text:
# Макс Айронс
Максиміліан Пол «Макс» Діармід Айронс (нар. 17 жовтня 1985) — англо-ірландський кіноактор і модель. Відомий за фільмами: Клуб бунтівників (2014), Червона Шапочка (2011), Біла Королева і Гостя (2013).

## Біографія
Айронс народився у місті Камден, Лондон. Його батьки — ірландська актриса Шинейд К'юсак і англійський актор Джеремі Айронс. Він є онуком акторів Сіріла К'юсака і Морін Кілі. Його брат — фотограф Семюель Айронс.
Він навчався у школі Dragon School в Оксфорді, потім в Bryanston School в Дорсеті (з якого він був вигнаний незабаром після отримання срібла за стрибок у висоту), і закінчив Гілдхоллську школу музики й театру в 2008 році. Айронс страждав від дислексії в шкільні роки і батько відмовляв його від акторської кар'єрі.
У 2006 році Макс був випадково помічений фотографом Маріо Тестіно, завдяки якому з'явився у фотосесії Burberry та в інших рекламних кампаніях.
У 2011 році Айронс зіграв роль Генрі в Червона Шапочка з зірками Амандою Сейфрід і Гері Олдманом. Макс зіграв Джареда Хоу в фільмі 2013 року Гостя, заснований на романі Стефані Майєр з однойменною назвою.
У 2013 році знявся в телесеріалі «Біла королева», який знятий за однойменним історичним романом британської письменниці Філіппи Грегорі. У 2014 році вийшли два фільми за участю актора: «Жінка в золоті» (Woman In Gold) і «Клуб бунтівників» (The Riot Club).

## Особисте життя
Макс Айронс зустрічався з австралійською актрисою Емілі Браунінг, вони розійшлися в 2012 році . Наразі зустрічається із Софі Пера.

## Фільмографія
| Рік  | Українська назва | Назва оригіналу | Роль                | Примітки         |
| ---- | ---------------- | --------------- | ------------------- | ---------------- |
| 2004 | Театр            | Being Julia     | хлопчик біля завіси |                  |
| 2009 | Неоплачена любов | Unrequited Love | Том                 |                  |
| 2009 | Втікачка         | The Runaway     | Томмі               |                  |
| 2009 | Доріан Грей      | Dorian Gray     | Люциус              |                  |
| 2011 | Червона Шапочка  | Red Riding Hood | Генрі               |                  |
| 2013 | Гостя            | The Host        | Джаред Хоу          |                  |
| 2013 | Біла королева    | The White Queen | Едвард IV           | серіал; 10 серій |
| 2013 | Антоніо Вівальді | Vivaldi         | Антоніо Вівальді    |                  |
| 2014 | Клуб бунтівників | The Riot club   |                     |                  |
| 2017 | Кривий будиночок | Crooked House   | Чарльз Гейворд      |                  |
| 2017 | Гіркі жнива      | Bitter Harvest  | Юрій                |                  |
| 2018 | Термінал         | Terminal        | Альфред             |                  |
| 2018 | Кондор           | Condor          | Джо Тернер          |                  |

title: Макс Айронс

wikitext:
{{ІП|Айронс}}
{{Кінематографіст
| Ім'я                = Макс Айронс
| Фото                = Max Irons (15822521657) (cropped).jpg
| Ім'я при народженні = Максиміліан Пол Діармід Айронс
| Професія            = [[актор]], [[модель]]
| Громадянство        = {{GBR}}
| Роки активності     = 2004 — дотепер
| imdb_id             = 1796057
| Сайт                =
}}
'''Максиміліан Пол «Макс» Діармід Айронс''' ({{н}} {{ДН|17|10|1985}})<ref>{{Cite web |url=http://www.kinofilms.ua/ukr/star/119023_Max_Irons/ |title=Біографія та фільмографія Макса Айронса |accessdate=8 січня 2016 |archive-date=16 лютого 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160216084434/http://www.kinofilms.ua/ukr/star/119023_Max_Irons/ }}</ref> — англо-ірландський кіноактор і модель. Відомий за фільмами: ''Клуб бунтівників'' (2014), ''[[Червона шапочка (фільм, 2011)|Червона Шапочка]]'' (2011), ''Біла Королева'' і ''[[Гостя (фільм)|Гостя]]'' (2013).

== Біографія ==
Айронс народився у місті Камден, Лондон. Його батьки — ірландська актриса Шинейд К'юсак і англійський актор [[Джеремі Айронс]]. Він є онуком акторів Сіріла К'юсака і Морін Кілі.<ref>{{cite news | url=http://jeremyirons.net/max-irons/ | title=Макс Айронс | work=[http://jeremyirons.net/ JeremyIrons.net] | accessdate=7 жовтня 2011 року | archive-date=25 серпня 2011 | archive-url=https://web.archive.org/web/20110825181611/http://jeremyirons.net/max-irons/ }}</ref><ref name=nzherald2005>{{cite news|url=http://www.nzherald.co.nz/lifestyle/news/article.cfm?c_id=6&objectid=10125499|title=Король усіх його замків|work=The New Zealand Herald|date=14 Травня 2005|accessdate=9 Вересня 2010 року|first=Elaine|last=Lipworth|archive-date=10 вересня 2012|archive-url=https://archive.today/20120910025000/http://www.nzherald.co.nz/lifestyle/news/article.cfm?c_id=6&objectid=10125499}}</ref> Його брат — фотограф Семюель Айронс.

Він навчався у школі {{lang|en|Dragon School}} в [[Оксфорд]]і, потім в {{lang|en|Bryanston School}} в [[Дорсет]]і (з якого він був вигнаний незабаром після отримання срібла за стрибок у висоту),<ref name="gilbert13">{{cite news | url=http://www.independent.co.uk/arts-entertainment/films/features/max-irons-work-with-my-father-thats-worst-my-nightmare-8660464.html | title=Макс Айронс: 'Працювати з батьком? Це найгірший мій кошмар' | newspaper=[[ Індепендент]] | first=Герард | last=Гілберт | date=16 червня 2013 року | accessdate=21 квітня 2014 року | archive-date=8 серпня 2016 | archive-url=https://web.archive.org/web/20160808223219/http://www.independent.co.uk/arts-entertainment/films/features/max-irons-work-with-my-father-thats-worst-my-nightmare-8660464.html }}</ref> і закінчив [[Ґілдхоллська школа музики й театру|Гілдхоллську школу музики й театру]] в 2008 році. Айронс страждав від [[дислексія|дислексії]] в шкільні роки і батько відмовляв його від акторської кар'єрі.

У 2006 році Макс був випадково помічений фотографом [[Маріо Тестіно]], завдяки якому з'явився у фотосесії [[Burberry]] та в інших рекламних кампаніях.

У 2011 році Айронс зіграв роль Генрі в [[Червона шапочка (фільм, 2011)|Червона Шапочка]] з зірками [[Аманда Сейфрід|Амандою Сейфрід]] і [[Гері Олдман]]ом. Макс зіграв Джареда Хоу в фільмі 2013 року [[Гостя (фільм)|Гостя]], заснований на романі [[Стефані Майєр]] з однойменною назвою.

У 2013 році знявся в телесеріалі «Біла королева», який знятий за однойменним історичним романом британської письменниці [[Філіппа Грегорі|Філіппи Грегорі]]. У 2014 році вийшли два фільми за участю актора: «Жінка в золоті» ({{lang|en|Woman In Gold}}) і «Клуб бунтівників» ({{lang|en|The Riot Club}}).

== Особисте життя ==
Макс Айронс зустрічався з австралійською актрисою Емілі Браунінг, вони розійшлися в 2012 році <ref>{{cite news| url=http://www.mtv.com/news/2515868/max-irons-macys-interview/| title=Max Irons talks about crushing on Kate Moss, his Love of Uggs, and more in our exclusive interview| accessdate=21 липня 2011 року| archive-date=22 грудня 2015| archive-url=https://web.archive.org/web/20151222213549/http://www.mtv.com/news/2515868/max-irons-macys-interview/}}</ref>. Наразі зустрічається із Софі Пера.

== Фільмографія ==
{| class="wikitable"
|+
|-
! Рік
! Українська назва
! Назва оригіналу
! Роль
! Примітки
|-
|2004
| Театр
|''Being Julia''
|хлопчик біля завіси
|
|-
|rowspan=3|2009
| Неоплачена любов
|''Unrequited Love''
|Том
|
|-
| Втікачка
|''The Runaway''
|Томмі
|
|-
|[[Доріан Грей (фільм)|Доріан Грей]]
|''Dorian Gray''
|Люциус
|
|-
|2011
|[[Червона шапочка (фільм, 2011)|Червона Шапочка]]
|''Red Riding Hood''
|Генрі
|
|-
|rowspan=3|2013
|[[Гостя (фільм)|Гостя]]
|''The Host''
|Джаред Хоу
|
|-
|Біла королева
|''The White Queen''
|Едуард IV|Едвард IV
|серіал; 10 серій
|-
|Антоніо Вівальді
|''Vivaldi''
|Антоніо Вівальді
|
|-
|2014
|Клуб бунтівників
|''The Riot club''
|
|
|-
|rowspan=2|2017
|[[Кривий будиночок (фільм)|Кривий будиночок]]
|''Crooked House''
|Чарльз Гейворд
|
|-
|[[Гіркі жнива]]
|''Bitter Harvest''
|Юрій
|
|-
|[[2018 у кіно|2018]]
|Термінал
|''Terminal''
|Альфред
|
|-
|[[2018 у кіно|2018]]
|[[Кондор (телесеріал)|Кондор]]
|''Condor''
|Джо Тернер
|
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.kinofilms.ua/ukr/star/119023_Max_Irons/films/ Макс Айронс на kinofilms.ua ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160216073752/http://www.kinofilms.ua/ukr/star/119023_Max_Irons/films/ |date=16 лютого 2016 }}
* [http://www.imdb.com/name/nm1796057/ Макс Айронс на IMDb] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160117131242/http://www.imdb.com/name/nm1796057/ |date=17 січня 2016 }}

{{ac}}

{{DEFAULTSORT:Айронс Макс}}
[[Категорія:Англійські актори]]
[[Категорія:Діячі англійської культури, що підтримали Україну]]

title: Макс Айронс

Ім'я при народженні: Максиміліан Пол Діармід Айронс

Дата народження: 17 жовтня 1985 (39 років)

Місце народження: Камден, Великий Лондон, Лондон, Англія, Велика Британія

Громадянство: Велика Британія

Alma mater: Dragon Schoold, Ґілдголська школа музики й театру і Bryanston Schoold

Професія: актор, модель

Кар'єра: 2004 — дотепер


text:
# Стейдж-дайвінг
Сте́йдж-да́йвінг (від англ. stage diving) або пірна́ння зі сце́ни — поведінка натовпу фанатів на концерті, найчастіше фанатів рок-гурту, при якому одна людина забирається на сцену під час виступу гурту і стрибає у натовп, що намагається утримати її над собою руками. Багато музикантів роблять пірнання зі сцени частиною свого виступу. Може супроводжуватися крауд-серфінгом — людина «пливе» на руках фанатів. Пірнання зі сцени можуть викликати серйозні травми, оскільки натовп може бути не в змозі утримати пірнальника. Відомі випадки, коли натовп попросту розступався перед виконавцем, що падав. Вперше стрибок у натовп здійснив культовий рок-вокаліст Іггі Поп.

wikiname: ukwiki

title: Стейдж-дайвінг

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Seattle - Pain in the Grass - 1995 - crowd surfing 01.jpg|right|thumb|Пірнання зі сцени]]
[[Файл:Stage diving.jpg|thumb|Пірнання зі сцени]]

'''Сте́йдж-да́йвінг''' (від {{lang-en|stage diving}}) або '''пірна́ння зі сце́ни''' — поведінка натовпу [[фанат]]ів на [[концерт]]і, найчастіше фанатів [[рок-гурт]]у, при якому одна людина забирається на сцену під час виступу гурту і стрибає у натовп, що намагається утримати її над собою руками. Багато музикантів роблять пірнання зі сцени частиною свого виступу. Може супроводжуватися [[крауд-серфінг]]ом — людина «пливе» на руках фанатів. Пірнання зі сцени можуть викликати серйозні [[Травма|травми]], оскільки натовп може бути не в змозі утримати пірнальника. Відомі випадки, коли натовп попросту розступався перед виконавцем, що падав. Вперше стрибок у натовп здійснив культовий рок-вокаліст [[Іггі Поп]].

