text:
# Кривенко Микола Олександрович
Микола Олександрович Кривенко (1921–1995) — сержант Радянської Армії, учасник Німецько-радянської війни, Герой Радянського Союзу (1943).

## Біографія
Микола Кривенко народився 8 лютого 1921 року в станиці Тверська (нині — Апшеронський район Краснодарського краю). Після закінчення семи класів школи працював оператором тресту «Хадижнефть» в Краснодарському краї. У 1940 році Кривенко був покликаний на службу у Військово-морський флот СРСР. З 1941 року — на фронтах Німецько-радянської війни. До листопада 1943 року сержант Микола Кривенко був кулеметником 386-го окремого батальйону морської піхоти військово-морської бази Чорноморського флоту. Відзначився під час Керченсько-ельтигенської операції.
В ніч з 31 жовтня на 1 листопада 1943 року Кривенко одним з перших висадився на Керченський півострів в районі селища Ельтиген (нині — Героївське в межах Керчі) і взяв активну участь у відбитті 19 німецьких контратак, особисто знищивши ворожий танк і групу німецьких солдатів, котрі прорвалися в тил батальйону.
У ніч на 7 грудня 1943 року відважний морський піхотинець Кривенко, будучи пораненим, взяв участь в прориві батальйону через ворожий фронт з селища Ельтигена в місто Керч, в запеклих боях за оволодіння і захисту гори Мітрідат.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 листопада 1943 року за «зразкове виконання бойових завдань командування на фронті боротьби з німецькими загарбниками і проявлені при цьому мужність і героїзм» сержант Микола Кривенко був удостоєний звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» за номером 3706.
У 1946 році Кривенко був демобілізований. З березня 1969 року працював в автоколоні № 6 сел. Ола Магаданської області. Брав активну участь у ветеранському русі, зустрічаючись зі школярами, студентами, прикордонниками Охотського узбережжя. Потім поїхав в місто Лабінськ Краснодарського краю.
Помер 3 грудня 1995 року, похований на міському кладовищі Лабінська.
Був також нагороджений орденами Вітчизняної війни 1-ї та 2-го ступеня і поруч медалей.

## Пам'ять
- Ім'я Героя висічене золотими літерами в залі Слави Центрального музею Великої Вітчизняної війни в Парку Перемоги міста Москви
- На честь Кривенко названа школа в Керчі[1].
- Ім'я Героя присвоєно школі № 72 в Місті-Герої Керчі
- Героям Ельтигенського десанту встановлена меморіальна дошка
- В Апшеронськ на Алеї Слави встановлено пам'ятний знак Герою
- Ім'я героя увічнено на Меморіалі Лабінська.

title: Кривенко Микола Олександрович

wikitext:
{{Othernames|Кривенко}}
{{Військовик|оригінал імені=|дата народження=8.2.1921|місце народження=|дата смерті=3.12.1995|місце смерті=|зображення=|підпис=|прізвисько=|приналежність=|роки служби=[[1940]]—[[1946]]|звання={{СРСР, Сержант}}|рід військ=[[морська піхота]]|посада=|частина=|битви=[[Німецько-радянська війна]]|нагороди=

}}
'''Микола Олександрович Кривенко''' ([[1921]]–[[1995]]) — [[сержант]] [[Радянська армія|Радянської Армії]], учасник [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]], [[Герой Радянського Союзу]] ([[1943]]).

== Біографія ==
Микола Кривенко народився [[8 лютого]] [[1921|1921 року]] в станиці [[Тверська]] (нині — [[Апшеронський район (Росія)|Апшеронський район]] [[Краснодарський край|Краснодарського краю]]). Після закінчення семи класів школи працював оператором тресту «Хадижнефть» в Краснодарському краї. У [[1940|1940 році]] Кривенко був покликаний на службу у [[Військово-морський флот СРСР]]. З [[1941|1941 року]] — на фронтах [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]]. До листопада [[1943|1943 року]] сержант Микола Кривенко був [[кулемет]]ником 386-го окремого батальйону морської піхоти військово-морської бази [[Чорноморський флот ВМФ СРСР|Чорноморського флоту]]. Відзначився під час [[Керченсько-Ельтигенська десантна операція|Керченсько-ельтигенської операції]]<ref name="wh">{{Warheroes.ru|id=8630}}</ref>.

