text:
# Шкала Кінсі
«Шкала Кінсі» — спроба виміряти сексуальну орієнтацію людей за шкалою від нуля (винятково гетеросексуальна орієнтація) до 6 (винятково гомосексуальна орієнтація). Була вперше опублікована в книзі «Статева поведінка самця людини» в 1948 році, написаній зоологом і сексологом Альфредом Кінсі в співавторстві з Ворделлом Помероєм й іншими дослідниками, і була також представлена в доповнювальній праці Кінсі і співавторів «Статева поведінка самки людини», опублікованій в 1953 році.
Представляючи цю шкалу, Кінсі писав: «Люди не становлять дві окремі субпопуляції – суворо гетеросексуальну і суворо гомосексуальну. Світ не поділяється на козликів і козлиць. Фундаментальний принцип таксономії полягає в тому, що в природі рідко спостерігаються дискретні категорії. Жива природа – це континуум у всіх і кожному зі своїх аспектів».
«Наголошуючи на неперервності градацій між винятково гетеросексуальними і винятково гомосексуальними особистими історіями, ми в той же час вважали бажаним розробити певний спосіб класифікації, який міг би базуватися на відносній кількості гетеросексуального і гомосексуального досвіду або відповіді на досвід в кожній історії… Індивідууму може бути приписана конкретна крапка на цій шкалі в кожний конкретний період його життя… Семиточкова шкала точніше наближається до того, щоб відобразити велику кількість градацій, які існують в реальності.»
Шкала Кінсі виглядає так:
| Показник | Опис                                                                         |
| -------- | ---------------------------------------------------------------------------- |
| 0        | Виняткова гетеросексуальність                                                |
| 1        | Переважна гетеросексуалність, лише зрідка практикує гомосексуальні контакти  |
| 2        | Переважна гетеросексуальність, але гомосексуальні контакти не дуже рідкісні  |
| 3        | Однаково практикує як гетеросексуальні так і гомосексуальні контакти         |
| 4        | Переважна гомосексуальність, але гетеросексуальні контакти не дуже рідкісні  |
| 5        | Переважна гомосексуальність, лише зрідка практикує гетеросексуальні контакти |
| 6        | Виняткова гомосексуальність                                                  |
| X        | Асексуальність                                                               |

## Наукові знахідки

### Звіти Кінсі
- Чоловіки: 11.6% білих чоловіків у віці від 20 до 35 були оцінені як «3» (так само гомосексуальні і гетеросексуальні) в цей період їхнього життя[3].
- Жінки: 7% самотніх жінок у віці від 20 до 35 і 4% одружених жінок у віці від 20 до 35 були оцінені як «3» (так само гомосексуальні і гетеросексуальні) в цей період їнього життя[4].

Від 2 до 6% жінок у віці від 20 до 35 були оцінені як «5» (переважно гомосексуальні)  і від 1 до 3% неодружених жінок у віці від 20 до 35 були оцінені як «6» (винятково гомосексуальні).

### Сучасні дані
Дослідження, проведені на початку 1990-х років в США в рамках проекту General Social Survey, дали суттєво менші кількості опитаних, що ідентифікують себе як гомосексуальні або бісексуальні; за даним дослідження таких серед чоловіків виявилось 3.3%, серед жінок - 2.3%
Кінсі також не визначив вид розподілу осіб за визначеною ним шкалою: роботи в цій сфері з'явились в 90-х роках XX століття при вивченні генетичних передумов гомосексуальності. Виявилось, що якщо для чоловіків розподіл є бімодальним (J-подібним) (див. Мал.1), з максимумами у крайніх відмітками шкали Кінсі, то для жінок характерний різкий максимум біля гетеросексуального краю шкали (рейтинг 0) зі спадом до повної гомосексуальності (L-подібне розподілення), що ставить під сумнів — принаймні з точки зору популяційної генетики - тезу Кінсі про те, що «чоловіки не становлять дві окремі субпопуляції».

## Вплив
Американський сексолог Хані Мілетскі за аналогією зі шкалою Кінсі пропонує використовувати шкалу зоосексуальності. Згідно з цією концепцією, кожна людина в тій чи іншій мірі зоосексуальна.

title: Шкала Кінсі

wikitext:
[[File:Kinsey Scale.svg|thumb|Шкала Кінсі]]
{{Сексуальна орієнтація}}
'''«Шкала Кінсі»''' — спроба виміряти [[сексуальна орієнтація|сексуальну орієнтацію]] людей за шкалою від нуля (винятково гетеросексуальна орієнтація) до 6 (винятково гомосексуальна орієнтація). Була вперше опублікована в книзі «[[Статева поведінка самця людини]]» в [[1948]] році, написаній [[зоологія|зоологом]] і [[сексологія|сексологом]] [[Альфред Кінсі|Альфредом Кінсі]] в співавторстві з [[Ворделл Померой|Ворделлом Помероєм]] й іншими дослідниками, і була також представлена в доповнювальній праці Кінсі і співавторів «[[Статева поведінка самки людини]]», опублікованій в [[1953]] році.

Представляючи цю шкалу, Кінсі писав: «Люди не становлять дві окремі субпопуляції – суворо [[Гетеросексуальність|гетеросексуальну]] і суворо [[Гомосексуальність|гомосексуальну]]. Світ не поділяється на козликів і козлиць. Фундаментальний принцип [[Таксономія|таксономії]] полягає в тому, що в природі рідко спостерігаються дискретні категорії. Жива природа – це континуум у всіх і кожному зі своїх аспектів».

«Наголошуючи на неперервності градацій між винятково гетеросексуальними і винятково гомосексуальними особистими історіями, ми в той же час вважали бажаним розробити певний спосіб класифікації, який міг би базуватися на відносній кількості гетеросексуального і гомосексуального досвіду або відповіді на досвід в кожній історії… Індивідууму може бути приписана конкретна крапка на цій шкалі в кожний конкретний період його життя… Семиточкова шкала точніше наближається до того, щоб відобразити велику кількість градацій, які існують в реальності<ref>(Кинси и соавторы, [[1948]], стр. 639, 656). {{ref-ru}}</ref>.»

Шкала Кінсі виглядає так:

{|class="wikitable"
!Показник
!style="text-align: left"|Опис
|- style="background-color: #eeeeff"
|style="text-align: center"|0
|Виняткова гетеросексуальність
|- style="background-color: #eef4ff"
|style="text-align: center"|1
|Переважна гетеросексуалність, лише зрідка практикує гомосексуальні контакти
|- style="background-color: #eefaff"
|style="text-align: center"|2
|Переважна гетеросексуальність, але гомосексуальні контакти не дуже рідкісні
|- style="background-color: #eeffff"
|style="text-align: center"|3
|Однаково практикує як гетеросексуальні так і гомосексуальні контакти
|- style="background-color: #eefffa"
|style="text-align: center"|4
|Переважна гомосексуальність, але гетеросексуальні контакти не дуже рідкісні
|- style="background-color: #eefff4"
|style="text-align: center"|5
|Переважна гомосексуальність, лише зрідка практикує гетеросексуальні контакти
|- style="background-color: #eeffee"
|style="text-align: center"|6
|Виняткова гомосексуальність
|- style="background-color: #eeffee"
|style="text-align: center"|X
|Асексуальність
|}

== Наукові знахідки ==
=== Звіти Кінсі ===
[[Файл:Sexual.Orientation.Distribution.jpg|thumb|200px|Мал.1. Вид розподілу чоловіків за сексуальними орієнтаціями. Ордината: частка чоловіків з даною орієнтацією, абсциса — сексуальна орієнтація за Кінсі<ref>''Burr, Chandler''. A Separate Creation: the Search for the Biological Origins of Sexual Orientation. New York: Hyperion, 1996 {{ref-en}}</ref>]]
{{Main|Звіти Кінсі}}

* Чоловіки: 11.6% білих чоловіків у віці від 20 до 35 були оцінені як «3» (так само гомосексуальні і гетеросексуальні) в цей період їхнього життя<ref>Кинси и соавторы, [[1948]] [[Сексуальна поведінки самця людини]], Таблица 147, страница 651 {{ref-ru}}</ref>.
* Жінки: 7% самотніх жінок у віці від 20 до 35 і 4% одружених жінок у віці від 20 до 35 були оцінені як «3» (так само гомосексуальні і гетеросексуальні) в цей період їнього життя<ref>Кинси и соавторы, [[1953]], [[Сексуальна поведінка самки людини]], Таблица 142, страница 499 {{ref-ru}}</ref>.

Від 2 до 6% жінок у віці від 20 до 35 були оцінені як «5» (переважно гомосексуальні) <ref>Там само, стр. 488 {{ref-ru}}</ref> і від 1 до 3% неодружених жінок у віці від 20 до 35 були оцінені як «6» (винятково гомосексуальні)<ref>Там ж, Таблица 142, стр. 499 и 474 {{ref-ru}}</ref>.

=== Сучасні дані ===
Дослідження, проведені на початку [[1990-ті|1990-х]] років в [[Сполучені Штати Америки|США]] в рамках проекту General Social Survey, дали суттєво менші кількості опитаних, що ідентифікують себе як гомосексуальні або бісексуальні; за даним дослідження таких серед чоловіків виявилось 3.3%, серед жінок - 2.3%<ref>[http://cloud9.norc.uchicago.edu/dlib/t-25.htm ''Tom W. Smith''. American Sexual Behavior: Trends, Socio-Demographic Differences, and Risk Behavior. GSS Topical Report No. 25, Version 3, 1998] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20091216022432/http://cloud9.norc.uchicago.edu/dlib/t-25.htm |date=16 грудня 2009 }} {{ref-en}}</ref>

Кінсі також не визначив вид [[Розподіл ймовірностей|розподілу]] осіб за визначеною ним шкалою: роботи в цій сфері з'явились в 90-х роках XX століття при вивченні генетичних передумов гомосексуальності. Виявилось, що якщо для чоловіків розподіл є бімодальним (J-подібним) (див. Мал.1), з максимумами у крайніх відмітками шкали Кінсі, то для жінок характерний різкий максимум біля гетеросексуального краю шкали (рейтинг 0) зі спадом до повної гомосексуальності (L-подібне розподілення), що ставить під сумнів — принаймні з точки зору популяційної генетики - тезу Кінсі про те, що «чоловіки не становлять дві окремі субпопуляції»<ref>''Hamer D.H., Hu S, Magnuson V.L., Hu N., Pattatucci A.M.''
A linkage between DNA markers on the X chromosome and male sexual orientation. Science. 1993 Jul 16;261(5119):321-7</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.psych.northwestern.edu/psych/people/faculty/bailey/Publications/Bailey%20et%20al.%20twins,2000.pdf |title=''Bailey, J. Michael; Dunne, Michael P.; Martin, Nicholas G. J.'' Pers. Soc. Psychol., Volume 78(3).March 2000.524–536 |accessdate=10 грудня 2009 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090306083245/http://www.psych.northwestern.edu/psych/people/faculty/bailey/Publications/Bailey%20et%20al.%20twins,2000.pdf |archivedate=6 березня 2009 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090306083245/http://www.psych.northwestern.edu/psych/people/faculty/bailey/Publications/Bailey%20et%20al.%20twins,2000.pdf |date=2009-03-06 }}</ref>.

