text:
# Внутрішня валідність
У наукових дослідженнях, внутрішня валідність або внутрішня дійсність (англ. internal validity) — це ступінь того, на скільки каузальний висновок, заснований на дослідженні, є обґрунтованим, що визначається мірою дослідження мінімізувати систематичну помилку (або «упередження»). Вона контрастує з зовнішньою валідністю, ступенем того, на скільки такий висновок може використовуватись для узагальнення результатів на інші контексти.

## Деталі
Вважається, що висновки мають внутрішню валідність, якщо причиново-наслідковий зв'язок між двома змінними належним чином продемонстрований.
Причиново-наслідковий зв'язок може існувати за виконання трьох критеріїв:
1. «причина» передує «наслідку» у часі (часове розташування),
2. «причина» і «наслідок» взаємопов'язані (коваріація), і
3. не має правдоподібного альтернативного пояснення спостережуваній коваріації (нехибність).[2]

У науково-експериментальних умовах, дослідники часто маніпулюють однією змінною (незалежна змінна), щоб побачити, який вплив це справляє на другу змінну (залежна змінна). Наприклад, дослідник може для різних експериментальних груп маніпулювати дозою конкретного препарату, щоб з'ясувати, який вплив це справляє на здоров'я; тут дослідник хоче виявити причиново-наслідковий зв'язок, що різні доза препарату може бути відповідальна за спостережувані зміни або відмінності. Коли дослідник може з упевненістю приписати спостережувані зміни або відмінності залежної змінної дії незалежної змінної, і, коли дослідник може виключити інші пояснення (або конкуруючі гіпотези), то причиново-наслідковий зв'язок вважається внутрішньо валідним.
Однак у багатьох випадках масштаби наслідків, які виявляють у залежній змінній, можуть залежати не тільки від
- варіації незалежної змінної,
- потужності приладів і статистичних процедур, що використовуються для вимірювання та виявлення ефектів, і
- вибору статистичних методів.

Скоріше, ряд змінних або обставин, неконтрольованих (або некерованих) можуть призвести до додаткових або альтернативних пояснень виявлених (a) ефектів та/або (б) масштабів наслідків. Внутрішня валідність, таким чином, є радше питанням величини, ніж «або/або», і саме тому і інші формати дослідження, ніж справжні експерименти можуть дати результати з високим ступенем внутрішньої валідності.
Для того, щоб забезпечити умовиводи з високим ступенем внутрішньої валідності, під час проектування наукового дослідження можуть бути вжиті запобіжні заходи. Як правило, висновки, засновані на кореляції або асоціації ведуть до меншої внутрішньої валідності, ніж висновки, зроблені на основі прямого маніпулювання незалежної змінної. І, якщо дивитися тільки з точки зору внутрішньої валідності, суворо контрольовані справжні експериментальні дизайни (тобто випадкова вибірка, випадковий розподіл на контрольну та експериментальну групи, надійні інструменти, надійний процес маніпуляції і захист від заважаючих факторів) можуть бути «золотим стандартом» наукових досліджень. Але одночасно саме ті стратегії, які використовуються, щоб контролювати ці чинники, можуть обмежувати узагальнення або зовнішню валідність результатів.

## Фактори, що впливають на внутрішню валідність
- Ефект історії: події, які відбуваються поза експериментом (події в навколишньому середовищі)
- Дорослішання: фізичні або психологічні зміни учасників
- Тестування: ефект досвіду претестів — учасники стають свідомими тесту.
- Інструментарій: можна отримати знання під претесту до після-тесту просто через природу інструмента.
- Вибірка: проблема невипадкової вибірки, результат змінюється через інші фактори внаслідок вибірки учасників
- Статистична регресія: тенденція учасників, чиї оцінки потрапляють в крайні межі змінної, при повторному вимірі показувати результат ближче до середнього.
- Диференційне виснаження: Вибуття учасників дослідження.

## Загрози внутрішній валідності

### Неоднозначний часовий попередник
Відсутність ясності в питанні про те, яка змінна утворилась перша, може призвести до плутанини в тому, яка змінна є причиною, а яка — наслідком.

### Заплутування
Головною загрозою чинності причинового умовиводу є заплутування: коли зміни залежної змінної можна віднести на наявність або варіації ступеня третьої змінної, яка пов'язана зі змінною, якою маніпулюють. Там де не можна виключити паразитарний зв'язок, можуть бути створені гіпотези, конкуруючі до початкової гіпотези причиново-наслідкового зв'язку дослідника.

### Селективне упередження
Селективне упередження відноситься до проблеми, що під час фази пре-тесту існують відмінності між групами, які можуть взаємодіяти з незалежною змінною і в результаті бути «відповідальними» за спостережувані результати. Дослідники та учасники приносять до експерименту безліч особливостей, деякі навчені, деякі природні — наприклад, стать, вага, волосся, очі і колір шкіри, характер, розумові здібності, фізичні здібності, але й такі ставлення, як мотивація і готовність до участі.
На етапі відбору в дослідження, якщо нерівна кількість учасників мають схожі змінні, пов'язані з предметом дослідження, виникає загроза внутрішній валідності. Наприклад, дослідник створив дві тестові групи, експериментальну та контрольну. Учасники обох групах не однакові відносно незалежної змінної, але схожі в одному або кількох змінних, пов'язаних з предметом дослідження.
Самовибірка також має негативний вплив на інтерпретаційну силу залежної змінної. Це часто відбувається в онлайн-опитуваннях, в яких люди певної демографії частіше погоджуються пройти опитування, ніж інші.

### Історія
Події за межами дослідження/експерименту або між повторними вимірами залежних змінних можуть вплинути на відповіді учасників експерименту. Часто на ставлення та поведінку учасників впливають великомасштабні події (стихійні лиха, політичні зміни і т. д.) і настільки, що неможливо визначити, чи є зміни залежної змінної наслідком впливу незалежної змінної або історичної події.

### Дорослішання
Суб'єкти змінюються в ході експерименту або навіть між вимірами. Наприклад, маленькі діти можуть вирости і їх здатність до концентрації уваги може змінюватися по мірі дорослішання. «Природні» альтернативні пояснення дають як постійні зміни, наприклад фізичне зростання, так і тимчасові, наприклад втома; вони можуть змінити те, як суб'єкт реагує на незалежну змінну. Тому по завершенні дослідження дослідник може виявитися не в змозі визначити, якщо причиною невідповідності часу або незалежної змінної.

### Повторне тестування (також ефект тестування)
Багаторазовий вимір учасників може призвести до упереджень (оман): учасники можуть запам'ятати правильні відповіді або можуть бути привчені знати, що вони проходять тести. Неодноразове проходження (тих самих або ж або подібних) тестів на інтелект зазвичай веде до зростання результатів, але в інтерпретації цього зазначені вище омани є конкуруючими гіпотезами до гіпотези про ефективне зростання навичок.

### Зміна внаслідок інструмента (інструментальність)
Інструмент, використовуваний у процесі тестування, може змінити експеримент. Це стосується і спостерігачів, які більш концентровані або підготовлені, або неусвідомлено змінили критерії, які вони використовують, щоб виносити судження. Або це також може бути проблема з різним самозвітуванням в різний час. У цьому випадку ефект може бути зменшено за рахунок використання ретроспективного попереднього тестування. Якщо виникають зміни яких-небудь інструментів, це впливає на внутрішню валідність основного висновку, оскільки одразу існують альтернативні пояснення.

### Регресія до середнього
Цей тип помилки виникає, коли суб'єкти відбираються на основі крайніх показників (далеко від середнього значення) під час тесту. Наприклад, коли діти з найгіршим значенням балів за читання відбираються для участі у курсі з покращення читання, покращення по закінченні курсу може бути пов'язано з регресією до середнього, а не ефективністю курсу. Якби діти були протестовані ще до початку курсу, вони, ймовірно, отримали б кращі результати в будь-якому випадку.
Крім того, екстремальні значення індивідуальних показників, швидше за все, будуть виявлені в одинарному тесті, але, ймовірно, перетворяться в більш нормальний розподіл при серії тестів.

### Диференційне виснаження
Ця помилка виникає, якщо висновки зроблені на основі лише тих учасників, які брали участь від початку до кінця. Однак, учасники, можливо, вибули з дослідження до його завершення, і, можливо, навіть через саме дослідження чи експеримент. Наприклад, у після-тестуванні було показано, що відсоток членів експериментальної групи, які кинули палити був значно вищий, ніж в контрольній групі. Однак, в експериментальній групі лише 60 % завершили програму відмови від паління.
Якщо таке виснаження систематично стосується будь-якого об'єкта дослідження, управління незалежною змінною, інструментарію, або якщо відмова від продовження призводить до відповідного упередження між групами, виникає цілий клас альтернативних пояснень спостережуваних відмінностей.

### Взаємодія між вибіркою-дорослішанням
Така взаємодія відбувається, коли взаємодіють змінні, пов'язані з суб'єктом, такі як колір волосся, колір шкіри і т. д., і змінні, пов'язані з часом, вік, фізичний розмір і т. д.. Якщо невідповідність між двома групами (експериментальною та контрольною) виникає між тестами, вона може бути викликана віковими відмінностями у вікових категоріях.

### Компенсаторне суперництво/ображена деморалізація
Поведінка в контрольних групах може змінитися в результаті дослідження. Наприклад, члени групи можуть додатково старатися, щоб очікувана перевага експериментальної групи не була продемонстрована. Це не означає, що незалежна змінна не дала ефекту чи відсутній взаємозв'язок між залежною і незалежною змінною. І навпаки, на зміни в залежній змінній може вплинути деморалізована контрольна група, яка буде менш мотивована і менше старатися працювати менш жорстким чи підґрунтя, а не незалежна змінна.

### Упередження експериментатора
Упередження експериментатора відбувається, коли люди, які ведуть експеримент, мимоволі впливають на результат, коли не усвідомлено ведуть себе по-різному для членів контрольної та експериментальної груп. Виключити можливість упередженості експериментатора можливо з допомогою подвійного сліпого дослідження зразків, в яких експериментатор не знає про стан, до якого належить учасник.
Для восьми з цих загроз існує мнемонічний вислів англ. THIS MESS (цей бардак), який складається з перших літер англомовних назв факторів: Testing (repeated testing), History, Instrument change, Statistical Regression toward the mean, Maturation, Experimental mortality, Selection та Selection Interaction.

title: Внутрішня валідність

wikitext:
У [[Науковий метод|наукових дослідженнях]], '''внутрішня валідність''' або '''внутрішня дійсність''' ({{lang-en|internal validity}}) — це ступінь того, на скільки [[Причинність|каузальний]] висновок, заснований на дослідженні, є обґрунтованим, що визначається мірою дослідження мінімізувати [[Похибка вимірювання|систематичну помилку]] (або «упередження»). Вона контрастує з [[Зовнішня валідність|зовнішньою валідністю]], ступенем того, на скільки такий висновок може використовуватись для [[узагальнення]] результатів на інші контексти.

== Деталі ==
Вважається, що висновки мають внутрішню валідність, якщо причиново-наслідковий зв'язок між двома змінними належним чином продемонстрований.<ref>Brewer, M. (2000). Research Design and Issues of Validity. In Reis, H. and Judd, C. (eds.) Handbook of Research Methods in Social and Personality Psychology. Cambridge:Cambridge University Press.</ref><ref name=Shadish>Shadish, W., Cook, T., and Campbell, D. (2002). Experimental and Quasi-Experimental Designs for Generilized Causal Inference Boston:Houghton Mifflin.</ref>
Причиново-наслідковий зв'язок може існувати за виконання трьох критеріїв:
# «причина» передує «наслідку» у часі (часове розташування),
# «причина» і «наслідок» взаємопов'язані (коваріація), і
# не має правдоподібного альтернативного пояснення спостережуваній коваріації (нехибність).<ref name="Shadish" />
У науково-експериментальних умовах, дослідники часто маніпулюють однією змінною (незалежна змінна), щоб побачити, який вплив це справляє на другу змінну ([[Залежна і незалежна змінні|залежна змінна]])<ref>Levine, G. and Parkinson, S. (1994). Experimental Methods in Psychology. Hillsdale, NJ:Lawrence Erlbaum.</ref>. Наприклад, дослідник може для різних експериментальних груп маніпулювати дозою конкретного препарату, щоб з'ясувати, який вплив це справляє на здоров'я; тут дослідник хоче виявити причиново-наслідковий зв'язок, що різні доза препарату може бути ''відповідальна'' за спостережувані зміни або відмінності. Коли дослідник може з упевненістю приписати спостережувані зміни або відмінності залежної змінної дії незалежної змінної, і, коли дослідник може виключити інші пояснення (або ''конкуруючі гіпотези''), то причиново-наслідковий зв'язок вважається внутрішньо валідним<ref>Liebert, R. M. & Liebert, L. L. (1995). Science and behavior: An introduction to methods of psychological research. Englewood Cliffs, NJ: Prentice Hall.</ref>.

