text:
# Ячмінний цукор
Ячмінний цукор (або ячмінна цукерка) — солодощі (тверда цукерка, льодяник), часто жовтого або помаранчевого кольору, які зазвичай виготовляють з екстрактом ячменю, надаючи їм характерного смаку і кольору, кондитерський виріб, як правило, у формі скручених паличок. Первісно використовувався, як лікувальний засіб від кашлю, хрипоти.

## Зміст
Існує щонайменше два різних способи приготування кондитерських виробів, які отримали назву «ячмінний цукор». Нагрівання цукру до 160 °C змушує його плавитись, а потім кристалізуватися, стаючи на поверхні непрозорим через утворення кристалів цукру. При нагріванні до більш високої температури (185 °C) утворюється в'язка рідина, яка при раптовому охолодженні залишається прозорою. Тому назва «ячмінний цукор» не означає одного конкретного способу виробництва або типу цукерок. Деякі сучасні кондитери виготовляють «цукерки з ячменю», не використовуючи ячмінь як складник, а додаючи синтетичні ароматизатори.

## Історія
Цукор до 18 століття сприймався як ліки або прянощі. Перший рецепт ячмінного цукру приписується настоятельці монастиря монахинь-бенедиктинців Елізабет Піду, Море-сюр-Луен. У 1638 році вона поєднала варінням рафінований тростиновий цукор і ячмінний відвар, експериментуючи з лікарськими засобами.
Ячмінний цукор став популярним у французької знаті і був важливим джерелом прибутку для монастиря та всього міста до Французької революції, коли абатство було закрите. Згодом рецепт був переданий більш пізній бенедиктинській громаді, яка повернулась до Море-сюр-Луен. Виробництво ячмінного цукру відновилося знову в 1853 році і тривало до розформування цієї релігійної громади в 1970-х.
У 1970 році рецепт sucre d'orge des Religieuses de Moret був доручений кондитеру Жану Руссо. Руссо та його родина працювали над тим, щоб підтримувати інтерес до його традиційного виробництва. У 1995 в місті Море-сюр-Луен створений єдиний музей історії виробництва ячмінного цукру, Le Musée du Sucre d'Orge. З 2012 року ним керує Муніципальна рада Море-сюр-Луен. Сім'я Руссо продовжувала виготовляти цукерки до 2012 року. Станом на 2012 рік право на виробництво Sucre d'Orge des Religieuses de Moret було передано Des Des Chocolat.
Льодяники sucre d'Orge des Religieuses de Moret часто продавалися у коробках, у формі маленьких трикутників, позначених серцем, хрестом та літерами «RM». Ячмінний цукор також виготовляють у вигляді невеликих спіральних паличок.

## Національні смаки
XVIII та XIX століття ознаменувалися підйомом індустріалізації та збільшенням використання для виробництва цукру буряків, а не тростини. До 1860-х років національні смаки в цукерках змінювалися. В Англії традиційний ячмінний цукор замінили використанням найрізноманітніших ароматів. Термін «ячмінний цукор» стає все більш загальним і включав багато подібних цукрових ласощів. Цукрові солодощі були також популярні в Німеччині, а рецепти їздили до Північної Америки з англійськими, шотландськими та німецькими поселенцями.
Протягом 18 століття для створення фігурних цукерок почали використовувати металеві форми. «Ячмінним цукром» називали і прозорі іграшкові цукерки.

## Рецепт
приготування «ячмінного цукру» приблизно такий. Ячмінь кип'ятіть у воді, процідіть через сито, після чого покладіть у цей відвар рафінований цукор, доведіть масу на вогні до прозорої консистенції, а потім зніміть цукор з вогню, дайте відстоятися, вилийте його на поверхню, змащену олією. Коли маса охолоне, поріжте її на шматки і розтачайте, надавши форму палички.
До 1800-х років різні рецепти «ячмінного цукру» можна було знайти в багатьох кулінарних книгах кондитерських виробів, але більшість цих рецептів не включала ячмінь як інгредієнт. У 1829 році італійський кондитер описує виготовлення «ячмінно-цукрових» крутинок, таблеток і крапель з використанням цукру, лимона, оцту. Рецепт 1850 року використовує цукор, воду та лимон. Рецепт 1880 року використовує цукор, воду та яєчний білок. Деякі рецепти передбачають використання яєчного білка і додавання шафрану для фарбування.

title: Ячмінний цукор

wikitext:
{{unicard}}
'''Ячмінний цукор''' (або ячмінна [[цукерки|цукерка]]) — [[солодощі]] (тверда цукерка, льодяник), часто жовтого або помаранчевого кольору, які зазвичай виготовляють з [[екстракт]]ом ячменю, надаючи їм характерного [[смак]]у і [[колір|кольору]], кондитерський виріб, як правило, у формі скручених паличок. Первісно використовувався, як лікувальний засіб від кашлю, хрипоти.

== Зміст ==

Існує щонайменше два різних способи приготування кондитерських виробів, які отримали назву «ячмінний цукор». Нагрівання [[цукор|цукру]] до 160 °C змушує його плавитись, а потім кристалізуватися, стаючи на поверхні непрозорим через утворення кристалів цукру. При нагріванні до більш високої температури (185 °C) утворюється в'язка [[рідина]], яка при раптовому охолодженні залишається прозорою. Тому назва «ячмінний цукор» не означає одного конкретного способу виробництва або типу цукерок. Деякі сучасні кондитери виготовляють «цукерки з ячменю», не використовуючи [[ячмінь]] як складник, а додаючи синтетичні [[ароматизатори]].

== Історія ==

Цукор до 18 століття сприймався як [[ліки]] або [[прянощі]]. Перший рецепт ячмінного цукру приписується настоятельці [[монастир]]я монахинь-бенедиктинців Елізабет Піду, [[Море-сюр-Луен]]<ref>{{Cite web |url=http://www.ville-moret-sur-loing.com/culture/musees.html |title=Архівована копія |accessdate=30 квітня 2020 |archive-date=17 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200217154022/http://www.ville-moret-sur-loing.com/culture/musees.html }}</ref>. У 1638 році вона поєднала варінням рафінований [[тростина|тростиновий]] цукор і ячмінний відвар, експериментуючи з лікарськими засобами.

Ячмінний цукор став популярним у французької знаті і був важливим джерелом прибутку для монастиря та всього міста до [[Велика французька революція|Французької революції]], коли [[абатство]] було закрите. Згодом рецепт був переданий більш пізній [[Бенедиктинці|бенедиктинській]] громаді, яка повернулась до Море-сюр-Луен. Виробництво ячмінного цукру відновилося знову в 1853 році і тривало до розформування цієї релігійної громади в 1970-х.

У 1970 році рецепт sucre d'orge des Religieuses de Moret був доручений кондитеру Жану Руссо. Руссо та його родина працювали над тим, щоб підтримувати інтерес до його традиційного виробництва. У 1995 в місті Море-сюр-Луен створений єдиний музей історії виробництва ячмінного цукру,<ref>{{Cite web |url=https://www.petitfute.com/v17385-moret-loing-et-orvanne-77250/c1173-visites-points-d-interet/c958-musee/c964-musee-specialise/414342-le-musee-du-sucre-d-orge.html |title=Архівована копія |accessdate=30 квітня 2020 |archive-date=14 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201014022557/https://www.petitfute.com/v17385-moret-loing-et-orvanne-77250/c1173-visites-points-d-interet/c958-musee/c964-musee-specialise/414342-le-musee-du-sucre-d-orge.html }}</ref> [[Le Musée du Sucre d'Orge]]. З 2012 року ним керує Муніципальна рада Море-сюр-Луен. Сім'я Руссо продовжувала виготовляти цукерки до 2012 року. Станом на 2012 рік право на виробництво Sucre d'Orge des Religieuses de Moret було передано Des Des Chocolat.

[[Льодяники]] sucre d'Orge des Religieuses de Moret часто продавалися у коробках, у формі маленьких трикутників, позначених серцем, хрестом та літерами «RM». Ячмінний цукор також виготовляють у вигляді невеликих спіральних паличок.

== Національні смаки ==

XVIII та XIX століття ознаменувалися підйомом [[індустріалізація|індустріалізації]] та збільшенням використання для виробництва цукру [[цукровий буряк|буряків]], а не [[тростина|тростини]]. До 1860-х років національні смаки в цукерках змінювалися. В Англії традиційний ячмінний цукор замінили використанням найрізноманітніших ароматів. Термін «ячмінний цукор» стає все більш загальним і включав багато подібних цукрових ласощів. Цукрові солодощі були також популярні в Німеччині, а рецепти їздили до Північної Америки з англійськими, шотландськими та німецькими поселенцями.

Протягом 18 століття для створення фігурних цукерок почали використовувати металеві форми. «Ячмінним цукром» називали і прозорі іграшкові цукерки.

== Рецепт ==

приготування «ячмінного цукру» приблизно такий. Ячмінь кип'ятіть у воді, процідіть через сито, після чого покладіть у цей відвар рафінований цукор, доведіть масу на вогні до прозорої консистенції, а потім зніміть цукор з вогню, дайте відстоятися, вилийте його на поверхню, змащену олією. Коли маса охолоне, поріжте її на шматки і [[тачівка|розтачайте]], надавши форму палички.<ref>{{Cite web|url=https://m.youtube.com/watch?v=aFNk1h-eH3I&feature=share|назва=Les sucres d'orge de Moret-sur-Loing|видавець=Cultures Sucre|дата=4 вересня 2012|вебсайт=YouTube|мертвий-url=no|дата-доступу=10 червня 2021}}</ref>

До 1800-х років різні рецепти «ячмінного цукру» можна було знайти в багатьох кулінарних книгах кондитерських виробів, але більшість цих рецептів не включала ячмінь як [[інгредієнт]]. У 1829 році італійський кондитер описує виготовлення «ячмінно-цукрових» крутинок, таблеток і крапель з використанням цукру, лимона, оцту. Рецепт 1850 року використовує цукор, воду та [[лимон]]. Рецепт 1880 року використовує цукор, воду та [[яєчний білок]]. Деякі рецепти передбачають використання яєчного білка і додавання [[Шафран (пряність)|шафрану]] для [[фарбування]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==

