text:
# .35 Winchester Self-Loading
.35 Winchester Self-Loading (також відомий як .35SL, .35SLR або .35WSL) є американським гвинтівковим набоєм.

## Опис
Компанія Winchester представила набої .32SL та .35SL для самозарядної гвинтівки Winchester '05, яка була версією гвинтівки Winchester '03, але під набій центрального запалення. Набій .35SL спочатку став популярним серед мисливців на короткі відстані на оленів та ведмедів барибалів, але його скоро змінив більш потужний набій .351SL для гвинтівки Winchester '07.
Багато хто зараз вважає, що набій .35SL не підходить для полювання на оленів, але набій все ще підходив для полювання на койотів або схожу за розмірами дичину на коротких дистанціях. Проте після першої появи набою відомий збройний експерт Таунсенд Велен зазначив, що набій .35SL схожий за балістикою на набій низького тиску .38-40 з чорним порохом.

title: .35 Winchester Self-Loading

wikitext:
{{Картка вогнепального набою
|назва            = .35 Winchester Self-Loading
|зображення       = [[Файл:.35 Winchester Self-Loading, .351 Winchester Self-Loading, .45 ACP.jpg|270пкс]]
|підпис           = Зліва направо: .35 Winchester Self-Loading,<br>[[.351 Winchester Self-Loading]], [[.45 ACP]]
|походження       = {{ПрТ|США}}
|тип              = Гвинтівковий
<!-- Історія служби -->
|служба           =
|оператори        =
|війни            =
<!-- Історія виробництва -->
|розробник        = Winchester Repeating Arms Company
|дата_розробки    =
|виробник         =
|дата_виробництва =
|кількість        =
|варіанти         =
<!-- Характеристики -->
|is_SI_specs      =
|схожі            =
|тип_гільзи       = Напівфланцева, пряма
|вага             =
|куля             = .351
|поле             =
|дульце           = .377
|плече            =
|основа           = .381
|закраїна_діа     = .405
|товщ_закраїни    = .05
|довжина_гільзи   = 1.154
|довжина          = 1.65
|ємність_гільзи   =
|нарізи           = 1 на 16
|капсуль          = Малий гвинтівковий
<!-- Балістичні параметри -->
|is_SI_ballistics =
|bwunit           =
| bw1 = 180
| btype1 =
| vel1 = 1396
| en1 = 779
|test_barrel_length= 22
|balsrc           =
}}
'''.35 Winchester Self-Loading''' (також відомий як '''.35SL''', '''.35SLR''' або '''.35WSL''') є американським [[Гвинтівка|гвинтівковим]] [[Набій|набоєм]].

== Опис ==
Компанія [[Winchester Repeating Arms Company|Winchester]] представила набої [[.32-20 Winchester|.32SL]] та .35SL для [[Самозарядна гвинтівка|самозарядної гвинтівки]] [[Winchester Model 1905|Winchester '05]], яка була версією гвинтівки [[Winchester Model 1903|Winchester '03]], але під [[набій центрального запалення]]. Набій .35SL спочатку став популярним серед мисливців на короткі відстані на [[Оленеві|оленів]] та [[Ведмідь барибал|ведмедів барибалів]], але його скоро змінив більш потужний набій [[.351 Winchester Self-Loading|.351SL]] для гвинтівки [[Winchester Model 1907|Winchester '07]].<ref>Stebbins, Henry (1958) ''Rifles: A Modern Encyclopedia'' Stackpole Books, p. 127</ref>

[[Файл:35_Win_Self-Loading_case_2D_w_bullet.jpg|центр|міні|350x350пкс|''Зображення набою .35 Winchester Self-Loading''.]]

Багато хто зараз вважає, що набій .35SL не підходить для полювання на оленів, але набій все ще підходив для полювання на [[койот]]ів або схожу за розмірами [[Дичина|дичину]] на коротких дистанціях. Проте після першої появи набою відомий збройний експерт Таунсенд Велен зазначив, що набій .35SL схожий за [[Балістика|балістикою]] на набій низького тиску [[.38-40 Winchester|.38-40]] з [[Димний порох|чорним порохом]].<ref>Whelen, Townsend (1918) ''The American Rifle'' Century Co. p. 266</ref>

== Параметри ==
[[Файл:35_Win_Self-Loading_dimensions.jpg|центр|міні|395x395пкс]]

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* [http://www.ammo-one.com/35WSLs.html Winchester's .35 WSL Cartridges, not .351 WSL] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161022223648/http://www.ammo-one.com/35WSLs.html|date=2016-10-22}}
* [http://muzzlefirst.com/35-winchester-self-loading.html .35 Winchester Self-Loading (.35 WSL)]
* [https://loaddata.com/Cartridge/35-Winchester-Self-Loading-35-WSL/1657 .35 Winchester Self-Loading / .35 WSL]

{{Зброя Winchester}}

[[Категорія:Набої Winchester Repeating Arms Company]]
[[Категорія:Набої]]

title: .35 Winchester Self-Loading

Тип набою: Гвинтівковий

Країна-виробник: США

title: Історія виробництва:

Конструктор: Winchester Repeating Arms Company

title: Характеристики

Тип гільзи: Напівфланцева, пряма

Тип капсуля: Малий гвинтівковий

title: Балістичні властивості

Вага/тип кулі: Швидкість · Енергія


text:
# Ніконов Олександр Петрович
Олександр Петрович Ніконов (нар. 13 серпня 1964, Москва) — російський журналіст і письменник-публіцист. Автор кількох книг на суспільні та історичні теми.
Публікувався в газетах «Московський комсомолець», «Московська комсомолка», «Праця», «Столична газета», «Нічне рандеву», журналах «Постскриптум», «Вогник», «Столиця». Активно виступає за легалізацію проституції, легких наркотиків, короткоствольної зброї і евтаназії новонароджених з генетичними відхиленнями за бажанням батьків. Дотримується праволіберальних, трансгуманістичних і лібертаріанських переконань.
У 1986 році закінчив Московський інститут сталі і сплавів (Місіс).
Восени 1996 року був фігурантом кримінальної справи і притягувався до суду через свою професійну діяльність: за фактом видання спільно з Дмитром Биковим «нецензурної» газети «Мати».

## Кредо
Відомий як послідовник і популяризатор наукового скептицизму, в деяких своїх книгах він також пропагує лібералізм в економіці та суспільному житті і гостро критикує «політкоректність». Космополіт. Голова Атеїстичного суспільства Москви (АтОМ).

## Нагороди
Лауреат премій Спілки журналістів Москви за 2002 рік та Союзу журналістів Росії за 2001 рік, двічі лауреат премії журналу «Огонек». За внесок у вітчизняну культуру нагороджений державною нагородою — медаллю Пушкіна (1999 рік). У 2005 році за книгу «Апгрейд мавпи» отримав Біляївську премію. Лауреат премії «Нонконформізм-2010» за роман «Анна Кареніна, самка».

## Скандали
Відомий своїми скандальними висловлюваннями.

### Проект «Мати» (рос.мать)
Він активно пропагував у 1990-х роках ненормативну лексику. Спільно з Дмитром Биковим видав 1 квітня 1995 року додаток до тижневика «Співрозмовник» — «матірну газету» «Мати», вів відповідну колонку в газеті «Новий Погляд», був фігурантом (спільно з Биковим) кримінальної справи за вживання нецензурних виразів у пресі. Глави його першої книги публікувалися в газеті «Новий Погляд» та журналі «Секрет&Таємниця».

### Заборона книги
У вересні 2009 року прокуратура Санкт-Петербурга наказала вилучити книгу Ніконова «Апгрейд мавпи» з продажу (на думку прокуратури, у книзі міститься заклик до легалізації наркотиків). Через рік вийшло перевидання «Апгрейду» під назвою «Вінець творіння в інтер'єрі світобудови», доповнена і поліпшена в порівнянні з оригінальною книгою і без скандальної глави про наркотики.

### Публікація про евтаназію
У лютому 2010 року Громадська палата Російської Федерації і СЖР (Союз журналістів Росії) обговорили статтю Ніконова під назвою «Добий, щоб не мучився», опубліковану в грудні 2009 року газетою «Speed-Інфо», в якій журналіст пропонував дати батькам право застосовувати евтаназію при народженні дітей з деякими невиліковними патологіями мозку (що не допускають формування у дитини повноцінної особистості), називаючи дітей «болванками для майбутньої особистості» і «бракованими дискетами». Публікація викликала широкий громадський резонанс. У пресі розпочалася критика Ніконова. За підсумками засідання громадської колегії за скаргами на пресу Союз журналістів Росії виніс рішення, що стаття «знаходиться на межі екстремізму», а також написана «непрофесійно». Деякі колеги (Олексій Венедиктов, Євген Додола, Віктор Лошак, Павло Шеремет) виступили на захист журналіста, бо вважали, що порушується свобода слова.

## Політика
Був головою Федерального Політради зареєстрованої в 2012 році партії Росія без мракобісся з червня 2013 року по травень 2015.

## Родина
Дружина — Галина. Виховує сина.

wikiname: ukwiki

title: Ніконов Олександр Петрович

in_language: uk

wikitext:
{{Письменник
| bgcolour            =
| colour              =
| Ім'я                = Ніконов Олександр Петрович
| Оригінал імені      = {{lang-ru|Никонов Александр Петрович}}
| Фото                = Alexander Nikonov1.jpg
| Ширина              = 250px
| Підпис              =
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 13.8.1964
| Місце народження    = [[Москва]]
| Дата смерті         =
| Місце смерті        =
| Поховання           =
| Національність      =
| Громадянство        = {{RUS}}
| Alma mater          =
| Мова творів         = російська
| Рід діяльності      = письменник, публіцист, історик
| Роки активності     = 1996 — донині
| Напрямок            = історія, психологія
| Жанр                =
| Magnum opus         =
| Премії              =
| Нагороди            = Літературна премія ім. Олександра Бєляєва
| Сайт                = [http://a-nikonov.livejournal.com Блог письменника]
| Автограф            =
| Примітки            =
}}

'''Олександр Петрович Ніконов''' ({{н}} [[13 серпня]] [[1964]], [[Москва]]) — [[Росія|російський]] журналіст і письменник-публіцист. Автор кількох книг на суспільні та історичні теми.

Публікувався в газетах «<nowiki/>[[Московський комсомолець]]<nowiki/>», «Московська комсомолка»<ref>[http://newlookmedia.ru/IDNV/Moskovskaa_komomolka/Stranic/Moskovskaa_komomolka_13.html#11 Газета «Московская комсомолка»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014000826/http://newlookmedia.ru/IDNV/Moskovskaa_komomolka/Stranic/Moskovskaa_komomolka_13.html#11 |date=14 жовтня 2013 }}.</ref>, «Праця», «Столична газета», «Нічне рандеву»<ref>[http://text.newlookmedia.ru/?p=1046#more-1046 Издательский Дом «Новый Взгляд» КАИН, ГДЕ ТВОЙ БРАТ АВЕЛЬ?]</ref>, журналах «Постскриптум», «<nowiki/>[[Огонёк|Вогник]]<nowiki/>», «Столиця». Активно виступає за легалізацію [[Проституція|проституції]], легких [[Наркотик|наркотиків]], короткоствольної [[Зброя|зброї]] і [[Евтаназія|евтаназії]] новонароджених з генетичними відхиленнями за бажанням батьків. Дотримується [[Лібералізм|праволіберальних]]<ref>[http://alexandrnikonov.rpod.ru/259778.html Политические взгляды писателя] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120221164749/http://alexandrnikonov.rpod.ru/259778.html |date=21 лютого 2012 }}.</ref>, [[Трансгуманізм|трансгуманістичних]] і [[Лібертаріанство|лібертаріанських]] переконань<ref>''Бойко М.'' [http://www.ng.ru/printed/241148 Капитализм себя не исчерпал: Александр Никонов о мировом кризисе, ренессансе левачества и легализации оружия]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} // Независимая газета, 03.06.2010.</ref>.

