text:
# Битва на Німані
Битва на Німані — остання велика битва радянсько-польської війни 1919—1921, відбулась протягом 20—26 вересня 1920 року. В ході бою польські війська остаточно довершили розгром Західного фронту РСЧА, що призвело до поразки у війні Радянської Росії.

## Осінній наступ Війська Польського
Осінній наступ 1920 року ознаменував собою низку польських перемог. 20 серпня, після ігнорування наказів главковерха Каменєва командарм 1-ї кінної армії Семен Будьонний рушив на допомогу Західному фронту. Через Сокаль армія вдарила в напрямку Замостя і Грубешева, щоб потім, через Люблін вийти у тил польського ударного угруповання, що наступало на північ. Однак основні сили Західного фронту на той час були вже розбиті. Назустріч 1-й Кінній рушили вивільнені з-під Варшави резерви польського Генштабу (під загальним командуванням генерала Владислава Сікорського). А слідом за нею з Рави-Руської на Замостя виступили генерал Станіслав Галлер з 13-ю дивізією піхоти (одна з частин львівського гарнізону) і 1 дивізія кавалерії полковника Юліуша Руммеля.

## Битва біля Комарова
31 серпня 1920 року поблизу Комарова відбулася найбільша після 1813 кінна битва. 1-ша Кінна армія вступила в бій з 1-ю дивізією кавалерії. Попри величезну перевагу в чисельності (20 полків, 70 ескадронів, всього 7000 шабель — проти 6 полків, 2000 шабель), армія Будьонного зазнала жорстокої поразки, втративши вбитими понад 4000 чоловік. У Руммеля втрати становили близько 500 бійців і 700 коней.

## Битва на Німані
На 21 вересня польські війська повністю знищили всі три армії Південно-Західного фронту. Тепер єдиною боєздатною силою Червоної армії у війні залишилися вцілілі частини Західного фронту. А тим часом ще 26 серпня Михайло Тухачевський закріпився на лінії річок Німан — Щара — Свіслоч, використовуючи при цьому як другий рубіж оборони потужні німецькі укріплення, що залишилися з Першої світової війни. Західний фронт поступово відновився після поразки і на нього все ще покладалися великі надії. Безперервним потоком з глибини Росії до Тухачевського надходили свіжі підкріплення і озброєння. Крім того, в армію повернулися понад 30 тисяч осіб з числа інтернованих у Східній Пруссії. Поступово Тухачевському вдалося майже повністю відновити бойовий склад фронту, хоча моральний дух армії був зломлений. На 1 вересня фронт мав у своєму розпорядженні 73 тисячі бійців при 220 гарматах. За наказом Каменєва Тухачевський готував новий наступ.
10 вересня у своїй брестській штаб-квартирі Юзеф Пілсудський зустрівся з командувачами 3-ї і 4-ї армій і виклав їм свій план наступу: потужною атакою на Гродно і Валківськ зв'язати основні сили противника у той час, як ударна група 2-ї армії через територію Литви вийде в глибокий тил передових частин Червоної Армії, що тримають оборону на Німані. 12 вересня Тухачевський віддав наказ про наступ на Влодаву і Берестя південним флангом Західного фронту, що включав 4-ю (зібрану із залишків Мозирської групи) і 12-у армії. Однак цей наказ був перехоплений і розшифрований польською радіорозвідкою. У той же день раптовим ударом поляки прорвали оборону 12-ї армії і здобули Ковель. Це поставило під загрозу оточення все південне угруповання Західного фронту. 4-та і 12-та армії в спішному порядку почали відступ на схід. За ними змушені були відійти і правофлангові частини 14-ї армії.

### Бої за Гродно
20 вересня 1920 року 21-ша Гірська дивізія генерала Анджея Галиці і 22-га Добровольча дивізія полковника Адама Коца завдали удару по північному флангу Західного фронту. Удар припав по позиціях 5-й і 6-ї стрілецьких дивізій, що захищали підступи до Гродно. Одночасно, на південному фланзі почався наступ 3-й ДП Легіонів на позиції 11-й і 6-ї стрілецьких дивізій. Перші польські атаки увінчалися успіхом. Противник був відкинутий з позицій, а два полки повністю знищені. Однак, незабаром, за наказом Тухачевського під Гродно стали підтягуватися резерви 3-ї армії, яка перейшла в контратаку 22 вересня. Сили були приблизно рівні: проти 19 000 багнетів і 124 гармат поляків діяли 20 000 багнетів і 100 гармат Червоної армії. Зав'язалися запеклі і важкі бої. Одні й ті ж позиції по кілька разів переходили з рук в руки. Прорвати польську оборону військам Тухачевського не вдалося. Однак, і плани наступ 2-ї армії зазнали невдачі. Тим не менше, основні сили Західного фронту на центральній ділянці були скуті.
Тим часом, польська ударна обхідна група прорвала слабку оборону литовського кордону і рушила на Друскінінкай. Після декількох годин перестрілки і атаки ескадрону 211-го полку уланів був захоплений міст Німан. Піхота, що йшла за кавалерією, остаточно придушила слабкий опір литовських військ. Пройшовши литовські землі, ударна обхідна група знову вийшла на польську територію.
Увечері 23 вересня 205-й полк піхоти майора Бернарда Монда (зі складу 22-ї Добровольчої дивізії) прорвався до Німану біля села Гожа на північ від Гродно, захопив міст, перейшов річку і повернув на місто. Втім, успіх полку не було використано в належній мірі, оскільки повідомлення про нього штаб 22-ї дивізії отримав тільки через добу. У цей самий час на південному фланзі в бій вступила 4-а польська армія, ударна група генерала Владислава Юнга, що знаходиться в її складі, прорвала фронт і незабаром вступила в Валківськ. Польський наступ на південній ділянці Західного фронту став цілковитою несподіванкою для Михайла Тухачевського, який вважав, що противник повністю зосередився на Гродненському напрямку і не має сил для проведення наступальних дій на інших ділянках. У спішному порядку до Валківська були перекинуті 56-а стрілецька бригада з гродненського ділянки, а також 27-та стрілецька дивізія.
У ніч на 24 вересня радянські війська відбили Валківськ. Однак, перекидання 56-ї бригади значно послабило Гродненський напрямок, на який, за наказом командувача, стали надходити додаткові резерви. Вранці 24 вересня в штаб Західного фронту надійшло повідомлення про те, що польська обхідна група розбила литовців, зайняла міст у Друскенніках і загрожує тилам 3-ї армії. У штабі вважали, що поляки рухаються на Гродно. Замішання посилював той факт, що серед останніх опинився і 205-й полк майора Бернарда Монда з 22-ї Добровольчої дивізії, який ще зовсім недавно перебував у складі фронтального ударного угруповання. Для нейтралізації загрози 3-ї армії до Друскенніків були вислані 2-а і 21-а стрілецькі дивізії. При цьому в штабі Західного фронту не врахували можливість маневру польських військ.
25 вересня настав перелом в Німанській битві. Натиск польських військ на Гродно посилювався з кожною хвилиною. Щоб відрізати 3-й армії шляхи до відступу, Пілсудський наказав ударній групі рухатися швидким маршем на Ліду і взяти її. У цей же день командарм 3-ї армії Володимир Лазаревич отримав повідомлення про те, що польські підрозділи діють в тилу армії на значно більшій глибині, ніж це припускали. Після консультації з Тухачевським командарм віддав наказ про відступ армії на Ліду. Такий же наказ щодо всього Західного фронту передав у війська і сам Тухачевський. Уночі проти 26 вересня 22-га польська Добровольча дивізія увірвалася в Гродно і продовжила свій марш на схід. На південь від Гродно третя дивізія піхоти Легіонів форсувала Німан. Вся лінія фронту стала зміщуватися на схід.

### Розгром 3-ї армії РСЧА
Увечері 25 вересня маршал Пілсудський віддав наказ 2-й і 4-й арміям про заходи по припиненню відходу військ Західного фронту. Найголовніше завдання припало на долю ударної групи, яка повинна була замкнути кільце навколо Ліди і затримати відступаючу 3-ю армію і змусити її згорнути на Барановичі. Тим часом, 4-а польська армія, взявши Барановичі, мала відсікти шляхи відходу 15-ї і 16-ї армій. План був сміливим, але досить ризикованим. Розтягнута ударна група у складі двох дивізій піхоти і двох бригад кавалерії — 10 тис. багнетів і 2,5 тис. шабель — вступала в бій з 3-ю армією, яка налічувала понад 21 тис. Багнетів і 1,6 тис. шабель. Увечері 26 вересня взятий в полон 1-й ДП Легіонів начальник зв'язку 21-ї стрілецької дивізії РСЧА повідомив подробиці про відступ 3-й армії і марш своєї дивізії. Завдяки цій інформації, 1-а ДП Легіонів за підтримки 2-ї БК атакувала на марші 21-ю дивізію у Радуні і, завдавши їй серйозні втрати, змусила змінити маршрут руху.
В цей час у лісі Кривавий Бор відбулась тригодинна битва між двома полками Литовсько-Білоруської дивізії з відступаючими на схід 5-й і 6-ю стрілецькими дивізіями РСЧА. У повній темряві, збившись біля своїх командирів невеликими групами, солдати безладно стріляли, билися прикладами і багнетами, абсолютно не бачачи противника. У цьому кривавому і нерівному бою обидва польських полки зазнали важких втрат і відступили. В цілому ж у цей день поляки взяли в полон більше 1000 червоноармійців і значну частину артилерії 3-ї армії. Оперативний контроль над 3-ю армією був втрачений. Штаб Лазаревича втік до Ліди разом з командармом, залишивши підпорядковані йому дивізії напризволяще.
26 вересня партизанський загін Станіслава Булак-Балаховича числом близько 1000 шабель раптовим ударом захопив Пінськ і розташований у ньому штаб 4-ї армії в повному складі за винятком командарма, взявши при цьому 5 тисяч полонених, 100 кулеметів, чотири вагони з військовим спорядженням і боєприпасами, а також два бронепоїзди. Це викликало втечу червоноармійців у північно-східному напрямку. Фактично 4-та армія перестала існувати, як бойова одиниця. У жовтні в Пінську влаштувався штаб добровольчої армії генерала Балаховича.
Тим часом, 1-ша дивізія піхоти Легіонів завдала сильного удару по Ліді, знову звернувши у втечу Лазаревича з його штабом. Цього разу командарм остаточно втратив контроль над довіреними йому дивізіями, які хоча й неорганізовано, спробували відкинути польські війська з міста. Весь день 28 вересня тривали кровопролитні бої за Ліду. Вранці місто штурмувала 5-та стрілецька дивізія РСЧА, а вдень — частини 56-ї дивізії. Близько 22 години до Ліди підійшла 21-ша стрілецька дивізія і зробила третій штурм, який також не приніс нападникам успіху. 21-ша дивізія зазнала важких втрат і повністю втратила бойовий дух. На ранок 29 вересня бій під Лідою завершилося. 3-тя армія Володимира Лазаревича була повністю розгромлена. 10 тисяч червоноармійців потрапили в полон. Поляки захопили більше 40 гармат і численні обози з амуніцією.

title: Битва на Німані

wikitext:
{{Картка збройного конфлікту
|зображення = [[File:BnN_2.png|300px]]
|частина = [[Польсько-радянська війна]]
|дата =[[20 вересня|20]]—[[26 вересня]] [[1920]]
|місце =[[Німан]]
|результат = Перемога польських військ
}}
'''Битва на Німані''' — остання велика битва [[Польсько-радянська війна|радянсько-польської війни 1919—1921]], відбулась протягом [[20 вересня|20]]—[[26 вересня]] [[1920]] року. В ході бою польські війська остаточно довершили розгром [[Західний фронт (Громадянська війна в Росії)|Західного фронту]] [[РСЧА]], що призвело до поразки у війні [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|Радянської Росії]].

== Осінній наступ Війська Польського ==
Осінній наступ [[1920]] року ознаменував собою низку польських перемог. [[20 серпня]], після ігнорування наказів главковерха [[Каменєв Сергій Сергійович|Каменєва]] командарм [[Перша кінна армія|1-ї кінної армії]] [[Будьонний Семен Михайлович|Семен Будьонний]] рушив на допомогу [[Західний фронт (Громадянська війна в Росії)|Західному фронту]]. Через [[Сокаль]] армія вдарила в напрямку [[Замостя (Польща)|Замостя]] і [[Грубешів|Грубешев]]а, щоб потім, через [[Люблін]] вийти у тил польського ударного угруповання, що наступало на північ. Однак основні сили Західного фронту на той час були вже розбиті. Назустріч 1-й Кінній рушили вивільнені з-під [[Варшава|Варшави]] резерви польського [[Генеральний штаб Війська Польського|Генштабу]] (під загальним командуванням генерала [[Сікорський Владислав|Владислава Сікорського]]). А слідом за нею з [[Рава-Руська|Рави-Руської]] на Замостя виступили генерал [[Станіслав Галлер]] з [[13-а дивізія піхоти|13-ю дивізією піхоти]] (одна з частин львівського гарнізону) і [[1 дивізія кавалерії]] полковника [[Юліуш Руммель|Юліуша Руммеля]].