== Див. також ==
* [[Слем]]
* [[Хедбенгінг]]
* [[Крауд-серфінг]]

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Людська поведінка]]


text:
# Прончищев Василь Васильович
Прончищев Василь Васильович (приблизно 1702, — 29 серпня (9 вересня) 1736) — російський полярний мореплавець, дослідник Арктики, морський офіцер.

## Біографія
У 1735—1736 роках очолив експедицію на дубель-шлюпці «Якутськ», метою експедиції була розвідка морського шляху з річки Лена до річки Єнісей. Штурманом під час цієї експедиції був Челюскін Семен Іванович.
Дружина — Прончищева Тетяна Федорівна.

## Пам'ять
- В 2017 р. знятий фільм про життя і подвиг В. В. Прончищева під назвою «Перші».

title: Прончищев Василь Васильович

wikitext:
{{особа}}
{{Однофамільці|Прончищев}}
'''Прончищев Василь Васильович''' (приблизно 1702, — 29 серпня (9 вересня) [[1736]]) — російський полярний мореплавець, дослідник [[Арктика|Арктики]], морський офіцер.

== Біографія ==
[[Файл:Путь прончищева.PNG|thumb|250px|Шлях експедиції Прончищева в 1735 і 1736 роках]]
[[Файл:Страница Якутска смерть Прончищева.jpg|thumb|250 px|Фрагмент сторінки вахтового журналу «Якутська» від 30 серпня 1736 р. з повідомленням про смерть Прончищева]]
У 1735—1736 роках очолив експедицію на [[Дубель-шлюпка|дубель-шлюпці]] «Якутськ», метою експедиції була розвідка морського шляху з річки [[Лена (річка)|Лена]] до річки [[Єнісей]]. Штурманом під час цієї експедиції був [[Челюскін Семен Іванович]].

Дружина — [[Прончищева Тетяна Федорівна]].

== Пам'ять ==
* В 2017 р. знятий фільм про життя і подвиг В. В. Прончищева під назвою «Перші».

== Див. також ==
* [[Прончищева Тетяна Федорівна]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://ivki.ru/kapustin/person/cheluskin/cheluskin.htm Василий Прончищев и Семён Челюскин]

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Дослідники Арктики]]
[[Категорія:Померли від цинги]]
[[Категорія:Велика Північна експедиція]]

title: Прончищев Василь Васильович

Народився: 1702 · Богимово, Таруський повітd, Московське царство

Помер: 29 серпня (9 вересня) 1736 · Таймир, Російська імперія · ·цинга

Поховання: Саха

Країна: Московське царство · Російська імперія

Діяльність: мандрівник-дослідник

Alma mater: Школа математичних і навігаційних наукd

У шлюбі з: Прончищева Тетяна Федорівна


text:
# Tropidonophis multiscutellatus
Tropidonophis multiscutellatus — вид змій родини полозових (Colubridae). Мешкає на Новій Гвінеї та на сусідніх островах.

## Поширення і екологія
Tropidonophis multiscutellatus мешкають на більшій частині Нової Гвінеї (за винятком півдня і крайнього південного сходу острова та гір Центрального хребта), а також на островах Біак і Нумфор. Вони живуть у вологих тропічних лісах, на берегах водойм. Зустрічаються на висоті до 1440 м над рівнем моря. Ведуть водний, денний спосіб життя. Живляться переважно амфібіями, а також рибою. Самиці відкладають яйця, в кладці від 2 до 7 яєць.

title: Tropidonophis multiscutellatus

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Tropidonophis multiscutellatus''
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=42492603|title=Tropidonophis multiscutellatus|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.2|accessdate=14 січня 2023}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| infraordo = [[Змії]] (Serpentes)
| familia = [[Полозові]] (Colubridae)
| subfamilia = [[Вужеві]] (Natricinae)
| genus = ''[[Tropidonophis]]''
| species = '''''T. multiscutellatus'''''
| binomial = ''Tropidonophis multiscutellatus''
| binomial_authority = ([[Theodorus Willem van Lidth de Jeude|Lidth de Jeude]], 1911)
| synonyms =''Styporhynchus multiscutellatus''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Tropidonophis multiscutellatus
| commonscat = Tropidonophis multiscutellatus
| commons = Tropidonophis multiscutellatus
}}
'''''Tropidonophis multiscutellatus''''' — вид [[Змії|змій]] родини [[Полозові|полозових]] (Colubridae)<ref>{{NRDB species|genus=Tropidonophis|species=multiscutellatus}}</ref>. Мешкає на [[Нова Гвінея|Новій Гвінеї]] та на сусідніх островах.

== Поширення і екологія ==
''Tropidonophis multiscutellatus'' мешкають на більшій частині [[Нова Гвінея|Нової Гвінеї]] (за винятком півдня і крайнього південного сходу острова та гір [[Центральний хребет (Нова Гвінея)|Центрального хребта]]), а також на островах {{нп|Біак (острів)|Біак|en|Biak}} і {{нп|Нумфор (острів)|Нумфор|en|Numfor}}. Вони живуть у вологих тропічних лісах, на берегах водойм. Зустрічаються на висоті до 1440 м над рівнем моря. Ведуть водний, денний спосіб життя. Живляться переважно амфібіями, а також рибою. Самиці відкладають яйця, в кладці від 2 до 7 яєць.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q3540667}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Вужеві]]
[[Категорія:Тварини, описані 1911]]
[[Категорія:Плазуни Індонезії]]
[[Категорія:Плазуни Папуа Нової Гвінеї]]

title: ?Tropidonophis multiscutellatus

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Інфраряд: Змії (Serpentes)

Родина: Полозові (Colubridae)

Підродина: Вужеві (Natricinae)

Рід: Tropidonophis

Вид: T. multiscutellatus

Вікісховище: Tropidonophis multiscutellatus

Віківиди: Tropidonophis multiscutellatus


text:
# Пам'ятка природи «Колонія сірих чапель»
Пам'ятка природи «Колонія сірих чапель» була оголошена рішенням виконкому Миколаївської обласної ради депутатів трудящих від 20.112.1976 № 668 «Про затвердження природних об'єктів пам'ятками природи місцевого значення», на землях Вознесенського району Миколаївської області (с. Трикрати, урочище «Василева пасіка»).
Площа — 0,1 га.

## Скасування
Рішенням Миколаївської обласної ради від 23.12.1999 № 5 "Про розширення Регіонального ландшафтного парку «Гранітно-степове побужжя» пам'ятка була скасована.
Згодом відбулось входження території до Регіонального ландшафтного парку «Гранітно-Степове Побужжя»...

title: Пам'ятка природи «Колонія сірих чапель»

wikitext:
{{Otheruses|Колонія (значення)}}
'''Пам'ятка природи «Колонія сірих чапель»''' була оголошена рішенням виконкому [[Миколаївська область|Миколаївської]] обласної ради депутатів трудящих від 20.112.1976 № 668 «Про затвердження природних об'єктів пам'ятками природи місцевого значення», на землях [[Вознесенський район|Вознесенського]] району Миколаївської області (с. [[Трикрати]], урочище «Василева пасіка»).

Площа — 0,1 га.

== Скасування ==
Рішенням Миколаївської обласної ради від 23.12.1999 № 5 "Про розширення Регіонального ландшафтного парку «Гранітно-степове побужжя» пам'ятка була скасована.

Згодом відбулось входження території до Регіонального ландшафтного парку «[[Гранітно-Степове Побужжя]]».<ref>Вся інформація про створення об'єкту взята із текстів зазначених у статті рішень обласної ради, що надані Державним управлянням екології та природних ресурсів Хмельницької області Всеукраїнській громадській організації «Національний екологічний центр України» </ref>.<ref>Відповідно до листа Міністерства екології та природних ресурсів України № 9-04/18-16 від 11.01.2016 року «Щодо надання роз'яснення», з якого слідує, що вся інформація про установи природно-заповідного фонду є відкритою </ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Природно-заповідний фонд Вознесенського району}}

[[Категорія:Втрачені природоохоронні території (до 2000-х)]]
[[Категорія:Втрачені природоохоронні території Миколаївської області]]
[[Категорія:Орнітологічні заказники Миколаївської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1976]]


text:
# Новоандрієвка (Кармаскалинський район)
Новоандрі́євка (рос. Новоандреевка, башк. Яңы Андреевка) — присілок у складі Кармаскалинського району Башкортостану, Росія. Входить до складу Шаймуратовської сільської ради.
Населення — 121 особа (2010; 120 в 2002).
Національний склад:
- мордва — 31 %

title: Новоандрієвка (Кармаскалинський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Новоандрієвка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Новоандреевка}}<br/>{{lang-ba|Яңы Андреевка}}
 | карта розташування1 = Росія Башкортостан
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Башкортостан]]
 | район           = [[Кармаскалинський район]]
 | поселення       = [[шаймуратовська сільська рада|Шаймуратовська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       = 80 235 880 005
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 121 особа ([[2010]]{{RUS-BA-census}})
 | поштові індекси = 453018
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N | lat_deg= 54 | lat_min= 24 | lat_sec= 18
 | lon_dir=E | lon_deg= 55 | lon_min= 57 | lon_sec= 44
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Новоандрієвка}}

'''Новоандрі́євка''' ({{lang-ru|Новоандреевка}}, {{lang-ba|Яңы Андреевка}}) — [[присілок]] у складі [[кармаскалинський район|Кармаскалинського району]] [[Башкортостан]]у, [[Росія]]. Входить до складу [[шаймуратовська сільська рада|Шаймуратовської сільської ради]].

Населення — 121 особа ([[2010]]; 120 в [[2002]]{{RUS-census2002}}).

