.: КНЕУ, 2005. — 204 с. ISBN 966-574-759-2</ref>.

== Законодавче визначення ==

Інновації — новостворені (застосовані) і (або) вдосконалені конкурентоздатні технології, продукція або послуги, а також організаційно-технічні рішення виробничого, адміністративного, комерційного або іншого характеру, що істотно поліпшують структуру та якість виробництва і (або) соціальної сфери<ref>{{Cite web|title=Про інноваційну діяльність|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/40-15|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2024-01-22|language=uk}}</ref>.

Інновація є введенням у споживання якого-небудь нового або значно поліпшеного продукту (товару або послуги) або процесу, нового методу маркетингу, або нового організаційного методу в діловій практиці, організації робочих місць або зовнішніх зв'язків<ref name = “a1”>{{cite web | url = http://www.oecd-ilibrary.org/docserver/download/9205111e.pdf?expires=1503088626&id=id&accname=guest&checksum=486BAAA76766264F96B58A32E70CA34D | title = Oslo Manual: Guidelines for Collecting and Interpreting Innovation Data, 3rd Edition. OECD/EC, 2005}}</ref>.

== Опис ==

Іннова́ції — об'єкти впровадження чи процес, що веде до появи чогось нового — [[новації]].

До наукового лексикону цей термін вперше ввів Й. Шумпетер, що в буквальному перекладі означає «втілення наукового відкриття, технічного винаходу в новій технології або новому виді виробу». Крім того, інновація розглядалася Й. Шумпетером як нова функція виробництва, її нова комбінація.

# [[Нововведення]], яке ще недостатньо поширене у суспільному виробництві.
# Нововведення, впровадження нових ідей, технологій, видів продукції тощо в організацію продукції, виробництво, управління підприємством та галуззю.
# Щось, що сприймається як нове, як нововведення.
# Форма керованого розвитку вже наявних систем.
# [[Процес]], в ході якого [[винахід]] або [[Наукове відкриття|відкриття]] доводиться до стадії практичного застосування і починає давати [[економічний ефект]].
# Нове прикладання науково-технічних знань, що забезпечує ринковий успіх.

Термін І. набув розповсюдження в американському [[менеджмент]]і, але сьогодні активно використовується і в Україні.

Загалом будь-яке соціально-економічне нововведення, доки воно не отримало масового, тобто серійного поширення в галузі праці, виробництва та управління можна вважати інновацією.

В останні роки з'явився особливий різновид інноваційного підприємництва — ризикове або венчурне; це здебільшого дрібні фірми, що займаються поширенням нових технологій, тобто технічних І. в першу чергу в наукомістких галузях.

«Інновації» — це ідеї та пропозиції (в багатьох випадках засновані на результатах відповідних спеціальних [[наука|наукових]] досліджень і [[інженерія|інженерних]] розробок), що можуть стати основою створення нових видів [[продукція|продукції]] чи значно поліпшити споживчі характеристики (технічні, економічні тощо) наявних [[Товар|товарів]], створення нових процесів, послуг, чи будь-чого, що може покращити «якість життя» людства.

Інновації відіграють надзвичайно важливу роль у розвитку загальнолюдської [[цивілізація|цивілізації]] (наприклад, відомий такий [[феномен]] як «хвилі Кондратьєва») та, зокрема, кожної окремої [[держава|держави]], відповідно більшість сучасних держав намагаються створити та постійно удосконалювати [[Національна система інновацій|національні інноваційні системи]] для підтримки процесу створення та впровадження інновацій.

Інноваційний потенціал — здатність різних галузей народного господарства робити наукомістку продукцію, що відповідає вимогам світового ринку. Інноваційний потенціал містить у собі наукові, проєктні й конструкторські розробки, експериментальні послуги, зв'язані з підготовкою нового виробництва, інструмент і оснащення для проведення наукомістких операцій, засоби технологічного контролю тощо.