* Oxford English Dictionary (3rd ed.). Oxford University Press. September 2005. (Subscription or UK public library membership required.), def. 2
* Fasolt, Nancy (2010). Clear Toy Candy. Mechanicsburg, Pennsylvania: Stackpole Books. p. 3.
* «CPG Sec. 515.500 Barley Sugar — Definition, and Barley Sugar Candy». Inspections, Compliance, Enforcement, and Criminal Investigations. U.S. Food and Drug Administration. Retrieved 18 April 2018.
* Small, Ernest (2009). Top 100 food plants. Ottawa: NRC Research Press. p. 88. ISBN 9780660198583. Retrieved 19 April 2018.
* Bramen, Lisa (December 18, 2009). «Barley Candy, a Victorian Christmas Goody». Smithsonian magazine. Retrieved 19 April 2018.
* Ye Olde Pepper Companie. «Barley Candy». Food Network. Retrieved 18 April 2018.
* «Sweet as Candy: A few notes on sugar in the Middle Ages». The History Girls. 24 July 2013.
* Richardson, Tim (2002). Sweets (1st U.S. ed.). Bloomsbury, NY: Bloomsbury. p. 370. ISBN 9781596918900.
* «During the Revolution, Barley Sugar suffered with the nobility». Nobility and Analogous Traditional Elites. January 20, 2014.
* «Musée du Sucre d'orge» (PDF). Moret Seine & Loing. Retrieved 23 April 2018.
* «The Moret Barley sugar Museum». Seine-et-Marne Attractivité. Archived from the original on 23 April 2018. Retrieved 23 April 2018.
* Davidson, Alan (2006). The Oxford companion to food (2nd ed.). Oxford: Oxford University Press. p. 62. ISBN 0192806815. Retrieved 23 April 2018.
* Branlard, Jean-Paul (2002). 101 confréries de France et autres associations gourmandes: défense des traditions et des produits de terroir. Paris: Eska. p. 356. ISBN 2747203522.
* Waintrop, Michel (December 5, 2010). «Le secret sucré des religieuses de Moret-sur-Loing». La Croix (in French). Retrieved 23 April 2018.
* «l'Histoire du sucre d'orge des religieuses de Moret sur Loing». Confrérie du Sucre d'Orge des Religieuses de Moret sur Loing (in French). 24 August 2013.
* Atelier de création Grand-Ouest & Capucine Frey (March 29, 2016). «Folie Bonbons — Sucre d'orge de Moret». France Bleu (in French).
* Ayto, John (1990). The glutton's glossary: a dictionary of food and drink terms. London: Routledge. pp. 16–17. ISBN 978-0415026475.
* Barnes, Nigel; Ilmonen, Karoliina (April 1, 2016). Clock Cases: A Practical Guide to their Construction, Restoration and Conservation. Crowood Press. ISBN 978-1785000232. Retrieved 23 April 2018.
* Popkin, Jeremy D. (2013). A history of modern France (4th ed.). Upper Saddle River, N.J.: Pearson. p. 78. ISBN 978-0205846825.
* Bremner, David (1869). The Industries of Scotland: Their Rise, Progress, and Present Condition. Edinburgh: Adam and Charles Black. pp. 455–465. Retrieved 27 April 2018.
* Woloson, Wendy A. (2002). Refined Tastes. Baltimore: Johns Hopkins University Press. ISBN 978-0801868764.
* Weatherley, Henry (1865). A treatise on the art of boiling sugar, crystallizing, lozenge-making, comfits, gum goods, and other processes for confectionery, etc. Philadelphia: H.C. Baird. pp. 44–46.
* Notes and Queries, A Medium of Intercommunication for Literary Men, General Readers, Etc. London: Bell & Daldy. February 11, 1860. p. 104. Retrieved 27 April 2018.
* Sheehan, Jennifer (December 11, 2015). «Clear toy candy: Slatington's Suzanne Wainright-Evans keeps the Pennsylvania German tradition alive». The Morning Call. Retrieved 27 April 2018.
* «Dear Friend». Dorothy Timberlake Candies. Retrieved 26 May 2018.
* Nott, John (1723). The cooks and confectioners dictionary; or, The accomplish'd housewifes companion. London: Printed for C. Rivington. ISBN 9781345179163. Retrieved 24 April 2018.
* Jarrin, William Alexis [Guglielmo Alexis] (1829). The Italian Confectioner; Or, Complete Economy of Desserts, According to the Most Modern and Approved Practice. London: John Ebers and Company. p. 18.
* Read, George (1850). Gentility and Economy Combined — Cookery, Confectionary, Pickling and The Best Methods of Preserving. Thomas Dean and Son. p. 75. Retrieved 23 April 2018.
* Useful hints: gathered from the experience of a lifetime. Specially given to aid workers among the poor and the sick. London: Hamilton, Adams and Co. 1880. p. 182. ISBN 978-1347909508. Retrieved 23 April 2018.
* Beeton, Isabella (1861). Mrs Beeton's book of household management (Abridged ed.). London: S.O. Beeton.
* Whitehead, Jessup (2017) [1883]. The Chicago Herald Cooking School: A Professional Cook's Book for Household Use, Consisting of a Series of Menus for Every Day Meals and for Private Entertainments, with Minute Instructions for Making Every Article Named, Originally Published in the Chicago Daily Herald. Forgotten Books. ISBN 1332586902. Retrieved 24 April 2018.

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Цукор]]
[[Категорія:Солодощі]]


text:
# Палац Спареска (Ріддаргольмен)
59°19′28″ пн. ш. 18°03′49″ сх. д. / 59.32448611° пн. ш. 18.06371111° сх. д.
Палац Спарреска — палац в Стокгольмі. Розташований на площі Birger jarls torg 11 на острові Riddarholmen. З 2011 року тут розміщується Вищий адміністративний суд.
Палац є одним із найстаріших у Стокгольмі, який був побудований поблизу Ріддаргольменської церкви, на набережній, за часів Шведської імперії, щоб «прикрасити батьківщину» і столицю. Як і палаци Макалос і Ферсенска, він був побудований як окрема будівля, зі строго симетричними фасадами, склепінчастим дахом і оглядовою терасою, одним з перших у Стокгольмі такого типу, натхненним італійськими віллами. Будинок є пам'ятником державного будівництва і знаходиться під управлінням Шведського агентства нерухомості .

## Історія
Будівля була побудована наприкінці 1630-х або на початку 1640-х років радником Педером Ерікссоном Спарре. У 1714 році будинок купив радник граф Самуель Барк. Після його смерті у 1745 році спадкоємці продали майно головному комісару Йогану Далю, який жив у будинку до своєї смерті в 1763 році. Йоган Даль побудував північне крило та стайню та каретний будинок. Після його смерті палац придбав професор Давид фон Шульценгайм, який був лікарем Йогана Даля. Він збудував південне крило і облаштував на першому поверсі пологове відділення на десять ліжок.
У 1776 році будинок був проданий державі, після чого ним користувалися такі установи: Адміралтейська колегія (1776—1791), Генеральна морська військова канцелярія (1791—1794), Канцелярія губернатора (1795—1803), Управління морськими справами (1803—1877), Міністерство морських справ (1909), Адміністрація королівського флоту (1878—1916), начальник військового персоналу ВМФ, штаб ВМС (1884—1899), Національне агентство рахунків (1922—1967), Апеляційний адміністративний суд (1967—2008), Вищий адміністративний суд (2008–). Після великої пожежі на Ріддаргольмі у 1802 році, було добудовано ще один поверх. З 2010 по 2011 роки палац зазнав масштабної внутрішньої реконструкції та повернув первісні кольори фасаду 17 століття.
Палац з'єднаний із будівлею Старого апеляційного суду. Обидві будівлі використовуються Вищим адміністративним судом і знаходяться під управлінням Шведського агентства власності.

wikiname: ukwiki

title: Палац Спареска (Ріддаргольмен)

in_language: uk

wikitext:
{{універсальна картка}}
[[Файл:Sparreska_palatset.östra_fasaden.jpg|міні|340x340пкс| Палац Спареска, фасад (2012).]]
'''Палац Спарреска''' — [[палац]] в [[Стокгольм]]і. Розташований на площі Birger jarls torg 11 на острові [[Ріддаргольмен|Riddarholmen]]. З 2011 року тут розміщується [[Вищий адміністративний суд (Швеція)|Вищий адміністративний суд]].

Палац є одним із найстаріших у Стокгольмі, який був побудований поблизу [[Ріддаргольменська церква|Ріддаргольменської церкви]], на набережній, за часів [[Шведська імперія|Шведської імперії]], щоб «прикрасити батьківщину» і столицю. Як і палаци [[Макалос]] і [[Ферсенска]], він був побудований як окрема будівля, зі строго симетричними фасадами, склепінчастим дахом і оглядовою терасою, одним з перших у Стокгольмі такого типу, натхненним італійськими віллами.<ref>Lars Sjöberg, Sparreska palatset, Kammaraten, Kammarrätten i Stockholm, Riddarholmsnummer, Stockholm 1974.</ref> Будинок є пам'ятником державного будівництва і знаходиться під управлінням Шведського агентства нерухомості .

== Історія ==
Будівля була побудована наприкінці 1630-х або на початку 1640-х років радником [[Педер Ерікссон Спарре|Педером Ерікссоном Спарре]]. У 1714 році будинок купив [[Риксрод|радник]] граф [[Самуель Барк]]. Після його смерті у 1745 році спадкоємці продали майно головному комісару [[Йоган Даль|Йогану Далю]], який жив у будинку до своєї смерті в 1763 році. Йоган Даль побудував північне крило та стайню та каретний будинок. Після його смерті палац придбав професор [[Давид фон Шульценгайм]], який був лікарем Йогана Даля. Він збудував південне крило і облаштував на першому поверсі пологове відділення на десять ліжок.

У 1776 році будинок був проданий державі, після чого ним користувалися такі установи: Адміралтейська колегія (1776—1791), Генеральна морська військова канцелярія (1791—1794), Канцелярія губернатора (1795—1803), Управління морськими справами (1803—1877), Міністерство морських справ (1909), Адміністрація королівського флоту (1878—1916), начальник військового персоналу ВМФ, штаб ВМС (1884—1899), Національне агентство рахунків (1922—1967), Апеляційний адміністративний суд (1967—2008), Вищий адміністративний суд (2008–).<ref>{{Cite web|url=http://www.sfv.se/globalassets/broschyrer/sparreska-palatset-2015/skrift-om-sparreska-palatset_lowres.pdf|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180109063640/https://www.sfv.se/globalassets/broschyrer/sparreska-palatset-2015/skrift-om-sparreska-palatset_lowres.pdf|publisher=[[Statens fastighetsverk]]|title=Sparreska palatset. Adligt hem, barnbördshus och statlig kontorsbyggnad|first=Alexandru|last=Babos|page=Innehåll|isbn=91-86670-30-1|date=2015|accessdate=3 березня 2016|archivedate=9 januari 2018}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://arkis2dok.ra.se/ra/1203/1203A_Sjöförsvar.pdf|publisher=[[Riksantikvarieämbetet]]|title=Sjöförsvarsdepartementet|first=James|last=Cavallie|location=Stockholm|date=maj 1967|pages=3}}</ref> Після великої пожежі на Ріддаргольмі у 1802 році, було добудовано ще один поверх.<ref>Lena lundberg och Göran Fredriksson: Gråmunkeholmen 3, Kammarrättens hus, Sparreska palatset och Västra gymnasiehuset på Riddarholmen, byggnadshistorisk inventering, Stockholm 2005.</ref> З 2010 по 2011 роки палац зазнав масштабної внутрішньої реконструкції та повернув первісні кольори фасаду 17 століття.