== Битва біля Комарова ==
[[31 серпня]] [[1920]] року поблизу Комарова відбулася найбільша після 1813 кінна битва. 1-ша Кінна армія вступила в бій з 1-ю дивізією кавалерії. Попри величезну перевагу в чисельності (20 полків, 70 ескадронів, всього 7000 шабель — проти 6 полків, 2000 шабель), армія Будьонного зазнала жорстокої поразки, втративши вбитими понад 4000 чоловік. У Руммеля втрати становили близько 500 бійців і 700 коней.

== Битва на Німані ==
[[Файл:Battle_of_Niemen.jpg|міні|праворуч|240пкс|Польські війська в окопах поблизу Німана]]
На [[21 вересня]] польські війська повністю знищили всі три армії [[Південно-Західний фронт (Громадянська війна в Росії)|Південно-Західного фронту]]. Тепер єдиною боєздатною силою Червоної армії у війні залишилися вцілілі частини Західного фронту. А тим часом ще [[26 серпня]] [[Тухачевський Михайло Миколайович|Михайло Тухачевський]] закріпився на лінії річок [[Німан]] — Щара — [[Свіслоч (притока Німану)|Свіслоч]], використовуючи при цьому як другий рубіж оборони потужні німецькі укріплення, що залишилися з [[Перша світова війна|Першої світової війни]]. Західний фронт поступово відновився після поразки і на нього все ще покладалися великі надії. Безперервним потоком з глибини Росії до Тухачевського надходили свіжі підкріплення і озброєння. Крім того, в армію повернулися понад 30 тисяч осіб з числа інтернованих у Східній Пруссії. Поступово Тухачевському вдалося майже повністю відновити бойовий склад фронту, хоча моральний дух армії був зломлений. На [[1 вересня]] фронт мав у своєму розпорядженні 73 тисячі бійців при 220 гарматах. За наказом Каменєва Тухачевський готував новий наступ.
[[Файл:Tukhachevsky-mikhail-2.jpg|міні|ліворуч|160пкс|[[Михайло Тухачевський]]]]
[[10 вересня]] у своїй брестській штаб-квартирі [[Юзеф Пілсудський]] зустрівся з командувачами 3-ї і 4-ї армій і виклав їм свій план наступу: потужною атакою на [[Гродно]] і Валківськ зв'язати основні сили противника у той час, як ударна група 2-ї армії через територію Литви вийде в глибокий тил передових частин Червоної Армії, що тримають оборону на Німані. [[12 вересня]] Тухачевський віддав наказ про наступ на [[Влодава|Влодаву]] і [[Берестя]] південним флангом Західного фронту, що включав 4-ю (зібрану із залишків Мозирської групи) і 12-у армії. Однак цей наказ був перехоплений і розшифрований польською радіорозвідкою. У той же день раптовим ударом поляки прорвали оборону 12-ї армії і здобули [[Ковель]]. Це поставило під загрозу оточення все південне угруповання Західного фронту. 4-та і 12-та армії в спішному порядку почали відступ на схід. За ними змушені були відійти і правофлангові частини 14-ї армії.

=== Бої за Гродно ===
[[Файл:Jozef_Pilsudski1.jpg|міні|праворуч|160пкс|[[Юзеф Пілсудський]]]]
[[20 вересня]] [[1920]] року 21-ша Гірська дивізія генерала [[Анджей Галиця|Анджея Галиці]] і 22-га Добровольча дивізія полковника Адама Коца завдали удару по північному флангу Західного фронту. Удар припав по позиціях 5-й і 6-ї стрілецьких дивізій, що захищали підступи до Гродно. Одночасно, на південному фланзі почався наступ 3-й ДП Легіонів на позиції 11-й і 6-ї стрілецьких дивізій. Перші польські атаки увінчалися успіхом. Противник був відкинутий з позицій, а два полки повністю знищені. Однак, незабаром, за наказом Тухачевського під Гродно стали підтягуватися резерви 3-ї армії, яка перейшла в контратаку [[22 вересня]]. Сили були приблизно рівні: проти 19 000 багнетів і 124 гармат поляків діяли 20 000 багнетів і 100 гармат Червоної армії. Зав'язалися запеклі і важкі бої. Одні й ті ж позиції по кілька разів переходили з рук в руки. Прорвати польську оборону військам Тухачевського не вдалося. Однак, і плани наступ 2-ї армії зазнали невдачі. Тим не менше, основні сили Західного фронту на центральній ділянці були скуті.

Тим часом, польська ударна обхідна група прорвала слабку оборону литовського кордону і рушила на [[Друскінінкай]]. Після декількох годин перестрілки і атаки ескадрону 211-го полку уланів був захоплений міст Німан. Піхота, що йшла за кавалерією, остаточно придушила слабкий опір литовських військ. Пройшовши литовські землі, ударна обхідна група знову вийшла на польську територію.
[[Файл:Belarus-Svislach_River-2.jpg|міні|ліворуч|240пкс|Річка [[Свіслоч (притока Німану)|Свіслоч]]]]
Увечері [[23 вересня]] 205-й полк піхоти майора [[Бернард Монд|Бернарда Монда]] (зі складу 22-ї Добровольчої дивізії) прорвався до Німану біля села Гожа на північ від Гродно, захопив міст, перейшов річку і повернув на місто. Втім, успіх полку не було використано в належній мірі, оскільки повідомлення про нього штаб 22-ї дивізії отримав тільки через добу. У цей самий час на південному фланзі в бій вступила 4-а польська армія, ударна група генерала Владислава Юнга, що знаходиться в її складі, прорвала фронт і незабаром вступила в Валківськ. Польський наступ на південній ділянці Західного фронту став цілковитою несподіванкою для Михайла Тухачевського, який вважав, що противник повністю зосередився на Гродненському напрямку і не має сил для проведення наступальних дій на інших ділянках. У спішному порядку до Валківська були перекинуті 56-а стрілецька бригада з гродненського ділянки, а також 27-та стрілецька дивізія.

У ніч на [[24 вересня]] радянські війська відбили Валківськ. Однак, перекидання 56-ї бригади значно послабило Гродненський напрямок, на який, за наказом командувача, стали надходити додаткові резерви. Вранці 24 вересня в штаб Західного фронту надійшло повідомлення про те, що польська обхідна група розбила литовців, зайняла міст у Друскенніках і загрожує тилам 3-ї армії. У штабі вважали, що поляки рухаються на Гродно. Замішання посилював той факт, що серед останніх опинився і 205-й полк майора Бернарда Монда з 22-ї Добровольчої дивізії, який ще зовсім недавно перебував у складі фронтального ударного угруповання. Для нейтралізації загрози 3-ї армії до Друскенніків були вислані 2-а і 21-а стрілецькі дивізії. При цьому в штабі Західного фронту не врахували можливість маневру польських військ.

[[25 вересня]] настав перелом в Німанській битві. Натиск польських військ на Гродно посилювався з кожною хвилиною. Щоб відрізати 3-й армії шляхи до відступу, Пілсудський наказав ударній групі рухатися швидким маршем на [[Ліда (місто)|Ліду]] і взяти її. У цей же день командарм 3-ї армії Володимир Лазаревич отримав повідомлення про те, що польські підрозділи діють в тилу армії на значно більшій глибині, ніж це припускали. Після консультації з Тухачевським командарм віддав наказ про відступ армії на Ліду. Такий же наказ щодо всього Західного фронту передав у війська і сам Тухачевський. Уночі проти [[26 вересня]] 22-га польська Добровольча дивізія увірвалася в Гродно і продовжила свій марш на схід. На південь від Гродно третя дивізія піхоти Легіонів форсувала Німан. Вся лінія фронту стала зміщуватися на схід.

=== Розгром 3-ї армії РСЧА ===
Увечері [[25 вересня]] маршал Пілсудський віддав наказ 2-й і 4-й арміям про заходи по припиненню відходу військ Західного фронту. Найголовніше завдання припало на долю ударної групи, яка повинна була замкнути кільце навколо Ліди і затримати відступаючу 3-ю армію і змусити її згорнути на Барановичі. Тим часом, 4-а польська армія, взявши Барановичі, мала відсікти шляхи відходу 15-ї і 16-ї армій. План був сміливим, але досить ризикованим. Розтягнута ударна група у складі двох дивізій піхоти і двох бригад кавалерії — 10 тис. багнетів і 2,5 тис. шабель — вступала в бій з 3-ю армією, яка налічувала понад 21 тис. Багнетів і 1,6 тис. шабель. Увечері [[26 вересня]] взятий в полон 1-й ДП Легіонів начальник зв'язку 21-ї стрілецької дивізії РСЧА повідомив подробиці про відступ 3-й армії і марш своєї дивізії. Завдяки цій інформації, 1-а ДП Легіонів за підтримки 2-ї БК атакувала на марші 21-ю дивізію у Радуні і, завдавши їй серйозні втрати, змусила змінити маршрут руху.

В цей час у лісі Кривавий Бор відбулась тригодинна битва між двома полками Литовсько-Білоруської дивізії з відступаючими на схід 5-й і 6-ю стрілецькими дивізіями РСЧА. У повній темряві, збившись біля своїх командирів невеликими групами, солдати безладно стріляли, билися прикладами і багнетами, абсолютно не бачачи противника. У цьому кривавому і нерівному бою обидва польських полки зазнали важких втрат і відступили. В цілому ж у цей день поляки взяли в полон більше 1000 червоноармійців і значну частину артилерії 3-ї армії. Оперативний контроль над 3-ю армією був втрачений. Штаб Лазаревича втік до Ліди разом з командармом, залишивши підпорядковані йому дивізії напризволяще.

[[26 вересня]] партизанський загін [[Булак-Балахович Станіслав Никодимович|Станіслава Булак-Балаховича]] числом близько 1000 шабель раптовим ударом захопив [[Пінськ]] і розташований у ньому штаб 4-ї армії в повному складі за винятком командарма, взявши при цьому 5 тисяч полонених, 100 кулеметів, чотири вагони з військовим спорядженням і боєприпасами, а також два бронепоїзди. Це викликало втечу червоноармійців у північно-східному напрямку. Фактично 4-та армія перестала існувати, як бойова одиниця. У жовтні в Пінську влаштувався штаб добровольчої армії генерала Балаховича.

Тим часом, 1-ша дивізія піхоти Легіонів завдала сильного удару по Ліді, знову звернувши у втечу Лазаревича з його штабом. Цього разу командарм остаточно втратив контроль над довіреними йому дивізіями, які хоча й неорганізовано, спробували відкинути польські війська з міста. Весь день [[28 вересня]] тривали кровопролитні бої за Ліду. Вранці місто штурмувала 5-та стрілецька дивізія РСЧА, а вдень — частини 56-ї дивізії. Близько 22 години до Ліди підійшла 21-ша стрілецька дивізія і зробила третій штурм, який також не приніс нападникам успіху. 21-ша дивізія зазнала важких втрат і повністю втратила бойовий дух. На ранок [[29 вересня]] бій під Лідою завершилося. 3-тя армія Володимира Лазаревича була повністю розгромлена. 10 тисяч червоноармійців потрапили в полон. Поляки захопили більше 40 гармат і численні обози з амуніцією.

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20160304090725/http://www.hetmanusa.org/niemnem.htm ''Witold, J. Ławrynowicz''. Bitwa nad Niemnem] {{ref-pl}}
{{Битви польсько-російських війн}}
[[Категорія:Битви Радянсько-польської війни]]
[[Категорія:Конфлікти в 1920]]
[[Категорія:Битви у Берестейській області]]
[[Категорія:Історія Гродненської області]]
[[Категорія:Історія Гродна]]
[[Категорія:Вересень 1920]]
[[Категорія:1920 у Європі]]
[[Категорія:Історія Пінська]]
[[Категорія:Ліда (місто)]]
[[Категорія:Події 20 вересня]]

title: Битва на Німані

Дата: 20—26 вересня 1920

Місце: Німан

Результат: Перемога польських військ


text:
# Компактна зоря
Компактна зоря (англ. compact star, compact object) — білий карлик, нейтронна зоря, чорна діра або інші (гіпотетичні) зорі (такі як кваркова зоря). Більшість компактних зір є кінцевою ланкою еволюції зір і їх називають залишками зір (англ. stellar remnants); форма залишку в першу чергу залежить від маси зорі. Всі ці об'єкти малі для своїх мас. Термін компактна зоря вживають, коли точна природа зорі невідома, але свідчення говорять про її масивність і малий радіус, що має на увазі один з перелічених вище варіантів.