== Типи інновацій ==
[[Файл:Typologie d'innovations.png|right|thumb|]]
Розрізняють кілька видів інновації. Перша класифікація базується на об'єкті:
* ''товарна'' — [[товарна інноваційна політика|впровадження нового продукту]];
* ''технологічна'' — впровадження нового методу виробництва;
* ''технічна'' — впровадження нового засобу виробництва, модернізація конструкції відомого технічного об'єкта;
* ''ринкова'' — створення нового ринку товарів і послуг;
* ''маркетингова'' — освоєння нового джерела постачання сировини;
* ''управлінська'' — реорганізація структури управління;
* ''соціальна'' — впровадження заходів з метою покращення життя населення;
* ''екологічна'' — впровадження заходів з питань охорони [[довкілля]].
В основі другої класифікації лежить ринкова сутність інновації:
* ''постійні інновації''<ref name=":0">Матвійчук-Соскіна Н. О. Використання інструментів дифузії інновацій у маркетинговому менеджменті: теоретичний і практичний аспект // Актуальні проблеми економіки. — 2009. — No. 4. — с. 115—123.</ref>— такі удосконалення наявних виробів, які не вносять значних змін у спосіб їх використання споживачами;
* ''переривчасті інновації ({{lang-en|revolutionary, discontinuous, radical innovation}})''<ref name=":0"/>— повністю нові вироби, які вимагають від споживачів зусиль для прийняття нових звичок щодо їх використання, але не справляють істотного впливу на раніше наявні ринки;
* ''[[підривні інновації]] ({{lang-en|disruptive innovation}})''<ref>Брінь П., Дягілєва Г. Економічна сутність підривних інновацій // Економічний аналіз. — 2011. — No. 8/2. — с. 73–75.</ref><ref>Зарва О. Підривні інновації як ключовий елемент «формули успіху» у сучасному бізнес-середовищі // Економічний аналіз. — 2012. — No. 10/4. — с. 108—111.
</ref>— інновації, які створюють новий ринок завдяки іншим вартостям, які зрештою (і несподівано) розповсюджуються на раніше наявний ринок та повністю його змінюють.

[[Керівництво Осло]] розрізняє чотири типи інновацій: продуктові, процесові, маркетингові та організаційні<ref name = “a1”/>.
* ''Продуктова інновація'' ({{lang-en|product innovation}}) являє собою впровадження товару або послуги, які є новими або значно поліпшеними у частині їхніх властивостей або способів використання. Сюди включаються значні удосконалення в технічних характеристиках, компонентах і матеріалах, у вбудованому програмному забезпеченні, у ступені приязності стосовно користувача або в інших функціональних характеристиках<ref name = “a1”/>.
* ''Процесова інновація'' ({{lang-en|process innovation}}) є впровадження нового або значно поліпшеного способу виробництва або доставки продукту. Сюди входять значні зміни у технології, виробничому устаткуванні та/або програмному забезпеченні<ref name = “a1”/>.
* ''Маркетингова інновація'' ({{lang-en|marketing innovation}}) є впровадження нового методу маркетингу, що включає значні зміни в дизайні або упакуванні продукту, його складуванні, просуванні на ринок або в призначенні ціни продажу<ref name = “a1”/>.
* ''Організаційна інновація'' ({{lang-en|organisational innovation}}) є впровадження нового організаційного методу в діловій практиці фірми, в організації робочих місць або зовнішніх зв'язків.<ref name = “a1”/>

== Інноваційний цикл ==
Інноваційний цикл — це комплексний багаторівневий процес, який триває за певних умов і протягом певного проміжку часу, упродовж якого ідея набуває матеріального втілення<ref>[https://essuir.sumdu.edu.ua/bitstream/123456789/10694/1/Shkola.pdf Життєвий цикл інновацій та його основні етапи] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170808194900/http://essuir.sumdu.edu.ua/bitstream/123456789/10694/1/Shkola.pdf |date=8 серпня 2017 }} / В. Ю. Школа // Вісник Сумського державного університету. — 2006. — № 1. — С. 148—154</ref><ref>[http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/66563/26-Prokopenko.pdf?sequence=1 Наукові підходи до трактування поняття і визначення етапів життєвого циклу інновації] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201130012606/http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/66563/26-Prokopenko.pdf?sequence=1 |date=30 листопада 2020 }} / О. В. Прокопенко // Економічні інновації: Зб. наук. пр. — Одеса, 2010. — Вип. 41. — С. 213—223</ref>.

Цикл проходить такі стадії:
* Фундаментальні дослідження;
* Практичні дослідження;
* Конструкторські розробки;
* Технологічне освоєння;
* Виробництво;
* Експлуатація;
* [[Модернізація]];
* [[Утилізація]].

== Теорія ==

=== Інноваційні хвилі розвитку ===
{{Основна|Інноваційні хвилі розвитку}}
У 40-і роки XX ст. австрійським економістом Шумпетером уперше були відзначені інноваційні хвилі, які з часом стають дедалі коротшими. Він підкреслив, що інноваційні хвилі, відлік яких ведеться з [[промислова революція|промислової революції]] XVIII ст. в Англії, з'являються та зникають через 50-60 років. Кожна нова хвиля приносить із собою початок чергової «економічної епохи», що характеризується різким зростанням інвестицій, а потім знову йде новий спад. Втім після кожної такої нової хвилі країна в цілому стає дедалі багатшою.

== Наукове освоєння ==
Найавторитетнішим науковим підрозділом в Україні, яке постійно займається науковим аналізом-дослідженням проблематики інноваційної діяльності є відділ інноваційної політики, економіки та організації високих технологій [[Інститут економіки та прогнозування НАН України|Інституту економіки та прогнозування НАН України]]. Наукові розробки інституту в цьому важливому напрямку постійно використовуються в діяльності [[Кабінет Міністрів України|Уряду]], [[Адміністрація Президента України|адміністрації Президента України]], [[Рада національної безпеки і оборони України|Ради національної безпеки та оборони]], [[Національний банк України|Національного банку]], а також у законотворчій діяльності [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]].