Палац з'єднаний із будівлею Старого апеляційного суду. Обидві будівлі використовуються Вищим адміністративним судом і знаходяться під управлінням Шведського агентства власності.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20100822100836/http://www.statensfastighetsverk.se/cms/sfv/vara_fastigheter/sverige/ab_stockholms_lan/riddarholmen/Sparreska_palatset.html Statens Fastighetsverk] om Sparreska palatset på Riddarholmen

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Архітектура Стокгольма]]
[[Категорія:Палаци Швеції|Спареска]]
[[Категорія:Будівлі судів]]

Названо на честь: Peder Sparred

Засновник: Peder Sparred

Країна: Швеція

Адміністративна одиниця: комуна Стокгольм

Адреса: Birger jarls torg 11


text:
# Примусова гіпергідратація
Примусова гіпергідратація (ПГГ,англ. coaching to water intake[джерело?]) — надмірне свідоме введення (наприклад вживання) рідини. Застосовується у практично здорових людей та у людей із можливою патологічно дегідратацією.
Гіпергідратація (англ. hyperhydration; гіпер- + гідратація; син. гіпергідрія, водяне отруєння, водяна токсемія, водяне сп'яніння) — надмірний вміст води в організмі або окремих його частинах. Є формою порушення водно-сольового обміну.
Проблема примусової гіпергідратації (ПГГ) розглядається як один з елементів здорового методу життя.[джерело?] Примусова гідратація популярізована формулою кількості води щодо вживання людиною:
маса тіла х 30 х 1,5.
Наприклад, при масі тіла 60 кг: 60х30х1,5=2700 мл. Європейське агентство з безпеки харчових продуктів рекомендує щоденне споживання води 1,6 літра для жінок або 2,0 літра для чоловіків, та 2000 мл (вода та рідина) для жінок і 2500 мл (вода та рідина) для чоловіків, які живуть в помірному кліматі і мають нормальну фізичну активність.
Примусова гіпергідратація не має остаточних даних щодо терміну її дотримання,  ефективності у збільшенні тривалості або підвищення якості життя.[джерело?] Безумовно гідратація корисна при дефіциті рідини, що, наприклад, нерідко важливо для літніх людей і спортсменів. Надмірна гідратація ефективна при рецидивуючих циститах в пременопаузі, але у жінок, які випивають невелику кількість рідини Збільшення вживання води на 2 л (в дійсності на 1.3 л) зменшує ризик кристалізації в сечі. Добре відома рекомендація про профілактичну надмірну гідратацію для людей із сечокам'яною хворобою, для її профілактики рекомендується гіпергідратація з метою отримання не менше 2 л сечі. Ключовим є не збільшення вживання рідини (води) на певний об'єм, а отримання заданої кількості сечі.  Імовірно, коректні рекомендації полягають у вживанні здоровими тієї кількості рідини, що забезпечує фізіологічний діурез (1.2-1.8л). При цьому професійний підхід наголошує на нормоосмолярністі сечі.[джерело?] Якщо, наприклад, сеча гіперосмолярна, її кількість є недостатньою.

## Види
Примусова гіпергідратація визначає можливість надмірного вмісту рідини в організмі за такою класифікацією
За вмістом в тканинах:
- внутрішньоклітина
- позаклітинна
- змішана

За осмолярністю:
- гіперосмолярна (гіпертонічна)
- гіпоосмолярна (гіпотонічна; водяне отруєння)
- нормоосмолярна (ізотонічна)

За походженням:
- аліментарна
- пов'язана з порушенням функції органів (наприклад, при серцевій або нирковій недостатності)

## Огляд
Примусова гіпергідратація має певні фізіологічні обмеження та залежить від функціонального стану серця і нирок. Акцент в основному іде на нирки, як головний орган регуляції об'єму рідини в організмі. Міжнародна асоціація нефрологів (ISN) започаткувала разом з Danone ініціативу з гідратації — ISN Hydration For Kidney Health Research. Протягом 10 років наука про гідратацію активно використовується для формулювання рекомендацій питного режиму. Hydration for health представив декілька публікацій з теми примусової гіпергідратації. Khan et al. вперше показали, що збільшення споживання води до 2,5 л / добу протягом чотирьох днів значно покращує когнітивну гнучкість в порівнянні з низьким споживанням води (0,5 л / добу) у дітей. EFSA рекомендує жінкам, що годують, збільшити кількість води приблизно на 700 мл/день, що означає адекватне споживання 2700 мл/день (з їжі та пиття) або приблизно 2200 мл/день з рідини. Майже вся інформація цієї організації спрямована на примусову гіпергідратацію. Але важливим є розуміння споживання води і споживання рідини (вода + рідина), де великі об'єми вживання відносяться саме до води і харчової рідини.

### Нирки
Залежність ПГГ найбільше вивчена у людей із хронічною хворобою нирок (ХХН). На сьогодні відомо три рандомізованих клінічних дослідження щодо надмірної примусової гідратації у пацієнтів з ХХН: The CKD WIT- «Chronic Kidney Disease Water Intake Trial», The ECIWIC — «Early Coaching to Increase Water Intake in CKD» та HYD45 — «Hydration in CKD 4-5 stages», які охоплюють всі 5 стадій ХХН.
Проспективне багатоцентрове рандомізоване в 4 паралельних групах дослідження «Early Coaching to Increase Water Intake in CKD (ECIWIC)» було проведено у людей із ХХН 1-2, які отримували/ не отримували примусову гідратацію без обмеження вживання натрію хлориду протягом 12 місяців. Гідратація передбачала досягнення діурезу 1.7-2 л. Первинною контрольною точкою була зміна розрахункової швидкості клубочкової фільтрації — рШКФ, вторинними: співвідношення альбумін/креатинін сечі (САК) і якість життя по опитувальнику (1-10, 10 –найвищий бал якості життя). В групах примусової гідратації не було отримано статистично достовірних змін в рШКФ при ХХН 1 стадії (95 до гідратації і  96 мл/хв/1.73 м2 через рік) та при ХХН 2 стадії (78 мл/хв/м2 до та 78 відповідно після). В групах без водного навантаження рШКФ відповідно склала при ХХН 1 стадії 96 і  93, ХХН 2 стадії  76 і 73 (статистично недостовірне зниження: t=0,6, p=0,29, P≤0.05). Примусова гідратація супроводжувалась статистичною недостовірною, проте дещо вищою якістю життя. Виявилось, що пацієнти, що мали високий функціональний нирковий резерв — ФНР (понад 50 %) через рік підвищили рШКФ на 1,5 мл. Навпаки, люди з низьким резервом мали зниження рШКФ на 1,1 мл/хв при примусовій гідратації. САК також мало пряму кореляцію із високим функціональним нирковим резервом.
Рандомізоване в двох паралельних групах клінічне дослідження CKD WIT- "Chronic Kidney Disease Water Intake Trial було проведено у пацієнтів з ХХН 3 стадії в двох групах протягом 12 місяців. Ті, що отримували примусову гідратацію мали на 0.6 л діурез більший. Середня зміна рШКФ склала -2,2 мл / хв / 1,73 м2 в групі гідратації і -1,9 мл / хв / 1,73 м2 в контрольній групі (скоригована різниця між групами, -0,3 мл / хв / 1 , 73 м2 [95 % ДІ Від -1,8 до 1,2; р = 0,74]).
Рандомізоване проспективне в двох паралельних групах дослідження HYD45 — «Hydration in CKD 4-5 stages»  ставило за мету оцінку рШКФ при примусовій гіпергідратації із досягненням більшого діурезу мінімально на 400 мл у 10 пацієнтів з ХХН 4, ХХН 5 стадій та по 10 пацієнтів з ХХН 4-5 стадій без примусової гіпергідратації. Заявлена тривалість складала 12 місяців, дослідження було припинено через 6 місяців з огляду на більш виражене зниження рШКФ в групі гідратації, а саме: — 3,3 мл проти 2 мл без ПГГ. Статистичної значущості між втратою функції нирок при примусовій гідратації і без неї в цілому не має (р=0.367, парний t-критерій Стьюдента дорівнює -1.059). Проте сумарна втрата функції нирок по рШКФ без гідратації дещо вища.
Таким чином, доказові дані свідчать, що примусова гіпергідратація ефективна лише при ХХН 1 стадії та у людей із збереженим функціональним нирковим резервом. При ХХН 2 ПГГ суттєво не впливає на рШКФ, в той час як люди без гідратації втрачають клубочкову функцію. По мірі зниження функції нирок примусова гіпергідратація прискорює втрату функції нирок за показником рШКФ в діапазоні ХХН 3-5 із темпом — 5.3 мл/хв проти -3.9 мл/хв без гідратації.  Наявність високого функціонального ниркового резерву (ФНР), очевидно, дозволяє проявити позитивні сторони примусової гіпергідратації.

## Висновки
1. Примусова гіпергідратація не має надійних доказових даних про користь та безпечність для здоров'я людини. Коректні рекомендації полягають у вживанні тієї кількості рідини, що забезпечує фізіологічний діурез 1.2-1.8 і нормоосмолярність сечі.[джерело?]
2. Примусова гіпергідратація нерідко є надмірною та не сприяє здоровому образу життя.[джерело?]
3. Примусова гіпергідратація стає надмірною гідратацією по мірі зниження функції нирок. Імовірно, переваги примусової гідратації втрачаються при ХХН із прогресуванням втрати функції нирок.[джерело?]
4. Позитивний ефект примусової гідратації протягом 12 місяців може бути позитивним при ХХН 1 стадій та ХХН 2 стадії із великим ФПР.[джерело?]
5. Примусова гідратація, імовірно, недоцільна при ХХН 3-5 стадій[джерело?]

title: Примусова гіпергідратація

wikitext:
{{вікіфікувати|дата=липень 2022}}
{{переписати|дата=березень 2020}}

'''Примусова гіпергідратація''' ('''ПГГ''',{{lang-en|coaching to water intake}}{{Джерело}}) — надмірне свідоме введення (наприклад вживання) рідини. Застосовується у практично здорових людей та у людей із можливою патологічно [[Дегідратація (медицина)|дегідратацією]].

'''''Гіпергідратація''''' ({{lang-en|hyperhydration}}; гіпер- + гідратація; син. '''''гіпергідрія, водяне отруєння, водяна токсемія, водяне сп'яніння''''') — надмірний вміст води в організмі або окремих його частинах. Є формою порушення водно-сольового обміну.

Проблема ''примусової гіпергідратації'' (ПГГ) розглядається як один з елементів здорового методу життя.{{Джерело}} Примусова гідратація популярізована формулою кількості води щодо вживання людиною:

'''маса тіла''' х 30 х 1,5.

Наприклад, при масі тіла 60 кг: 60х30х1,5=2700 мл. [[Європейське агентство з безпечності харчових продуктів|Європейське агентство з безпеки харчових продуктів]] рекомендує щоденне споживання води 1,6 літра для жінок або 2,0 літра для чоловіків, та 2000 мл (вода та рідина) для жінок і 2500 мл (вода та рідина) для чоловіків, які живуть в помірному кліматі і мають нормальну фізичну активність.<ref name=":0">{{Cite news|title=Scientific Opinion on Dietary Reference Values for water|url=https://efsa.onlinelibrary.wiley.com/doi/abs/10.2903/j.efsa.2010.1459|work=EFSA Journal|date=2010|accessdate=2020-03-22|issn=1831-4732|doi=10.2903/j.efsa.2010.1459|pages=1459|volume=8|issue=3|language=en|archive-date=21 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200421145236/https://efsa.onlinelibrary.wiley.com/doi/abs/10.2903/j.efsa.2010.1459}}</ref>

