text:
# Петрос Браїлас-Арменіс
Петрос Браїлас-Арменіс (грец. Πέτρος Βράιλας Αρμένης, 1812, Керкіра — 1884, Лондон) — грецький філософ, журналіст і політичний діяч.

## Біографічні відомості
Петрос Браїлас-Арменіс народився на острові Керкіра. Освіту здобув в Парижі, на юридичному факультеті, одночасно відвідував лекції з філософії професора Віктора Кузена. 1835 року він повернувся до Греції. Брав активну участь у суспільному житті, виступав за об'єднання Іонічних островів із Грецією. 1848 року він заснував партію реформаторів, активно виступає проти радикалів. Видавав власну газету «Еллада» для пропаганди власних ідей.
1852 року його обрали депутатом, а потім президентом Іонічного сенату та членом парламенту від Керкіри. 1854 року отримав ступінь доктора філософії в Іонічній академії і почав у ній викладати. 1862 року став професором філософії в Афінському університеті, зайнявши місце нещодавно звільненого за неприйняття нового режиму Філіппоса Іоанну.
Після приєднання Республіки Іонічних островів до Грецького королівства він цілком присвятив своє життя політиці. Служив послом у Петербурзі, Лондоні і Парижі. Обирався депутатом від Керкіри до Грецького парламенту. Певний час служив міністром закордонних справ Греції. Разом з Теодоросом Деліяннісом представляв Грецію на Берлінському конгресі 1878 року. Помер в Лондоні 1884 року.

## Філософські погляди
За своїми філософськими поглядами, на які значний вплив справив Огюст Конт, належав до течії французького еклектизму. У богословських питаннях дотримувався принципу логікократії. Як науковець він значно посприяв розвитку філософської думки, його роботи відзначені нагородами наукових товариств Франції, Росії та Данії.

## Основні праці
- Про початки історичної філософії, 1843
- Про перші ідеї і принципи, 1854
- Елементи теоретичної і практичної філософії, 1862
- Філософські дослідження, 1865
- Про філософську думку грецької нації, 1875
- Послання Філофея і Євгенія, або Коротко про вчення про душу і Бога, 1877
- Про Бога, душу і моральний закон, 1879

title: Петрос Браїлас-Арменіс

wikitext:
[[Файл:Petros Brailas Armenis.JPG|міні|200пкс|Петрос Браїлас-Арменіс]]

'''Петрос Браїлас-Арменіс''' ({{lang-el|Πέτρος Βράιλας Αρμένης}}, 1812, [[Керкіра]] — 1884, [[Лондон]]) — грецький філософ, журналіст і політичний діяч.

== Біографічні відомості ==

Петрос Браїлас-Арменіс народився на острові [[Керкіра]]. Освіту здобув в [[Париж]]і, на юридичному факультеті, одночасно відвідував лекції з філософії професора [[Віктор Кузен|Віктора Кузена]]. 1835 року він повернувся до Греції. Брав активну участь у суспільному житті, виступав за об'єднання Іонічних островів із Грецією. 1848 року він заснував партію реформаторів, активно виступає проти радикалів. Видавав власну газету «Еллада» для пропаганди власних ідей.

[[1852]] року його обрали депутатом, а потім президентом Іонічного сенату та членом парламенту від Керкіри. [[1854]] року отримав ступінь доктора філософії в [[Іонічна академія|Іонічній академії]] і почав у ній викладати. 1862 року став професором філософії в [[Афінський національний університет імені Каподистрії|Афінському університеті]], зайнявши місце нещодавно звільненого за неприйняття нового режиму [[Філіппос Іоанну|Філіппоса Іоанну]].

Після приєднання [[Республіка Іонічних островів|Республіки Іонічних островів]] до [[Грецьке королівство|Грецького королівства]] він цілком присвятив своє життя політиці. Служив послом у Петербурзі, Лондоні і Парижі. Обирався депутатом від Керкіри до [[Грецький парламент|Грецького парламенту]]. Певний час служив [[міністр закордонних справ Греції|міністром закордонних справ Греції]]. Разом з [[Теодорос Деліянніс|Теодоросом Деліяннісом]] представляв Грецію на [[Берлінський конгрес|Берлінському конгресі]] 1878 року. Помер в Лондоні 1884 року.

== Філософські погляди ==

За своїми філософськими поглядами, на які значний вплив справив [[Огюст Конт]], належав до течії французького [[еклектизм]]у. У богословських питаннях дотримувався принципу логікократії. Як науковець він значно посприяв розвитку філософської думки, його роботи відзначені нагородами наукових товариств Франції, Росії та Данії.

== Основні праці ==
* Про початки історичної філософії, 1843
* Про перші ідеї і принципи, 1854
* Елементи теоретичної і практичної філософії, 1862
* Філософські дослідження, 1865
* Про філософську думку грецької нації, 1875
* Послання Філофея і Євгенія, або Коротко про вчення про душу і Бога, 1877
* Про Бога, душу і моральний закон, 1879

== Джерела ==
* {{Николау Короткий словарь новогреческой литературы}}

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Браїлас-Арменіс}}
[[Категорія:Уродженці Керкіри]]
[[Категорія:Грецькі журналісти]]
[[Категорія:Грецькі філософи]]
[[Категорія:Політики Греції]]
[[Категорія:Науковці Афінського університету]]
[[Категорія:Міністри закордонних справ Греції]]


text:
# Сент-Кіттс і Невіс
Федера́ція Сент-Кіттс і Не́віс (Федера́ція Сент-Крі́стофер і Не́віс) — держава в східній частині Карибського моря, яка складається з двох островів — Сент-Кіттсу і Невісу, що належать до Малих Антильських островів.
Площа країни — 261 км². Населення — 50 тис. осіб (2010). Столиця Бастер розташована на острові Сент-Кіттс.
Сент-Кіттс і Невіс є найменшою державою західної півкулі, як за площею, так і за чисельністю населення. Є членом Британської Співдружності, очолюваної королем Великої Британії.
Зі сходу межує з Антигуа і Барбудою, з південного сходу — з Монтсерратом, на північному заході — із Сінт-Естатіус (спеціальний муніципалітет Нідерландів), на півночі — із Сен-Бартелемі (заморська громада Франції). Усі кордони є морськими. Загальна протяжність берегової лінії — 135 км.

## Історія
Корінними жителями острова Сент-Кіттс були індіанці кариби.
Острови відкрив Христофор Колумб у 1493 році. Іспанці не стали їх колонізувати.
У 1623 році на Сент-Крістофері (стара назва Сент-Кіттсу) засноване англійське поселення (перше в Вест-Індії); у 1624 році — французьке. З 1625 року разом з островом Ангілья — колонія Великої Британії, що стала для неї базою завоювання інших островів регіону, за що її називали «матір'ю англійських колоній у Вест-Індії». На північному заході острова, на висотах, розташовується добре збережена фортеця Брімстоун, яку називають «Гібралтар Карибського моря».
У 1623 році спільні франко-англійські каральні сили влаштували різанину місцевого індіанського населення, знищивши до 4000 осіб у долині річки, названої в цьому зв'язку Кривавою, по водах якої тіла протягом трьох днів виносило в море.
З XVII століття між Великою Британією і Францією йшла боротьба за володіння островами, поки, нарешті, по Версальському договору 1783 року вони остаточно не перейшли під владу англійців.
З 1871 року входили до складу британської колонії Підвітряні острови, а з 1958-го — Вест-Індської федерації.
У 1967 році Сент-Кіттс, Невіс і Ангілья отримали статус «асоційованої з Великою Британією держави» з внутрішнім самоврядуванням. Питання зовнішньої політики і оборони залишалися в компетенції Великої Британії. У 1980 році Ангілья вийшла зі складу федерації трьох островів.
З 19 вересня 1983 року — незалежна держава Федерація Сент-Кіттс і Невіс.
У 1998 році був проведений референдум із питання виходу острова Невіс зі складу федерації і утворення на ньому незалежної держави. «За» проголосувало 62 % виборців, проте рішення не було прийнято, тому що для позитивного вирішення за законом «за» повинні проголосувати не менше 2/3 виборців.

## Політична структура
Федерація Сент-Кіттс і Невіс — незалежний член Британської співдружності з 19 вересня 1983 року. Федерація заснована на демократичній парламентській системі Британії. Глава держави — монарх Великої Британії, представлена генерал-губернатором. Правова система Федерації заснована на англійському загальному праві, але корпоративне право увібрало в себе як англійське, так і американське право, і використовує основи законодавства американського штату Делавер.
Виконавча влада належить Уряду. Глава уряду — прем'єр-міністр, яким стає лідер партії або коаліції більшості, що перемогла на останніх виборах. Члени кабінету призначаються генерал-губернатором після консультації з прем'єр-міністром. Уряд несе відповідальність перед Парламентом. Уряд Великої Британії зберіг у своїй компетенції питання оборони і міжнародних відносин.
Законодавча влада належить парламенту — однопалатним Національним Зборам. У парламенті 14 місць — 3 депутати призначаються генерал-губернатором (1 за рекомендацією лідера опозиції і 2 за рекомендацією прем'єр-міністра) і 11 обираються на 5-річний термін по одномандатних округах (8 — від Сент-Кіттса і 3 — від Невісу). Федерація має свою систему судів магістрату і Верховний суд. Перша апеляційна інстанція — Апеляційний суд Сент-Люсії й остаточна — англійська Таємна Рада.
Острів Невіс має власний парламент — Збори острова Невіс. П'ять депутатів обираються населенням, а три — призначаються. Острів Невіс має право на вихід зі складу федерації.
Основні політичні партії: Лейбористська партія, Рух стурбованих громадян (на о. Невіс), Реформістська партія Невісу, Рух народної дії (на о. Сент-Кіттс), Об'єднаний національний рух (на о. Невіс).

## Адміністративний поділ
Сент-Кіттс і Невіс ділиться на 14 округів. Дев'ять із них розташовані на острові Сент-Кіттс і п'ять на острові Невіс:
1. Крайст-Черч-Нікола-Таун (Сент-Кіттс)
2. Сент-Енн-Сенді-Пойнт (Сент-Кіттс)
3. Сент-Джордж-Бастер (Сент-Кіттс)
4. Сент-Джордж-Джінджерланд (Невіс)
5. Сент-Джеймс-Уіндуорд (Невіс)
6. Сент-Джон-Капістер (Сент-Кіттс)
7. Сент-Джон-Фігтрі (Невіс)
8. Сент-Мері-Кайон (Сент-Кіттс)
9. Сент-Пол-Капістер (Сент-Кіттс)
10. Сент-Пол-Чарлстаун (Невіс)
11. Сент-Пітер-Бастер (Сент-Кіттс)
12. Сент-Томас-Лоуленд (Невіс)
13. Сент-Томас-Мідл-Айленд (Сент-Кіттс)
14. Триніті-Палметто-Пойнт (Сент-Кіттс)

## Географічні дані
Сент-Кіттс і Невіс — держава, що складається з двох островів у групі Підвітряних островів у Карибському морі. Загальна площа — 261 км² (острів Сент-Кіттс — 168 км², о. Невіс — 93 км²).
Обидва острови мають вулканічне походження, гористі.
Острів Сент-Кіттс витягнутий на 37 км із північного заходу на південний схід. У цьому ж напрямку вздовж його центральної осі простягаються сильно розчленовані гостроверхі гори з найвищою точкою країни — згаслим вулканом Ліамуїґа (1156 м), в кратері якого розташовується озеро. Південний схід острова Сент-Кіттс являє собою плоский півострів (висота не більше 22 м), що буяє солоними озерами, з нерівною береговою лінією, яка утворює багато бухт із піщаними пляжами. Пісок деяких пляжів — темного, майже чорного кольору.
Острів Невіс лежить у 3 км південніше о. Сент-Кіттс і відділений від нього протокою Ті-Нарроус. Острів має округлу форму, практично весь масив Невісу утворений вулканічними породами стародавніх вивержень, переважно вулкана Невіс (найвища точка острова, 985 м), а також його бічних жерл — Саддл- Хілл і Харрикейн-Хілл. Вздовж узбережжя тягнеться смуга піщаних пляжів. Обидва острови оточені кораловими рифами (найбільш великі у північних та західних берегів), а між ними і берегом тягнеться мілководна смуга лагун. Обидва острови прорізані численними водотоками, рясно зрошують їх територію, за винятком південно-східного півострова, який сухий і покритий заростями чагарників і трав.
Тропічний клімат Сент-Кіттс і Невіс формується під впливом пасатів. Клімат вологий і спекотний, середньомісячні температури близько 26 °C, зрідка знижуючися до 18 °C або збільшуючись до 32 °C. Опадів від 1500 мм на рік на низовинах до 3700 мм у горах. Дощового сезону як такого немає. Опади розподіляються досить рівномірно протягом року.
Подібно іншим підвітряним островам, Сент-Кіттс і Невіс перебувають у смузі проходження сильних тропічних ураганів, які найбільш імовірні в період із серпня до жовтня й іноді завдають значних збитків.
Схили гір зайняті плантаціями цукрової тростини і бавовнику, вище — чагарники і невеликі гірські тропічні ліси.
Рослинність у внутрішніх гірських районах островів представлена густими тропічними дощовими лісами (ростуть ліани, манго, хлібне і коричне дерево, тамаринд, авокадо, банани, папая). На вершинах гір ліси змінюються лугами, а в нижніх частинах зведені і замінені плантаціями цукрової тростини й інших сільгоспкультур. Особливо поширені вони в північній частині острова Сент-Кіттс, що являє собою пологі хвилясті височини. Південні схили більш круті і по більшій частині покриті густими лісами і фруктовими садами.
На західних схилах острова Невіс височіють ряди пальм, що утворюють справжній кокосовий ліс. Східні схили зберегли більше природних форм місцевої рослинності і по більшій частині зайняті тропічними лісами, чагарниковими масивами і відносно невеликими сільгоспугідь. У лісах живуть численні тропічні птахи і метелики, водяться мавпи. На узбережжі гніздяться багато морських птахів, у тому числі пелікани. Акваторії рясніють рибою.