У 1986 році закінчив Московський інститут сталі і сплавів (Місіс).

Восени 1996 року був фігурантом кримінальної справи і притягувався до суду через свою професійну діяльність: за фактом видання спільно з [[Биков Дмитро Львович|Дмитром Биковим]] «нецензурної» газети «Мати»<ref name="ed">[http://www.newlookmedia.ru/?p=3326 СЛОВО ИЗ ТРЕХ БУКВ. «У» ПОСЕРЕДИНЕ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130513172258/http://www.newlookmedia.ru/?p=3326 |date=13 травня 2013 }} // «Музыкальная правда» (Издательский Дом «Новый Взгляд»).— № 46.— 22.10.1996.</ref>.

== Кредо ==
Відомий як послідовник і популяризатор [[Науковий скептицизм|наукового скептицизму]]<ref name="autogenerated1">''Никонов А. ''</ref>, в деяких своїх книгах він також пропагує [[лібералізм]] в економіці та суспільному житті і гостро критикує «<nowiki/>[[Політична коректність|політкоректність]]<nowiki/>». [[Космополітизм|Космополіт]]. Голова Атеїстичного суспільства Москви (АтОМ)<ref>[http://www.svobodanews.ru/content/transcript/1873824.html В гостях у Якова Кротова — председатель Атеистического общества Москвы, писатель Александр Никонов] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20101019143019/http://www.svobodanews.ru/content/transcript/1873824.html |date=19 жовтня 2010 }} // Радио Свобода</ref>.

== Нагороди ==
Лауреат премій Спілки журналістів Москви за 2002 рік та Союзу журналістів Росії за 2001 рік, двічі лауреат премії журналу «Огонек». За внесок у вітчизняну культуру нагороджений державною нагородою — медаллю Пушкіна (1999 рік). У 2005 році за книгу «<nowiki/>[[Апгрейд мавпи]]<nowiki/>» отримав Біляївську премію. Лауреат премії «Нонконформізм-2010» за роман «Анна Кареніна, самка».

== Скандали ==
[[Файл:Alexander_Nikonov2.jpg|міні|250x250пкс|На зустрічі з читачами, 2010]]
Відомий своїми скандальними висловлюваннями.

=== Проект «Мати» ({{lang-ru|мать}}) ===
Він активно пропагував у 1990-х роках ненормативну лексику. Спільно з [[Биков Дмитро Львович|Дмитром Биковим]] видав [[1 квітня]] 1995 року додаток до тижневика «Співрозмовник» — «матірну газету» «Мати»<ref>{{Cite web |url=http://www.kommersant.ru/doc/107360 |title=Генпрокуратура не оценила первоапрельскую шутку |accessdate=22 серпня 2016 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304212426/http://www.kommersant.ru/doc/107360 }}</ref>, вів відповідну колонку в газеті «Новий Погляд»[[Вікіпедія:Посилання на джерела|[''джерело не вказано 584 дні'']]], був фігурантом (спільно з Биковим) кримінальної справи за вживання нецензурних виразів у пресі<ref>{{Cite web |url=http://www.gorod.tyumen.ru/karetniy.shtml |title=Gorod. |accessdate=22 серпня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20050110175002/http://gorod.tyumen.ru/karetniy.shtml |archivedate=10 січня 2005 |deadurl=yes }}</ref><ref>[http://www.kommersant.ru/doc.aspx?DocsID=107361 Дело газеты «Мать»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130523205355/http://www.kommersant.ru/doc/107361 |date=2013-05-23 }}. Коммерсантъ № 74 (792) (22 апреля 1995). Проверено 14 августа 2010. [https://web.archive.org/web/20130523205355/http://www.kommersant.ru/doc/107361 Архивировано из первоисточника 24 февраля 2012].</ref>. Глави його першої книги публікувалися в газеті [[Новый Взгляд|«Новий Погляд»]] та журналі «Секрет&Таємниця».

=== Заборона книги ===
У вересні 2009 року прокуратура Санкт-Петербурга наказала вилучити книгу Ніконова «<nowiki/>[[Апгрейд мавпи]]<nowiki/>» з продажу (на думку прокуратури, у книзі міститься заклик до легалізації наркотиків). Через рік вийшло перевидання «Апгрейду» під назвою «Вінець творіння в інтер'єрі світобудови», доповнена і поліпшена в порівнянні з оригінальною книгою і без скандальної глави про наркотики<ref name="rian">[http://ria.ru/society/20090914/184934388.html Прокуратура Петербурга изъяла книгу за пропаганду наркотиков] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140222030459/http://ria.ru/society/20090914/184934388.html |date=22 лютого 2014 }} // РИА Новости.</ref>.

=== Публікація про евтаназію ===
У лютому 2010 року Громадська палата Російської Федерації і СЖР (Союз журналістів Росії) обговорили статтю Ніконова під назвою «Добий, щоб не мучився», опубліковану в грудні 2009 року газетою «Speed-Інфо», в якій журналіст пропонував дати батькам право застосовувати [[Евтаназія|евтаназію]] при народженні дітей з деякими невиліковними патологіями мозку (що не допускають формування у дитини повноцінної особистості), називаючи дітей «болванками для майбутньої особистості» і «бракованими дискетами»<ref>{{Cite web |url=http://www.1tv.ru/news/social/160392 |title=Первый канал. |accessdate=22 серпня 2016 |archive-date=5 лютого 2010 |archive-url=https://web.archive.org/web/20100205213227/http://www.1tv.ru/news/social/160392 }}</ref>. Публікація викликала широкий громадський резонанс<ref>[http://www.chaskor.ru/article/kak_bolvanke_popast_v_lichnosti_14842 Как болванке попасть в личности] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100205183310/http://www.chaskor.ru/article/kak_bolvanke_popast_v_lichnosti_14842 |date=5 лютого 2010 }} // Частный Корреспондент</ref>. У пресі розпочалася критика Ніконова<ref>{{Cite web |url=http://www.echo.msk.ru/programs/persontv/656138-echo/ |title=Радиостанция «Эхо Москвы» Передача: «Человек из телевизора» |accessdate=22 серпня 2016 |archive-date=13 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160313200927/http://echo.msk.ru/programs/persontv/656138-echo/ }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.echo.msk.ru/blog/buntman/656178-echo/ |title=Сергей Бунтман: Валерию Панюшкину. |accessdate=22 серпня 2016 |archive-date=23 березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170323005051/http://echo.msk.ru/blog/buntman/656178-echo/ }}</ref>. За підсумками засідання [[Спілка журналістів Росії|громадської колегії за скаргами на пресу]] Союз журналістів Росії виніс рішення, що стаття «знаходиться на межі екстремізму», а також написана «непрофесійно»<ref>[http://www.rian.ru/media/20100202/207435860.html Автор статьи об эвтаназии для детей-инвалидов нарушил этику — СЖР] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140419201705/http://ria.ru/media/20100202/207435860.html |date=2014-04-19 }}. // [[РИА Новости]] (2 февраля 2010). Проверено 14 августа 2010. [https://web.archive.org/web/20140419201705/http://ria.ru/media/20100202/207435860.html Архивировано из первоисточника 24 февраля 2012].</ref>. Деякі колеги ([[Венедиктов Олексій Олексійович|Олексій Венедиктов]], [[Додолєв Євген Юрійович|Євген Додола]], Віктор Лошак, [[Шеремет Павло Григорович|Павло Шеремет]]) виступили на захист журналіста, бо вважали, що порушується свобода слова<ref>{{Cite web |url=http://www.mk.ru:8088/social/article/2010/02/05/425182-evgeniy-dodolev-evtanaziya-obschestvennoy-myisli.html |title=Как вам идея — умерщвлять детей-инвалидов? |accessdate=22 серпня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20100211011759/http://www.mk.ru:8088/social/article/2010/02/05/425182-evgeniy-dodolev-evtanaziya-obschestvennoy-myisli.html |archivedate=11 лютого 2010 |deadurl=yes }}</ref>.

== Політика ==
Був головою Федерального Політради зареєстрованої в 2012 році партії Росія без мракобісся з червня 2013 року по травень 2015<ref>{{Cite web |url=http://prbm.ru/ |title=Политическая партия РОССИЯ БЕЗ МРАКОБЕСИЯ |accessdate=22 серпня 2016 |archive-date=9 січня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140109233851/http://prbm.ru/ }}</ref>.

== Родина ==
Дружина — Галина. Виховує сина.{{offensive}}
== Бібліографія ==
* Хуйова книга. — М.: Васанта, 1994. — 159 с. — 20000 примірників
* Діалоги про майбутнє
* Вершки. Портрети видатних сучасників кисті А. Ніконова. — М.: Глобулус, 2004. — 160 с. — 10000 примірників — ISBN 5-94851-092-1, ISBN 5-93196-317-0. 2-е вид. — Вершки. Дзеркало для героїв нашого часу. — СПб.: «Пітер», НЦ ЭНАС, 2009. — 288 с. — 2500 примірників — ISBN 978-5-498-07543-3
* [[Апгрейд мавпи]]. Велика історія маленької сингулярності. — М.: ЭНАС, 2005. — 352 с. — 5000 прим. 2-е изд. — Апгрейд мавпи. Велика історія маленької сингулярності. — М.: ЭНАС, 2008. — 496 с. — 5000 примірників — ISBN 978-5-388-00054-5, ISBN 978-5-93196-758-5
* Ukrainian X-Files. Сеанси чорної і білої магії з викриттям. — М.: ЭНАС, 2005. — 216 с. — 5000 примірників — ISBN 5-93196-563-7. 2-е вид. — За межею реальності. Пояснення незрозумілого. — СПб.: «Пітер», 2008. — 304 с. — 3000 екз. — ISBN 978-5-388-00456-7
* Кінець фемінізму. Чим жінка відрізняється від людини. — М.: ЭНАС, 2005. — 256 с. — 5000 прим. 2-е изд. — Кінець фемінізму. Чим жінка відрізняється від людини. — М.: ЭНАС, 2008. — 368 с. — 5000 примірників — ISBN 978-5-388-00053-8, ISBN 978-5-93196-823-0
* Доля цивилизатора. Теорія і практика загибелі імперій. — М.: ЭНАС, 2006. — 256 с. — 5000 прим. 2-е изд. — Доля цивилизатора. Теорія і практика загибелі імперій. — М.: ЭНАС, 2008. — 360 с. — 5000 примірників — ISBN 978-5-388-00052-1, ISBN 978-5-93196-821-6
* Історія відморожених в контексті глобального потепління. — М.: ЭНАС, 2007. — 296 с. — 5000 примірників — ISBN 978-5-93196-709-7. 2-е вид. — Історія відморожених в контексті глобального потепління. — М.: ЭНАС, 2009.
* Свобода від рівності і братерства. Моральний кодекс будівника капіталізму. — М.: ЭНАС, 2007. — 360 с. — 10000 примірників 2-е изд. — Свобода від рівності і братерства. Моральний кодекс будівника капіталізму. — М.: ЭНАС, 2008. — 480 с. — 5000 примірників — ISBN 978-5-93196-870-4, ISBN 978-5-388-00149-8
* Управління вибором. Мистецтво стрижки народних мас. — М.: ЭНАС, 2008. — 304 с. — 5000 примірників — ISBN 978-5-93196-809-4, ISBN 978-5-91180-893-8
* Верхи на бомбі. Доля планети Земля і її мешканців. — М.: ЭНАС, 2008. — 320 с. — 5000 примірників — ISBN 978-5-388-00361-4
* Бий першим! Головна загадка Другої Світової. — СПб.: «Пітер», 2008. — 448 с. — 4000 примірників — ISBN 978-5-93196-916-9, ISBN 978-5-388-00475-8
* Наполеон: Спроба № 2. — СПб.: «Пітер», НЦ ЭНАС, 2008. — 376 с. — 4000 примірників — ISBN 978-5-93196-913-8, ISBN 978-5-388-00734-6
* Опіум для народу. Релігія як глобальний бізнес-проект. — СПб.: «Пітер», НЦ ЭНАС, 2009. — 344 с. — 4000 примірників — ISBN 978-5-93196-954-1,ISBN 978-5-498-07473-3
* Передбачення минулого. Розквіт і загибель допотопної цивілізації. — СПб.: «Пітер», НЦ ЭНАС, 2009. — 368 с. — 4000 примірників — ISBN 978-5-498-07458-0, ISBN 978-5-93196-962-6
* Здрастуй, зброє! Презумпція здорового глузду. 2010. ISBN 978-5-93196-978-7
* Між Сциллою і Харибдою. — СПб.: «Пітер», НЦ ЭНАС, 2014. ISBN 978-5-4248-0091-7
* [[За фасадом империи. Краткий курс отечественной мифологии]] — СПб, ЭНАС, 2013. — ISBN 978-5-459-01674-1, ISBN 978-5-4248-0078-8<ref>{{Cite book|title=За фасадом империи. Краткий курс отечественной мифологии|last=Ніконов|first=Олександр|year=2013|publisher=ЭНАС|location=СПб|pages=|language=російська|isbn=978-5-459-01674-1}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://bookhacker.me/books/za-fasadom-imperii-kratkij-kurs-otechestvennoj-mifologii|title=Книга За фасадом империи. Краткий курс отечественной мифологии - читать онлайн. Автор: Александр Никонов.|website=bookhacker.me|accessdate=2016-08-22|archive-date=9 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210709182859/https://bookhacker.me/books/za-fasadom-imperii-kratkij-kurs-otechestvennoj-mifologii}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20160823003456/http://razgovor.org/ Без цензури] — портал, що редагується Ніконовим
* [http://enas.ru НЦ ЭНАС] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160814175626/http://enas.ru/ |date=14 серпня 2016 }} — сайт видавництва, що випустило більшість книг автора
* [http://alexandrnikonov.rpod.ru Аудіоблог Ніконова] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120116094904/http://alexandrnikonov.rpod.ru/ |date=16 січня 2012 }}