== Вплив ==
Американський сексолог Хані Мілетскі за аналогією зі шкалою Кінсі пропонує використовувати шкалу [[зоосексуальність|зоосексуальності]]. Згідно з цією концепцією, кожна людина в тій чи іншій мірі зоосексуальна<ref>Beetz (2002) section 5.2.25: «One of the most monumental and recent studies on human-animal sexual contact was conducted by Miletski in 1999»</ref>.

== Див. також ==
* [[Сексуальна орієнтація]]
* [[Гендерна ідентичність]]
* [[Ґратниця сексуальної орієнтації Клейна]]
* [[Гетеросексуальність]], [[бісексуальність]], [[гомосексуальність]], [[асексуальність]], [[пансексуальність]], [[квір]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://www.kinseyinstitute.org/ Kinsey Institute home page] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160923192206/https://www.kinseyinstitute.org/ |date=23 вересня 2016 }}
* [http://www.kinseyinstitute.org/research/ak-hhscale.html Kinsey's Heterosexual-Homosexual Rating Scale] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160510163753/http://www.kinseyinstitute.org/research/ak-hhscale.html |date=10 травня 2016 }}

{{ac}}

[[Категорія:Сексуальна орієнтація]]
[[Категорія:Сексологія]]
[[Категорія:Шкали]]
[[Категорія:Бісексуальність]]
[[Категорія:Гомосексуальність]]
[[Категорія:Дослідження ЛГБТ]]


text:
# Антоній Бенедикт Любомирський
Антоній Бенедикт Любомирський (пол. Antoni Benedykt Lubomirski, 18 травня 1718 — 25 липня 1761) — державний і військовий діяч, урядник Королівства Польського в Речі Посполиті.

## Життєпис
Походив з польського магнатського роду Любомирських, її яновецької гілки роду гербу Шренява без хреста. Старший син Єжи Домініка Любомирського, краківського воєводи, та Магдалени Тарло. Народився 1718 року. Здобув гарну освіту. 1727 року стає власником староства барського. 1728 року йому надано казімєзьке староство.
У 1733 році обирається від Подольського воєводства на елекційний сейм, де долучився до французької партії і підтримав кандидатуру Станіслава Лещинського. 1734 року стає членом Дзіковської конфедерації на посаді консуляра (радника) й представника Подільского воєводства. Втім після поразки прихильників Лещинського перейшов на бік Августа Саксонського. Отримав чин генерал-майора коронних військ. У 1736 році обирається від Брацлавського воєводства на вальний сейм. 1737 року отримав баварський орден Святого Губерта. Того ж року одружився з представницею впливового шляхетського роду Ожаровських. У 1738 році на новому сеймі став вимагати виведення російських військ з території Речі Посполитої.
У 1740 році знову обирається на сейм від Брацлавського воєводства. 1742 року отримав російські ордена Святого Олександра Невського і Андрія Первозванного. 1744 році виступив за збільшення кількості коронних військ з огляду на зовнішні загрози. 1745 року Любомирському надано саксонський Військовий орден Святого Генріха. У 1746 році на черговому сеймі обирається його маршалком. 1748 році обирається від Черської землі на вальний сейм, де виступав за проведення військових і економічних реформ, скасування liberum veto.
У 1753 році стає генерал-лейтенантом коронних військ. 1754 року призначається мечником великим коронним. 1757 року нагороджено Орденом Білого Орла. Помер у 1761 році.

## Родина
Дружина — Анна Софія Ожаровська.
Діти:
- Єжи Марцін (1738—1811), генерал-майор коронних військ
- Магдалена Агнешка (1739—1780), дружина: 1) Юзеф Любомирський, підстолій великий литовський; 2) Олександра Михаїла Сапеги, великого канцлера литовського

wikiname: ukwiki

title: Антоній Бенедикт Любомирський

in_language: uk

wikitext:
{{особа
|ім'я                 = Антоній Бенедикт Любомирський
|оригінал імені       = Antoni Benedykt Lubomirski
|інші імена           =
|псевдонім            =
|зображення           =Antoni Benedykt Lubomirski.PNG
|розмір_зображення    = <!-- 190 пкс -->
|підпис_зображення    =
|ім'я_при_народженні  =
|дата народження      = {{ДН|18|5|1718}}
|місце народження     = [[Радом]], [[Сандомирське воєводство (до 1795)|Сандомирське воєводство]], [[Річ Посполита]]
|дата смерті          = {{ДС|25|7|1761}}
|місце смерті         =
|причина смерті       =
|поховання            =
|місце проживання     =
|підданство           =
|країна               = [[Річ Посполита]]
|національність       = [[Поляки|поляк]]
|Alma_mater           =
|відомий_(відома)     =
|суспільний_стан      = [[Шляхта|шляхтич]]
|рід_діяльності       = [[Військовослужбовець|військовик]], [[урядник]]
|титул                = [[князь]]
|посада               =
|військове звання     =
|платня               =
|статки               =
|термін               =
|попередник           =
|наступник            =
|партія               =
|головував_(-ла)      =
|конфесія             = римо-католик
|батько               = [[Єжи Домінік Любомирський]]
|матір                = Магдалена Тарло
|рід                  = [[Любомирські]]
|родичі               =
|дружина              = Анна Софія Ожаровська
|діти                 = 1 син і 1 донька
|автограф             =
|розмір_автографа     =
|підпис               =
|нагороди             =
|герб                 = Herb Lubomirski.PNG
|підпис_герба         =
|примітки             =
}}
'''Антоній Бенедикт Любомирський''' ({{lang-pl|Antoni Benedykt Lubomirski}}, [[18 травня]] [[1718]] — [[25 липня]] [[1761]]) — державний і військовий діяч, [[урядник]] Королівства Польського в [[Річ Посполита|Речі Посполиті]].

== Життєпис ==
Походив з польського магнатського роду [[Любомирські|Любомирських]], її яновецької гілки роду гербу [[Дружина (герб)|Шренява без хреста]]. Старший син [[Єжи Домінік Любомирський|Єжи Домініка Любомирського]], краківського воєводи, та Магдалени Тарло. Народився 1718 року. Здобув гарну освіту. 1727 року стає власником староства барського. 1728 року йому надано казімєзьке староство.

У 1733 році обирається від Подольського воєводства на елекційний сейм, де долучився до французької партії і підтримав кандидатуру [[Станіслав Лещинський|Станіслава Лещинського]]. 1734 року стає членом [[Дзіковська конфедерація|Дзіковської конфедерації]] на посаді консуляра (радника) й представника [[Подільське воєводство|Подільского воєводства]]. Втім після поразки прихильників Лещинського перейшов на бік [[Август II Сильний|Августа Саксонського]]. Отримав чин генерал-майора коронних військ. У 1736 році обирається від Брацлавського воєводства на вальний сейм. 1737 року отримав баварський орден Святого Губерта. Того ж року одружився з представницею впливового шляхетського роду [[Ожаровські|Ожаровських]]. У 1738 році на новому сеймі став вимагати виведення російських військ з території Речі Посполитої.

У 1740 році знову обирається на сейм від [[Брацлавське воєводство|Брацлавського воєводства]]. 1742 року отримав російські ордена Святого Олександра Невського і Андрія Первозванного. 1744 році виступив за збільшення кількості коронних військ з огляду на зовнішні загрози. 1745 року Любомирському надано саксонський [[Військовий орден Святого Генріха]]. У 1746 році на черговому сеймі обирається його [[Маршалок Сейму Речі Посполитої|маршалком]]. 1748 році обирається від Черської землі на вальний сейм, де виступав за проведення військових і економічних реформ, скасування [[liberum veto]].

У 1753 році стає генерал-лейтенантом коронних військ. 1754 року призначається мечником великим коронним. 1757 року нагороджено [[Орден Білого Орла|Орденом Білого Орла]]. Помер у 1761 році.

== Родина ==
Дружина — [[Ожаровська Анна Софія|Анна Софія Ожаровська]].

Діти:
* [[Єжи Марцін Любомирський|Єжи Марцін]] (1738—1811), генерал-майор коронних військ
* Магдалена Агнешка (1739—1780), дружина: 1) Юзеф Любомирський, підстолій великий литовський; 2) [[Олександр Михаїл Сапега|Олександра Михаїла Сапеги]], великого канцлера литовського

== Джерела ==
* omasz Ciesielski, Generałowie wojska koronnego w latach 1717—1763, w: Organizacja armii w nowożytnej Europie: struktura — urzędy — prawo — finanse, Zabrze 2011, s. 463.
* ''Бантыш-Каменский Н. Н.'' Списки кавалерам российских императорских орденов Св. Андрея Первозванного, Св. Екатерины, Св. Александра Невского и Св. Анны с учреждения до установления в 1797 году орденского капитула, 2005, s. 130.
[[Категорія:Мечники великі коронні]]
[[Категорія:Старости барські]]
[[Категорія:Казимезькі старости]]
[[Категорія:Маршалки Сейму Речі Посполитої]]
[[Категорія:Посли на Сейм I Речі Посполитої (Люблінське воєводство)]]
[[Категорія:Генерали-лейтенанти коронної армії]]
[[Категорія:Кавалери ордена Білого Орла (Річ Посполита)]]
[[Категорія:Кавалери ордена Андрія Первозванного]]
[[Категорія:Кавалери ордена Святого Олександра Невського]]
[[Категорія:Кавалери ордена Святого Губерта]]
[[Категорія:Нагороджені Військовим орденом святого Генріха]]
[[Категорія:Любомирські]]
{{DEFAULTSORT:Любомирський Антоній Бенедикт }}
[[Категорія:Уродженці Радома]]
[[Категорія:Ліпенецькі старости]]
[[Категорія:Генерали-майори коронної армії]]
[[Категорія:Посли на Сейм I Речі Посполитої (Белзьке воєводство)]]
[[Категорія:Посли на Сейм I Речі Посполитої (Брацлавське воєводство)]]
[[Категорія:Посли на Сейм I Речі Посполитої (Черська земля)]]

title: Antoni Benedykt Lubomirski

Народився: 18 травня 1718 · Радом, Сандомирське воєводство, Річ Посполита

Помер: 25 липня 1761 · Уяздовський замок

Країна: Річ Посполита

Національність: поляк

Діяльність: військовик, урядник

Суспільний стан: шляхтич

Титул: князь

Посада: Консул Конфедерації, посол Сейму Речі Посполитої, учасник виборів короля Польщіd, Маршалок Сейму Речі Посполитої, Мечник великий коронний, барський староста, староста казимезькийd і староста ліпницькийd

Військове звання: генерал

Конфесія: римо-католик

Рід: Любомирські

Батько: Єжи Домінік Любомирський

Мати: Магдалена Тарло

Брати, сестри: Франциск Фердинанд Любомирський

У шлюбі з: Анна Софія Ожаровська

Діти: 1 син і 1 донька

Нагороди: орден Андрія Первозванного · Орден Святого Олександра Невського · орден Білого Орла · Військовий орден Святого Генріха


text:
# Куклювка-Радзейовіцька
Куклювка-Радзейовіцька (пол. Kuklówka Radziejowicka) — село в Польщі, у гміні Радзейовиці Жирардовського повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 132 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Скерневицького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 61      | 11                 | 43               | 7                    |
| Жінки    | 71      | 6                  | 47               | 18                   |
| Разом    | 132     | 17                 | 90               | 25                   |

title: Куклювка-Радзейовіцька

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Куклювка-Радзейовіцька
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Kuklówka Radziejowicka}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Kuklówka Radziejowicka.jpg
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Жирардовський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Радзейовіце{{!}}Радзейовіце
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 132
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 46
|поштовий індекс        = 96-325
|автомобільний код      = WZY
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0735345
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Куклювка-Радзейовіцька''' ({{lang-pl|Kuklówka Radziejowicka}}) — село в Польщі, у [[Радзейовиці (гміна)|гміні Радзейовиці]] [[Жирардовський повіт|Жирардовського повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:132}} {{МНОЖИНА:132|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Скерневицьке воєводство|Скерневицького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=61 |ЧолПре=11 |ЧолПрац=43 |ЧолПост=7
|Жін=71 |ЖінПре=6 |ЖінПрац=47 |ЖінПост=18
|Разом=132 |РазомПре=17 |РазомПрац=90 |РазомПост=25
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Радзейовиці}}

[[Категорія:Села Жирардовського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Жирардовський повіт

Гміна: Радзейовіце

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: WZY


text:
# Петер II (великий герцог Ольденбургу)
Петер II (нім. Peter II.; 8 липня 1827 — 13 червня 1900) — великий герцог Ольденбургу в 1853—1900 роках.