## Економіка
Дві традиційні галузі господарства Сент-Кіттс і Невіс — сільське господарство і туризм. Основна сільськогосподарська культура — цукрова тростина (третина оброблюваних земель). На острові Невіс вирощується бавовник, кокосова пальма, ананаси. Культивують також кавове дерево, банани, арахіс, ямс, рис. Розвинене тваринництво — розводять кіз і овець. До числа традиційних промислів відноситься також рибальство. Однак сільськогосподарське виробництво забезпечує не більше половини внутрішніх потреб у продовольстві.
У зв'язку зі зниженням в останні роки світових цін на цукор в економіці країни велику роль стали грати туризм (країну відвідують близько 250 тисяч туристів на рік), виробництво деяких експортних промислових товарів і офшорне банківське обслуговування.
За оцінками, загальний обсяг ВВП у 2009 році склав 753 млн дол., а на душу населення — 15,2 тис. дол (74-те місце в світі). У структурі ВВП домінує сфера послуг (понад 70 %), частка промисловості становить понад 25 %, сільського господарства — близько 3,5 %.
Промисловість в основному зайнята переробкою сільськогосподарської сировини: харчова промисловість виробляє цукор-сирець, патоку, бавовняне і кокосове масла, копру. Є також невеликі підприємства легкої та фармацевтичної промисловості. Останнім часом починає розвиватися електротехнічна промисловість та електроніка.
За даними МВФ, економіка зросла на 5 % в 2003 році та на 6 % в 2004 році.
У 2005 році 19 % території використовувалося під ріллю, 3 % займали пасовища, 17 % — ліси.

### Зовнішньоекономічні зв'язки
Сальдо зовнішньоторговельного балансу негативне (експорт поступається імпорту майже в 4 рази). Дефіцит покривається обслуговуванням туристів і грошовими переказами працюючих за кордоном.
Експорт: цукор, патока, бавовна, бавовняна та кокосова олія, напої, тютюнові вироби, фрукти (в США 40 %, Малайзію 40 %, Канаду 4 %).
Імпорт: техніка, нафтопродукти, продовольство, промислові вироби (з США 47 %, Тринідаду і Тобаго 15 %, Великої Британії 4 %).
У 2006 році Східно-Карибські держави, включаючи Ангілью, Антигуа і Барбуда, Британські Віргінські острови, Домініку, Гренаду, Монтсеррат, Сент-Люсію, Сент-Кіттс і Невіс, а також Сент-Вінсент і Гренадини заявили про свій намір сформувати власний економічний союз, поряд із членством у Єдиній економіці Карибського регіону.
Входить до міжнародної організації країн АКТ.

### Інвестиційне громадянство
З 1984 року Сент-Кіттс і Невіс впровадив програму громадянства за інвестиції, за 250 тисяч доларів кожен може купити громадянство і отримати паспорт острівної федерації.
Після отримання безвізового доступу до 26 країн Шенгенської зони, попит на громадянство швидко збільшився.
2014 року інвестиційне громадянство склало 14 % від ВВП країни.

## Населення
Чисельність населення — 49,9 тис. мешканців (оцінка на липень 2010), з них 37 тис. проживають на острові Сент-Кіттс, 13 тис. — на острові Невіс.
Річний приріст — 0,84 %.
Народжуваність — 14,2 на 1000 (фертильність — 1,79 народжень на жінку);
Смертність — 7,1 на 1000;
Імміграція — 1,3 на 1000.
У складі населення домінують (близько 90,4 %) темношкірі люди — нащадки африканських рабів, привезених в XVII—XIX ст. для роботи на плантаціях. Також у країні проживають мулати (5,0 %), індійці (3,0 %), інші (1,6 %) — білі (англійці, португальці, іспанці тощо) і вихідці з Близького Сходу.
Офіційна мова — англійська.
Серед вірян переважають англікани і методисти, є католики.
Міське населення становить 32 %, сільське 68 %. Найбільші міста — столиця Бастер (населення 11,6 тис. осіб) і Чарлстаун (1,3 тис. осіб) Переважна більшість населення островів проживає в низовинних прибережних областях і в столиці.

wikiname: ukwiki

title: Сент-Кіттс і Невіс

in_language: uk

wikitext:
{{Картка Країна
|загальнопоширена_назва = Сент-Кіттс і Невіс
|native_name = {{lang-en|Federation of Saint Kitts and Nevis}}
|conventional_long_name = Федерація Сент-Кіттс і Невіс
|common_name = Сент-Кіттс і Невіса
|common_name_g = Сент-Кіттсу і Невісу
|image_flag = Flag of Saint Kitts and Nevis.svg
|image_coat = Coat of arms of Saint Kitts and Nevis.svg
|symbol_type = Герб
|image_map = LocationSaintKittsAndNevis.png
|national_motto=«Country Above Self»
Країна вище за себе
|national_anthem=«[[Гімн Сент-Кіттсу і Невісу|O Land of Beauty]]!»
|official_languages = [[Англійська мова|англійська]]
|capital = [[Бастер]]
|latd=17 |latm=18 |latNS=N |longd=62 |longm=44 |longEW=W
|largest_city = [[Бастер]]
|government_type = Федеративна конституційна монархія
|leader_title1 = [[Монарх]]
|leader_name1  = [[Карл III (король Великої Британії)|Карл III]]
|leader_title2 = Генерал-губернатор
|leader_name2  = Сер Катберт Себастіан
|leader_title3 = [[Прем'єр-міністр Сент-Кіттсу і Невісу|прем'єр-міністр]]
|leader_name3  = [[Тімоті Гарріс]]
|area_rank = 207
|area= 261
|percent_water = незначна кількість
|population_estimate = 42 696
|population_estimate_rank = 209
|population_estimate_year = 2005
|population_census =
|population_census_year =
|population_density = 164
|population_density_rank = 64
|GDP_PPP = $339 мільйонів
|GDP_PPP_rank = 213
|GDP_PPP_year= 2002
|GDP_PPP_per_capita = $14 649
|GDP_PPP_per_capita_rank = 47
|sovereignty_type = Незалежність
|sovereignty_note =
|established_event1 = від [[Велика Британія|Великої Британії]]
|established_event2 =
|established_event3 =
|established_date1 = [[19 вересня]] [[1983]]
|established_date2 =
|established_date3 =
|HDI = [[Файл:Green Arrow Up.svg|8px]] 0,825
|HDI_rank = 51
|HDI_year = 2004
|HDI_category = high
|currency = [[Східно-карибський долар]]
|currency_code = XCD
|country_code =
|time_zone =
|utc_offset =-4
|time_zone_DST =
|utc_offset_DST =
|cctld = [[.kn]]
|calling_code = 869
|footnotes =
|mapframe_масштаб=9
}}
'''Федера́ція Сент-Кіттс і Не́віс''' (''Федера́ція Сент-Крі́стофер і Не́віс'') — [[держава]] в східній частині [[Карибське море|Карибського моря]], яка складається з двох [[острів|островів]] — [[Сент-Кіттс]]у і [[Невіс]]у, що належать до [[Малі Антильські острови|Малих Антильських островів]].

Площа країни — 261 км². Населення — 50 тис. осіб (2010). Столиця [[Бастер]] розташована на острові [[Сент-Кіттс]].

Сент-Кіттс і Невіс є найменшою державою західної півкулі, як за площею, так і за чисельністю населення. Є членом [[Співдружність націй|Британської Співдружності]], очолюваної королем [[Велика Британія|Великої Британії]].

Зі сходу межує з [[Антигуа і Барбуда|Антигуа і Барбудою]], з південного сходу — з [[Монтсеррат]]ом, на північному заході — із [[Сінт-Естатіус]] (спеціальний муніципалітет Нідерландів), на півночі — із [[Сен-Бартелемі]] (заморська громада Франції). Усі кордони є морськими. Загальна протяжність берегової лінії — 135 км.

== Історія ==
{{main|Історія Сент-Кіттс і Невісу}}
Корінними жителями острова [[Сент-Кіттс]] були [[індіанці]] [[Кариби_(група_народів)|кариби]].

Острови відкрив [[Христофор Колумб]] у [[1493]] році. Іспанці не стали їх колонізувати.

У [[1623]] році на Сент-Крістофері (стара назва [[Сент-Кіттс]]у) засноване англійське поселення (перше в [[Вест-Індія|Вест-Індії]]); у [[1624]] році — французьке. З [[1625]] року разом з островом [[Ангілья]] — колонія [[Велика Британія|Великої Британії]], що стала для неї базою завоювання інших островів регіону, за що її називали «матір'ю англійських колоній у Вест-Індії». На північному заході острова, на висотах, розташовується добре збережена фортеця Брімстоун, яку називають «Гібралтар Карибського моря».

У 1623 році спільні франко-англійські каральні сили влаштували різанину місцевого індіанського населення, знищивши до 4000 осіб у долині річки, названої в цьому зв'язку Кривавою, по водах якої тіла протягом трьох днів виносило в море.

З XVII століття між [[Велика Британія|Великою Британією]] і [[Франція|Францією]] йшла боротьба за володіння островами, поки, нарешті, по [[Версальський договір|Версальському договору]] [[1783]] року вони остаточно не перейшли під владу англійців.

З [[1871]] року входили до складу британської колонії [[Британські Підвітряні острови|Підвітряні острови]], а з [[1958|1958-го]] — [[Федерація Вест-Індії|Вест-Індської федерації]].

У [[1967]] році [[Сент-Кіттс]], [[Невіс]] і [[Ангілья]] отримали статус «асоційованої з Великою Британією держави» з внутрішнім самоврядуванням. Питання зовнішньої політики і оборони залишалися в компетенції Великої Британії. У [[1980]] році [[Ангілья]] вийшла зі складу федерації трьох островів.

З [[19 вересня]] [[1983]] року — незалежна держава ''Федерація Сент-Кіттс і Невіс''.

У [[1998]] році був проведений референдум із питання виходу острова [[Невіс]] зі складу федерації і утворення на ньому незалежної держави. «За» проголосувало 62 % виборців, проте рішення не було прийнято, тому що для позитивного вирішення за законом «за» повинні проголосувати не менше 2/3 виборців.

== Політична структура ==
[[Федеративна держава|Федерація]] Сент-Кіттс і Невіс — незалежний член Британської співдружності з 19 вересня [[1983]] року. Федерація заснована на демократичній [[парламент]]ській системі [[Велика Британія|Британії]]. Глава держави — монарх [[Велика Британія|Великої Британії]], представлена [[генерал-губернатор]]ом. Правова система Федерації заснована на англійському загальному праві, але корпоративне право увібрало в себе як англійське, так і американське право, і використовує основи законодавства американського штату Делавер.

Виконавча влада належить Уряду. Глава уряду — прем'єр-міністр, яким стає лідер партії або коаліції більшості, що перемогла на останніх виборах. Члени кабінету призначаються генерал-губернатором після консультації з прем'єр-міністром. Уряд несе відповідальність перед Парламентом. Уряд [[Велика Британія|Великої Британії]] зберіг у своїй компетенції питання оборони і міжнародних відносин.