== Див. також ==
* [[Інноваційний тип розвитку]]
* [[Інноватика]]
* [[Реновація]]
* [[Інноваційна діяльність]]
* [[Інноваційна продукція]]
* [[Керівництво Осло]]
* [[Винаходи та інновації. Винахідники України]]
* [[Глобальний інноваційний індекс]]
* [[Всеукраїнська профспілка винахідників та інноваторів]]
* [[Рушійні сили]]
* [[P2M]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* ''Слюсапенко О. О., Огородніков Д. Д., Наконечний В. Л.'' Словник підприємця. — К.: РВПС України, НАН України, 1999. — 196 с.
* ''Лозовский Л. Ш., Райзберг В. А., Ратновский А. А.'' Универсальный бизнес-словарь. — Москва: ИНФРА-М, 1997. — 640 с.
* {{МГЕ|nocat=1}}
* Економічна енциклопедія: у трьох томах. Т.1 / Редкол.: С. В. Мочерний (відп.ред.) та ін. — К.: [[ВЦ Академія]], 2000. — 864 с.
* Управління інноваціями: навч. посіб. для студентів ВНЗ / Н. І. Чухрай, Л. С. Лісовська ; М-во освіти і науки України, Нац. ун-т «Львів. політехніка». — Львів: Вид-во Львів. політехніки, 2015. — 280 с. : іл. — Режим доступу: . — Бібліогр.: с. 251—255 (50 назв). — ISBN 978-617-607-769-5

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Інноваційна діяльність]]
[[Категорія:Високі технології]]
[[Категорія:Дизайн]]


text:
# Пентадекан
Пентадекан (C15H32) CH3—(CH2)13—CH3 - насичений вуглеводень (алкан).

## Фізичні властивості
Аморфний порошок. Мол. маса 212,42; Теоретично можливо 4347 структурних ізомерів
густина d20
4 - 768,3 кг/м3;
температура плавлення 9,93 °С;
температура кипіння 270,61 °С;
показник заломлення 1,4319;
температура спалаху 132 °C;
теплота утворення –352,75 кДж/моль;
теплота згоряння –9419 кДж/моль;
Пожежонебезпечні властивості: горюча рідина, температура самозаймання 205°С.

## Відкриття
Пентадекан був отриманий Крафтом при відновленні йодистим воднем з фосфором пентадецилової кислоти C15H30О2 або хлоропродукта C15H30Cl2 (з кетону C13H27-CO-CH3 і PCl5) за 240 °C і потім Маєм при сухій перегонці в порожнечі пальмітиново-барієвої солі (С16Н31О2)2Ba з метілатом натрію.

## Знаходження в природі
Ідентифіковано в корені яглиці звичайної (aegopodium podagraria) http://www.provisor.com.ua/archive/2008/N07/htr_ls78.php

## Застосування
Компонент вазелінового масла, вазеліну.

title: Пентадекан

wikitext:
'''Пентадекан''' (C15H32) CH3—(CH2)13—CH3 - насичений вуглеводень (алкан).

== Фізичні властивості ==
Аморфний порошок. Мол. маса 212,42; Теоретично можливо 4347 структурних ізомерів

[[густина]] d{{su|p=20|b=4}} - 768,3 кг/м3;

[[температура плавлення]] 9,93 °С;

[[температура кипіння]] 270,61 °С;

[[показник заломлення]] 1,4319;

[[температура спалаху]] 132 °C;

[[теплота утворення]] –352,75 кДж/моль;

[[теплота згоряння]] –9419 кДж/моль;

Пожежонебезпечні властивості: горюча [[рідина]], [[температура самозаймання]] 205°С.

== Відкриття ==
Пентадекан був отриманий Крафтом при відновленні йодистим воднем з фосфором пентадецилової кислоти C15H30О2 або хлоропродукта C15H30Cl2 (з кетону C13H27-CO-CH3 і PCl5) за 240 °C і потім Маєм при сухій перегонці в порожнечі пальмітиново-барієвої солі (С16Н31О2)2Ba з метілатом натрію.

== Знаходження в природі ==
Ідентифіковано в корені яглиці звичайної (aegopodium podagraria) http://www.provisor.com.ua/archive/2008/N07/htr_ls78.php

== Застосування ==
Компонент вазелінового масла, вазеліну.

== Джерела ==
* Справочник химика т.1, Л.-М.: Химия, 1963 стр. 668.
* Петров Ал. А. Химия алканов. М.: Наука, 1974. 243 с.

{{Алкани}}
[[Категорія:Алкани]]