{{бібліоінформація}}
{{Популяризація науки}}

[[Категорія:Лібертаріанці]]
[[Категорія:Нагороджені медаллю Пушкіна]]
[[Категорія:Письменники за алфавітом]]
[[Категорія:Популяризатори науки]]
[[Категорія:Уродженці Москви]]
[[Категорія:Лауреати премії імені Олександра Бєляєва]]
[[Категорія:Російські трансгуманісти]]

title: рос. Никонов Александр Петрович

Народився: 13 серпня 1964 (60 років) · Москва

Громадянство: Росія

Діяльність: письменник, публіцист, історик

Сфера роботи: журналістика, публіцистика і література

Alma mater: Національний дослідницький технологічний університет «МІСС»

Мова творів: російська

Роки активності: 1996 — донині

Напрямок: історія, психологія

рос. Никонов Александр Петрович: Сайт: Блог письменника

рос. Никонов Александр Петрович: Ніконов Олександр Петрович у Вікісховищі


text:
# Ернест Сека
Ернест Сека (фр. Ernest Seka, нар. 22 червня 1987, Кліші) — французький і гвінейський футболіст, центральний захисник клубу «Нансі» і національної збірної Гвінеї.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 2010 року виступами за команду «Антант» з четвертого французького дивізіону, а з наступного року продовжив кар'єру у третьоліговому «Ле-Пуаре-сюр-Ві».
Згодом також на рівні третього за силою французького дивізіону захищав кольори «Ам'єна» і «Страсбура». У складі останньої команди 2016 року став переможцем дивізіону і здобув підвищення до Ліги 2, а ще за рік «Страсбур» тріумфував і на цьому рівні, підвищившись до елітного дивізіону.
Сезон 2017/18 відіграв у Лізі 1, після чого повернувся до виступів у другій лізі, перейшовши до «Нансі», де, як і в попередній команді, став одним з основних центральних захисників.

## Виступи за збірну
2018 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Гвінеї.
У складі збірної був учасником Кубка африканських націй 2019 року в Єгипті, де взяв участь у трьох іграх, а його команда вибула з боротьби на стадії 1/8 фіналу.

title: Ернест Сека

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Ернест Сека
| зображення = RC_Lens_-_AS_Nancy-Lorraine_(19-01-2019)_23.jpg
| підпис =
| місце-народження = [[Кліші]]
| країна-народження = [[Франція]]
| дата-народження = 22.6.1987
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 185 см
| вага =
| поточний-клуб  =  {{Прапорець|FRA}} [[Нансі (футбольний клуб)|«Нансі»]]
| позиція = [[Захисник (футбол)|центральний захисник]]
| номер  = 22
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2010–2011 | {{Прапорець|FRA}} |«Антант»|31 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2013 | {{Прапорець|FRA}} |«Ле-Пуаре-сюр-Ві»|68 |4}}
{{Футболіст рядок 1|2013–2014 | {{Прапорець|FRA}} | [[Ам'єн (футбольний клуб)|«Ам'єн»]] | 33 |3}}
{{Футболіст рядок 0|2014–2018 | {{Прапорець|FRA}} | [[Страсбур (футбольний клуб)|«Страсбур»]] | 126 |5}}
{{Футболіст рядок 1|2018– | {{Прапорець|FRA}} | [[Нансі (футбольний клуб)|«Нансі»]] | 63 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|2018– | {{Прапорець|GUI}} | [[збірна Гвінеї з футболу|Гвінея]] | 10 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 21 листопада 2020
| збірна-поновлення = 21 листопада 2020
}}
'''Ернест Сека''' ({{lang-fr|Ernest Seka}}, {{нар}} [[22 червня]] [[1987]], [[Кліші]]) — французький і гвінейський [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|центральний захисник]] клубу [[Нансі (футбольний клуб)|«Нансі»]] і [[збірна Гвінеї з футболу|національної збірної Гвінеї]].

== Клубна кар'єра ==
У дорослому футболі дебютував 2010 року виступами за команду «Антант» з четвертого французького дивізіону, а з наступного року продовжив кар'єру у третьоліговому «Ле-Пуаре-сюр-Ві».

Згодом також на рівні третього за силою французького дивізіону захищав кольори [[Ам'єн (футбольний клуб)|«Ам'єна»]] і [[Страсбур (футбольний клуб)|«Страсбура»]]. У складі останньої команди 2016 року став переможцем дивізіону і здобув підвищення до [[Ліга 2|Ліги 2]], а ще за рік «Страсбур» тріумфував і на цьому рівні, підвищившись до [[Ліга 1|елітного дивізіону]].

[[Ліга 1 2017—2018|Сезон 2017/18]] відіграв у Лізі 1, після чого повернувся до виступів у другій лізі, перейшовши до [[Нансі (футбольний клуб)|«Нансі»]], де, як і в попередній команді, став одним з основних центральних захисників.

== Виступи за збірну ==
2018 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Гвінеї з футболу|національної збірної Гвінеї]].

У складі збірної був учасником [[Кубок африканських націй з футболу 2019|Кубка африканських націй 2019 року]] в [[Єгипет|Єгипті]], де взяв участь у трьох іграх, а його команда вибула з боротьби на стадії 1/8 фіналу.

== Посилання ==
*{{Transfermarkt}}
*{{NFT player}}
*{{Soccerway}}

{{Склад збірної Гвінеї на кубку африканських націй 2019}}
{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Сека}}
[[Категорія:Французькі футболісти]]
[[Категорія:Гвінейські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Гвінеї з футболу]]
[[Категорія:Гравці кубка африканських націй 2019]]
[[Категорія:Футболісти «Ам'єна»]]
[[Категорія:Футболісти «Страсбура»]]
[[Категорія:Футболісти «Нансі»]]
[[Категорія:Уродженці Кліші]]

title: Особисті дані

Народження: 22 червня 1987 (37 років)

Вага: 84 кг

Громадянство: Франція

Позиція: центральний захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Нансі»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Антант» · 31 · (2)

«Ле-Пуаре-сюр-Ві» · 68 · (4)

«Ам'єн» · 33 · (3)

«Страсбур» · 126 · (5)

«Нансі» · 63 · (0)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Гвінея · 10 · (0)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 21 листопада 2020.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 21 листопада 2020.


text:
# Каменська сільська рада (Біжбуляцький район)
Ка́менська сільська рада (рос. Каменский сельский совет) — муніципальне утворення у складі Біжбуляцького району Башкортостану, Росія. Адміністративний центр — село Каменка.

## Населення
Населення — 451 особа (2019, 528 в 2010, 637 в 2002).

## Склад
До складу поселення входять такі населені пункти:
| Населений пункт      | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| -------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Василькино, присілок | 12                     | 3                      |
| Дубровка, присілок   | 4                      | 0                      |
| Каменка, село        | 587                    | 512                    |
| Прогрес, присілок    | 34                     | 13                     |

wikitext:
{{Сільське поселення Удмуртії|
| назва               = Каменська сільська рада
| розташування        = KamenkaSR.PNG
| країна              = {{RUS}}
| регіон = [[Башкортостан]]
| район = [[Біжбуляцький район]]
| центр = село [[каменка (Біжбуляцький район)|Каменка]]
| голова =
| дата утворення =
| депутатський корпус =
| площа = 99,81
| населення = 451 особа ([[2019]])
| щільність = 4,52
| населені пункти = 4 сільських нп
}}

{{Otheruses|Каменська сільська рада}}

'''Ка́менська сільська рада''' ({{lang-ru|Каменский сельский совет}}) — [[сільське поселення Росії|муніципальне утворення]] у складі [[біжбуляцький район|Біжбуляцького району]] [[Башкортостан]]у, [[Росія]]. Адміністративний центр — село [[каменка (Біжбуляцький район)|Каменка]].

== Населення ==
Населення — 451 особа ([[2019]]{{RUS-population|2019}}, 528 в [[2010]]{{RUS-BA-census}}, 637 в [[2002]]{{RUS-BA-population-2002-2009}}).