Законодавча влада належить парламенту — однопалатним Національним Зборам. У парламенті 14 місць — 3 [[депутат]]и призначаються генерал-губернатором (1 за рекомендацією лідера опозиції і 2 за рекомендацією прем'єр-міністра) і 11 обираються на 5-річний термін по одномандатних округах (8 — від [[Сент-Кіттс]]а і 3 — від [[Невіс]]у). Федерація має свою систему судів магістрату і Верховний суд. Перша апеляційна інстанція — Апеляційний суд Сент-Люсії й остаточна — англійська Таємна Рада.

Острів [[Невіс]] має власний парламент — Збори острова Невіс. П'ять депутатів обираються населенням, а три — призначаються. Острів [[Невіс]] має право на вихід зі складу федерації.

Основні політичні партії: Лейбористська партія, Рух стурбованих громадян (на о. [[Невіс]]), Реформістська партія Невісу, Рух народної дії (на о. [[Сент-Кіттс]]), Об'єднаний національний рух (на о. [[Невіс]]).

== Міжнародні відносини ==
=== Відносини з Україною ===
{{main|Відносини між Україною та Сент-Кіттсом і Невісом}}

== Адміністративний поділ ==
{{Main|Адміністративний поділ Сент-Кіттсу і Невісу}}
[[Файл:StKitts-Nevis Parishes.png|міні|300px|праворуч|Адміністративний поділ]]
'''Сент-Кіттс і Невіс''' ділиться на 14 округів. Дев'ять із них розташовані на острові [[Сент-Кіттс]] і п'ять на острові [[Невіс]]:
# [[Крайст-Черч-Нікола-Таун]] ([[Сент-Кіттс]])
# [[Сент-Енн-Сенді-Пойнт]] ([[Сент-Кіттс]])
# [[Сент-Джордж-Бастер]] ([[Сент-Кіттс]])
# [[Сент-Джордж-Джінджерланд]] ([[Невіс]])
# [[Сент-Джеймс-Уіндуорд]] ([[Невіс]])
# [[Сент-Джон-Капістер]] ([[Сент-Кіттс]])
# [[Сент-Джон-Фігтрі]] ([[Невіс]])
# [[Сент-Мері-Кайон]] ([[Сент-Кіттс]])
# [[Сент-Пол-Капістер]] ([[Сент-Кіттс]])
# [[Сент-Пол-Чарлстаун]] ([[Невіс]])
# [[Сент-Пітер-Бастер]] ([[Сент-Кіттс]])
# [[Сент-Томас-Лоуленд]] ([[Невіс]])
# [[Сент-Томас-Мідл-Айленд]] ([[Сент-Кіттс]])
# [[Триніті-Палметто-Пойнт]] ([[Сент-Кіттс]])

== Географічні дані ==
[[Файл:Saint Kitts and Nevis-CIA WFB Map.png|300px|праворуч|Карта Сент-Кітс і Невіс]]
Сент-Кіттс і Невіс — держава, що складається з двох островів у групі [[Підвітряні острови|Підвітряних островів]] у [[Карибське море|Карибському морі]]. Загальна площа — 261 км² (острів [[Сент-Кіттс]] — 168 км², о. [[Невіс]] — 93 км²).

Обидва острови мають вулканічне походження, гористі.

Острів [[Сент-Кіттс]] витягнутий на 37 км із північного заходу на південний схід. У цьому ж напрямку вздовж його центральної осі простягаються сильно розчленовані гостроверхі гори з найвищою точкою країни — згаслим вулканом [[Ліамуїґа]] (1156 м), в кратері якого розташовується озеро. Південний схід острова [[Сент-Кіттс]] являє собою плоский півострів (висота не більше 22 м), що буяє солоними озерами, з нерівною береговою лінією, яка утворює багато бухт із піщаними пляжами. Пісок деяких пляжів — темного, майже чорного кольору.

Острів [[Невіс]] лежить у 3 км південніше о. [[Сент-Кіттс]] і відділений від нього протокою Ті-Нарроус. Острів має округлу форму, практично весь масив [[Невіс]]у утворений вулканічними породами стародавніх вивержень, переважно вулкана [[Невіс (вулкан)|Невіс]] (найвища точка острова, 985 м), а також його бічних жерл — Саддл- Хілл і Харрикейн-Хілл. Вздовж узбережжя тягнеться смуга піщаних пляжів. Обидва острови оточені [[Кораловий риф|кораловими рифами]] (найбільш великі у північних та західних берегів), а між ними і берегом тягнеться мілководна смуга лагун. Обидва острови прорізані численними водотоками, рясно зрошують їх територію, за винятком південно-східного півострова, який сухий і покритий заростями чагарників і трав.

[[Файл:Stkitts-view-lookingatsea.jpg|міні|праворуч|200px|Південно-східний півострів о. Сент-Кіттс, на задньому плані — о. Невіс]]
Тропічний клімат Сент-Кіттс і Невіс формується під впливом пасатів. Клімат вологий і спекотний, середньомісячні температури близько 26 °C, зрідка знижуючися до 18 °C або збільшуючись до 32 °C. Опадів від 1500 мм на рік на низовинах до 3700 мм у горах. Дощового сезону як такого немає. Опади розподіляються досить рівномірно протягом року.

Подібно іншим [[Підвітряні острови|підвітряним островам]], Сент-Кіттс і Невіс перебувають у смузі проходження сильних тропічних ураганів, які найбільш імовірні в період із серпня до жовтня й іноді завдають значних збитків.

Схили гір зайняті плантаціями [[Цукрова тростина (рід)|цукрової тростини]] і [[бавовник]]у, вище — чагарники і невеликі гірські тропічні ліси.

Рослинність у внутрішніх гірських районах островів представлена густими тропічними дощовими лісами (ростуть ліани, [[Манго (рід)|манго]], хлібне і коричне дерево, тамаринд, [[авокадо]], [[банан]]и, [[папая]]). На вершинах гір ліси змінюються [[Лука (рослинність)|лугами]], а в нижніх частинах зведені і замінені плантаціями цукрової тростини й інших сільгоспкультур. Особливо поширені вони в північній частині острова Сент-Кіттс, що являє собою пологі хвилясті височини. Південні схили більш круті і по більшій частині покриті густими лісами і фруктовими садами.

На західних схилах острова [[Невіс]] височіють ряди пальм, що утворюють справжній кокосовий ліс. Східні схили зберегли більше природних форм місцевої рослинності і по більшій частині зайняті тропічними лісами, чагарниковими масивами і відносно невеликими сільгоспугідь. У лісах живуть численні тропічні птахи і метелики, водяться мавпи. На узбережжі гніздяться багато морських птахів, у тому числі пелікани. Акваторії рясніють рибою.

== Економіка ==
{{Main|Економіка Сент-Кіттс і Невісу}}
Дві традиційні галузі господарства Сент-Кіттс і Невіс — сільське господарство і туризм. Основна сільськогосподарська культура — цукрова тростина (третина оброблюваних земель). На острові [[Невіс]] вирощується [[бавовник]], кокосова пальма, ананаси. Культивують також кавове дерево, банани, арахіс, ямс, рис. Розвинене тваринництво — розводять кіз і овець. До числа традиційних промислів відноситься також рибальство. Однак сільськогосподарське виробництво забезпечує не більше половини внутрішніх потреб у продовольстві.

У зв'язку зі зниженням в останні роки світових цін на цукор в економіці країни велику роль стали грати туризм (країну відвідують близько 250 тисяч туристів на рік), виробництво деяких експортних промислових товарів і офшорне банківське обслуговування.

За оцінками, загальний обсяг [[Валовий внутрішній продукт|ВВП]] у [[2009]] році склав 753 млн [[Долар США|дол]]., а на душу населення — 15,2 тис. [[Долар США|дол]] (74-те місце в світі). У структурі [[Валовий внутрішній продукт|ВВП]] домінує сфера послуг (понад 70 %), частка промисловості становить понад 25 %, сільського господарства — близько 3,5 %.

Промисловість в основному зайнята переробкою сільськогосподарської сировини: харчова промисловість виробляє цукор-сирець, патоку, бавовняне і кокосове масла, копру. Є також невеликі підприємства легкої та фармацевтичної промисловості. Останнім часом починає розвиватися електротехнічна промисловість та електроніка.

За даними [[Міжнародний валютний фонд|МВФ]], економіка зросла на 5 % в [[2003]] році та на 6 % в [[2004]] році.

У 2005 році 19 % території використовувалося під ріллю, 3 % займали пасовища, 17 % — ліси.

=== Зовнішньоекономічні зв'язки ===
[[Сальдо]] зовнішньоторговельного балансу негативне (експорт поступається імпорту майже в 4 рази). Дефіцит покривається обслуговуванням туристів і грошовими переказами працюючих за кордоном.

'''Експорт''': цукор, патока, бавовна, бавовняна та кокосова олія, напої, тютюнові вироби, фрукти (в [[США]] 40 %, Малайзію 40 %, Канаду 4 %).

'''Імпорт''': техніка, нафтопродукти, продовольство, промислові вироби (з [[США]] 47 %, Тринідаду і Тобаго 15 %, [[Велика Британія|Великої Британії]] 4 %).

У [[2006]] році Східно-Карибські держави, включаючи [[Ангілья|Ангілью]], [[Антигуа і Барбуда]], [[Британські Віргінські острови]], [[Домініка|Домініку]], [[Гренада|Гренаду]], [[Монтсеррат]], [[Сент-Люсія|Сент-Люсію]], Сент-Кіттс і Невіс, а також [[Сент-Вінсент і Гренадини]] заявили про свій намір сформувати власний економічний союз, поряд із членством у Єдиній економіці Карибського регіону.

Входить до міжнародної організації [[Країни Африки, Карибського басейну та Тихоокеанського регіону|країн АКТ]].

=== Інвестиційне громадянство ===
З [[1984]] року Сент-Кіттс і Невіс впровадив програму [[Громадянство|громадянства]] за [[Інвестиція|інвестиції]], за 250 тисяч доларів кожен може купити громадянство і отримати паспорт острівної федерації.
Після отримання безвізового доступу до 26 країн [[Шенгенська зона|Шенгенської зони]], попит на громадянство швидко збільшився.
[[2014]] року інвестиційне громадянство склало 14 % від [[Валовий внутрішній продукт|ВВП]] країни<ref name="bbc.com1">[http://www.bbc.com/ukrainian/vert-cap-40112043 Як і чому купують громадянство?] ''[[ВВС Україна]]. 1 червня, 2017 рік''.</ref><ref name="bbc.com2">[http://www.bbc.com/ukrainian/features-40508901 Чи заважають паспорти економічному зростанню?] ''[[ВВС Україна]]. 6 липня, 2017 рік''.</ref>.

== Населення ==
[[Файл:Saint Kitts and Nevis demo.png|міні|праворуч|200px|Динаміка чисельності населення]]
Чисельність населення — 49,9 тис. мешканців (оцінка на липень 2010), з них 37 тис. проживають на острові [[Сент-Кіттс]], 13 тис. — на острові [[Невіс]].

Річний приріст — 0,84 %.

Народжуваність — 14,2 на 1000 (фертильність — 1,79 народжень на жінку);

Смертність — 7,1 на 1000;

Імміграція — 1,3 на 1000.

У складі населення домінують (близько 90,4 %) темношкірі люди — нащадки африканських рабів, привезених в XVII—XIX ст. для роботи на плантаціях. Також у країні проживають мулати (5,0 %), індійці (3,0 %), інші (1,6 %) — білі (англійці, португальці, іспанці тощо) і вихідці з Близького Сходу.

Офіційна мова — англійська.

Серед вірян переважають [[Англіканська церква|англікани]] і [[Методизм|методисти]], є [[Католицька церква|католики]].

Міське населення становить 32 %, сільське 68 %. Найбільші міста — столиця [[Бастер]] (населення 11,6 тис. осіб) і [[Чарлстаун (Сент-Кіттс і Невіс)|Чарлстаун]] (1,3 тис. осіб) Переважна більшість населення островів проживає в низовинних прибережних областях і в столиці.