Однак у багатьох випадках масштаби наслідків, які виявляють у залежній змінній, можуть залежати не тільки від
* варіації незалежної змінної,
* [[Статистична потужність|потужності]] приладів і статистичних процедур, що використовуються для вимірювання та виявлення ефектів, і
* вибору статистичних методів.
Скоріше, ряд змінних або обставин, неконтрольованих (або некерованих) можуть призвести до додаткових або альтернативних пояснень виявлених (a) ефектів та/або (б) масштабів наслідків. Внутрішня валідність, таким чином, є радше питанням величини, ніж «або/або», і саме тому і інші формати дослідження, ніж справжні експерименти можуть дати результати з високим ступенем внутрішньої валідності.

Для того, щоб забезпечити умовиводи з високим ступенем внутрішньої валідності, під час проектування наукового дослідження можуть бути вжиті запобіжні заходи. Як правило, висновки, засновані на кореляції або асоціації ведуть до меншої внутрішньої валідності, ніж висновки, зроблені на основі прямого маніпулювання незалежної змінної. І, якщо дивитися тільки з точки зору внутрішньої валідності, суворо контрольовані справжні експериментальні дизайни (тобто випадкова вибірка, випадковий розподіл на контрольну та експериментальну групи, надійні інструменти, надійний процес маніпуляції і захист від заважаючих факторів) можуть бути «золотим стандартом» наукових досліджень. Але одночасно саме ті стратегії, які використовуються, щоб контролювати ці чинники, можуть обмежувати узагальнення або [[Зовнішня валідність|зовнішню валідність]] результатів.

== Фактори, що впливають на внутрішню валідність ==
* Ефект історії: події, які відбуваються поза експериментом (події в навколишньому середовищі)
* Дорослішання: фізичні або психологічні зміни [[Учасник дослідження|учасників]]
* Тестування: ефект досвіду претестів — учасники стають свідомими тесту.
* Інструментарій: можна отримати знання під претесту до після-тесту просто через природу інструмента.
* Вибірка: проблема невипадкової вибірки, результат змінюється через інші фактори внаслідок вибірки учасників
* Статистична регресія: тенденція учасників, чиї оцінки потрапляють в крайні межі змінної, при повторному вимірі показувати результат ближче до середнього.
* Диференційне виснаження: Вибуття учасників дослідження.

== Загрози внутрішній валідності ==

=== Неоднозначний часовий попередник ===
Відсутність ясності в питанні про те, яка змінна утворилась перша, може призвести до плутанини в тому, яка змінна є причиною, а яка — наслідком.

=== Заплутування ===
Головною загрозою чинності причинового умовиводу є заплутування: коли зміни залежної змінної можна віднести на наявність або варіації ступеня третьої змінної, яка пов'язана зі змінною, якою маніпулюють. Там де не можна виключити паразитарний зв'язок, можуть бути створені гіпотези, конкуруючі до початкової гіпотези причиново-наслідкового зв'язку дослідника.

=== Селективне упередження ===
[[Селективне упередження]] відноситься до проблеми, що під час фази пре-тесту існують відмінності між групами, які можуть взаємодіяти з незалежною змінною і в результаті бути «відповідальними» за спостережувані результати. Дослідники та учасники приносять до експерименту безліч особливостей, деякі навчені, деякі природні — наприклад, стать, вага, волосся, очі і колір шкіри, характер, розумові здібності, фізичні здібності, але й такі ставлення, як мотивація і готовність до участі.

На етапі відбору в дослідження, якщо нерівна кількість учасників мають схожі змінні, пов'язані з предметом дослідження, виникає загроза внутрішній валідності. Наприклад, дослідник створив дві тестові групи, експериментальну та контрольну. Учасники обох групах не однакові відносно незалежної змінної, але схожі в одному або кількох змінних, пов'язаних з предметом дослідження.

[[Упередження самовибірки|Самовибірка]] також має негативний вплив на інтерпретаційну силу залежної змінної. Це часто відбувається в онлайн-опитуваннях, в яких люди певної демографії частіше погоджуються пройти опитування, ніж інші.

=== Історія ===
Події за межами дослідження/експерименту або між повторними вимірами залежних змінних можуть вплинути на відповіді учасників експерименту. Часто на ставлення та поведінку учасників впливають великомасштабні події (стихійні лиха, політичні зміни і т. д.) і настільки, що неможливо визначити, чи є зміни залежної змінної наслідком впливу незалежної змінної або історичної події.

=== Дорослішання ===
Суб'єкти змінюються в ході експерименту або навіть між вимірами. Наприклад, маленькі діти можуть вирости і їх здатність до концентрації уваги може змінюватися по мірі дорослішання. «Природні» альтернативні пояснення дають як постійні зміни, наприклад фізичне зростання, так і тимчасові, наприклад втома; вони можуть змінити те, як суб'єкт реагує на незалежну змінну. Тому по завершенні дослідження дослідник може виявитися не в змозі визначити, якщо причиною невідповідності часу або незалежної змінної.

=== Повторне тестування (також ефект тестування) ===
Багаторазовий вимір учасників може призвести до упереджень (оман): учасники можуть запам'ятати правильні відповіді або можуть бути привчені знати, що вони проходять тести. Неодноразове проходження (тих самих або ж або подібних) тестів на інтелект зазвичай веде до зростання результатів, але в інтерпретації цього зазначені вище омани є конкуруючими гіпотезами до гіпотези про ефективне зростання навичок.

=== Зміна внаслідок інструмента (інструментальність) ===
Інструмент, використовуваний у процесі тестування, може змінити експеримент. Це стосується і спостерігачів, які більш концентровані або підготовлені, або неусвідомлено змінили критерії, які вони використовують, щоб виносити судження. Або це також може бути проблема з різним самозвітуванням в різний час. У цьому випадку ефект може бути зменшено за рахунок використання ретроспективного попереднього тестування. Якщо виникають зміни яких-небудь інструментів, це впливає на внутрішню валідність основного висновку, оскільки одразу існують альтернативні пояснення.

=== Регресія до середнього ===
Цей тип помилки виникає, коли суб'єкти відбираються на основі крайніх показників (далеко від середнього значення) під час тесту. Наприклад, коли діти з найгіршим значенням балів за читання відбираються для участі у курсі з покращення читання, покращення по закінченні курсу може бути пов'язано з регресією до середнього, а не ефективністю курсу. Якби діти були протестовані ще до початку курсу, вони, ймовірно, отримали б кращі результати в будь-якому випадку.
Крім того, екстремальні значення індивідуальних показників, швидше за все, будуть виявлені в одинарному тесті, але, ймовірно, перетворяться в більш нормальний розподіл при серії тестів.

=== Диференційне виснаження ===
{{main|Упередження виживання}}
Ця помилка виникає, якщо висновки зроблені на основі лише тих учасників, які брали участь від початку до кінця. Однак, учасники, можливо, вибули з дослідження до його завершення, і, можливо, навіть через саме дослідження чи експеримент. Наприклад, у після-тестуванні було показано, що відсоток членів експериментальної групи, які кинули палити був значно вищий, ніж в контрольній групі. Однак, в експериментальній групі лише 60 % завершили програму відмови від паління.
Якщо таке виснаження систематично стосується будь-якого об'єкта дослідження, управління незалежною змінною, інструментарію, або якщо відмова від продовження призводить до відповідного [[упередження (психологія)|упередження]] між групами, виникає цілий клас альтернативних пояснень спостережуваних відмінностей.

=== Взаємодія між вибіркою-дорослішанням ===
Така взаємодія відбувається, коли взаємодіють змінні, пов'язані з суб'єктом, такі як колір волосся, колір шкіри і т. д., і змінні, пов'язані з часом, вік, фізичний розмір і т. д.. Якщо невідповідність між двома групами (експериментальною та контрольною) виникає між тестами, вона може бути викликана віковими відмінностями у вікових категоріях.

=== Компенсаторне суперництво/ображена деморалізація ===
Поведінка в контрольних групах може змінитися в результаті дослідження. Наприклад, члени групи можуть додатково старатися, щоб очікувана перевага експериментальної групи не була продемонстрована. Це не означає, що незалежна змінна не дала ефекту чи відсутній взаємозв'язок між залежною і незалежною змінною. І навпаки, на зміни в залежній змінній може вплинути деморалізована контрольна група, яка буде менш мотивована і менше старатися працювати менш жорстким чи підґрунтя, а не незалежна змінна.

=== Упередження експериментатора ===
[[Упередження експериментатора]] відбувається, коли люди, які ведуть експеримент, мимоволі впливають на результат, коли не усвідомлено ведуть себе по-різному для членів контрольної та експериментальної груп. Виключити можливість упередженості експериментатора можливо з допомогою [[Сліпий експеримент|подвійного сліпого]] дослідження зразків, в яких експериментатор не знає про стан, до якого належить учасник.

Для восьми з цих загроз існує [[мнемоніка|мнемонічний вислів]] {{lang-en|THIS MESS}} (цей бардак), який складається з перших літер англомовних назв факторів: Testing (repeated testing), History, Instrument change, Statistical Regression toward the mean, Maturation, Experimental mortality, Selection та Selection Interaction.<ref>{{cite journal |last1=Wortman |first1=P. M. |last2= |first2= |year=1983 |title=Evaluation research – A methodological perspective |journal=Annual Review of Psychology |volume= 34|issue= |pages=223–260 |publisher= |doi=10.1146/annurev.ps.34.020183.001255 |url=https://archive.org/details/sim_annual-review-of-psychology_1983_34/page/223|accessdate= }}</ref>

== Див. також ==
* [[Зовнішня валідність]]
* [[Валідність (статистика)]]
* [[Екологічна валідність]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.socialresearchmethods.net/kb/intval.php Внутрішня валідність] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161125150717/http://socialresearchmethods.net/kb/intval.php |date=25 листопада 2016 }} (соціальні методи дослідження)
[[Категорія:Валідність (статистика)]]
[[Категорія:Причинність]]


text:
# GTA3AM
GTA3AM — багатокористувацька модифікація для відеогри Grand Theft Auto III у версії для Windows. Відноситься до проєкту Multi Theft Auto.

## Історія
Своє існування багатокористувацька модифікація почала у Grand Theft Auto III, коли відбувся вихід мультиплеєру для гри у 2003 році. Це була версія 0.1a. Але у цей час було багато недоліків, які не давали вести комфортну гру. Наступного місяця вийшла версія 0.2a, у якій була виправлена більша кількість недоліків. Наступною версією стала 0.3b, яка підтримувала 21 гравця. Згодом розробники модифікації вклали всі сили на багатокористувацьку модифікацію до Grand Theft Auto: San Andreas, покинувши GTA3AM.

wikiname: ukwiki

title: GTA3AM

in_language: uk

wikitext:
{{Картка програми
 | назва                  = Multi Theft Auto: Vice City
 | логотип                =
 | скріншот               =
 | заголовок              =
 | згортається            =
 | автор                  =
 | розробник              = MTA Team
 | перший випуск          = 0.5
 | стабільна версія       =
 | дата стабільної версії =
 | нестабільна версія     =
 | дата нестабільної версії =
 | мова програмування     = [[C++]]
 | операційна система     = [[Microsoft Windows|Windows]]
 | платформа              = [[багатоплатформність]]
 | розмір                 =
 | мова                   =
 | українська             =
 | стан                   = активний
 | тип                    = [[мод]]ифікація
 | ліцензія               =
 | Рушій                  =
 | сайт                   =
 | стандарт               =
}}

'''GTA3AM''' — багатокористувацька [[мод]]ифікація для [[Відеогра|відеогри]] [[Grand Theft Auto III]] у версії для [[Microsoft Windows|Windows]]. Відноситься до проєкту [[Multi Theft Auto]].

== Історія ==
Своє існування багатокористувацька модифікація почала у [[Grand Theft Auto III]], коли відбувся вихід мультиплеєру для гри у 2003 році. Це була версія 0.1a. Але у цей час було багато недоліків, які не давали вести комфортну гру. Наступного місяця вийшла версія 0.2a, у якій була виправлена більша кількість недоліків. Наступною версією стала 0.3b, яка підтримувала 21 гравця. Згодом розробники модифікації вклали всі сили на багатокористувацьку модифікацію до [[Grand Theft Auto: San Andreas]], покинувши GTA3AM.
== Посилання ==
{{Grand Theft Auto}}
{{Multi Theft Auto}}

[[Категорія:Програмне забезпечення для відеоігор]]
[[Категорія:Модифікації відеоігор]]

title: Multi Theft Auto: Vice City

Тип: модифікація

Розробник: MTA Team

Платформа: багатоплатформність

Операційна система: Windows

Стан розробки: активний


text:
# Кольцово (Дзержинський район)
Кольцово (рос. Кольцово) — присілок в Дзержинському районі Калузької області Російської Федерації.
Населення становить 16 осіб. Входить до складу муніципального утворення Угорське сільське поселення.

## Історія
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Угорське сільське поселення.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 18   | ↘16  |

title: Кольцово (Дзержинський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Кольцово
|назва ін.       = Кольцово
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Калузька область]]
|район           = [[Дзержинський район (Калузька область)|Дзержинський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Угорське сільське поселення (Калузька область)|Угорське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 16
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Калузька область
}}
'''Кольцово''' ({{lang-ru|Кольцово}}) — [[присілок]] в [[Дзержинський район (Калузька область)|Дзержинському районі]] [[Калузька область|Калузької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 16 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Угорське сільське поселення (Калузька область)|Угорське сільське поселення]].