В ніч з [[31 жовтня]] на [[1 листопада]] 1943 року Кривенко одним з перших висадився на [[Керченський півострів]] в районі селища Ельтиген (нині — Героївське в межах [[Керч]]і) і взяв активну участь у відбитті 19 німецьких контратак, особисто знищивши ворожий танк і групу німецьких солдатів, котрі прорвалися в тил батальйону<ref name="wh"/>.

У ніч на 7 грудня 1943 року відважний морський піхотинець Кривенко, будучи пораненим, взяв участь в прориві батальйону через ворожий фронт з селища Ельтигена в місто Керч, в запеклих боях за оволодіння і захисту гори Мітрідат.

Указом Президії [[Верховна рада СРСР|Верховної Ради СРСР]] від [[17 листопада]] 1943 року за «зразкове виконання бойових завдань командування на фронті боротьби з німецькими загарбниками і проявлені при цьому мужність і героїзм» сержант Микола Кривенко був удостоєний звання [[Герой Радянського Союзу|Героя Радянського Союзу]] з врученням [[Орден Леніна|ордена Леніна]] і [[Медаль «Золота Зірка» (СРСР)|медалі «Золота Зірка»]] за номером 3706<ref name="wh"/>.

У [[1946|1946 році]] Кривенко був демобілізований. З березня 1969 року працював в автоколоні № 6 сел. Ола Магаданської області. Брав активну участь у ветеранському русі, зустрічаючись зі школярами, студентами, прикордонниками Охотського узбережжя. Потім поїхав в місто Лабінськ Краснодарського краю.

Помер [[3 грудня]] [[1995|1995 року]], похований на міському кладовищі Лабінська<ref name="wh"/>.

Був також нагороджений [[Орден Вітчизняної війни|орденами Вітчизняної війни]] 1-ї та 2-го ступеня і поруч медалей<ref name="wh"/>.

== Пам'ять ==
[[Файл:Кривенко_Николай.jpg|міні|200x200пкс| Кривенко Микола Олександрович]]
[[Файл:Имена_Героев.jpg|міні|150x150пкс| Імена Героїв]]

* Ім'я Героя висічене золотими літерами в залі Слави Центрального музею Великої Вітчизняної війни в Парку Перемоги міста [[Москва|Москви]]
* На честь Кривенко названа школа в Керчі<ref name="wh"/>.
* Ім'я Героя присвоєно школі № 72 в Місті-Герої Керчі
* Героям Ельтигенського десанту встановлена меморіальна дошка
* В Апшеронськ на Алеї Слави встановлено пам'ятний знак Герою
* Ім'я героя увічнено на Меморіалі Лабінська.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==

* {{Книга:Герои Советского Союза|1}}
* Герої боїв за Крим. — Сімферополь: Таврія, 1972.
* Герої Радянського Союзу Військово-Морського Флоту. 1937—1945. — М.: Воениздат, 1977.
* Н. А. Кривенко // Если Родина позовёт, 1945—1975 : воен.-патриот. сб. : рассказы, очерки, статьи, репортажи. — Магадан, 1975. — С. 28–29;
* Герои Отечества. Колыма и Чукотка: магаданцы — Герои Советского Союза, Герои России и полные кавалеры ордена Славы;
* Герои Социалистического Труда и полные кавалеры ордена Трудовой Славы / [сост. И. М. Морякова]. — Магадан, 2020. — С. 28 : портр.;
* {{warheroes.ru|id=8630}}
* [Кривенко Николай Александрович: наград. док.]. — Текст: электронный // Подвиг народа. — Режим доступа: <nowiki>http://podvignaroda.ru/?#id=150561024&tab=navDetailManAward</nowiki>