## Життєпис

### Молоді роки
Походив з династії Гольштейн-Готторп. Син Августа I, великого герцога Ольденбургу, від його другої дружини Іди Ангальт-Бернбург-Шаумбург-Гоймської. Народився 1827 року в Ольденбурзі, отримавши ім'я Ніколаус Фрідріх Петер. Невдовзі після пологів померла його мати. Здобув сувору домашню освіту.
У 1846—1848 роках навчався в лейпцизькому університеті. З початком революції в Німеччині 1848 року повернувся до Ольденбурга. 1850 року за пропозицією російського імператора Миколи I та підтримки данського уряду отримав пропозицію стати спадкоємцем короля Данії Фредеріка VII. Втім з огляду на складну ситуацію в Шлезвіг-Гольштейні та загрозу з боку Пруссії, Ніколаус Фрідріх Петер фактично відмовився від цієї пропозиції.
1850 року вирушив у подорож до своєї зведеної сестри — Амалії, королеви Греції, подорожуючи Італією, балканськими землями Османською імперією та Грецією. 1851 року повернувся на батьківщину. 1852 року одружився з представницею роду Саксен-Альтенбургів.

### Великий герцог
1853 року після смерті батька став новим володарем великого герцогства Ольденбурзького. У внутрішній політиці продовжив традиції попередника. У зовнішній — став орієнтуватися на Пруссію. 1853 року уклав з останньою Ядебузенський договір, за яким поступввся на користь Пруссії 340 гектарами на узбережжі затоки Яде (надалі тут виникло місто Вільгельмсгафен) Натомість отримав прусську підтримку, внаслідок чого від роду Бентінк панства Кніпгаузен і Фарел до 1854 року перейшли під владу Ольденбургу.
1864 року взяв під опіку Асоціацію з догляду за пораненими вояками, яка діяла у Великому князівстві Ольденбург як добровільна агенція Червоного Хреста. В тому ж році висунув претензії на Шлезвіг і Гольштейн, після того, як російський імператор Олександр II передав йому всі спадкові права Гольштейн-Готторпа. Втім більшість монархів німеччини негативно це сприйняли.
1866 року Петер II відмовився від своїх прав щодо Шлезвіг-Гольштейну на користь Пруссії. В тому ж році відправив військовий контингент, що воював у складі прусської армії у війні з Австрією. Отримав чин генерал кавалерії Пруссії. 1867 року уклав з останньою Кільський договір, відповідно до якого отримав комуну Аренсбек (приєднав до Любекського князівства) та 1 млн талерів. Того ж року Ольденбург став однією з перших держав — членів Північнонімецької конфедерації. Запропонував конституції цієї конфедерації з двопалатним парламентом (демократично обраним рейхстагом і Палатою панів) та імператором. Проте його пропозицію було відхилено, оскільки Петер II пропонував залучити до Палати панівне лише чинних монархів, але й князів церкви та колишніх імперських графів (на меті було послаблення впливу Пруссії).
1870 року війська Ольденбургу брали участь у війні проти Франції. 1871 року Петер II був присутнім у Версалі при оголошенні німецьким імператором Вільгельма I Гогенцоллерна.
Надалі підтримував консервативні кола не лише в Ольденбурзі, а й загалом в німецькій імперії. При цьому політиці протидії пруському впливу. В своєму герцогстві жорстко контролював міністрів, які вкрай рідко змінювалися.

## Родина
Дружина — Єлизавета, донька Йозефа Веттіна, герцога Саксен-Альбергу
Діти:
- Фрідріх Август (1852—1931), великий герцог Ольденбургу
- Георг Людвиг (1855—1939)

title: Петер II (великий герцог Ольденбургу)

wikitext:
{{особа}}
'''Петер II''' ({{lang-de|Peter II.}}; [[8 липня]] [[1827]] — [[13 червня]] [[1900]]) — [[велике герцогство Ольденбург|великий герцог Ольденбургу]] в [[1853]]—[[1900]] роках.

== Життєпис ==

=== Молоді роки ===
Походив з династії [[Гольштейн-Готторпи|Гольштейн-Готторп]]. Син [[Август I (великий герцог Ольденбургу)|Августа I]], великого герцога Ольденбургу, від його другої дружини [[Іда Ангальт-Бернбург-Шаумбург-Гоймська|Іди Ангальт-Бернбург-Шаумбург-Гоймської]]. Народився 1827 року в [[Ольденбург|Ольденбурзі]], отримавши ім'я Ніколаус Фрідріх Петер. Невдовзі після пологів померла його мати. Здобув сувору домашню освіту.

У 1846—1848 роках навчався в лейпцизькому університеті. З початком революції в Німеччині 1848 року повернувся до Ольденбурга. 1850 року за пропозицією російського імператора [[Микола I (російський імператор)|Миколи I]] та підтримки данського уряду отримав пропозицію стати спадкоємцем короля Данії [[Фредерік VII (король Данії)|Фредеріка VII]]. Втім з огляду на складну ситуацію в Шлезвіг-Гольштейні та загрозу з боку Пруссії, Ніколаус Фрідріх Петер фактично відмовився від цієї пропозиції.

1850 року вирушив у подорож до своєї зведеної сестри — [[Амалія Ольденбурзька|Амалії]], королеви Греції, подорожуючи Італією, балканськими землями Османською імперією та Грецією. 1851 року повернувся на батьківщину. 1852 року одружився з представницею роду Саксен-Альтенбургів.

=== Великий герцог ===
1853 року після смерті батька став новим володарем великого герцогства Ольденбурзького. У внутрішній політиці продовжив традиції попередника. У зовнішній — став орієнтуватися на Пруссію. 1853 року уклав з останньою Ядебузенський договір, за яким поступввся на користь Пруссії 340 гектарами на узбережжі затоки Яде (надалі тут виникло місто [[Вільгельмсгафен]]) Натомість отримав прусську підтримку, внаслідок чого від роду Бентінк панства Кніпгаузен і Фарел до 1854 року перейшли під владу Ольденбургу.

1864 року взяв під опіку Асоціацію з догляду за пораненими вояками, яка діяла у Великому князівстві Ольденбург як добровільна агенція Червоного Хреста. В тому ж році висунув претензії на Шлезвіг і Гольштейн, після того, як російський імператор Олександр II передав йому всі спадкові права Гольштейн-Готторпа. Втім більшість монархів німеччини негативно це сприйняли.

1866 року Петер II відмовився від своїх прав щодо Шлезвіг-Гольштейну на користь Пруссії. В тому ж році відправив військовий контингент, що воював у складі прусської армії у [[Австро-прусська війна|війні з Австрією]]. Отримав чин генерал кавалерії Пруссії. 1867 року уклав з останньою Кільський договір, відповідно до якого отримав комуну Аренсбек (приєднав до Любекського князівства) та 1 млн талерів. Того ж року Ольденбург став однією з перших держав — членів [[Північнонімецька конфедерація|Північнонімецької конфедерації]]. Запропонував конституції цієї конфедерації з двопалатним парламентом (демократично обраним рейхстагом і Палатою панів) та імператором. Проте його пропозицію було відхилено, оскільки Петер II пропонував залучити до Палати панівне лише чинних монархів, але й князів церкви та колишніх імперських графів (на меті було послаблення впливу Пруссії).

1870 року війська Ольденбургу брали участь у війні проти Франції. 1871 року Петер II був присутнім у Версалі при оголошенні німецьким імператором [[Вільгельм I (німецький імператор)|Вільгельма I Гогенцоллерна]].

Надалі підтримував консервативні кола не лише в Ольденбурзі, а й загалом в німецькій імперії. При цьому політиці протидії пруському впливу. В своєму герцогстві жорстко контролював міністрів, які вкрай рідко змінювалися.

== Родина ==
Дружина — [[Єлизавета Саксен-Альтенбурзька (1826–1896)|Єлизавета]], донька [[Йозеф (герцог Саксен-Альтенбурзький)|Йозефа Веттіна]], герцога Саксен-Альбергу

Діти:
* [[Фрідріх Август II (великий герцог Ольденбурзький)|Фрідріх Август]] (1852—1931), великий герцог Ольденбургу
* Георг Людвиг (1855—1939)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Oldenburgische Landschaft (Hrsg.): Nikolaus Friedrich Peter und Italien (reg. 1853—1900). Oldenburg 2000. (= Veröffentlichungen der Oldenburgischen Landschaft, Band 5.)

[[Категорія:Великі герцоги Ольденбургу]]
[[Категорія:Гольштейн-Готторпи]]

title: Петер II

Народився: 8 липня 1827 · Ольденбург, Веймарська республіка, Німецький Райх

Помер: 13 червня 1900 (72 роки) · Растеде, Аммерланд, Німеччина

Країна: Велике герцогство Ольденбурзьке

Діяльність: суверен, колекціонер мистецтва

Знання мов: німецька

Magnum opus: Augusteumd і Grand ducal collection, Oldenburgd

Посада: Великий герцог

Рід: Ольденбурзька династія

Батько: Август I (великий герцог Ольденбургу)

Мати: Іда Анхальт-Бернбург-Шаумбург-Хоймська

Брати, сестри: Амалія Ольденбурзька, Frederika of Oldenburgd, Duke Alexander of Oldenburgd, Duke Nikolaus of Oldenburgd і Duke Elimar of Oldenburgd

У шлюбі з: Єлизавета Саксен-Альтенбурзька

Діти: Фрідріх Август II (великий герцог Ольденбурзький) і Georg Ludwig of Oldenburgd

Нагороди: Grand cross of the Order of Albert the Beard (1847)


text:
# Огньоупорний (Челябінська область)
Огньоупорний (рос. Огнеупорный) — селище у Чесменському районі Челябінської області Російської Федерації.
Входить до складу муніципального утворення Цвиллінгське сільське поселення. Населення становить 604 особи (2010). Населений пункт розташований на території українського культурного та етнічного краю Сірий Клин.

## Історія
Від 18 січня 1935 року належить до Чесменського району Челябінської області.
Згідно із законом від 12 листопада 2004 року органом місцевого самоврядування є Цвиллінгське сільське поселення .