Національний склад{{RUS-BA-population-2002-2009}}:
* [[мордва]] — 31 %

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=54.406892&lon=55.962553&z=14&m=b&show=/14004608/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=54.406892&lon=55.962553&z=14&m=b&show=/14004608/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{bash-stub}}
{{Кармаскалинський район}}

[[Категорія:Населені пункти Кармаскалинського району]]
[[Категорія:Присілки Башкортостану]]

title: присілок Новоандрієвка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Башкортостан

Муніципальний район: Кармаскалинський район

Поселення: Шаймуратовська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Новоандрієвка · Новоандрієвка


text:
# ГЕС Куру-Чу
ГЕС Куру-Чу (англ. Kurichhu) – гідроелектростанція на сході Бутану. Використовує ресурс із річки Kurichhu, правої притоки річки Drangmechhu, яка в свою чергу є лівим витоком річки Манас, котра вже на території індійського штату Ассам впадає  праворуч до Брахмапутри.
В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 55 метрів, довжиною 285 метрів та шириною по гребеню 8 метрів. Вона утримує водосховище з об’ємом 15,7 млн м3 (корисний об’єм  4,5 млн м3) та припустимим коливанням рівня поверхні в операційному режимі між позначками 526 та 534 метри НРМ.
Пригреблевий машинний зал станції обладнали чотирма турбінами типу Каплан потужністю по 15 МВт, які при напорі у 32 метри забезпечують виробництво 0,4 млрд кВт-год електроенергії на рік.
Видача продукції відбувається через ЛЕП, розраховану на роботу під напругою 132 кВ.
Комплекс обладнаний рибоходом для перепуску риби через греблю.

title: ГЕС Куру-Чу

wikitext:
{{Гідроелектростанція
|Зображення                     =
|Назва                          = ГЕС Куру-Чу
|Пікселі                        = 300px
|Підпис                         =
|Країна                         = {{BTN}}
|lat_dir =N |lat_deg =27 |lat_min =12 |lat_sec = 56.4
  |lon_dir =E |lon_deg =91 |lon_min = 12|lon_sec = 17.2
  |region     =
  |CoordScale =
|Статус = діюча
|Річка = Kurichhu
|Каскад =
|Початок будівництва = [[1995]]
|Роки введення першого та останнього гідроагрегатів = [[2001]] – [[2002]]
|Встановлена потужність = 60
|Середнє річне виробництво = 400
|Тип ГЕС =  пригреблева
|Розрахований напір = 32
|Тип турбін = Каплан
|Кількість та марка турбін = 4 BHEL
|Витрата через турбіни = 4х53
|Кількість та марка гідрогенераторів = 4 BHEL
|Потужність гідроагрегатів = 4х15
|Тип греблі =  бетонна гравітаційна
|Висота греблі = 55
|Довжина греблі =  285
|Шлюз =
|ЛЕП = 132
|Власник = Druk Green Power Corporation (DGPC)
}}

'''ГЕС Куру-Чу''' ({{lang-en|Kurichhu}}) – гідроелектростанція на сході [[Бутан|Бутану]]. Використовує ресурс із річки {{нп5|Куру-Чу|''Kurichhu''|ru|Куру-Чу}}, правої притоки річки Drangmechhu, яка в свою чергу є лівим витоком річки [[Манас (річка)|Манас]], котра вже на території індійського штату [[Ассам]] впадає  праворуч до [[Брахмапутра|Брахмапутри]].

В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 55 метрів, довжиною 285 метрів та шириною по гребеню 8 метрів. Вона утримує водосховище з об’ємом 15,7 млн м3 (корисний об’єм  4,5 млн м3) та припустимим коливанням рівня поверхні в операційному режимі між позначками 526 та 534 метри [[Висота над рівнем моря|НРМ]].

Пригреблевий машинний зал станції обладнали чотирма турбінами типу Каплан потужністю по 15 МВт, які при напорі у 32 метри забезпечують виробництво 0,4 млрд кВт-год електроенергії на рік.

Видача продукції відбувається через ЛЕП, розраховану на роботу під напругою 132 кВ.

Комплекс обладнаний рибоходом для перепуску риби через греблю.<ref>{{Cite web|url=https://webcache.googleusercontent.com/search?q=cache:61_LerX_B2AJ:https://www.drukgreen.bt/index.php/khp-menu/about-khp/20-plants/khp+&cd=5&hl=uk&ct=clnk&gl=eg|title=About Kurichhu Hydropower Plant|website=webcache.googleusercontent.com|language=en-gb|accessdate=2018-08-15}}{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref><ref>{{Cite web|url=http://globalenergyobservatory.org/geoid/3919|title=Kurichhu Hydro-electric Power Station Bhutan - GEO|website=globalenergyobservatory.org|language=en|accessdate=2018-08-15|archive-date=28 серпня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180828122855/http://globalenergyobservatory.org/geoid/3919}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Гідроелектростанції Бутану|Куру-Чу]]

title: ГЕС Куру-Чу

Країна: Бутан

Адмінодиниця: Монгар

Стан: діюча

Річка: Kurichhu

title: Основні характеристики

Установлена потужність: 60 МВт

Середнє річне виробництво: 400 млн кВт·год

Тип ГЕС: пригреблева

title: Характеристики обладнання

Тип турбін: Каплан

Кількість та марка турбін: 4 BHEL

Витрата через турбіни: 4х53 м³/с

Кількість та марка гідрогенераторів: 4 BHEL

Потужність гідроагрегатів: 4х15 МВт

title: Основні споруди

Тип греблі: бетонна гравітаційна

Власник: Druk Green Power Corporation (DGPC)

Оператор: Druk Green Power Corporationd

Основні споруди: ГЕС Куру-Чу


text:
# Ераван – Ханом
Ераван – Ханом – офшорний газопровід, який транспортує ресурс із належних Таїланду родовищ Сіамської затоки.
Наприкінці 20 століття в межах проекту розробки родовища Бонгкот запланували створити газовий хаб в районі іншого офшорного родовища Ераван. З цією метою у 1994-му тут встановили спеціальну платформу (Erawan Riser Platform, ERP), від якої беруть початок газопроводи на північ до Районгу та на захід до Ханому. Останній призначений для подачі ресурсу до південних провінцій Таїланду та був введений в експлуатацію у 1996 році.
Трубопровід Ераван – Ханом прокладений на глибинах до 60 метрів. Він має довжину 171 км, діаметр труб 600 мм та пропускну здатність біля 14 млн м3 на добу. Роботи з прокладання трубопроводу здійснило в 1992 – 1993 роках трубоукладальне судно "Castoro V".
Протранспортований по газопроводу ресурс потрапляє на газопереробний завод Ханом, звідки підготований паливний газ спрямовується до розташованої на сусідньому майданчику ТЕС Ханом.

title: Ераван – Ханом

wikitext:
{{Location map+ | Таїланд
| width = 350
| caption = Пункти сполучені газопроводом (місце розташування платформи Ераван зазначене приблизно)
| relief =
| places =
{{Location map~ | Таїланд
    | label = '''Ераван'''
    | label_size =
    | position = right
    | background =
    | mark = Cyan pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
     | lat_deg = 8 | lat_min = 44 | lat_sec    = 30 | lat_dir = N
    | lon_deg = 101 | lon_min = 28 | lon_sec    = 0 | lon_dir = E
}}
{{Location map~ | Таїланд
    | label = '''Ханом'''
    | label_size =
    | position = left
    | background =
    | mark = Cyan pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 9 | lat_min = 14 | lat_sec    = 9 | lat_dir = N
    | lon_deg = 99 | lon_min = 51 | lon_sec    = 34 | lon_dir = E
}}
}}

'''Ераван – Ханом''' – офшорний газопровід, який транспортує ресурс із належних Таїланду родовищ Сіамської затоки.

Наприкінці 20 століття в межах проекту розробки родовища Бонгкот запланували створити газовий хаб в районі іншого офшорного родовища Ераван. З цією метою у 1994-му тут встановили спеціальну платформу (Erawan Riser Platform, ERP),<ref>{{Cite web|title=160 km Pipeline, platform and flare tower retrofit|url=https://stoprust.com/about/experience-overview/project-review-bulletin-9020/|website=stoprust.com|accessdate=2023-03-28|language=en}}</ref> від якої беруть початок [[Газотранспортний коридор Сіамська затока – Районг – Бангпаконг|газопроводи на північ до Районгу]] та на захід до Ханому. Останній призначений для подачі ресурсу до південних провінцій Таїланду та був введений в експлуатацію у 1996 році.<ref>{{Cite web|title=Erawan-Khanom Gas Pipeline|url=https://www.gem.wiki/Erawan-Khanom_Gas_Pipeline|website=Global Energy Monitor|date=2022-08-15|accessdate=2023-03-28|language=en}}</ref>

Трубопровід Ераван – Ханом прокладений на глибинах до 60 метрів.<ref>{{Cite web|url=https://documents1.worldbank.org/curated/ru/595691468118478470/pdf/multi-page.pdf|title=MICROF'ICHE COPY MICROFICHE COPY ~~~~~~~~Report No. 10465-TH Report No. 10465-TH Type: ('AR) MAHAMMAD), / X80478 / D8 04'7/ EAlIE}}</ref> Він має довжину 171 км, діаметр труб 600 мм та пропускну здатність біля 14 млн м3 на добу.<ref>{{Cite web|url=https://dmf.go.th/public/list_upload/backend/list_5757/files_8390_1.pdf|title=Director-General}}</ref> Роботи з прокладання трубопроводу здійснило в 1992 – 1993 роках трубоукладальне судно "[[Castoro V]]".<ref>{{Cite web |url=https://people.bayt.com/piero-bruti-liberati-27270970/?lang=ar |title=بييرو Bruti Liberati - Operations Director |website=people.bayt.com |language=ar |access-date=2025-03-29}}</ref>

Протранспортований по газопроводу ресурс потрапляє на газопереробний завод Ханом, звідки підготований паливний газ спрямовується до розташованої на сусідньому майданчику [[ТЕС Ханом]].

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Газопроводи Таїланду|Газопроводи Таїланду]]


text:
# Вільгельм I (граф Тулузи)
Вільгельм I Великий (фр. Guilhem de Gellone; бл. 750  — 28 травня 812) — граф Тулузький у 790—806 роках та маркіз Септиманії у 801—806 роках. Відомий як Желонський або Оранський. Став засновником династії Гільємідів. Популярних герой середньовічних легенд. Мав прізвисько «Гійом Короткий ніс».

## Життєпис
Представник впливового франкського роду. Його дід Бернард Прюмський (позашлюбний син був вірним союзником Карла Мартела, мажордом Франкського королівства. Син Теодеріка I (Т'єррі), графа Отена, і Альдони Франкської, можливої дочки Карла Мартелла. Виріс при королівському дворі, оженившись на представниці роду Каролінгів.
Двоюрідний брат Карла Великого, Вільгельм користувався його підтримкою за вірність і відчайдушну хоробрість. 781 року опинився при дворі Людовика, короля Аквітанії. У 785 році відвоював Желону та інші міста маркізату Готія. Звідси дістав прізвисько Желонський.
У 790 році він став графом Тулузи замість Торсона, який був захоплений басками в 787 році. Водночас стає намісником Аквітанії. Він протистояв спочатку баскам, а потім маврам. Останні зуміли захопити Септиманію до Нарбонну.
У 793 році у битві на березі річки Орб близько Нарбона зазнав поразки від військ Кордовського емірату на чолі із Абд аль-Маліком ібн Абд аль-Вахідом ібн-Мугхітом. Проте граф Тулузи зумів організувати запеклий опір, тому 795 року маври були змушені відступити.
796 року став готувати похід проти Кордовського емірату. 800 року Вільгельм I перейшов у наступ, взявши участь у відвоюванні Північно-Східної Іспанії і захопленні Барселони в 801 році, графом якої став його син Бера. 801 року стає маркізом Септиманії.
Зустрівши в абатстві Сан-Савен свого колишнього друга, св. Бенедикта Аніанського, Вільгельм I під його впливом заснував у 804 році в долині Желоні бенедиктинське абатство Сен-Гійом-ле-Дезер (неподалік від містечка Лодев), в яке він пішов 806 року. Новим графом Тулузи став Беггон, граф Парижу. Намісництво в Аквітанії перейшло до Варіна, графа Оверні.
Помер 28 травня 812 року. Його було канонізовано в 1066 році папою римським Олександром II. Римсько-католицька церква відзначає пам'ять святого Вільгельма 28 травня.

## Пам'ять
Збереглося сім героїчних жеста XI—XIII століть, присвячених особистості графа Вільгельма I. Найвідомішими є «Пісні про жести», «Пісні про діяння», «Пісні про Вільгельма». Ці поеми відносяться до найбільш стародавніх у французькому епосі.