== Історія ==

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Угорське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/972212510 |title=Закон Калужской области от 28 декабря 2004 года № 7-ОЗ «Об установлении границ муниципальных образований, расположенных на территории административно-территориальных единиц «Бабынинский район», «Боровский район», «Дзержинский район», «Жиздринский район», «Жуковский район», «Износковский район», «Козельский район», «Малоярославецкий район», «Мосальский район», «Ферзиковский район», «Хвастовичский район», «Город Калуга», «Город Обнинск», и наделении их статусом городского поселения, сельского поселения, городского округа, муниципального района» |access-date=2018-09-19 |archive-date=2018-09-13 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180913185717/http://docs.cntd.ru/document/972212510 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Кольцово (Дзержинский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Дзержинський район (Калузька область)}}
{{Географія Калуга-доробити}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Дзержинського району Калузької області]]
[[Категорія:Присілки Калузької області]]

title: присілок Кольцово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Калузька область

Муніципальний район: Дзержинський район

Поселення: Угорське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)


text:
# Місцевість (військова справа)
Місце́вість — у військовій справі — один із найважливіших елементів обстановки, у якій ведуться бойові дії — частина (ділянка), район території з усіма її природними компонентами (рельєфом, ґрунтами, водами, рослинністю тощо), а також шляхами сполучення, населеними пунктами, промисловістю, сільськогосподарськими та соціально-культурними об'єктами.
Різні властивості місцевості сприяють бойовим діям або ускладнюють їх, дуже впливаючи на організацію та ведення бою або операції. Умови місцевості враховуються під час планування бою й операції, організації взаємодії військ, системі вогню та маскування, вона сильно впливає на управління, зв'язок, спостереження та роботу тилу.
Тактичні властивості місцевості змінюються залежно від пори року та погоди. Вивчення й оцінка місцевості організують командири та штаби всіх родів військ із обліком розв'язуваних ними завдань. Місцевість вивчають і оцінюють за особистими спостереженнями, результатами розвідки, топографічними та спеціальними картами. Висновки з оцінки місцевості враховуються при ухваленні рішення про бій або операцію й визначенні характеру дій військ.
Місцевість у військовій справі поділяється на такі основні типи:
- за рельєфом — на рівнинну, горбкувату, гірську;
- за умовами прохідності — на слабопересічену (прохідну), середньопересічену, сильнопересічену (складнопрохідну);
- за умовами спостереження та маскування — на відкриту, напівзакриту, закриту;
- за особливостями природних умов — на пустельну (пустельну-степову), лісову (лісисто-болотисту) і місцевість північних районів (Арктика, Заполяр'я, рівнинна та гірська тундра).

title: Місцевість (військова справа)

wikitext:
{{Otheruses|Місцевість}}
'''Місце́вість''' — у [[військова справа|військовій справі]] — один із найважливіших елементів обстановки, у якій ведуться [[бойові дії]] — частина (ділянка), район [[територія|території]] з усіма її природними компонентами ([[рельєф]]ом, [[ґрунт]]ами, водами, рослинністю тощо), а також шляхами сполучення, населеними пунктами, промисловістю, сільськогосподарськими та соціально-культурними об'єктами.

Різні властивості місцевості сприяють [[Бойові дії|бойовим діям]] або ускладнюють їх, дуже впливаючи на організацію та ведення [[Бій|бою]] або [[Операція військова|операції]]. Умови місцевості враховуються під час планування бою й операції, організації взаємодії військ, системі вогню та [[Маскування (військова справа)|маскування]], вона сильно впливає на управління, зв'язок, [[Спостереження (військова справа)|спостереження]] та роботу тилу.

Тактичні властивості місцевості змінюються залежно від пори року та погоди. Вивчення й оцінка місцевості організують [[командир]]и та [[штаб]]и всіх [[Рід військ|родів військ]] із обліком розв'язуваних ними завдань. Місцевість вивчають і оцінюють за особистими спостереженнями, результатами [[Воєнна розвідка|розвідки]], [[топографія|топографічними]] та спеціальними картами. Висновки з оцінки місцевості враховуються при ухваленні рішення про [[бій]] або операцію й визначенні характеру дій військ.

Місцевість у військовій справі поділяється на такі основні типи:
* за рельєфом — на рівнинну, горбкувату, гірську;
* за умовами прохідності — на слабопересічену (прохідну), середньопересічену, сильнопересічену (складнопрохідну);
* за умовами [[Спостереження (військова справа)|спостереження]] та [[Маскування (військова справа) |маскування]] — на відкриту, напівзакриту, закриту;
* за особливостями природних умов — на пустельну (пустельну-степову), лісову (лісисто-болотисту) і місцевість північних районів ([[Арктика]], [[Заполяр'я]], рівнинна та гірська [[тундра]]).

== Джерела ==
* [http://bse.sci-lib.com/article075797.html Місцевість (військова)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304142723/http://bse.sci-lib.com/article075797.html |date=4 березня 2016 }} у [[Велика радянська енциклопедія|Великій радянській енциклопедії]] {{ref-ru}}
* {{книга
|автор          = Радянська військова енциклопедія
|частина        = «ЛИНИЯ—ОБЪЕКТОВАЯ»
|заголовок      =
|оригінал       = (Советская военная энциклопедия)
|посилання      =
|відповідальний = Маршал Советского Союза Н. В. ОГАРКОВ — председатель
|видання        =
|місце          = М.
|видавництво    = Воениздат
|рік            = 1978
|том            = 5
|сторінки       = 254-255
|сторінок       = 688
|серія          =
|isbn           = 00101-134
|тираж          =
}} {{ref-ru}}

{{ФортифікаціяПольова}}

[[Категорія:Військова справа]]
[[Категорія:Військова термінологія]]


text:
# Індонезійсько-Філіппінська нікеленосна провінція
Індонезійсько-Філіппінська нікеленосна провінція об'єднує нікелеві родовища вивітрювання на масивах серпентинізованих перидотитів (гарцбургітів) і дунітів на островах Індонезії (Сулавесі, Вайгео, Хальмахера, Гаг, Гебе та ін.), Філіппін (Нонок, Палаван, Лусон і Мінданао), Соломонових (Санта-Ісабель, Нью-Джорджія і Шуазель) і Папуа — Нова Ґвінея.

## Характеристика
В межах Індонезійсько-Філіппінської нікеленосної провінції розвідано близько 30 нікелевих родовищ. із загальними запасами понад 400 млн т руди (5900 тис. т Ni) Найбільші родов. що розробляються: Сурігао (острів Нонок), Сороако, Помалаа (острів Сулавесі). Основні мінерали: гідрогетит, гідрогематит, халцедон, маґгеміт, хромшпінель, асболан, кероліт, серпентин, нікелевий кероліт, непуїт, гарнієрит та інші.

## Технологія розробки
Розробка ведеться відкритим способом (коеф. розкриву 1-3). Основна маса розкривних порід — вохри, із змістом 0,4-1 % нікелю і 40-50 % заліза.
Видобуток руди (наприклад, на остріві Сулавесі) — гідравліч. екскаваторами, доставка — ківшевими навантажувачами, автосамоскидами.

wikitext:
{{родовище}}
'''Індонезійсько-Філіппінська нікеленосна провінція''' об'єднує нікелеві родовища вивітрювання на масивах серпентинізованих [[перидотит]]ів ([[гарцбургіт]]ів) і [[дуніт]]ів на островах [[Індонезія|Індонезії]] (Сулавесі, Вайгео, Хальмахера, Гаг, Гебе та ін.), [[Філіппіни|Філіппін]] (Нонок, Палаван, Лусон і Мінданао), Соломонових (Санта-Ісабель, Нью-Джорджія і Шуазель) і Папуа — Нова Ґвінея.

== Характеристика ==

В межах Індонезійсько-Філіппінської нікеленосної провінції розвідано близько 30 нікелевих родовищ. із загальними запасами понад 400 млн т руди (5900 тис. т Ni) Найбільші родов. що розробляються: Сурігао (острів [[Нонок]]), Сороако, Помалаа (острів [[Сулавесі]]). Основні мінерали: [[гідрогетит]], [[гідрогематит]], [[халцедон]], [[маґгеміт]], [[хромшпінель]], [[асболан]], [[кероліт]], [[серпентин]], нікелевий кероліт, [[непуїт]], [[гарнієрит]] та інші.

== Технологія розробки ==

Розробка ведеться відкритим способом (коеф. розкриву 1-3). Основна маса розкривних порід — вохри, із змістом 0,4-1 % нікелю і 40-50 % заліза.

Видобуток руди (наприклад, на остріві [[Сулавесі]]) — гідравліч. екскаваторами, доставка — ківшевими навантажувачами, автосамоскидами.

== Джерела ==
* {{ГЕС3}}

[[Категорія:Родовища нікелевих руд]]
[[Категорія:Родовища Індонезії]]
[[Категорія:Родовища Філіппін]]


text:
# 12"/40 морська гармата
12"/ 40 морська гармата — 305-мм гармата Обухівського заводу, прийнята на озброєння Російського імператорського флоту в 1895 році. Перша російська гармата такого калібру, спроєктована для використання зарядів бездимного пороху. Встановлювалася на ескадрених броненосцях. Нею були озброєні такі кораблі: «Три святителя», «Сисой Великий», «Ретвізан», «Цесаревич», «Князь Потьомкін-Таврійський», а також броненосці типів «Полтава» (3 одиниці), «Бородіно» (5 одиниць), «Євстафій» (2 одиниці), «Андрій Первозваний» (2 одиниці). Гармата використовувалася під час Російсько-японської таПершої світової воєн. Крім того, в 1930-х роках кілька 12"/ 40 морських гармат було встановлено на залізничні транспортери ТМ-2-12, спроєктовані ЦКБС-3 і побудовані на заводі ім. Марті в м. Миколаєві.

## Проєктування і виробництво
Проєктування гармати було розпочато Обухівським заводом у жовтні 1891 року. Випробування першої виготовленої гармати пройшли в березні 1895 року. Виробництво гармат велося на Обухівському заводі в 1895-1906 роках, всього було вироблено 68 одиниць. З початком Першої світової війни Обухівський завод отримав замовлення на відновлення виробництва 12"/ 40 гармат для заміни зношених в ході бойових дій. У 1915-1916 роках завод виробив 20 гармат, крім того, ще 11 гармат було виготовлено за російським замовленням у Великій Британії.

## Конструкція 12"/40 морської гармати
У російському флоті 12"/ 40 гармата стала першою гарматою калібру 305 мм з поршневим затвором, яка не мала цапф і спроєктована під заряди бездимного пороху. Замість цапф були кільцеподібні виступи, за допомогою яких гармата з'єднувалася з салазками установки. Ствол гармати мав скріплену конструкцію. Вона складалася з трьох рядів циліндрів і кілець. На скріплений ствол надягався кожух, в який угвинчувався казенник. Нарізи ствола були змішаної системи. Спочатку постійної крутизни, потім прогресивної, в кінці нарізної частини ствола знову постійної.
Поршневий затвор керувався за допомогою замкової рукояті. Для повного відкривання/закривання затвора потрібно 27 оборотів руків'я. При обертанні рукоятки вручну на це йшло 20 секунд. На практиці ця операція вимагала 30 секунд. При випробуваннях броненосця «Ретвізан» було встановлено, що гармату неможливо зарядити швидше, ніж за 66 секунд. Після російсько-японської війни був встановлений електропривод обертання руків'я затвора, що скоротило час відкривання/закривання до 6 секунд.