{{Герої Радянського Союзу}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Поховані в Краснодарському краї]]
[[Категорія:Кавалери ордена Вітчизняної війни II ступеня]]
[[Категорія:Кавалери ордена Вітчизняної війни I ступеня]]
[[Категорія:Кавалери ордена Леніна]]
[[Категорія:Герої Радянського Союзу]]
[[Категорія:Померли в Краснодарському краї]]

title: Кривенко Микола Олександрович

Народження: 8 лютого 1921 · Апшеронський район

Смерть: 3 грудня 1995 (74 роки) · Лабінськ, Краснодарський край, Росія

Поховання: Краснодарський край

Рід військ: морська піхота

Звання: Сержант

Війни / битви: Німецько-радянська війна

Нагороди: Герой Радянського Союзу · орден Леніна · орден Вітчизняної війни I ступеня · орден Вітчизняної війни II ступеня


text:
# ТЕЦ Дурі-Північ
1°22′19″ пн. ш. 101°13′30″ сх. д. / 1.37194° пн. ш. 101.22500° сх. д.
ТЕЦ Дурі-Північ – теплова електростанція на індонезійському острові Суматра.
У 1980-х роках компанія Caltex Pacific Indonesia (дочірня структура енергетичного гіганту Chevron) розгорнула у центральній частині Суматри масштабний проект із розробки покладів важкої нафти родовища Дурі, для збільшення текучості якої застосували розігрівання паром. Останній виробляли як сотнями спеціальних парогенераторів, так і за допомогою теплоелектроцентралей, котрі також забезпечували потреби промислів у електроенергії.
Первісно в зоні промислів звели ТЕЦ Дурі, ТЕЦ Дурі-Центр (для родовища Дурі) та ТЕЦ Мінас (для родовища Мінас). А у 2000 році стала до ладу ТЕЦ Дурі-Північ, яка отримала 3 газові турбіни Siemens Westinghouse 501D5A номінальною потужністю по 121 МВт. Відпрацьовані турбінами гази потрапляють до котлів-утилізаторів, які виробляють необхідну для виробничого процесу пару.
Загальна потужність ТЕЦ Дурі-Північ рахується на рівні 305 МВт, що робить її найпотужнішим електроенергетичним об’єктом комплексу. Станом на початок 2020-х вона покривала 60-70% потреб промислів у електроенергії та 70-80% потреб у парі.
ТЕЦ Дурі-Північ використовує природний газ, який подали до регіону наприкінці 20 століття за допомогою трубопроводу Гріссік – Дурі.
У 2021 році спливав терміну дії концесії на розробку покладів нафти, тому Caltex Pacific Indonesia виставила ТЕЦ Дурі-Північ на продаж. Бажання придбати станцію виявляє індонезійська державна електроенергетична корпорація PT Perusahaan Listrik Negara, втім, перші кілька років управління об’єктом здійснюватиме індонезійська державна нафтогазова корпорація PT Pertamina, до якої перейшли нафтопромисли.

wikiname: ukwiki

title: ТЕЦ Дурі-Північ

in_language: uk

wikitext:
{{Теплоелектростанція
|Назва                             =  ТЕЦ Дурі-Північ
|Зображення                 =
|Розташування              = {{IDN}}
|Збудована                     = 2000
|Модернізація               =
|Паливо                           = природний газ
|Водозабір                      =
|Енергоблоки                 = 3х121
|Котли                           = 3 котла-утилізатора
|Турбіни                         = 3 газові Siemens Westinghouse 501D5A
|Генератори                      =
|Електрична потужність           = 305
|Теплова потужність              =
|Виробництво електрики           =
|Річне виробництво тепла         =
|Керівник                        =
|Кількість працівників           =
|Материнська компанія            =
|Сайт                            =
|Дані оновлено                   =
}}
{{coord|1|22|19|N|101|13|30|E|display=title}}

'''ТЕЦ Дурі-Північ''' – теплова електростанція на індонезійському острові Суматра.