## Родина
1. Дружина — Кунігунда Автразійська
Діти:
- Бера (д/н—844), граф Барселони
- Герберга (д/н-834), черниця
- Геріберт (780/785-843)
- Бернар (800—844), граф Барселони у 826—832 та 835—844 роках, граф Тулузи у 835—842 роках
- Гуіткар, чернець
- Ейлімбрук

2. Дружина — Вітберга, донька Ламберта, графа Хербоге
Діти:
- Госельм (д/н-834), граф Руссільйона Конфлана, Разеса, Ампураса
- Теодерік (д/н-841), граф Отена
- Гарніер
- Родлінда (д/н-бл. 843)

title: Вільгельм I (граф Тулузи)

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Вільгельм I
| місце_проживання     =
| зображення           = Antonio de Pereda - San Guillermo de Aquitania - Google Art Project.jpg
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = бл. [[750]]
| місце_народження     = Бургундія
| дата_смерті          = {{ДС|28|05|812}}
| місце_смерті         =абатство Сен-Гійом-ле-Дезер
| причина_смерті       =
| громадянство         =
| національність       = франк
| конфесія     = католицтво
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                = граф Тулузи
| посада               =
| термін               = [[Список керівників держав 790 року|790]]—[[Список керівників держав 806 року|806]] роки
| попередник           = [[Торсон Тулузький|Торсон]]
| наступник            = [[Беггон (граф Парижу)|Беггон Паризький]]
| дружина              = Кунігунда<br/>Вітберга
| діти                 = 8 син та 2 доньки
| рід                  = династія Балта
| родичі               =
| батько               = Т'єррі I Отенський
| матір                = Альдона Франкська
| нагороди             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
}}
'''Вільгельм I Великий''' ({{lang-fr|Guilhem de Gellone}}; бл. [[750]]  — [[28 травня]] [[812]]) — граф [[Тулузьке графство|Тулузький]] у 790—806 роках та маркіз [[Септиманія|Септиманії]] у 801—806 роках. Відомий як '''Желонський''' або '''Оранський'''. Став засновником династії Гільємідів. Популярних герой середньовічних легенд. Мав прізвисько «Гійом Короткий ніс».

== Життєпис ==
Представник впливового франкського роду. Його дід Бернард Прюмський (позашлюбний син був вірним союзником Карла Мартела, мажордом Франкського королівства. Син Теодеріка I (Т'єррі), графа Отена, і Альдони Франкської, можливої дочки [[Карл Мартел|Карла Мартелла]]. Виріс при королівському дворі, оженившись на представниці роду Каролінгів.

Двоюрідний брат [[Карл I Великий|Карла Великого]], Вільгельм користувався його підтримкою за вірність і відчайдушну хоробрість. 781 року опинився при дворі [[Людовик Благочестивий|Людовика]], короля Аквітанії. У 785 році відвоював Желону та інші міста маркізату Готія. Звідси дістав прізвисько Желонський.

У 790 році він став графом Тулузи замість [[Торсон Тулузький|Торсона]], який був захоплений [[Баски|басками]] в 787 році. Водночас стає намісником Аквітанії. Він протистояв спочатку баскам, а потім маврам. Останні зуміли захопити Септиманію до Нарбонну.

У 793 році у битві на березі річки Орб близько Нарбона зазнав поразки від військ [[Кордовський емірат|Кордовського емірату]] на чолі із Абд аль-Маліком ібн Абд аль-Вахідом ібн-Мугхітом. Проте граф Тулузи зумів організувати запеклий опір, тому 795 року маври були змушені відступити.

796 року став готувати похід проти Кордовського емірату. 800 року Вільгельм I перейшов у наступ, взявши участь у відвоюванні Північно-Східної Іспанії і захопленні Барселони в 801 році, графом якої став його син Бера. 801 року стає маркізом Септиманії.

Зустрівши в абатстві Сан-Савен свого колишнього друга, св. [[Бенедикт Аніанський|Бенедикта Аніанського]], Вільгельм I під його впливом заснував у 804 році в долині Желоні бенедиктинське абатство Сен-Гійом-ле-Дезер (неподалік від містечка Лодев), в яке він пішов 806 року. Новим графом Тулузи став [[Беггон (граф Парижу)|Беггон]], граф Парижу. Намісництво в Аквітанії перейшло до [[Варін I (граф Оверні)|Варіна]], графа Оверні.

Помер 28 травня 812 року. Його було канонізовано в 1066 році папою римським [[Олександр II (папа)|Олександром II]]. Римсько-католицька церква відзначає пам'ять святого Вільгельма 28 травня.

== Пам'ять ==
Збереглося сім героїчних [[жеста]] XI—XIII століть, присвячених особистості графа Вільгельма I. Найвідомішими є «Пісні про жести», «Пісні про діяння», «Пісні про Вільгельма». Ці поеми відносяться до найбільш стародавніх у французькому епосі.

== Родина ==
1. Дружина — Кунігунда Автразійська

Діти:
* [[Бера (граф Барселони)|Бера]] (д/н—844), граф Барселони
* Герберга (д/н-834), черниця
* Геріберт (780/785-843)
* [[Бернард Септиманський|Бернар]] (800—844), граф Барселони у 826—832 та 835—844 роках, граф Тулузи у 835—842 роках
* Гуіткар, чернець
* Ейлімбрук

2. Дружина — Вітберга, донька Ламберта, графа Хербоге

Діти:
* Госельм (д/н-834), граф Руссільйона Конфлана, Разеса, Ампураса
* Теодерік (д/н-841), граф Отена
* Гарніер
* Родлінда (д/н-бл. 843)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* William W. Kibler i Grover A. Zinn, Medieval France, Guillaume d'Orange Cycle, p. 427—430
* Wilhelm Kohl: Wilhelm von Aquitanien. In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Band 13, Bautz, Herzberg 1998, ISBN 3-88309-072-7, Sp. 1231—1232.
* Jean Nougaret, " De Guillaume d'Orange à saint Guilhem de Gellone: essai sur une iconographie à définir ", Études héraultaises, Montpellier, Association Études sur l'Hérault, no 35, 2004—2005, p. 69-85

{{commons|Category:William of Gellone|Вільгельм Желонський}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Вільгельм І}}
[[Категорія:Графи Тулузькі]]
[[Категорія:Святі Франції]]
[[Категорія:Гільєміди]]
[[Категорія:Правителі Європи IX століття]]
[[Категорія:Християнські святі IX століття]]

title: фр. Guillaume de Gellone

Ім'я при народженні: фр. Guillaume d'Aquitaine

Народився: бл. 750 · Бургундія

Помер: 28 травня 812 · абатство Сен-Гійом-ле-Дезер

Поховання: Сен-Гілем-ле-Дезер

Національність: франк

Діяльність: воєначальник

Заклад: Карл I Великий

Титул: граф Тулузи

Посада: count of Touloused

Попередник: Торсон

Наступник: Беггон Паризький

Конфесія: католицтво

Рід: династія Балта

Батько: Т'єррі I Отенський

Мати: Альдона Франкська

Брати, сестри: Adalhelm of Autund, Teuduí d'Autund і Wilhelmided

У шлюбі з: Кунігунда · Вітберга

Діти: 8 син та 2 доньки


text:
# Повстання в таборі Ла-Куртін
Повстання в таборі Ла-Куртін (фр. Mutinerie des soldats russes à La Courtine) — події вересня 1917 року, що відбулися в таборі російського експедиційного корпусу у Франції, що знаходиться в комуні Ла-Куртін департаменту Крез регіону Лімузен. Через погіршення свого становища і під впливом звісток про революції в Росії солдати 1-ї російської бригади відмовилися підкорятися російській і французькій владі та зажадали повернення додому.
Після невдалого повстання обидві бригади корпусу були розформовані. Керівники бунту намагалися сховатися, але були схоплені й пізніше розстріляні. Більшість учасників заколоту потрапили на каторжні роботи у Північній Африці, у штрафних ротах Франції і лише незначна частина солдатів продовжили воювати на фронті. Після закінчення війни у 1919—1920 роках солдатам корпусу дозволили повернутися на батьківщину.

## Цікаві факти
- Серед повсталих солдатів табору був і майбутній маршал СРСР Родіон Малиновський.

### Російською
- (рос.) Данилов Ю. Н. Русские отряды на французском и македонском фронтах. 1916—1918. — Париж, 1933.
- (рос.) Лисовенко Д. У. Их хотели лишить Родины.
- (рос.) Егерев М. Русские солдаты во Франции. — «Военно-исторический журнал», 1959, № 9.
- (рос.) Деренковский Г. М. Восстание русских солдат во Франции в 1917 г. — «Ист. зап.», 1951, т. 38.

### Французькою
- Rémi Adam. Histoire des soldats russes en France 1915—1920 — Les damnés de la Guerre. Editions l’Harmattan, 1993.
- Roger Monclin. Les damnés de la guerre — Les crimes de la justice militaire (1914—1918). Paris, Mignolet & Storz, 1934.
- Nicolas Offenstadt. Les Fusillés de la Grande Guerre et la mémoire collective (1914—1999). Collection Poche des éditions Odile Jacob, 2000.
- Guy Pedroncini. Les Mutineries de 1917. 1967.
- Nicolas Offenstadt (dirigé). Le Chemin des Dames, de l'événement à la mémoire. Paris, Stock, 2004.
- Louis Barthas. Les carnets de guerre. Maspero, 1978; Éditions La Découverte, 1997 и 2003.
- Rémi Adam. 1917, la révolte des soldats russes en France. Editions lbc, 2007.

title: Повстання в таборі Ла-Куртін

wikitext:
'''Повстання в таборі Ла-Куртін''' ({{lang-fr|Mutinerie des soldats russes à La Courtine}}) — події вересня [[1917]] року, що відбулися в таборі [[Експедиційний корпус Російської армії у Франції|російського експедиційного корпусу]] у [[Франція|Франції]], що знаходиться в комуні [[Ла-Куртін]] [[Крез (департамент)|департаменту Крез]] [[Лімузен (регіон)|регіону Лімузен]]. Через погіршення свого становища і під впливом звісток про [[Лютнева революція|революції в Росії]] солдати 1-ї російської бригади відмовилися підкорятися [[Тимчасовий уряд Росії|російській]] і французькій владі та зажадали повернення додому.

Після невдалого повстання обидві бригади корпусу були розформовані. Керівники бунту намагалися сховатися, але були схоплені й пізніше розстріляні. Більшість учасників заколоту потрапили на [[Каторга|каторжні роботи]] у [[Північна Африка|Північній Африці]], у штрафних ротах Франції і лише незначна частина солдатів продовжили воювати на фронті. Після закінчення війни у 1919—1920 роках солдатам корпусу дозволили повернутися на батьківщину.

== Цікаві факти ==

* Серед повсталих солдатів табору був і майбутній маршал СРСР [[Малиновський Родіон Якович|Родіон Малиновський]].

== Література ==
=== Російською ===
* {{ref-ru}} ''Данилов Ю. Н.'' [http://www.archive.org/details/russkieotriadyna00dani Русские отряды на французском и македонском фронтах. 1916—1918]. — Париж, 1933.
* {{ref-ru}} [http://militera.lib.ru/h/lisovenko_du/ ''Лисовенко Д. У.'' Их хотели лишить Родины.]
* {{ref-ru}} ''Егерев М.'' Русские солдаты во Франции. — «Военно-исторический журнал», 1959, № 9.
* {{ref-ru}} ''Деренковский Г. М.'' Восстание русских солдат во Франции в 1917 г. — «Ист. зап.», 1951, т. 38.