## Боєприпаси 12"/40 морської гармати
У 1892 році фахівці Морського технічного комітету під впливом досвіду французького флоту прийшли до думки про необхідність прийняття на озброєння морської артилерії полегшених снарядів. Вважалося, що це дозволить збільшити початкову швидкість снарядів і підвищить купчастість і бронепробиття на коротких і середніх дистанціях стрільби, на яких і передбачалося вести бої. Крім того, розраховували знизити вагу артилерійського озброєння кораблів і досягти фінансової економії. В результаті вага 12" снарядів була знижена з 455 кг до 331,7 кг. Як показав досвід Російсько-японської війни, це рішення було вкрай невдалим і помітно знижувало вогневу міць російських панцерників. Крім того, ще одним недоліком російських полегшених снарядів був дуже низький коефіцієнт змісту ВР, помітно менший, ніж у снарядів, що використовувалися японським флотом.
| Бронебійний зразка 1895 р. | 331,7 | 331,7 | 2,65 | 5,3   | 1,6  | 792   | 14 640/15,9         |
| Фугасний зразка 1895 р.    | 331,7 | 331,7 | 2,8  | 12,4  | 3,75 | 792   | 14 640/15,9         |
| Бронебійний зразка 1907 р. | 331,7 | 331,7 | 2,72 | 6,0   | 1,8  | 792   | 23 997/50           |
| Фугасний зразка 1907 р.    | 331,7 | 331,7 | 3,16 | 28,2  | 8,5  | 792   | 23 997/50           |
| Бронебійний зразка 1911 р. | 470,9 | 470,9 | 3,9  | 12,84 | 2,73 | 700   | 15 546/15 25 880/45 |
| Фугасний зразка 1911 р.    | 470,9 | 470,9 | 5,0  | 61,5  | 13,1 | 700   | 15 546/15 25 880/45 |
| Фугасний зразка 1928 р.    | 314   | 314   | 5,0  | 55,2  | 17,6 | 823,5 | 29 264/40           |

title: 12"/40 морська гармата

wikitext:
{{Картка зброї
| назва                = 12"/40 морська гармата
| зображення           = AndreiPervozvannyy1912-1914bashnya.jpg
| розм_зобр            = 300пкс
| альт                 =
| підпис               = Баштова установка панцерника «Андрій Первозванний» з 12"/40 гарматами
| походження           = {{ПрапорТекст|Російська імперія}}
| тип                  = морська артилерія

| є_артилерія          = так

| служба               = 1896
| оператори            = {{флот|Російська імперія}}
{{флот|СРСР}}
| війни                = [[Російсько-японська війна]]
[[Перша світова війна]]

| розробник            = Обухівський завод
| дата_розробки        = 1891—1895
| виробник             = Обухівський завод
| вартість_одиниці     =
| дата_виготовлення    = 1895—1906, 1914—1917
| кількість            = 99
| варіанти             =

| хар_підпис           =
| вага                 = 42834 кг (1895—1906)
44250 кг (1914—1917)
| довжина              = 12,192 м
| част_довжина         = 40 калібрів
| ширина               =
| висота               =
| діаметр              =
| обслуга              =
| десант               =

| набій                =
| вага_набою           = 314—470,9 кг
| калібр               = 305 мм
| стволи               =
| дія                  =
| темп                 = 0,5 — 2<ref name="Ш433">{{книга|автор=Широкорад А.Б.|заголовок=Энциклопедия отечественной артиллерии|місце=Минск|видавництво=Харвест|рік=2000|сторінки = 433|isbn=985-433-703-0}}</ref>
| д_швидкість          =
| дальність            =
| м_дальність          =
| живлення             =
| приціл               =

| казенник             = поршневий
| відбій               =
| лафет                =
| підвищення           =
| траверс              =
}}

'''12"/ 40 морська гармата''' — 305-мм [[гармата]] Обухівського заводу, прийнята на озброєння Російського імператорського флоту в [[1895]] році. Перша російська гармата такого калібру, спроєктована для використання зарядів [[Бездимний порох|бездимного]] [[порох]]у. Встановлювалася на [[Панцерник (тип корабля)|ескадрених броненосцях]]. Нею були озброєні такі кораблі: «[[Три Святителі (лінкор)|Три святителя]]», «Сисой Великий», «Ретвізан», «Цесаревич», «[[Панцерник «Князь Потьомкін-Таврійський»|Князь Потьомкін-Таврійський]]», а також броненосці типів «Полтава» (3 одиниці), «Бородіно» (5 одиниць), «Євстафій» (2 одиниці), «Андрій Первозваний» (2 одиниці)<ref name="Ш433" />. Гармата використовувалася під час [[Російсько-японська війна|Російсько-японської]] та[[Перша світова війна|Першої світової]] воєн. Крім того, в [[1930-ті|1930]]-х роках кілька 12"/ 40 морських гармат було встановлено на залізничні транспортери ТМ-2-12, спроєктовані ЦКБС-3 і побудовані на [[Чорноморський суднобудівний завод|заводі ім. Марті]] в м. [[Миколаїв|Миколаєві]]<ref name="Ш1127">{{Книга|автор=Широкорад А.Б.|заголовок=Энциклопедия отечественной артиллерии|сторінки=1127}}</ref>.

== Проєктування і виробництво ==
Проєктування гармати було розпочато Обухівським заводом у жовтні [[1891]] року. Випробування першої виготовленої гармати пройшли в березні 1895 року. Виробництво гармат велося на Обухівському заводі в 1895-[[1906]] роках, всього було вироблено 68 одиниць. З початком Першої світової війни Обухівський завод отримав замовлення на відновлення виробництва 12"/ 40 гармат для заміни зношених в ході бойових дій. У [[1915]]-[[1916]] роках завод виробив 20 гармат, крім того, ще 11 гармат було виготовлено за російським замовленням у [[Велика Британія|Великій Британії]]<ref name="Ш433" />.

== Конструкція 12"/40 морської гармати ==
[[Файл:Tsesarevich1906-1917gun.jpg|ліворуч|міні|200x200пкс|12"/40 гармати на панцернику «Цесаревич».]]
У російському флоті 12"/ 40 гармата стала першою гарматою калібру 305 мм з поршневим затвором, яка не мала [[Цапфа|цапф]] і спроєктована під заряди бездимного пороху. Замість цапф були кільцеподібні виступи, за допомогою яких гармата з'єднувалася з салазками установки. Ствол гармати мав скріплену конструкцію. Вона складалася з трьох рядів [[циліндр]]ів і кілець. На скріплений ствол надягався кожух, в який угвинчувався [[казенник]]. [[Нарізна зброя|Нарізи ствола]] були змішаної системи. Спочатку постійної крутизни, потім прогресивної, в кінці нарізної частини ствола знову постійної<ref name="Ш432">{{Книга|автор=Широкорад А.Б.|заголовок=Энциклопедия отечественной артиллерии|сторінки=432}}</ref>.

Поршневий затвор керувався за допомогою замкової рукояті. Для повного відкривання/закривання затвора потрібно 27 оборотів руків'я. При обертанні рукоятки вручну на це йшло 20 секунд. На практиці ця операція вимагала 30 секунд. При випробуваннях броненосця «Ретвізан» було встановлено, що гармату неможливо зарядити швидше, ніж за 66 секунд<ref name="Б25">{{Книга|автор=Балакин С.А.|заголовок=Эскадренный броненосец «Ретвизан»|місце=М|видавництво=Коллекция, Яуза, ЭКСМО|рік=2005|сторінки=25|isbn=5-699-129117-0}}</ref>. Після російсько-японської війни був встановлений [[електропривод]] обертання руків'я затвора, що скоротило час відкривання/закривання до 6 секунд<ref name="Ш432"/>.

== Боєприпаси 12"/40 морської гармати ==
У [[1892]] році фахівці Морського технічного комітету під впливом досвіду [[Військово-морські сили Франції|французького флоту]] прийшли до думки про необхідність прийняття на озброєння морської артилерії полегшених [[Артилерійський снаряд|снарядів]]. Вважалося, що це дозволить збільшити [[Початкова швидкість (балістика)|початкову швидкість]] снарядів і підвищить [[Купчастість бою зброї|купчастість]] і [[Бронепробивність|бронепробиття]] на коротких і середніх дистанціях стрільби, на яких і передбачалося вести [[Бій|бої]]. Крім того, розраховували знизити вагу артилерійського озброєння кораблів і досягти фінансової економії. В результаті вага 12" снарядів була знижена з 455 кг до 331,7 кг. Як показав досвід Російсько-японської війни, це рішення було вкрай невдалим і помітно знижувало вогневу міць російських панцерників<ref name="Д518">{{Книга|автор=Доценко В.Д.|заголовок=История военно-морского искусства. Т.1. Галеры, парусники, броненосцы|місце=М.|видавництво=ЭКСМО, Terra Fatastica|рік=2003|сторінки=518|isbn=5-699-04856-1}}</ref>. Крім того, ще одним недоліком російських полегшених снарядів був дуже низький коефіцієнт змісту [[Вибухові речовини|ВР]], помітно менший, ніж у снарядів, що використовувалися [[Імперський флот Японії|японським флотом]]<ref>{{Книга|автор=Крестьянинов В. Я.|заголовок=Цусимское сражение 14-15 мая 1905 г|місце=СПб.|видавництво=Остров|рік=2003|сторінки=109|isbn=5-94500-020-5}}</ref>.
{| class="standard" style="text-align:center"
! align="center" colspan="11" |Снаряди 12"/40 морської гармати<ref name="Ш433" /><ref name="Ш434">{{Книга|автор=Широкорад А.Б.|заголовок=Энциклопедия отечественной артиллерии|сторінки=434}}</ref>
|-
!тип снаряду
! colspan="2" | вага, кг
! довжина, калібри
! вага ВР, кг
! склад ВР, %
! початкова швидкість, м/с
! дальність стрільби, м/при куті підвищення°
|-
! align="left" |Бронебійний зразка 1895 р.
| colspan="2" | 331,7
| 2,65
| 5,3
| 1,6
| 792
| 14 640/15,9
|-
! align="left" |Фугасний зразка 1895 р.
| colspan="2" | 331,7
| 2,8
| 12,4
| 3,75
| 792
| 14 640/15,9
|-
! align="left" |Бронебійний зразка 1907 р.
| colspan="2" | 331,7
| 2,72
| 6,0
| 1,8
| 792
| 23 997/50
|-
! align="left" |Фугасний зразка 1907 р.
| colspan="2" | 331,7
| 3,16
| 28,2
| 8,5
| 792
| 23 997/50
|-
! align="left" |Бронебійний зразка 1911 р.
| colspan="2" | 470,9
| 3,9
| 12,84
| 2,73
| 700
| 15 546/15

25 880/45
|-
! align="left" |Фугасний зразка 1911 р.
| colspan="2" | 470,9
| 5,0
| 61,5
| 13,1
| 700
| 15 546/15

25 880/45
|-
! align="left" |Фугасний зразка 1928 р.
| colspan="2" | 314
| 5,0
| 55,2
| 17,6
| 823,5
| 29 264/40
|}

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
[http://www.navweaps.com/Weapons/WNRussian_12-40_m1895.htm 12"/40 Pattern 1895] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131226041235/http://www.navweaps.com/Weapons/WNRussian_12-40_m1895.htm |date=26 грудня 2013 }}

== Література ==
* {{Книга|автор=Широкорад А.Б.|заголовок=Энциклопедия отечественной артиллерии|місце=Минск|видавництво=Харвест|рік=2000|isbn=985-433-703-0}}

[[Категорія:Артилерія калібру 305 мм]]
[[Категорія:Зброя за алфавітом]]

title: 12"/40 морська гармата

Тип: морська артилерія

Походження: Російська імперія

title: Історія використання

Оператори: Російський імператорський флот · Військово-морський флот СРСР

Війни: Російсько-японська війна · Перша світова війна

title: Історія виробництва

Розробник: Обухівський завод

Виробник: Обухівський завод

title: Характеристики

Довжина ствола: 40 калібрів

Казенник: поршневий


text:
# Музей історії Донецького національного технічного університету
Музе́й істо́рії Доне́цького націона́льного техні́чного униіверсите́ту — музей, заснований 1970 року в Донецьку.

## Історія
Музей створено 1970 року на честь 50-річчя Донецького політехнічного інституту. Спочатку розташовувався в його другому навчальному корпусі.

## Експозиція
В експозиції музею розповідається про історію університету в наступні періоди:
- з 1921 року по 1926 рік про Донецький гірничий технікум;
- з 1926 року по 1935 рік про Донецький гірничий інститут;
- з 1935 року по 1960 рік про Донецький індустріальний інститут;
- з 1993 року по 2001 рік про Донецький державний технічний університет;
- з 2001 року про Донецький національний технічний університет.

Автор стендів Є. Колміков.
Музей пишається експозицією «Звільнення Донецька 8 вересня 1943 року».
На всіх стендах експозиція ділиться на 2 частини: історична, де описуються основні події відповідного періоду, і структурна, де описуються факультети і їхні головні особистості.
Музей проводить: виставки, зустрічі з ветеранами, поетичні вечори, зустрічі випускників

wikitext:
{{Музей
 | назва              = Музей історії Донецького національного технічного униіверситету
 | місцева назва      =
 | зображення         =
 | підпис зображення  =
 | координати         = {{coord|47|59|40|N|37|48|15|E|type:landmark_region:UA|}}
 | тип                =
 | засновано          =
 | розташування       =
 | адреса             = [[Донецьк]], [[Вулиця Артема (Донецьк)|вул. Артема]], 58, 9-й навчальний корпус [[ДонНТУ]]
 | дата відкриття     = 1970
 | дата закриття      =
 | режим роботи       =
 | entrance_fee       =
 | архітектор         =
 | фонд               =
 | відвідувачі        =
 | директор           =
 | куратор            =
 | карта розташування =
 | підпис карти       =
 |сайт          = [http://donntu.org/index.php?option=com_content&view=article&id=77&Itemid=117&lang=ru Сторінка музею на сайті Донецького національного технічного університету]
}}
'''Музе́й істо́рії Доне́цького націона́льного техні́чного униіверсите́ту''' — музей, заснований [[1970|1970 року]] в [[Донецьк|Донецьку]]<ref name="muzei"/><ref name="istoria"/><ref name="xran"/>.
== Історія ==
Музей створено [[1970|1970 року]] на честь 50-річчя [[Донецький національний технічний університет|Донецького політехнічного інституту]]<ref name="muzei"/><ref name="istoria"/>. Спочатку розташовувався в його другому навчальному корпусі<ref name="muzei"/><ref name="xran"/>.

== Експозиція ==
В експозиції музею розповідається про історію університету в наступні періоди<ref name="muzei"/><ref name="istoria"/><ref name="xran"/>:

* з [[1921|1921 року]] по [[1926|1926 рік]] про Донецький гірничий технікум;
* з [[1926|1926 року]] по [[1935|1935 рік]] про Донецький гірничий інститут;
* з [[1935|1935 року]] по [[1960|1960 рік]] про Донецький індустріальний інститут;
* з [[1993|1993 року]] по [[2001|2001 рік]] про Донецький державний технічний університет;
* з [[2001|2001 року]] про Донецький національний технічний університет.
Автор стендів Є. Колміков<ref name="muzei"/>.