## Білі карлики
Зірки, названі білими карликами, в основному складаються з виродженої матерії; як правило, ядер вуглецю та кисню в морі вироджених електронів. Білі карлики виникають із зірок головної послідовності, тому температура їх утворення дуже велика. Під час вистигання вони тьмяніють та червоніють, допоки не стають чорними карликами.
Рівняння стану для виродженої речовини можна назвати "м'яким", тобто додавання більшої маси призведе до зменшення об'єкта. При додаванні маси до білого карлика, об'єкт стискається, і центральна густина стає ще вищою та з більшими енергіями вироджених електронів. Радіус зірки скорочується до декількох тисяч кілометрів, а маса наближується до верхньої межі маси білого карлика, межі Чандрасекара, приблизно в 1,4 раза більше маси Сонця.
Якби ми взяли речовину з центру білого карлика й почали повільно його стискати, то спочатку електрони почнуть об'єднуватись з ядрами, перетворюючи свої протони в нейтрони шляхом оберненого бета-розпаду. Наступний етап — зміщення рівноваги в сторону важких більш нейтронно-багатих ядер, котрі є нестабільними при нормальних густинах. В міру збільшення густини ці ядра стають більш масштабними і менш зв'язаними. При критичній густині (порядку 4 ⋅1014 кг/м3), атомне ядро розпадається на протони та нейтрони. В кінцевому результаті ми б дійшли точки, де матерія має густину порядку атомного ядра (в межах 2 ⋅1017 кг/м3). На цей час, мова йде в основному про вільні нейтрони з невеликою кількістю протонів та електронів.

## Нейтронні зорі
В деяких подвійних системах з білим карликом, маса переноситься від зорі-компаньйона на білий карлик, в результаті чого вона перевищує межу Чандрасекара. Електрони реагують з протонами утворюючи нейтрони і, таким чином, більше не забезпечують необхідний тиск, щоб протистояти гравітації, викликаючи  колапс зорі. Якщо центр зорі складається в основному з вуглецю та кисню, то такий гравітаційний колапс викличе нестримне злиття вуглецю та кисню, в результаті чого наднова зоря типу Ia повністю розлетиться, позбувшись частини маси, перед тим як колапс стане незворотним. Якщо центр зорі складається з магнію або важчих елементів, коли колапс продовжиться. При подальшій зміні густини, електрони що залишились реагують з протонами з утворенням великої кількості нейтронів. колапс продовжується до тих пір, поки нейтрони не стануть виродженими. Нова рівновага можлива після того, як зоря стиснеться на три порядки до радіуса від 10 до 20 км. Це нейтронна зоря.

## Чорні діри
В міру накопичення більшої  маси, рівновага програє гравітаційному колапсу та доходить до своєї межі. Тиску зорі не вистачає, щоб урівноважити гравітацію, і катастрофічний гравітаційний колапс відбувається за мілісекунди. Швидкість, котра потрібна для втечі з такого об'єкта уже досягає 1/3 швидкості світла і швидко доходить до швидкості світла. Ні енергія, ні матерія не можуть покинути цю область: утворюється чорна діра. Все світло буде захоплене в межах горизонту подій, тому чорна діра дійсно виглядає чорною, за  винятком можливості випромінювання Хокінга. Передбачається, що колапс буде продовжуватись.

## Компактні зорі як кінцева ланка еволюції зір
Компактні зорі є кінцевою ланкою еволюції зір. Зоря світить, отже, витрачає енергію. Втрати на випромінювання з поверхні компенсуються ядерним синтезом всередині зорі. Коли зоря вичерпує можливі джерела ядерного синтезу, тиск внутрішніх газів не в змозі підтримувати гідростатичну рівновагу і зоря ущільнюється до компактнішого стану. Речовина компактної зорі, що не є чорною дірою, зазвичай перебуває у виродженому стані.

wikiname: ukwiki

title: Компактна зоря

in_language: uk

wikitext:
{{rq|{{Без джерел|дата=липень 2013}}}}'''Компактна зоря''' ({{lang-en|compact star, compact object}}) — [[білий карлик]], [[нейтронна зоря]], [[чорна діра]] або інші (гіпотетичні) зорі (такі як [[кваркова зоря]]). Більшість компактних зір є кінцевою ланкою [[еволюція зір|еволюції зір]] і їх називають '''залишками зір''' ({{lang-en|stellar remnants}}); форма залишку в першу чергу залежить від маси зорі. Всі ці об'єкти малі для своїх мас. Термін '''компактна зоря''' вживають, коли точна природа зорі невідома, але свідчення говорять про її [[маса|масивність]] і малий радіус, що має на увазі один з перелічених вище варіантів.

== Білі карлики ==
{{Main|Білий карлик}}
Зірки, названі білими карликами, в основному складаються з виродженої матерії; як правило, ядер вуглецю та кисню в морі вироджених електронів. Білі карлики виникають із зірок головної послідовності, тому температура їх утворення дуже велика. Під час вистигання вони тьмяніють та червоніють, допоки не стають чорними карликами.

Рівняння стану для виродженої речовини можна назвати "м'яким", тобто додавання більшої маси призведе до зменшення об'єкта. При додаванні маси до білого карлика, об'єкт стискається, і центральна густина стає ще вищою та з більшими енергіями вироджених електронів. Радіус зірки скорочується до декількох тисяч кілометрів, а маса наближується до верхньої межі маси білого карлика, [[Межа Чандрасекара|межі Чандрасекара]], приблизно в 1,4 раза більше маси Сонця.

Якби ми взяли речовину з центру білого карлика й почали повільно його стискати, то спочатку електрони почнуть об'єднуватись з ядрами, перетворюючи свої протони в нейтрони шляхом оберненого бета-розпаду. Наступний етап — зміщення рівноваги в сторону важких більш нейтронно-багатих ядер, котрі є нестабільними при нормальних густинах. В міру збільшення густини ці ядра стають більш масштабними і менш зв'язаними. При критичній густині (порядку 4 ⋅1014 кг/м3), атомне ядро розпадається на протони та нейтрони. В кінцевому результаті ми б дійшли точки, де матерія має густину порядку атомного ядра (в межах 2 ⋅1017 кг/м3). На цей час, мова йде в основному про вільні нейтрони з невеликою кількістю протонів та електронів.

== Нейтронні зорі ==
{{Main|Нейтронна зоря}}
В деяких подвійних системах з білим карликом, маса переноситься від зорі-компаньйона на білий карлик, в результаті чого вона перевищує межу Чандрасекара. Електрони реагують з протонами утворюючи нейтрони і, таким чином, більше не забезпечують необхідний тиск, щоб протистояти гравітації, викликаючи  колапс зорі. Якщо центр зорі складається в основному з вуглецю та кисню, то такий гравітаційний колапс викличе нестримне злиття вуглецю та кисню, в результаті чого наднова зоря типу Ia повністю розлетиться, позбувшись частини маси, перед тим як колапс стане незворотним. Якщо центр зорі складається з магнію або важчих елементів, коли колапс продовжиться. При подальшій зміні густини, електрони що залишились реагують з протонами з утворенням великої кількості нейтронів. колапс продовжується до тих пір, поки нейтрони не стануть виродженими. Нова рівновага можлива після того, як зоря стиснеться на три порядки до радіуса від 10 до 20 км. Це нейтронна зоря.

== Чорні діри ==
{{Main|Чорна діра}}
В міру накопичення більшої  маси, рівновага програє гравітаційному колапсу та доходить до своєї межі. Тиску зорі не вистачає, щоб урівноважити гравітацію, і катастрофічний гравітаційний колапс відбувається за мілісекунди. Швидкість, котра потрібна для втечі з такого об'єкта уже досягає 1/3 швидкості світла і швидко доходить до швидкості світла. Ні енергія, ні матерія не можуть покинути цю область: утворюється чорна діра. Все світло буде захоплене в межах горизонту подій, тому чорна діра дійсно виглядає чорною, за  винятком можливості випромінювання Хокінга. Передбачається, що колапс буде продовжуватись.

== Компактні зорі як кінцева ланка еволюції зір ==
Компактні зорі є кінцевою ланкою [[Еволюція зір|еволюції зір]]. Зоря світить, отже, витрачає енергію. Втрати на випромінювання з поверхні компенсуються [[ядерний синтез|ядерним синтезом]] всередині зорі. Коли зоря вичерпує можливі джерела ядерного синтезу, тиск внутрішніх газів не в змозі підтримувати гідростатичну рівновагу і зоря ущільнюється до компактнішого стану. Речовина компактної зорі, що не є чорною дірою, зазвичай перебуває у [[виродження (фізика)|виродженому стані]].

== Джерела ==
* {{cite journal
|last1=Sandin |first1=F.
|date=2005
|title=Compact stars in the standard model – and beyond
|journal=[[European Physical Journal C]]
|volume=40 |issue= |pages=15
|arxiv=astro-ph/0410407
|bibcode=2005EPJC...40...15S
|doi=10.1140/epjcd/s2005-03-003-y
}}

{{Наднові (навігація)}}
{{Нейтронна зоря}}

[[Категорія:Класи зір]]
[[Категорія:Чорні діри]]
[[Категорія:Компактні зорі]]
[[Категорія:Екзотична матерія]]


text:
# Ламасон
Ламасон (ісп. Lamasón) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кантабрія. Населення — 318 осіб (2009).
Муніципалітет розташований на відстані близько 320 км на північ від Мадрида, 60 км на південний захід від Сантандера.
На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: Буріо, Сірес, Лафуенте, Лос-Пумарес, Кінтанілья, Ріо, Собрелапенья (адміністративний центр), Вента-Фреснедо.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету

title: Ламасон

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Ламасон
 | місцева_назва       = {{lang-es|Lamasón}}
 | прапор              =
 | герб                =
 | автономна_спільнота = [[Кантабрія]]
 | провінція           = [[Кантабрія]]
 | комарка             = [[Саха-Нанса (комарка)|Саха-Нанса]]
 | широта              = 43.254
 | довгота             = -4.482
 | висота              = 240
 | населення           = 318
 | рік_насел           = 2009
 | площа               = 71,23
 | густота             = 4,46
 | поштові_індекси     =
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 39034
 | мер                 = Венансіо Фернандес Алонсо
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 = http://www.aytolamason.es/
}}
'''Ламасон''' ({{lang-es|Lamasón}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кантабрія]]. Населення — {{formatnum:318}} осіб (2009).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 320 км на північ від [[Мадрид]]а, 60 км на південний захід від [[Сантандер (Кантабрія)|Сантандера]].

На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: Буріо, Сірес, Лафуенте, Лос-Пумарес, Кінтанілья, Ріо, Собрелапенья (адміністративний центр), Вента-Фреснедо.

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Lamasón}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Lamasón (Cantabria) Mapa.svg|Розташування муніципалітету
</gallery>

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети Кантабрії}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети Кантабрії]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Кантабрія

Провінція: Кантабрія

Комарка: Саха-Нанса

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Венансіо Фернандес Алонсо (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Сказання про Сіявуша
«Сказання про Сіявуша» — радянський художній фільм 1976 року, третя частина історичної кінотрилогії на епічну поему Фірдоусі «Шах-наме». Фільм знятий на кіностудії «Таджикфільм» режисером Борисом Кімягаровим. Складається з двох частин: «Сиявуш і Судабе» і «Під прапором оленя».

## Сюжет
Шляхетний і щирий царевич Сіявуш — син іранського шаха Кавуса, вихованець богатиря Рустама. Його молода мачуха Судаба присягнулася помститися йому за те, що Сіявуш відкинув її любов. Тим часом в Іран вторглися війська правителя Турана Афрасіаба, але іранці під керівництвом Сіявуша розбили ворогів. На знак примирення Афрасіаб надіслав заручників, проте старий шах Кавус наказав стратити їх. Вражений такою підступністю Сіявуш їде з Ірану. Він зустрів красуню Фарангіз, дочку Афрасіаба, одружився з нею і заснував нове, мирне і прекрасне місто, населений лише молодими. Підступна Судаба оббрехала Сіявуша перед Афрасіабом, і той в гніві наказав стратити свого зятя. Розуміючи, що в такому разі стане неминучою нова війна між Іраном і Тураном, Сіявуш заради запобігання кровопролиття покінчив життя самогубством.