=== Французькою ===
* Rémi Adam. Histoire des soldats russes en France 1915—1920 — Les damnés de la Guerre. Editions l’Harmattan, 1993.
* Roger Monclin. Les damnés de la guerre — Les crimes de la justice militaire (1914—1918). Paris, Mignolet & Storz, 1934.
* Nicolas Offenstadt. Les Fusillés de la Grande Guerre et la mémoire collective (1914—1999). Collection Poche des éditions Odile Jacob, 2000.
* Guy Pedroncini. Les Mutineries de 1917. 1967.
* Nicolas Offenstadt (dirigé). Le Chemin des Dames, de l'événement à la mémoire. Paris, Stock, 2004.
* Louis Barthas. Les carnets de guerre. Maspero, 1978; Éditions La Découverte, 1997 и 2003.
* Rémi Adam. 1917, la révolte des soldats russes en France. Editions lbc, 2007.

{{ВП-портали|Перша світова війна|Історія}}

[[Категорія:Повстання XX століття]]
[[Категорія:Розпад Російської імперії]]
[[Категорія:Перша світова війна]]
[[Категорія:Повстання Росії]]
[[Категорія:Повстання Франції]]
[[Категорія:Крез]]
[[Категорія:Вересень 1917]]


text:
# Chaeteessa
Chaeteessa — єдиний сучасний (станом на 2020 рік) рід богомолів родини Chaeteessidae. Представники роду поширені в Центральній та Південній Америці. Дрібні крилаті богомоли міцної тілобудови. Забарвлення тіла зазвичай матове. Антени дуже довгі, передньоспинка коротка. Статевий диморфізм виражений слабко.
Рухливі, активні хижаки, що переслідують здобич.
До роду відносять 5 сучасних видів і один вимерлий:
- Chaeteessa caudata Saussure 1871 — Бразилія, Коста-Рика, Венесуела
- Chaeteessa filata Burmeister 1838 — Бразилія, Суринам
- Chaeteessa nana Jantsch 1995 — Бразилія
- Chaeteessa nigromarginata Salazar 2004 — Колумбія, Перу
- Chaeteessa valida (Perty 1833) — Бразилія, Колумбія, Французька Гвіана
- † Chaeteessa brevialata Giebel, 1862

title: Chaeteessa

wikitext:
{{italic title}}
{{Taxobox
| name = Chaeteessa
| image = Little mantis Chaeteessa sp (9699847291).jpg
| image_width = 260px
| image_caption = Богомол ''Chaeteessa caudata'' ([[Коста-Рика]])
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Членистоногі]] (Arthropoda)
| classis = [[Комахи]] (Insecta)
| ordo = [[Богомоли]] (Mantodea)
| familia = ''[[Chaeteessidae]]''
| genus= '''''Chaeteessa'''''
| genus_authority = Burmeister 1838
| synonyms = ''Hoplophora'' Perty, 1833<br/>''Chaetessa'' Saussure, 1869
}}
'''''Chaeteessa''''' — єдиний сучасний (станом на 2020 рік) рід [[богомоли|богомолів]] родини [[Chaeteessidae]]. Представники роду поширені в [[Центральна Америка|Центральній]] та [[Південна Америка|Південній Америці]]. Дрібні крилаті богомоли міцної тілобудови. Забарвлення тіла зазвичай матове. [[Антени (біологія)|Антени]] дуже довгі, [[нотум|передньоспинка]] коротка. [[Статевий диморфізм]] виражений слабко.<ref name="Bustamante-Navarrete2018">{{cite journal|last1=Bustamante-Navarrete|first1=Abdhiel|title=First record of Chaeteessa nigromarginata from Peru (Mantodea: Chaeteessidae)|journal=Fragmenta Entomologica|volume=50|issue=2|year=2018|pages=171–174|issn=2284-4880|doi=10.4081/fe.2018.295}}{{ref-en}}</ref>

Рухливі, активні хижаки, що переслідують здобич<ref name="Bustamante-Navarrete2018"/>.

До роду відносять 5<ref name="Bustamante-Navarrete2018"/> сучасних видів і один вимерлий:
* ''[[Chaeteessa caudata]]'' Saussure 1871 — Бразилія, Коста-Рика, Венесуела
* ''[[Chaeteessa filata]]'' Burmeister 1838 — Бразилія, Суринам
* ''[[Chaeteessa nana]]'' Jantsch 1995 — Бразилія
* ''[[Chaeteessa nigromarginata]]'' Salazar 2004 — Колумбія, Перу
* ''[[Chaeteessa valida]]'' (Perty 1833) — Бразилія, Колумбія, Французька Гвіана
* † ''[[Chaeteessa brevialata]]'' Giebel, 1862

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Роди богомолів]]
[[Категорія:Богомоли]]

title: ?Chaeteessa

Тип: Членистоногі (Arthropoda)

Клас: Комахи (Insecta)

Ряд: Богомоли (Mantodea)

Родина: Chaeteessidae

Рід: Chaeteessa · Burmeister 1838

Вікісховище: Chaeteessa


text:
# The Very Best of Emerson, Lake & Palmer
The Very Best of Emerson, Lake & Palmer — збірка англійської групи Emerson, Lake & Palmer, яка була випущена 17 жовтня 2000 року.

## Композиції
1. Lucky Man - 4:37
2. Knife Edge - 5:05
3. From The Beginning - 4:13
4. Trilogy - 8:54
5. Jerusalem - 2:44
6. Toccata - 7:21
7. Karn Evil 9 (1st Impression - Part 2) - 4:43
8. Still... You Turn Me On - 2:53
9. Pirates - 13:20
10. Fanfare for The Common Man - 9:41
11. C'est La Vie - 4:15
12. Peter Gunn - 3:38
13. The Hut of Baba Yaga/The Great Gates of Kiev - 7:07

## Учасники запису
- Кіт Емерсон — орган, синтезатор, фортепіано, челеста, клавішні, орган Гаммонда, синтезатор Муґа
- Ґреґ Лейк — акустична гітара, бас-гітара, електрогітара, вокал
- Карл Палмер — перкусія, ударні

title: The Very Best of Emerson, Lake & Palmer

wikitext:
{{Музичний альбом
| Назва            = The Very Best of Emerson, Lake & Palmer
| Тип              = [[Збірка]]
| Виконавець       = [[Emerson, Lake & Palmer]]
| Обкладинка       =
| Випущено         = 17 жовтня 2000
| Записаний        = 1970-1979
| Жанр             = [[Прогресивний рок]]
| Тривалість       = 01:18:36
| Огляди           =
| Лейбл            = Rhino Entertainment, Manticore Records
| Продюсери =
| Країна = [[Велика Британія]]
| Попередній = ''[[King Biscuit Flower Hour: Greatest Hits Live]]''
([[1997]])
| Рік = 2000
| Наступний = ''Emerson Lake & Palmer Extended Versions: The Encore Collection''
([[2000]])
| Інше      =
}}

'''The Very Best of Emerson, Lake & Palmer''' — збірка англійської групи [[Emerson, Lake & Palmer]], яка була випущена 17 жовтня 2000 року.

== Композиції ==
# Lucky Man - 4:37
# Knife Edge - 5:05
# [[From the Beginning|From The Beginning]] - 4:13
# Trilogy - 8:54
# Jerusalem - 2:44
# Toccata - 7:21
# Karn Evil 9 (1st Impression - Part 2) - 4:43
# Still... You Turn Me On - 2:53
# Pirates - 13:20
# Fanfare for The Common Man - 9:41
# C'est La Vie - 4:15
# Peter Gunn - 3:38
# The Hut of Baba Yaga/The Great Gates of Kiev - 7:07

== Учасники запису ==
* Кіт Емерсон — орган, синтезатор, фортепіано, челеста, клавішні, орган Гаммонда, синтезатор Муґа
* Ґреґ Лейк — акустична гітара, [[бас-гітара]], електрогітара, вокал
* [[Карл Палмер]] — перкусія, ударні

== Джерела ==
* [http://www.allmusic.com/album/the-very-best-of-emerson-lake-palmer-mw0000619857 The Very Best of Emerson, Lake & Palmer] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140725223348/http://www.allmusic.com/album/the-very-best-of-emerson-lake-palmer-mw0000619857 |date=25 липня 2014 }} [[allmusic]]
* [http://www.lastfm.ru/music/Emerson,+Lake+&+Palmer/The+Very+Best+of+Emerson,+Lake+&+Palmer The Very Best of Emerson, Lake & Palmer] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141014055805/http://www.lastfm.ru/music/Emerson%2C+Lake+%26+Palmer/The+Very+Best+of+Emerson%2C+Lake+%26+Palmer |date=14 жовтня 2014 }} [[last.fm]]

[[Категорія:Альбоми Emerson, Lake & Palmer]]

title: Музична збірка

Виконавець: Emerson, Lake & Palmer

Дата випуску: 17 жовтня 2000

Жанр: Прогресивний рок

Лейбл: Rhino Entertainment, Manticore Records

title: Хронологія Emerson, Lake & Palmer

| Emerson Lake & Palmer Extended Versions: The Encore Collection (2000) | Наступний |

Попередній: King Biscuit Flower Hour: Greatest Hits Live · (1997)

Наступний


text:
# Оксфорд (переписна місцевість, Мен)
Оксфорд (англ. Oxford) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Оксфорд штату Мен. Населення — 1294 особи (2020).

## Географія
Оксфорд розташований за координатами 44°8′42″ пн. ш. 70°31′26″ зх. д. / 44.14500° пн. ш. 70.52389° зх. д. (44.144870, -70.523871).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 23,17 км², з яких 21,47 км² — суходіл та 1,70 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкали 1263 особи в 503 домогосподарствах у складі 325 родин. Густота населення становила 55 осіб/км².  Було 691 помешкання (30/км²).
Расовий склад населення:
| - 96,9 % — білих - 0,6 % — корінних американців - 0,4 % — чорних або афроамериканців |

До двох чи більше рас належало 2,1 %. Частка іспаномовних становила 1,7 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 24,0 % — особи молодші 18 років, 64,8 % — особи у віці 18—64 років, 11,2 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,2 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 105,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 101,7 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 48 793 долари США (медіана — 38 816), а середній дохід на одну сім'ю — 59 569 доларів (медіана — 52 708). Медіана доходів становила 37 065 доларів для чоловіків та 27 202 долари для жінок. За межею бідності перебувало 6,6 % осіб, у тому числі 0,0 % дітей у віці до 18 років та 8,6 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 785 осіб. Основні галузі зайнятості: будівництво — 20,6 %, оптова торгівля — 19,9 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 15,9 %, виробництво — 15,5 %.

title: Оксфорд (переписна місцевість, Мен)

wikitext:
{{Otherplaces|Оксфорд (значення){{!}}Оксфорд}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Оксфорд
|оригінальна назва  = {{lang-en|Oxford}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Мен (штат){{!}}Мен
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Оксфорд (округ, Мен)|Оксфорд]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 23,17
|висота центру НП   = 100
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 54,51
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 207
|поштовий індекс        = 04270
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2356240
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Оксфорд''' ({{lang-en|Oxford}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Оксфорд (округ, Мен)|Оксфорд]] штату [[Мен (штат)|Мен]]. Населення — 1294 особи (2020).