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 604  |

title: Огньоупорний (Челябінська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[селище]]
|тип_род         = селища
|назва           = Огньоупорний
|назва ін.       = Огнеупорный
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Челябінська область]]
|район           = [[Чесменський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Цвиллінгське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 604 (2010){{RUS-CHE-census}}
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[UTC+5]], [[Літній час|літом]] [[UTC+6]]
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Челябінська область
}}
'''Огньоупорний''' ({{lang-ru|Огнеупорный}}) — [[селище]] у [[Чесменський район|Чесменському районі]] [[Челябінська область|Челябінської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Входить до складу муніципального утворення [[Цвиллінгське сільське поселення]]. Населення становить 604 особи (2010){{RUS-CHE-census}}. Населений пункт розташований на території українського культурного та етнічного краю [[Сірий Клин]].

== Історія ==

Від [[18 січня]] [[1935]] року належить до Чесменського району Челябінської області.

Згідно із законом від [[12 листопада]] [[2004]] року органом місцевого самоврядування є Цвиллінгське сільське поселення <ref>[http://docs.cntd.ru/document/802025005 Закон Челябинской области от 12 ноября 2004 года № 289-ЗО «О статусе и границах Чесменского муниципального района и сельских поселений в его составе»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Огнеупорный (Челябинская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Чесменський район}}
{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Селища Челябінської області]]

[[Категорія:Населені пункти Чесменського району]]

title: селище Огньоупорний

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Челябінська область

Муніципальний район: Чесменський район

Поселення: Цвиллінгське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: UTC+5, літом UTC+6

Основні дані:
Мапа
· Огньоупорний · Огньоупорний


text:
# Долинівка (Болградський район)
Доли́нівка (у минулому: Село № 19, Ґнаденталь) — село Павлівської сільської громади Болградського району Одеської області, Україна. Засноване німецькими переселенцями.

## Історія
Перше поселення на цьому місці засновано німецькими колоністами і носило назву Гнаденталь або Нова Сарата. На момент заснування німецька колонія відносилася до Аккерманського повіту Бессарабської губернії Російської імперії.
Станом на 1886 у німецькому поселенні Ґнаденталь Саратської волості Аккерманського повіту Бессарабської губернії мешкало 1017 осіб, налічувалось 126 дворів, існували лютеранська церква, школа та 2 лавки.
1918 село увійшло до складу Румунського королівства, яке зберігло права самоуправління німців. А вже 1940, згідно з Пактом Молотова — Ріббентропа, Румунія передала територію Бессарабії до складу СРСР. Село Гнаденталь перейменовано на Долинівку та включено до складу УРСР. Німці села Гнаденталь 1940 незаконно депортовані до Німеччини. На їх місце комуністи почали завозити примусових колоністів із Сумської, Вінницької та Кіровоградської областей СРСР. Відразу ж переселенців загнали у колгосп ім. Чапаєва. Першим головою колгоспу був Іларіон Павленко.
З початком 1941 німецько-російської війни, переселенців у селі Долинівка вивезли за межі Бессарабії. 1945 їх знову завезли на територію Ґнаденталя, а вже 1946 комуністи їх піддали тортурам голодом.
14 листопада 1945 село Гнаденталь перейменовано на Долинівка, Гнадентальська сільська рада на Долинівську.
1958 колгосп Чапаєва об'єднали з колгоспом «Шлях Ілліча» (с. Павлівка Арцизького району). Колгосп ім. Чапаєва став комплексною бригадою колгоспу «Шлях Ілліча». 1962 Долинівська комплексна бригада відокремилася від колгоспу «Шлях Ілліча», ставши колгоспом імені Чапаєва. 1963 при об'єднанні районів колгосп ім. Чапаєва перейменований в колгосп ім. Мічуріна.
12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», увійшло до складу Павлівської сільської територіальної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Арцизького району, село увійшло до складу новоутвореного Болградського району.

## Населення
Згідно з переписом 1989 року населення села, яке тоді входило до складу Павлівської сільської ради, становило 775 осіб, з яких 348 чоловіків та 427 жінок.
За переписом населення 2001 року в селі мешкала 741 особа.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| російська  | 79,36 %  |
| українська | 17,04 %  |
| болгарська | 2,13 %   |
| молдовська | 1,33 %   |
| гагаузька  | 0,13 %   |

## Символіка

### Герб
Дорослі лелеки символізують перших німців — колоністів, які створили своє поселення 1830 під назвою Милостива Долина, а малі лелеки символізують сучасне населення, яке продовжило життя села під назвою Долинівка. Сама композиція символізує єдність народів, мир, добробут і злагоду. Лелека у слов'ян — символ сім'ї, сімейного благополуччя, любові до рідного дому і землі. Золоте сонце символізує південний край, світло, тепло і достаток. Срібний, білий колір символізує чистоту і невинність. Лазурний символізує красу, гідність.

## Відомі люди
- Іммануель Бауманн[de] — у Долинівці народився Верховний Пастор лютеранської церкви, який після вигнання у 1940 німців з Бессарабії, керував громадою Бессарабських німців у Німеччині.
- Уго Кнауер[de] — німецький політик та мер міста Гердеке.
- Якоб Крокер — російсько-німецький теолог менонітів.
- Чернишов Дмитро Юрійович  — український військовослужбовець, учасник російсько-української війни, кавалер ордена  «За мужність» ІІІ ступеню[8][9].

title: Долинівка (Болградський район)

wikitext:
{{Село України
 | назва           = Долинівка
 | область         = [[Одеська область]]
 | район           = {{Од-Бл}}
 | громада         = [[Павлівська сільська громада (Одеська область)|Павлівська сільська громада]]
 | код КОАТУУ      = 5120482101
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       =
 | колишня назва   = Село № 19, Ґнаденталь ({{lang-de|Gnadenthal}})
 | населення       = 751
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 1,8
 | ref-площа       =
 | щільність       = 417,22
 | поштовий індекс = 68451
 | телефонний код  = 4845
 | координати      =  {{coord|45|59|40|N|29|31|38|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 45 || lat_min = 59 || lat_sec = 40
   | lon_deg = 29 || lon_min = 31 || lon_sec = 38
 | висота          = 16
 | ref-висота      =
 | водойма         = р. [[Когильник]]
 | адреса          = 68450, Одеська обл., Болградський р-н, с. Павлівка, пров. Театральний, 2
 | облікова картка =[http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=06.04.2008&rf7571=23603 Долинівка]
 | прапор          =Dolynivka arc prapor.png
 | герб            =Dolynivka arc gerb.png
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
}}
{{інші значення|тип=НП}}

'''Доли́нівка''' (у минулому: '''Село № 19''', '''Ґнаденталь''') — [[село]] [[Павлівська сільська громада (Одеська область)|Павлівської сільської громади]] [[Болградський район|Болградського району]] [[Одеська область|Одеської області]], [[Україна]]. Засноване [[німці|німецькими]] переселенцями.

== Історія ==
Перше поселення на цьому місці засновано німецькими колоністами і носило назву Гнаденталь або Нова Сарата. На момент заснування німецька колонія відносилася до Аккерманського повіту Бессарабської губернії Російської імперії.

Станом на [[1886]] у німецькому поселенні ''Ґнаденталь'' [[Саратська волость|Саратської волості]] [[Аккерманський повіт|Аккерманського повіту]] [[Бессарабська губернія|Бессарабської губернії]] мешкало 1017 осіб, налічувалось 126 дворів, існували лютеранська церква, школа та 2 лавки<ref>{{ВВСЕР-8-1886}}</ref>.

1918 село увійшло до складу Румунського королівства, яке зберігло права самоуправління німців. А вже 1940, згідно з [[Пакт Молотова — Ріббентропа|Пактом Молотова — Ріббентропа]], Румунія передала територію Бессарабії до складу СРСР. Село Гнаденталь перейменовано на Долинівку та включено до складу УРСР. Німці села Гнаденталь 1940 незаконно депортовані до Німеччини. На їх місце комуністи почали завозити примусових колоністів із Сумської, Вінницької та Кіровоградської областей СРСР. Відразу ж переселенців загнали у колгосп ім. Чапаєва. Першим головою колгоспу був Іларіон Павленко.

З початком 1941 німецько-російської війни, переселенців у селі Долинівка вивезли за межі Бессарабії. 1945 їх знову завезли на територію Ґнаденталя, а вже 1946 комуністи їх піддали тортурам голодом.

14 листопада 1945 село Гнаденталь перейменовано на ''Долинівка'', Гнадентальська сільська рада на ''Долинівську''.<ref>[[s:Указ Президії Верховної Ради УРСР від 14.11.1945 «Про збереження історичних найменувань та уточнення … назв … Ізмаїльської області»|Указ Президії Верховної Ради УРСР від 14.11.1945 «Про збереження історичних найменувань та уточнення і впорядкування існуючих назв сільрад і населених пунктів Ізмаїльської області»]]</ref>

1958 колгосп Чапаєва об'єднали з колгоспом «Шлях Ілліча» (с. Павлівка Арцизького району). Колгосп ім. Чапаєва став комплексною бригадою колгоспу «Шлях Ілліча». 1962 Долинівська комплексна бригада відокремилася від колгоспу «Шлях Ілліча», ставши колгоспом імені Чапаєва. 1963 при об'єднанні районів колгосп ім. Чапаєва перейменований в колгосп ім. Мічуріна.

[[12 червня]] [[2020]] року, відповідно до [[Розпорядження (документ)|Розпорядження]] [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] від № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій [[Територіальна громада України|територіальних громад]] Одеської області», увійшло до складу Павлівської сільської територіальної громади<ref>{{Cite web |url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-a720r |title=Кабінет Міністрів України - Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області |last= |website=www.kmu.gov.ua |language=uk |access-date=2025-06-15}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації [[Арцизький район|Арцизького району]], село увійшло до складу новоутвореного [[Болградський район|Болградського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом 1989 року]] населення села, яке тоді входило до складу [[Павлівська сільська рада (Арцизький район)|Павлівської сільської ради]], становило {{formatnum:775}} {{МНОЖИНА:775|особа|особи|осіб}}, з яких {{formatnum:348}} {{МНОЖИНА:348|чоловік|чоловіки|чоловіків}} та {{formatnum:427}} {{МНОЖИНА:427|жінка|жінки|жінок}}.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення 2001]] року в селі {{МНОЖИНА:741|мешкала|мешкали|мешкало}} {{formatnum:741}} {{МНОЖИНА:741|особа|особи|осіб}}.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="standard"
|-
! Мова
! Відсоток
|-
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 79,36 %
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 17,04 %
|-
| [[болгарська мова в Україні|болгарська]]
| align="right"| 2,13 %
|-
| [[молдовська мова в Україні|молдовська]]
| align="right"| 1,33 %
|-
| [[гагаузька мова|гагаузька]]
| align="right"| 0,13 %
|}

== Символіка ==

=== Герб ===
Дорослі лелеки символізують перших німців — колоністів, які створили своє поселення 1830 під назвою Милостива Долина, а малі лелеки символізують сучасне населення, яке продовжило життя села під назвою Долинівка. Сама композиція символізує єдність народів, мир, добробут і злагоду. Лелека у слов'ян — символ сім'ї, сімейного благополуччя, любові до рідного дому і землі. Золоте сонце символізує південний край, світло, тепло і достаток. Срібний, білий колір символізує чистоту і невинність. Лазурний символізує красу, гідність.