У 1980-х роках компанія Caltex Pacific Indonesia (дочірня структура енергетичного гіганту [[Chevron]]) розгорнула у центральній частині Суматри масштабний проект із розробки покладів важкої нафти родовища Дурі, для збільшення текучості якої застосували розігрівання паром. Останній виробляли як сотнями спеціальних парогенераторів, так і за допомогою теплоелектроцентралей, котрі також забезпечували потреби промислів у електроенергії.<ref>{{Cite news|title=Increased Gas Turbine Thermal Efficiency Through Waste Heat Utilization: Abstract|url=http://archives.datapages.com/data/ipa/data/024/024002/595_ipa024b0595.htm|date=1995|accessdate=2022-12-26|pages=595–595|language=en-US|first=B. Tri|last=Priatmoko|first2=Amri|last2=Ismail|last3=Suparni}}</ref>

Первісно в зоні промислів звели ТЕЦ Дурі, [[ТЕЦ Дурі-Центр]] (для родовища Дурі) та [[ТЕЦ Мінас]] (для родовища Мінас). А у 2000 році стала до ладу ТЕЦ Дурі-Північ, яка отримала 3 газові турбіни Siemens Westinghouse 501D5A номінальною потужністю по 121 МВт. Відпрацьовані турбінами гази потрапляють до котлів-утилізаторів, які виробляють необхідну для виробничого процесу пару.

Загальна потужність ТЕЦ Дурі-Північ рахується на рівні 305 МВт, що робить її найпотужнішим електроенергетичним об’єктом комплексу. Станом на початок 2020-х вона покривала 60-70% потреб промислів у електроенергії та 70-80% потреб у парі.

ТЕЦ Дурі-Північ використовує природний газ, який подали до регіону наприкінці 20 століття за допомогою трубопроводу [[Гріссік – Дурі]].

У 2021 році спливав терміну дії концесії на розробку покладів нафти, тому Caltex Pacific Indonesia виставила ТЕЦ Дурі-Північ на продаж. Бажання придбати станцію виявляє індонезійська державна електроенергетична корпорація PT Perusahaan Listrik Negara, втім, перші кілька років управління об’єктом здійснюватиме індонезійська державна нафтогазова корпорація PT Pertamina, до якої перейшли нафтопромисли.<ref>{{Cite web|title=Siemens Receives Orders from All Over the World|url=https://www.poweronline.com/doc/siemens-receives-orders-from-all-over-the-wor-0001|website=www.poweronline.com|accessdate=2022-12-26}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Теплові електростанції Індонезії|Дурі]]
[[Категорія:Газотурбінні електростанції|Дурі]]
[[Категорія:Теплові електростанції промислових підприємств|Дурі]]
[[Категорія:Теплоелектроцентралі|Дурі]]

title: ТЕЦ Дурі-Північ

Країна: Індонезія

Розташування: Індонезія

Вид палива: природний газ

Котельні агрегати: 3 котла-утилізатора

Турбіни: 3 газові Siemens Westinghouse 501D5A

title: ідентифікатори і посилання

ідентифікатори і посилання: ТЕЦ Дурі-Північ


text:
# Петрівська сільська рада (Бобровицький район)
Петрі́вська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Бобровицькому районі Чернігівської області. Адміністративний центр — село Петрівка.

## Загальні відомості
- Населення ради: 955 осіб (станом на 2001 рік)

## Населені пункти
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
- с. Петрівка

## Склад ради
Рада складається з 12 депутатів та голови.
- Голова ради: Малашта Микола Іванович
- Секретар ради: Капінос Наталія Миколаївна

### Керівний склад попередніх скликань
| Прізвище, ім'я, по батькові | Основні відомості                                                 | Дата обрання | Дата звільнення |
| --------------------------- | ----------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Малашта Микола Іванович     | Сільський голова, 1963 року народження, освіта вища, безпартійний | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Малашта Микола Іванович     | Сільський голова, 1963 року народження, освіта вища, безпартійний | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України

### Депутати
За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали:

#### За суб'єктами висування
| Суб'єкт висування            | Кількість обраних депутатів | %    |
| ---------------------------- | --------------------------- | ---- |
| Самовисування                | 7                           | 58,3 |
| Партія регіонів              | 4                           | 33,3 |
| Соціалістична партія України | 1                           | 8,3  |