== Див. також ==
* [[Список ссавців Сент-Кіттс і Невісу]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53409/20391.html Сент-Кіттс і Невіс]}}
* [http://leksika.com.ua/13710425/legal/sent-kits_i_nevis Сент-Кіттс і Невіс] // {{Юридична енциклопедія|5}}
* [https://apitu.files.wordpress.com/2016/01/the_customs_encyclopedia_t2.pdf Офшорна зона Сент-Кіттс і Невіс] // {{МитЕ2|том=2}}

{{Країни Карибського басейну}}
{{Сент-Кіттс і Невіс у темах}}
{{Співдружність націй}}
{{Королівства Співдружності}}
{{ОАД}}
{{Північна Америка}}
{{Організація Східнокарибських держав}}
{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Сент-Кіттс і Невіс| ]]
[[Категорія:Держави-члени Співдружності Націй]]
[[Категорія:Країни Північної Америки]]
[[Категорія:Острівні країни]]
[[Категорія:Конституційні монархії]]
[[Категорія:Федеративні держави]]
[[Категорія:Держави-члени ООН]]
[[Категорія:Англомовні країни і території]]

title: Площа

- Внутр. води: незначна кількість %

title: Населення

ВВП (ПКС): 2002 р., оцінка

- Повний: $339 мільйонів (213)

Валюта: Східно-карибський долар (XCD)

Коди ISO 3166: KN / KNA / 659

Домен: .kn


text:
# Ємельянов Артур Станіславович
Ємельянов Артур Станіславович (народ. 27 лютого 1973, Донецьк, УРСР) — адвокат, у минулому — суддя Вищого господарського суду України, голова Ради суддів господарських судів України, колишній в. о. та заступник голови ВГСУ, екс-голова Апеляційного господарського та Господарського судів Києва, колишній голова господарського суду Донецької області. Кандидат юридичних наук.
Звинувачений у створенні злочинної організації, що втручалася у систему розподілу справ під час судочинства в Україні.

## Життєпис
Народився 27 лютого 1973 року у Донецьку. Закінчив Донецький державний університет (1995 — «юрист» на економіко-правовому факультеті, 1999 — «економіст» на обліково-фінансовому факультеті). 2009 року захистив кандидатську дисертацію на тему «Правове регулювання обігу векселів у сфері господарювання».
Починав кар'єру 1992 року юристом АТ «AMS International» в Донецьку. У 1994 році працював юристом механізованої колони № 31 АТ «Південномережбуд», а потім перейшов на роботу до Кіровського відділення Укрсоцбанку в Донецьку. У 1995 році став юристом у Пролетарському відділенні Промінвестбанку, згодом став начальником юридичного сектора.
За даними Ємельянова, у судову сферу він потрапив випадково: присутній на одному з процесів за його (як адвоката) участю, суддя запропонував подати документи та спробувати себе в кар'єрі судді.
У 2000 році Ємельянова згідно Указу Президента України було вперше призначено на посаду судді арбітражного (господарського) суду Донецької області строком на п'ять років. За наступні 10 років — з 2001 по 2011 роки. пройшов шлях від судді до заступника голови та голови Господарського суду Донецької області.
У 2011 році його було переведено до Києва, де він став спочатку суддею, а потім головою Господарського суду міста Києва. У 2012 році він вже працював у Київському апеляційному господарському суді, де також став головою. У 2013—2014 роках, відповідно Ухвали Верховної ради України, Ємельянова було переведено на посаду судді, а потім призначено заступником голови Вищого господарського суду України.
Після Революції гідності 2013—2014 років Ємельянов відмовився від адміністративної посади, залишився на роботі у Вищому господарському суді України суддею першою (2014—2015), а потім четвертою судовою палатою ВГСУ, де працював до звільнення за вчинення «істотного дисциплінарного проступку» у 2021 р.

## Статки
2015 року Ємельянов задекларував квартиру у Києві площею 84,5 м² та орендований будинок у Ходосівці Києво-Святошинського району площею 73,1 м². З цінного майна вказав годинник Breguet та мотоцикл Vespa. Зарплатня за місцем роботи за 2014 рік склала 226 тис. грн, ще 3 млн грн. Ємельянову позичила колишня дружина (розлучилися у 2014 році). Рахунок у банках він не декларував, натомість готівкою тримав 2,74 млн грн., $180 тис. та 70 тис. євро. Транспортних засобів, корпоративних прав на бізнес та цінних паперів не мав.

## Судові процеси та скандали
У 2017 році Ємельянов брав участь у конкурсі на посаду судді у новоствореному Верховному Суді, але через розголос можливої причетності до протизаконних дій не був допущений до наступного етапу.
Зокрема, Генеральний прокурор Юрій Луценко заявив, що слідство має близько 7 тис. епізодів можливого втручання Ємельянова до системи розподілу справ у суді під час перебування главою Господарського суду Києва. Звинувачення ГПУ засновані на показаннях судді цього суду Алли Пригунової, яка заявила про втручання і тиск з боку Ємельянова з метою ухвалення конкретних рішень.
Ємельянов назвав процес політичним та подав позов про порушення цивільних прав до Європейського суду з прав людини, позов прийнято до розгляду.
У липні 2015 року в Ліхтенштейні було заарештовано рахунки панамської фірми, яку прокуратура пов'язувала із Ємельяновим. Справу в Ліхтенштейні було закрито і рахунки були розморожені. Кошти були повернені реальним власникам.
3 березня 2021 року Вища рада правосуддя звільнила суддю Ємельянова з посади судді Вищого господарського суду за вчинення «істотного дисциплінарного проступку».

## Розслідування
Ємельянов неодноразово був фігурантом журналістських розслідувань та низки заяв про недоброчесність в українських ЗМІ.

### Звинувачення в отриманні хабаря
3 грудня 2024 року ДБР затримали Ємєльянова за підозрою в участі у злочинній організації та участі у злочинах, вчинюваних такою організацією (ч. 1 ст. 255 ККУ, одержанні хабаря ч. 2 ст.  368 ККУ). Печерський суд Києва обрав Ємельянову запобіжний захід у справі про можливе хабарництво у вигляді тримання під вартою.
Був затриманий правоохоронцями ДБР 3.12.2024 в Україні, А. Ємельянова підозрюють в участі у злочинній організації та участі у злочинах, вчинюваних такою організацією (ч. 1 ст. 255 КК України (в редакції закону № 2341-III від 05.04.2001); одержанні хабаря  ч. 2 ст.  368 КК  України (в редакції Закону № 2341-III від 05.04.2001).

### Звинувачення в пособництві державі-агресору
30 травня 2025 року Ємельянова затримали одразу після незаконної зміни запобіжного заходу. Згідно повідомлення ДБР, ексзаступник голови Вищого Господарського суду України є фігурантом кримінального провадження, яке розслідується за ч. 2 ст. 111-2 КК України (пособництво державі-агресору).

## Кар'єра
- 10.11.1994 р. — юрист механізованої колони № 31, Донецька філія АТ «Південномережбуд».
- 11.1994 р. — 03.1995 р. — юрист 1-ї категорії, Кіровське відділення Укрсоцбанку у Донецьку.
- 04.1995 р. — 01.2001 р. — юрист, старший юрист, керівник сектору — старший юрисконсульт, керівник юридичного відділу — пров. спеціаліст, головний юрисконсульт, Пролетарське відділення Промінвестбанку України у м. Донецьку.
- 01.2001 р. — н.в. — суддя (з 11.2005 — безстроково).
- 04.2005 р. — 12.2010 р. — Заступник голови Господарського суду Донецької області.
- 12.2010 р. — 01.2011 р. — Голова, Арбітражний суд Донецької області (Господарський суд Донецької області).
- 01.2011 р. — Голова, Господарський суд Києва.
- 03.2012 р. — голова, Київський апеляційний господарський суд.04.2013 р.
- 06.2018 — суддя, Вищий господарський суд України.
- 03.2021 — звільнений Вищою радою правосуддя за вчинення «істотного дисциплінарного проступку».
- 12.2024 — відправлений під арешт на 60 діб без альтернативи внесення застави.

## Родина
Розлучений, виховує двох синів та доньку[джерело?].

title: Ємельянов Артур Станіславович

wikitext:
{{Особа
|оригінал імені    =
|зображення        =
|дата_народження   =
|місце_народження  =
|громадянство      =
|рід_діяльності    =
|дружина           =
|діти              =
|нагороди і премії =
|ім'я              =
}}

'''Ємельянов Артур Станіславович''' (народ. {{Дата народження|27|2|1973}}, {{Місце народження|Донецьк}}, [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]) — адвокат, у минулому — [[суддя]] [[Касаційний господарський суд|Вищого господарського суду України]], голова Ради суддів господарських судів України, колишній в. о. та заступник голови [[Касаційний господарський суд|ВГСУ]], екс-голова Апеляційного господарського та Господарського судів Києва, колишній голова господарського суду Донецької області. Кандидат юридичних наук.

Звинувачений у створенні злочинної організації, що втручалася у систему розподілу справ під час судочинства в Україні.<ref name=":02">{{Cite web |url=https://www.pravda.com.ua/news/2024/12/3/7487451/ |title=ДБР затримало ексзаступника голови Вищого господарського суду Ємельянова |website=Українська правда |language=uk |access-date=2024-12-03}}</ref>

== Життєпис ==
Народився 27 лютого 1973 року у Донецьку. Закінчив Донецький державний університет (1995 — «юрист» на економіко-правовому факультеті, 1999 — «економіст» на обліково-фінансовому факультеті). 2009 року захистив кандидатську дисертацію на тему «Правове регулювання обігу векселів у сфері господарювання».

Починав кар'єру 1992 року юристом АТ «AMS International» в Донецьку. У 1994 році працював юристом механізованої колони № 31 АТ «Південномережбуд», а потім перейшов на роботу до Кіровського відділення [[Укрсоцбанк]]у в Донецьку. У 1995 році став юристом у Пролетарському відділенні [[Промінвестбанк]]у, згодом став начальником юридичного сектора.

За даними Ємельянова, у судову сферу він потрапив випадково: присутній на одному з процесів за його (як адвоката) участю, суддя запропонував подати документи та спробувати себе в кар'єрі судді.

У 2000 році Ємельянова згідно [[Указ Президента України|Указу Президента України]] було вперше призначено на посаду судді арбітражного (господарського) суду Донецької області строком на п'ять років<ref>{{Cite web|url=https://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/ru/1304/2000|title=Про призначення суддів|last=Указ Президента України|website=|date=|publisher=|accessdate=2019-01-13|archivedate=2018-10-22|archiveurl=https://web.archive.org/web/20181022232851/http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/ru/1304/2000|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181022232851/http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/ru/1304/2000 |date=2018-10-22 }}</ref>. За наступні 10 років — з 2001 по 2011 роки. пройшов шлях від судді до заступника голови та голови Господарського суду Донецької області.

У 2011 році його було переведено до Києва, де він став спочатку суддею, а потім головою Господарського суду міста Києва. У 2012 році він вже працював у Київському апеляційному господарському суді, де також став головою. У 2013—2014 роках, відповідно Ухвали Верховної ради України, Ємельянова було переведено на посаду судді, а потім призначено заступником голови Вищого господарського суду України<ref>{{Cite web|url=https://zakon0.rada.gov.ua/laws/show/212-18|title=Про обрання суддів|last=Постанова Верховної Ради України|website=|date=|publisher=zakon0.rada.gov.ua|accessdate=2019-01-13|archivedate=2018-10-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20181023034726/http://zakon0.rada.gov.ua/laws/show/212-18|deadurl=no}}</ref>.

Після [[Революція гідності|Революції гідності]] 2013—2014 років Ємельянов відмовився від адміністративної посади, залишився на роботі у Вищому господарському суді України суддею першою (2014—2015), а потім четвертою судовою палатою ВГСУ, де працював до звільнення за вчинення «істотного дисциплінарного проступку» у 2021 р.

== Статки ==
2015 року Ємельянов задекларував квартиру у Києві площею 84,5 м² та орендований будинок у [[Ходосівка|Ходосівці]] Києво-Святошинського району площею 73,1 м². З цінного майна вказав годинник [[Breguet]] та мотоцикл Vespa. Зарплатня за місцем роботи за 2014 рік склала 226 тис. грн, ще 3 млн грн. Ємельянову позичила колишня дружина (розлучилися у 2014 році). Рахунок у банках він не декларував, натомість готівкою тримав 2,74 млн грн., $180 тис. та 70 тис. євро. Транспортних засобів, корпоративних прав на бізнес та цінних паперів не мав<ref>{{Cite web|url=https://declarations.com.ua/declaration/nacp_4e96541f-1ef3-4e2e-be79-802d766dcd56|title=Декларації: Ємельянов Артур Станіславович від НАЗК|publisher=declarations.com.ua|language=uk|accessdate=2019-01-13|archivedate=2019-01-14|archiveurl=https://web.archive.org/web/20190114044457/https://declarations.com.ua/declaration/nacp_4e96541f-1ef3-4e2e-be79-802d766dcd56|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190114044457/https://declarations.com.ua/declaration/nacp_4e96541f-1ef3-4e2e-be79-802d766dcd56 |date=2019-01-14 }}</ref>.