== Відомі люди ==
* {{не перекладено|Іммануель Бауманн||de|Immanuel Baumann}} — у Долинівці народився Верховний Пастор [[лютеранська церква|лютеранської церкви]], який після вигнання у 1940 німців з Бессарабії, керував громадою [[Бессарабські німці|Бессарабських німців]] у [[Німеччина|Німеччині]].
* {{не перекладено|Уго Кнауер||de|Hugo Knauer}} — німецький політик та мер міста Гердеке.
* [[Якоб Крокер]] — російсько-німецький теолог менонітів.
* [[Чернишов Дмитро Юрійович]]  — український військовослужбовець, учасник [[Російсько-українська війна (з 2014)|російсько-української війни]], кавалер ордена  «За мужність» ІІІ ступеню<ref>{{Cite web |url=https://od.vgorode.ua/ukr/news/sobytyia/a1248965-na-fronti-zahinuli-dva-zakhisniki-z-odeskoji-oblasti |title=На фронті загинули два захисники з Одеської області |website=od.vgorode.ua |language=ua |access-date=2025-06-17}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://yug.today/rodyni-zakhysnyka-ukrainy-dmytra-chernysheva-z-bolhradskoho-rayonu-vruchyly-yoho-posmertnu-nahorodu/ |title=Родині захисника України Дмитра Чернишева з Болградського району вручили його посмертну нагороду |last=Амєлія |first=Мийнова |date=2025-03-04 |website=Південь сьогодні |language=uk |access-date=2025-06-17}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="населення 1989">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Одеська область (осіб) - Регіон, Рік, Категорія населення , Стать (1989(12.01))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=25 вересня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>
<ref name="населення 2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Одеська область (осіб) - Регіон , Рік (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=25 вересня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>
<ref name="населення 2001 мова">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Розподіл населення за рідною мовою, Одеська область (у % до загальної чисельності населення) - Регіон, Рік , Вказали у якості рідної мову (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=25 вересня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>
}}

{{Odessa-geo-stub}}

{{Павлівська сільська громада (Одеська область)}}
{{Болградський район}}
{{Арцизький район}}
{{Аккерманський повіт}}
{{Бессарабські німці}}

[[Категорія:Села Болградського району]]
[[Категорія:Колишні німецькі колонії Одеської області]]

title: село Долинівка

Герб: Прапор

Країна: Україна

Область: Одеська область

Район: Болградський район

Тер. громада: Павлівська сільська громада

Облікова картка: Долинівка

title: Основні дані

Колишня назва: Село № 19, Ґнаденталь (нім. Gnadenthal)

Площа: 1,8 км²

Густота населення: 417,22 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Когильник

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Долинівка

title: Мапа

Мапа: Долинівка у Вікісховищі


text:
# Мясков Костянтин Олександрович
Мясков Костянтин Олександрович (15 серпня 1921, Полтава — 4 січня 2000, Київ) — український композитор, баяніст. Автор кількох десятків популярних пісень на слова Дмитра Луценка, Юрія Рибчинського, музики для кіно, пісень для дітей, інструментальних творів. Автор романсів на слова Тараса Шевченка, Лесі Українки, Максима Рильського.
Заслужений діяч мистецтв УРСР (1979), Народний артист України (1993).

## Біографія
У 1939–1945 — баяніст-концертмейстер ансамблю Харківського військового округу сталінської армії, виступав на фронтах Другої світової війни. В 1946–1951 — соліст Донецької обласної філармонії. Закінчив композиторський факультет Київської консерваторії (1958, клас К. Данькевича). Був баяністом у військових ансамблях, у Національній філармонії.
Автор музики до кінофільмів й телепостановок («Капітани не запізнюються» та ін.).
Автор оперет «Браво, сеньйор Антоніо» (1975), «Балада про хлопчаків» (1979), кантат «Донбас» (1966) та «робітнича слава» (1977). Писав твори для оркестру та ансамблів народних інструментів.
Нагороджений медаллю ім. О. Александрова (1987) та ін. Був членом Національної спілки композиторів України.
У старості жив у злиднях. Доведений до відчаю хронічними хворобами 4 січня 2000 р. в Києві скоїв самогубство.

### Твори
- Оперета «Браво, пане Антоніо» (Київ, 1976);
- для солістів, хору і симфонічного оркестру — Кантати: "Світанок над Африкою" (сл. В. Шкоди і африканських поетів, 1963), "Донбас" (сл. М. Упеника, 1966), "Прометей" (сл. М. Упеника, 1972);
- сюїта "Колгоспна трудова" (сл. В. Бичка, 1970), «Вічний океан» (сл. В. Григорака, 1972);
- для баяна і симфонічного оркестру — Концерти: I (1961), II (1971);
- для оркестру народних інструментів — Увертюри: "Країна Піонерія", "Святкова", "Молодіжна", "Дружба народів" (1971-1972);
- для бандури і оркестру народних інструментів - Концерт (1976);
- для двох скрипок, альта і віолончелі - Квартет (1954), Сюїта (1956);
- для тріо баяністів — "Фантазія на закарпатські теми" (1961), "Болеро" (1961), "Концертна полька" (1965);
- для ксилофона і фортепіано — 5 концертних п'єс (1974);
- для балалайки та фортепіано — Сюїта (1966);
- для фортепіано — Соната (1953), Поема (1956), Скерцо (1958);
- для баяна — "Дитячі альбоми": I (1960), II (1971);
- 15 концертних п'єс у формі танців народів СРСР (1964-1966),
- 12 етюдів (1961), Поема, Скерцо, 2 токати (1961-1968), альбом-сюїта «Червоні вітрила» (за О. Гріном, 1969),
- П'ять концертних п'єс: Болгарська, Румунська, Польська, Словацька, Угорська (1975);
- для бандури — п'єси; для голосу і фортепіано - Романси на Т. Шевченка, Лесі Українки, М. Рильського;
- балет «Казка про веселого метелика» (1980);
- музичні комедії «Балада про хлопчаків» (за А. Гайдаром, 1979, Сімферополь), «День у Веселівці» (1983, Тернопіль);
- музика до кінофільмів;
- пісні (близько 100), в т. ч. «Дороги» (сл. Д. Луценка, 1965), «Полонина» (сл. В. Безкоровайного, 1966), «Гей, тумани» (сл. А. Драгомирецького, 1970), «Двоє на мосту» (сл. Ю. Рибчинського, 1975), а також «Чайка степова» (сл. В. Бровченка), «Каштани», «Де ти, любов моя» (обидві — сл. В. Безкоровайного), «Пісня вірності» (сл. Д. Луценка).

title: Мясков Костянтин Олександрович

wikitext:
{{музикант}}'''Мясков Костянтин Олександрович''' ([[15 серпня]] [[1921]], [[Полтава]] — [[4 січня]] [[2000]], [[Київ]]) — український [[композитор]], баяніст. Автор кількох десятків популярних пісень на слова [[Луценко Дмитро Омелянович|Дмитра Луценка]], [[Рибчинський Юрій Євгенович|Юрія Рибчинського]], музики для кіно, пісень для дітей, інструментальних творів. Автор романсів на слова Тараса Шевченка, Лесі Українки, Максима Рильського.

[[Заслужений діяч мистецтв УРСР]] (1979), [[Народний артист України]] ([[1993]]).

== Біографія ==

У 1939–1945 — баяніст-концертмейстер ансамблю Харківського військового округу сталінської армії, виступав на фронтах [[Друга світова війна|Другої світової війни]]. В 1946–1951 — соліст [[Донецька обласна філармонія|Донецької обласної філармонії]]. Закінчив композиторський факультет [[Київська консерваторія|Київської консерваторії]] ([[1958]], клас К. Данькевича). Був баяністом у військових ансамблях, у [[Національна філармонія України|Національній філармонії]].

Автор музики до кінофільмів й телепостановок («Капітани не запізнюються» та ін.).

Автор оперет «Браво, сеньйор Антоніо» (1975), «Балада про хлопчаків» (1979), кантат «Донбас» (1966) та «робітнича слава» (1977). Писав твори для оркестру та ансамблів народних інструментів.

Нагороджений медаллю ім. О. Александрова ([[1987]]) та ін. Був членом [[Національна спілка композиторів України|Національної спілки композиторів України]].

У старості жив у злиднях. Доведений до відчаю хронічними хворобами [[4 січня]] [[2000]] р. в Києві скоїв самогубство.

=== Твори ===

* Оперета «Браво, пане Антоніо» (Київ, 1976);
* для солістів, хору і симфонічного оркестру — Кантати: "Світанок над Африкою" (сл. В. Шкоди і африканських поетів, 1963), "Донбас" (сл. М. Упеника, 1966), "Прометей" (сл. М. Упеника, 1972);
* сюїта "Колгоспна трудова" (сл. В. Бичка, 1970), «Вічний океан» (сл. В. Григорака, 1972);
* для баяна і симфонічного оркестру — Концерти: I (1961), II (1971);
* для оркестру народних інструментів — Увертюри: "Країна Піонерія", "Святкова", "Молодіжна", "Дружба народів" (1971-1972);
* для бандури і оркестру народних інструментів - Концерт (1976);
* для двох скрипок, альта і віолончелі - Квартет (1954), Сюїта (1956);
* для тріо баяністів — "Фантазія на закарпатські теми" (1961), "Болеро" (1961), "Концертна полька" (1965);
* для ксилофона і фортепіано — 5 концертних п'єс (1974);
* для балалайки та фортепіано — Сюїта (1966);
* для фортепіано — Соната (1953), Поема (1956), Скерцо (1958);
* для баяна — "Дитячі альбоми": I (1960), II (1971);
* 15 концертних п'єс у формі танців народів СРСР (1964-1966),
* 12 етюдів (1961), Поема, Скерцо, 2 токати (1961-1968), альбом-сюїта «Червоні вітрила» (за О. Гріном, 1969),
* П'ять концертних п'єс: Болгарська, Румунська, Польська, Словацька, Угорська (1975);
* для бандури — п'єси; для голосу і фортепіано - Романси на Т. Шевченка, Лесі Українки, М. Рильського;
* балет «Казка про веселого метелика» (1980);
* музичні комедії «Балада про хлопчаків» (за А. Гайдаром, 1979, Сімферополь), «День у Веселівці» (1983, Тернопіль);
* музика до кінофільмів;
* пісні (близько 100), в т. ч. «Дороги» (сл. Д. Луценка, 1965), «Полонина» (сл. В. Безкоровайного, 1966), «Гей, тумани» (сл. А. Драгомирецького, 1970), «Двоє на мосту» (сл. Ю. Рибчинського, 1975), а також «Чайка степова» (сл. В. Бровченка), «Каштани», «Де ти, любов моя» (обидві — сл. В. Безкоровайного), «Пісня вірності» (сл. Д. Луценка).

== Література ==

* Український Радянський Енциклопедичний Словник: В 3-х т. / Редкол.: … А. В. Кудрицький (відп. ред.) та ін.— 2-ге вид.— К.: Голов. ред. УРЕ, 1987 — Т. 2. Каліграфія — Португальці. 736 с.— С. 468.
* Союз композиторов Украины. К., [[1984]]. — С. 168—169;
* Стельмашенко О. Костянтин М'ясков. К., [[1986]];
* Мистецтво України: Біографічний довідник. К., [[1997]]. — С.428;
* Музика: Большой Энциклопедический словарь. М., [[1998]]. — С.368.