== Склад ==
До складу поселення входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Василькино]], присілок
| align="right"| 12
| align="right"| 3
|-----
| Дубровка, присілок
| align="right"| 4<ref>З них [[чуваші]] — 75 %.</ref>
| align="right"| 0
|-----
| [[каменка (Біжбуляцький район)|Каменка]], село
| align="right"| 587
| align="right"| 512
|-----
| [[прогрес (Біжбуляцький район)|Прогрес]], присілок
| align="right"| 34
| align="right"| 13
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Bash-stub}}
{{Біжбуляцький район}}

[[Категорія:Поселення Біжбуляцького району]]

title: Каменська сільська рада

Країна: Росія

Регіон: Башкортостан

Район: Біжбуляцький район

Центр: село Каменка

title: Основні дані

Густота населення: 4,52 осіб/км²

Населені пункти: 4 сільських нп


text:
# Стратегічна наступальна операція
Стратегі́чна наступа́льна опера́ція — військова операція, яка у загальному вигляді являє собою сукупність узгоджених й взаємозв'язаних за метою, завданнями, місцем й часом одночасних і послідовних битв, бойових та спеціальних дій, ударів, маневру та дій військ (сил), що проводяться за єдиним замислом і планом шляхом наступу для досягнення стратегічної цілі з метою розгрому сил противника, що протистоять, та опанування певними районами місцевості на певних стратегічних напрямках.
Теорія і практика стратегічних наступальних операцій почали складатися в роки Першої світової війни (Східно-Прусська операція, Галицька битва, Брусиловський прорив).
Подальший розвиток стратегічні наступальні операції отримали в роки Другої світової війни. Ці операції, як правило, проводилися силами груп фронтів (кількох груп армій) у взаємодії з авіацією далекої дії, а на приморських напрямах і військово-морськими силами.
Цілі стратегічних наступальних операцій досягалися різними способами: оточенням великих угрупувань противника з подальшим їх знищенням; розтином стратегічного фронту; дробленням стратегічного фронту і знищенням ізольованих угрупувань по частинах. Всі ці способи в багатьох стратегічних наступальних операціях поєднувалися. При виборі напрямів головних ударів враховувалася вся сукупність політичних, економічних та воєнних чинників. Так, на Східному фронті війни, в першому періоді, головні удари завдавалися по угрупуваннях противника, які загрожували життєво важливим центрам країни (Москва, Ленінград, Кавказ). На завершальному етапі війни головні удари завдавалися на напрямках, які найкоротшим шляхом виводили до економічних та політичних центрів Третього Рейху.

title: Стратегічна наступальна операція

wikitext:
[[Файл:German Summer Offensive Towards Stalingrad July-September 1942.png|міні|праворуч|240пкс|Стратегічний [[наступ]] німецького [[Вермахт]]у за планом [[операція «Блау»|операції «Блау»]] у липні-вересні [[1942]]]]
[[Файл:Belorussia Operation Detailed.svg|міні|праворуч|240пкс|Стратегічна [[наступальна операція]] Червоної армії [[операція «Багратіон»|за планом «Багратіон»]] літом 1944 року]]
'''Стратегі́чна наступа́льна опера́ція''' — [[військова операція]], яка у загальному вигляді являє собою сукупність узгоджених й взаємозв'язаних за [[Мета|метою]], завданнями, місцем й часом одночасних і послідовних [[Битва|битв]], [[Бойові дії|бойових]] та спеціальних дій, ударів, [[маневр]]у та дій військ (сил), що проводяться за єдиним замислом і планом шляхом [[наступ]]у для досягнення [[Військова стратегія|стратегічної]] цілі з метою розгрому сил противника, що протистоять, та опанування певними районами місцевості на певних стратегічних напрямках.

[[Теорія]] і [[практика]] стратегічних наступальних операцій почали складатися в роки [[Перша світова війна|Першої світової війни]] ([[Східно-Прусська операція (1914)|Східно-Прусська операція]], [[Галицька битва]], [[Брусиловський прорив]]).

Подальший розвиток стратегічні наступальні операції отримали в роки Другої світової війни. Ці операції, як правило, проводилися силами груп [[Фронт (військове об'єднання)|фронтів]] (кількох [[група армій|груп армій]]) у взаємодії з авіацією далекої дії, а на приморських напрямах і військово-морськими силами.

Цілі стратегічних наступальних операцій досягалися різними способами: [[оточення]]м великих угрупувань противника з подальшим їх знищенням; розтином стратегічного фронту; дробленням стратегічного [[фронт]]у і знищенням ізольованих угрупувань по частинах. Всі ці способи в багатьох стратегічних наступальних операціях поєднувалися. При виборі напрямів головних ударів враховувалася вся сукупність політичних, економічних та воєнних чинників. Так, на [[Східноєвропейський театр воєнних дій Другої світової війни|Східному фронті війни]], в першому періоді, головні удари завдавалися по угрупуваннях противника, які загрожували життєво важливим центрам країни ([[Москва]], [[Ленінград]], [[Кавказ]]). На завершальному етапі війни головні удари завдавалися на напрямках, які найкоротшим шляхом виводили до економічних та політичних центрів Третього Рейху.

== Див. також ==
* [[Стратегічна оборонна операція]]
* [[Рейд]]
* [[Військова операція]]
* [[Військова стратегія]]
* [[Повітряно-десантна операція]]

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20080620130655/http://armyby.vif2.ru/oslovar.html Операція] {{ref-ru}}
* [http://militera.lib.ru/science/fuller1/index.html Операции механизированных сил] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20101125093052/http://militera.lib.ru/science/fuller1/index.html |date=25 листопада 2010 }}
* [http://militera.lib.ru/science/timohovich/index.html Оперативное искусство советских ВВС в Великой Отечественной войне] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110414211406/http://militera.lib.ru/science/timohovich/index.html |date=14 квітня 2011 }}

== Література ==
* Сунь-цзы. Искусство войны.
* Клаузевиц К. О войне. — М.: Госвоениздат, 1934. / Clausewitz K. Vom Krieg. 1832/34.
* Фронтин С. Ю. Военные хитрости (Стратегемы). — СПб.: Алетейя, 1996.
* {{книга
|автор          = Радянська військова енциклопедія
|частина        = «РАДИОКОНТРОЛЬ-ТАЧАНКА»
|заголовок      =
|оригінал       = (Советская военная энциклопедия)
|посилання      =
|відповідальний = Маршал Советского Союза Н. В. ОГАРКОВ — председатель
|видання        =
|місце          = М.
|видавництво    = Воениздат
|рік            = 1980
|том            = 7
|сторінки       = 554-555
|сторінок       = 686
|серія          =
|isbn           = 00101-150
|тираж          =
}} {{ref-ru}}

[[Категорія:Військова стратегія]]
[[Категорія:Наступ]]
[[Категорія:Військова термінологія]]


text:
# Гуго Юрі
Гуго Юрі (нім. Hugo Jury; 13 липня 1887, Ротмюль, Моравія — 9 травня 1945, Цветль) — партійний діяч НСДАП, гауляйтер і рейхсштатгальтер Нідердонау (Нижній Дунай), обергруппенфюрер СС (21 червня 1943).

## Біографія
З 1908 року проходив добровільну службу в армії, але через рік був демобілізований через туберкульоз. У 1911 році закінчив медичний факультет німецького університету в Празі, 31 жовтня здобув ступінь доктора медицини. З січня 1913 року працював лікарем у Франкенфельсі. Наприкінці Першої світової війни був начальником табору для полонених офіцерів. З 15 січня 1919 року працював лікарем-фахівцем по туберкульозу в Санкт-Пельтені.
15 лютого 1931 року вступив у НСДАП (квиток № 410 338). З 1932 року — керівник фракції НСДАП в Муніципальній раді Австрії. Після заборони нацистської партії в Австрії був поміщений у в'язницю, потім перебував у таборі для інтернованих в Веллерсдорфе. 30 липня 1936 був відпущений. З 1936 по 1938 рік був заступником земельного керівника НСДАП в Австрії. 26 лютого 1938 року призначений державним радником, 12 березня вступив у СС (посвідчення № 292 777). 11-13 березня 1938 року був міністром соціального управління в уряді Артура Зейсс-Інкварта.
21 травня 1938 року призначений гауляйтером Нідердонау. У 1938 році був обраний депутатом рейхстагу. 15 березня 1940 призначений рейхсштатгальтером Нідердонау. 1 січня 1942 року був зарахований в Штаб рейхсфюрера СС. З 16 листопада 1942 року — імперський комісар оборони Нідердонау. З 15 червня 1943 року — уповноважений Імперського комісара з питань консолідації німецького народу в Нідердонау.
1 травня 1945 року в своїй прокламації закликав до подальшої боротьби з «більшовицькою чумою» і присягнув на вірність новому уряду Деніца. У Яідгофі очолив невеликий загін фольксштурму, озброєний карабінами і фаустпатронами, щоб перешкодити наступу Червоної армії. В ніч з 8 на 9 травня 1945 наклав на себе руки (застрелився).

## Нагороди
- Почесний кут старих бійців
- Кільце «Мертва голова»
- Почесна шпага рейхсфюрера СС
- Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»
- Золотий партійний знак НСДАП (30 січня 1939)
- Орден крові
- Золотий почесний знак Гітлер'югенду з дубовим листям (2 липня 1941)
- Почесний знак «За турботу про німецький народ» 1-го ступеня
- Хрест Воєнних заслуг 2-го і 1-го класу

title: Гуго Юрі

wikitext:
{{Особа
|жінка =
|оригінал імені =
|зображення =
|дата народження =
|місце народження =
|дата смерті =
|місце смерті =
|поховання =
|громадянство =
|національність =
|військове звання =
|партія =
|нагороди = {{(!}}
{{!}}{{Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»}}{{!!}}{{Золотий знак НСДАП}}{{!!}}{{Орден крові}}
{{!}}-
{{!}}{{Почесний знак «За турботу про німецький народ»}}{{!!}}{{Хрест Воєнних заслуг I класу}}{{!!}}{{Хрест Воєнних заслуг II класу}}
{{!)}}
{{(!}}
{{!}}{{Почесний кут старих бійців}}{{!!}}{{Кільце «Мертва голова»}}
{{!)}}
}}
'''Гуго Юрі''' ({{lang-de|Hugo Jury}}; [[13 липня]] [[1887]], [[Ротмюль]], [[Моравія]] — [[9 травня]] [[1945]], [[Цветль]]) — партійний діяч [[НСДАП]], [[гауляйтер]] і [[рейхсштатгальтер]] [[райхсгау Нижній Дунай|Нідердонау (Нижній Дунай)]], [[обергруппенфюрер]] [[СС]] (21 червня 1943).

== Біографія ==
З 1908 року проходив добровільну службу в армії, але через рік був демобілізований через [[туберкульоз]]. У 1911 році закінчив медичний факультет німецького університету в Празі, 31 жовтня здобув ступінь доктора медицини. З січня 1913 року працював лікарем у Франкенфельсі. Наприкінці [[Перша світова війна|Першої світової війни]] був начальником табору для полонених офіцерів. З 15 січня 1919 року працював лікарем-фахівцем по туберкульозу в [[Санкт-Пельтен]]і.

15 лютого 1931 року вступив у НСДАП (квиток № 410 338). З 1932 року — керівник фракції НСДАП в Муніципальній раді Австрії. Після заборони нацистської партії в Австрії був поміщений у в'язницю, потім перебував у таборі для інтернованих в Веллерсдорфе. 30 липня 1936 був відпущений. З 1936 по 1938 рік був заступником земельного керівника НСДАП в Австрії. 26 лютого 1938 року призначений державним радником, 12 березня вступив у СС (посвідчення № 292 777). 11-13 березня 1938 року був міністром соціального управління в уряді [[Артур Зейсс-Інкварт|Артура Зейсс-Інкварта]].

21 травня 1938 року призначений гауляйтером [[райхсгау  Нижній Дунай|Нідердонау]]. У 1938 році був обраний депутатом рейхстагу. 15 березня 1940 призначений рейхсштатгальтером Нідердонау. 1 січня 1942 року був зарахований в Штаб рейхсфюрера СС. З 16 листопада 1942 року — імперський комісар оборони Нідердонау. З 15 червня 1943 року — уповноважений Імперського комісара з питань консолідації німецького народу в Нідердонау.

1 травня 1945 року в своїй прокламації закликав до подальшої боротьби з «більшовицькою чумою» і присягнув на вірність новому [[Фленсбурзький кабінет|уряду]] [[Карл Деніц|Деніца]]. У Яідгофі очолив невеликий загін [[фольксштурм]]у, озброєний карабінами і фаустпатронами, щоб перешкодити наступу [[Червона армія|Червоної армії]]. В ніч з 8 на 9 травня 1945 наклав на себе руки (застрелився).