== Географія ==
Оксфорд розташований за координатами {{Coord|44|8|42|N|70|31|26|W|type:city_region:US-DE}} (44.144870, -70.523871){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 23,17 км², з яких 21,47 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 1,70 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2000 = 1300
| 2010 = 1263
| 2020 = 1294
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкали {{formatnum:1263}} особи в 503 домогосподарствах у складі 325 родин. [[Густота населення]] становила 55 осіб/км².  Було 691 помешкання (30/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 96,9 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,6 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,4 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
|}
До двох чи більше рас належало 2,1 %. Частка іспаномовних становила 1,7 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 24,0 % — особи молодші 18 років, 64,8 % — особи у віці 18—64 років, 11,2 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,2 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 105,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 101,7 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:48793}} [[Долар США|долари США]] (медіана — {{formatnum:38816}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:59569}} доларів (медіана — {{formatnum:52708}}). Медіана доходів становила {{formatnum:37065}} доларів для чоловіків та {{formatnum:27202}} долари для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 6,6 % осіб, у тому числі 0,0 % дітей у віці до 18 років та 8,6 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 785 осіб. Основні галузі зайнятості: будівництво — 20,6 %, оптова торгівля — 19,9 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 15,9 %, виробництво — 15,5 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Оксфорд (округ, Мен)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Мену]]
[[Категорія:Населені пункти округу Оксфорд (Мен)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Мен

Округ: Оксфорд

Густота населення: 54,51 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4

OSM: ↑2535184 ·R (Оксфорд)


text:
# Савченко Валентина Федорівна
Валентина Федорівна Савченко (22 січня 1947, село Івано-Франкове, тепер селище Яворівського району Львівської області) — радянська діячка, ткаля Дарницького шовкового комбінату міста Києва. Член ЦК КПРС у 1990—1991 роках.

## Життєпис
У 1965 році закінчила Олександрівську середню школу в Кіровоградській області.
У 1965—1966 роках — учениця школи фабрично-заводського навчання при Дарницькому шовковому комбінаті міста Києва.
З 1966 року — ткаля Дарницького шовкового комбінату міста Києва.
Член КПРС з 1972 року.
Потім — на пенсії.

title: Савченко Валентина Федорівна

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Савченко Валентина Федорівна
| жінка                = так
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200пкс
| дата_народження      = 22.01.1947
| місце_народження     = село [[Івано-Франкове]], тепер селище [[Яворівський район|Яворівського району]] [[Львівська область|Львівської області]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         = {{URS}}, {{UKR}}
| підданство           =
| національність       = [[українка]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Савченко}}
'''Валентина Федорівна Савченко''' ({{ДН|22|01|1947}}, село [[Івано-Франкове]], тепер селище [[Яворівський район|Яворівського району]] [[Львівська область|Львівської області]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянська]] діячка, ткаля Дарницького шовкового комбінату міста Києва. Член [[Центральний Комітет Комуністичної партії Радянського Союзу|ЦК КПРС]] у 1990—1991 роках.

== Життєпис ==
У 1965 році закінчила Олександрівську середню школу в Кіровоградській області.

У 1965—1966 роках — учениця школи фабрично-заводського навчання при Дарницькому шовковому комбінаті міста Києва.

З 1966 року — ткаля Дарницького шовкового комбінату міста Києва.

Член [[КПРС]] з 1972 року.

Потім — на пенсії.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Центральный комитет КПСС, ВКП(б), РКП(б), РСДРП(б). Историко-биографический справочник. Автор-составитель Горячев Ю. Москва: Граница, 2015. {{ref-ru}}
* журнал «Известия ЦК КПСС» (Москва) № 12, 1990. {{ref-ru}}
* [http://az-libr.ru/Persons/H02/4e77ba79/index.shtml Савченко Валентина Фёдоровна] {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|СРСР}}
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Члени ЦК КПРС]]

title: Савченко Валентина Федорівна

Народилася: 22 січня 1947 (78 років) · село Івано-Франкове, тепер селище Яворівського району Львівської області

Громадянство: СРСР, Україна

Національність: українка

Партія: КПРС


text:
# Порт Варна
Порт «Варна» - болгарський порт на Чорному морі. Розташований як на чорноморському узбережжі у місті Варна (Термінал «Варна-Схід»), так і всередині Білославського озера в Девня (Термінал «Варна-Захід»).

## Історія
Варна була заснована під ім'ям Одессос як еллінська приморська колонія, і з часів античності досі є центром портової діяльності. У 339 році до н.е. Одессос входить до складу імперії Александра Македонського, а 302 р. до н. е. полководець Кассандра Плейстарх використовує порт, щоб перевести війська в Гераклею Понтійську на березі Малої Азії.

Вважається, що при створенні Одессоса порт розташовувався в районі сучасного підїзду до залізничного вокзалу, будівлі Транспортної поліції та АЗС, так як це місце залишалося незмінним до кінця XIX ст.. До 1369 року Варна є одним з найбільш важливих портів Тирновського царства, яке генуезькі торговці називали Загора. До середини XV століття порт переживає економічні труднощі через військові дії та османську експансію. У періоди затишку та миру торгівля і ремесла відроджуються, а в більшості випадків в порт заходять суди венеційців і генуезців. Скоро Чорне море перетворюється в замкнуте «турецьке» море, торгових шляхів, що проходять через Варну, стає менше, а порт втрачає поточне значення. Тільки у другій половині XVI століття до Варни приходять торговці з Дубровника та Анкона. Щодо тодішньої атмосфери в порту свідчать очевидці, наприклад, османський мандрівник Евлія Челебі, який побував у Варні в 1656 році:
...Портова торгівля в руках греків, арабів та аджемітів. На морському узбережжі незліченна кількість заліза, шматків кам'яної солі, бочок, мішків з фореллю та всіх видів будівельних матеріалів. Порт досить жвавий - тисячі возів приїжджають та повертаються. Кожного року 1500 човнів ввозять і вивозять товари по всім морям. Порт віддає митному керівнику ілтізам в розмірі 170 гаманців...
Варна - це величезний скелет Болгарії. Кораблі різної величини можуть кинути тут якір і перезимувати в повній безпеці. Я знайшов тут закріпленими 14-15 велетнів довжиною від 20 до 22 аршинів та багато маленькіх човнів...— Шарль де Пейсонел, французький дипломат та географ, Шарль де Пейсонел, французький дипломат та географ
 Ще століття після цього, у липні 1884 року, Костянтин Йосиф Їречек записував:
Саме місто процвітає. До моря збудований новий скелет з заліза та балок, і це було незаради дорогого будівництва набережної, бо це потребувало багато грошей, але було багато планів. Багато років говорять за переміщення порту з каналом в Девненське озеро, але його рівень трохи вищий і дно досить неглибоке.
Ще століття тому в цій частині Варни море досягає рівня сучасного Будинку транспортних робітників. Звідти починається «Великий скелет» тодішнього порту, який входив в море на глибину 40 метрів. Поруч з ним було побудовано ще один, який називали «Маленький скелет». Окрім місця для роботи, ввечері скелети були місцем для прогулянок, а навколо них були розташовані безліч таверн. Трохи вниз розташований і «Англійський скелет», побудований для потреб англійської торгової компанії «Ллойд». Через те що біля скелетів море дуже неглибоке, кораблі пришвартовуються в кілометрі від берега. Із судів товари перевантажують на великі човни — «мауни», які за допомогою невеликих гребних човнів доставляють їх до берега і там розвантажуються робітниками. Завантаження суден відбувається таким же чином, все це займає багато часу і потребує відповідних погодних умов. Пасажирів доставляють теж човнами. Питання щодо модернізації варненського порту, вочевидь, є болючим у той період. Дослідники Карайотов, Райчевськи, Іванов публікують статистику, згідно якої в 1885 році варненський порт є одним з найбільш важливих в економічному відношенні на Західному узбережжі Чорного моря, невраховуючи тільки порт Бургас.
| Кількість пришвартованих парусних човнів  | 4487    | 1286    | 460     |
| Тоннаж парусних човнів                    | 250.693 | 112.503 | 92.675  |
| Кількість пришвартованих пароходів        | 63      | 239     | 157     |
| Тонаж пароходів                           | 27.401  | 108.427 | 66.319  |
| Загальна кількість пришвартованих суден   | 4550    | 1507    | 617     |
| Загальний тонаж всіх пришвартованих суден | 278.094 | 220.930 | 158.993 |

Аукціон з реконструкції старого варненського порту («Великий скелет») у відповідності з вимогами індустріального століття відбувся 4 лютого 1895 року. Проект засновувався на більш ранніх дослідженнях Чарльза Хартлі, але був дороблений Адольфом Жерардом, який виконав вимірювання місцевості. В кінці 1894 року Жерард, вже в якості інженера-радника уряду, презентував проект, що передбачав будівництво приморського пірсу в напрямку північ-південь, південного пірсу, перпендикулярного першому, набережних стін з насипними валами позаду та збільшення глибини порту. Попередня оцінка будівництва склала 8 290 385 золотих левів. В цю суму не входили кошти, необхідні для закупівлі гідравлічного вапна і цементу, які використовуються при такому будівництві. Вказані матеріали були безпосередньо забезпечені за рахунок уряду, який брав на себе і заробітні плати для керівників. В аукціоні беруть участь іноземні компанії з Гамбурга, Парижу і болгарського товариства «Михайловськи і Хайрабедиян».
Було обрано національну компанію і розпочалося будівництво після того, як була запропонована знижка в 16,5 % від початкової ціни аукціону або 6 922 472 золотих левів. Кам'яний матеріал для окремих об'єктів доставляється з кар'єру «Малик Аладин» (сучасне Єзерово), в 15 км від Варни. Хоча це відносно крихкий матеріал він має властивість тверднути у воді і це робить його відповідним до умов будівництва. Для його транспортування була побудована додаткова лінія, що з'єднувала кар'єр з залізничною лінією Варна — Русе. Для зручності в самому районі порту будуються тимчасові майстерні, склади, канцелярії, ливарне виробництво, установка для приготування цементного розчину, а також спеціальний центр для більш легкого навантаження скельних матеріалів. У будівництві використовуються один 40-тонний плавучий кран, ще два — 5 - і 9-тонні, 90 вагонів, з вантажопыдйомныстю до 15 тонн скельного матеріалу, три локомотива, підйомна машина для штучних блоків, один екскаватор для поглиблення дна порту і багато іншого. У 1897 році Варненський губернатор призначив першого болгарського начальника Варненського порту. Але в 1899 році фірма-підрядник переживає серйозні потрясіння — після двох зимових штормів, які пошкодили плавательний склад та споруди, компанія «Михайловські і Хайрабедиян» майже банкрут. Продовження започнатого будівництва передається нещодавно створеному анонімному акціонерному товариству, в якому головними акціонерами є учасники першого підприємства. З підписанням протоколу засновників починає існування «Акціонерне товариство без імені для будівництва Варненського порту», що зуміло довести проект до успішного завершення в 1906 році. Дані про це зберігаються в архівних файлах, ескізах та планах будівництва щодо умов зведення ангарів, ферм, складів, що були укладені між міністром торгівлі і сільського господарства та акціонерним товариством для будівництва порту. В церемонії відкриття 18 травня 1906 року бере участь особисто князь Фердинанд І, який прибуває на борту болгарського крейсера «Надія». Корабель перерізає трикольорову стрічку, натягнуту між двома пірсами. Ще 23 військових і цивільних парохода з Румунії, Італії, Німеччині, Англії, Австро-Угорщини, Греції, крейсери з Імператорського флоту Московського цартства і більше 300 офіційних гостей долучаються до церемонії відкриття. Подія відзначена 21 салютом з бортів зарубіжних військових пароходів і берегової артилерії.