Примусова гіпергідратація не має остаточних даних щодо терміну її дотримання,  ефективності у збільшенні тривалості або підвищення якості життя.{{Джерело}} Безумовно гідратація корисна при дефіциті рідини, що, наприклад, нерідко важливо для літніх людей і спортсменів. Надмірна гідратація ефективна при рецидивуючих циститах в пременопаузі, але у жінок, які випивають невелику кількість рідини<ref>{{Cite news|title=Effect of Increased Daily Water Intake in Premenopausal Women With Recurrent Urinary Tract Infections: A Randomized Clinical Trial|last=Hooton|first7=Yair|last6=Seksek|first6=Isabelle|last5=Dornic|first5=Quentin|last4=Tack|first4=Ivan|last3=Iroz|first3=Alison|last2=Vecchio|first2=Mariacristina|first=Thomas M.|url=http://archinte.jamanetwork.com/article.aspx?doi=10.1001/jamainternmed.2018.4204|language=en|issue=11|volume=178|pages=1509|doi=10.1001/jamainternmed.2018.4204|pmid=30285042|pmc=PMC6584323|issn=2168-6106|accessdate=2020-03-22|date=2018-11-01|work=JAMA Internal Medicine|last7=Lotan}}</ref> Збільшення вживання води на 2 л (в дійсності на 1.3 л) зменшує ризик кристалізації в сечі.<ref>{{Cite news|title=Daily Life Hydration In Healthy Adults (part. 1): Physiological Comparison Between Low And High Drinkers|last3=Keravec|first9=Lawrence E.|last8=Lang|first8=Florian|last7=Stookey|first7=Jodi|last6=Jimenez|first6=Liliana|last5=Bellego|first5=Laurent Le|last4=Rondeau|first4=Pascale|first3=Marie|url=http://dx.doi.org/10.1249/01.mss.0000401361.80460.6f|last2=Klein|first2=Alexis|last=VERGNE|first=Sebastien|issue=Suppl 1|volume=43|pages=493|doi=10.1249/01.mss.0000401361.80460.6f|issn=0195-9131|accessdate=2020-03-22|date=2011-05|work=Medicine & Science in Sports & Exercise|last9=Arsmtrong}}</ref> Добре відома рекомендація про профілактичну надмірну гідратацію для людей із сечокам'яною хворобою, для її профілактики рекомендується гіпергідратація з метою отримання не менше 2 л сечі.<ref>{{Cite news|title=EAU Guidelines on Diagnosis and Conservative Management of Urolithiasis|last2=Petřík|first7=Thomas|last6=Straub|first6=Michael|last5=Skolarikos|first5=Andreas|last4=Seitz|first4=Christian|last3=Sarica|first3=Kemal|first2=Aleš|url=http://dx.doi.org/10.1016/j.eururo.2015.07.040|last=Türk|first=Christian|issue=3|volume=69|pages=468–474|doi=10.1016/j.eururo.2015.07.040|issn=0302-2838|accessdate=2020-03-22|date=2016-03|work=European Urology|last7=Knoll}}</ref> Ключовим є не збільшення вживання рідини (води) на певний об'єм, а отримання заданої кількості сечі.  Імовірно, коректні рекомендації полягають у вживанні здоровими тієї кількості рідини, що забезпечує фізіологічний діурез (1.2-1.8л). При цьому професійний підхід наголошує на нормоосмолярністі сечі.{{Джерело}} Якщо, наприклад, сеча гіперосмолярна, її кількість є недостатньою.

== Види ==
Примусова гіпергідратація визначає можливість надмірного вмісту рідини в організмі за такою класифікацією

За вмістом в тканинах:
* внутрішньоклітина
* позаклітинна
* змішана

За осмолярністю:
* гіперосмолярна (гіпертонічна)
* гіпоосмолярна (гіпотонічна; водяне отруєння)
* нормоосмолярна (ізотонічна)

За походженням:
* аліментарна
* пов'язана з порушенням функції органів (наприклад, при серцевій або нирковій недостатності)

== Огляд ==
Примусова гіпергідратація має певні фізіологічні обмеження та залежить від функціонального стану серця і нирок. Акцент в основному іде на нирки, як головний орган регуляції об'єму рідини в організмі. Міжнародна асоціація нефрологів (ISN) започаткувала разом з Danone ініціативу з гідратації — ISN Hydration For Kidney Health Research.<ref>{{Cite web|title=Hydration ISN-H4KH|url=https://www.theisn.org/research/h4kh#isn-h4kh-objectives|website=www.theisn.org|accessdate=2020-03-22|archive-date=24 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200424154659/https://www.theisn.org/research/h4kh#isn-h4kh-objectives}}</ref> Протягом 10 років наука про гідратацію активно використовується для формулювання рекомендацій питного режиму.<ref>{{Cite web|title=Home|url=https://www.hydrationforhealth.com/en/|website=www.hydrationforhealth.com|accessdate=2020-03-22|language=en|archive-date=21 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200421125352/https://www.hydrationforhealth.com/en/}}</ref> Hydration for health представив декілька публікацій з теми примусової гіпергідратації. Khan et al. вперше показали, що збільшення споживання води до 2,5 л / добу протягом чотирьох днів значно покращує когнітивну гнучкість в порівнянні з низьким споживанням води (0,5 л / добу) у дітей.<ref>{{Cite news|title=A 4-d Water Intake Intervention Increases Hydration and Cognitive Flexibility among Preadolescent Children|first2=Daniel R|first7=Charles H|last6=Perrier|first6=Erica T|last5=Bottin|first5=Jeanne H|last4=Sinn|first4=Macie A|last3=Jones|first3=Alicia R|last2=Westfall|last=Khan|url=https://academic.oup.com/jn/article/149/12/2255/5558303|first=Naiman A|language=en|issue=12|volume=149|pages=2255–2264|doi=10.1093/jn/nxz206|issn=0022-3166|accessdate=2020-03-22|date=2019-12-01|work=The Journal of Nutrition|last7=Hillman|archive-date=25 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220225044644/https://academic.oup.com/jn/article/149/12/2255/5558303}}</ref> EFSA рекомендує жінкам, що годують, збільшити кількість води приблизно на 700 мл/день, що означає адекватне споживання 2700 мл/день (з їжі та пиття) або приблизно 2200 мл/день з рідини.<ref name=":0"/><ref>[https://www.hydrationforhealth.com/en/hydration-tools/hydration-calculator/ Калькулятор розрахунку гідратації від Hydration for health]</ref> Майже вся інформація цієї організації спрямована на примусову гіпергідратацію. Але важливим є розуміння споживання води і споживання рідини (вода + рідина), де великі об'єми вживання відносяться саме до води і харчової рідини.

=== Нирки ===
Залежність ПГГ найбільше вивчена у людей із хронічною хворобою нирок (ХХН). На сьогодні відомо три рандомізованих клінічних дослідження щодо надмірної примусової гідратації у пацієнтів з ХХН: The CKD WIT- «Chronic Kidney Disease Water Intake Trial», The ECIWIC — «Early Coaching to Increase Water Intake in CKD» та HYD45 — «Hydration in CKD 4-5 stages», які охоплюють всі 5 стадій ХХН.

Проспективне багатоцентрове рандомізоване в 4 паралельних групах дослідження «Early Coaching to Increase Water Intake in CKD (ECIWIC)»<ref name=":1">Počki. 2020;9(1):10-13. doi: 10.22141/2307-1257.9.1.2020.196911</ref> було проведено у людей із ХХН 1-2, які отримували/ не отримували примусову гідратацію без обмеження вживання натрію хлориду протягом 12 місяців. Гідратація передбачала досягнення діурезу 1.7-2 л. Первинною контрольною точкою була зміна розрахункової швидкості клубочкової фільтрації — рШКФ, вторинними: співвідношення альбумін/креатинін сечі (САК) і якість життя по опитувальнику (1-10, 10 –найвищий бал якості життя). В групах примусової гідратації не було отримано статистично достовірних змін в рШКФ при ХХН 1 стадії (95 до гідратації і  96 мл/хв/1.73 м2 через рік) та при ХХН 2 стадії (78 мл/хв/м2 до та 78 відповідно після). В групах без водного навантаження рШКФ відповідно склала при ХХН 1 стадії 96 і  93, ХХН 2 стадії  76 і 73 (статистично недостовірне зниження: t=0,6, p=0,29, P≤0.05). Примусова гідратація супроводжувалась статистичною недостовірною, проте дещо вищою якістю життя. Виявилось, що пацієнти, що мали високий функціональний нирковий резерв — ФНР (понад 50 %) через рік підвищили рШКФ на 1,5 мл. Навпаки, люди з низьким резервом мали зниження рШКФ на 1,1 мл/хв при примусовій гідратації. САК також мало пряму кореляцію із високим функціональним нирковим резервом.

Рандомізоване в двох паралельних групах клінічне дослідження CKD WIT- "Chronic Kidney Disease Water Intake Trial було проведено у пацієнтів з ХХН 3 стадії в двох групах протягом 12 місяців.<ref>{{Cite news|title=Effect of Coaching to Increase Water Intake on Kidney Function Decline in Adults With Chronic Kidney Disease: The CKD WIT Randomized Clinical Trial|first3=Shih-Han|first9=Amit|last8=Weir|first8=Matthew A.|last7=Cuerden|first7=Meaghan S.|last6=House|first6=Andrew A.|last5=Moist|first5=Louise|last4=Gallo|first4=Kerri|last3=Huang|last2=Sontrop|url=http://jama.jamanetwork.com/article.aspx?doi=10.1001/jama.2018.4930|first2=Jessica M.|last=Clark|first=William F.|language=en|issue=18|volume=319|pages=1870|doi=10.1001/jama.2018.4930|issn=0098-7484|accessdate=2020-03-22|date=2018-05-08|work=JAMA|last9=Bagga}}</ref> Ті, що отримували примусову гідратацію мали на 0.6 л діурез більший. Середня зміна рШКФ склала -2,2 мл / хв / 1,73 м2 в групі гідратації і -1,9 мл / хв / 1,73 м2 в контрольній групі (скоригована різниця між групами, -0,3 мл / хв / 1 , 73 м2 [95 % ДІ Від -1,8 до 1,2; р = 0,74]).

Рандомізоване проспективне в двох паралельних групах дослідження HYD45 — «Hydration in CKD 4-5 stages»  ставило за мету оцінку рШКФ при примусовій гіпергідратації із досягненням більшого діурезу мінімально на 400 мл у 10 пацієнтів з ХХН 4, ХХН 5 стадій та по 10 пацієнтів з ХХН 4-5 стадій без примусової гіпергідратації.<ref name=":1"/> Заявлена тривалість складала 12 місяців, дослідження було припинено через 6 місяців з огляду на більш виражене зниження рШКФ в групі гідратації, а саме: — 3,3 мл проти 2 мл без ПГГ. Статистичної значущості між втратою функції нирок при примусовій гідратації і без неї в цілому не має (р=0.367, парний t-критерій Стьюдента дорівнює -1.059). Проте сумарна втрата функції нирок по рШКФ без гідратації дещо вища.

Таким чином, доказові дані свідчать, що примусова гіпергідратація ефективна лише при ХХН 1 стадії та у людей із збереженим функціональним нирковим резервом. При ХХН 2 ПГГ суттєво не впливає на рШКФ, в той час як люди без гідратації втрачають клубочкову функцію. По мірі зниження функції нирок примусова гіпергідратація прискорює втрату функції нирок за показником рШКФ в діапазоні ХХН 3-5 із темпом — 5.3 мл/хв проти -3.9 мл/хв без гідратації.  Наявність високого функціонального ниркового резерву (ФНР)<ref>{{Cite web|title=31688, 1870-01-24, TESSON (Louis)|url=http://dx.doi.org/10.1163/2210-7886_asc-31688|website=Art Sales Catalogues Online|accessdate=2020-03-22}}</ref>, очевидно, дозволяє проявити позитивні сторони примусової гіпергідратації.