== Нагороди ==

* [[Почесний кут старих бійців]]
* [[Кільце «Мертва голова»]]
* [[Почесна шпага рейхсфюрера СС]]
* [[Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»]]
* [[Золотий партійний знак НСДАП]] (30 січня 1939)
* [[Орден крові]]
* [[Золотий почесний знак Гітлер'югенду]] з дубовим листям (2 липня 1941)
* [[Почесний знак «За турботу про німецький народ»]] 1-го ступеня
* [[Хрест Воєнних заслуг (Німеччина)|Хрест Воєнних заслуг]] 2-го і 1-го класу

== Література ==

* ''Залесский К. А.'' Кто был кто в Третьем рейхе. — М.: АСТ, 2002. — 944 с. — 5000 экз. — <nowiki>ISBN 5-271-05091-2</nowiki>.
* ''Залесский К. А.'' СС. Охранные отряды НСДАП. — М.: Эксмо, 2005. — 672 с. — 5000 экз. — <nowiki>ISBN 5-699-09780-5</nowiki>.

== Посилання ==

* [http://www.hrono.ru/biograf/bio_yu/jury_gugo.php Біографія на сайті «Хронос»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200119014435/http://hrono.ru/biograf/bio_yu/jury_gugo.php |date=19 січня 2020 }}
* [https://web.archive.org/web/20120616082908/http://vimpel-v.com/besopasnost/special/germany/oficery_ss/jury.shtml Біографія на сайті «Вымпел-В»]

== Примітки ==
{{DEFAULTSORT:Юрі Гуго}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Австрійські лікарі]]
[[Категорія:Доктори медичних наук]]
[[Категорія:Доктори наук Австрії]]
[[Категорія:Австрійські нацисти]]
[[Категорія:Члени НСДАП]]
[[Категорія:Гауляйтери]]
[[Категорія:Обергруппенфюрери СС]]
[[Категорія:Депутати рейхстагу (Третій Рейх)]]
[[Категорія:Політики-самогубці]]
[[Категорія:Нагороджені Почесною шпагою рейхсфюрера СС]]
[[Категорія:Нагороджені Золотим почесним знаком Гітлер'югенду з дубовим листям]]
[[Категорія:Самогубці, які застрелилися]]

title: нім. Hugo Jury

Народився: 13 липня 1887 · Radiměřd

Помер: 9 травня 1945 (57 років) · Цветль, Цветтль, Нижня Австрія · ·вогнепальна рана

Країна: Австрія

Діяльність: політик, лікар

Alma mater: Карлів університет і German University in Prague Medical Schoold

Науковий ступінь: доктор медичних наук

Знання мов: німецька

Членство: СС

Посада: депутат рейхстагу Третього рейхуd

Військове звання: обергруппенфюрер

Партія: Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини і Вітчизняний фронт

Нагороди: | Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року» | Золотий партійний знак НСДАП | Орден крові | | Почесний знак «За турботу про німецький народ» | Хрест Воєнних заслуг I класу | Хрест Воєнних заслуг II класу | | Почесний кут старих бійців | Кільце «Мертва голова» |

title: Партія

Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»: Золотий партійний знак НСДАП · Орден крові

Почесний знак «За турботу про німецький народ»: Хрест Воєнних заслуг I класу · Хрест Воєнних заслуг II класу

title: Партія

Почесний кут старих бійців: Кільце «Мертва голова»


text:
# Сюзанна Лангер
Сюзанна Лангер (англ. Susanne Katherina Langer [ˈlæŋər]; уроджена Кнаут, 20 грудня 1895 — 17 липня 1985) — американська вчена, філософ, письменниця та вчителька. Одна з перших жінок в американській історії, яка зробила академічну кар'єру в галузі філософії, і перша жінка, яку в народі та професійно визнали американською філософинею. Лангер найбільш відома завдяки своїй книзі 1942 року «Філософія в новому ключі». У 1960 році Лангер обрали членом Американської академії мистецтв і наук.

## Життєпис
Сюзанна Кетріна Кнаут, Лангер зростала на західній частині Мангеттену в Нью-Йорку. Вона дочка адвоката Антоніо Кнаута й Ельзи Уліх — емігрантів з Німеччини. Хоч дівчина й народилася в США, її рідною мовою була німецька, оскільки в юності саме нею розмовляли вдома. Німецький акцент залишився на все життя. Лангер цікавилася творчістю й мистецтвом, її навчили грати на віолончелі й фортепіано. Ще з дитинства вона залюбки читала твори великих поетів, а також традиційну дитячу літературу, казки. Сюзанна й сама складала вірші та описувала пригоди, щоб розважити своїх молодших братів і сестер.
Сюзанна вийшла заміж за Вільяма Леонарда Лангера, студента Гарварду в 1921 році. У них народилося двоє синів і подружжя переїхало назад у Кембридж, штат Массачусетс, до того, як пара розлучилася 1942 року. Сюзанна Лангер померла 17 липня 1985 року.

### Освіта
Її рання освіта включала відвідування Школи для дівчат Велтін, приватної школи, а також навчання вдома. У 1916 році Лангер вступила до коледжу Редкліффа. Вона здобула ступінь бакалавра в 1920 році й далі навчалася в аспірантурі з філософії в Гарварді, де отримала диплом магістра в 1924 році й здобула докторський ступінь у 1926 році. Вона викладала філософію в Редкліффі з 1927 по 1942 рік. Один рік читала лекції з філософії в Університеті штату Делавер та п'ять років у Колумбійському університеті (1945—1950). З 1954 по 1962 рік викладала в коледжі Коннектикуту. Також вона викладала філософію в Університеті Мічигану, Нью-Йоркському університеті, Північно-Західному університеті, Університеті Огайо, Сміт-коледжі, Коледжі Вассара, Університеті Вашингтона та Веллслі-коледжі.

## Філософія
Лангер досліджувала безперервний процес осмислення значень у свідомості людини завдяки силі «бачити» одне з точки зору іншого. Перша велика праця Лангер має назву «Філософія в новому ключі». Вона висунула ідею, яка стала звичною нині: про те, що існує основна і повсюдна людська потреба символізувати, вигадувати значення та вкладати значення у свій світ.
Починаючи з критики позитивізму, робота являє собою дослідження людської думки, що прогресує від семантичної теорії до філософії музики, накреслюючи теорію для всіх видів мистецтва. Для Лангер людський розум «постійно продовжує процес символічної трансформації дослідних даних, що надходять до нього», роблячи його «справжнім джерелом більш-менш спонтанних ідей».
Розрізнення Сюзанни Лангер між дискурсивними та презентаційними символами — одне з її найбільш відомих понять. Дискурсивна символізація впорядковує елементи (не обов'язково слова) зі стабільним та контекстно-незмінним значенням у нове значення. Символізація презентації діє незалежно від елементів із фіксованим і стабільним значенням. Презентацію неможливо зрозуміти, поступово вибудовуючи розуміння її частин окремо. Це потрібно розуміти як єдине ціле. Наприклад, елемент, який використовується на одній картині, може бути використаний для сформулювання зовсім іншого значення в іншій. Той самий принцип застосовується до ноти в музичній обробці — такі елементи самостійно не мають фіксованого значення, за винятком контексту всієї їх презентації.
Лангер вважала, що символізм є головним питанням філософії, оскільки він лежить в основі всього людського пізнання та розуміння. Як і Ернст Кассірер, Лангер вважала, що людину і тварин відрізняє здатність використовувати символи. У той час як у всьому житті тварин домінують почуття, людське почуття опосередковується концепціями, символами та мовою. Тварини реагують на знаки, але стимули від знака для людини значно складніші. Перспектива також пов'язана із символічним спілкуванням, де вивчаються товариства тварин, щоб допомогти зрозуміти, як символічне спілкування впливає на поведінку членів кооперативної групи.
Лангер — одна з перших філософинь, що приділила пильну увагу концепції віртуального. Натхненна уявленнями Анрі Бергсона про матерію та пам'ять, вона пов'язала мистецтво з концепцією віртуального. Для неї з'ясування простору художнього твору його творця було не менше, ніж побудова віртуального світу. Вона описує віртуальність як «якість усіх речей, які створені для сприйняття». Для неї віртуальне — це не лише питання свідомості, але щось зовнішнє, що створюється навмисно й існує матеріально, як простір споглядання поза людським розумом. Лангер розглядає віртуальність як фізичний простір, створений художником, такий як картина чи будівля, який «є важливим сам по собі, а не як частина оточення». Вона особливо розглядає архітектуру не як реалізацію простору для буття, а її концептуальний переклад у віртуальність для сприйняття: «Архітектор, в цілому, має справу зі створеним простором, віртуальною сутністю». На відміну від Бергсона, для Лангер віртуальність відчутна і може спричинити споглядальну взаємодію між людиною та машиною.
У пізніші роки Лангер прийшла до думки, що вирішальним завданням її роботи було побудувати теорію «життя розуму», засновану на науці та психології, використовуючи конвенції філософії процесу. Кінцева робота Сюзанни Лангер «Розум: нарис про почуття людини» являє собою кульмінацію її спроби встановити філософську та наукову основу естетичного досвіду, спираючись на тритомний огляд всеосяжного набору відповідних гуманістичних і наукових текстів.

### Історія почуттів
Бажання Лангер до вивчення психіки та її зв'язку з мистецтвом корениться в її теорії про те, що твори мистецтва зображають людські почуття і вирази. Це привело Лангер до побудови біологічної теорії відчуття, яка пояснює, що «почуття» є по своїй суті біологічною концепцією, яка може бути підключена до еволюційної генетики. В її есе, «Розум», Лангер йде в глибину, щоб зв'язати ранню еволюцію людини з тим, як ми сприймаємо розум сьогодні. Вона пояснює, що ранні організми зазнали перероблювання шляхом природного відбору, в якому певну поведінку і функції було сформовано для того, щоб вижити. Лангер описує, що органи тіла функціонують у певному ритмі, і ці ритми повинні співпрацювати один з одним, щоб зберегти організм живим. Цей розвиток, — пояснює Лангер, був на початку основи для центральної нервової системи, яку Лангер вважала, центром когнітивних взаємодій між людьми.

### Риторика
Робота Сюзанни Лангер із символікою та значенням призвела до її асоціації з сучасною риторикою, хоча її вплив у цій галузі дещо обговорюється. Лангер встановила використання символів як «епістемічної одиниці спільноти» припускаючи, що всі знання в спільноті отримуються і будуються із загальних систем символів у даній культурі. Поняття Лангер щодо мови та діалогу можна розуміти таким чином, що мова не просто підтримує зв'язок, а створює символи, з яких люди потім створюють власну реальність. Затверджена підтримка цієї точки зору випливає із висловлювання Лангер про те, що «мова властива мисленню, уявленню, навіть нашим способам сприйняття».
За словами Арабелли Ліон, професора Державного університету Нью-Йорка, Лангер вважає, що значення виникає в стосунках між спільнотою, її дискурсом та людиною. Ліон передбачає, що праця Лангер може розглядатися як суперечність порівняно традиційним теоріям Аристотеля, через аргумент Лангер про те, що дискурс формується за допомогою чуттєвого досвіду, який поділяється між тим, хто говорить і тим, хто слухає, а не за допомогою логіки, як відстоює філософ. Епістемічний погляд Лангер на символізм і мову, який додатково вивчає мотивацію мовця, впливові аспекти мови, що впливають на людей, та стосунки між мовцем та спільнотою, часто відбиваються в аспектах сучасних риторичних досліджень.