## У ролях
- Бімболат Ватаєв — Рустам
- Фархад Юсуфов — Сіявуш
- Світлана Орлова — Судаба
- Отар Коберідзе — Кавус
- Хабібулло Абдуразаков — Бахрам
- Ділором Камбарова — Фаріда
- Талгат Нігматулін — Тулан
- Аслі Бурханов — Мобед
- Гурмінч Завкібеков — Гарсіваз
- Алмас Аскерова — цариця
- Шамсі Кіямов — поет
- Імомберди Мінгбаєв — Демур
- Картлос Марадішвілі — Гів
- Файме Юрно — Фарангіз
- Махамадалі Махмадієв — Гуруй
- Валерія Сироватко — Лейла

## Знімальна група
- Режисер — Борис Кімягаров
- Автор сценарію та автор віршів — Григорій Колтунов
- Оператор — Давлатназар Худоназаров
- Композитор — Аріф Меліков
- Художники — Шавкат Абдусаламов, Леонід Шпонько

title: Сказання про Сіявуша

wikitext:
{{Фільм
|українська назва  = Сказання про Сіявуша
|оригінальна назва =
|зображення = Сказання про Сіявуша.jpg
|жанр       = епос
|режисер    = [[Борис Кімягаров]]
|сценарист  = [[Колтунов Григорій Якович|Григорій Колтунов]]
|Продюсер   =
|Актори     = [[Бімболат Ватаєв]]
[[Фархад Юсуфов]]
[[Орлова Світлана Федорівна|Світлана Орлова]]
[[Отар Коберідзе]]
|оператор   =[[Давлатназар Худоназаров]]
|композитор =[[Аріф Меліков]]
|художник   = [[Шавкат Абдусаламов]]
[[Леонід Шпонько]]
|кінокомпанія =«[[Таджикфільм]]»
|країна     = {{USSR}}
|тривалість = 174 [[хвилина|хв.]]
|рік        = 1976
| ідентифікатор =2262103
}}
'''«Сказання про Сіявуша»''' — радянський художній фільм 1976 року, третя частина історичної кінотрилогії на епічну поему [[Фірдоусі]] «[[Шах-наме]]». Фільм знятий на кіностудії «[[Таджикфільм]]» режисером [[Кімягаров Борис Арійович|Борисом Кімягаровим]]. Складається з двох частин: «Сиявуш і Судабе» і «Під прапором оленя».

== Сюжет ==
Шляхетний і щирий царевич Сіявуш — син іранського шаха Кавуса, вихованець богатиря Рустама. Його молода мачуха Судаба присягнулася помститися йому за те, що Сіявуш відкинув її любов. Тим часом в Іран вторглися війська правителя Турана Афрасіаба, але іранці під керівництвом Сіявуша розбили ворогів. На знак примирення Афрасіаб надіслав заручників, проте старий шах Кавус наказав стратити їх. Вражений такою підступністю Сіявуш їде з Ірану. Він зустрів красуню Фарангіз, дочку Афрасіаба, одружився з нею і заснував нове, мирне і прекрасне місто, населений лише молодими. Підступна Судаба оббрехала Сіявуша перед Афрасіабом, і той в гніві наказав стратити свого зятя. Розуміючи, що в такому разі стане неминучою нова війна між Іраном і Тураном, Сіявуш заради запобігання кровопролиття покінчив життя самогубством.

== У ролях ==
* [[Бімболат Ватаєв]] — ''Рустам''
* [[Фархад Юсуфов]] — ''Сіявуш''
* [[Орлова Світлана Федорівна|Світлана Орлова]] — ''Судаба''
* [[Отар Коберідзе]] — ''Кавус''
* [[Хабібулло Абдуразаков]] — ''Бахрам''
* [[Ділором Камбарова]] — ''Фаріда''
* [[Нігматулін Талгат Кадирович|Талгат Нігматулін]] — ''Тулан''
* [[Аслі Бурханов]] — ''Мобед''
* [[Гурмінч Завкібеков]] — ''Гарсіваз''
* [[Алмас Аскерова]] — ''цариця''
* [[Шамсі Кіямов]] — ''поет''
* [[Імомберди Мінгбаєв]] — ''Демур''
* [[Картлос Марадішвілі]] — ''Гів''
* [[Файме Юрно]] — ''Фарангіз''
* [[Махамадалі Махмадієв]] — ''Гуруй''
* [[Сироватко Валерія Яківна|Валерія Сироватко]] — ''Лейла''

== Знімальна група ==
* Режисер — [[Борис Кімягаров]]
* Автор сценарію та автор віршів — [[Колтунов Григорій Якович|Григорій Колтунов]]
* Оператор — [[Давлатназар Худоназаров]]
* Композитор — [[Аріф Меліков]]
* Художники — [[Шавкат Абдусаламов]], [[Леонід Шпонько]]

== Посилання ==
* {{imdb|id=2262103|name=''Сказання про Сіявуша''}}
{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1976]]
[[Категорія:Фільми студії «Таджикфільм»]]
[[Категорія:Фільми Бориса Кімягарова]]
[[Категорія:Фірдоусі]]

title: Сказання про Сіявуша ·

Жанр: епос

Режисер: Борис Кімягаров

Сценарист: Григорій Колтунов

У головних · ролях: Бімболат Ватаєв · Фархад Юсуфов · Світлана Орлова · Отар Коберідзе

Оператор: Давлатназар Худоназаров

Композитор: Аріф Меліков

Художник: Шавкат Абдусаламов · Леонід Шпонько

Кінокомпанія: «Таджикфільм»

Мова: російська

Країна: СРСР

Попередній: Рустам і Сухраб


text:
# Зічіуйфалу
Зі́чіуйфалу (угор. Zichyújfalu [ˈziʧiuːjfɒlu]) — село в медьє Феєр (Угорщина), біля міста Секешфегервар.

## Місцезнаходження
Сусідніми поселеннями є Seregélyes, Gárdony, Szabadegyháza та Pusztaszabolcs. Село розташоване на залізно дорожному шляху 44 (Székesfehérvár-Pusztaszabolcs).

## Історія
Перша письмова згадка про Зічіуйфалу з'явилася 1239.

## Визначні пам'ятки
- Зичи-замок[hu]

title: Зічіуйфалу

wikitext:
{{перекласти|hu|Zichyújfalu}}
{{Населений пункт Угорщини
| тип                    =[[Село]]
| назва                  = Зічіуйфалу
| місцева назва          = Zichyújfalu
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   = HUN Zichyújfalu címer.svg
| опис герба             =
| зображення             = Kos-szobor, Zichyújfalu.JPG
| зображення_розмір      = 250px
| зображення_підпис      = Вівця статуя
| розташування           =
| опис розташування      =
| mapx                   =
| mapy                   =
| marksize               =
| медьє                  = [[Феєр (медьє)|Феєр]]
| край                   =
| засноване              =
| перша згадка           =
| агломерація            =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 944
| площа                  = 10,82
| ref-площа              =
| густота                = 87,25
| поштові індекси        = 8112
| код                    = 29
| координати             = {{coord|47|7|47.68|N|18|40|12.07|E|scale:100000|display=inline,title}}
|lat=
|long=
|lat_dir=N | lat_deg= | lat_min=
           | lat_sec=
|lon_dir=E | lon_deg= | lon_min=
           | lon_sec=
| висота                 = 125<ref>{{cite web|url=http://www.fallingrain.com/world/HU/08/Zichyujfalu.html|title=Zichyújfalu, Hungary|accessdate=2012-09-22|format=HTML|language=Англійська|publisher=Falling Rain Genomics, Inc.|archiveurl=https://web.archive.org/web/20121110054452/http://www.fallingrain.com/world/HU/08/Zichyujfalu.html|archivedate=2012-11-10|deadurl=yes}}</ref>
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| відстань               =
| залізниця р            =
| ref-залізниця р        =
| автошлях р             =
| ref-автошлях р         =
| фізична р              =
| ref-фізична р          =
| залізниця с            =
| фізична с              =
| автошлях с             =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| мер                    = Ilona Füzesiné Kolonics<ref>{{cite web|url=http://valasztas.hu/dyn/ov10/outroot/onktjk2/07/tjk07107.htm|title=Zichyújfalu települési választás eredményei|date=2010-10-03|accessdate=2012-09-22|publisher=Országos Választási Iroda|format=HTML|language=Угорська|archiveurl=https://web.archive.org/web/20151118145046/http://www.valasztas.hu/dyn/ov10/outroot/onktjk2/07/tjk07107.htm|archivedate=2015-11-18|deadurl=yes}}</ref>
| ремарки                =
}}
'''Зі́чіуйфалу''' ({{lang-hu|Zichyújfalu}} {{IPA|[ˈziʧiuːjfɒlu]}}) — село в медьє [[Феєр (медьє)|Феєр]] ([[Угорщина]]), біля міста [[Секешфегервар]].

== Місцезнаходження ==

Сусідніми поселеннями є Seregélyes, Gárdony, Szabadegyháza та Pusztaszabolcs. Село розташоване на залізно дорожному шляху 44 (Székesfehérvár-Pusztaszabolcs).<ref>{{cite web|url=http://www.vasutallomasok.hu/allomas.php?az=zich|title=Zichyújfalu vasútállomása|language=Угорська|format=PHP|accessdate=2012-09-22|archiveurl=https://web.archive.org/web/20130923024525/http://www.vasutallomasok.hu/allomas.php?az=zich|archivedate=2013-09-23|deadurl=yes}}</ref><ref>{{cite web|url=http://www.mav.hu/utasok.php#44|title=Menetrendek|language=Угорська|format=PHP|accessdate=2012-09-22|archiveurl=https://web.archive.org/web/20070830060028/http://www.mav.hu/utasok.php#44|archivedate=2007-08-30|deadurl=yes}}</ref>

== Історія ==
Перша письмова згадка про Зічіуйфалу з'явилася [[1239]].<ref>{{Cite web|format=SHTML|url=http://nemzetijelkepek.hu/onkormanyzat-zichyujfalu_en.shtml|title=Zichyújfalu|publisher=nemzetijelkepek.hu|accessdate=2012-09-21|language=Англійська|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160305033428/http://www.nemzetijelkepek.hu/onkormanyzat-zichyujfalu_en.shtml|archivedate=2016-03-05|deadurl=yes}}</ref>

== Визначні пам'ятки ==
* {{iw|Зичи-замок||hu|Zichy-kastély (Zichyújfalu)}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commonscat|Zichyújfalu}}
* {{cite web|url=http://goo.gl/maps/ii8Up|title=Zichyújfalu – Google Maps|archiveurl=https://www.webcitation.org/6ILIlEnc5?url=https://maps.google.hu/maps?q=Zichyújfalu|archivedate=24 липня 2013|accessdate=2012-09-22|deadurl=no}}

title: Основні дані

Країна: Угорщина

Медьє: Феєр

Густота населення: 87,25 осіб/км²

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

title: Місцева влада

Мер: Ilona Füzesiné Kolonics

title: Мапа

Мапа:
· Зічіуйфалу
Зічіуйфалу у Вікісховищі


text:
# Вілсон Радж Перумал
Вілсон Радж Перумал (31 липня 1965) — ув'язнений за договірні матчі сінгапурський шахрай що пішов на співпрацю зі слідством щодо корупції у футболі.

## Твори
- Wilson Raj Perumal, Alessandro Righi, Emanuele Piano: «Kelong Kings: Confessions of the world's most prolific match-fixer» Budapest, 2014, 467 ст. ISBN 978-963-08-9123-3

title: Вілсон Радж Перумал

wikitext:
{{Злочинець
|Ім'я                = Вілсон Радж Перумал
|Оригінал імені      =
|Фото                = File:Wilson Raj Perumal.png
|Ширина              = 200пкс
|Підпис              =
|Ім'я при народженні =
|Кличка              =
|Дата народження     = 31.07.1965
|Місце народження    = {{SGP}}
|Громадянство        =
|Дата смерті         =
|Місце смерті        =
|Причина смерті      =
|Приналежність       =
|Робота              =
|Злочини             = [[Договірний матч|договірні матчі]]
|Період вчинення     =
|Регіон вчинення     =
|Мотив               =
|Дата арешту         =
|Звинувачувався в    =
|Визнаний винним у   =
|Покарання           =
|Статус              = Звільнений з фінської в'язниці та екстрадований до Угорщини як свідок обвинувачення (лютий 2012-го року).
}}
'''Вілсон Радж Перумал''' ({{ДН|31|07|1965}}<ref>[http://www.kelongkings.com/authors.html Kelongkings]{{Недоступне посилання}}</ref>) — ув'язнений за [[Договірний матч|договірні матчі]] [[сінгапур]]ський шахрай що пішов на співпрацю зі слідством щодо корупції у [[футбол]]і.