== Висновки ==
# Примусова гіпергідратація не має надійних доказових даних про користь та безпечність для здоров'я людини. Коректні рекомендації полягають у вживанні тієї кількості рідини, що забезпечує фізіологічний діурез 1.2-1.8 і нормоосмолярність сечі.{{Джерело}}
# Примусова гіпергідратація нерідко є надмірною та не сприяє здоровому образу життя.{{Джерело}}
# Примусова гіпергідратація стає надмірною гідратацією по мірі зниження функції нирок. Імовірно, переваги примусової гідратації втрачаються при ХХН із прогресуванням втрати функції нирок.{{Джерело}}
# Позитивний ефект примусової гідратації протягом 12 місяців може бути позитивним при ХХН 1 стадій та ХХН 2 стадії із великим ФПР.{{Джерело}}
# Примусова гідратація, імовірно, недоцільна при ХХН 3-5 стадій{{Джерело}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* МВ [https://emergency.med.sumdu.edu.ua/wp-content/uploads/2020/09/Методичні-вказівки-Водно-електролітний-обмін.pdf «Водно-електролітний обмін»] із дисципліни «Невідкладні стани» / укладач Я. В. Хижня. – Суми : Сумський державний університет, 2020. – 26 с. - С.6-9

== Посилання ==
* [https://repository.ldufk.edu.ua/bitstream/34606048/15558/1/1_VODA.pdf Вода в живих системах]

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Електролітні розлади]]


text:
# Ip (утиліта Unix)
ip — утиліта командного рядка в Linux з пакету iproute2. Дозволяє виконати налаштування мережевої підсистеми та замінює такі утиліти, як ifconfig, route, arp.
Щоб виконати якусь операцію після команди ip указують «об'єкт» і команду (можливо з аргументами), яка має бути виконана для цього об'єкта.
Як «об'єкти» можна вказувати значення link, addr (адреси мережевих інтерфейсів), route (маршрути), rule (правила), neigh, ntable, tunnel (тунелі), maddr, mroute, monitor, xfrm. Замість повного імені об'єкта можна вказувати лише перші літери, якщо це не викликає неоднозначності.
Можна вказати команду help, щоб вивести довідникову інформацію. Якщо вказати об'єкт без команди, виконується команда show — роздруковується список об'єктів указаного типу.
```
Синтаксис: ip [ OPTIONS ] OBJECT { COMMAND | help }

де

OBJECT := { link | addr | addrlabel | route | rule | neigh | ntable | tunnel | maddr | mroute | monitor | xfrm }

OPTIONS := { -V[ersion] | -s[tatistics] | -d[etails] | -r[esolve] | -f[amily] { inet | inet6 | ipx | dnet | link } | -o[neline] | -t[imestamp] }

```

| Дерево об'єктів і команд утиліти ip | Дерево об'єктів і команд утиліти ip | Дерево об'єктів і команд утиліти ip                                   | Дерево об'єктів і команд утиліти ip       |
| Утиліта                             | Об'єкт                              | Команди                                                               | Опис                                      |
| ----------------------------------- | ----------------------------------- | --------------------------------------------------------------------- | ----------------------------------------- |
| ip                                  | address                             | add \| del show \| flush                                              | IP- чи IPv6-адреса пристрою               |
| ip                                  | addrlabel                           | add \| del list \| flush                                              | Конфігурування міток                      |
| ip                                  | link                                | set show                                                              | Конфігурування мережевих пристроїв        |
| ip                                  | maddr                               | show add \| del                                                       | Конфігурування адрес групового розсилання |
| ip                                  | monitor                             | all \| LISTofOBJECTS                                                  | Моніторинг стану пристроїв                |
| ip                                  | mroute                              | show                                                                  | Кеш групової маршрутизації                |
| ip                                  | neighbour                           | add \| del \| change \| replace show \| flush                         | Кеш ARP або NDISC                         |
| ip                                  | route                               | get list / flush add \| del \| change \| append \| replace \| monitor | Керування маршрутизацією                  |
| ip                                  | rule                                | list \| add \| del \| flush                                           | Правила маршрутизації                     |
| ip                                  | tunnel                              | add \| change \| del \| show                                          | Тунелювання через протокол IP             |

title: Ip (утиліта Unix)

wikitext:
{{Заголовок із малої літери}}
{{Otheruses|IP (значення)}}
{{Картка програми
| name        = ip
| logo        =
| screenshot  = Ip linux.png
| caption     =
| genre       = [[iproute2]], утиліти [[TCP/IP]]
| developer  = Stephen Hemminger<ref>{{Cite web |url=http://devresources.linux-foundation.org/shemminger/ |title=Stephen Hemminger |accessdate=7 січня 2017 |archive-date=5 серпня 2009 |archive-url=https://web.archive.org/web/20090805212938/http://devresources.linux-foundation.org/shemminger/ }}</ref>, раніше Alexey Kuznetsov
| operating_system        = [[Linux]]
| latest_release_version  = 2.6.31<ref>{{Cite web |url=http://devresources.linuxfoundation.org/dev/iproute2/download/ |title=Index of /dev/iproute2/download |accessdate=7 січня 2017 |archive-date=8 серпня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110808115840/http://devresources.linuxfoundation.org/dev/iproute2/download/ }}</ref>
| latest_release_date     = [[26 грудня]] [[2009]]
| latest_preview_version  =
| latest_preview_date     =
| license     = [[GPL2]]
| website     = [http://www.linuxfoundation.org/collaborate/workgroups/networking/iproute2 linuxfoundation.org]
}}
'''ip''' — [[утиліта]] [[Інтерфейс командного рядка|командного рядка]] в [[Linux]] з пакету [[iproute2]]. Дозволяє виконати налаштування мережевої підсистеми та замінює такі утиліти, як [[ifconfig]], [[route]], [[ARP|arp]].

Щоб виконати якусь операцію після команди ip указують «об'єкт» і команду (можливо з аргументами), яка має бути виконана для цього об'єкта.

Як «об'єкти» можна вказувати значення <tt>link</tt>, <tt>addr</tt> (адреси мережевих інтерфейсів), <tt>route</tt> (маршрути), <tt>rule</tt> (правила), <tt>neigh</tt>, <tt>ntable</tt>, <tt>tunnel</tt> (тунелі), <tt>maddr</tt>, <tt>mroute</tt>, <tt>monitor</tt>, <tt>xfrm</tt>. Замість повного імені об'єкта можна вказувати лише перші літери, якщо це не викликає неоднозначності.

Можна вказати команду <tt>help</tt>, щоб вивести довідникову інформацію. Якщо вказати об'єкт без команди, виконується команда <tt>show</tt> — роздруковується список об'єктів указаного типу.

<syntaxhighlight lang="text">
Синтаксис: ip [ OPTIONS ] OBJECT { COMMAND | help }

де

OBJECT := { link | addr | addrlabel | route | rule | neigh | ntable | tunnel | maddr | mroute | monitor | xfrm }

OPTIONS := { -V[ersion] | -s[tatistics] | -d[etails] | -r[esolve] | -f[amily] { inet | inet6 | ipx | dnet | link } | -o[neline] | -t[imestamp] }
</syntaxhighlight>

{| border="0" class="standard collapsible"
!colspan=4|Дерево об'єктів і команд утиліти ip<ref name="linux man pages" >{{Cite web |url=http://linux.die.net/man/8/ip |title=ip(8) — Linux man page |accessdate=7 січня 2017 |archive-date=11 листопада 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201111164044/http://linux.die.net/man/8/ip }}</ref>
|-
!Утиліта||Об'єкт||Команди||Опис
|-
|rowspan=10|'''ip'''
| address
|
add | del

show | flush

| [[IP-адреса|IP]]- чи [[IPv6]]-адреса пристрою
|-
| addrlabel
|
add | del

list | flush

| Конфігурування міток
|-
| link
|
set

show

| Конфігурування мережевих пристроїв
|-
| maddr
|
show

add | del

| Конфігурування [[Multicast|адрес групового розсилання]]
|-
| monitor
|
 all | LISTofOBJECTS

| Моніторинг стану пристроїв
|-
| mroute
|
show

| Кеш групової маршрутизації
|-
| neighbour
|
add | del | change | replace

show | flush

| Кеш [[ARP]] або [[NDISC]]
|-
| route
|
get

list / flush

add | del | change | append | replace | monitor

| Керування [[Маршрутизація|маршрутизацією]]
|-
| rule
|
list | add | del | flush

| Правила маршрутизації
|-
| tunnel
|
add | change | del | show

| Тунелювання через протокол [[IP]]
|}

== Див. також ==
* [[iproute2]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Команди Unix}}

[[Категорія:Linux]]
[[Категорія:Стандартні програми для Unix]]
[[Категорія:Маршрутизація]]
[[Категорія:Статті з прикладами коду]]

title: ip

Тип: iproute2, утиліти TCP/IP

Розробник: Stephen Hemminger, раніше Alexey Kuznetsov

Операційна система: Linux


text:
# S-діапазон
S-діапазон або S-смуга — загальновідоме позначення введене Інститутом інженерів з електротехніки і електроніки (IEEE) для частини мікрохвильового смуги електромагнітного спектру що займає частоти від 2 до 4 гігагерц (ГГц). Таким чином цей діапазон перетинає загальноприйняту межу між смугами дециметрових хвиль (UHF) і сантиметрових хвиль (SHF) в 3,0 ГГц.  S смуга використовується метеорологічними радарами, корабельними радарами, і деякими супутниками зв'язку, особливо такими що використовує NASA для комунікації із Спейс Шаттлом і Міжнародною космічною станцією. Радари  займають смугу приблизно від 1,55 до 5,2 ГГц. До S смуги також відноситься 2,4–2,483 ГГц частотний діапазон ISM, що широко використовується для малопотужних неліцензованих мікрохвильових пристроїв, таких як радіотелефони, бездротові навушники (Bluetooth), бездротові мережі (WiFi), дистанційні пристрої для відкривання воріт, автомобільні ключі, системи спостереження за дитиною, а також медичні діатермічні машини і мікрохвильові печі (зазвичай на частоті 2,495ГГц).

## Використання
Бездротове мережеве обладнання, що сумісне із стандартами IEEE 802.11b і 802.11g використовує 2,4 ГГц смугу S діапазону. Деякі цифрові бездротові телефони також працюють на цих частотах. Мікрохвильова піч використовує частоту в 2495 або 2450 МГц. Стандарти IEEE 802.16a і 802.16e також займають частину частотного S-діапазону; під стандартами WiMAX більшість виробників обладнання сьогодні використовують діапазон в 3,5 ГГц. Точна частота, для такого типу застосування є різною в різних країнах.
В Північній Америці, 2,4–2,483 ГГц називається ISM-діапазоном, що використовується для пристроїв нерегламентованого спектру таких як бездротові телефони та гарнітури і кімнатні відеопередавачі, в тому числі Bluetooth, який працює на частотах між 2,402 ГГц і 2,480 ГГц.
Аматорські радіо виділено дві зони в S смузі, 13 см (2.4 ГГц) і 9 см(3.4 ГГц). Ретранслятори аматорського телебачення також працюють в цих діапазонах.

title: S-діапазон

wikitext:
{{Смуга Частот
| name = IEEE S-смуга
| freq = 2 – 4 [[Герц|ГГц]]
| wave = 15 – 7,5 [[Метр|см]]
| bands =
* [[E смуга (NATO)|E]]{{\}}[[F смуга (NATO)|F смуги]] (NATO)
* [[Дециметрові хвилі|UHF]]{{\}}[[Сантиметрові хвилі|SHF]] (ITU)
}}

'''S-діапазон''' або '''S-смуга''' — загальновідоме позначення введене [[Інститут інженерів з електротехніки та електроніки|Інститутом інженерів з електротехніки і електроніки]] (IEEE) для частини [[Мікрохвильове випромінювання|мікрохвильового]] [[Радіочастотний спектр|смуги]] [[Електромагнітний спектр|електромагнітного спектру]] що займає [[Частота|частоти]] від 2 до 4 [[Герц|гігагерц]] (ГГц). Таким чином цей діапазон перетинає загальноприйняту межу між смугами [[Дециметрові хвилі|дециметрових хвиль (UHF)]] і [[Сантиметрові хвилі|сантиметрових хвиль (SHF)]] в 3,0 ГГц.  S смуга використовується [[Метеорологічний радар|метеорологічними радарами]], корабельними [[Радар|радарами]], і деякими [[Супутник зв'язку|супутниками зв'язку]], особливо такими що використовує [[NASA]] для комунікації із [[Спейс Шаттл|Спейс Шаттлом]] і [[Міжнародна космічна станція|Міжнародною космічною станцією]]. Радари  займають смугу приблизно від 1,55 до 5,2 ГГц. До S смуги також відноситься 2,4–2,483 ГГц [[ISM|частотний діапазон ISM]], що широко використовується для малопотужних неліцензованих мікрохвильових пристроїв, таких як [[Радіотелефон|радіотелефони]], бездротові [[навушники]] ([[Bluetooth]]), [[Бездротова мережа|бездротові мережі]] (WiFi), дистанційні пристрої для відкривання воріт, автомобільні ключі, системи спостереження за дитиною, а також медичні діатермічні машини і [[Мікрохвильова піч|мікрохвильові печі]] (зазвичай на частоті 2,495ГГц).