== Судові процеси та скандали ==
У 2017 році Ємельянов брав участь у конкурсі на посаду судді у новоствореному [[Верховний Суд (Україна)|Верховному Суді]], але через розголос можливої причетності до протизаконних дій не був допущений до наступного етапу<ref>{{Cite web|url=https://kp.ua/politics/560173-sudia-artur-emelianov-henprokuratura-tretyi-raz-dokazala-v-sude-moui-pravotu|title=Судья Артур Емельянов: Генпрокуратура третий раз доказала в суде мою правоту|publisher=kp.ua|language=ru|accessdate=2019-01-13|archivedate=2019-01-13|archiveurl=https://web.archive.org/web/20190113232444/https://kp.ua/politics/560173-sudia-artur-emelianov-henprokuratura-tretyi-raz-dokazala-v-sude-moui-pravotu|deadurl=no}}</ref>.

Зокрема, Генеральний прокурор [[Луценко Юрій Віталійович|Юрій Луценко]] заявив, що слідство має близько 7 тис. епізодів можливого втручання Ємельянова до системи розподілу справ у суді під час перебування главою Господарського суду Києва. Звинувачення [[Офіс Генерального прокурора|ГПУ]] засновані на показаннях судді цього суду Алли Пригунової, яка заявила про втручання і тиск з боку Ємельянова з метою ухвалення конкретних рішень.

Ємельянов назвав процес політичним та подав позов про порушення цивільних прав до Європейського суду з прав людини, позов прийнято до розгляду<ref>{{Cite web|url=https://fakty.com.ua/ru/ukraine/20161208-suddya-yemelyanov-zayavyv-pro-namir-zahyshhaty-svoyi-prava-v-yevropejskomu-sudi/|title=Судья Емельянов заявил о намерении защищать свои права в Европейском суде|last=|website=|date=2016-12-08|publisher=ФАКТИ|accessdate=2019-01-13|archivedate=2019-01-13|archiveurl=https://web.archive.org/web/20190113235613/https://fakty.com.ua/ru/ukraine/20161208-suddya-yemelyanov-zayavyv-pro-namir-zahyshhaty-svoyi-prava-v-yevropejskomu-sudi/|deadurl=no}}</ref>.

У липні 2015 року в [[Ліхтенштейн]]і було заарештовано рахунки панамської фірми, яку прокуратура пов'язувала із Ємельяновим. Справу в Ліхтенштейні було закрито і рахунки були розморожені. Кошти були повернені реальним власникам<ref>{{Cite web|url=https://www.pravda.com.ua/rus/news/2016/07/18/7115113/|title=Лихтенштейн разморозил миллионы украинского судьи времен Януковича|last=|website=|date=|publisher=www.pravda.com.ua|accessdate=2019-01-13|archivedate=2019-01-13|archiveurl=https://web.archive.org/web/20190113232345/https://www.pravda.com.ua/rus/news/2016/07/18/7115113/|deadurl=no}}</ref>.

3 березня 2021 року [[Вища рада правосуддя]] звільнила суддю Ємельянова з посади судді Вищого господарського суду за вчинення «істотного дисциплінарного проступку»<ref>{{Cite web|url=https://www.pravda.com.ua/news/2021/03/3/7285350/|title=Скандального суддю Ємельянова звільнили|website=Українська правда|language=uk|access-date=2024-12-04}}</ref>.

== Розслідування ==
Ємельянов неодноразово був фігурантом журналістських розслідувань та низки заяв про недоброчесність в українських ЗМІ.

=== Звинувачення в отриманні хабаря ===
3 грудня 2024 року ДБР затримали Ємєльянова за підозрою в участі у злочинній організації та участі у злочинах, вчинюваних такою організацією (ч. 1 ст. 255 ККУ, одержанні хабаря ч. 2 ст.  368 ККУ).<ref>{{Cite web |url=https://www.rbc.ua/rus/news/ekszastupnika-golovi-vishchogo-gospodarskogo-1733233188.html |title=Ексзаступника голови Вищого господарського суду Ємельянова затримали за хабарництво |website=РБК-Украина |language=uk |access-date=2024-12-09}}</ref><ref name=":0">{{Cite web |url=https://www.pravda.com.ua/news/2024/12/3/7487451/ |title=ДБР затримало ексзаступника голови Вищого господарського суду Ємельянова |website=Українська правда |language=uk |access-date=2024-12-03}}</ref> Печерський суд Києва обрав Ємельянову запобіжний захід у справі про можливе хабарництво у вигляді тримання під вартою<ref>{{Cite web |url=https://www.rbc.ua/rus/news/sud-zaareshtuvav-ekszastupnika-golovi-vishchogo-1733252189.html |title=Суд заарештував ексзаступника голови Вищого господарського суду Ємельянова |website=РБК-Украина |language=uk |access-date=2024-12-09}}</ref>.

Був затриманий правоохоронцями ДБР 3.12.2024 в Україні, А. Ємельянова підозрюють в участі у злочинній організації та участі у злочинах, вчинюваних такою організацією (ч. 1 ст. 255 КК України (в редакції закону № 2341-III від 05.04.2001); одержанні хабаря  ч. 2 ст.  368 КК  України (в редакції Закону № 2341-III від 05.04.2001).<ref name=":0" />

=== Звинувачення в пособництві державі-агресору ===
30 травня 2025 року Ємельянова затримали одразу після незаконної зміни запобіжного заходу. Згідно повідомлення ДБР, ексзаступник голови Вищого Господарського суду України є фігурантом кримінального провадження, яке розслідується за ч. 2 ст. 111-2 КК України (пособництво державі-агресору)<ref>[https://dbr.gov.ua/news/dbr-zatrimalo-ekszastupnika-golovi-vishhogo-gospodarskogo-sudu-yakij-pislya-nezakonnoi-zmini-zapobizhnogo-zahodu-planuvav-vtekti-z-ukraini ДБР затримало ексзаступника голови Вищого Господарського суду, який після незаконної зміни запобіжного заходу планував втекти з України. 30.05.2025]</ref><ref>[https://www.komersant.info/zatrymaly-ekszastupnyka-holovy-vyshchoho-hospodarskoho-sudu-yemelianova/ Затримали ексзаступника голови Вищого Господарського суду Ємельянова. 31.05.2025, 13:14]</ref>.

== Кар'єра ==
* 10.11.1994 р. — юрист механізованої колони № 31, Донецька філія АТ «Південномережбуд».
* 11.1994 р. — 03.1995 р. — юрист 1-ї категорії, Кіровське відділення [[Укрсоцбанк]]у у Донецьку.
* 04.1995 р. — 01.2001 р. — юрист, старший юрист, керівник сектору — старший юрисконсульт, керівник юридичного відділу — пров. спеціаліст, головний юрисконсульт, Пролетарське відділення [[Промінвестбанк]]у України у м. Донецьку.
* 01.2001 р. — н.в. — суддя (з 11.2005 — безстроково).
* 04.2005 р. — 12.2010 р. — Заступник голови Господарського суду Донецької області.
* 12.2010 р. — 01.2011 р. — Голова, Арбітражний суд Донецької області (Господарський суд Донецької області).
* 01.2011 р. — Голова, Господарський суд Києва.
* 03.2012 р. — голова, Київський апеляційний господарський суд.04.2013 р.
* 06.2018 — суддя, [[Касаційний господарський суд|Вищий господарський суд України]].
* 03.2021 — звільнений Вищою радою правосуддя за вчинення «істотного дисциплінарного проступку».
* 12.2024 — відправлений під арешт на 60 діб без альтернативи внесення застави.

== Родина ==
Розлучений, виховує двох синів та доньку{{Джерело}}.

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Випускники Донецького університету]]
[[Категорія:Українські судді]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Народились 1973]]
[[Категорія:Народились 27 березня]]

title: Ємельянов Артур Станіславович

Народився: 27 лютого 1973 (52 роки) · Донецьк, Українська РСР, СРСР

Країна: Україна

Діяльність: суддя, правник

Alma mater: ДонНУ


text:
# Суат Зендели
Суат Зендели (мак. Суат Зендели; нар. 24 лютого 1981, Люботен, Скоп'є, СР Македонія) — македонський футболіст, воротар.

## Життєпис
Народився в Скоп'є, вихованець молодіжної академії «Шкупі». Дорослу футбольну кар'єру розпочав 1999 року в «Слозі Югомагнат». Сезон 2002/03 років провів в оренді в тиранському «Динамо». По завершенні контракту зі «Слогою» підписав повноцінну угоду з «Динамо». У 2006 році перейшов до «Аполонії», а в 2007 році — до «Беси» (Кавая). У 2009 році повернувся на батьківщину, де підсилив «Шкендію». З липня й до кінця 2011 року виступав за румунський «Петролул». На початку наступного року повернувся до Македонії, де виступав за «Ренову». 12 січня 2014 року повернувся до рідного клубу «Шкупі», у футболці якого наприкінці 2018 року завершив кар'єру гравця.

## Досягнення
«Шкендія»
- Перша ліга Македонії
  -  Чемпіон (1): 2010/11

title: Суат Зендели

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Суат Зендели
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Суат Зендели
| дата-народження   = 24.02.1981
| місце-народження  = Люботен, [[Скоп'є]], [[Соціалістична Республіка Македонія|СР Македонія]]
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             = 193 см
| вага              = 90 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = {{MKD}}
| позиція           = [[Воротар (футбол)|воротар]]
| поточний-клуб     = ''завершив кар'єру''
| номер             = -
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|MKD}} «[[Шкупі]]»
| юнацькі-роки      = 199?—1999
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1999—2005|{{Прапорець|MKD}}|«[[Слога Югомагнат]]»<ref name="Transfermarkt">За даними сайту ''Transfermarkt'' у цей період Суат захищав кольори ФК «[[Шкупі]]», однак інші джерела це не підтверджують.</ref> |?|-?}}
{{Футболіст рядок 1|2002—2003|{{оренда}}{{Прапорець|ALB}}|[[Динамо (Тирана)|«Динамо» (Т)]] |?|-?}}
{{Футболіст рядок 0|2005—2006|{{Прапорець|ALB}}|[[Динамо (Тирана)|«Динамо» (Т)]] |?|-?}}
{{Футболіст рядок 1|2006—2007|{{Прапорець|ALB}}|[[Аполонія (футбольний клуб)|«Аполонія»]] |6|-?}}
{{Футболіст рядок 0|2007—2009|{{Прапорець|ALB}}|[[Беса (Кавая)|«Беса» (К)]] |39|-?}}
{{Футболіст рядок 1|2009—2011|{{Прапорець|MKD}}|«[[Шкендія]]» |49|-21+}}
{{Футболіст рядок 0|2011|{{Прапорець|ROU}}|«[[Петролул]]» |6|-10}}
{{Футболіст рядок 1|2012—2014|{{Прапорець|MKD}}|[[Ренова (футбольний клуб)|«Ренова»]] |56|-72}}
{{Футболіст рядок 0|2014—2018|{{Прапорець|MKD}}|«[[Шкупі]]» |101|-112}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| гравець збірної =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Суат Зендели''' ({{lang-mk|Суат Зендели}}; {{н}} [[24 лютого]] [[1981]], Люботен, [[Скоп'є]], [[Соціалістична Республіка Македонія|СР Македонія]]) — [[Північна Македонія|македонський]] [[футболіст]], [[Воротар (футбол)|воротар]].

== Життєпис ==
Народився в [[Скоп'є]], вихованець молодіжної академії «[[Шкупі]]». Дорослу футбольну кар'єру розпочав 1999 року в [[Слога Югомагнат|«Слозі Югомагнат»]]<ref name="Transfermarkt"/>. Сезон 2002/03 років провів в оренді в тиранському [[Динамо (Тирана)|«Динамо»]]. По завершенні контракту зі «Слогою»<ref name="Transfermarkt"/> підписав повноцінну угоду з «Динамо». У 2006 році перейшов до [[Аполонія (футбольний клуб)|«Аполонії»]], а в 2007 році — до [[Беса (Кавая)|«Беси» (Кавая)]]. У 2009 році повернувся на батьківщину, де підсилив [[Шкендія|«Шкендію»]]. З липня й до кінця 2011 року виступав за румунський «[[Петролул]]». На початку наступного року повернувся до Македонії, де виступав за [[Ренова (футбольний клуб)|«Ренову»]]. 12 січня 2014 року повернувся до рідного клубу «[[Шкупі]]», у футболці якого наприкінці 2018 року завершив кар'єру гравця.