== Твори ==
* ''Wilson Raj Perumal, Alessandro Righi, Emanuele Piano'': «Kelong Kings: Confessions of the world's most prolific match-fixer» Budapest, 2014, 467 ст. ISBN 978-963-08-9123-3

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{cite web|url= https://www.ua-football.com/ua/foreign/newscommon/1627502586-habari-sindikati-perumal-desyat-rokiv-tomu-finlyandiya-bula-rayem-dlya-dogovirnih-matchiv.html|назва= Хабарі, синдикати, Перумал: десять років тому Фінляндія була раєм для договірних матчів|автор= Роман Синчук |дата= 29 липня 2021|вебсайт=www.ua-football.com|видавець= UA-Футбол|дата-доступу= 8 липня 2023|мова=  ua|archive-date= |archive-url= }}.
{{Bio-stub}}
[[Категорія:Шахраї]]
[[Категорія:Спорт у Сінгапурі]]
[[Категорія:Емігранти Сінгапуру]]
[[Категорія:Уродженці Сінгапуру]]

title: Вілсон Радж Перумал

Дата народження: 31 липня 1965 (59 років)

Місце народження: Сінгапур

Громадянство: Сінгапур

title: Злочини

Злочини: договірні матчі


text:
# ВЕС Нордергрюнде
ВЕС Нордергрюнде (нім. Offshore-Windpark Nordergründe) — німецька офшорна вітроелектростанція, введена в експлуатацію у 2017 році. Місце для розміщення ВЕС обрали у Північному морі за 15 км на північний схід від острова Вангероге (Фризький архіпелаг), на виході з естуарію Везера.
Будівництво станції почалось у травні 2016-го зі спорудження фундаментів, монопалі яких мали діаметр 5,5 метра та важили по 370 тон. Ці роботи виконало судно MPI Enterprise, яке слідом розпочало монтаж власне вітрових агрегатів, завершивши процес у грудні того ж року.
У вересні 2017-го плавучий кран Rambiz встановив офшорну трансформаторну підстанцію вагою 2000 тон на споруджений для неї монопальний фундамент.
Враховуючи невелику відстань до берега, подальша видача продукції відбувається без використання поширених у німецькій вітроенергетиці вузлових підстанцій, які використовують технологію HVDC (лінії постійного струму високої напруги). Натомість кабелеукладальне судно Stemat 82 проклало головну експорту лінію довжиною 28 км, яка розрахована на роботу під напругою 155 кВ. Після виходу на сухідол для підключення до енергомережі прокладена ділянка довжиною 4 км.
Для ВЕС обрали вітрові турбіни Senvion 6.2M126 з одиничною потужністю 6,15 МВт та діаметром ротора 126 метрів. 18 вітроагрегатів змонтовані на баштах висотою 84 метри в районі з глибинами моря до 10 метрів.
Проект вартістю 410 млн євро спільно реалізували компанії Gothaer Leben Renewables (40 %), John Laing Group та WPD (по 30 %).

title: ВЕС Нордергрюнде

wikitext:
{{ВЕС
|Зображення                                    = 00WPNordergründe.jpg
|Назва                                         = ВЕС Нордергрюнде
|Розмір зображення                             = 300px
|Підпис                                        =
|Держава                                       = {{GER}}
|lat_dir = N|lat_deg =53 |lat_min =50 |lat_sec = 24.0
  |lon_dir = E|lon_deg =8 |lon_min =10 |lon_sec = 11.9
  |region     =
  |CoordScale =
|Статус                                        = діюча
|Розташування                                  = [[Північне море]], на північний схід від острова [[Вангероге]]
|Рік початку будівництва                       = 2016
|Роки вводу першого та останнього агрегатів    = 2017
|Генеруюча потужність                          = 111
|Середньорічне виробництво                     =
|Тип ВЕС                                       = офшорна
|Кількість і марка генераторів                 = 18 вітрових турбін Senvion 6M
|Потужність генераторів                        = 6,15 МВт
|Власник                                       = Gothaer Leben Renewables / John Laing Group / WPD
}}

'''ВЕС Нордергрюнде''' ({{lang-de|Offshore-Windpark Nordergründe}}) — [[Німеччина|німецька]] офшорна [[вітроелектростанція]], введена в експлуатацію у 2017 році. Місце для розміщення ВЕС обрали у [[Північне море|Північному морі]] за 15 км на північний схід від острова [[Вангероге]] ([[Фризькі острови|Фризький архіпелаг]])<ref>{{Cite news|url=http://www.offshorewindindustry.com/news/construction-work-begins-offshore-wind-farm|title=Construction work begins on offshore wind farm Nordergründe|last=Funke|date=2016-05-09|language=en|work=Offshore Wind Industry|accessdate=2017-10-19|archive-date=20 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171020034012/http://www.offshorewindindustry.com/news/construction-work-begins-offshore-wind-farm}}</ref>, на виході з естуарію [[Везер]]а.

Будівництво станції почалось у травні 2016-го зі спорудження фундаментів, монопалі яких мали діаметр 5,5 метра та важили по 370 тон. Ці роботи виконало судно [[MPI Enterprise]], яке слідом розпочало монтаж власне вітрових агрегатів, завершивши процес у грудні того ж року.<ref>{{Cite news|url=http://www.wpd.de/en/infotheque/press-releases/press-release-detail/c0c826accab381d2ffe18a18fc42d5dd/?tx_news_pi1%5Bnews%5D=357&tx_news_pi1%5Bcontroller%5D=News&tx_news_pi1%5Baction%5D=detail|title=wpd's Nordergründe offshore wind farm erects first turbine and wins further investor|language=en-EN|accessdate=2017-10-19|archiveurl=https://web.archive.org/web/20171020083725/http://www.wpd.de/en/infotheque/press-releases/press-release-detail/c0c826accab381d2ffe18a18fc42d5dd/?tx_news_pi1%5Bnews%5D=357&tx_news_pi1%5Bcontroller%5D=News&tx_news_pi1%5Baction%5D=detail|archivedate=2017-10-20|deadurl=yes}}</ref><ref>{{Cite news|url=http://www.offshorewind.biz/2017/02/01/nordergrunde-commissioning-postponed-to-h2-2017/|title=Nordergründe Commissioning Postponed to H2 2017|language=en-US|work=Offshore Wind|accessdate=2017-10-19|archive-date=29 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171029014336/https://www.offshorewind.biz/2017/02/01/nordergrunde-commissioning-postponed-to-h2-2017/}}</ref>

У вересні 2017-го плавучий кран [[Rambiz]] встановив офшорну трансформаторну підстанцію вагою 2000 тон на споруджений для неї монопальний фундамент.<ref>{{Cite web|url=http://www.offshorevisie.nl/2017/09/22/nordergrunde-platform-finally-installed/|title=Nordergründe platform finally installed|website=www.offshorevisie.nl|language=en-US|accessdate=2017-10-19|archive-date=20 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171020032755/http://www.offshorevisie.nl/2017/09/22/nordergrunde-platform-finally-installed/}}</ref>

Враховуючи невелику відстань до берега, подальша видача продукції відбувається без використання поширених у німецькій вітроенергетиці вузлових підстанцій, які використовують технологію HVDC (лінії постійного струму високої напруги). Натомість кабелеукладальне судно [[Stemat 82]] проклало головну експорту лінію<ref>{{Cite web|url=http://www.4coffshore.com/windfarms/vessels-on-nordergründe-de20.html|title=Vessels working on Nordergründe         - 4C Offshore|website=www.4coffshore.com|accessdate=2017-10-19|archive-date=20 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171020033237/http://www.4coffshore.com/windfarms/vessels-on-nordergründe-de20.html}}</ref> довжиною 28 км, яка розрахована на роботу під напругою 155 кВ. Після виходу на сухідол для підключення до енергомережі прокладена ділянка довжиною 4 км.

Для ВЕС обрали вітрові турбіни Senvion 6.2M126 з одиничною потужністю 6,15 МВт та діаметром ротора 126 метрів. 18 вітроагрегатів змонтовані на баштах висотою 84 метри в районі з глибинами моря до 10 метрів.

Проект вартістю 410 млн євро спільно реалізували компанії Gothaer Leben Renewables (40 %), John Laing Group та WPD (по 30 %).<ref>{{Cite web|url=http://www.power-technology.com/projects/nordergrunde-offshore-wind-farm|title=Nordergrunde Offshore Windfarm|website=Power Technology|accessdate=2017-10-19|archive-date=20 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171020033427/http://www.power-technology.com/projects/nordergrunde-offshore-wind-farm}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.thewindpower.net/windfarm_en_23126_nordergrunde.php|title=Nordergründe (Germany) - Wind farms - Online access - The Wind Power|website=www.thewindpower.net|language=en-us|accessdate=2017-10-19|archive-date=20 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171020033112/https://www.thewindpower.net/windfarm_en_23126_nordergrunde.php}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Вітрові електростанції Німеччини|Нордергрюнде]]
[[Категорія:Офшорні вітрові електростанції|Нордергрюнде]]

title: ВЕС Нордергрюнде

Держава: Німеччина

Статус: діюча

Район: Нижня Саксонія

Розташування: Північне море, на північний схід від острова Вангероге

title: Основні характеристики

Тип ВЕС: офшорна

title: Характеристики обладнання

Кількість і марка генераторів: 18 вітрових турбін Senvion 6M

title: Власник

title: Мапа

Мапа: ВЕС НордергрюндеВЕС Нордергрюнде (Німеччина)

Мапа: ВЕС Нордергрюнде у Вікісховищі


text:
# Курозвани
Курозва́ни — село в Україні, у Гощанській селищній громаді Рівненського району Рівненської області. Населення становить 995 осіб (2025). Раніше село було центром Курозванівської сільської ради.

## Географія
Селом протікає річка Берества.

## Історія
У 1906 році село Гощанської волості Острозького повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 33 верст, від волості 6. Дворів 198, мешканців 1160.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 722-р від «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Рівненської області», увійшло до складу Гощанської селищної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Гощанського району, село увійшло до складу новоутвореного Рівненського району.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1252 особи, з яких 570 чоловіків та 682 жінки.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 1220 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 1227      | 99.92%   |
| російська  | 1         | 0.08%    |
| Усього     | 1228      | 100%     |

## Спорт

### Футбольний клуб «Курозвани»
У 2007 році під керівництвом Тарасюка О.А. у с. Курозвани було створено футбольну команду «ГІТАС», яка у 2008 році перше в історії курозванівського футболу стала чемпіоном Гощанського району з футболу та виграла кубок Гощанського району.
Завдяки Тарасюку О. А. футбол у Курозванах було відроджено та повернуто любов уболівальників до указаного виду спорту, а гра команди, яка на даний час має назву ФК «Курозвани», своїми виступами у чемпіонаті Гощанського району та за його межами продовжує радувати односельчан та любителів футболу. На привеликий жаль Олега Андрійовича з нами нема…… У серпні 2014 року він загинув в бою під Іловайськом захищаючи рідну землю та світле майбутнє нас з Вами…..
Результати виступів курозванівської команди у період з 2008 по 2016 роки:
ФК «Гітас»
- 2008 рік — ФК «Гітас» — чемпіон та володар кубка Гощанського району з футболу
- 2009 рік — ФК «Гітас» — бронзовий призер Гощанського району з футболу
- 2010 рік — ФК «Гітас» — 5 місце у чемпіонаті Гощанського району з футболу

ФК «Курозвани»
- 2011 рік — ФК «Курозвани» — срібний призер Гощанського району з футболу
- 2012 рік — ФК «Курозвани» — бронзовий призер Гощанського району з футболу
- 2013 рік — ФК «Курозвани» 4 місце у чемпіонаті Гощанського району з футболу та володар суперкубка Гощанського району з футболу
- 2014 рік — ФК «Курозвани» срібний призер Гощанського району з футболу
- 2015 рік — ФК «Курозвани» — бронзовий призер Гощанського району з футболу, фіналіст кубка Гощанського району, учасник 1/4 Ліги Чемпіонів області, 4 місце у турнірі АТО
- 2016 — ФК «Курозвани» — 5 місце в чемпіонаті Гощанського району з футболу та фіналіст кубка Гощанського району
- 2017 — ФК «Курозвани» — 4 місце в чемпіонаті Гощанського району з футболу та учасник 1/8 кубка Гощанського району, переможець
- 2018 — ФК «Курозвани» — 5 місце в чемпіонаті Гощанського району з футболу
- 2019 — ФК «Курозвани» не брали участі в чемпіонаті Гощанського району з футболу

## Відомі люди
- Тарасюк Олег Андрійович (1968—2014) — загиблий учасник АТО, командир Рівненської розвідгрупи Добровольчого корпусу «Правого Сектора»[8]
- Когут Сергій Олександрович (1991—2023) — український військовик, учасник російсько-української війни[9]
- Козачонок Дмитро Валерійович (1994—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

title: Курозвани

wikitext:
{{Село
| назва           = Курозвани
| область         = [[Рівненська область]]
| район           = {{Рв-Рв}}
| громада         = [[Гощанська селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 5621284001
| футбольний клуб = ФК "Курозвани"
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| перша згадка    = {{Дата з віком|1545}}<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=27268 ВРУ]</ref>, вперше згадується в описі Луцького замку.
| засновано       = [[1545 в Україні|1545]]
| населення       = 1228
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 3,901
| ref-площа       =
| щільність       = 314,79
| поштовий індекс = 35451
| телефонний код  = 3650
| координати      = {{coord|50|34|11|N|26|44|35|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 50|
| lat_min         = 34|
| lat_sec         = 11
| lon_deg         = 26|
| lon_min         = 44|
| lon_sec         = 35
| висота          = 195
| ref-висота      =
| водойма         = річка [[Берества]]
| адреса          = 35400, Рівненська обл., Рівненський р-н, селище Гоща, вул. Незалежності, буд. 72
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
'''Курозва́ни''' — село в [[Україна|Україні]], у [[Гощанська селищна громада|Гощанській селищній громаді]] [[Рівненський район|Рівненського району]] [[Рівненська область|Рівненської області]]. Населення становить 995 осіб ([[2025]]). Раніше село було центром [[Курозванівська сільська рада|Курозванівської сільської ради]].