== Використання ==
[[Бездротова мережа|Бездротове мережеве]] обладнання, що сумісне із стандартами [[IEEE]] [[802.11b]] і [[802.11g]] використовує 2,4 ГГц смугу S діапазону. Деякі цифрові бездротові телефони також працюють на цих частотах. [[Мікрохвильова піч]] використовує частоту в 2495 або 2450 МГц. Стандарти [[IEEE 802.16]]a і 802.16e також займають частину частотного [[S-діапазон]]у; під стандартами [[WiMAX]] більшість виробників обладнання сьогодні використовують діапазон в 3,5 ГГц. Точна частота, для такого типу застосування є різною в різних країнах.

В [[Північна Америка|Північній Америці]], {{nowrap|2,4–2,483 ГГц}} називається [[ISM|ISM-діапазоном]], що використовується для пристроїв {{нп|Регламентація частотного спектру|нерегламентованого спектру|en|Spectrum management}} таких як бездротові телефони та гарнітури і {{нп|Відеосендери|кімнатні відеопередавачі|en|video sender}}, в тому числі [[Bluetooth]], який працює на частотах між 2,402 ГГц і 2,480 ГГц.

[[Аматорський радіозв'язок|Аматорські радіо]] виділено дві зони в S смузі, {{нп|13-сантиметрова смуга|13 см|en|13-centimeter band}} (2.4 ГГц) і {{нп|9-сантиметрова смуга|9 см|en|9-centimeter band}}(3.4 ГГц). Ретранслятори {{нп|Аматорське телебачення|аматорського телебачення|en|Amateur television}} також працюють в цих діапазонах.

==Посилання==
*[https://web.archive.org/web/20100119014725/http://www.terrestar.com/ TerreStar Networks] ([[NASDAQ|Nasdaq]]: TSTR)
*[https://www.webcitation.org/69S9NdxEH?url=http://www.zarya.info/Frequencies/FrequenciesSband.php zarya.info - S-band satellite telemetry and housekeeping frequencies]
*[https://web.archive.org/web/20050301210244/http://www.tsgc.utexas.edu/archive/characterizations/pioneer10.html utexas.edu - Pioneer 10 & 11 Abstract (archive.org)]

{{Електромагнітний спектр|state=expanded}}

[[Категорія:Діапазони радіохвиль]]
[[Категорія:Телекомунікації]]
[[Категорія:Телекомунікаційне обладнання]]

title: IEEE S-смуга

Смуга частот: 2 – 4 ГГц

Пов'язані смуги: - E / F смуги (NATO) - UHF / SHF (ITU)


text:
# Полікоро
Полікоро (італ. Policoro) — муніципалітет в Італії, у регіоні Базиліката,  провінція Матера.
Полікоро розташоване на відстані близько 400 км на південний схід від Рима, 90 км на південний схід від Потенци, 55 км на південь від Матери.
Населення — 17 196 осіб (2014).
Покровитель — Madonna del Ponte.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживали 1862 іноземці з 51 країни, серед них 772 громадяни країн Євросоюзу та 28 громадян України.

## Клімат
| POLICORO         | Місяці | Місяці | Місяці | Місяці | Місяці | Місяці | Місяці | Місяці | Місяці | Місяці | Місяці | Місяці | Пора | Пора | Пора | Пора | Рік  |
| POLICORO         | Січ    | Лют    | Бер    | Кві    | Тра    | Чер    | Лип    | Сер    | Вер    | Жов    | Лис    | Гру    | Зим  | Вес  | Літ  | Осі  | Рік  |
| ---------------- | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| Темп. макс. (°C) | 12.0   | 13.6   | 15.8   | 18.9   | 23.1   | 27.8   | 31.1   | 31.0   | 27.3   | 22.5   | 18.2   | 14.2   | 13.3 | 19.3 | 30   | 22.7 | 21.3 |
| Темп. мін. (°C)  | 3.6    | 4.5    | 6.8    | 9.0    | 12.9   | 16.9   | 19.4   | 19.8   | 17.2   | 13.5   | 9.5    | 5.3    | 4.5  | 9.6  | 18.7 | 13.4 | 11.5 |

## Сусідні муніципалітети
- Ротонделла
- Сканцано-Йоніко
- Турсі

title: Полікоро

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Полікоро
 | місцева_назва = Policoro
 | герб          =
 | регіон        = BAS <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = MT <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 40
 | latm   = 12
 | lats   = 0
 | longd  = 16
 | longm  = 40
 | longs  = 0
 | висота = 25
 | населення     = 17832
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 67
 | густота       = 264,0
 | поштові_індекси  = 75025
 | телефонний_код = 0835
 | код_ISTAT     = 077021
 | покровитель   = Madonna del Ponte
 | мер           = Enrico Mascia
 | обраний       = 26-6-2017
 | www           = http://www.comune.policoro.mt.it
}}

'''Полікоро''' ({{lang-it|Policoro}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Базиліката]],  [[Матера (провінція)|провінція Матера]].

Полікоро розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 400 км на південний схід від [[Рим|Рима]], 90 км на південний схід від [[Потенца|Потенци]], 55 км на південь від [[Матера|Матери]].

Населення — {{formatnum:17196}} {{МНОЖИНА:17196|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Покровитель — Madonna del Ponte.

== Демографія ==
{{Демографія/Policoro}}
{{Іноземці в Італії | назва=Полікоро | дата=1 січня 2023 року
 | всього=1862 | країн=51 | Укр=28 | ЄС=772 | таблиця= | країна1=[[Румунія|Румунії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Клімат ==
{{КліматРік
| назва = POLICORO

| tempmax01 = 12.0
| tempmax02 = 13.6
| tempmax03 = 15.8
| tempmax04 = 18.9
| tempmax05 = 23.1
| tempmax06 = 27.8
| tempmax07 = 31.1
| tempmax08 = 31.0
| tempmax09 = 27.3
| tempmax10 = 22.5
| tempmax11 = 18.2
| tempmax12 = 14.2

| tempmin01 = 3.6
| tempmin02 = 4.5
| tempmin03 = 6.8
| tempmin04 = 9.0
| tempmin05 = 12.9
| tempmin06 = 16.9
| tempmin07 = 19.4
| tempmin08 = 19.8
| tempmin09 = 17.2
| tempmin10 = 13.5
| tempmin11 = 9.5
| tempmin12 = 5.3
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Ротонделла]]
* [[Сканцано-Йоніко]]
* [[Турсі]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Матера]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Матера}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Матера]]

title: Полікоро · Policoro

Країна: Італія

Регіон: Базиліката

Провінція: Матера

Площа: 67 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Enrico Mascia (26-6-2017)


text:
# Охессааре
Охессааре (ест. Ohessaare) — село в Естонії, входить до складу волості Торгу, повіту Сааремаа.
| Естонія | Це незавершена стаття з географії Естонії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

1. ↑  http://metaweb.stat.ee/get_classificator_file.htm?id=4412334&siteLanguage=et
2. ↑  Land and Spatial Development Board — 1990.

title: Охессааре

wikitext:
{{Місто
 | назва               = Охессааре
 | місцева_назва       = Ohessaare
 | зображення          = Ohessaare 2005.jpg
 | зображення_розмір   = 300px
 | зображення_підпис   =
 | прапор              =
 | прапор_підпис       =
 | герб                =
 | герб_підпис         =
 | країна              = {{EST}}
 | регіон              =
 | розташування        =
 | розташування_розмір = 300px
 |lat_deg =58 |lat_min =00 |lat_sec =
  |lon_deg =22 |lon_min =02 |lon_sec =
  |CoordAddon = type:city
  |CoordScale =
 | засноване           =
 | висота              =
 | магдебурзьке право  =
 | населення           = 8 ([[2011]])
 | густота             =
 | агломерація         =
 | площа               =
 | поштові індекси     =
 | код країни          = +372
 | код міста           =
 | координати          =
 | поділ міста         =
 | міста-побратими     =
 | день міста          =
 | адреса              =
 | вебсторінка         =
 | мер                 =
 }}

'''Охессааре''' ({{lang-et|Ohessaare}}) — село в [[Естонія|Естонії]], входить до складу волості [[Торгу]], повіту [[Сааремаа (повіт)|Сааремаа]].

{{Портали|Географія|Естонія}}

{{Estonia-geo-stub}}

{{Волость Торгу}}

[[Категорія:Села Естонії]]
[[Категорія:Волость Торгу]]

title: Охессааре · Ohessaare

Країна: Естонія

Адмінодиниця: Сааремаа

Часовий пояс: UTC+2 і UTC+3


text:
# Федорівка (Новоукраїнський район)
Фе́дорівка — село в Україні, у Тишківській сільській громаді Новоукраїнського району Кіровоградської області. Населення становить 359 осіб. Колишній центр Федорівської сільської ради.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 508 осіб, з яких 233 чоловіки та 275 жінок.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 482 особи.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| українська | 95,28 %  |
| російська  | 1,85 %   |
| молдовська | 1,64 %   |
| білоруська | 1,23 %   |

title: Федорівка (Новоукраїнський район)

wikitext:
{{Otheruses|тип=НП}}
{{Село України
| назва           = Федорівка
| область         = [[Кіровоградська область]]
| район           = [[Новоукраїнський район]]
| громада         = [[Тишківська сільська громада]]
| рада            = [[Тишківська сільська рада (Добровеличківський район)|Тишківська сільська рада]]
| код КОАТУУ      = 3521786701
| розташування    = Dobrovelych.jpg
| mapx            = 17
| mapy            = 75
| засновано       = 1870
| населення       = 359
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 1,092
| ref-площа       =
| щільність       = 445,97
| поштовий індекс = 27020
| телефонний код  = 5253
| координати      = {{coord|48|25|50|N|30|50|37|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48|
| lat_min         = 25|
| lat_sec         = 50
| lon_deg         = 30|
| lon_min         = 50|
| lon_sec         = 37
| висота          = 114
| ref-висота      =
| водойма         = р. [[Синюха]]
| адреса          = 27013, Кіровоградська обл., Новоукраїнський р-н, с. Тишківка, вул. Центральна, 3
| сільський голова = Тарадай Сергій Володимирович
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=11.11.2008&rf7571=16680 Облікова картка]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Фе́дорівка''' — [[село]] в Україні, у [[Тишківська сільська громада|Тишківській сільській громаді]] [[Новоукраїнський район|Новоукраїнського району]] [[Кіровоградська область|Кіровоградської області]]. Населення становить 359 осіб. Колишній центр [[Федорівська сільська рада (Добровеличківський район)|Федорівської сільської ради]].