Музей пишається експозицією «Звільнення Донецька [[8 вересня]] [[1943|1943 року]]»<ref name="muzei"/>.

На всіх стендах експозиція ділиться на 2 частини: історична, де описуються основні події відповідного періоду, і структурна, де описуються факультети і їхні головні особистості<ref name="muzei"/>.

Музей проводить: виставки, зустрічі з ветеранами, поетичні вечори, зустрічі випускників<ref name="muzei"/><ref name="xran"/>

== Примітки ==

{{примітки|2|refs=
<ref name="muzei">{{cite web|url=http://www.donbass-info.com/content/view/2563/2570/|title=Музеи города Донецка. Музей истории Донецкого национального технического университета (ДонНТУ)|lang=ru|accessdate=2013-09-03|archive-date=5 лютого 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160205053251/http://www.donbass-info.com/content/view/2563/2570/}}</ref>
<ref name="istoria">{{cite web|url=http://www.rutraveller.ru/place/27236|title=«Музей истории Донецкого национального технического книверситета (ДонНТУ)» (Museum of history of Donetsk National Technical University (DonNTU)) Донецк Украина — информация для туриста|lang=ru|accessdate=2013-09-03|archive-date=7 лютого 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160207080103/http://www.rutraveller.ru/place/27236}}</ref>
<ref name="xran">{{cite web|url=http://dosdoch.ru/51-hranitel-istorii.html|title=Хранитель истории|lang=ru|accessdate=2013-09-03|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140603182521/http://dosdoch.ru/51-hranitel-istorii.html|archivedate=2014-06-03|deadurl=yes}}</ref>
}}

== Посилання ==
* http://donntu.org/index.php?option=com_content&view=article&id=77&Itemid=117&lang=ru {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150315050948/http://donntu.org/index.php?option=com_content&view=article&id=77&Itemid=117&lang=ru |date=15 березня 2015 }}

{{Музеї Донецька}}
[[Категорія:Ворошиловський район (Донецьк)]]
[[Категорія:Донецький національний технічний університет]]
[[Категорія:Музеї Донецька]]
[[Категорія:Музеї вищих навчальних закладів України]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1970]]

Тип: музей

Країна: Україна

Адреса: Донецьк, вул. Артема, 58, 9-й навчальний корпус ДонНТУ


text:
# Петрова Ірина Львівна
Ірина Львівна Петрова (нар. 20 березня 1923, Ленінград) — інженер-конструктор.

## Біографія
Народилачя 20 березня 1923 року в Ленінграді (тепер Санкт-Петербург, Росія). 1950 року закінчила Київський інститут інженерів цивільної авіації. У 1951—1992 роках працювала в Українському державному інституті планування міст.
Під час будівництва приміщення Сумського театру драми і музичної комедії — автор конструктивної частини проекту театру. Керувала групою конструкторів по розробленню індивідуальних конструкцій театру, які здійснили знайдене архітектурне планувальне вирішення будинку театру в натурі.
Лауреат Державної премії УРСР імені Т. Г. Шевченка (за 1981 рік; разом з С. П. Сліпцем (архітектором, керівником авторського колективу), М. П. Лушпою, А. Ю. Чорнодідом (архітекторами, співавторами проекту) за Сумський театр драми і музичної комедії імені М. С. Щепкіна).

title: Петрова Ірина Львівна

wikitext:
{{особа
|ім'я              =Ірина Львівна Петрова
|оригінал імені    =
|жінка             =так
|зображення        =Petrova ri lv v.jpg
|розмір            =300пкс
|дата народження   =20.3.1923
|місце народження  =[[Ленінград]]
|дата смерті       =
|місце смерті      =
|причина смерті    =
|поховання         =
|громадянство      =
|alma mater        =[[Національний авіаційний університет|Київський інститут інженерів цивільної авіації]]
|відомий           =
|діяльність        =[[інженер-конструктор]]
|національність    =
|партія            =
|премії            ={{Премія Тараса Шевченка (до 1992)|1981}}
}}{{Однофамільці|Петрова}}
'''Ірина Львівна Петрова''' ({{н}} [[20 березня]] [[1923]], [[Ленінград]]) — [[інженер-конструктор]].

== Біографія ==
Народилачя [[20 березня]] [[1923]] року в Ленінграді (тепер [[Санкт-Петербург]], [[Росія]]). [[1950]] року закінчила [[Національний авіаційний університет|Київський інститут інженерів цивільної авіації]]. У [[1951]]—[[1992]] роках працювала в [[Діпромісто|Українському державному інституті планування міст]].

Під час будівництва приміщення [[Сумський обласний академічний театр драми та музичної комедії імені М. С. Щепкіна|Сумського театру драми і музичної комедії]] — [[автор]] конструктивної частини проекту театру. Керувала групою конструкторів по розробленню індивідуальних конструкцій театру, які здійснили знайдене архітектурне планувальне вирішення будинку театру в натурі.

Лауреат [[Державна премія УРСР імені Т. Г. Шевченка|Державної премії УРСР імені Т. Г. Шевченка]] (за [[1981]] рік; разом з [[Сліпець Степан Павлович|С. П. Сліпцем]] (архітектором, керівником авторського колективу), [[Лушпа Михайло Панасович |М. П. Лушпою]], [[Чорнодід Андрій Юхимович|А. Ю. Чорнодідом]] (архітекторами, співавторами проекту) за Сумський театр драми і музичної комедії імені М. С. Щепкіна)<ref>[http://knpu.gov.ua/content/петрова-ірина-львівна Комітет з Національної премії України імені Тараса Шевченка]</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Уродженці Санкт-Петербурга]]
[[Категорія:Випускники НАУ]]
[[Категорія:Жінки XX століття]]
[[Категорія:Радянські інженери]]

title: Ірина Львівна Петрова

Народилася: 20 березня 1923 (101 рік) · Ленінград

Діяльність: інженер-конструктор

Премії: Національна премія України імені Тараса Шевченка — 1981


text:
# Автошлях Т 2110
Автошля́х Т 2110 — територіальний автомобільний шлях в Україні, Кегичівка — Златопіль — Балаклія — Шевченкове. Проходить територією Кегичівського, Первомайського, Балаклійського, Чугуївського, Шевченківського районів Харківської області.
Починається в смт Кегичівка. Проходить через села Зелена Діброва, Коханівка, Писарівка, Павлівка, Новоіванівка, Верхня Орілька, Грушине, Т 2107 місто Златопіль, село Олексіївка, селище П'ятигірське, села Асіївка, Шевелівка, Гусарівка, Байрак, місто Балаклія Р78, села Яковенкове, Волохів Яр E40 М03, Семенівка, Богодарівка, Н26 смт Шевченкове.
Загальна довжина — 138,1 км.

title: Автошлях Т 2110

wikitext:
{{Автодорога
| назва = Автошлях Т 2110
| номер = {{Номер дороги|Т2110}}
| логотип =
| логотип_розмір =
| логотип_підпис =
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| країна = {{UKR}}
| регіон1 = [[Харківська область|Харківська]]
| тип_регіону1 = Області
| регіон2 = [[Кегичівський район|Кегичівський]], [[Лозівський район|Лозівський]], [[Балаклійський район|Балаклійський]], [[Чугуївський район|Чугуївський]], [[Шевченківський район (Харківська область)|Шевченківський]]
| тип_регіону2 = Райони
| регіон3 = [[Кегичівка]], [[Зелена Діброва (Кегичівський район)|Зелена Діброва]], [[Коханівка (Кегичівський район)|Коханівка]], [[Писарівка (Кегичівський район)|Писарівка]], [[Павлівка (Кегичівський район)|Павлівка]], [[Новоіванівка (Кегичівський район)|Новоіванівка]], [[Верхня Орілька]], [[Грушине (Первомайський район)|Грушине]], [[Златопіль]], [[Олексіївка (Первомайський район, Харківська область)|Олексіївка]], [[П'ятигірське]], [[Асіївка]], [[Шевелівка]], [[Гусарівка (Балаклійський район)|Гусарівка]], [[Байрак (Балаклійський район)|Байрак]], [[Балаклія]], [[Яковенкове (Балаклійський район)|Яковенкове]], [[Волохів Яр]], [[Семенівка (Шевченківський район)|Семенівка]], [[Богодарівка (Шевченківський район)|Богодарівка]], [[Шевченкове (смт)|Шевченкове]]
| тип_регіону3 = Населені пункти
| відкрита =
| довжина = 138,1 [[км]]
| напрямок =
| від = [[Кегичівка]]
| до = [[Шевченкове (смт)|Шевченкове]]
| з'єднання = {{Автошлях E|40}} {{Автошлях М|03}} {{Автошлях Н|26}} {{Автошлях Р|78}} {{Автошлях Т|2107}}
| міста = [[Златопіль]], [[Балаклія]]
| мапа = Автошлях Т 21 10.png
| мапа_розмір =
| мапа_підпис = '''''Автошлях Т 2110'''''
}}

'''Автошля́х Т 2110''' — територіальний автомобільний шлях в [[Україна|Україні]], [[Кегичівка]] — [[Златопіль]] — [[Балаклія]] — [[Шевченкове (смт)|Шевченкове]]. Проходить територією [[Кегичівський район|Кегичівського]], [[Первомайський район (Харківська область)|Первомайського]], [[Балаклійський район|Балаклійського]], [[Чугуївський район|Чугуївського]], [[Шевченківський район (Харківська область)|Шевченківського]] районів [[Харківська область|Харківської області]].

Починається в [[смт]] [[Кегичівка]]. Проходить через [[село|села]] [[Зелена Діброва (Кегичівський район)|Зелена Діброва]], [[Коханівка (Кегичівський район)|Коханівка]], [[Писарівка (Кегичівський район)|Писарівка]], [[Павлівка (Кегичівський район)|Павлівка]], [[Новоіванівка (Кегичівський район)|Новоіванівка]], [[Верхня Орілька]], [[Грушине (Первомайський район)|Грушине]], {{Автошлях Т|2107}} [[місто]] [[Златопіль]], село [[Олексіївка (Первомайський район, Харківська область)|Олексіївка]], [[селище]] [[П'ятигірське]], села [[Асіївка]], [[Шевелівка]], [[Гусарівка (Балаклійський район)|Гусарівка]], [[Байрак (Балаклійський район)|Байрак]], місто [[Балаклія]] {{Автошлях Р|78}}, села [[Яковенкове (Балаклійський район)|Яковенкове]], [[Волохів Яр]] {{Автошлях E|40}} {{Автошлях М|03}}, [[Семенівка (Шевченківський район)|Семенівка]], [[Богодарівка (Шевченківський район)|Богодарівка]], {{Автошлях Н|26}} [[смт]] [[Шевченкове (смт)|Шевченкове]].

Загальна довжина — 138,1 [[км]].

== Див. також ==
* [http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення: Кабінет Міністрів України; Постанова, Перелік від 16.09.2015 № 712] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161111205816/http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п |date=11 листопада 2016 }}

{{Автомобільні шляхи Харківської області}}

[[Категорія:Автомобільні шляхи Харківської області|Т2110]]
[[Категорія:Територіальні автомобільні шляхи України]]
[[Категорія:Транспорт Кегичівського району]]
[[Категорія:Транспорт Первомайського району (Харківська область)]]
[[Категорія:Транспорт Балаклійського району]]
[[Категорія:Транспорт Чугуївського району]]
[[Категорія:Транспорт Шевченківського району (Харківська область)]]
[[Категорія:Транспорт Кегичівки]]
[[Категорія:Транспорт Златополя]]
[[Категорія:Транспорт Балаклії]]
[[Категорія:Транспорт Шевченкового]]

title: Загальні дані

Області: Харківська

Райони: Кегичівський, Лозівський, Балаклійський, Чугуївський, Шевченківський

Населені пункти: Кегичівка, Зелена Діброва, Коханівка, Писарівка, Павлівка, Новоіванівка, Верхня Орілька, Грушине, Златопіль, Олексіївка, П'ятигірське, Асіївка, Шевелівка, Гусарівка, Байрак, Балаклія, Яковенкове, Волохів Яр, Семенівка, Богодарівка, Шевченкове

початок: Кегичівка

кінець: Шевченкове

Міста: Златопіль, Балаклія


text:
# Алевродиск безформовий
Алевродиск безформовий (Aleurodiscus amorphus) — вид базидіомікотових грибів родини стереумові (Stereaceae).

## Опис
Плодове тіло спочатку чашоподібне, діаметром 0,4 — 0,6 см. Пізніше зливається з суміжними тілами у безформову масу. Тіло приросле до субстрату, шкірясте, волосисте, помаранчево-рожевого забарвлення. Гіменофор гладенький, червоний, при висиханні світлішає. Спори діаметром 20-25 х 16-20 мкм, яйцеподібної форми, з невиразно шипуватою поверхнею, з каплею.