## Вплив
На роботи Лангер значною мірою вплинули колеги-філософи Ернст Кассірер та Альфред Норт Вайтгед. Вайтгед, англійський математик і професор філософії, був професором Лангер у Редкліффі. Він познайомив її з історією людської думки, джерелами сучасного світу та сучасною філософією. Вайтгед допоміг сформувати її погляд на ці теми, які вона представила у своєму першому тексті «Практика філософії». Протягом своєї кар'єри Вайтгед і далі впливав на її розуміння складного світу людської думки. Лангер поділяла віру Вайтгеда у вихід за межі наукових досліджень і вірила, що разом із нововідкритим мисленням та ідеями, що започаткували сучасну еру в науці та філософії, з'явиться можливість для відродження філософської творчості. Лангер присвятила «Філософія в новому ключі» Альфреду Норту Вайтгеду, її «великому вчителю і другу».
Іншим головним впливом Сюзанни Лангер був німецький філософ Ернст Кассірер. Кассірер був неокантіаністом, який вивчав область теорій символізації. Кассірер вплинув на більшу частину ідей Лангер у «Філософія в новому ключі», де вона заявила, що створення символів є основною діяльністю мистецтва, міфу, обряду, наук, математики та філософії. Вона зазначила: «Своєрідним фактом є те, що кожен великий прогрес у мисленні, кожна епохальна нова ідея походить від нового типу символічної трансформації». З погляду Кассірера вона спиралася на свою віру в те, що теорія мистецтва повинна бути взаємозалежною з теорією розуму.

## Спадщина
Сюзанна Лангер мала вплив у багатьох галузях: наприклад, її цитував психолог Абрагам Маслоу в «Мотивація та особистість» (1954), містобудівник Кевін А. Лінч у «Образ міста» (1960), винахідник Вільям Дж. Дж. Гордон у «Synectics» (1961), антрополог Кліффордом Гірцем у «Інтерпретація культур» (1973), вчена мистецтва Еллен Діссанаяке в «Homo Aestheticus» (1992) і теоретик цифрових медіа Джанет Мюррей у «Гамлет на Голодеці» (1997).

## Вибрані публікації

### Книги
- Круїз Маленької Ведмедиці та інші казки (1924, ілюструє Хелен Севолл)
- Практика філософії (1930, передмова Альфреда Норта Вайтгеда)
- Вступ до символічної логіки (1937),ISBN 978-0-486-60164-9
- Філософія в новому ключі: дослідження символіки розуму, обряду та мистецтва (1942),ISBN 978-0-674-66503-3
- Мова та міф (1946), перекладач, з Sprache und Mythos (1925) Ернста Кассірера,ISBN 978-0-486-20051-4
- Почуття і форма: теорія мистецтва (1953)
- Проблеми мистецтва: десять філософських лекцій, 1957
- Роздуми про мистецтво (1961) (редактор)
- Філософські замальовки (1962),ISBN 978-1-4351-0763-2
- Розум: нарис про почуття людини, три томи (1967, 1972 та 1982)

### Статті
- Confusion of Symbols and Confusion of Logical Types, Mind, т. 35, 1926, с. 222—229
- Form and Content: A Study in Paradox, Journal of Philosophy, т. 23, 1926, с. 435—438
- A Logical Study of Verbs, Journal of Philosophy, т. 24, 1927, с. 120—129
- The Treadmill of Systematic Doubt, Journal of Philosophy, т. 26, 1929, с. 379—384
- Facts: The Logical Perspectives of the World, Journal of Philosophy, т. 30, 1933, с. 178—187
- On a Fallacy in 'Scientific Fatalism', International Journal of Ethics, т. 46, 1936, с. 473—483
- The Lord of Creation, Fortune, т. 29, January 1944, с. 127—154
- Why Philosophy?, Saturday Evening Post, т. 234, 13 травня 1961, с. 34—35, 54, 56
- Henry M. Sheffer, Philosophy and Phenomenological Research, т. 25, 1964, с. 305—307

## Подальше читання
- Schultz, William (2000), Cassirer and Langer on Myth: An Introduction, Routledge, ISBN 978-0-8153-2465-2
- Innis, Robert E. (2009), Susanne Langer in focus: the symbolic mind, Indiana University Press, ISBN 978-0-253-22053-0
- Dryden, Donald (2001), Susanne Langer and William James: Art and the Dynamics of the Stream of Consciousness, The Journal of Speculative Philosophy, т. 15, № 4, с. 272—285, doi:10.1353/jsp.2001.0036
- Watling, Christine P. (1998), The Arts, Emotion, and Current Research in Neuroscience, Mosaic, т. 31, с. 107—124
- Royce, Joseph R. (1983), The Implications of Langer's Philosophy of Mind for a Science of Psychology, Journal of Mind and Behavior, т. 4, с. 491—506
- Shelley, Cameron (1998), Consciousness, Symbols and Aesthetics: A Just-So Story and Its Implications in Susanne Langer's Mind: An Essay on Human Feeling, Philosophical Psychology, т. 11, с. 45—66
- Durig, Alexander (1994), What Did Susanne Langer Really Mean, Sociological Theory, т. 12, с. 254—265

title: Сюзанна Лангер

wikitext:
{{Філософ
|оригінал імені = Susanne Langer
|зображення = Сюзанна Лангер 1945 .jpg
|підпис_зображення = Сюзанна Лангер у 1945 році
|дата народження =
|дата смерті =
|місце смерті =
|громадянство =
|школа_традиція = [[Філософія процесу]]
}}
'''Сюзанна Лангер''' ({{lang-en|Susanne Katherina Langer}} {{IPAc-en|ˈ|l|æ|ŋ|ər}}; ''уроджена'' '''Кнаут,''' [[20 грудня]] 1895 — [[17 липня]] [[1985]]) — американська вчена, філософ, письменниця та вчителька. Одна з перших жінок в американській історії, яка зробила академічну кар'єру в галузі філософії, і перша жінка, яку в народі та професійно визнали американською філософинею. Лангер найбільш відома завдяки своїй книзі 1942 року ''«Філософія в новому ключі»''. У 1960 році Лангер обрали членом [[Американська академія мистецтв і наук|Американської академії мистецтв і наук]].<ref name="AAAS">{{Cite web|title=Book of Members, 1780–2010: Chapter A|url=http://www.amacad.org/publications/BookofMembers/ChapterL.pdf|publisher=American Academy of Arts and Sciences|accessdate=11 березня 2017}}</ref>

== Життєпис ==
Сюзанна Кетріна Кнаут, Лангер зростала на [[Вест-Сайд|західній частині Мангеттену]] в [[Нью-Йорк]]у. Вона дочка адвоката Антоніо Кнаута й Ельзи Уліх — емігрантів з [[Німеччина|Німеччини]]. Хоч дівчина й народилася в США, її рідною мовою була [[Німецька мова|німецька]], оскільки в юності саме нею розмовляли вдома. Німецький акцент залишився на все життя. Лангер цікавилася творчістю й мистецтвом, її навчили грати на [[Віолончель|віолончелі]] й [[фортепіано]]. Ще з дитинства вона залюбки читала твори великих поетів, а також традиційну дитячу літературу, казки. Сюзанна й сама складала вірші та описувала пригоди, щоб розважити своїх молодших братів і сестер.

Сюзанна вийшла заміж за Вільяма Леонарда Лангера, студента [[Гарвардський університет|Гарварду]] в 1921 році. У них народилося двоє синів і подружжя переїхало назад у [[Кембридж (Массачусетс)|Кембридж, штат Массачусетс]], до того, як пара розлучилася 1942 року. Сюзанна Лангер померла 17 липня 1985 року.<ref name=":0"/><ref>{{Cite web|url=http://www.kirjasto.sci.fi/topelius.htm|title=Susanne Langer|website=Books and Writers (kirjasto.sci.fi)|first=Petri|last=Liukkonen|publisher=[[Kuusankoski]] Public Library|location=Finland|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150221075501/http://www.kirjasto.sci.fi/topelius.htm|date=|language=|accessdate=}}</ref>

=== Освіта ===
Її рання освіта включала відвідування Школи для дівчат Велтін, приватної школи, а також навчання вдома. У 1916 році Лангер вступила до [[Коледж Редкліфф|коледжу Редкліффа]]. Вона здобула ступінь бакалавра в 1920 році й далі навчалася в аспірантурі з філософії в [[Гарвардський університет|Гарварді]], де отримала диплом магістра в 1924 році й здобула докторський ступінь у 1926 році. Вона викладала філософію в [[Коледж Редкліфф|Редкліффі]] з 1927 по 1942 рік. Один рік читала лекції з філософії в [[Делаверський університет|Університеті штату Делавер]] та п'ять років у [[Колумбійський університет|Колумбійському університеті]] (1945—1950). З 1954 по 1962 рік викладала в коледжі Коннектикуту. Також вона викладала філософію в [[Університет Мічигану|Університеті Мічигану]], [[Нью-Йоркський університет|Нью-Йоркському університеті]], [[Північно-Західний університет|Північно-Західному університеті]], Університеті Огайо, Сміт-коледжі, Коледжі Вассара, [[Університет Вашингтону|Університеті Вашингтона]] та [[Коледж Веллслі|Веллслі-коледжі]].<ref name=":0">{{Cite web|url=http://www.anb.org/articles/16/16-02412.html|title=American National Biography Online: Langer, Susanne K.|website=www.anb.org|accessdate=2016-03-23}}</ref>

== Філософія ==

Лангер досліджувала безперервний процес осмислення значень у свідомості людини завдяки силі «бачити» одне з точки зору іншого. Перша велика праця Лангер має назву ''«Філософія в новому ключі»''. Вона висунула ідею, яка стала звичною нині: про те, що існує основна і повсюдна людська потреба символізувати, вигадувати значення та вкладати значення у свій світ.<ref name=":1">Howard Gardner, «Philosophy in a New Key Revisited: An Appreciation of Susanne Langer» ''Art, Mind, and Brain: A Cognitive Approach to Creativity'', New York: Basic Books, pp. 48–54</ref>

Починаючи з критики позитивізму, робота являє собою дослідження людської думки, що прогресує від семантичної теорії до філософії музики, накреслюючи теорію для всіх видів мистецтва. Для Лангер людський розум «постійно продовжує процес символічної трансформації дослідних даних, що надходять до нього», роблячи його «справжнім джерелом більш-менш спонтанних ідей».<ref name=":2">{{Cite web|url=http://www.anthonyflood.com/drydenlangerwhitehead.htm|title=Dryden, "Whitehead's Influence on Susanne Langer's Conception of Living Form"|website=www.anthonyflood.com|accessdate=2016-03-23}}</ref>

Розрізнення Сюзанни Лангер між дискурсивними та презентаційними символами — одне з її найбільш відомих понять.<ref>Hoffmann, Michael H. G., Geist und Welt — durch die Symbolisierungen der Kunst betrachtet, a review of Susanne K. Langer, Die lebendige Form menschlichen Fühlens und Verstehens (The living form of human feeling and understanding). Munich: Fink, 2000. {{ISBN|3-7705-3462-X}}, IASL Online, retrieved 2010-03-19.</ref> Дискурсивна символізація впорядковує елементи (не обов'язково слова) зі стабільним та контекстно-незмінним значенням у нове значення. Символізація презентації діє незалежно від елементів із фіксованим і стабільним значенням. Презентацію неможливо зрозуміти, поступово вибудовуючи розуміння її частин окремо. Це потрібно розуміти як єдине ціле. Наприклад, елемент, який використовується на одній картині, може бути використаний для сформулювання зовсім іншого значення в іншій. Той самий принцип застосовується до ноти в музичній обробці — такі елементи самостійно не мають фіксованого значення, за винятком контексту всієї їх презентації.<ref name=":3">Lachmann, Rolf (January 1998), From Metaphysics to Art and Back: The Relevance of Susan K. Langer's Philosophy for Process Metaphysics 26, Process Studies, pp. 107—125</ref>

Лангер вважала, що символізм є головним питанням філософії, оскільки він лежить в основі всього людського пізнання та розуміння.<ref>Littlejohn, Stephen W.; Foss, Karen A. (2008), ''Theories of Human Communication'' (9th ed.), Belmont, California: The Thomson Wadsworth Corporation, p. 105</ref> Як і [[Ернст Кассірер]], Лангер вважала, що людину і тварин відрізняє здатність використовувати символи. У той час як у всьому житті тварин домінують почуття, людське почуття опосередковується концепціями, символами та мовою. Тварини реагують на знаки, але стимули від знака для людини значно складніші. Перспектива також пов'язана із символічним спілкуванням, де вивчаються товариства тварин, щоб допомогти зрозуміти, як символічне спілкування впливає на поведінку членів кооперативної групи.