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 508 осіб, з яких 233 чоловіки та 275 жінок.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкали 482 особи.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="standard"
|-
! Мова || Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 95,28 %
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 1,85 %
|-
| [[молдовська мова в Україні|молдовська]]
| align="right"| 1,64 %
|-
| [[білоруська мова в Україні|білоруська]]
| align="right"| 1,23 %
|}

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Кіровоградська область)]]

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{БД Держстату України|тип=1989|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{БД Держстату України|тип=2001 с|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{БД Держстату України|тип=2001 мова|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/kirovogradskaja/27116 Погода в селі Федорівка]

{{Kirovohrad-geo-stub}}
{{Тишківська сільська громада}}
{{Добровеличківський район}}

[[Категорія:Села Кіровоградської області]]

title: село Федорівка

Країна: Україна

Область: Кіровоградська область

Район: Новоукраїнський район

Тер. громада: Тишківська сільська громада

Облікова картка: Облікова картка

title: Основні дані

Густота населення: 445,97 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Синюха

title: Місцева влада

Сільський голова: Тарадай Сергій Володимирович

title: Карта

Карта: Федорівка

title: Мапа

Мапа: Федорівка у Вікісховищі


text:
# Даніелле де Броєн
Даніелле де Броєн  (нід. Daniëlle de Bruijn, 13 лютого 1978) — нідерландська ватерполістка, олімпійська чемпіонка.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада   | Дисципліна | Місце |
| ----------- | ---------- | ----- |
| Сідней 2000 | водне поло | 4     |
| Пекін 2008  | водне поло | 1     |

title: Даніелле де Броєн

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Daniëlle de Bruijn
| повне_ім'я =
| зображення = Danielle-de-bruijn-1344286670.jpg
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[нідерландці|нідераландка]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 13.2.1978
| місце_народження = [[Влардінген]], [[Південна Голландія]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 172 см
| вага = 68 кг
| вебсторінка  =
| країна = [[Нідерланди]]
| вид_спорту = [[водне поло]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб = Assuron DONK, Gouda
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalOlympic}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]]|  водне поло}}
| show-medals = yes
}}
'''Даніелле де Броєн ''' ({{lang-nl|Daniëlle de Bruijn}}, [[13 лютого]] [[1978]]) — [[Нідерланди|нідерландська]] [[водне поло|ватерполістка]], [[олімпійська чемпіонка]].

== Виступи на Олімпіадах ==

{|class = "wikitable"
!Олімпіада!!Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2000|Сідней 2000]] ||  водне поло || 4
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]] ||  водне поло || 1
|-

|}

== Посилання ==
* [http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/de/danielle-de-bruijn-1.html Досьє на sport.references.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151002085406/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/de/danielle-de-bruijn-1.html |date=2 жовтня 2015 }}
{{нк}}
{{ОІ 2008, Водне поло, жіноча збірна Нідерландів}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}
{{Olympic-medalist-stub}}
{{Waterpolo-bio-stub}}
{{Netherlands-sport-bio-stub}}

{{DEFAULTSORT:Броєн Даніелле де  }}

[[Категорія:Уродженці Влардінгена]]
[[Категорія:Ватерполісти та ватерполістки на літніх Олімпійських іграх 2000]]
[[Категорія:Призери з водного поло чемпіонатів світу з водних видів спорту]]
[[Категорія:Призери чемпіонатів Європи з водного поло]]

title: Загальна інформація

Національність: нідераландка

Громадянство: Нідерланди

Народження: 13 лютого 1978 (47 років) · Влардінген, Південна Голландія

Вага: 68 кг

title: Спорт

Країна: Нідерланди

Вид спорту: водне поло

Клуб: Assuron DONK, Gouda

title: Олімпійські ігри

Золото: Пекін 2008 · водне поло


text:
# Грушевський Григорій Миколайович
Груше́вський Григо́рій Микола́йович (27 січня 1867, Шабельники — 1938) — український церковний та громадський діяч, протопоп Української автокефальної православної церкви. Брат щонайбільше в четвертому поколінні Михайла Грушевського, батько Сергія Грушевського.

## Біографія
Григорій Миколайович Грушевський (власноруч писав себе як Грушівський) народився 27 січня 1867 року в селі Шабельники Чигиринського повіту Київської губернії в сім'ї псаломщика.
Батько — Микола Левович Грушевський (1840, Шабельники — 26 січня 1913, Шабельники), все життя прожив у Шабельниках і 48 років пропрацював псаломщиком. Про його спів селяни казали: «ну наш Миколаша Леонтович як заспівають, то вже в церкві не заснеш». Захоплювався бджолярством та рибальством на Дніпрі. Із чисельного потомства дорослими стали тільки Григорій, його брат, який закінчив учительську семінарію, та сестра, яка закінчила двокласне жіноче училище.
Закінчив повний курс Київської духовної семінарії по другому розряду в 1890 році. Там увійшов до «української» групи, яку очолював його далекий родич Михайло Сергійович Грушевський. Після закінчення семінарії працював вчителем в церковно — парафіяльній школі Кам'янки на Чигиринщині. В 1892 році преосвященним Іринеєм призначений дяком в Ковалівку Васильківського повіту. 21 березня 1893 року за ухвалою Митрополита Київського та Галицького Іоаннікія висвячений преосвященним Сильвестром Канівським в братськім монастирі на священика Успенської церкви Мордви на Чигиринщині. За ухвалою Митрополита Київського та Галицького Іоаннікія на особисте прохання 25 листопада 1899 року переміщений священиком Святотроїцької церкви у Кримки Ставидлянської волості на Чигиринщині. 20 березня 1900 року духовною консисторією призначений окружним місіонером. З 15 березня 1906 року духовний слідчий.
За даними Леоніда Зашкільняка, у 1891 році Григорій Грушевський одружився з літераторкою Ольгою Володимирівною Ранцовою, яка переїхала до Києва з Петербурга і брала участь у семінарській громаді. Вінчання відбувалось у Києві. 1892 року у подружжя народився син Сергій, якого хрестив Михайло Грушевський.
У 1921 році Григорій Грушевський перейшов під юрисдикцію Української Автокефальної Православної Церкви. У 1923 році Всеукраїнський Православний Церковний Собор надав йому сан протопопа. У 1924 році Черкаська Православна Церковна Рада призначила його духовним окружним.
За даними, був арештований 1937 року, відбував покарання в сибірських таборах. Репресований в 1938 році.

## Нагороди
- Медаль «У пам'ять царювання імператора Олександра III».
- Набедреник (у 1902 році).
- Скуфія фіолетова (у 1905 році).
- Камилавка (у 1918 році).
- «Наперсний» хрест (у 1918 році) за працю пов'язану з побудовою нового цегляного храму[7].
- Палиця (у 1923 році) для носіння на службах.

## Родина
- Дружина — Грушевська (до шлюбу Ранцова) Ольга Володимирівна (14 квітня 1867 — 1945, Німеччина), донька Петербурзького губернського титулярного радника. Закінчила в Петербурзі гімназію княгині Оболенської з золотою медаллю та Петербурзькі вищі педагогічні курси.
- Син — Сергій (нар.24 червня 1892, Кам'янка), закінчив із золотою медаллю Златопільську чоловічу гімназію (випуск 1909 року[8]), потім У 1912 році Університет Святого Володимира зі срібною медаллю і залишений на кафедрі історії професорським стипендіатом. Одружений з Ольгою Никифорівною Левитською — донькою священика.
- Син — Лев (нар.16 травня 1894, Мордва, закінчив Златопільську чоловічу гімназію (випуск 1913 року, атестат № 608[9]), потім юридичний факультет Університету Святого Володимира з дипломом I ступеня. Одружений з Лідією Вікторівною Радзімовською — донькою священика.
- Син — Василь (28 грудня 1896 — 15 квітня 1915), закінчив Златопільську чоловічу гімназію (випуск 1914 року, атестат № 603[10]), потім Перше Київське військове училище з отриманням 1 грудня 1914 року звання прапорщика. Відбув на фронт Першої світової війни в 265 Вишневолоцький полк. Отримав значні поранення і 15 квітня 1915 року помер від ран. Тіло забране з фронту і поховане в Кримках. Посмертно 26 січня 1916 року батьку вручений Орден Святої Анни 4 ступеня з написом «За хоробрість»[11].
- Донька — Ярина (нар.11 вересня 1899). Закінчила гімназію О. Н. Єфимовської в Єлизаветграді. В шлюбі з професорським стипендіатом кафедри філософії Університету Святого Володимира Родіоном Васильовичем Кутеповим. Вдруге була одружена з етнічним німцем, під час Другої світової війни вивезла матір до Німеччини, де матір 1945 року померла.

title: Грушевський Григорій Миколайович

wikitext:
{{othernames|Грушевський}}
{{Архієрей
| ім'я               = Григорій Грушевський
| оригінальне ім'я   = Грушевський Григорій Миколайович
| ім'я при народженні             =
| оригінальне ім'я при народженні = Грушівський Григорій Миколайович
| портрет            =
| ширина портрету    =
| підпис             =
| титул              =  [[протопоп]]
| порядок            =
| конфесія           =
| деномінація        = [[Українська автокефальна православна церква 1919–1937|УАПЦ]]
| церква             = Святотроїцька церква  села Кримки
| громада            = Парафія Святої Трійці Української Автокефальної Православної Церкви села Кримки
| обрання            = 25.11.1899
| інтронізація       =
| коронація          =
| періодпочаток      = 1.01.1900
| періодкінець       =
| попередник         =
| наступник          =
| зречення           =
| коментар           =
| прапор             =

|титул_2              =
 |порядок_2           =
 |церква_2            = Успенська церква [[Красносілля (Чигиринський район)|Мордви]]
 |обрання_2           = 21.03.1893
 |інтронізація_2      =
 |періодпочаток_2     = 21.03.1893
 |періодкінець_2      = 25.11.1899
 |попередник_2        =
 |наступник_2         =

| освіта             = [[Київська духовна семінарія]]
| науковий ступінь   =
| професія           =
| діяльність         =
| національність     = [[українці|українець]]
| громадянство       = {{RUSold}}, {{USSR}}
| тезоіменитство     =
| дата народження    = 27.01.1867
| місце народження   = [[Шабельники (Чигиринський район)|Шабельники]], [[Чигиринський повіт]], [[Київська губернія]], [[Російська імперія]]
| дата смерті        = 1938
| місце смерті       =
| похований          =
| похована           =
| династія           =
| батько             = Микола Левович Грушевський
| мати               =
| в шлюбі            =
| дружина            = Ольга Володимирівна Ранцова
| діти               = Сини: [[Грушевський Сергій Григорович|Сергій]], [[Грушевський Лев Григорович|Лев]], [[Грушевський Василь Григорович |Василь]]; донька Ярина
| прийняття чернецтва=
| сан                =
| престол            =
| посада             =
| хіротонія          =
| єпископства        =
| кардинал           =
| титулярна церква   =
| проголошений       =
| призначений        =
| Папою              =
| герб               =
| девіз              =
| автограф           =
| монограма          =
|нагороди             = {{Медаль «У пам'ять царювання імператора Олександра III»}}<Br/>[[Церковні нагороди|Набедреник]], [[Церковні нагороди|Скуфія фіолетова]], [[Камилавка]], [[Церковні нагороди|«Наперсний» хрест]], [[Жезл (символ)|Палиця]]
| Commons            =
}}
'''Груше́вський Григо́рій Микола́йович''' ([[27 січня]] [[1867]], Шабельники — [[1938]]) — український [[Християнська церква|церковний]] та громадський діяч, [[протопоп]] [[Українська автокефальна православна церква 1919–1937|Української автокефальної православної церкви]]. Брат щонайбільше в четвертому поколінні [[Михайло Грушевський|Михайла Грушевського]], батько [[Грушевський Сергій Григорович|Сергія Грушевського]].