## Середовище і розповсюдження
Вид поширений в Північній Америці, Європі та Азії. В Україні рідкісний вид, трапляється в Карпатах. Росте на корі стовбурів та на гілках дерев хвойних порід.

title: Алевродиск безформовий

wikitext:
{{Taxobox
| image = Aleurodiscus amorphus Rabenh 748886.jpg
| image_width = 260px
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Гриби]] (Fungi)
| divisio = [[Базидіомікотові]] (Basidiomycota)
| classis = [[Агарикоміцети]] (Agaricomycetes)
| ordo = [[Русулальні]] (Russulales)
| familia = [[Стереумові]] (Stereaceae)
| genus = [[Алевродиск]] (''Aleurodiscus'')
| species = '''''Алевродиск безформовий'''''
| binomial = ''Aleurodiscus amorphus''
| binomial_authority = (Pers.) J. Schröt., 1888
| synonyms =
}}
'''Алевродиск безформовий'''<ref name="ВГУ">Зерова М. Я. Визначник грибів України / М. Я. Зерова, Г. Г. Радзієвський, С. В. Шевченко // Базидіоміцети. — Т. 5, кн. 1. — К. : Наук. думка, 1972. — с. 39 — 40.</ref><ref name="СГУ"/> (''Aleurodiscus amorphus'') — вид [[Базидіомікотові|базидіомікотових]] [[Гриби|грибів]] родини [[стереумові]] (Stereaceae)<ref name = "COL">{{cite web|url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/aleurodiscus+amorphus/match/1|title= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|author= Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.)|year= 2011|publisher= Species 2000: Reading, UK.|accessdate= 24 september 2012|archive-date= 24 вересня 2019|archive-url= https://web.archive.org/web/20190924072916/http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/aleurodiscus%2Bamorphus/match/1}}</ref>.

== Опис ==
[[Плодове тіло]] спочатку чашоподібне, діаметром 0,4 — 0,6 см. Пізніше зливається з суміжними тілами у безформову масу. Тіло приросле до субстрату, шкірясте, волосисте, помаранчево-рожевого забарвлення. [[Гіменофор]] гладенький, червоний, при висиханні світлішає. Спори діаметром 20-25 х 16-20 мкм, яйцеподібної форми, з невиразно шипуватою поверхнею, з каплею.<ref name="СГУ">Шульга В. М. [http://gribi.net.ua/aleurodiscus-amorphus-2/ Алевродиск безформовий] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190921193531/http://gribi.net.ua/aleurodiscus-amorphus-2/ |date=21 вересня 2019 }} — Світ грибів України</ref>

== Середовище і розповсюдження ==
Вид поширений в Північній Америці, Європі та Азії. В Україні рідкісний вид, трапляється в Карпатах. Росте на корі стовбурів та на гілках дерев хвойних порід.<ref name="ВГУ"/>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{mycology-stub}}
[[Категорія:Стереумові]]
[[Категорія:Гриби, описані 1801]]
[[Категорія:Гриби України]]

title: ?Алевродиск безформовий

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Гриби (Fungi)

Відділ: Базидіомікотові (Basidiomycota)

Клас: Агарикоміцети (Agaricomycetes)

Порядок: Русулальні (Russulales)

Родина: Стереумові (Stereaceae)

Рід: Алевродиск (Aleurodiscus)

Вид: Алевродиск безформовий

Вікісховище: Aleurodiscus amorphus


text:
# Берберський хрестовий похід (1390)
Берберський хрестовий похід — спільна франко-генуезька військова кампанія 1390 року проти північноафриканських берберських піратів, головною базою яких було місто Махдія на території хафсідської Іфрикії. Основним літературним джерелом щодо цієї події є Хроніки Фруассара.

## Передумови
Наприкінці 1389 року посли Генуезької республіки запропонували французькому королю Карлу VI участь у хрестовому поході проти берберських піратів з Північної Африки. Останні активно грабували кораблі в Середземному морі і прибережні європейські міста, активно займаючись работоргівлею і мали за свою головну базу місто Махдія на території Іфрикії. Генуезька республіка сама мріяла отримати торгові бази в Північній Африці, а французькі лицарі під час перерви в Столітній війні шукали собі інші можливості здобути бойову славу і честь.
Генуя була готова надати кораблі, провізію, 11 тис. арбалетників і 8 тис. піхотинців, за умови, якщо Франція забезпечить участь важкоозброєних лицарів. Дож Генуї Антоніотто Адорно запропонував надати цьому нападу статус хрестового походу, що, у випадку його схвалення Папою Римським, надавало б його учасникам відповідний престиж, мораторій на сплату боргів, судовий імунітет і папську індульгенцію. Французький контингент з 1,5 тис. лицарів, до яких також приєдналися деякі англійці, очолив дядько короля Людовик II де Бурбон.
Папа римський Боніфацій IX і антипапа Климент VII благословили похід.

## Облога Махдії
Генуезький флот з 60 кораблів c 5-тисячним військом і 1 тис. моряків відплив з Генуї в червні 1390 року, прибувши до Махдії в кінці липня цього ж року.
Хафсідський султан Абу'л Аббас Ахмад II, підтриманий алжирськими заянідами з Тлемсену і Беджаї зібрав для оборони Махдії 40-тисячну армію, але обрав тактику уникнення генеральної битви, постійно турбуючи хрестоносців дрібними нападами. Останні були змушені укріпити свій табір і оточити його стіною. Бербери відправили послів до французів з запитанням про причини їх нападу, оскільки їхній конфлікт з Генуєю був звичайною справою. У відповідь їх назвали невірними і звинуватили в розп'ятті й убивстві Ісуса Христа, на що посли зі сміхом заявили про непричетність до цього свого народу, нагадавши, що Христа розіп'яли євреї. Тож переговори закінчилися нічим.
У наступній сутичці з берберським військом хрестоносці мусили відступити через виснаженість і втому. Продовження облоги ускладнювали спека, низький моральний дух хрестоносців та внутрішні суперечки в їхньому таборі. Також починали даватись взнаки проблеми з постачанням. Зі своєї сторони бербери розуміли, що не зможуть у відкритому бою розбити військо важкоозброєних лицарів. Коли захисникам вдалося відбити черговий штурм, у середині вересня 1390 року обидві сторони погодилися почати мирні переговори.

## Мирний договір
За результатами переговорів, які зі сторони європейців проводили генуезці, було вирішено укласти перемир'я на десять років, Махдія п'ятнадцять років мала сплачувати податки Генуї, а не хафсідським халіфам, а Людовик II отримував грошову компенсацію за понесені на експедицію витрати.
До кінця жовтня хрестоносці повернулися до Генуї. Загальні втрати європейців становили 274 лицарі і біля 20 % серед нелицарського складу війська.

## Наслідки
Обидві сторони святкували перемогу. Бербери змогли відбити напад хрестоносців і втримати Махдію, а генуезці розраховували на ведення в майбутньому торгівлі з меншими втратами. Французькі лицарі не отримали жодних здобутків, але сама участь у хрестовому поході, на їхню думку, була достатньою винагородою. Вони також не зробили жодних висновків з невдалого походу. Незнання місцевості, брак облогового обладнання, недооцінка супротивника і внутрішні чвари знову позначилися через шість років в катастрофічній для християн битві при Нікополі.

## Цікаві факти
У складі французьких лицарів у Берберському хрестовому поході брав участь норманський барон Жан де Бетанкур, майбутній завойовник Канарських островів. Імовірно, саме під час облоги Махдії він міг почути від генуезців про відкриття їх співвітчизником Ланцеротто Малочелло в Атлантичному океані островів, населених дикунами та про наявність на островах орчілу, лишайника Roccella tinctoria, з якого добували рідкісний і дорогий барвник червоного кольору. Під Махдією Бетанкур також знову зустрівся з Гадіфером де ла Салем, якого він знав раніше під час служби у герцога Орлеанського і який в подальшому супроводжував Бетанкура в експедиції по завоюванню Канарських островів.

title: Берберський хрестовий похід (1390)

wikitext:
{{Otheruses|Напад на Махдію}}

{{Картка:Збройний конфлікт
|назва = Берберський хрестовий похід
|частина = [[Хрестові походи]]
|зображення = Mahdia Crusade 01.jpg
|підпис = Військо хрестоносців прямує до Махдії. Середньовічна мініатюра
|дата1 = липень-вересень1390 р.
|місце = [[Іфрикія|Хафсідська Іфрикія]]
|привід =
|результат = мирна угода
|сторони1 = {{ПрапорЗначок|Королівство Франція|валуа}} [[Французьке королівство|Французькі лицарі]]
[[Файл:Flag of Genoa.svg|23px]] [[Генуезька республіка]]
|сторони2 = [[Файл:Hafsid_Flag_-_Tunisia.svg|20px]] [[Хафсіди]]
[[Файл:Dz tlem2.png|22px]] [[Заяніди]]
|командувач1 = {{ПрапорЗначок|Королівство Франція|валуа}} [[Людовик II де Бурбон]]
{{ПрапорЗначок|Королівство Франція|валуа}} [[Жан де В'єн|Жан де В'єн]]
|командувач2 = [[Файл:Hafsid_Flag_-_Tunisia.svg|22px]]  [[Абу'л Аббас Ахмад II|Абу'л Аббас Ахмад II аль-Мустансир]]
|сили1 = 5 тис. солдат
1 тис. моряків
60 кораблів
|сили2 = 40 тис. солдат
|втрати1 = 274 лицарі
|втрати2 = невідомо
}}
{{Хрестові походи}}
'''Берберський хрестовий похід''' — спільна [[Французьке королівство|франко]]-[[Генуезька республіка|генуезька]] військова кампанія 1390 року проти північноафриканських берберських піратів, головною базою яких було місто [[Махдія]] на території [[Хафсіди|хафсідської]] [[Іфрикія|Іфрикії]]. Основним літературним джерелом щодо цієї події є [[Хроніки Фруассара]].

== Передумови ==
Наприкінці 1389 року посли [[Генуезька республіка|Генуезької республіки]] запропонували французькому королю [[Карл VI Божевільний|Карлу VI]] участь у хрестовому поході проти [[Берберські пірати|берберських піратів]] з [[Північна Африка|Північної Африки]]. Останні активно грабували кораблі в [[Середземне море|Середземному морі]] і прибережні європейські міста, активно займаючись [[Работоргівля|работоргівлею]] і мали за свою головну базу місто [[Махдія]] на території [[Іфрикія|Іфрикії]]. Генуезька республіка сама мріяла отримати торгові бази в Північній Африці, а французькі лицарі під час перерви в [[Столітня війна|Столітній війні]] шукали собі інші можливості здобути бойову славу і честь.

Генуя була готова надати кораблі, провізію, 11 тис. арбалетників і 8 тис. піхотинців, за умови, якщо Франція забезпечить участь важкоозброєних лицарів<ref name="lanz">{{Cite web|url=http://www.dissertationen.unizh.ch/2006/lanz/diss.pdf|format=PDF|last=Rainer Lanz|title=Ritterideal und Kriegsrealität im Spätmittelalter. Das Herzogtum Burgund und Frankreich|publisher=Dissertation, University Zurich pp. 171-187|language=de|archiveurl=https://web.archive.org/web/20070730083200/http://www.dissertationen.unizh.ch/2006/lanz/diss.pdf|archivedate=2007-07-30}}accessed 07-10-08</ref>. Дож Генуї Антоніотто Адорно запропонував надати цьому нападу статус хрестового походу, що, у випадку його схвалення Папою Римським, надавало б його учасникам відповідний престиж, мораторій на сплату боргів, судовий імунітет і папську індульгенцію<ref name=":0">Barbara Tuchman. ''{{iw|A_Distant_Mirror|A Distant Mirror|en|A_Distant_Mirror}}''. Alfred A. Knopf, New York, 1978 pp. 462–77.</ref>. Французький контингент з 1,5 тис. лицарів, до яких також приєдналися деякі англійці, очолив дядько короля [[Людовик II де Бурбон]].

Папа римський [[Боніфацій IX]] і [[антипапа]] [[Климент VII (антипапа)|Климент VII]] благословили похід.

== Облога Махдії ==
[[Файл:Mahdia Crusade 1390.jpg|ліворуч|міні|Французькі хрестоносці сходять на берег в Африці на чолі з [[Людовик II де Бурбон|Людовиком II Бурбоном]] в золотих латах. Французька мініатюра XV ст.]]
Генуезький флот з 60 кораблів c 5-тисячним військом і 1 тис. моряків відплив з Генуї в червні 1390 року, прибувши до Махдії в кінці липня цього ж року<ref name=":0" />.

[[Хафсіди|Хафсідський]] султан [[Абу'л Аббас Ахмад II]], підтриманий алжирськими [[Заяніди|заянідами]] з [[Тлемсен]]у і [[Беджая|Беджаї]] зібрав для оборони Махдії 40-тисячну армію, але обрав тактику уникнення генеральної битви, постійно турбуючи хрестоносців дрібними нападами. Останні були змушені укріпити свій табір і оточити його стіною. Бербери відправили послів до французів з запитанням про причини їх нападу, оскільки їхній конфлікт з Генуєю був звичайною справою. У відповідь їх назвали невірними і звинуватили в розп'ятті й убивстві [[Ісус Христос|Ісуса Христа]], на що посли зі сміхом заявили про непричетність до цього свого народу, нагадавши, що Христа розіп'яли [[євреї]]<ref name=":0" />. Тож переговори закінчилися нічим.