== Географія ==
Селом протікає річка [[Берества]].

== Історія ==
У [[1906]] році село [[Гощанська волость|Гощанської волості]] [[Острозький повіт|Острозького повіту]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]]. Відстань від повітового міста 33 верст, від волості 6. Дворів 198, мешканців 1160<ref name="Список населених місць  Волинської губернії. —  Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. — 219 с.">{{Cite web |url=http://history.org.ua/LiberUA/SpNasMestVolGub_1906/SpNasMestVolGub_1906.pdf |title=Список населених місць Волинської губернії. — Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. — 219 с. |accessdate=6 березня 2020 |archive-date=14 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171214071800/http://history.org.ua/LiberUA/SpNasMestVolGub_1906/SpNasMestVolGub_1906.pdf }}</ref>.

12 червня [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 722-р від «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Рівненської області», увійшло до складу Гощанської селищної громади<ref>{{cite web|url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-rivnenskoyi-oblasti-i120620-722|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Рівненської області|website=www.kmu.gov.ua|archive-url=https://web.archive.org/web/20211004200546/https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-rivnenskoyi-oblasti-i120620-722|archive-date=4 жовтня 2021|accessdate=3 грудня 2020}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Гощанський район|Гощанського району]], село увійшло до складу новоутвореного Рівненського району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 1252 особи, з яких 570 чоловіків та 682 жінки.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкало 1220 осіб.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|1227
|99.92%
|-
|російська
|1
|0.08%
|- class="sortbottom"
!Усього
|1228
|100%
|}

== Спорт ==

=== Футбольний клуб «Курозвани» ===
{{Стиль розділу}}
У 2007 році під керівництвом [[Тарасюк Олег Андрійович|Тарасюка О.А]]. у с. Курозвани було створено футбольну команду «ГІТАС», яка у 2008 році перше в історії курозванівського футболу стала чемпіоном Гощанського району з футболу та виграла кубок Гощанського району.

Завдяки Тарасюку О. А. футбол у Курозванах було відроджено та повернуто любов уболівальників до указаного виду спорту, а гра команди, яка на даний час має назву ФК «Курозвани», своїми виступами у чемпіонаті Гощанського району та за його межами продовжує радувати односельчан та любителів футболу. На привеликий жаль Олега Андрійовича з нами нема…… У серпні 2014 року він загинув в бою під Іловайськом захищаючи рідну землю та світле майбутнє нас з Вами…..

Результати виступів курозванівської команди у період з 2008 по 2016 роки:

'''ФК «Гітас»'''
* 2008 рік — ФК «Гітас» — чемпіон та володар кубка Гощанського району з футболу
* 2009 рік — ФК «Гітас» — бронзовий призер Гощанського району з футболу
* 2010 рік — ФК «Гітас» — 5 місце у чемпіонаті Гощанського району з футболу
'''ФК «Курозвани»'''
* 2011 рік — ФК «Курозвани» — срібний призер Гощанського району з футболу
* 2012 рік — ФК «Курозвани» — бронзовий призер Гощанського району з футболу
* 2013 рік — ФК «Курозвани» 4 місце у чемпіонаті Гощанського району з футболу та володар суперкубка Гощанського району з футболу
* 2014 рік — ФК «Курозвани» срібний призер Гощанського району з футболу
* 2015 рік — ФК «Курозвани» — бронзовий призер Гощанського району з футболу, фіналіст кубка Гощанського району, учасник 1/4 Ліги Чемпіонів області, 4 місце у турнірі АТО
* 2016 — ФК «Курозвани» — 5 місце в чемпіонаті Гощанського району з футболу та фіналіст кубка Гощанського району
* 2017 — ФК «Курозвани» — 4 місце в чемпіонаті Гощанського району з футболу та учасник 1/8 кубка Гощанського району, переможець
* 2018 — ФК «Курозвани» — 5 ''місце в чемпіонаті Гощанського району з футболу''
* 2019 — ФК «Курозвани» ''не брали участі в чемпіонаті Гощанського району з футболу''

== Відомі люди ==
* [[Тарасюк Олег Андрійович]] (1968—2014) — загиблий учасник [[Війна на сході України|АТО]], командир Рівненської розвідгрупи [[Добровольчий український корпус|Добровольчого корпусу]] «Правого Сектора»<ref>{{Cite web|url=https://vmgr.org.ua/city/rivnenskyi-raion/hoshchanska-terytorialna-hromada/selo-kurozvany/tarasyuk-oleg-andrijovich|title=Тарасюк Олег Андрійович|website=Віртувльний меморіал героїв Рівненщини|language=uk-ua|access-date=2024-04-02}}</ref>
* Когут Сергій Олександрович (1991—2023) — український військовик, учасник [[Російсько-українська війна (з 2014)|російсько-української війни]]<ref>{{Cite web|url=https://vmgr.org.ua/city/rivnenskyi-raion/hoshchanska-terytorialna-hromada/selo-kurozvany/kogut-sergij-oleksandrovich|title=Когут Сергій Олександрович|website=Віртувльний меморіал героїв Рівненщини|language=uk-ua|access-date=2024-04-02}}</ref>
* [[Козачонок Дмитро Валерійович]] (1994—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{БД Держстату України|тип=1989|регіон=Рівненська область}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{БД Держстату України|тип=2001 с|регіон=Рівненська область}}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{БД Держстату України|тип=2001 мова|регіон=Рівненська область}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/rovenskaja/12845 Погода в селі Курозвани] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305084309/http://weather.in.ua/ua/rovenskaja/12845 |date=5 березня 2016 }}

{{Гощанська селищна громада}}
{{Рівненський район}}
{{Гощанський район}}
[[Категорія:Села Рівненської області]]
{{Rivne-obl-stub}}

title: село Курозвани

Країна: Україна

Область: Рівненська область

Район: Рівненський район

Тер. громада: Гощанська селищна громада

title: Основні дані

Перша згадка: 1545 (480 років), вперше згадується в описі Луцького замку.

Густота населення: 314,79 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: річка Берества

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Курозвани

title: Мапа

Мапа: Курозвани у Вікісховищі


text:
# Амазарське міське поселення
Амаза́рське міське поселення (рос. Амазарское городское поселение) — міське поселення у складі Могочинського району Забайкальського краю Росії.
Адміністративний центр — селище міського типу Амазар.

## Населення
Населення міського поселення становить 2401 особа (2019; 2542 у 2010, 2869 у 2002).

## Склад
До складу міського поселення входять:
| Населений пункт                  | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| -------------------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Амазар, селище міського типу     | 2641                   | 2374                   |
| Блок-Пост Красавка, селище       | 7                      | 3                      |
| Блок-Пост Потайка, селище        | 4                      | 3                      |
| Блок-Пост Тетьоркин Ключ, селище | 6                      | 0                      |
| Блок-Пост Утені, селище          | 8                      | 0                      |
| Германовський, селище            | 16                     | 3                      |
| Жанна, селище                    | 95                     | 93                     |
| Колокольний, селище              | 18                     | 9                      |
| Малоковалі, селище               | 41                     | 28                     |
| Покровка, село                   | 12                     | 15                     |
| Чадор, селище                    | 0                      | -                      |
| Чичатка, селище                  | 21                     | 14                     |

title: Амазарське міське поселення

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
  | назва               = Амазарське міське поселення
{{lang-ru|Амазарское городское поселение}}
  | прапор              =
  | опис прапора        =
  | герб                =
  | опис герба          =
  | розташування        =
  | країна              = {{RUS}}
  | регіон              = [[Забайкальський край]]
  | район               = [[Могочинський район]]
  | центр               = смт [[Амазар]]
  | голова              =
  | дата утворення      =
  | депутатський корпус =
  | площа               = 50,02
  | населення           = 2401 особа ([[2019]]{{RUS-census2019}})
  | щільність           = 48,00
  | населені пункти     = 1 міський нп
10 сільських нп
  | телефонний код      =
  | поштові індекси     =
  | часовий пояс        =
  | ЗКАТО               =
  | сайт                =
 }}

'''Амаза́рське міське поселення''' ({{lang-ru|Амазарское городское поселение}}) — [[міське поселення Росії|міське поселення]] у складі [[могочинський район|Могочинського району]] [[забайкальський край|Забайкальського краю]] [[росія|Росії]].

Адміністративний центр — селище міського типу [[Амазар]].

== Населення ==
Населення міського поселення становить 2401 особа ([[2019]]; 2542 у [[2010]]{{RUS-ZAB-census-2010}}, 2869 у [[2002]]{{RUS-CHI-lingvarium}}).

== Склад ==
До складу міського поселення входять:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Амазар]], селище міського типу
| align="right"| 2641
| align="right"| 2374
|-----
| [[Блок-Пост Красавка]], селище
| align="right"| 7
| align="right"| 3
|-----
| [[Блок-Пост Потайка]], селище
| align="right"| 4
| align="right"| 3
|-----
| Блок-Пост Тетьоркин Ключ, селище
| align="right"| 6<ref>З них [[росіяни]] — 83 %.</ref>
| align="right"| 0
|-----
| Блок-Пост Утені, селище
| align="right"| 8<ref>З них росіяни — 100 %.</ref>
| align="right"| 0
|-----
| [[Германовський]], селище
| align="right"| 16
| align="right"| 3
|-----
| [[жанна (селище)|Жанна]], селище
| align="right"| 95
| align="right"| 93
|-----
| [[Колокольний]], селище
| align="right"| 18
| align="right"| 9
|-----
| [[Малоковалі]], селище
| align="right"| 41
| align="right"| 28
|-----
| [[покровка (Могочинський район)|Покровка]], село
| align="right"| 12
| align="right"| 15
|-----
| ''Чадор'', селище
| align="right"| 0
| align="right"| -
|-----
| [[Чичатка]], селище
| align="right"| 21
| align="right"| 14
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{zabaikal-kr-geo-stub}}
{{могочинський район}}

[[Категорія:Поселення Могочинського району]]

title: Амазарське міське поселення · рос. Амазарское городское поселение

Країна: Росія

Регіон: Забайкальський край

Район: Могочинський район

Центр: смт Амазар

title: Основні дані

Густота населення: 48,00 осіб/км²

Населені пункти: 1 міський нп · 10 сільських нп


text:
# MCRIP2
MCRIP2 (англ. MAPK regulated corepressor interacting protein 2) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 16-й хромосомі. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 160 амінокислот, а молекулярна маса — 17 828.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MYTITKGPSK |  | LVAQRRTGPT |  | QQQVEGRLGE |  | LLKCRQPAPP |  | TSQPPRAQPF |
| AQPPGPWPLS |  | SPGPRLVFNR |  | VNGRRAPSTS |  | PSFEGTQETY |  | TVAHEENVRF |
| VSEAWQQVQQ |  | QLDGGPAGEG |  | GPRPVQYVER |  | TPNPRLQNFV |  | PIDLDEWWAQ |
| QFLARITSCS |  |            |  |            |  |            |  |            |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

Кодований геном білок за функцією належить до фосфопротеїнів.
Задіяний у таких біологічних процесах, як ацетилювання, альтернативний сплайсинг, метилювання.
Локалізований у цитоплазмі, ядрі.

title: MCRIP2

wikitext:
{{Картка гена}}
'''MCRIP2''' ({{lang-en|MAPK regulated corepressor interacting protein 2}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 16-й хромосомі.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:14142 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:14142 |language=англ. |accessdate=21 вересня 2017 |url-status=dead }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 160 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 17 828<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/Q9BUT9#sequences |title=UniProt, Q9BUT9 |language=англ. |accessdate=21 вересня 2017 |archive-date=25 вересня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170925202841/http://www.uniprot.org/uniprot/Q9BUT9#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MYTITKGPSK		LVAQRRTGPT		QQQVEGRLGE		LLKCRQPAPP		TSQPPRAQPF

AQPPGPWPLS		SPGPRLVFNR		VNGRRAPSTS		PSFEGTQETY		TVAHEENVRF

VSEAWQQVQQ		QLDGGPAGEG		GPRPVQYVER		TPNPRLQNFV		PIDLDEWWAQ

QFLARITSCS

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Кодований геном білок за функцією належить до [[фосфопротеїни|фосфопротеїнів]].
Задіяний у таких біологічних процесах, як [[ацетилювання]], [[альтернативний сплайсинг]], [[метилювання]].
Локалізований у [[цитоплазма|цитоплазмі]], [[клітинне ядро|ядрі]].