== Досягнення ==
;«Шкендія»
* {{Прапорець|MKD}} '''[[Македонська футбольна Перша ліга|Перша ліга Македонії]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): [[Чемпіонат Македонії з футболу 2010—2011|2010/11]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{soccerway|suat-zendeli/57344}}
* {{transfermarkt|54636}}
* {{Zerozero profile|100977}}
* {{ff|1776925}}
* [https://www.soccerpunter.com/players/57344-Suat-Zendeli Профіль гравця] на сайті soccerpunter.com
* [https://www.footballdatabase.eu/en/player/details/50364-suat-zendeli Профіль гравця] на сайті footballdatabase.eu
* [https://www.worldfootball.net/player_summary/suat-zendeli/ Профіль гравця] на сайті worldfootball.net

{{нк}}
{{DEFAULTSORT:Зендели, Суат}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Уродженці Скоп'є]]
[[Категорія:Македонські футболісти]]
[[Категорія:Футбольні воротарі]]
[[Категорія:Македонські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Албанії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Румунії]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо» (Тирана)]]
[[Категорія:Футболісти «Аполонії»]]
[[Категорія:Футболісти «Беси»]]
[[Категорія:Футболісти «Шкендії»]]
[[Категорія:Футболісти «Петролула»]]
[[Категорія:Футболісти «Шкупі»]]
[[Категорія:Футболісти «Ренови»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Суат Зендели

Народження: 24 лютого 1981 (44 роки)

Вага: 90 кг

Громадянство: Північна Македонія

Позиція: воротар

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Юнацькі клуби

«Шкупі»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Слога Югомагнат» · ? · (-?)

→ «Динамо» (Т) · ? · (-?)

«Динамо» (Т) · ? · (-?)

«Аполонія» · 6 · (-?)

«Беса» (К) · 39 · (-?)

«Шкендія» · 49 · (-21+)

«Петролул» · 6 · (-10)

«Ренова» · 56 · (-72)

«Шкупі» · 101 · (-112)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Taraxacum breviflorum
Taraxacum breviflorum — вид квіткових рослин з родини айстрових (Asteraceae). Вид зростає в Європі: Данія, Швеція, Фінляндія, Польща, Словаччина, Латвія; це багаторічна рослина помірних біомів.

title: Taraxacum breviflorum

wikitext:
{{Speciesbox
|status =
|status_system = iucn3.1
|image =
|taxon = Taraxacum breviflorum
|authority = [[Dahlst.]]
|range_map =
}}
'''''Taraxacum breviflorum''''' — [[вид]] квіткових рослин з родини айстрових ([[Asteraceae]]). Вид зростає в [[Європа|Європі]]: Данія, Швеція, Фінляндія, Польща, Словаччина, Латвія; це [[багаторічна рослина]] помірних біомів<ref>{{cite web |url=https://ww2.bgbm.org/EuroPlusMed/PTaxonDetail.asp?NameCache=Taraxacum%20breviflorum&PTRefFk=7700000 |назва=''Taraxacum breviflorum'' |вебсайт=Euro+Med PlantBase |дата-доступу=17.04.2025}}</ref><ref>{{cite web |url=https://www.catalogueoflife.org/data/taxon/7BKJQ |назва=''Taraxacum breviflorum'' |вебсайт=Catalogue of Life |дата-доступу=17.04.2025}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from1=Q109668805}}

[[Категорія:Кульбаба|breviflorum]]
[[Категорія:Флора Європи]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Айстериди (Asterids)

Порядок: Айстроцвіті (Asterales)

Родина: Айстрові (Asteraceae)

Підродина: Цикорієві (Cichorioideae)

Рід: Кульбаба (Taraxacum)

Вид: T. breviflorum

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Taraxacum breviflorum · Dahlst.


text:
# Глазов (Передня Померанія)
Глазов (нім. Glasow) — громада в Німеччині, розташована в землі Мекленбург-Передня Померанія. Входить до складу району Передня Померанія-Грайфсвальд. Складова частина об'єднання громад Лекніц-Пенкун.
Площа — 15,59 км2. Населення становить 150 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Глазов (Передня Померанія)

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Глазов
| місцева_назва       = Glasow
| тип_НП              = громада
| зображення          =
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| карта               = Glasow_(Vorpommern) in_SVO.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Глазов на карті району
| земля               = [[Мекленбург-Передня Померанія]]
| округ               =
| район               = [[Передня Померанія-Грайфсвальд]]
| об'єднання громад = [[Лекніц-Пенкун (об'єднання громад)|Лекніц-Пенкун]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 34
| площа               = 15.59
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-MV||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-MV||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-MV|13075035}}
| latd=53 | latm=22| lats=
| longd=14| longm=16| longs=
| розміщення_підпису = left
| поштовий_код        = 17322
| телефонний_код      = 039751
| стат_код            = 13 0 75 035
| авто_номер          = VG
| вебсайт             = [http://www.amt-loecknitz-penkun.de/alp/gemeinden/glasow.php www.amt-loecknitz-penkun.de]
}}
{{також|Глазов (значення){{!}}Глазов}}
'''Глазов''' ({{lang-de|Glasow}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Мекленбург-Передня Померанія]]. Входить до складу району [[Передня Померанія-Грайфсвальд]]. Складова частина [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Лекніц-Пенкун (об'єднання громад)|Лекніц-Пенкун]].

Площа — 15,59 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-MV|13075035}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-MV||дата}}).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Glasow (Vorpommern)}}
* [http://www.amt-loecknitz-penkun.de/alp/gemeinden/glasow.php Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170820235352/http://www.amt-loecknitz-penkun.de/alp/gemeinden/glasow.php |date=20 серпня 2017 }} {{ref-de}}

{{Район Передня Померанія-Грайфсвальд}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Мекленбургу-Передньої Померанії]]

title: Координати: 53°22′ пн. ш. 14°16′ сх. д. / 53.367° пн. ш. 14.267° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Мекленбург-Передня Померанія

Район: Передня Померанія-Грайфсвальд

Об'єднання громад: Лекніц-Пенкун

Населення (31 грудня 2020)

Глазов на карті району

ГлазовРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Міст Брігіттенауер
Міст Брігіттенауер — шестисмуговий автомобільний міст через Дунай у Відні. Крім того, він має пішохідні та велосипедні доріжки. Характерними рисами є червоний колір і спіралеподібні з'їзди на пішохідні та велосипедні доріжки..
Він з'єднує два віденських райони Брігіттенау і Флорідсдорф. Порівняно молодий міст був відкритий лише в 1982 році. Оскільки він був побудований до спорудження Дунайського острова, то частково був збудований на суходолі старої заплави. Лише після будівництва цієї частини було викопано русло Нового Дунаю, що призвело до значної економії коштів.

## Історія
Ще в 1920-х роках існували плани будівництва мосту через Дунай на рівні вулиці Іннштрассе.Тривалий час його неправильно називали Трайзенівським мостом, оскільки він був більш-менш продовженням Трайзенгассе. Після руйнування Рейхсбрюкке в 1976 році та його реконструкції міст Брігіттенауер був побудований як ще один міст через Дунай, оскільки він мав запобігти новим транспортним проблемам. Він також планувався як частина кільця внутрішньоміських автомагістралей (A20), завдяки чому підземна дорога вела б через Брігіттенау до Гюртеля, який був перетворений на автомагістраль. Потім кільце було б замкнене через частини автобанів A23 і A22. Крім того, до мосту планувалося з'єднати Північний автобан. Проєкт було скасовано через спротив населення, і сьогодні міст Брігіттенау є одним з найменш відвідуваних мостів через Дунай і здається трохи завеликим.
Церемонія закладання фундаменту відбулася 24 березня 1980 року, яку провів тодішній міський голова Гайнц Ніттель. Останній елемент конструкції було встановлено 10 листопада 1981 року, а 11 грудня будівництво було завершено.

## Використання
Спочатку міст Брігіттенау був частиною автостради A22 вздовж Дунаю. У 1997 році його статус був знижений до автоштрассе, в ході введення в Австрії віньєтки на проїзд по автостраді, щоб мостом можна було користуватися без віньєтки. Відтоді він має дорожнє позначення B14a

## Опис
Штромбрюкке, як називають частину над первісним Дунаєм, має довжину 355 метрів і ширину 32,25 метра. Загальна вага сталі становить 5 000 тонн. Довжина другого мосту, як називають другу частину, становить 275 метрів, а ширина — таку ж саму величину. На перетині автостради з автомагістраллю на набережній Дунаю з боку Флорідсдорфа він набуває трубчастої форми та має ширину 54 метри.
Міст спроєктований як сталевий, пандуси з попередньо напруженого бетону.

## Вебпосилання
- Donaubrücken in Wien; Geschichte, Konstruktion, Besonderheiten (Memento vom 7. September 2005 im Internet Archive)

title: Міст Брігіттенауер

wikitext:
{{Міст}}
'''Міст Брігіттенауер''' — шестисмуговий автомобільний міст через [[Дунай]] у [[Відень|Відні]]. Крім того, він має пішохідні та велосипедні доріжки. Характерними рисами є червоний колір і спіралеподібні з'їзди на пішохідні та велосипедні доріжки..

Він з'єднує два віденських райони [[Бригіттенау|Брігіттенау]] і [[Флоридсдорф|Флорідсдорф]]. Порівняно молодий міст був відкритий лише в 1982 році. Оскільки він був побудований до спорудження [[Острів Дунай|Дунайського острова]], то частково був збудований на ''суходолі'' [[Віденське регулювання Дунаю|старої заплави]]. Лише після будівництва цієї частини було викопано русло Нового Дунаю, що призвело до значної економії коштів.

== Історія ==
Ще в 1920-х роках існували плани будівництва мосту через Дунай на рівні вулиці ''Іннштрассе''.Тривалий час його неправильно називали ''Трайзенівським мостом'', оскільки він був більш-менш продовженням [[Список назв вулиць Відня/Брігіттенау|Трайзенгассе]].<ref>{{Cite book
|title=Traisenbrücke: Vier Fahrspuren
|year=1976-08-03
|publisher=Arbeiter-Zeitung.
|location=Wien
|pages=2
}}</ref> Після руйнування [[Райхсбрюке|Рейхсбрюкке]] в 1976 році та його реконструкції міст Брігіттенауер був побудований як ще один міст через Дунай, оскільки він мав запобігти новим транспортним проблемам. Він також планувався як частина кільця внутрішньоміських автомагістралей (A20), завдяки чому підземна дорога вела б через Брігіттенау до [[Віденський пояс|Гюртеля,]] який був перетворений на автомагістраль. Потім кільце було б замкнене через частини автобанів [[Автобан Southeast Tangente Vienna|A23]] і [[Дунайська берегова магістраль|A22]]. Крім того, до мосту планувалося з'єднати [[Північне шосе|Північний автобан]]. Проєкт було скасовано через спротив населення, і сьогодні міст Брігіттенау є одним з найменш відвідуваних мостів через Дунай і здається трохи завеликим.

Церемонія закладання фундаменту відбулася 24 березня 1980 року, яку провів тодішній міський голова Гайнц Ніттель. Останній елемент конструкції було встановлено 10 листопада 1981 року,<ref>{{Cite book
|title=Brigittenauer Brückenschluß
|year=1981-11-11
|publisher=Arbeiter-Zeitung
|location=Wien
|pages=06
}}</ref> а 11 грудня будівництво було завершено.<ref>{{Cite book
|title=Neue Brücke im Rohbau fertig
|year=1981-12-12
|publisher=Arbeiter-Zeitung
|location=Wien
|pages=09
}}</ref>

== Використання ==
Спочатку міст Брігіттенау був частиною [[Дунайська берегова магістраль|автостради A22 вздовж Дунаю]]. У 1997 році його статус був знижений до [[Дорога для автомобілів|автоштрассе]], в ході введення в Австрії віньєтки на проїзд по автостраді, щоб мостом можна було користуватися без віньєтки. Відтоді він має дорожнє позначення B14a

== Опис ==
Штромбрюкке, як називають частину над первісним Дунаєм, має довжину 355 метрів і ширину 32,25 метра. Загальна вага сталі становить 5 000 тонн. Довжина другого мосту, як називають другу частину, становить 275 метрів, а ширина — таку ж саму величину. На перетині автостради з автомагістраллю на набережній Дунаю з боку Флорідсдорфа він набуває трубчастої форми та має ширину 54 метри.