Лангер — одна з перших філософинь, що приділила пильну увагу концепції віртуального. Натхненна уявленнями [[Анрі Бергсон]]а про матерію та пам'ять, вона пов'язала мистецтво з концепцією віртуального. Для неї з'ясування простору художнього твору його творця було не менше, ніж побудова віртуального світу. Вона описує віртуальність як «якість усіх речей, які створені для сприйняття». Для неї віртуальне — це не лише питання свідомості, але щось зовнішнє, що створюється навмисно й існує матеріально, як простір споглядання поза людським розумом. Лангер розглядає віртуальність як фізичний простір, створений художником, такий як картина чи будівля, який «є важливим сам по собі, а не як частина оточення». Вона особливо розглядає архітектуру не як реалізацію простору для буття, а її концептуальний переклад у віртуальність для сприйняття: «Архітектор, в цілому, має справу зі створеним простором, віртуальною сутністю». На відміну від Бергсона, для Лангер віртуальність відчутна і може спричинити споглядальну взаємодію між людиною та машиною.<ref>Susanne K. Langer, ''Feeling and Form'' (Charles Scribner's Sons, 1953), 65 and 114—115.</ref>

У пізніші роки Лангер прийшла до думки, що вирішальним завданням її роботи було побудувати теорію «життя розуму», засновану на науці та психології, використовуючи конвенції філософії процесу.<ref name=":3"/> Кінцева робота Сюзанни Лангер «''Розум: нарис про почуття людини»'' являє собою кульмінацію її спроби встановити філософську та наукову основу естетичного досвіду, спираючись на тритомний огляд всеосяжного набору відповідних гуманістичних і наукових текстів.<ref name=":1"/>

=== Історія почуттів ===
Бажання Лангер до вивчення психіки та її зв'язку з мистецтвом корениться в її теорії про те, що твори мистецтва зображають людські почуття і вирази. Це привело Лангер до побудови біологічної теорії відчуття, яка пояснює, що «почуття» є по своїй суті біологічною концепцією, яка може бути підключена до еволюційної генетики. В її есе, «''Розум»'', Лангер йде в глибину, щоб зв'язати ранню еволюцію людини з тим, як ми сприймаємо розум сьогодні. Вона пояснює, що ранні організми зазнали перероблювання шляхом природного відбору, в якому певну поведінку і функції було сформовано для того, щоб вижити. Лангер описує, що органи тіла функціонують у певному ритмі, і ці ритми повинні співпрацювати один з одним, щоб зберегти організм живим. Цей розвиток, — пояснює Лангер, був на початку основи для [[Центральна нервова система|центральної нервової системи]], яку Лангер вважала, центром когнітивних взаємодій між людьми.<ref name=":5">Shelley, C 1998, 'Consciousness, Symbols and Aesthetics: A Just-So Story and its Implications in Susanne Langer's 'Mind: An Essay on Human Feeling', ''Philosophical Psychology'', 11, 1, pp. 45-66, Philosopher's Index, EBSCOHost, viewed 4 April 2016.</ref>

=== Риторика ===
Робота Сюзанни Лангер із символікою та значенням призвела до її асоціації з сучасною риторикою, хоча її вплив у цій галузі дещо обговорюється.<ref name=":4">Lunsford, Andrea (1995). Reclaiming Rhetoric: Women in the Rhetorical Tradition. Pittsburgh, PA: University of Pittsburgh Press. pp. 265—284.</ref> Лангер встановила використання символів як «епістемічної одиниці спільноти» припускаючи, що всі знання в спільноті отримуються і будуються із загальних систем символів у даній культурі. Поняття Лангер щодо мови та діалогу можна розуміти таким чином, що мова не просто підтримує зв'язок, а створює символи, з яких люди потім створюють власну реальність.<ref>Innes, Robert (2008). Susanne Langer in Focus: The Symbolic Mind. Bloomington, IN: Indiana University Press.</ref> Затверджена підтримка цієї точки зору випливає із висловлювання Лангер про те, що «мова властива мисленню, уявленню, навіть нашим способам сприйняття».

За словами Арабелли Ліон, професора Державного університету Нью-Йорка, Лангер вважає, що значення виникає в стосунках між спільнотою, її дискурсом та людиною.<ref name=":4"/> Ліон передбачає, що праця Лангер може розглядатися як суперечність порівняно традиційним теоріям Аристотеля, через аргумент Лангер про те, що дискурс формується за допомогою чуттєвого досвіду, який поділяється між тим, хто говорить і тим, хто слухає, а не за допомогою логіки, як відстоює філософ. Епістемічний погляд Лангер на символізм і мову, який додатково вивчає мотивацію мовця, впливові аспекти мови, що впливають на людей, та стосунки між мовцем та спільнотою, часто відбиваються в аспектах сучасних риторичних досліджень.

== Вплив ==
[[Файл:Susanne_Langer_-_Filosofia_é_a_contínua_busca_de_sentidos_-_mais_amplos,_claros,_negociados,_articulados.svg|міні|Плакат із цитатою Сюзанни Лангер португальською мовою]]
На роботи Лангер значною мірою вплинули колеги-філософи [[Ернст Кассірер]] та [[Альфред Норт Вайтгед]]. Вайтгед, англійський математик і професор філософії, був професором Лангер у Редкліффі. Він познайомив її з історією людської думки, джерелами сучасного світу та сучасною філософією. Вайтгед допоміг сформувати її погляд на ці теми, які вона представила у своєму першому тексті ''«Практика філософії»''. Протягом своєї кар'єри Вайтгед і далі впливав на її розуміння складного світу людської думки. Лангер поділяла віру Вайтгеда у вихід за межі наукових досліджень і вірила, що разом із нововідкритим мисленням та ідеями, що започаткували сучасну еру в науці та філософії, з'явиться можливість для відродження філософської творчості. Лангер присвятила «''Філософія в новому ключі»'' Альфреду Норту Вайтгеду, її «великому вчителю і другу».<ref name=":2"/>

Іншим головним впливом Сюзанни Лангер був німецький філософ Ернст Кассірер. Кассірер був неокантіаністом, який вивчав область теорій символізації. Кассірер вплинув на більшу частину ідей Лангер у «''Філософія в новому ключі»'', де вона заявила, що створення символів є основною діяльністю мистецтва, міфу, обряду, наук, математики та філософії. Вона зазначила: «Своєрідним фактом є те, що кожен великий прогрес у мисленні, кожна епохальна нова ідея походить від нового типу символічної трансформації». З погляду Кассірера вона спиралася на свою віру в те, що теорія мистецтва повинна бути взаємозалежною з теорією розуму.<ref name=":0"/>

== Спадщина ==
Сюзанна Лангер мала вплив у багатьох галузях: наприклад, її цитував психолог [[Абрагам Маслоу]] в ''«Мотивація та особистість»'' (1954), містобудівник Кевін А. Лінч у ''«Образ міста»'' (1960), винахідник Вільям Дж. Дж. Гордон у ''[[Синектика|«Synectics»]]'' (1961), антрополог [[Кліфорд Гірц|Кліффордом Гірцем]] у ''«Інтерпретація культур»'' (1973), вчена мистецтва Еллен Діссанаяке в ''«Homo Aestheticus»'' (1992) і теоретик цифрових медіа Джанет Мюррей у ''«Гамлет на Голодеці»'' (1997).

== Вибрані публікації ==

=== Книги ===

* ''Круїз Маленької Ведмедиці та інші казки'' (1924, ілюструє Хелен Севолл)
* ''Практика філософії'' (1930, передмова Альфреда Норта Вайтгеда)
* ''Вступ до символічної логіки'' (1937),{{ISBN|978-0-486-60164-9}}
* ''[[iarchive:pdfy-rhrw7VPajPHIhLwH|Філософія в новому ключі: дослідження символіки розуму, обряду та мистецтва]]'' (1942),{{ISBN|978-0-674-66503-3}}
* ''Мова та міф'' (1946), перекладач, з Sprache und Mythos (1925) Ернста Кассірера,{{ISBN|978-0-486-20051-4}}
* ''Почуття і форма: теорія мистецтва'' (1953)
* ''Проблеми мистецтва: десять філософських лекцій'', 1957
* ''Роздуми про мистецтво'' (1961) (редактор)
* ''Філософські замальовки'' (1962),{{ISBN|978-1-4351-0763-2}}
* ''Розум: нарис про почуття людини'', три томи (1967, 1972 та 1982)

=== Статті ===

* {{Citation|contribution=Confusion of Symbols and Confusion of Logical Types|title=Mind|volume=35|year=1926|pages=222–229}}
* {{Citation|contribution=Form and Content: A Study in Paradox|title=Journal of Philosophy|volume=23|year=1926|pages=435–438}}
* {{Citation|contribution=A Logical Study of Verbs|title=Journal of Philosophy|volume=24|year=1927|pages=120–129}}
* {{Citation|contribution=The Treadmill of Systematic Doubt|title=Journal of Philosophy|volume=26|year=1929|pages=379–384}}
* {{Citation|contribution=Facts: The Logical Perspectives of the World|title=Journal of Philosophy|volume=30|year=1933|pages=178–187}}
* {{Citation|contribution=On a Fallacy in 'Scientific Fatalism'|title=International Journal of Ethics|volume=46|year=1936|pages=473–483}}
* {{Citation|contribution=The Lord of Creation|title=Fortune|volume=29|date=January 1944|pages=127–154}}
* {{Citation|contribution=Why Philosophy?|title=Saturday Evening Post|volume=234|date=13 травня 1961|pages=34–35, 54, 56}}
* {{Citation|contribution=Henry M. Sheffer|title=Philosophy and Phenomenological Research|volume=25|year=1964|pages=305–307}}

== Примітки ==
<references responsive="" />

== Список літератури ==

* Борхерт, Дональд М. ''Енциклопедія філософії''. 2-е вид. Детройт: Macmillan Reference USA, 2006. Друк.
* Кемпбелл, Джеймс. «Розуміння філософії Лангера». ''Угоди товариства Чарльза С. Пірса'' 33.1 (1997): 133. ''Академічний пошук завершено''. Інтернет. 14 березня 2016 р.
* Ліон, Арабелла. «Сюзанна Лангер». ''Визначні американські жінки''. Кембридж: Belknap Press Гарвардського університету. 2005. 36
* Конні К. Прайс. «Лангер, Сюзанна К». ''Американська національна біографія в Інтернеті,'' лютий 2000 р. Доступ 14 березня 2016 р. 2000 Американська рада освічених товариств. Опубліковано Oxford University Press.