У наступній сутичці з берберським військом хрестоносці мусили відступити через виснаженість і втому. Продовження облоги ускладнювали спека, низький моральний дух хрестоносців та внутрішні суперечки в їхньому таборі. Також починали даватись взнаки проблеми з постачанням. Зі своєї сторони бербери розуміли, що не зможуть у відкритому бою розбити військо важкоозброєних лицарів. Коли захисникам вдалося відбити черговий штурм, у середині вересня 1390 року обидві сторони погодилися почати мирні переговори.

== Мирний договір ==
[[Файл:Mahdia Crusade 02.jpg|міні|Хрестоносці залишають Махдію. Середньовічна мініатюра]]
За результатами переговорів, які зі сторони європейців проводили генуезці, було вирішено укласти перемир'я на десять років, Махдія п'ятнадцять років мала сплачувати податки Генуї, а не [[Хафсіди|хафсідським]] халіфам, а Людовик II отримував грошову компенсацію за понесені на експедицію витрати.

До кінця жовтня хрестоносці повернулися до Генуї. Загальні втрати європейців становили 274 лицарі і біля 20 % серед нелицарського складу війська<ref name=":0" />.

== Наслідки ==
Обидві сторони святкували перемогу. Бербери змогли відбити напад хрестоносців і втримати Махдію, а генуезці розраховували на ведення в майбутньому торгівлі з меншими втратами. Французькі лицарі не отримали жодних здобутків, але сама участь у хрестовому поході, на їхню думку, була достатньою винагородою. Вони також не зробили жодних висновків з невдалого походу<ref name=":0" />. Незнання місцевості, брак облогового обладнання, недооцінка супротивника і внутрішні чвари знову позначилися через шість років в катастрофічній для християн [[Битва при Нікополі (1396)|битві при Нікополі]]<ref name="lanz"/>.

== Цікаві факти ==
У складі французьких лицарів у Берберському хрестовому поході брав участь норманський барон [[Жан де Бетанкур]], майбутній завойовник [[Канарські острови|Канарських островів]]. Імовірно, саме під час облоги Махдії він міг почути від генуезців про відкриття їх співвітчизником [[Ланцеротто Малочелло]] в Атлантичному океані островів, населених дикунами та про наявність на островах орчілу, [[Лишайники|лишайника]] ''Roccella tinctoria,'' з якого добували рідкісний і дорогий [[Барвники|барвник]] червоного кольору<ref name="Bernage">{{Cite web |url=https://translate.google.com/translate?hl=en&sl=fr&u=http%3A%2F%2Fwww.patrimoine-normand.com%2Findex-fiche-44378.html&prev=search |title=Bernage, Georges. «Jean de Bethencourt, King Canary», ''Heritage Normand'', No. 31, February — March, 2000 |accessdate=29 травня 2022 |archive-date=29 листопада 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201129194809/https://translate.google.com/translate?hl=en&sl=fr&u=http%3A%2F%2Fwww.patrimoine-normand.com%2Findex-fiche-44378.html&prev=search }}</ref>. Під Махдією Бетанкур також знову зустрівся з [[Гадіфер де ла Саль|Гадіфером де ла Салем]], якого він знав раніше під час служби у герцога Орлеанського і який в подальшому супроводжував Бетанкура в експедиції по завоюванню Канарських островів.

== Див. також ==

* [[Жан де Бетанкур]]
* [[Облога Махдії (1087)]]
* [[Захоплення Махдії (1550)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* Aziz S. Atiya: ''The Crusade in the Later Middle Ages''. London 1938.

* Brachthäuser, Urs. ''Der Kreuzzug gegen Mahdiya 1390. Konstruktionen eines Ereignisses im spätmittelalterlichen Mediterraneum''. Mittelmeerstudien, 14. Leiden: Brill, 2017.
* Joseph Delaville Le Roulx: ''La France en Orient au XIVe siècle. Expéditions du maréchal Boucicaut''. Paris 1886.
* Harry W. Hazard: ''Moslem North Africa, 1049−1394''. In: Kenneth M. Setton et al. (Hrsg.): A History of the Crusades. 2. Aufl., University of Wisconsin Press, Madison 1969—1989. Band 3, S. 457—485
* Hazard, Harry W. «Moslem North Africa, 1049—1394», pp. 457—485. In Harry W. Hazard, ed., ''A History of the Crusades, Volume III: The Fourteenth and Fifteenth Centuries''. Madison, WI: University of Wisconsin Press, 1975.
* Mirot, Léon. «Une expédition française en Tunisie au XIVe siècle: le siège de Mahdia, 1390». ''Revue des études historiques'', 47 (1931), 357—406.

[[Категорія:Хрестові походи]]
[[Категорія:Війни Франції]]
[[Категорія:Середньовічний Туніс]]
[[Категорія:Конфлікти в 1390]]
[[Категорія:1390 у християнстві]]
[[Категорія:1390 в Африці]]
[[Категорія:Війни XIV століття]]
[[Категорія:Битви Генуезької республіки]]

title: Берберський хрестовий похід

Дата: липень-вересень1390 р.

Місце: Хафсідська Іфрикія

Результат: мирна угода

title: Сторони

Французькі лицарі · Генуезька республіка: Хафсіди · Заяніди

title: Командувачі

Людовик II де Бурбон · Жан де В'єн: Абу'л Аббас Ахмад II аль-Мустансир

title: Військові сили

5 тис. солдат · 1 тис. моряків · 60 кораблів: 40 тис. солдат

title: Втрати

274 лицарі: невідомо


text:
# Кудіївський заказник
Кудіївський — ботанічний заказник місцевого значення. Об'єкт розташований на території Дергачівської міської громади Харківського району Харківської області, село Кудіївка.
Площа — 16,4 га, статус отриманий у 2008 році (Рішення Харківської обласної ради від 17.04.2008 № 699-V).
Охороняється невелика балка зі степовою, водно-болотною та чагарниковою рослинністю, що впадає у річку Татарка.

title: Кудіївський заказник

wikitext:
{{Природоохоронна територія
 | назва               = Кудіївський
 | категорія МСОП      =
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | ширина_зображення   = 300px
 | мапа                =
 | підпис              =
 | ширина_мапи         =
 | локатор_x           =
 | локатор_y           =
 | розташування        = [[Україна]],
[[Харківська область]],
 [[Дергачівська міська громада]]
 | найближче_місто     =
 |lat_degrees          = 50 | lat_minutes  = 17 | lat_seconds  = 25 | lat_direction  = N
 |long_degrees         = 36 | long_minutes = 14 | long_seconds = 21.5 | long_direction = E
 | площа               = 16,4
 | водні об'єкти       =
 | заснований          = 2008
 | число_відвідувачів  =
 | рік_відвідувачів    =
 | керуюча_організація = Токарівська сільська рада
 | Карта розташування  = Україна Харківська область
}}

'''Кудіївський''' — [[ботанічний заказник]] місцевого значення. Об'єкт розташований на території Дергачівської міської громади Харківського району [[Харківська область|Харківської області]], село Кудіївка.

Площа — 16,4 га, статус отриманий у 2008 році (Рішення Харківської обласної ради від 17.04.2008 № 699-V).

Охороняється невелика балка зі степовою, водно-болотною та чагарниковою рослинністю, що впадає у річку [[Татарка (притока Лопані)|Татарка]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Список ОПЗФ України}}

{{Природно-заповідний фонд Дергачівського району}}
{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
[[Категорія:Ботанічні заказники Харківської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 2008]]

title: Кудіївський

Розташування: Україна, · Харківська область, · Дергачівська міська громада

Оператор: Токарівська сільська рада


text:
# Радник президента США з національної безпеки
Помічник президента США з питань національної безпеки (або просто Радник з національної безпеки) (скор. анг. NSA, або APNSA, іноді ANSA для уникнення плутанини з Агентством національної безпеки, NSA) — головний радник президента США з питань національної безпеки. Є членом Ради національної безпеки США, який входить до Виконавчого офісу президента США. Кабінет радника з національної безпеки розташований у західному крилі Білого дому. У нього є штат людей, які проводять дослідження, брифінги, і розвідувальну роботу для розгляду та подання на Раду з національної безпеки та президенту США.
Радник з національної безпеки вибирається Президентом США без затвердження Сенатом США. По суті, він не пов'язаний бюрократією державного департаменту і міністерства оборони, і тому здатний давати незалежні поради. Влада та роль радника з національної безпеки змінюється від адміністрації до адміністрації.
Під час кризи радник з національної безпеки працює в ситуаційній кімнаті Білого дому, надаючи президенту останні новини про кризу.
Нинішній радник з національної безпеки — Марко Рубіо(виконувач обов'язків).

## Радники президента США з питань національної безпеки
| #    | Зображення | Ім'я                | Термін повноважень | Термін повноважень | Президент                    |
| #    | Зображення | Ім'я                | Початок            | Кінець             | Президент                    |
| ---- | ---------- | ------------------- | ------------------ | ------------------ | ---------------------------- |
| 1    |            | Роберт Катлер       | 23 березня 1953    | 2 квітня 1955      | Дуайт Ейзенхауер             |
| 2    |            | Діллон Андерсон     | 2 квітня 1955      | 1 вересня 1956     | Дуайт Ейзенхауер             |
| 3    |            | Вільям Джексон      | 1 вересня 1956     | 7 січня 1957       | Дуайт Ейзенхауер             |
| 4    |            | Роберт Катлер       | 7 січня 1957       | 24 червня 1958     | Дуайт Ейзенхауер             |
| 5    |            | Гордон Грей         | 24 червня 1958     | 13 січня 1961      | Дуайт Ейзенхауер             |
| 6    |            | Мак-Джордж Банді    | 20 січня 1961      | 28 лютого 1966     | Джон Кеннеді, Ліндон Джонсон |
| 7    |            | Волт Ростоу         | 1 квітня 1966      | 20 січня 1969      | Ліндон Джонсон               |
| 8    |            | Генрі Кіссинджер    | 20 січня 1969      | 3 листопада 1975   | Річард Ніксон, Джеральд Форд |
| 9    |            | Брент Скоукрофт     | 3 листопада 1975   | 20 січня 1977      | Джеральд Форд                |
| 10   |            | Збігнєв Бжезінський | 20 січня 1977      | 21 січня 1981      | Джиммі Картер                |
| 11   |            | Річард Аллен        | 21 січня 1981      | 4 січня 1982       | Рональд Рейган               |
| 12   |            | Вільям Кларк        | 4 січня 1982       | 17 жовтня 1983     | Рональд Рейган               |
| 13   |            | Роберт Мак-Фарлейн  | 17 жовтня 1983     | 4 грудня 1985      | Рональд Рейган               |
| 14   |            | Джон Пойндекстер    | 4 грудня 1985      | 25 листопада 1986  | Рональд Рейган               |
| 15   |            | Френк Карлуччі      | 2 грудня 1986      | 23 листопада 1987  | Рональд Рейган               |
| 16   |            | Колін Павелл        | 23 листопада 1987  | 20 січня 1989      | Рональд Рейган               |
| 17   |            | Брент Скоукрофт     | 20 січня 1989      | 20 січня 1993      | Джордж Герберт Вокер Буш     |
| 18   |            | Ентоні Лейк         | 20 січня 1993      | 14 березня 1997    | Білл Клінтон                 |
| 19   |            | Сенді Бергер        | 14 березня 1997    | 20 січня 2001      | Білл Клінтон                 |
| 20   |            | Кондоліза Райс      | 22 січня 2001      | 25 січня 2005      | Джордж Вокер Буш             |
| 21   |            | Стівен Гедлі        | 26 січня 2005      | 20 січня 2009      | Джордж Вокер Буш             |
| 22   |            | Джеймс Джонс        | 20 січня 2009      | 8 жовтня 2010      | Барак Обама                  |
| 23   |            | Томас Донілон       | 8 жовтня 2010      | 30 червня 2013     | Барак Обама                  |
| 24   |            | Сьюзен Райс         | 1 липня 2013       | 20 січня 2017      | Барак Обама                  |
| 25   |            | Майкл Флінн         | 20 січня 2017      | 13 лютого 2017     | Дональд Трамп                |
| в.о. |            | Джозеф Кіт Келлог   | 13 лютого 2017     | 20 лютого 2017     | Дональд Трамп                |
| 26   |            | Герберт Мак-Мастер  | 20 лютого 2017     | 9 квітня 2018      | Дональд Трамп                |
| 27   |            | Джон Р. Болтон      | 9 квітня 2018      | 10 вересня 2019    | Дональд Трамп                |
| в.о. |            | Чарльз Куперман     | 10 вересня 2019    | 18 вересня 2019    | Дональд Трамп                |
| 28   |            | Роберт О'Браєн      | 18 вересня 2019    | 20 січня 2021      | Дональд Трамп                |
| 29   |            | Джейк Салліван      | 20 січня 2021      | 20 січня 2025      | Джо Байден                   |
| 29   |            | Майкл Волц          | 20 січня 2025      | 1 травня 2025      | Дональд Трамп                |
| в.о. |            | Марко Рубіо         | 1 травня 2025      |                    | Дональд Трамп                |

wikitext:
{{Картка офіційної посади}}
[[File:Official portrait of Secretary Marco Rubio, January 2025.jpg|міні|[[Марко Рубіо]], Виконувач обов'язків радник з національної безпеки.]]
'''Помічник президента США з питань національної безпеки''' (або просто '''Радник з національної безпеки''') (скор. анг. '''NSA''', або '''APNSA''', іноді '''ANSA''' для уникнення плутанини з [[Агентство національної безпеки|Агентством національної безпеки]], '''NSA''') — головний радник [[Президент США|президента США]] з питань національної безпеки. Є членом [[Рада національної безпеки США|Ради національної безпеки США]], який входить до Виконавчого офісу президента США. Кабінет радника з національної безпеки розташований у західному крилі [[Білий дім|Білого дому]]. У нього є штат людей, які проводять дослідження, брифінги, і розвідувальну роботу для розгляду та подання на Раду з національної безпеки та президенту США.