Цим періодом датуються і листування щодо будівництва морського каналу, який поєднує море та озеро; ситуаційні плани, надзвичайні ситуації, перехресні профілі та звіти щодо стану будівництва, а також листування на тему будівництва мосту над каналом. У 1907 році відкривають Варненську суднобудівну компанію у вже існуючих двох дерев'яних баржах, що знаходяться у власності Безіменного Акціонерного товариства. Балканські війни покладають кінець прогресуючому торговельному товарообігу, а відчуження Південної Добруджі від Болгарії та наплив біженців з Македонії, Тракії та Добруджі (більш ніж 30 тис. людей) до міста посилює безробіття, бідність та ускладнює нелегке післявоєнне положення жителів. Багато підприємств не витримують післявоєнної економічної кризи та стають банкрутами, що призводить до нової хвилі безробіття. Місто починає швидко губити своє торговельне значення.
|      | Варна   | Варна   | Бургас  | Бургас  |
| Рік  | Імпорт  | Експорт | Імпорт  | Експорт |
| ---- | ------- | ------- | ------- | ------- |
| 1920 | 47,80 % | 15,20 % | 14,20 % | 42,40 % |
| 1925 | 20,20 % | 13,50 % | 21,60 % | 36,10 % |
| 1930 | 14 %    | 12,70 % | 18,60 % | 34,30 % |
| 1937 | 11,60 % | 15,80 % | 24,70 % | 27,40 % |

У 1938 році, відповідно до Наказу головного управління залізниць і портів, визначено три вантажно-пасажирські лінії, які повинні обслуговувати в Болгарській торгово-пароплавній компанії — приморська, Єгипетська і Західноєвропейська. У 1939 році порти в Болгарії об'єднуються в трьох областях — Варненська узбережна область, Бургаська узбережна область і Дунайська річкова область. Начальник порту Варна стає і главою Варненської узбережної області. Під час Другої світової війни варненський порт є об'єктом указів і вербальних нот збоку Французької республіки, Англійського посольства, Королівства Італії, Німецького посольства, збереглися кореспонденція та повідомлення про мінування морських шляхів, визначення безпечних зон і проведення контролю кораблів під прапорами нейтральних країн. У 1947 році порт було націоналізовано. Після трирічного розширення, 26 січня 1966 року вводять в експлуатацію нові портові споруди, а в 1968 році був побудований новий Морський вокзал з набережними стінами в 0,5 км. З 1974 року Варна має і свій другий порт Варна-захід. У 2011 році Порт «Варна» обробив 9.15 млн тонн вантажів, і за цим показником випередив порт Бургас.

## Характеристика
Порт «Варна» має два термінали «Схід» і «Захід», які знаходяться приблизно в 30 км один від одного. Термінал «Схід» розташований на узбережжі Чорного моря, а термінал «Захід» — в найзахіднішій частині Белославського озера. Термінал «Схід» і термінал «Захід» мають по 17 причалів кожен, максимальна глибина на судноплавних місцях досягає 11.50 метрів. В акваторії Порту «Варна» є ще чотири портових комплекси: Петрол; ТЕЦ Єзерово; Леспорт і Поромний комплекс Варна, з ними загальна кількість судноплавних місць досягає 45. Через обробку понад 10 млн тонн вантажу, 2013 рік стає найуспішнішою в історії порту. Більш 50 % усіх водних вантажів (річкових і морських), проходить через Порт «Варна», який позиціонує себе як найбільший порт і контейнерні ворота Болгарії.

title: Порт Варна

wikitext:
{{Картка:Порт|name=Порт Варна|image=Port of Varna East.jpg|caption=Термінал Варна-Схід|location=[[Варна]]/[[Девня]]|operated=„Пристанище Варна“ ЕАД|owner=Болгарія|cargotonnage=10 млн. т.|Кількість місць для кораблів=45|Глибина=11,5 м}}'''Порт «Варна»''' - [[Болгарія|болгарський]] порт на [[Чорне море|Чорному морі]]. Розташований як на [[Чорне море|чорноморському]] узбережжі у [[Варна|місті Варна]] (Термінал «Варна-Схід»), так і всередині [[Білославське озеро|Білославського озера]] в [[Девня]] (Термінал «Варна-Захід»).

== Історія ==
Варна була заснована під ім'ям Одессос як [[Елліністичний період|еллінська приморська колонія]], і з часів [[Античність|античності]] досі є центром портової діяльності. У [[399 до н. е.|339 році до н.е]]. Одессос входить до складу імперії [[Александр Македонський|Александра Македонського]], а 302 р. до н. е. полководець [[Кассандр Македонський|Кассандра]] [[Плейстарх]] використовує порт, щоб [[Переправа Плейстарха до Малої Азії|перевести війська в Гераклею Понтійську]] на березі [[Мала Азія|Малої Азії]].

Вважається, що при створенні Одессоса порт розташовувався в районі сучасного підїзду до залізничного вокзалу, будівлі Транспортної поліції та АЗС, так як це місце залишалося незмінним до кінця [[XIX століття|XIX]] ст.<ref>[http://www.desant.net/show-news/39719 Порту Варна стало 111 років]</ref>. До [[1369]] року Варна є одним з найбільш важливих портів Тирновського царства, яке генуезькі торговці називали ''Загора''. До середини [[XV століття]] порт переживає економічні труднощі через військові дії та османську експансію. У періоди затишку та миру торгівля і [[Ремесло|ремесла]] відроджуються, а в більшості випадків в порт заходять суди [[Венеційська республіка|венеційців]] і [[Генуезька республіка|генуезців]]. Скоро [[Чорне море]] перетворюється в замкнуте «турецьке» море, торгових шляхів, що проходять через Варну, стає менше, а порт втрачає поточне значення<ref>{{Cite web |url=http://varna.info.bg/port_past.htm |title=Варненський порт |accessdate=2018-03-28 |archive-date=2017-09-23 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170923174710/http://varna.info.bg/port_past.htm }}</ref>. Тільки у другій половині [[XVI століття]] до Варни приходять торговці з [[Дубровник]]а та [[Анкона]]. Щодо тодішньої атмосфери в порту свідчать очевидці, наприклад, османський мандрівник [[Евлія Челебі]], який побував у Варні в [[1656|1656 році]]:{{Quote|''...Портова торгівля в руках греків, арабів та аджемітів. На морському узбережжі незліченна кількість заліза, шматків кам'яної солі, бочок, мішків з фореллю та всіх видів будівельних матеріалів. Порт досить жвавий - тисячі возів приїжджають та повертаються. Кожного року 1500 човнів ввозять і вивозять товари по всім морям. Порт віддає митному керівнику ілтізам в розмірі 170 гаманців...''}}
[[Файл:BASA-711K-1-6-32-Varna.jpg|праворуч|міні|262x262пкс|Порт до [[Визволення Болгарії]].]]
{{Quote|''Варна - це величезний скелет Болгарії. Кораблі різної величини можуть кинути тут якір і перезимувати в повній безпеці. Я знайшов тут закріпленими 14-15 велетнів довжиною від 20 до 22 аршинів та багато маленькіх човнів...''|sign=Шарль де Пейсонел, французький дипломат та географ|source=Шарль де Пейсонел, французький дипломат та географ}} Ще століття після цього, у липні [[1884|1884 року]], [[Костянтин Йосиф Їречек]] записував: {{Quote|''Саме місто процвітає. До моря збудований новий скелет з заліза та балок, і це було незаради дорогого будівництва набережної, бо це потребувало багато грошей, але було багато планів. Багато років говорять за переміщення порту з каналом в Девненське озеро, але його рівень трохи вищий і дно досить неглибоке.''}}Ще століття тому в цій частині Варни море досягає рівня сучасного Будинку транспортних робітників. Звідти починається «Великий скелет» тодішнього порту, який входив в море на глибину 40 метрів. Поруч з ним було побудовано ще один, який називали «Маленький скелет». Окрім місця для роботи, ввечері скелети були місцем для прогулянок, а навколо них були розташовані безліч таверн. Трохи вниз розташований і «Англійський скелет», побудований для потреб англійської торгової компанії «Ллойд». Через те що біля скелетів море дуже неглибоке, кораблі пришвартовуються в кілометрі від берега. Із судів товари перевантажують на великі човни — «мауни», які за допомогою невеликих гребних човнів доставляють їх до берега і там розвантажуються робітниками. Завантаження суден відбувається таким же чином, все це займає багато часу і потребує відповідних погодних умов. Пасажирів доставляють теж човнами. Питання щодо модернізації варненського порту, вочевидь, є болючим у той період. Дослідники Карайотов, Райчевськи, Іванов публікують статистику, згідно якої в [[1885]] році варненський порт є одним з найбільш важливих в економічному відношенні на Західному узбережжі Чорного моря, невраховуючи тільки [[порт Бургас]].
{| class="wikitable prettytable float-right"
! align="center" bgcolor="#d2d2d2" colspan="6" |Статистика чорноморських портів в містах [[Бургас]], [[Варна]] і [[Констанца]] в 1865 році<ref name="IW">Іван Карайотов, Стоян Райчевски, Мітко Іванов: ''Історія Бургаса'', 2011, ISBN 978-954-92689-1-1, стор 107</ref>
|-
! Показники
! Порт Бургас
! Порт Варна
! Порт Констанца
|-
| Кількість пришвартованих парусних човнів
| 4487
| 1286
| 460
|-
| Тоннаж парусних човнів
| 250.693
| 112.503
| 92.675
|-
| Кількість пришвартованих пароходів
| 63
| 239
| 157
|-
| Тонаж пароходів
| 27.401
| 108.427
| 66.319
|-
| Загальна кількість пришвартованих суден
| 4550
| 1507
| 617
|-
| Загальний тонаж всіх пришвартованих суден
| 278.094
| 220.930
| 158.993
|}
[[Файл:BASA-736K-1-211-22.jpg|праворуч|міні|Обладнання під час будівельних робіт]]
Аукціон з реконструкції старого варненського порту (''«Великий скелет»'') у відповідності з вимогами індустріального століття відбувся [[4 лютого]] [[1895]] року. Проект засновувався на більш ранніх дослідженнях Чарльза Хартлі, але був дороблений Адольфом Жерардом, який виконав вимірювання місцевості. В кінці [[1894|1894 року]] Жерард, вже в якості інженера-радника уряду, презентував проект, що передбачав будівництво приморського пірсу в напрямку північ-південь, південного пірсу, перпендикулярного першому, набережних стін з насипними валами позаду та збільшення глибини порту. Попередня оцінка будівництва склала 8 290 385 золотих левів. В цю суму не входили кошти, необхідні для закупівлі гідравлічного вапна і цементу, які використовуються при такому будівництві. Вказані матеріали були безпосередньо забезпечені за рахунок уряду, який брав на себе і заробітні плати для керівників. В аукціоні беруть участь іноземні компанії з [[Гамбург]]а, [[Париж]]у і болгарського товариства ''«Михайловськи і Хайрабедиян».''
[[Файл:BASA-736K-1-211-14.jpg|праворуч|міні|Перший вхідний маяк з білим світлом, який мігає через три секунди — в кінці пірсу]]
Було обрано національну компанію і розпочалося будівництво після того, як була запропонована знижка в 16,5 % від початкової ціни аукціону або 6 922 472 золотих левів. Кам'яний матеріал для окремих об'єктів доставляється з кар'єру «Малик Аладин» (сучасне Єзерово), в 15 км від Варни<ref>{{Cite web |url=http://www.varna-bg.com/statearch/arh23.htm |title=Архіви Портового управління — Варна |accessdate=2018-03-28 |archive-date=2018-07-15 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180715011502/http://www.varna-bg.com/statearch/arh23.htm }}</ref>. Хоча це відносно крихкий матеріал він має властивість тверднути у воді і це робить його відповідним до умов будівництва. Для його транспортування була побудована додаткова лінія, що з'єднувала кар'єр з залізничною лінією [[Варна]] — [[Русе]]. Для зручності в самому районі порту будуються тимчасові майстерні, склади, канцелярії, ливарне виробництво, установка для приготування цементного розчину, а також спеціальний центр для більш легкого навантаження скельних матеріалів. У будівництві використовуються один 40-тонний плавучий кран, ще два — 5 - і 9-тонні, 90 вагонів, з вантажопыдйомныстю до 15 тонн скельного матеріалу, три локомотива, підйомна машина для штучних блоків, один екскаватор для поглиблення дна порту і багато іншого. У [[1897]] році Варненський губернатор призначив першого болгарського начальника Варненського порту. Але в [[1899]] році фірма-підрядник переживає серйозні потрясіння — після двох зимових штормів, які пошкодили плавательний склад та споруди, компанія «Михайловські і Хайрабедиян» майже банкрут. Продовження започнатого будівництва передається нещодавно створеному анонімному акціонерному товариству, в якому головними акціонерами є учасники першого підприємства. З підписанням протоколу засновників починає існування «Акціонерне товариство без імені для будівництва Варненського порту», що зуміло довести проект до успішного завершення в [[1906]] році. Дані про це зберігаються в архівних файлах, ескізах та планах будівництва щодо умов зведення ангарів, ферм, складів, що були укладені між міністром торгівлі і сільського господарства та акціонерним товариством для будівництва порту. В церемонії відкриття [[18 травня]] [[1906]] року бере участь особисто князь [[Фердинанд I Кобург|Фердинанд І]], який прибуває на борту болгарського [[крейсер]]а «Надія». Корабель перерізає трикольорову стрічку, натягнуту між двома пірсами. Ще 23 військових і цивільних парохода з [[Румунія|Румунії]], [[Італія|Італії]], [[Німеччина|Німеччині]], [[Англія|Англії]], [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]], [[Греція|Греції]], крейсери з [[Московське царство|Імператорського флоту Московського цартства]] і більше 300 офіційних гостей долучаються до церемонії відкриття. Подія відзначена 21 салютом з бортів зарубіжних військових пароходів і берегової артилерії<ref>[http://pik.bg/пристанището-във-варна-навърши-109-години-news334269.html Порту у Варні виповнюється 109 років]</ref>.
[[Файл:BASA-48K-1-37-10-Varna.jpg|міні|Робітники під час будівництва головного причалу Порту Варни, на задньому плані — частина міста.]]
[[Файл:BASA-48K-1-37-25-Varna.jpg|міні|Внутрішня частина Порту Варна при будівництві набережних стін і насипів, вид на мис Галата.]]