{{main|Грушевські}}

== Біографія ==

Григорій Миколайович Грушевський (власноруч писав себе як Грушівський<ref>{{Cite web |url=http://b2btoday.com.ua/id/3363127 |title=Державний архів Черкаської області. Формулярний список причету парафії Святої Трійці Української Автокефальної Православної Церкви села Кримки. Ф. Р-442 оп.1 спр.48 С.19зв.-20 |accessdate=10 червня 2016 |archive-date=18 квітня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160418140129/http://b2btoday.com.ua/id/3363127 }}</ref>) народився [[27 січня]] [[1867]] року в селі [[Шабельники (Чигиринський район)|Шабельники]] [[Чигиринський повіт|Чигиринського повіту]] [[Київська губернія|Київської губернії]]<ref>[http://www.lit-jarmarok.in.ua/index.php?option=com_content&task=view&id=465&Itemid=38&limit=1&limitstart=8 Єфремов Сергій. Щоденник. Про дні минулі // Літературний ярмарок. Володимир Плачинда]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref> в сім'ї [[псаломщик]]а.

Батько — Микола Левович Грушевський ([[1840]], Шабельники — [[26 січня]] [[1913]], Шабельники), все життя прожив у Шабельниках і 48 років пропрацював псаломщиком. Про його спів селяни казали: «ну наш [[Леонтович Микола Дмитрович|Миколаша Леонтович]] як заспівають, то вже в церкві не заснеш». Захоплювався бджолярством та рибальством на [[Дніпро|Дніпрі]]. Із чисельного потомства дорослими стали тільки Григорій, його брат, який закінчив учительську семінарію, та сестра, яка закінчила двокласне жіноче училище<ref>[http://www.nibu.kiev.ua/elfond/Kievskie_eparhial'nye_ved-1913-18/Kievskie_eparhial'nye_ved-1913-18.pdf ''Г.'' Псаломщик Н. Л. Грушевський//КЕВ № 18 1913 С.533]{{Недоступне посилання}}{{ref-ru}}</ref>.

Закінчив повний курс [[Київська духовна семінарія|Київської духовної семінарії]] по другому розряду в [[1890]] році. Там увійшов до «української» групи, яку очолював його далекий родич Михайло Сергійович Грушевський. Після закінчення семінарії працював вчителем в церковно — парафіяльній школі [[Кам'янка (Черкаська область)|Кам'янки]] на [[Чигиринський повіт|Чигиринщині]]. В [[1892]] році преосвященним Іринеєм призначений дяком в [[Ковалівка (Васильківський район)|Ковалівку]] [[Васильківський повіт|Васильківського повіту]]. [[21 березня]] [[1893]] року за ухвалою [[Митрополит Київський|Митрополита Київського та Галицького]] [[Іоаннікій (Руднєв)|Іоаннікія]] висвячений преосвященним Сильвестром Канівським в братськім монастирі на священика Успенської церкви [[Красносілля (Чигиринський район)|Мордви]] на [[Чигиринський повіт|Чигиринщині]]. За ухвалою Митрополита Київського та Галицького [[Іоаннікій (Руднєв)|Іоаннікія]] на особисте прохання [[25 листопада]] [[1899]] року переміщений священиком Святотроїцької церкви у [[Кримки (Олександрівський район)|Кримки]] [[Ставидла|Ставидлянської]] волості на [[Чигиринський повіт|Чигиринщині]]. [[20 березня]] [[1900]] року духовною консисторією призначений окружним [[місіонер]]ом. З [[15 березня]] [[1906]] року духовний слідчий.

За даними [[Зашкільняк Леонід Опанасович|Леоніда Зашкільняка]], у [[1891]] році Григорій Грушевський одружився з літераторкою Ольгою Володимирівною Ранцовою, яка переїхала до [[Київ|Києва]] з [[Петербург]]а і брала участь у семінарській громаді.<ref>За даними [[Зашкільняк Леонід Опанасович|Л. О. Зашкільняка]]: Грушевський М. С. Щоденник. 1886—1894. — С. 23.</ref> Вінчання відбувалось у Києві. [[1892]] року у подружжя народився син [[Грушевський Сергій Григорович|Сергій]], якого хрестив Михайло Грушевський.

У [[1921]] році Григорій Грушевський перейшов під юрисдикцію [[Українська автокефальна православна церква 1919–1937|Української Автокефальної Православної Церкви]]. У [[1923]] році Всеукраїнський Православний Церковний Собор надав йому сан протопопа. У [[1924]] році Черкаська Православна Церковна Рада призначила його духовним окружним.

За даними<ref>{{Cite web |url=http://www.radiosvoboda.org/content/article/24820336.html |title=''Кучерук О.'' Сергій з роду Грушевських // «Радіо Свобода», 10.01.2013 |accessdate=10 червня 2016 |archive-date=2 грудня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20131202233948/http://www.radiosvoboda.org/content/article/24820336.html }}</ref>, був арештований [[1937]] року, відбував покарання в [[сибір]]ських таборах. Репресований в [[1938]] році<ref>Архів Управління Служби безпеки України в Луганській області, спр. 7889-р. C.23</ref>.

== Нагороди ==

* [[Медаль «У пам'ять царювання імператора Олександра III»]].
* [[Церковні нагороди|Набедреник]] (у [[1902]] році).
* [[Церковні нагороди|Скуфія фіолетова]] (у [[1905]] році).
* [[Камилавка]] (у [[1918]] році).
* [[Церковні нагороди|«Наперсний» хрест]] (у [[1918]] році) за працю пов'язану з побудовою нового цегляного храму<ref>{{Cite web |url=http://ukrainaincognita.com/kirovogradska-oblast/oleksandrivskyi-raion/krymky/krymky-paraskevska-tserkva-abo-ne-idte-syudy-iz-no |title=Так виглядає тепер. |accessdate=10 червня 2016 |archive-date=31 жовтня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161031151012/http://ukrainaincognita.com/kirovogradska-oblast/oleksandrivskyi-raion/krymky/krymky-paraskevska-tserkva-abo-ne-idte-syudy-iz-no }}</ref>.
* [[Жезл (символ)|Палиця]] (у [[1923]] році) для носіння на службах.

== Родина ==

* ''Дружина'' — Грушевська ([[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] ''Ранцова'') Ольга Володимирівна ([[14 квітня]] [[1867]] — [[1945]], [[Німеччина]]), донька [[Петербург|Петербурзького]] губернського [[титулярний радник|титулярного радника]]. Закінчила в Петербурзі гімназію княгині Оболенської з золотою медаллю та Петербурзькі вищі педагогічні курси.
* ''Син'' — [[Грушевський Сергій Григорович|Сергій]] ({{н}}[[24 червня]] [[1892]], Кам'янка), закінчив із золотою медаллю [[Златопільська чоловіча гімназія|Златопільську чоловічу гімназію]] (випуск [[1909]] року<ref>[http://dakiro.kr-admin.gov.ua/ Державний архів Кіровоградської області. Атестат зрілості. Ф.499 оп.1 спр.511 С.74] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161130131809/http://dakiro.kr-admin.gov.ua/ |date=30 листопада 2016 }}{{ref-ru}}</ref>), потім У [[1912]] році [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Університет Святого Володимира]] зі срібною медаллю і залишений на кафедрі історії професорським стипендіатом. Одружений з Ольгою Никифорівною Левитською — донькою священика.
* ''Син'' — [[Грушевський Лев Григорович|Лев]] ({{н}}[[16 травня]] [[1894]], [[Красносілля (Чигиринський район)|Мордва]], закінчив [[Златопільська чоловіча гімназія|Златопільську чоловічу гімназію]] (випуск [[1913]] року, атестат № 608<ref>[http://dakiro.kr-admin.gov.ua/ Державний архів Кіровоградської області. Список учнів і сторонніх осіб, які витримали іспит зрілості в 1913 році. Ф.499 оп.1 спр.511 С.57] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161130131809/http://dakiro.kr-admin.gov.ua/ |date=30 листопада 2016 }}{{ref-ru}}</ref>), потім юридичний факультет [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Університету Святого Володимира]] з дипломом I ступеня. Одружений з Лідією Вікторівною Радзімовською — донькою священика.
* ''Син'' — [[Грушевський Василь Григорович |Василь]] ([[28 грудня]] [[1896]] — [[15 квітня]] [[1915]]), закінчив [[Златопільська чоловіча гімназія|Златопільську чоловічу гімназію]] (випуск [[1914]] року, атестат № 603<ref>[http://dakiro.kr-admin.gov.ua/ Державний архів Кіровоградської області. Список учнів і сторонніх осіб, які витримали іспит зрілості в 1914 році. Ф.499 оп.1 спр.511 С.60] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161130131809/http://dakiro.kr-admin.gov.ua/ |date=30 листопада 2016 }}{{ref-ru}}</ref>), потім [[Перше Київське Костянтинівське військове училище|Перше Київське військове училище]] з отриманням [[1 грудня]] [[1914]] року звання [[прапорщик]]а. Відбув на фронт [[Перша світова війна|Першої світової війни]] в 265 Вишневолоцький полк. Отримав значні поранення і [[15 квітня]] [[1915]] року помер від ран. Тіло забране з фронту і поховане в [[Кримки (Олександрівський район)|Кримках]]. Посмертно [[26 січня]] [[1916]] року батьку вручений [[Орден Святої Анни]] 4 ступеня з написом «За хоробрість»<ref>[http://ria1914.info/index.php/265-й_пехотный_Вышневолоцкий_полк 265-й пехотный Вышневолоцкий полк.//Офицеры РИА.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201026225339/http://ria1914.info/index.php/265-й_пехотный_Вышневолоцкий_полк |date=26 жовтня 2020 }}{{ref-ru}}</ref>.
* ''Донька'' — Ярина ({{н|а}}[[11 вересня]] [[1899]]). Закінчила гімназію [[Єфимовська Олександра Никифорівна|О. Н. Єфимовської]] в [[Кропивницький|Єлизаветграді]]. В шлюбі з професорським стипендіатом кафедри філософії [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Університету Святого Володимира]] Родіоном Васильовичем Кутеповим. Вдруге була одружена з етнічним німцем, під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] вивезла матір до [[Німеччина|Німеччини]], де матір [[1945]] року померла.

== Примітки ==

{{reflist}}

== Джерела ==

* [http://b2btoday.com.ua/id/3363127 Державний архів Черкаської області. Формулярний список причту парафії Святої Трійці Української Автокефальної Православної Церкви села Кримки. Ф. Р-442 оп.1 спр.48 С.19зв.-20] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160418140129/http://b2btoday.com.ua/id/3363127 |date=18 квітня 2016 }}

{{Грушевські}}
[[Категорія:Родина Михайла Грушевського]]
[[Категорія:Уродженці Чигиринського району]]
[[Категорія:Персоналії:Олександрівський район (Кіровоградська область)]]
[[Категорія:Випускники Київської духовної семінарії]]

title: з 1.01.1900

Деномінація: УАПЦ

Церква: Святотроїцька церква села Кримки

Альма-матер: Київська духовна семінарія

Національність: українець

Громадянство: Російська імперія, СРСР

Народження: 27 січня 1867 · Шабельники, Чигиринський повіт, Київська губернія, Російська імперія

Батько: Микола Левович Грушевський

Дружина: Ольга Володимирівна Ранцова

Діти: Сини: Сергій, Лев, Василь; донька Ярина

title: Нагороди:

Нагороди: · Набедреник, Скуфія фіолетова, Камилавка, «Наперсний» хрест, Палиця