Радник з національної безпеки вибирається Президентом США без затвердження [[Сенат США|Сенатом США]]. По суті, він не пов'язаний бюрократією [[Державний департамент США|державного департаменту]] і [[Міністерство оборони США|міністерства оборони]], і тому здатний давати незалежні поради. Влада та роль радника з національної безпеки змінюється від адміністрації до адміністрації.

Під час кризи радник з національної безпеки працює в ситуаційній кімнаті [[Білий дім|Білого дому]], надаючи президенту останні новини про кризу.

Нинішній радник з національної безпеки — [[Марко Рубіо]](виконувач обов'язків)<ref>{{Cite web |url=https://www.foxnews.com/politics/trump-nominates-waltz-high-level-post-after-ousting-him-national-security-advisor |title=Trump nominates Waltz for high-level post after ousting him as national security advisor |last=Colton |first=Emma |date=2025-04-03 |website=Fox News |language=en-US |access-date=2025-05-04}}</ref>.

== Радники президента США з питань національної безпеки ==
{| class="wikitable"
!rowspan="2"| #
!rowspan="2"| Зображення
!rowspan="2"| Ім'я
!colspan="2"| Термін повноважень<ref name="White House appendix">{{cite web|url= http://www.whitehouse.gov/nsc/history.html|title= History of the National Security Council, 1947-1997|accessdate= 2008-09-05|author= |last= |first= |authorlink= |coauthors= |date= |year= 1997|month= August|work= National Security Council|publisher= White House|pages= |doi= |archiveurl= https://web.archive.org/web/20080306081817/http://www.whitehouse.gov/nsc/history.html|archivedate= 2008-03-06|quote= |deadurl= no}}</ref>
!rowspan="2"| [[Президент США|Президент]]
|-
! Початок
! Кінець
|-
! 1
| [[Файл:Robert Cutler.jpg|75px]]
| [[Роберт Катлер]]
| 23 березня 1953
| 2 квітня 1955
| rowspan="5" | [[Дуайт Ейзенхауер]]
|-
! 2
| [[Файл:Dillon-Anderson.jpg|75px]]
| [[Діллон Андерсон]]
| 2 квітня 1955
| 1 вересня 1956
|-
! 3
| [[Файл:William Harding Jackson.jpg|75px]]
| [[Вільям Джексон]]
| 1 вересня 1956
| 7 січня 1957
|-
! 4
| [[Файл:Robert Cutler.jpg|75px]]
| [[Роберт Катлер]]
| 7 січня 1957
| 24 червня 1958
|-
! 5
| [[Файл:Gordon Gray - Project Gutenberg etext 20587.jpg|75px]]
| [[Гордон Грей]]
| 24 червня 1958
| 13 січня 1961
|-
! 6
| [[Файл:McGeorge Bundy.jpg|75px]]
| [[Мак-Джордж Банді]]
| 20 січня 1961
| 28 лютого 1966
| [[Джон Фіцджеральд Кеннеді|Джон Кеннеді]], [[Ліндон Джонсон]]
|-
! 7
| [[Файл:Walt Rostow 1968.jpg|75px]]
| [[Волт Вітмен Ростоу|Волт Ростоу]]
| 1 квітня 1966
| 20 січня 1969
| [[Ліндон Джонсон]]
|-
! 8
| [[Файл:Henry Kissinger.jpg|75px]]
| [[Генрі Кіссинджер]]
| 20 січня 1969
| 3 листопада 1975
| [[Річард Ніксон]], [[Джеральд Форд]]
|-
! 9
| [[Файл:Brent Scowcroft.jpg|75px]]
| [[Брент Скоукрофт]]
| 3 листопада 1975
| 20 січня 1977
| [[Джеральд Форд]]
|-
! 10
| [[Файл:Zbigniew Brzezinski, 1977.jpg|75px]]
| [[Збігнєв Бжезінський]]
| 20 січня 1977
| 21 січня 1981
| [[Джиммі Картер]]
|-
! 11
| [[Файл:Richard V. Allen 1981.jpg|75px]]
| [[Річард Аллен]]
| 21 січня 1981
| 4 січня 1982
| rowspan="6" | [[Рональд Рейган]]
|-
! 12
| [[Файл:William patrick clark.png|75px]]
| [[Вільям П. Кларк|Вільям Кларк]]
| 4 січня 1982
| 17 жовтня 1983
|-
! 13
| [[Файл:Robert Mcfarlane IAGS.jpg|75px]]
| [[Роберт Мак-Фарлейн]]
| 17 жовтня 1983
| 4 грудня 1985
|-
! 14
| [[Файл:Admiral John Poindexter, official Navy photo, 1985.JPEG|75px]]
| [[Джон Пойндекстер]]
| 4 грудня 1985
| 25 листопада 1986
|-
! 15
| [[Файл:Frank Carlucci at a press conference, 1988.jpg|75px]]
| [[Френк Карлуччі]]
| 2 грудня 1986
| 23 листопада 1987
|-
! 16
| [[Файл:Colin Powell 2005.jpg|75px]]
| [[Колін Лютер Павелл|Колін Павелл]]
| 23 листопада 1987
| 20 січня 1989
|-
! 17
| [[Файл:Brent Scowcroft.jpg|75px]]
| [[Брент Скоукрофт]]
| 20 січня 1989
| 20 січня 1993
| [[Джордж Герберт Вокер Буш]]
|-
! 18
| [[Файл:Anthony Lake 0c175 7733.jpg|75px]]
| [[Ентоні Лейк]]
| 20 січня 1993
| 14 березня 1997
| rowspan="2" | [[Білл Клінтон]]
|-
! 19
| [[Файл:SandyBerger.jpg|75px]]
| [[Сенді Бергер]]
| 14 березня 1997
| 20 січня 2001
|-
! 20
| [[Файл:Condoleezza Rice cropped.jpg|75px]]
| [[Кондоліза Райс]]
| 22 січня 2001
| 25 січня 2005
| rowspan="2" | [[Джордж Вокер Буш]]
|-
! 21
| [[Файл:Stephen Hadley.jpg|75px]]
| [[Стівен Гедлі]]
| 26 січня 2005
| 20 січня 2009
|-
! 22
| [[Файл:James L. Jones.jpg|75px]]
| [[Джеймс Логан Джонс (молодший)|Джеймс Джонс]]
| 20 січня 2009
| 8 жовтня 2010
| rowspan="3" | [[Барак Обама]]
|-
! 23
| [[Файл:Thomas Donilon.jpg|75px]]
| [[Томас Донілон]]
| 8 жовтня 2010
| 30 червня 2013
|-
! 24
| [[Файл:Susan Rice, official State Dept photo portrait, 2009.jpg|75px]]
| [[Сьюзен Райс]]
| 1 липня 2013
| 20 січня 2017
|-
! 25
| [[Файл:Michael T Flynn.jpg|75px]]
| [[Майкл Флінн (генерал)|Майкл Флінн]]
| 20 січня 2017
| 13 лютого 2017
| rowspan="6" | [[Дональд Трамп]]
|-
! в.о.
| [[Файл:Keith Kellogg 2000.jpg|75px]]
| [[Джозеф Кіт Келлог]]
| 13 лютого 2017
| 20 лютого 2017
|-
! 26
| [[Файл:Lieutenant General H. R. McMaster.jpg|75px]]
| [[Герберт Макмастер|Герберт Мак-Мастер]]
| 20 лютого 2017
| 9 квітня 2018
|-
!27
|[[Файл:John R. Bolton official photo (cropped).jpg|безрамки|110x110пкс]]
|[[Джон Болтон|Джон Р. Болтон]]
|9 квітня 2018
|10 вересня 2019
|-
!в.о.
|[[Файл:Reagan Contact Sheet C42578 (cropped).jpg|безрамки|106x106пкс]]
|[[Чарльз Куперман]]
|10 вересня 2019
|18 вересня 2019
|-
!28
|[[Файл:Robert C. O'Brien (cropped).jpg|безрамки|105x105пкс]]
|[[Роберт О'Браєн]]
|18 вересня 2019
|20 січня 2021
|-
!29
|[[Файл:Jake-Sullivan-WH.png|безрамки|105x75пкс]]
|[[Джейк Салліван]]
|20 січня 2021
|20 січня 2025
|[[Джо Байден]]
|-
!29
|[[Файл:Michael Waltz, official portrait, 116th Congress.jpg|безрамки|105x75пкс]]
|[[Майкл Волц]]
|20 січня 2025
|1 травня 2025
| rowspan="2" | [[Дональд Трамп]]
|-
! в.о.
| [[Файл:Official portrait of Secretary Marco Rubio, January 2025.jpg|75px]]
| [[Марко Рубіо]]
| 1 травня 2025
|
|-
|}

== Див. також ==
* [[Майкл Волц]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.whitehouse.gov/administration/eop/nsc/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://wayback.archive-it.org/all/20090126025941/http://www.whitehouse.gov/administration/eop/nsc/ |date=26 січня 2009 }}

{{Радники президента США з національної безпеки}}
{{Розвідувальне співтовариство США}}
{{Посада президента США}}
{{Нормативний контроль}}

[[Категорія:Державна влада США]]
[[Категорія:Радники президентів]]
[[Категорія:Радники президента США з національної безпеки| ]]
[[Категорія:Посада президента США]]

Місце: West Wingd

Заступник: Deputy National Security Advisord


text:
# Метод наведення по трьох точках
Метод трьох точок (метод поєднання, метод накриття цілі) - один із двох триточкових методів наведення керованих ракет (альтернативним є метод випередження), при якому ракета постійно утримується на прямій, що з'єднує станцію наведення з ціллю.
Реалізація цього методу можлива різними технічними засобами:
- за допомогою командного радіоуправління (ракета утримується на одній лінії з ціллю командами станції наведення)
- шляхом утримання ракети всередині лазерного або радіопроменя, спрямованого на ціль (метод beam-rider, літер. укр. «Осідланий промінь» )

Процес наведення ракети характеризується системою рівнянь
{\displaystyle {\begin{cases}\varepsilon _{m}=\varepsilon _{t};\\\beta _{m}=\beta _{t},\end{cases}}}
Де {\displaystyle \varepsilon _{m},\beta _{m}} — Необхідні кут місця та азимут ракети;
{\displaystyle \varepsilon _{t},\beta _{t}} — Кут місця і азимут цілі.
Для наведення ракети на ціль нема потреби у вимірі абсолютних кутових координат ракети та цілі, достатньо знати різницю цих координат.
Метод досить простий у реалізації та забезпечує прийнятну точність наведення в умовах, коли кривизна траєкторії ракети незначна - при стрільбі по цілях які:
- стаціонарні
- рухаються з малою швидкістю
- летять прямо на ЗРК

Метод доцільно застосовувати за неможливості використання інших методів, наприклад, за неможливості вимірювання відстані до цілі.

title: Метод наведення по трьох точках

wikitext:
{{Без джерел|дата=грудень 2024}}
'''Метод трьох точок''' ('''метод поєднання''', '''метод накриття цілі''') - один із двох триточкових методів наведення керованих ракет (альтернативним є метод випередження), при якому ракета постійно утримується на прямій, що з'єднує станцію наведення з ціллю.

Реалізація цього методу можлива різними технічними засобами:

* за допомогою командного радіоуправління (ракета утримується на одній лінії з ціллю командами станції наведення)
* шляхом утримання ракети всередині лазерного або радіопроменя, спрямованого на ціль (метод beam-rider, літер. укр. ''«Осідланий промінь»'' )

Процес наведення ракети характеризується системою рівнянь

<math>
\begin{cases}
  \varepsilon_m = \varepsilon_t; \\
  \beta_m = \beta_t,
\end{cases}
</math>

Де <math>\varepsilon_m, \beta_m </math> — Необхідні кут місця та азимут ракети;
<math>\varepsilon_t, \beta_t </math> — Кут місця і азимут цілі.

Для наведення ракети на ціль нема потреби у вимірі абсолютних кутових координат ракети та цілі, достатньо знати різницю цих координат.

Метод досить простий у реалізації та забезпечує прийнятну точність наведення в умовах, коли кривизна траєкторії ракети незначна - при стрільбі по цілях які:

* стаціонарні
* рухаються з малою швидкістю
* летять прямо на ЗРК

Метод доцільно застосовувати за неможливості використання інших методів, наприклад, за неможливості вимірювання відстані до цілі.