Цим періодом датуються і листування щодо будівництва морського каналу, який поєднує море та озеро; ситуаційні плани, надзвичайні ситуації, перехресні профілі та звіти щодо стану будівництва, а також листування на тему будівництва мосту над каналом. У [[1907]] році відкривають Варненську суднобудівну компанію у вже існуючих двох дерев'яних баржах, що знаходяться у власності Безіменного Акціонерного товариства<ref>[http://www.su-varna.org/izdanij/2015/KNVn-2015/pp_79_84.pdf Даніела Попова, СУДНОБУДУВАННЯ У ВАРНІ ДО 1944 РОКУ]</ref>. [[Перша Балканська війна|Балканські війни]] покладають кінець прогресуючому торговельному товарообігу, а відчуження [[Південна Добруджа|Південної Добруджі]] від Болгарії та наплив біженців з Македонії, Тракії та Добруджі (більш ніж 30 тис. людей) до міста посилює безробіття, бідність та ускладнює нелегке післявоєнне положення жителів.<ref>Стоянов П., Варна (1919—1939). сторінок 29</ref> Багато підприємств не витримують післявоєнної економічної кризи та стають банкрутами, що призводить до нової хвилі безробіття. Місто починає швидко губити своє торговельне значення.<ref>Стоянов П., Варна (1919—1939). стор. 37</ref>
{| class="wikitable"
|+ Міжнародний товарообіг в Чорноморських портах
!
! colspan="2" |'''Варна'''
! colspan="2" |'''Бургас'''
|-
!Рік
!Імпорт
!Експорт
!Імпорт
!Експорт
|-
|1920
|47,80 %
|15,20 %
|14,20 %
|42,40 %
|-
|1925
|20,20 %
|13,50 %
|21,60 %
|36,10 %
|-
|1930
|14 %
|12,70 %
|18,60 %
|34,30 %
|-
|1937
|11,60 %
|15,80 %
|24,70 %
|27,40 %
|}
У [[1938]] році, відповідно до Наказу головного управління залізниць і портів, визначено три вантажно-пасажирські лінії, які повинні обслуговувати в Болгарській торгово-пароплавній компанії — приморська, Єгипетська і Західноєвропейська. У 1939 році порти в Болгарії об'єднуються в трьох областях — Варненська узбережна область, Бургаська узбережна область і Дунайська річкова область. Начальник порту Варна стає і главою Варненської узбережної області. Під час Другої світової війни варненський порт є об'єктом указів і вербальних нот збоку [[Франція|Французької республіки]], Англійського посольства, [[Королівство Італія (1861—1946)|Королівства Італії]], [[Третій Рейх|Німецького посольства]], збереглися кореспонденція та повідомлення про мінування морських шляхів, визначення безпечних зон і проведення контролю кораблів під прапорами нейтральних країн. У [[1947]] році порт було націоналізовано. Після трирічного розширення, [[26 січня]] [[1966|1966 року]] вводять в експлуатацію нові портові споруди, а в [[1968]] році був побудований новий Морський вокзал з набережними стінами в 0,5 км. З [[1974]] року Варна має і свій другий порт ''Варна-захід''. У 2011 році Порт «Варна» обробив 9.15 млн тонн вантажів, і за цим показником випередив порт Бургас.

== Характеристика ==
Порт «Варна» має два термінали «Схід» і «Захід», які знаходяться приблизно в 30 км один від одного. Термінал «Схід» розташований на узбережжі [[Чорне море|Чорного моря]], а термінал «Захід» — в найзахіднішій частині Белославського озера. Термінал «Схід» і термінал «Захід» мають по 17 причалів кожен, максимальна глибина на судноплавних місцях досягає 11.50 метрів. В акваторії Порту «Варна» є ще чотири портових комплекси: Петрол; ТЕЦ Єзерово; Леспорт і [[Поромний комплекс Варна]], з ними загальна кількість судноплавних місць досягає 45. Через обробку понад 10 млн тонн вантажу, [[2013]] рік стає найуспішнішою в історії порту. Більш 50 % усіх водних вантажів (річкових і морських), проходить через Порт «Варна», який позиціонує себе як найбільший порт і контейнерні ворота Болгарії.
[[Файл:Varna-Devnya_canal_map-EN.gif|центр|міні|770x770пкс|Карта Белославського і Варненського озер]]

== Див. також ==
* Морський вокзал Варни

== Джерела ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [http://www.port-varna.bg/ Офіційна сторінка] Порту «Варна»

{{Порти Чорного моря}}

[[Категорія:Порти Чорного моря]]

title: Розташування

Розташування: Варна/Девня

UN/LOCODE: BGVAR

title: Інформація

Управління: „Пристанище Варна“ ЕАД

Власник: Болгарія

title: Статистика

Річний тоннаж вантажів: 10 млн. т.


text:
# Прапор Рудників (Коломийський район)
Прапор Рудників — офіційний символ села Рудники, Коломийського району Івано-Франківської області, затверджений 27 січня 2023 р. рішенням сесії Заболотівської селищної ради.
Автори — А. Гречило та В. Косован.

## Опис
Квадратне полотнище, що складається із двох горизонтальних смуг, розділених хвилясто (співвідношення їхніх ширин рівне 4:1), на верхній жовтій смузі зелений дуб із жолудями, на нижній синій — повернута до древка біла риба.

## Значення символів
уб є символом міцності, вказує на гордість Рудників — 800-річний старий дуб, який має в діаметрі понад 6 м. Риба, синє поле та хвилясте ділення означають розташування села над річкою Рибницею. Жовтий колір є символом щедрості, добробуту та багатства.

title: Прапор Рудників (Коломийський район)

wikitext:
{{Картка:Прапор|
|назва        = Прапор Рудників
|зображення   = Rudnyky_IF_flag.png
|використання = 110000
|пропорції    = 1:1
|затверджений = [[27 січня]] [[2023]] р.
|дизайн       =
|колір1       = Жовтий
|колір2       = Зелений
|колір3       = Синій
|тип          = муніципальний
}}
'''Прапор Рудників''' — офіційний символ села [[Рудники (Коломийський район)|Рудники]], [[Коломийський район|Коломийського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]], затверджений [[27 січня]] [[2023]] р. рішенням сесії [[Заболотівська селищна рада|Заболотівської селищної ради]].

Автори — [[Гречило Андрій Богданович|А. Гречило]] та В. Косован.

== Опис ==
[[Квадрат]]не полотнище, що складається із двох горизонтальних смуг, розділених хвилясто (співвідношення їхніх ширин рівне 4:1), на верхній жовтій смузі зелений дуб із жолудями, на нижній синій — повернута до древка біла риба.

== Значення символів ==
уб є символом міцності, вказує на гордість Рудників — 800-річний старий дуб, який має в діаметрі понад 6 м. Риба, синє поле та хвилясте ділення означають розташування села над річкою Рибницею. [[Жовтий колір]] є символом щедрості, добробуту та багатства.

== Див. також ==
* [[Герб Рудників (Коломийський район)|Герб Рудників]]
* [[Рудники (Коломийський район)]]

== Джерела ==
* [http://uht.org.ua/forum/viewtopic.php?f=79&t=5134 Сайт УГТ]

[[Категорія:Прапори сіл Івано-Франківської області|Рудники]]

title: Прапор Рудників

Кольори: | | жовтий | | | зелений | | | синій |

Тип: муніципальний


text:
# Мельникова (Ірбітський міський округ)
Ме́льникова (рос. Мельникова) — присілок у складі Ірбітського міського округу Свердловської області.
Населення — 486 осіб (2010, 461 у 2002).
Національний склад населення станом на 2002 рік: росіяни — 98 %.

title: Мельникова (Ірбітський міський округ)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Мельникова
 | назва ін.       = {{lang-ru|Мельникова}}
 | карта розташування1 = Росія Свердловська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Свердловська область]]
 | район           = [[Ірбітський міський округ (Піонерський)]]
 | поселення       =
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 486 осіб ([[2010]]{{RUS-SVE-census}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
| lat_deg= 57
| lat_min= 41
| lat_sec= 35
 | lon_dir=E
| lon_deg= 63
| lon_min= 01
| lon_sec= 53
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Мельникова}}

'''Ме́льникова''' ({{lang-ru|Мельникова}}) — [[присілок]] у складі [[ірбітський міський округ (Піонерський)|Ірбітського міського округу]] [[свердловська область|Свердловської області]].

Населення — 486 осіб ([[2010]], 461 у [[2002]]{{RUS-SVE-lingvarium}}).

Національний склад населення станом на 2002 рік: [[росіяни]] — 98 %.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|O-41-79}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=57.692589&lon=63.035088&z=12&show=/11800197/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=57.692589&lon=63.035088&z=12&show=/11800197/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{sverdl-obl-stub}}
{{ірбітський міський округ}}

[[Категорія:Населені пункти Ірбітського міського округу (Піонерський)]]
[[Категорія:Присілки Свердловської області]]

title: присілок Мельникова

Суб'єкт Російської Федерації: Свердловська область

Муніципальний район: Ірбітський міський округ (Піонерський)

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Мельникова · Мельникова