== Джерела ==

* [http://www.pisni.org.ua/persons/2540.html Костянтин Мясков. Українські пісні] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150713051508/http://www.pisni.org.ua/persons/2540.html |date=13 липня 2015 }}
== Посилання ==
* {{УМузЕ-3|частина=Мясков Костянтин Олександрович|сторінки =624-625}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Українські композитори]]
[[Категорія:Баяністи]]
[[Категорія:Уродженці Полтави]]
[[Категорія:Випускники Київської консерваторії]]
[[Категорія:Митці Донецька]]
[[Категорія:Музиканти-самогубці]]
[[Категорія:Померли в Києві]]

title: Основна інформація

Дата народження: 15 серпня 1921

Місце народження: Полтава, Україна

Дата смерті: 4 січня 2000 (78 років)

Місце смерті: Київ, Україна

Громадянство: СРСР · Україна

Професії: композитор

Освіта: Національна музична академія України імені П. І. Чайковського

Інструменти: баян

Нагороди: медаль «За бойові заслуги» · медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «У пам’ять 1500-річчя Києва» · народний артист України · заслужений діяч мистецтв УРСР


text:
# Військово-повітряні сили СРСР
Військо́во-пові́тряні си́ли СРСР (ВПС СРСР) — вид Збройних сил Радянського Союзу, призначених для ведення розвідки угрупувань противника, захисту від ударів з повітря важливих військово-економічних районів (об'єктів) країни і угрупувань військ, попередження про повітряний напад, підтримки з повітря сухопутних військ і сил флоту, десантування повітряних десантів, перевезення військ і вантажів.

## Історія
Радянські військово-повітряні сили були засновані у 1918 році як Робітничо-селянський Червоний Повітряний Флот. Грандіозна індустріалізація Радянської держави дозволила швидко модернізувати бойову авіацію, що дісталася в спадок від Імператорської Росії. До кінця 30-х налагодилося масове виробництво таких літаків як винищувачі Полікарпова І-15 та І-16, а також бомбардувальників Тупольова — ТБ-1, ТБ-2 і ТБ-3.
Одним з перших випробувань Радянських ВПС у дії стала громадянська війна в Іспанії в 1936–1939 роках, де радянські літаки протиставлялися (часто успішно) новітнім німецьким моделям, у тому числі Мессершмітту Bf.109.

### Радянсько-фінська війна і Друга світова
У 1939 авіація брала участь в радянсько-фінській війні, де провела більше 100 000 літако-вильотів. Існує думка, що невміла тактика радянських ВПС приводила до великих втрат, хоча в середньому на 166 бойових літако-вильотів втрачався лише один літак, що значно краще за втрати радянських ВПС в 1944–1945 і тим паче — в 1941–1942 роках. За весь час радянсько-фінської війни СРСР втратив 627 літаків різних типів. З них 38% були збиті в бою або зробили посадку на території противника, 14% — зниклі безвісти, 29% — втрачено в результаті аварій і катастроф і 19% отримали пошкодження, які не дозволили повернути літаки в небо.
За період з 1 січня 1939 по 22 червня 1941 у ВПС надійшло 17 745 нових бойових літаків, з них 706 — нових типів: винищувачів МіГ-3 — 407, Як-1 — 142, ЛаГГ-3 — 29, Пе-2 — 128.
До 22 червня 1941 року радянська авіаційна промисловість випускала 50 бойових літаків на добу, що значно більше того, що виробляла в цей період Німеччина і всі її союзники у всьому світі. Через три місяці, в останній декаді вересня 1941, рівень виробництва досяг 100 бойових літаків в добу.
Великі втрати Військово-повітряні сили мали в червні 1941. У перші дні війни німці, скориставшись чинником раптовості, зуміли захопити на землі і знищити близько 2 тисяч радянських літаків, більшість з яких навіть не встигли піднятися в повітря.
31-й бомбардувальний авіаційний полк пікіруючих бомбардувальників, оснащений Пе-2 (командир полку полковник Федір Іванович Добиш), став першою бомбардувальної Гвардійської авіачастин у ВПС РСЧА СРСР. Звання було присвоєно полку за дії на Ленінградському фронті в листопаді-грудні 1941 року в період оборонної операції і контрнаступу радянських військ під Тихвіном.
За програмою Ленд-лізу СРСР в роки війни отримував літаки і від Союзників.
За роки війни було підготовлено 44 093 льотчики. Загинуло в бою 27 600: 11 874 льотчика-винищувача, 7 837 льотчиків-штурмовиків, 6 613 членів екіпажів бомбардувальників, 587 льотчиків-розвідників і 689 пілотів допоміжної авіації.

### Війна в Кореї (1950–1953рр.)
- Льотчики, які отримали звання Героя Радянського Союзу за війну в Кореї

### Холодна війна
Після Другої світової війни ВПС СРСР були серйозно модернізовані, активно розроблялася нова техніка, удосконалювалася тактика повітряного бою. До кінця 1980-х у розпорядженні радянських Військово-повітряних сил було до 10 тисяч літаків, що робило радянські ВПС щонайпотужнішими у світі. Авіація ділилася на:
- бомбардувальну,
- винищувально-бомбардувальну,
- винищувальну,
- розвідувальну,
- зв'язкову,
- санітарну.

Також ВПС ділилися на види авіації:
- фронтову,
- далеку,
- військово-транспортну,
- допоміжну.

Авіація мала в своєму складі і спеціальні війська (спеціального призначення (спецназ)), частини і установи тилу.
У ВПС в 1960—1980-х роках основними були:
- Далека авіація (ДА) — стратегічні бомбардувальники;
- Фронтова авіація (ФА) — винищувачі-перехоплювачі і штурмовики, що забезпечували перевагу в повітрі в прикордонних зонах і перехоплення авіації НАТО;
- Військово-транспортна авіація (ВТА) — для перекидання військ.

Війська протиповітряної оборони СРСР були окремим видом Збройних Сил, що не входили до складу Військово-повітряних сил, але мали свої авіаційні підрозділи (в основному — винищувальні).

### Війна в Афганістані (1979–1989рр.)
- Втрати авіатехніки ВПС СРСР у Афганістані

### 1980—1990-ті
У 1980-х розпочалися розробки винищувача п'ятого покоління, зокрема були запущені програми МіГ 1.44 та С-37. Але економічна криза і розпад Радянського Союзу в грудні 1991 році не дозволила довести їх до кінця. Разом з державою припинили існування Військово-повітряні сили, фінансування нових розробок припинилося.
Після 1991 року радянські військово-повітряні сили були розділені між Росією і 14 незалежними республіками. В результаті цього розділення Росія отримала приблизно 40% техніки і 65% особового складу радянських ВПС, ставши єдиною на радянському просторі державою, що володіє далекою стратегічною авіацією. Багато літаків було перекинуто з колишніх союзних республік до Росії. Деякі були знищені. Зокрема, 11 нових бомбардувальників Ту-160, що розташовувалися в Україні, були утилізовані. 8 таких літаків Україна передала Росії як погашення заборгованості за газ.

title: Військово-повітряні сили СРСР

wikitext:
[[Файл:Official flag of the Soviet Air Force.svg|міні|праворуч|250px|Прапор ВПС СРСР]]
'''Військо́во-пові́тряні си́ли СРСР''' (ВПС СРСР) — [[вид Збройних сил]] [[Радянський Союз|Радянського Союзу]], призначених для ведення розвідки угрупувань противника, захисту від ударів з повітря важливих військово-економічних районів (об'єктів) країни і угрупувань військ, попередження про повітряний напад, підтримки з повітря [[сухопутні війська|сухопутних військ]] і сил [[флот]]у, [[десантування]] [[Десант повітряний|повітряних десантів]], перевезення військ і вантажів.
{{Збройні сили СРСР}}
== Історія ==

Радянські військово-повітряні сили були засновані у [[1918]] році як Робітничо-селянський Червоний Повітряний Флот. Грандіозна індустріалізація Радянської держави дозволила швидко модернізувати бойову авіацію, що дісталася в спадок від [[Російська імперія|Імператорської Росії]]. До кінця 30-х налагодилося масове виробництво таких літаків як [[винищувач]]і [[Полікарпов Микола Миколайович|Полікарпова]] [[І-15]] та [[І-16]], а також бомбардувальників Тупольова — [[ТБ-1]], [[ТБ-2]] і [[ТБ-3]].

Одним з перших випробувань Радянських ВПС у дії стала [[громадянська війна в Іспанії]] в [[1936]]–[[1939]] роках, де радянські літаки протиставлялися (часто успішно) новітнім німецьким моделям, у тому числі [[Мессершмітт Bf.109|Мессершмітту Bf.109]].

=== Радянсько-фінська війна і Друга світова ===

У [[1939]] [[авіація]] брала участь в [[Радянсько-фінська війна|радянсько-фінській війні]], де провела більше 100 000 літако-вильотів. Існує думка, що невміла тактика радянських ВПС приводила до великих втрат, хоча в середньому на 166 бойових літако-вильотів втрачався лише один літак, що значно краще за втрати радянських ВПС в [[1944]]–[[1945]] і тим паче — в [[1941]]–[[1942]] роках. За весь час [[Радянсько-фінська війна|радянсько-фінської війни]] СРСР втратив 627 літаків різних типів. З них 38% були збиті в бою або зробили посадку на території противника, 14% — зниклі безвісти, 29% — втрачено в результаті аварій і катастроф і 19% отримали пошкодження, які не дозволили повернути літаки в небо.

За період з [[1 січня]] [[1939]] по [[22 червня]] [[1941]] у ВПС надійшло 17 745 нових бойових літаків, з них 706 — нових типів: винищувачів [[МіГ-3]] — 407, [[Як-1]] — 142, [[ЛаГГ-3]] — 29, [[Пе-2]] — 128<ref>{{Cite web |url=http://www.airpages.ru/cgi-bin/pg.pl?nav=ru11&page=hist_1 |title=Ростопчин В. В. Трагедия военной авиации СССР в 1941 году: случайность или закономерность |accessdate=13 листопада 2009 |archive-date=13 квітня 2009 |archive-url=https://web.archive.org/web/20090413114847/http://www.airpages.ru/cgi-bin/pg.pl?nav=ru11&page=hist_1 }}</ref>.

До [[22 червня]] [[1941]] року радянська авіаційна промисловість випускала 50 бойових літаків на добу, що значно більше того, що виробляла в цей період [[Німеччина]] і всі її союзники у всьому світі. Через три місяці, в останній декаді вересня [[1941]], рівень виробництва досяг 100 бойових літаків в добу.

Великі втрати Військово-повітряні сили мали в червні [[1941]]. У перші дні війни німці, скориставшись чинником раптовості, зуміли захопити на землі і знищити близько 2 тисяч радянських літаків, більшість з яких навіть не встигли піднятися в повітря.

31-й бомбардувальний авіаційний полк пікіруючих бомбардувальників, оснащений Пе-2 (командир полку полковник Федір Іванович Добиш), став першою бомбардувальної Гвардійської авіачастин у ВПС РСЧА СРСР. Звання було присвоєно полку за дії на Ленінградському фронті в листопаді-грудні 1941 року в період оборонної операції і контрнаступу радянських військ під [[Тихвін]]ом.