== Подальше читання ==

* {{Citation|title=Cassirer and Langer on Myth: An Introduction|publisher=Routledge|year=2000|first=William|last=Schultz|isbn=978-0-8153-2465-2}}
* {{Citation|title=Susanne Langer in focus: the symbolic mind|last=Innis|first=Robert E.|publisher=Indiana University Press|year=2009|isbn=978-0-253-22053-0}}
* {{Citation|last=Dryden|first=Donald|contribution=Susanne Langer and [[William James]]: Art and the Dynamics of the Stream of Consciousness|title=The Journal of Speculative Philosophy|volume=15|number=4|year=2001|pages=272–285|doi=10.1353/jsp.2001.0036}}
* {{Citation|first=Christine P.|last=Watling|contribution=The Arts, Emotion, and Current Research in Neuroscience|title=Mosaic|volume=31|year=1998|pages=107–124}}
* {{Citation|first=Joseph R.|last=Royce|contribution=The Implications of Langer's Philosophy of Mind for a Science of Psychology|title=Journal of Mind and Behavior|volume=4|year=1983|pages=491–506}}
* {{Citation|first=Cameron|last=Shelley|contribution=Consciousness, Symbols and Aesthetics: A Just-So Story and Its Implications in Susanne Langer's Mind: An Essay on Human Feeling|title=Philosophical Psychology|volume=11|year=1998|pages=45–66}}
* {{Citation|first=Alexander|last=Durig|contribution=What Did Susanne Langer Really Mean|title=Sociological Theory|volume=12|year=1994|pages=254–265}}

== Посилання ==
{{Вікіцитати}}
* Works by Susanne Langer at Project Gutenberg
* ''[https://www.nytimes.com/1985/07/19/nyregion/susanne-k-langer-philosopher-is-dead-at-89.html SUSANNE K. LANGER, PHILOSOPHER, IS DEAD AT 89] — [[Нью-Йорк таймс|New York Times]] obituary of 19 July 1985 b''y William R Greer
* [http://authorscalendar.info/slanger.htm Susanne Langer — Authors' Calendar]
* [http://www.huthsteiner.org/Knauth/Susanne.Knath.Langer_Bio_DLB.pdf Susanne K. Langer (20 December 1895 — 17 July 1985)] by Donald Dryden

{{Бібліоінформація}}
{{Естетика}}

{{DEFAULTSORT:Лангер Сюзанна}}
[[Категорія:Письменниці США XX століття]]
[[Категорія:Автори нехудожньої літератури США XX століття]]
[[Категорія:Члени Американської академії мистецтв і наук]]
[[Категорія:Американці німецького походження]]
[[Категорія:Американські жінки-філософи]]
[[Категорія:Естетики]]

title: Сюзанна Лангер

Народження: 20 грудня 1895[…] · Мангеттен, Нью-Йорк, Нью-Йорк, США

Смерть: 17 липня 1985[…] (89 років) · Олд-Лайм

Громадянство (підданство): США

Знання мов: англійська

Діяльність: викладачка університету, письменниця

Член: Американська академія мистецтв і наук

Школа / Традиція: Філософія процесу

Alma mater: Коледж Редкліфф (1920) і Гарвардський університет (1926)

У шлюбі з: William L. Langerd

Нагороди: Connecticut Women's Hall of Famed (1996) Член Американської академії мистецтв і наук


text:
# Алуніт
Алуні́т або галуняк (від лат. alun — галун, галунний камінь) — мінерал з групи сульфатів, основний сульфат алюмінію та калію острівної будови.

## Історія
Назва алуніт,  похідна від «Alum» (з латинської «alumen»). Вперше мінерал був видобутий у 15 ст. в Тольфа, що поблизу Риму для виробництва алюмінію під контролем пап. У 1707 році він був описаний французьким хіміком і геологом Жаном-Клодом Деламетерієм як алюмініліт, який потім був скорочений в 1824 році французьким геологом і мінералогом Франсуа Салліс Беданом в алуніт. Альбрехт Дюрер зобразив на його гравюрі Меленколію I (1514) і назвав алюнітний кристал.

## Загальний опис
Склад: KAl3 [SO4]2(OH)6. Містить (%): K2O — 11,37; Al2O3 — 36,92; SO3 — 38,66; H2O — 13,05.
Сингонія тригональна. Зустрічається у вигляді тонкозернистих і землистих мас та дрібних кристалів.
Колір з сіруватим, жовтуватим або червонуватим забарвленням. Просвічує до прозорого. Блиск скляний, іноді перламутровий полиск. Риса біла.
Кристали кубічні або товстотаблитчасті, звичайно в тонкозернистих, землистих, іноді волокнистих масах.
Густина 2,6-2,8, твердість 3,5-4.
Використовується для одержання галуну, сульфату, алюмінію, рідше — металевого алюмінію.
Утворюється при дії сірчистої пари на кислі вивержені гірські породи, а також при дії сульфатних поверхневих вод на глиноземисті породи.
Родовища алуніту відомі в Україні (на Закарпатті), в Казахстані, в Азербайджані. Використовують для одержання сульфату алюмінію.

## Різновиди
Розрізняють:
- алуніт залізний (відміна алуніту, яка містить до 5% Fe2O3),
- алуніт натріїстий (відміна алуніту, яка містить 4,41% Na2O).

title: Алуніт

wikitext:
{{Мінерал
  | Клас=[[Сульфати (мінерали)]]
  | Колір=білий, сірий, жовтий, зеленкуватий
  | Форма кристалів= кубічна, товстотаблитчаста
  | Сингонія= тригональна
  | Злам= нерівний, раковистий
  | Твердість за шкалою Мооса=3,5—4
  | Блиск= скляний до перламутрового
  | Прозорість= прозорий
  | Колір риски= білий
  | Питома вага=2,6 — 2,9
  | Подвійне променезаломлення= δ = 0,020
  | Радіоактивність= 136,78
  | Особливості= сильний піроелектрик
  |}}

'''Алуні́т''' або галуняк (від {{lang-la|alun}} — [[галун]], галунний камінь) — [[мінерал]] з групи [[Сульфати (мінерали)|сульфатів]], основний [[сульфат алюмінію]] та [[сульфат калію|калію]] острівної будови.

==Історія==
Назва алуніт,  похідна від «Alum» (з латинської «alumen»). Вперше мінерал був видобутий у 15 ст. в [[Тольфа]], що поблизу [[Рим]]у для виробництва алюмінію під контролем пап. У 1707 році він був описаний французьким хіміком і геологом Жаном-Клодом Деламетерієм як алюмініліт, який потім був скорочений в 1824 році французьким геологом і мінералогом [[Франсуа Салліс Бедан|Франсуа Салліс Беданом]] в алуніт. [[Альбрехт Дюрер]] зобразив на його гравюрі Меленколію I (1514) і назвав ''алюнітний кристал''<ref>{{Cite web |url=http://tierra.rediris.es/publipapers/Durer_solid.pdf |title=El enigmático poliedro de Alberto Durero en ’Melancolía I’. Una nueva interpretación mineralógica |language=es |accessdate=2 вересня 2018 |archive-date=10 вересня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160910135420/http://tierra.rediris.es/publipapers/Durer_solid.pdf }}</ref>.

== Загальний опис ==
[[Файл:Alunite Basic hydrous aluminum potassium sulfate Marysvale Piute County Utah 2324.jpg|left|thumb|Алуніт. Штат [[Юта]], США.]]
[[File:Alunite_crystal_structure.png|left|thumb|300px|Кристалічна структура алуніту]]

Склад: KAl3 [SO4]2(OH)6. Містить (%): K2O — 11,37; Al2O3 — 36,92; SO3 — 38,66; H2O — 13,05.

[[Сингонія]] тригональна. Зустрічається у вигляді тонкозернистих і землистих мас та дрібних [[кристал]]ів.

[[Колір]] з сіруватим, жовтуватим або червонуватим забарвленням. Просвічує до прозорого. [[Блиск]] скляний, іноді [[перламутр]]овий [[полиск мінералів|полиск]]. [[Риса]] біла.

[[Кристали]] кубічні або товстотаблитчасті, звичайно в тонкозернистих, землистих, іноді волокнистих масах.

[[Густина]] 2,6-2,8, [[Шкала Мооса|твердість]] 3,5-4.

'''Використовується''' для одержання [[галун]]у, [[сульфат]]у, [[алюміній|алюмінію]], рідше — металевого алюмінію.

'''Утворюється''' при дії сірчистої пари на кислі [[вивержені гірські породи]], а також при дії сульфатних поверхневих вод на глиноземисті породи.

Родовища алуніту відомі в [[Україна|Україні]] (на Закарпатті), в [[Казахстан]]і, в [[Азербайджан]]і. Використовують для одержання сульфату алюмінію.

== Різновиди ==
Розрізняють:
* алуніт залізний (відміна алуніту, яка містить до 5% Fe2O3),
* алуніт натріїстий (відміна алуніту, яка містить 4,41% Na2O).

== Див. також ==
* [[Список мінералів]]

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=

}}

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}
* {{книга |автор = [[Лазаренко Євген Костянтинович|Лазаренко Є. К.]], Винар О. М. |частина = Алуніт |посилання частина = |заголовок =Мінералогічний словник |посилання = |том= |відповідальний = |місце = {{К.}} |видавництво = Наукова думка |рік = 1975 |сторінок = 774 |сторінки = |серія = |тираж = |isbn= |ref = Лазаренко Є. К. }}
* {{книга |автор = |частина = Алуніт |посилання частина = |заголовок =Мінералого-петрографічний словник |посилання = |том= 1. Мінералогічний словник |відповідальний = Укл. : [[Білецький Володимир Стефанович|Білецький В. С.]], [[Суярко Василь Григорович|Суярко В. Г.]], Іщенко Л. В. |місце = {{Х.}} |видавництво = НТУ «ХПІ» |рік = 2018 |сторінок = 444 |сторінки = |тираж = |isbn= 978-617-7565-14-6 |ref = Білецький В. С. }}
* {{УРЕ}}
* Алуниты Закарпатья [ Сб. ] / Ю. А. Лейе, М. А. Клитченко, А. М. Авгитов, Э. П. Тихоненков. — М.: Недра, 1971. — 176 с.
* ''Кашкай М. А.'' Алуниты, их генезис и использование : в 2-х томах. — М.: Недра, 1970. — Т. 1. — 318-400 с.
* ''Кашкай Ч. М.'' Физико-химические условия алунитообразования. — Б.: Элм, 1972. — 81 с.
* http://rruff.info/doclib/hom/alunite.pdf {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161215164703/http://rruff.info/doclib/hom/alunite.pdf |date=15 грудня 2016 }}

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20041206085647/http://mineral.galleries.com/minerals/sulfates/alunite/alunite.htm Mineral Galleries]
* http://www.mindat.org/min-161.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220126145519/https://www.mindat.org/min-161.html |date=26 січня 2022 }} {{ref-en}}

{{Портали|Геологія|Мінералогія}}
{{Authority control}}
[[Категорія:Сульфати (мінерали)]]
[[Категорія:Виробне каміння]]
[[Категорія:Алюмінієві руди]]
[[Категорія:Мінерали калію]]
[[Категорія:Мінерали алюмінію]]

title: Загальні відомості

Статус IMA: перевизначений (Rd)

Абревіатура: Alu

Клас мінералу: Сульфати (мінерали)

title: Ідентифікація

Колір: білий, сірий, жовтий, зеленкуватий

Форма кристалів: кубічна, товстотаблитчаста

Сингонія: тригональна

Просторова група: кристалографічна група 166d

Злам: нерівний, раковистий

Блиск: скляний до перламутрового

Прозорість: прозорий

Колір риси: білий

title: Оптичні властивості кристалів

title: Інші характеристики

Названо на честь: галуни (латина)

Особливі характеристики: сильний піроелектрик