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Хромосома 16 (людина)|Хромосома 16]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Некатегоризовані білки]]

title: Ідентифікатори

Символи: MCRIP2, C16orf14, c349E10.1, FAM195A, MAPK regulated co-repressor interacting protein 2, MAPK regulated corepressor interacting protein 2

Зовнішні ІД: MGI: 1915491 HomoloGene: 12251 GeneCards: MCRIP2

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

UniProt: | Q9BUT9 | · | Q9CQB2 |

Ортологи: Вікідані

Див./Ред. для людей: Див./Ред. для мишей


text:
# Лопухівка (село, Аткарський район)
Лопухівка (рос. Лопуховка) — село у Аткарському районі Саратовської області Російської Федерації.
Населення становить 53 особи. Належить до муніципального утворення Озерне муніципальне утворення.

## Історія
Населений пункт розташований у межах українського історичного та культурного регіону Жовтий Клин.
Від 23 липня 1928 року в складі Аткарського району Саратовського округу Нижньо-Волзького краю. До цього — у складі Аткарського повіту Саратовської губернії.
З 1934 року підпорядковується Саратовському краю, з 1936 року — в складі Саратовської області.
Згідно із законом N 90-ЗСО від 27 грудня 2004 року органом місцевого самоврядування є Озерне муніципальне утворення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 53   |

title: Лопухівка (село, Аткарський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Лопухівка
|назва ін.       = Лопуховка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Саратовська область]]
|район           =[[Аткарський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Озерне муніципальне утворення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 53
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[MSK+1]] ([[UTC+4]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Саратовська область
}}
'''Лопухівка''' ({{lang-ru|Лопуховка}}) — [[село]] у [[Аткарський район|Аткарському районі]] [[Саратовська область|Саратовської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 53 особи. Належить до муніципального утворення [[Озерне муніципальне утворення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований у межах українського історичного та культурного регіону [[Жовтий Клин]].

Від [[23 липня]] [[1928]] року в складі Аткарського району Саратовського округу [[Нижньо-Волзький край|Нижньо-Волзького краю]]. До цього — у складі Аткарського повіту [[Саратовська губернія|Саратовської губернії]].

З [[1934]] року підпорядковується [[Саратовський край|Саратовському краю]], з [[1936]] року — в складі [[Саратовська область|Саратовської області]].

Згідно із законом N 90-ЗСО від 27 грудня 2004 року органом місцевого самоврядування є [[Озерне муніципальне утворення]]<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/933006813 |title=Закон Саратовской области от 27 декабря 2004 года № 99-ЗСО «О муниципальных образованиях, входящих в состав Аткарского муниципального района» |accessdate=10 липня 2021 |archive-date=19 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200219013225/http://docs.cntd.ru/document/933006813 }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Лопуховка (село, Аткарский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Аткарський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Аткарського району]]
[[Категорія:Села Саратовської області]]

title: село Лопухівка

Суб'єкт Російської Федерації: Саратовська область

Муніципальний район: Аткарський район

Поселення: Озерне муніципальне утворення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK+1 (UTC+4)

Основні дані:
Мапа
· Лопухівка · Лопухівка
Лопухівка у Вікісховищі


text:
# Юрченко Любов Єгорівна
Любов Єгорівна Юрченко (1924, тепер Луганської області — ?) — українська радянська діячка, трактористка колгоспу імені Мічуріна Старобільського району Луганської області. Депутат Верховної Ради СРСР 6-го скликання.

## Життєпис
Народилася 1924 року в селянській родині. Освіта неповна середня.
З 1940 року працювала колгоспницею.
З 1943 року — трактористка колгоспу імені Мічуріна села Половинкине Старобільського району Ворошиловградської (Луганської) області.

title: Юрченко Любов Єгорівна

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Юрченко Любов Єгорівна
| жінка                = так
| зображення           =
| розмір_зображення    = 220px
| дата_народження      = 1924
| місце_народження     = тепер [[Луганська область]]
| дата_смерті          = ?
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[українка]]
| Alma_mater           =
| військове звання     =
| партія               =
| нагороди             =
}}
{{Othernames|Юрченко}}
'''Любов Єгорівна Юрченко''' ({{ДН|||1924}}, тепер [[Луганська область|Луганської області]] — ?) — українська радянська діячка, трактористка колгоспу імені Мічуріна Старобільського району Луганської області. Депутат [[Верховна рада СРСР|Верховної Ради СРСР]] 6-го скликання.

== Життєпис ==
Народилася 1924 року в селянській родині. Освіта неповна середня.

З 1940 року працювала колгоспницею.

З 1943 року — трактористка колгоспу імені Мічуріна села Половинкине Старобільського району Ворошиловградської (Луганської) області.

== Джерела ==
* Депутаты Верховного Совета СССР. Шестой созыв. — {{М.}} : Издательство «Известия Советов депутатов трудящихся», 1962. {{ref-ru}}

{{politic-stub}}
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 6-го скликання]]
[[Категорія:Трактористки]]
[[Категорія:Персоналії:Старобільський район]]

title: Юрченко Любов Єгорівна

Народилася: 1924 · тепер Луганська область

Померла: невідомо

Національність: українка

Діяльність: трактористка

Посада: депутат Верховної ради СРСР


text:
# Чемпіонат України з футзалу серед жінок 2002—2003
Чемпіонат України з футзалу серед жінок 2002—2003 — 9-й чемпіонат України, в якому переможцем стала полтавська «Ніка-Педуніверситет» під керівництвом С. Г. Ягодкіна.

## Учасники
Порівняно з попереднім чемпіонатом команд стало більше, а саме 8. Тільки була представлена північна, центральна і західна Україна.
| - «Александрія» (Київ) - «Біличанка» (смт. Коцюбинське, Київська область) - «Львів'янка» (Львів) - «Мінора» (Черкаси) | - «Ніка-Педуніверситет» (Полтава) - «СДЮШОР-19» (Київ) - «СоцТех» (Київ) - «Фортуна-Чексіл» (Чернігів) |

## Регіональний розподіл
| Регіон               | Кіл-ть команд | Команди                        |
| -------------------- | ------------- | ------------------------------ |
| Київ                 | 3             | СоцТех, СДЮШОР-19, Александрія |
| Київська область     | 1             | Біличанка                      |
| Львівська область    | 1             | Львів'янка                     |
| Полтавська область   | 1             | Ніка-Педуніверситет            |
| Черкаська область    | 1             | Мінора                         |
| Чернігівська область | 1             | Фортуна-Чексіл                 |

## Підсумкова таблиця
| М | Команда                       | І  | В  | Н | П  | РМ     | О  |
| - | ----------------------------- | -- | -- | - | -- | ------ | -- |
|   | «Ніка-Педуніверситет» Полтава | 17 | 14 | 2 | 1  | 151−45 | 44 |
|   | «Фортуна-Чексіл» Чернігів     | 17 | 13 | 1 | 3  | 119−44 | 40 |
|   | «Біличанка» Коцюбинське       | 17 | 11 | 1 | 5  | 105−61 | 34 |
| 4 | «СоцТех» Київ                 | 17 | 9  | 2 | 6  | 115−49 | 29 |
| 5 | «Мінора» Черкаси              | 14 | 5  | 0 | 9  | 33−69  | 15 |
| 6 | «СДЮШОР-19» Київ              | 14 | 5  | 0 | 9  | 65−114 | 15 |
| 7 | «Львів'янка» Львів            | 14 | 1  | 1 | 12 | 36−132 | 4  |
| 8 | «Александрія» Київ            | 14 | 0  | 1 | 13 | 22−125 | 1  |

wikitext:
{{Національний чемпіонат|
|лого =
|підпис =
|час = [[2002]] — [[2003]]
|назва = Чемпіонат України з футзалу серед жіночих команд
|учасників = 8
|міста = 6
|стадіони =
|чемпіон = [[ПЗМС (футзальний клуб)|«Ніка-Педуніверситет» (Полтава)]]
|раз  = 8
|2 місце = [[Спартак-Фортуна (футзальний клуб)|«Фортуна-Чексіл» (Чернігів)]]
|3 місце = [[Біличанка-НПУ|«Біличанка» (Коцюбинське)]]
|дублери =
|ігор =
|голів =
|глядачів =
|бомбардир =
|бголів =
|найкращий =
|попередній_сезон = [[Чемпіонат України з футзалу серед жінок 2001—2002|2001—2002]]
|наступний_сезон = [[Чемпіонат України з футзалу серед жінок 2003—2004|2003—2004]]
}}

'''Чемпіонат України з футзалу серед жінок 2002—2003''' — 9-й [[Чемпіонат України з футзалу серед жінок|чемпіонат України]], в якому переможцем стала полтавська [[ПЗМС (футзальний клуб)|«Ніка-Педуніверситет»]] під керівництвом С. Г. Ягодкіна.

== Учасники ==

Порівняно з попереднім чемпіонатом команд стало більше, а саме 8. Тільки була представлена північна, центральна і західна Україна.

{{Карта розташування+|Україна (1991-2014)|width=400|float=right|caption=Місцезнаходження команд-учасниць чемпіонату 2002—2003 |places=
{{Карта розташування~|Україна (1991-2014)|lat=49.589444 |long=34.551389 |label=[[ПЗМС (футзальний клуб)|Ніка-Педуніверситет]] |position=top}}
{{Карта розташування~|Україна (1991-2014)|lat=50.492778 |long=30.338889 |label=[[Біличанка-НПУ|Біличанка]] |position=top}}
{{Карта розташування~|Україна (1991-2014)|lat=51.491111 |long=31.298611 |label=[[Спартак-Фортуна (футзальний клуб)|Фортуна-Чексіл]]}}
{{Карта розташування~|Україна (1991-2014)|lat=49.416667 |long=32.05     |label=[[Мінора (футзальний клуб)|Мінора]] |position=bottom}}
{{Карта розташування~|Україна (1991-2014)|lat=50.45     |long=30.523333 |label=[[Спарта (футбольний клуб, Київ)|СоцТех]] |position=right}}
{{Карта розташування~|Україна (1991-2014)|lat=50.45     |long=30.523333 |label=[[СДЮШОР-19 (футзальний клуб, Київ)|СДЮШОР-19]] |position=bottom}}
{{Карта розташування~|Україна (1991-2014)|lat=50.45     |long=30.523333 |label=[[Александрія (футзальний клуб, Київ)|Александрія]] |position=left}}
{{Карта розташування~|Україна (1991-2014)|lat=49.85     |long=24.016667 |label=[[Львів'янка (футзальний клуб)|Львів'янка]]}}
}}

{|
|
* [[Александрія (футзальний клуб, Київ)|«Александрія»]] ([[Київ]])
* [[Біличанка-НПУ|«Біличанка»]] (смт. [[Коцюбинське]], [[Київська область]])
* [[Львів'янка (футзальний клуб)|«Львів'янка»]] ([[Львів]])
* [[Мінора (футзальний клуб)|«Мінора»]] ([[Черкаси]])
|
* [[ПЗМС (футзальний клуб)|«Ніка-Педуніверситет»]] ([[Полтава]])
* [[СДЮШОР-19 (футзальний клуб, Київ)|«СДЮШОР-19»]] ([[Київ]])
* [[Спарта (футбольний клуб, Київ)|«СоцТех»]] ([[Київ]])
* [[Спартак-Фортуна (футзальний клуб)|«Фортуна-Чексіл»]] ([[Чернігів]])
|}