Міст спроєктований як сталевий, пандуси з [[Попередньо напружений залізобетон|попередньо напруженого бетону]].

== Література ==

* Рудольф Герліх: ''Віденські мости'', GEWISTA-Werbegesellschaft mbh, Віденська міська рада та видавництво для молоді та народу, Відень 1982

== Вебпосилання ==

* Donaubrücken in Wien; Geschichte, Konstruktion, Besonderheiten (Memento vom 7. September 2005 im Internet Archive)

== Примітки ==
{{примітки}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Мости Європи]]
[[Категорія:Мости через Дунай]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1982]]

title: Міст Брігіттенауер

Країна: Австрія

Розташування: Відень

Перетинає: Дунай


text:
# Митрофан (Друцький-Соколинський)
Митрофа́н Дру́цький-Соколи́нський гербу Друцьк (світське ім'я Миколай Друцький-Соколинський, пол. Metrofan Mikołaj Sokoliński-Drucki herbu Druck; 1616, Велике князівство Литовське ― 1690) ― князь, василіянин, титулярний архієпископ Смоленський Руської унійної церкви, архимандрит Браславський, Онуфрейський, Гродненський і Мстиславський (Пустинський).

## Життєпис

### Навчання і діяльність
Походив з княжого роду Друцьких-Соколинських гербу Друцьк, однієї з гілок князів Друцьких, що були (Гедиміновичами). Був сином полоцького підвоєводи князя Ярослава Друцького-Соколинського і Маріанни Обринської, яка походила з родини кальвіністів. Один із братів Друцького-Соколинського— князь Ян, був смоленським каноніком, пізніше віленським, а сестра княжна Гелена, в чернецтві Євфросинія — ігуменею полоцьких василіянок. Друцький-Соколинський мав родинні зв'язки з Колендами і Селявами, з яких походили Київські унійні митрополити.
Після вступу до Василіянського Чину і складення вічних обітів, Друцький-Соколинський був висланий на навчання до Єзуїтської колегії в Браунсберзі (студіював граматику в 1635―1636 роках). 30 серпня 1647 став Браславським архимандритом.

### В московській неволі
Під час московського вторгнення у Велике князівство Литовське в 1654 році, Друцький-Соколинський потрапив у полон, проте йому вдалося звідти втекти. Його брат князь Юрій, схоплений у Смоленську, прийняв московське підданство і перейшов на православ'я, змінивши ім'я на Атанасій (рос. Афанасий). Пізніше холмський єпископ Яків Суша оскаржував Друцького-Соколинського, що той теж ніби-то прийняв православ'я. Боронив його тогочасний полоцький архієпископ Кипріян Жоховський, але остаточно його вірність Унії підтвердив апостольський нунцій Анджело Марія Рануцці.
По повороті з московської неволі Друцький-Соколинський перебував деякий час при дворі митрополита Гавриїла Коленди. За сприяння Коленди він отримав у 1671 році номінацію на смоленську унійну архієпархію.

### Контроверза з єпископською хіротонією
Обряд єпископської хіротонії мав відбутися в Новогрудку в митрополичій резиденції 16 травня 1671 року. Головному святителеві митрополиту Гавриїлу Коленді мали співслужити двоє єпископів: пінський Маркіян Білозор і володимирський Венедикт Глинський. Обоє, одначе, знову закидали Друцькому-Соколинському, що будучи в московському полоні, він перейшов на православ'я. За розпорядженням митрополита співсвятителі (Білозор і Глинський), як це пізніше описали, отримали «замість пасторалів мітли для чищення печей», і коли під час Літургії піднесли питання відходу Друцького-Соколинського від Унії, розгніваний Коленда перервав богослужіння і вигнав їх з церкви «образливими і згіршуючими словами». Іншу версію представив митрополит, згідно з якою обидва єпископи образилися, коли в часі церемонії їх посадили після єпископа-суфрагана Кипріяна Жоховського. Наступного дня єпископи відмовилися від участі в свяченнях, у відповідь на що, Друцький-Соколинський вніс проти них позов до гродського суду, а митрополит їх екскомунікував і остаточно уділив Друцькому-Соколинському та Іванові Малаховському єпископських свячень у співслужінні двох інших єпископів — унійного Кипріяна Жоховського та римо-католицького Миколая Слупського, у Вільні 21 червня того ж року.

### Архієпископ Смоленський
Оскільки після Андрусівського перемир'я (1667) майже вся смоленська архієпархія дісталася Москві, а її єпархи, позбавлені архієпископських добр, отримали для забезпечення різні архимандрії. Друцький-Соколинський 1671 року отримав Онуфрейську архимандрію, в 1675 році ― Гродненську, а перед 1684 роком також Пустинську (Мстиславське воєводство). Архимандрію в Гродно він віддав у оренду родичеві Флоріанові Друцькому-Соколинському. Погане управління і судові процеси дуже знищили її майно.
В 1679 році підтримував реформу василіян і їхні нові чернечі конституції. В 1683 році вже був на стороні митрополита Жоховського в справі його претензій про зверхність над Василіянським Чином. В листі до папи Інокентія XI від 12 серпня 1679 року висловив надію на церковну унію з московським православ'ям. В січні 1680 прибув до Любліна на унійно-православний колоквіум, наради якого так і не відбулися й були перенесені на інший термін. В 1686 році брав участь у василіянській капітулі в Новогрудку.
Точна дата смерті Митрофана Друцького-Соколинського невідома, а загальноприйнята дата ― 1690 рік. Похований у парафіяльній церкві в Камені.

title: Митрофан (Друцький-Соколинський)

wikitext:
{{Архієрей
|українське ім'я                 = Митрофан Друцький-Соколинський
|оригінальне ім'я                = Metrofan Drucki-Sokoliński
|українське ім'я при народженні  = Миколай Друцький-Соколинський
|оригінальне ім'я при народженні = Mikołaj Drucki-Sokoliński
|портрет                         =
|ширина портрета                 =
|підпис                          =
|герб                            = POL COA Druck.png
|ширина гербу                    = (якщо не вказано - за замовчуванням 60px)
|підпис герба                    = [[Друцьк (герб)|Друцьк]]

|титул                           = [[Смоленська унійна архієпархія|Архієпископ Смоленський]]
|церква                          = [[Руська унійна церква|Руська унійна церква]]
|спільнота                       =
|обрання                         = [[1671]]
|інтронізація                    =
|періодпочаток                   = [[1671]]
|періодкінець                    = [[1690]]
|попередник                      = [[Михайло (Пашковський)|Михайло Пашковський]]
|наступник                       = [[Юрій (Малієвський)|Юрій Малієвський]]

|титул_2                         = Архимандрит Мстиславський (Пустинський)
|церква_2                        =
|спільнота_2                     =
|обрання_2                       = [[1684]]
|інтронізація_2                  =
|періодпочаток_2                 = [[1684]]
|періодкінець_2                  = [[1690]]
|попередник_2                    =
|наступник_2                     =

|титул_3                         = [[Церква святих Бориса і Гліба (Гродно)|Архимандрит Гродненський]]
|церква_3                        =
|спільнота_3                     =
|обрання_3                       = [[1675]]
|інтронізація_3                  =
|періодпочаток_3                 =
|періодкінець_3                  =
|попередник_3                    =
|наступник_3                     =

|титул_4                         = Архимандрит Онуфрейський
|церква_4                        =
|спільнота_4                     =
|обрання_4                       = [[1671]]
|інтронізація_4                  =
|періодпочаток_4                 =
|періодкінець_4                  =
|попередник_4                    =
|наступник_4                     =

|титул_5                         = Архимандрит Браславський
|церква_5                        =
|спільнота_5                     =
|обрання_5                       = [[30 серпня]] [[1647]]
|інтронізація_5                  =
|періодпочаток_5                 =
|періодкінець_5                  =
|попередник_5                    =
|наступник_5                     =

|дата народження                 = 1616
|місце народження                = [[Велике князівство Литовське]]
|дата смерті                     = 1690
|місце смерті                    =
|похоронений                     = парафіяльна церква в Камені
|батько                          = князь Ярослав Друцький-Соколинський
|мати                            = Маріанна Обринська
|прийняття монашества            =
|сан                             =
|хіротонія                       = [[21 червня ]][[1671]]
|нагороди                        =
|Commons                         =
}}
{{Однофамільці|Соколинський-Друцький}}

'''Митрофа́н Дру́цький-Соколи́нський''' гербу [[Друцьк (герб)|Друцьк]] (світське ім'я ''Миколай Друцький-Соколинський'', {{lang-pl|Metrofan Mikołaj Sokoliński-Drucki herbu Druck}}; 1616, [[Велике князівство Литовське]] ― 1690) ― [[князь]], [[василіяни]]н, [[Титулярний єпископ|титулярний архієпископ]] [[Смоленська унійна архієпархія|Смоленський]] [[Руська унійна церква|Руської унійної церкви]], [[архимандрит]] Браславський, Онуфрейський, Гродненський і Мстиславський (Пустинський).

== Життєпис ==

=== Навчання і діяльність ===
Походив з [[Князь|княжого]] роду [[Друцькі|Друцьких-Соколинських]] гербу [[Друцьк (герб)|Друцьк]], однієї з гілок князів [[Друцькі|Друцьких]], що були ([[Гедиміновичі|Гедиміновичами]]). Був сином [[полоцьк]]ого [[Підвоєвода|підвоєводи]] князя Ярослава Друцького-Соколинського і Маріанни Обринської, яка походила з родини [[Кальвінізм|кальвіністів]]. Один із братів Друцького-Соколинського— князь ''Ян'', був смоленським [[канонік]]ом, пізніше [[Вільнюс|віленським]], а сестра княжна ''Гелена'', в чернецтві Євфросинія — ігуменею полоцьких [[Василіянки|василіянок]]. Друцький-Соколинський мав родинні зв'язки з Колендами і Селявами, з яких походили Київські унійні митрополити<ref>''Bolesław Kumor.'' Sokoliński (Drucki Sokoliński) Mikołaj Metrofan, kniaź (1616—1690?)… ― S. 43.</ref>.
Після вступу до [[ЧСВВ|Василіянського Чину]] і складення вічних обітів, Друцький-Соколинський був висланий на навчання до [[Єзуїтська Колегія у Браунсбергу|Єзуїтської колегії в Браунсберзі]] (студіював граматику в 1635―1636 роках)<ref>''[[Блажейовський Дмитро|Dmytro Blažejovskyj]].'' Byzantine Kyivan rite students… — P. 55.</ref>. 30 серпня 1647 став Браславським архимандритом.

=== В московській неволі ===
[[Файл:140px-Herb_Druck.PNG|link=[[Файл:140px-Herb Druck.PNG]]|thumb|145x145px|Герб [[Друцьк (герб)|Друцьк]]]]
Під час московського вторгнення у [[Велике князівство Литовське]] в 1654 році, Друцький-Соколинський потрапив у полон, проте йому вдалося звідти втекти. Його брат князь ''Юрій'', схоплений у [[Смоленськ]]у, прийняв московське підданство і перейшов на православ'я, змінивши ім'я на Атанасій ({{lang-ru|Афанасий}}). Пізніше холмський єпископ [[Яків (Суша)|Яків Суша]] оскаржував Друцького-Соколинського, що той теж ніби-то прийняв православ'я. Боронив його тогочасний полоцький архієпископ [[Кипріян (Жоховський)|Кипріян Жоховський]], але остаточно його вірність Унії підтвердив апостольський [[нунцій]] Анджело Марія Рануцці.
По повороті з московської неволі Друцький-Соколинський перебував деякий час при дворі митрополита [[Гавриїл (Коленда)|Гавриїла Коленди]]. За сприяння Коленди він отримав у 1671 році номінацію на смоленську унійну архієпархію<ref name=":0">''Bolesław Kumor.'' Sokoliński (Drucki Sokoliński) Mikołaj Metrofan, kniaź (1616—1690?)… ― S. 44.</ref>.