За програмою [[Ленд-ліз]]у СРСР в роки війни отримував літаки і від [[Антигітлерівська коаліція|Союзників]].

За роки війни було підготовлено 44 093 льотчики. Загинуло в бою 27 600: 11 874 льотчика-[[винищувач]]а, 7 837 льотчиків-[[штурмовик]]ів, 6 613 членів екіпажів [[бомбардувальник]]ів, 587 льотчиків-розвідників і 689 пілотів допоміжної авіації<ref>Алексеенко В. И. Советские ВВС накануне и в годы Великой Отечественной войны.</ref>.

=== [[Список асів ВПС СРСР 1936-1945]] ===

=== [[Навчальні заклади Радянського Союзу, які готували військових льотчиків]] ===

=== Війна в Кореї (1950–1953 рр.) ===

* [[Льотчики, які отримали звання Героя Радянського Союзу за війну в Кореї]]

=== [[Холодна війна]] ===
Після Другої світової війни ВПС СРСР були серйозно модернізовані, активно розроблялася нова техніка, удосконалювалася тактика [[повітряний бій|повітряного бою]]. До кінця [[80-ті|1980-х]] у розпорядженні радянських Військово-повітряних сил було до 10 тисяч літаків, що робило радянські ВПС щонайпотужнішими у світі. Авіація ділилася на:
* бомбардувальну,
* винищувально-бомбардувальну,
* винищувальну,
* розвідувальну,
* зв'язкову,
* санітарну.

Також ВПС ділилися на види авіації:
* фронтову,
* [[Авіація далекої дії|далеку]],
* військово-транспортну,
* допоміжну.

Авіація мала в своєму складі і спеціальні війська (спеціального призначення (спецназ)), частини і установи тилу.

У ВПС в [[60-ті|1960]]—[[80-ті|1980-х]] роках основними були:
* ''[[Авіація далекої дії|Далека авіація (ДА)]]'' — стратегічні бомбардувальники;
* ''[[Фронтова авіація]] (ФА)'' — винищувачі-перехоплювачі і штурмовики, що забезпечували перевагу в повітрі в прикордонних зонах і перехоплення авіації [[НАТО]];
* ''Військово-транспортна авіація (ВТА)'' — для перекидання військ.

Війська протиповітряної оборони СРСР були окремим видом Збройних Сил, що не входили до складу Військово-повітряних сил, але мали свої авіаційні підрозділи (в основному — винищувальні).

=== Війна в Афганістані (1979–1989 рр.) ===

* [[Втрати авіатехніки ВПС СРСР у Афганістані]]

=== 1980—1990-ті ===

У [[80-ті|1980-х]] розпочалися розробки винищувача п'ятого покоління, зокрема були запущені програми [[МіГ 1.44]] та [[Су-47|С-37]]. Але економічна криза і розпад Радянського Союзу в грудні [[1991]] році не дозволила довести їх до кінця. Разом з державою припинили існування Військово-повітряні сили, фінансування нових розробок припинилося.

Після [[1991]] року радянські військово-повітряні сили були розділені між [[Росія|Росією]] і 14 незалежними республіками. В результаті цього розділення Росія отримала приблизно 40% техніки і 65% особового складу радянських ВПС, ставши єдиною на радянському просторі державою, що володіє далекою стратегічною авіацією. Багато літаків було перекинуто з колишніх союзних республік до Росії. Деякі були знищені. Зокрема, 11 нових бомбардувальників [[Ту-160]], що розташовувалися в Україні, були утилізовані. 8 таких літаків Україна передала Росії як погашення заборгованості за газ.

== Див. також ==
* [[Повітряно-десантні війська]]
* [[Аеромобільні війська України]]
* [[Збройні сили України]]

== Джерела ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.airforce.ru/ Сайт про ВПС РФ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080105214452/http://www.airforce.ru/ |date=5 січня 2008 }}: airforce.ru {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20071017014151/http://www.vko.ru/Default.aspx Журнал «''Повітряно-Космічна оборона''»]: vko.ru {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Збройні сили СРСР]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 1918]]
[[Категорія:Історичні повітряні сили]]
[[Категорія:Військові формування, розформовані 1991]]
[[Категорія:Військово-повітряні сили СРСР| ]]
[[Категорія:Види збройних сил СРСР]]


text:
# Macroscelides proboscideus
Macroscelides proboscideus — вид ссавців родини Стрибунцеві (Macroscelididae). Вид поширений у Намібії, Ботсвані та ПАР. Зустрічається у тропічних та субтропічних вологих саванах та спекотних пустелях. Етимологія: дав.-гр. μακρός — «довгий», дав.-гр. σκίλος — «ноги».

title: Macroscelides proboscideus

wikitext:
{{Italic title}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Macroscelides proboscideus''
| image = Macroscelides proboscideus.jpg
| status = LC
| status_system = iucn3.1
| image_width = 300px
| image_caption =
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| infraphylum = [[Хребетні]] (Vertebrata)
| infraclassis = [[Плацентарні]] (Eutheria)
| classis = [[Ссавці]] (Mammalia)
| superordo = [[Афротерії]] (Afrotheria)
| ordo = [[Стрибунцеподібні]] (Macroscelidea)
| familia = [[Стрибунцеві]] (Macroscelididae)
| genus = ''[[Macroscelides]]''
| species = '''''М. proboscideus'''''
| binomial = ''Macroscelides proboscideus''
| binomial_authority = ([[Джордж Шоу|Shaw]], 1800)
| synonyms =
| range_map = Macroscelides proboscideus distribution.svg
| range_map_caption = Мапа поширення виду
| wikispecies = Macroscelides proboscideus
}}
'''''Macroscelides proboscideus''''' — вид [[ссавці]]в родини [[Стрибунцеві]] (Macroscelididae). Вид поширений у [[Намібія|Намібії]], [[Ботсвана|Ботсвані]] та [[ПАР]]. Зустрічається у тропічних та субтропічних вологих [[савана]]х та спекотних [[пустеля]]х. Етимологія: {{lang-grc|μακρός}} — «довгий», {{lang-grc|σκίλος}} — «ноги»<ref>{{книга |автор=Rev. J. G. Wood|заголовок=Wood's animal kingdom||посилання =https://books.google.com.ua/books?id=FVF_PhTjK7cC&pg=PA432|видавництво=Harvard University|рік=1870|том= |сторінки = 432|сторінок =800|isbn=}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* California Academy of Sciences. Elephant-shrews or Sengis: Macroscelidea. https://web.archive.org/web/20080723055107/http://research.calacademy.org/research/bmammals/eshrews/index.html

{{ссавці-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Слонові землерийки]]

[[Категорія:Ссавці Намібії]]
[[Категорія:Ссавці Ботсвани]]
[[Категорія:Ссавці ПАР]]
[[Категорія:Тварини, описані 1800]]

title: ?Macroscelides proboscideus

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Інфратип: Хребетні (Vertebrata)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Інфраклас: Плацентарні (Eutheria)

Надряд: Афротерії (Afrotheria)

Ряд: Стрибунцеподібні (Macroscelidea)

Родина: Стрибунцеві (Macroscelididae)

Рід: Macroscelides

Вид: М. proboscideus

Вікісховище: Macroscelides proboscideus

Віківиди: Macroscelides proboscideus


text:
# Mr. Meat
Mr. Meat (укр: Пан Міт, Містер М'ясо) — гра розробників Keplerians у жанрі survival horror та втеча.
Спочатку була розроблена Kalipso Games, коли Keplerians пізніше представили гру.

## Сюжет
Якийсь м'ясник на прізвисько Пан Міт викрадає свою співробітницю Амелію Кларк і ховає її у своїй секретній лабораторії. Протагоніст гри — детектив Ентоні приїжджає до компанії Mr. Meat де знаходить божевільного м'ясника-вбивцю, який прагне крові. Його основні цілі — врятувати Амелію, заарештувати пана міта чи врятувати дочку — Ребекку.

## Персонажі

#### Ентоні
Ентоні Мюллер (англ. Anthony Muller) — головний герой. Ентоні — мисливець за головами, який, імовірно, збирає винагороди та рятує людей, щоб заробити гроші.

#### Ребекка
Ребекка Метені (англ. Rebecca Meteny) — старша дочка Джеффрі й Сьюзен, а також старша сестра Мішель. Ребекка — перша дитина Джеффрі й Сьюзен, а також старша сестра Мішель. Вона жила звичайним життям зі своєю сім’єю, доки Сьюзен не зрадила Джеффрі з Френком, а Джеффрі в гніві перетворив Френка на Свиню 13. Джеффрі вигнав Сьюзен і Мішель зі свого дому та розлучився, але залишив Ребекку під своєю опікою, замкнувши в собі його гараж. У якийсь момент Ребекка впала в колодязь, що вів до казана, повного червоної рідини, яка перетворює будь-кого на свиню, і в кінцевому підсумку проковтнула трохи, таким чином перетворивши себе на напівсвиню. Вона також любить яблука.

#### Доктор Вайт
Доктор Вайт (англ. Dr. White)  — тритагоніст і другорядний персонаж франшизи, який є вченим. Доктор Уайт почав працювати з Джеффрі та його компанією наприкінці 1989 року, і разом з іншими колегами вони перетворювали людей на свиней і були надто налякані, щоб піти. 13 січня 1990 року він почав розмовляти з дочкою Джеффрі, Ребеккою, а 18 лютого 1990 року він сказав Ребеці бути сильною та протистояти своєму батькові, але 19 лютого 1990 року Ребекка дізналася про експерименти свого батька і була перетворена на свиню після падіння в колодязь, а коли Джеффрі замкнув її в клітку, доктор Вайт у страху втік.

#### Пан Міт
Джеффрі Метені {англ. Jeffrey Meteny), відомий під своїм псевдонімом Пан Міт/Містер М'ясо (англ. Mr. Meat) — головний антагоніст франшизи, який є серійним вбивцею і різником

#### Френк Міллер
Свиня 13 (англ. Pig 13), також відомий Френк Міллер (англ. Frank Miller) — персонаж, який він, улюбленець свині містера Міта.

## ікаві факти
|  | Ця стаття є заготовкою. Ви можете допомогти проєкту, доробивши її. Це повідомлення варто замінити точнішим. |

title: Mr. Meat

wikitext:
{{без джерел|дата=червень 2024}}
{{Відеогра
| назва = Mr. Meat
| зображення =
| розмір =
| підпис =
| розробники = Keplerians Horror Games
| видавці = Keplerians Horror Games
| мова інтерфейсу = [[англійська мова]] та інші
| наступна гра = Mr Meat 2: Prison Break
| дата випуску = [[19 жовтня]], [[2018]] (Psychopath Hunt)

[[3 квітня]], [[2019]]
| жанр = [[горор]]
| платформа = [[Android]]
[[iOS]]
| рушій =
| режим = [[Однокористувацька гра]]
| сайт = https://keplerians.com/mr-meat/
| версія =
}}

'''Mr. Meat''' ([[укр]]: Пан Міт, Містер М'ясо) — гра розробників Keplerians у жанрі survival horror та втеча.

Спочатку була розроблена Kalipso Games, коли Keplerians пізніше представили гру.