== Регіональний розподіл ==
{| class="wikitable"
|-
!Регіон
!Кіл-ть команд
!Команди
|-
|[[Файл:Flag of Kyiv Kurovskyi.svg|border|25px|Прапор Києва]] [[Київ]]||align=center|3||align=center|[[Спарта (футбольний клуб, Київ)|СоцТех]], [[СДЮШОР-19 (футзальний клуб, Київ)|СДЮШОР-19]], [[Александрія (футзальний клуб, Київ)|Александрія]]
|-
|[[Файл:Flag of Kyiv Oblast.svg|border|25px|Прапор Київської області]] [[Київська область]]||align=center|1||align=center|[[Біличанка-НПУ|Біличанка]]
|-
|[[Файл:Flag of Lviv Oblast.svg|border|25px|Прапор Львівської області]] [[Львівська область]]||align=center|1||align=center|[[Львів'янка (футзальний клуб)|Львів'янка]]
|-
|[[Файл:Flag of Poltava Oblast.svg|border|25px|Прапор Полтавської області]] [[Полтавська область]]||align=center|1||align=center|[[ПЗМС (футзальний клуб)|Ніка-Педуніверситет]]
|-
|[[Файл:Flag of Cherkasy Oblast.svg|border|25px|Прапор Черкаської області]] [[Черкаська область]]||align=center|1||align=center|[[Мінора (футзальний клуб)|Мінора]]
|-
|[[Файл:Flag of Chernihiv Oblast.svg|border|25px|Прапор Чернігівської області]] [[Чернігівська область]]||align=center|1||align=center|[[Спартак-Фортуна (футзальний клуб)|Фортуна-Чексіл]]
|}

== Підсумкова таблиця ==

{{Soccer league table start}}
{{Soccer league table row|gold|[[ПЗМС (футзальний клуб)|«Ніка-Педуніверситет» Полтава]] | 14|2|1|151|45|44|col=#ABC9E8}}
{{Soccer league table row|silver|[[Спартак-Фортуна (футзальний клуб)|«Фортуна-Чексіл» Чернігів]] | 13|1|3|119|44|40|col=#EAEE93}}
{{Soccer league table row|bronze|[[Біличанка-НПУ|«Біличанка» Коцюбинське]] | 11|1|5|105|61|34|col=#EAEE93}}
{{Soccer league table row|4|[[Спарта (футбольний клуб, Київ)|«СоцТех» Київ]] | 9|2|6|115|49|29}}
{{Soccer league table row|5|[[Мінора (футзальний клуб)|«Мінора» Черкаси]] | 5|0|9|33|69|15}}
{{Soccer league table row|6|[[СДЮШОР-19 (футзальний клуб, Київ)|«СДЮШОР-19» Київ]] | 5|0|9|65|114|15 |ded=0|col=#FFCCCC}}
{{Soccer league table row|7|[[Львів'янка (футзальний клуб)|«Львів'янка» Львів]] | 1|1|12|36|132|4}}
{{Soccer league table row|8|[[Александрія (футзальний клуб, Київ)|«Александрія» Київ]] | 0|1|13|22|125|1}}
{{Soccer league table end}}

== Посилання ==
* [http://belichanka.com/news/istorija_zhenskogo_futzala_v_ukraine_chast_2/2010-04-20-464 История женского футзала в Украине. Часть 2 / Жіночий футзальний клуб «Беличанка/Біличанка/Belichanka»] ({{lang/list|ru}})

{{Чемпіонати України з футзалу серед жінок}}

[[Категорія:2002 у футзалі]]
[[Категорія:2003 у футзалі]]
[[Категорія:Чемпіонат України з футзалу серед жінок]]
[[Категорія:Сезон 2002—2003 в українському спорті]]

title: Чемпіонат України з футзалу серед жінок 2002—2003 · Чемпіонат України з футзалу серед жіночих команд

Чемпіон: «Ніка-Педуніверситет» (Полтава) (8-й раз)

Віцечемпіон: «Фортуна-Чексіл» (Чернігів)

Третє місце: «Біличанка» (Коцюбинське)


text:
# Климентьєв Сергій Володимирович
Климентьєв Сергій Володимирович (5 квітня 1975, м. Київ, СРСР) — український хокеїст, захисник. Автор першого голу національної збірної України на чемпіонатах світу в топ-дивізіоні.
Біографія
Виступав за «Сокіл» (Київ), ШВСМ (Київ), «Рочестер Американс» (АХЛ), «Ак Барс» (Казань), «Металург» (Магнітогорськ), ХК «МВД», «Авангард» (Омськ), «Торпедо» (Нижній Новгород), «Салават Юлаєв» (Уфа), «Беркут» (Київ).
У складі національної збірної України провів 120 матчів (17+37), учасник зимових Олімпійських ігор 2002 (4 матчі, 0+1); учасник чемпіонатів світу 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008 (дивізіон I), 2009 (дивізіон I), 2010 (дивізіон I), 2011 (дивізіон I) і 2012 (дивізіон I). У складі молодіжної збірної України учасник чемпіонату світу 1993 (група С).
Закинув першу шайбу збірної України в топ-дивізіоні чемпіонату світу - в 1999-му, у ворота збірної Фінляндії.
Досягнення
- Чемпіон Росії (2001, 2006), срібний призер (2000, 2004)
- Чемпіон України (2009)
- Володар Кубка Колдера (1996)[1]

Нагороди
- Орден «За заслуги» III ступеня (2008)[2].

title: Климентьєв Сергій Володимирович

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Сергій Климентьєв
| image           = Serhiy Klimentiev 4.jpg
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = [[Захисник (хокей із шайбою)|захисник]]
| shoots          = лівий
| height          = 190 см
| weight          = 90 кг
| team            = [[Беркут (хокейний клуб, Київ)|Беркут Київ]]
| league          = [[Професіональна хокейна ліга (Україна)|ПХЛ]]
| former_teams    = [[Сокіл (Київ)|Сокіл Київ]]ШВСМ Київ
[[Ак Барс (хокейний клуб)|Ак Барс Казань]]
[[Металург (хокейний клуб, Магнітогорськ)|Металург Магнітогорськ]]
ХК МВД
[[Авангард (хокейний клуб, Омськ)|Авангард Омськ]]
[[Торпедо (хокейний клуб, Нижній Новгород)|Торпедо Нижній Новгород]]
[[Салават Юлаєв (хокейний клуб)|Салават Юлаєв Уфа]]
| played_for      =
| ntl_team        = {{ih|UKR}}
| birth_date      = 5.4.1975
| birth_place     = м. [[Київ]], [[СРСР]]
| draft           = 121-й загальний
| draft_year      = 1994
| draft_team      = [[Баффало Сейбрс]]
| career_start    = 1991
| career_end      = 2013
}}
'''Климентьєв Сергій Володимирович''' ([[5 квітня]] [[1975]], м. [[Київ]], [[СРСР]]) — [[Україна|український]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], [[Захисник (хокей із шайбою)|захисник]]. Автор першого голу національної збірної України на чемпіонатах світу в топ-дивізіоні.

;Біографія

Виступав за [[Сокіл (Київ)|«Сокіл» (Київ)]], ШВСМ (Київ), «[[Рочестер Американс]]» ([[АХЛ]]), [[Ак Барс (хокейний клуб)|«Ак Барс» (Казань)]], «Металург» (Магнітогорськ), ХК «МВД», [[Авангард (хокейний клуб, Омськ)|«Авангард» (Омськ)]], [[Торпедо (хокейний клуб, Нижній Новгород)|«Торпедо» (Нижній Новгород)]], [[Салават Юлаєв (хокейний клуб)|«Салават Юлаєв» (Уфа)]], [[Беркут (хокейний клуб, Київ)|«Беркут» (Київ)]].

У складі [[Збірна України з хокею із шайбою|національної збірної України]] провів 120 матчів (17+37), учасник [[Зимові Олімпійські ігри|зимових Олімпійських ігор]] [[Зимові Олімпійські ігри 2002|2002]] (4 матчі, 0+1); учасник [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|чемпіонатів світу]] 1999, [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2000|2000]], 2001, 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008 (дивізіон I), [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2009 (дивізіон I)|2009 (дивізіон I)]], [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2010 (дивізіон I)|2010 (дивізіон I)]], [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2011 (дивізіон I)|2011 (дивізіон I)]] і 2012 (дивізіон I). У складі молодіжної збірної України учасник чемпіонату світу 1993 (група С).

Закинув першу шайбу збірної України в топ-дивізіоні чемпіонату світу - в 1999-му, у ворота збірної Фінляндії.

;Досягнення
* [[Чемпіонат Росії з хокею із шайбою|Чемпіон Росії]] (2001, 2006), срібний призер (2000, 2004)
* [[Українська Вища ліга з хокею|Чемпіон України]] ([[Чемпіонат України з хокею 2008—2009|2009]])
* Володар [[Кубок Колдера|Кубка Колдера]] (1996)<ref>{{Cite web |url=https://www.ua-football.com/ua/sport/hockey/1529226542-toronto-vigrav-odin-z-naystarishih-trofeyiv-hokeyu-yakiy-22-roki-tomu-vigravav-ukrayinec.html |title=Торонто виграв один з найстаріших трофеїв хокею, який 22 роки тому вигравав українець |accessdate=18 червня 2018 |archive-date=19 червня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180619035734/https://www.ua-football.com/ua/sport/hockey/1529226542-toronto-vigrav-odin-z-naystarishih-trofeyiv-hokeyu-yakiy-22-roki-tomu-vigravav-ukrayinec.html }}</ref>
;Нагороди
* [[Орден «За заслуги» (Україна)|Орден «За заслуги» III ступеня]] (2008)<ref name="Указ1196 2008">Указ Президента України від 24 грудня 2008 року № 1196/2008 [http://www.president.gov.ua/documents/8790.html «Про відзначення державними нагородами України активістів, фахівців і спортсменів українського хокею з шайбою»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120222070645/http://www.president.gov.ua/documents/8790.html |date=22 лютого 2012 }} {{ref-uk}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20100708060423/http://hcsokol.kiev.ua/hc_player.php?player=83 Профіль на офіційному сайті «Сокола»] {{ref-ru}}
* {{Ice Hockey Stats}}
{{бібліоінформація}}

{{Navboxes colour
|title=[[Збірна України з хокею із шайбою|Національна збірна України]]
|bg=#f9dd16
|fg=blue
|list1=
{{Україна на ЧС з хокею 1999}}
{{Україна на ЧС з хокею 2000}}
{{Україна на ЧС з хокею 2001}}
{{Україна на ОІ з хокею 2002}}
{{Україна на ЧС з хокею 2002}}
{{Україна на ЧС з хокею 2003}}
{{Україна на ЧС з хокею 2005}}
{{Україна на ЧС з хокею 2006}}
{{Україна на ЧС з хокею 2008 (дивізіон I)}}
{{Україна на ЧС з хокею 2009 (дивізіон I)}}
{{Україна на ЧС з хокею 2010 (дивізіон I)}}
{{Україна на ЧС з хокею 2011 (дивізіон I)}}
}}

[[Категорія:Уродженці Києва]]
[[Категорія:Українські хокеїсти]]
[[Категорія:Гравці збірної України з хокею]]
[[Категорія:Хокеїсти «Сокола» (Київ)]]
[[Категорія:Хокеїсти ШВСМ (Київ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Ак Барса»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Металурга» (Магнітогорськ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Авангарда» (Омськ)]]
[[Категорія:Хокеїсти ХК МВД]]
[[Категорія:Хокеїсти «Торпедо» (Нижній Новгород)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Салавата Юлаєва»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Беркута» (Київ)]]
[[Категорія:Задрафтовані «Баффало Сейбрс»]]
[[Категорія:Хокеїсти на зимових Олімпійських іграх 2002]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату світу з хокею із шайбою 2000]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату світу з хокею із шайбою 2001]]
[[Категорія:Кавалери ордена «За заслуги» III ступеня]]
[[Категорія:Володарі Кубка Колдера]]

title: Сергій Климентьєв

Народився: 5 квітня 1975 (49 років) · м. Київ, СРСР

Вага: 90 кг

Позиція: захисник

Кидок: лівий

Клуб ПХЛ · Кол. команди: Беркут Київ · Сокіл КиївШВСМ Київ · Ак Барс Казань · Металург Магнітогорськ · ХК МВД · Авангард Омськ · Торпедо Нижній Новгород · Салават Юлаєв Уфа

Нац. збірна: Україна

Драфт НХЛ: 121-й загальний, 1994 · Баффало Сейбрс