=== Контроверза з єпископською хіротонією ===
Обряд єпископської хіротонії мав відбутися в [[Новогрудок|Новогрудку]] в митрополичій резиденції 16 травня 1671 року. Головному святителеві митрополиту Гавриїлу Коленді мали співслужити двоє єпископів: пінський [[Маркіян (Білозор)|Маркіян Білозор]] і володимирський [[Венедикт (Глинський)|Венедикт Глинський]]. Обоє, одначе, знову закидали Друцькому-Соколинському, що будучи в московському полоні, він перейшов на православ'я. За розпорядженням митрополита співсвятителі (Білозор і Глинський), як це пізніше описали, отримали «замість пасторалів мітли для чищення [[Піч|печей]]», і коли під час Літургії піднесли питання відходу Друцького-Соколинського від [[Берестейська унія|Унії]], розгніваний Коленда перервав богослужіння і вигнав їх з церкви «образливими і згіршуючими словами». Іншу версію представив митрополит, згідно з якою обидва єпископи образилися, коли в часі церемонії їх посадили після [[Суфраган|єпископа-суфрагана]] Кипріяна Жоховського. Наступного дня єпископи відмовилися від участі в свяченнях, у відповідь на що, Друцький-Соколинський вніс проти них позов до [[Гродські суди|гродського суду]], а митрополит їх [[Відлучення від церкви|екскомунікував]] і остаточно уділив Друцькому-Соколинському та [[Іван (Малаховський)|Іванові Малаховському]]<ref>''[[Блажейовський Дмитро|Дмитро Блажейовський]].'' Ієрархія Київської Церкви (861—1996)… ― С. 289.</ref> єпископських свячень у співслужінні двох інших єпископів — унійного [[Кипріян (Жоховський)|Кипріяна Жоховського]] та римо-католицького Миколая Слупського, у [[Вільнюс|Вільні]] 21 червня того ж року<ref name=":0" />.

=== Архієпископ Смоленський ===
Оскільки після [[Андрусівське перемир'я|Андрусівського перемир'я]] (1667) майже вся смоленська архієпархія дісталася [[Московське царство|Москві]], а її єпархи, позбавлені архієпископських добр, отримали для забезпечення різні архимандрії. Друцький-Соколинський 1671 року отримав Онуфрейську архимандрію, в 1675 році ― [[Церква святих Бориса і Гліба (Гродно)|Гродненську]], а перед 1684 роком також Пустинську (Мстиславське воєводство). Архимандрію в Гродно він віддав у оренду родичеві Флоріанові Друцькому-Соколинському. Погане управління і судові процеси дуже знищили її майно<ref name=":0" />.

В 1679 році підтримував реформу василіян і їхні нові чернечі конституції. В 1683 році вже був на стороні митрополита Жоховського в справі його претензій про зверхність над Василіянським Чином. В листі до папи [[Інокентій XI|Інокентія XI]] від 12 серпня 1679 року висловив надію на церковну унію з московським православ'ям. В січні 1680 прибув до [[Люблін]]а на унійно-православний колоквіум, наради якого так і не відбулися й були перенесені на інший термін. В 1686 році брав участь у василіянській капітулі в [[Новогрудок|Новогрудку]]<ref name=":0" />.

Точна дата смерті Митрофана Друцького-Соколинського невідома, а загальноприйнята дата ― 1690 рік. Похований у парафіяльній церкві в Камені<ref name=":0" />.

== Див. також ==
* [[Друцькі]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''[[Блажейовський Дмитро|Дмитро Блажейовський]].'' Ієрархія Київської Церкви (861—1996). ― Львів: Каменяр, 1996. ― 567 С.
* ''Bolesław Kumor.'' Sokoliński (Drucki Sokoliński) Mikołaj Metrofan, kniaź (1616—1690?) // [[Польський біографічний словник|Polski Słownik Biograficzny]]. ― Warszawa-Kraków 2000. ― T. 40. ― S. 43-44. {{ref-pl}}
* ''[[Блажейовський Дмитро|Dmytro Blažejovskyj]].'' Byzantine Kyivan rite students in Pontifical Colleges, and Seminaries, Universities and Institutes of Central and Western Europe (1576—1983). — AOSBM, Sectio I. — Vol. 43. — Rome 1984. — 366 P. {{ref-en}}.

== Посилання ==
* [http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bsokoly.html Bishop Mytrofan Druckyj Sokolynskyj †] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304073656/http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bsokoly.html |date=4 березня 2016 }} // The Hierarchy of the Catholic Church {{ref-en}}

{{Смоленські унійні архієпископи}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Друцький Митрофан}}
[[Категорія:Василіяни]]
[[Категорія:Смоленські унійні архієпископи]]
[[Категорія:Релігія у Великому князівстві Литовському]]
[[Категорія:Випускники і студенти Браунсберзької єзуїтської колегії]]
[[Категорія:Друцькі-Соколинські]]
[[Категорія:Архимандрити монастиря ЧСВВ Святих Мучеників князів Бориса і Гліба в Гродно]]
[[Категорія:Унійна шляхта I Речі Посполитої]]

title: 1671 — 1690

Церква: Руська унійна церква

Попередник: Михайло Пашковський

Наступник: Юрій Малієвський

title: 1684 — 1690


text:
# Бартолди
Бартолди (пол. Bartołdy) — село в Польщі, у гміні Красне Пшасниського повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 132 особи (2011).

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 70      | 18                 | 49               | 3                    |
| Жінки    | 62      | 13                 | 40               | 9                    |
| Разом    | 132     | 31                 | 89               | 12                   |

title: Бартолди

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Бартолди
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Bartołdy}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Пшасниський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Красне (гміна, Пшасниський повіт){{!}}Красне
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 132
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 23
|поштовий індекс        = 06-408
|автомобільний код      = WPZ
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0117133
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Бартолди''' ({{lang-pl|Bartołdy}}) — село в Польщі, у [[Красне (гміна, Пшасниський повіт)|гміні Красне]] [[Пшасниський повіт|Пшасниського повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:132}} {{МНОЖИНА:132|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=70 |ЧолПре=18 |ЧолПрац=49 |ЧолПост=3
|Жін=62 |ЖінПре=13 |ЖінПрац=40 |ЖінПост=9
|Разом=132 |РазомПре=31 |РазомПрац=89 |РазомПост=12
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Красне (Пшасниський повіт)}}

[[Категорія:Села Пшасниського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Пшасниський повіт

Гміна: Красне

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: WPZ

OSM: ↑2703341 ·R (Ґміна Красне)


text:
# Гарусово (Бологовський район)
Гарусово (рос. Гарусово) — присілок в Бологовському районі Тверської області Російської Федерації.
Населення становить 16 осіб. Входить до складу муніципального утворення Валдайське сільське поселення.

## Історія
Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Валдайське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 16   |

title: Гарусово (Бологовський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Гарусово
|назва ін.       = Гарусово
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Тверська область]]
|район           = [[Бологовський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Валдайське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 16
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Тверська область
}}
'''Гарусово''' ({{lang-ru|Гарусово}}) — [[присілок]] в [[Бологовський район|Бологовському районі]] [[Тверська область|Тверської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 16 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Валдайське сільське поселення]].

== Історія ==

Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Валдайське сільське поселення<ref>[http://docs.cntd.ru/document/936008851 Закон Тверской области «Об установлении границ муниципальных образований, входящих в состав территории муниципального образования Тверской области „Бологовский район“, и наделении их статусом городского, сельского поселения»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190923143621/http://docs.cntd.ru/document/936008851 |date=2019-09-23 }}. Тверские ведомости, 2005, № 10 (11-17 марта), № 32 (5-11 августа).</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Гарусово (Бологовский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Бологовський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Бологовського району]]

title: присілок Гарусово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Тверська область

Муніципальний район: Бологовський район

Поселення: Валдайське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)


text:
# Псилантропізм
Псилантропізм — одне з християнських єретичних вчень. У контексті вчення про спасіння в православній церкви протилежно докетизму. Суть псилантропізму полягає в утвердженні безсилля Бога в певний час або ситуації. Зокрема постулюється, що будучи розіп'ятим Ісус Христос був безсилий врятувати або врятуватися, як і розіп'яті разом з ним розбійники.

Єресі протиставляється сповідання розсудливого розбійника на хресті, описане в Євангелії від Луки:

« 39 Один з розіп’ятих злочинців хулив Його, говорячи: якщо Ти Христос, спаси Себе і нас. 40 Озвався і другий, і докоряв тому, і казав: чи ти не боїшся Бога, коли й сам на те саме засуджений? 41 І ми засуджені справедливо, бо достойне за діла наші одержали; а Він нічого лихого не вчинив. 42 І сказав Ісусові: пом’яни мене, Господи, коли прийдеш у Царство Твоє! 43 І сказав йому Ісус: істинно кажу тобі: сьогодні ж будеш зі Мною в раю.». (Лк. 23:39–43)

Також передбачаючи розчарування учеників, Ісус Христос хотів попередити їх, що Його страждання будуть добровільними. Вони потрібні для спасіння людського роду від гріха і смерті. Він хотів переконати апостолів, що Його страждання не будуть ознакою Його слабкості. Коли в Гефсиманському саду ап. Петро буде намагатися захистити Його, Він скаже йому:
«Чи думаєш, що Я не можу тепер ублагати Отця Мого, і Він пошле на захист легіони ангелів? Як же тоді збудуться Писання, що так повинно бути?(Мт. 26:53–54)».
Ісус попереджав апостолів, що Йому належить багато постраждати від язичників, бути вбитому і на третій день воскреснути. Ці слова Христові апостоли чи забудуть, чи не звернуть на них уваги. Як ми знаємо із Євангелія, апостоли не згадають їх після смерті Ісуса Христа і не повірять жонам-мироносицям, що Він воскрес, як обіцяв.

title: Псилантропізм

wikitext:
'''Псилантропізм''' — одне з християнських єретичних вчень. У контексті вчення про спасіння в православній церкви протилежно [[Докетизм|докетизму]]. Суть псилантропізму полягає в утвердженні безсилля Бога в певний час або ситуації. Зокрема постулюється, що будучи розіп'ятим Ісус Христос був безсилий врятувати або врятуватися, як і розіп'яті разом з ним розбійники.

Єресі протиставляється сповідання розсудливого розбійника на хресті, описане в [[Євангеліє від Луки|Євангелії від Луки]]:

''« 39 Один з розіп’ятих злочинців хулив Його, говорячи: якщо Ти Христос, спаси Себе і нас. 40 Озвався і другий, і докоряв тому, і казав: чи ти не боїшся Бога, коли й сам на те саме засуджений? 41 І ми засуджені справедливо, бо достойне за діла наші одержали; а Він нічого лихого не вчинив. 42 І сказав Ісусові: пом’яни мене, Господи, коли прийдеш у Царство Твоє! 43 І сказав йому Ісус: істинно кажу тобі: сьогодні ж будеш зі Мною в раю.». ({{Біблія|Лк.|23:39|–43}})''

Також передбачаючи розчарування учеників, [[Ісус Христос]] хотів попередити їх, що Його страждання будуть добровільними. Вони потрібні для [[спасіння]] людського роду від гріха і смерті. Він хотів переконати апостолів, що ''Його страждання не будуть ознакою Його слабкості''. Коли в [[Гетсиманський сад|Гефсиманському саду]] [[Петро (апостол)|ап. Петро]] буде намагатися захистити Його, Він скаже йому:
«Чи думаєш, що Я не можу тепер ублагати Отця Мого, і Він пошле на захист легіони ангелів? Як же тоді збудуться Писання, що так повинно бути?({{Біблія|Мт.|26:53|–54}})».
Ісус попереджав апостолів, що Йому належить багато постраждати від язичників, бути вбитому і на третій день воскреснути. Ці слова Христові апостоли чи забудуть, чи не звернуть на них уваги. Як ми знаємо із Євангелія, апостоли не згадають їх після смерті Ісуса Христа і не повірять жонам-мироносицям, що Він воскрес, як обіцяв.

== Джерела ==
* А. В. Сидоров. Виникнення грецької апологетики. Реферат. http://referat.bestfinds.ru/culture/culture-referat_005.php&#x5D{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }};
* http://www.parafia.org.ua/biblioteka/hrystyyanstvo-virovchennya-ta-tradytsiji/pratsi-svyatijshoho-patriarha-kyjivskoho-i-vsijeji-rusy-ukrajiny-filareta/tom-1-propovidi/dvanadesyati-svyata/

{{Єресі у християнстві}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Християнська містика]]
[[Категорія:Християнське богослов'я]]
[[Категорія:Християнські терміни]]