== Сюжет ==
Якийсь м'ясник на прізвисько Пан Міт викрадає свою співробітницю Амелію Кларк і ховає її у своїй секретній лабораторії. Протагоніст гри — детектив Ентоні приїжджає до компанії Mr. Meat де знаходить божевільного м'ясника-вбивцю, який прагне крові. Його основні цілі — врятувати Амелію, заарештувати пана міта чи врятувати дочку — Ребекку.

== Геймплей ==

== Персонажі ==

==== Ентоні ====
'''Ентоні Мюллер''' (англ. Anthony Muller) — головний герой. Ентоні — мисливець за головами, який, імовірно, збирає винагороди та рятує людей, щоб заробити гроші.

==== Ребекка ====
'''Ребекка Метені''' (англ. Rebecca Meteny) — старша дочка Джеффрі й Сьюзен, а також старша сестра Мішель. Ребекка — перша дитина Джеффрі й Сьюзен, а також старша сестра Мішель. Вона жила звичайним життям зі своєю сім’єю, доки Сьюзен не зрадила Джеффрі з Френком, а Джеффрі в гніві перетворив Френка на Свиню 13. Джеффрі вигнав Сьюзен і Мішель зі свого дому та розлучився, але залишив Ребекку під своєю опікою, замкнувши в собі його гараж. У якийсь момент Ребекка впала в колодязь, що вів до казана, повного червоної рідини, яка перетворює будь-кого на свиню, і в кінцевому підсумку проковтнула трохи, таким чином перетворивши себе на напівсвиню. Вона також любить яблука.

==== Доктор Вайт ====
'''Доктор Вайт''' (англ. Dr. White)  — тритагоніст і другорядний персонаж франшизи, який є вченим. Доктор Уайт почав працювати з Джеффрі та його компанією наприкінці 1989 року, і разом з іншими колегами вони перетворювали людей на свиней і були надто налякані, щоб піти. 13 січня 1990 року він почав розмовляти з дочкою Джеффрі, Ребеккою, а 18 лютого 1990 року він сказав Ребеці бути сильною та протистояти своєму батькові, але 19 лютого 1990 року Ребекка дізналася про експерименти свого батька і була перетворена на свиню після падіння в колодязь, а коли Джеффрі замкнув її в клітку, доктор Вайт у страху втік.

==== Пан Міт ====
'''Джеффрі Метені''' {англ. Jeffrey Meteny), відомий під своїм псевдонімом '''Пан Міт/Містер М'ясо''' (англ. Mr. Meat) — головний антагоніст франшизи, який є серійним вбивцею і різником

==== Френк Міллер ====
'''Свиня 13''' (англ. Pig 13), також відомий '''Френк Міллер''' (англ. Frank Miller) — персонаж, який він, улюбленець свині містера Міта.

== Див. також ==

* [[Джо Метені]]

== ікаві факти ==

* Рання гра називалася Psychopath Hunt і належала компанії Kalipso Games.
* У Пана Міта натхненний Джо Метені{{Stub}}
[[Категорія:Ігри Keplerians Horror Games]]
[[Категорія:Ігри для Android]]
[[Категорія:Ігри жахів]]

title: Mr. Meat

Розробник: Keplerians Horror Games

Видавець: Keplerians Horror Games

Жанр(и): горор

Платформа: Android · iOS

Дата випуску: 19 жовтня, 2018 (Psychopath Hunt) · 3 квітня, 2019

Режим гри: Однокористувацька гра

Мова: англійська мова та інші

Наступна гра: Mr Meat 2: Prison Break


text:
# Спряжені числа
Спря́женими числами (також комплексно-спря́женими числами) називаються два комплексні числа, які мають таку саму дійсну частину та протилежні за знаком уявні частини. Наприклад, спряженими є числа 3 + 4i та 3 − 4i. Число спряжене до числа {\displaystyle z\!} позначається {\displaystyle {\overline {z}}}. У загальному випадку, спряженим до числа {\displaystyle z}
{\displaystyle z=a+ib,\,}
де {\displaystyle a} та {\displaystyle b} — дійсні числа, є
{\displaystyle {\overline {z}}=a-ib.\,}
Наприклад,
{\displaystyle {\overline {(3-2i)}}=3+2i}
{\displaystyle {\overline {7}}=7}
{\displaystyle {\overline {i}}=-i.}
На комплексній площині спряжені числа представлені точками, симетричними відносно дійсної осі. У полярній системі координат спряжені числа мають вигляд {\displaystyle re^{i\phi }} та {\displaystyle re^{-i\phi }}, що безпосередньо випливає з формули Ейлера.
Спряженими числами є корені квадратного рівняння з дійсними коефіцієнтами та від'ємним дискримінантом.

## Властивості
Для довільних комплексних чисел {\displaystyle z} та {\displaystyle w}:
- {\displaystyle {\overline {(z\pm w)}}={\overline {z}}\pm {\overline {w}}\!\ }

- {\displaystyle {\overline {(zw)}}={\overline {z}}\;{\overline {w}}\!\ }

- {\displaystyle {\overline {z}}=z\Leftrightarrow z} є дійсним числом

- {\displaystyle {\overline {z^{n}}}={\overline {z}}^{n}} для всіх цілих {\displaystyle n}

- {\displaystyle \left|{\overline {z}}\right|=\left|z\right|}

- {\displaystyle {\left|z\right|}^{2}=z{\overline {z}}={\overline {z}}z}

- {\displaystyle {\overline {\overline {z}}}=z\!\ }, (тобто, спряження є інволюцією)

- {\displaystyle z^{-1}={\frac {\overline {z}}{{\left|z\right|}^{2}}}}, якщо z не дорівнює нулю. За допомогою цієї властивості обчислюють обернене комплексного числа заданого у прямокутних координатах.

- Якщо {\displaystyle \phi \,} є голоморфною функцією, звуження якої на множину дійсних чисел є дійсною функцією, та визначено {\displaystyle \phi (z)\,}, то

{\displaystyle \phi ({\overline {z}})={\overline {\phi (z)}}.\,\!}
Зокрема:
- {\displaystyle \exp({\overline {z}})={\overline {\exp(z)}}\,\!}
- {\displaystyle \log({\overline {z}})={\overline {\log(z)}}\,\!}, якщо z не дорівнює нулю.
- Якщо {\displaystyle p} — поліном з дійсними коефіцієнтами і {\displaystyle p(z)=0\!\,}, то також {\displaystyle p({\overline {z}})=0}. Отже, комплексні (не дійсні) корені таких поліномів завжди утворюють комплексно-спряжені пари.

## Визначення координат числа та спряження
Прямокутні та полярні координати комплексного числа можуть бути визначені за допомогою формул:
- {\displaystyle x=\operatorname {Re} \,(z)=(z+{\overline {z}})/2}
- {\displaystyle y=\operatorname {Im} \,(z)=(z-{\overline {z}})/2i}
- {\displaystyle \rho =\left|z\right|={\sqrt {z\cdot {\overline {z}}}}}
- {\displaystyle e^{i\theta }=z/\left|z\right|=e^{i\arg z}={\sqrt {z/{\overline {z}}}}} (якщо z не дорівнює нулю).

title: Спряжені числа

wikitext:
[[Файл:Complex conjugate picture.svg|right|thumb|Геометричне представлення <big><math>z</math></big> та його спряженого <big><math>\bar{z}</math></big> на комплексній площині]]

'''Спря́женими числами''' (також '''комплексно-спря́женими числами''') називаються два [[комплексні числа]], які мають таку саму дійсну частину та протилежні за знаком уявні частини<ref>{{MathWorld|ComplexConjugate|Complex Conjugates}}</ref>. Наприклад, спряженими є числа 3 + 4i та 3 − 4i. Число спряжене до числа <math>z\!</math> позначається <math>\overline{z}</math>. У загальному випадку, спряженим до числа <big><math>z</math></big>
: <math> z=a+ib,\,</math>
де <math>a</math> та <math>b</math> — [[дійсні числа]], є
: <math>\overline{z} = a - ib.\,</math>

Наприклад,
: <math>\overline{(3-2i)} = 3 + 2i</math>
: <math>\overline{7}=7</math>
: <math>\overline{i} = -i.</math>

На комплексній площині спряжені числа представлені точками, симетричними відносно дійсної осі. У [[Полярна система координат|полярній системі координат]] спряжені числа мають вигляд <big><math>r e^{i \phi}</math></big> та <big><math>r e^{-i \phi}</math></big>, що безпосередньо випливає з [[формула Ейлера|формули Ейлера]].

Спряженими числами є корені [[квадратне рівняння|квадратного рівняння]] з дійсними коефіцієнтами та від'ємним дискримінантом.

== Властивості ==
Для довільних комплексних чисел <big><math>z</math></big> та <big><math>w</math></big>:

* <math>\overline{(z \plusmn w)} = \overline{z} \plusmn \overline{w} \!\ </math>

* <math>\overline{(zw)} = \overline{z}\; \overline{w} \!\ </math>

* <math>\overline{z} = z \Leftrightarrow z </math> є дійсним числом

* <math>\overline{z^n} = \overline{z}^n </math> для всіх цілих <big><math>n</math></big>

* <math>\left| \overline{z} \right| = \left| z \right|</math>

* <math>{\left| z \right|}^2 = z\overline{z} = \overline{z}z</math>

* <math>\overline{\overline{z}} = z \!\ </math>, (тобто, спряження є [[інволюція (математика)|інволюцією]])

* <math>z^{-1} = \frac{\overline{z}}{{\left| z \right|}^2}</math>, якщо ''z'' не дорівнює нулю. За допомогою цієї властивості обчислюють обернене комплексного числа заданого у [[Декартова система координат|прямокутних координатах]].

* Якщо <math>\phi\,</math> є [[Голоморфна функція|голоморфною функцією]], звуження якої на множину дійсних чисел є дійсною функцією, та визначено <math>\phi(z)\,</math>, то

: <math>\phi(\overline{z}) = \overline{\phi(z)}.\,\!</math>
: Зокрема:
:* <math>\exp(\overline{z}) = \overline{\exp(z)}\,\!</math>
:* <math>\log(\overline{z}) = \overline{\log(z)}\,\!</math>, якщо ''z'' не дорівнює нулю.
:* Якщо <math>p</math> — [[поліном]] з [[дійсні числа|дійсними]] коефіцієнтами і <math>p(z) = 0\!\,</math>, то також <math>p(\overline{z}) = 0</math>. Отже, комплексні (не дійсні) [[корінь функції|корені]] таких поліномів завжди утворюють комплексно-спряжені пари.

== Визначення координат числа та спряження ==
Прямокутні та полярні координати комплексного числа можуть бути визначені за допомогою формул:
* <math>x = \operatorname{Re}\,(z) = (z + \overline{z})/2</math>
* <math>y = \operatorname{Im}\,(z) = (z - \overline{z})/2i</math>
* <math>\rho = \left| z \right| = \sqrt {z \cdot \overline{z}}</math>
* <math>e^{i\theta} = z/\left| z \right| = e^{i\arg z} = \sqrt {z/\overline{z}}</math> (якщо ''z'' не дорівнює нулю).

==Див. також==
* [[Ермітово-спряжена матриця]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{refimprove|дата=квітень 2020}}
{{math-stub}}

[[Категорія:Комплексні числа]]