#### За округами
| № округу                     | Прізвище, ім'я, по батькові      | Дата визнання обраним | Освіта  | Партійна приналежність                        | Відомості про обраного депутата                        |
| ---------------------------- | -------------------------------- | --------------------- | ------- | --------------------------------------------- | ------------------------------------------------------ |
| Партія регіонів              |                                  |                       |         |                                               |                                                        |
| 4                            | Рагулін Микола Васильович        | 01.11.2010            | вища    | член Партії регіонів                          | тимчасово не працює                                    |
| 8                            | Макаренко Олександр Григорович   | 01.11.2010            | вища    | член Партії регіонів                          | тимчасово не працює                                    |
| 10                           | Макаренко Олександр Миколайович  | 01.11.2010            | вища    | член Партії регіонів                          | тимчасово не працює                                    |
| 11                           | Хоменко Володимир Васильович     | 01.11.2010            | середня | член Партії регіонів                          | тимчасово не працює                                    |
| Соціалістична партія України |                                  |                       |         |                                               |                                                        |
| 5                            | Капінос Наталія Миколаївна       | 01.11.2010            | вища    | позапартійна                                  | Петрівська сільська рада, секретар                     |
| Самовисування                |                                  |                       |         |                                               |                                                        |
| 1                            | Капінос Віктор Петрович          | 01.11.2010            | вища    | член Політичної партії «Сильна Україна»       | Петрівська загальноосвітня школа І-ІІ ст., вчитель     |
| 2                            | Данькевич Валентина Іванівна     | 01.11.2010            | середня | позапартійна                                  | Петрівська сільська рада, землевпорядник               |
| 3                            | Ярош Тетяна Миколаївна           | 01.11.2010            | вища    | позапартійна                                  | Петрівська сільська рада, головний бухгалтер           |
| 6                            | Талавіра Віра Миколаївна         | 01.11.2010            | вища    | член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» | ТОВ СГТ «Співдружність», бухгалтер                     |
| 7                            | Білановська Лідія Анатоліївна    | 01.11.2010            | вища    | позапартійна                                  | Петрівський фельдшерсько-акушерський пункт, зав. ФАПом |
| 9                            | Трохимченко Григорій Миколайович | 01.11.2010            | середня | член Політичної партії «Сильна Україна»       | тимчасово не працює                                    |
| 12                           | Калашник Наталія Петрівна        | 01.11.2010            | вища    | позапартійна                                  | ТОВ СГТ «Співдружність», робітник                      |

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Петрівська сільська рада
   | будівля             =
   | розташування        =
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Чернігівська область]]
   | район               = [[Бобровицький район]]
   | центр               = с. [[Петрівка (Бобровицький район)|Петрівка]]
   | голова              = Малашта Микола Іванович
   | секретар            = Капінос Наталія Миколаївна
   | кількість членів    = 12 депутатів
   | утворена            =
   | код КОАТУУ          = 7420686000
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=39646 Петрівська сільська рада]
   | площа               =
   | населення           = 955 ''(на 2001 рік)''
   | щільність           =
   | населені пункти     = с. [[Петрівка (Бобровицький район)|Петрівка]]
   | поштовий індекс     = 17454
   | адреса              = <tt>17454, Чернігівська обл., Бобровицький р-н, с. Петрівка, вул. Шевченка, 8</tt>
   | телефонний код      = 4632
   | телефонний номер    = 35-3-31
   | факс                =
   | електронна скринька =
   | вебсторінка         =
  }}
{{Otheruses|Петрівська сільська рада}}
'''Петрі́вська сільська́ ра́да''' — [[адміністративно-територіальна одиниця]] та [[орган місцевого самоврядування]] в [[Бобровицький район|Бобровицькому районі]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]]. [[Адміністративний центр]] — [[село]] [[Петрівка (Бобровицький район)|Петрівка]].

== Загальні відомості ==
* ''Населення ради:'' 955 осіб (станом на 2001 рік)

== Населені пункти ==
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
* с. [[Петрівка (Бобровицький район)|Петрівка]]

== Склад ради ==
Рада складається з 12 депутатів та голови.
* ''Голова ради:'' Малашта Микола Іванович
* ''Секретар ради:'' Капінос Наталія Миколаївна

=== Керівний склад попередніх скликань ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|- bgcolor="#FAEBD7"
! Прізвище, ім'я, по батькові !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Малашта Микола Іванович
| Сільський голова, 1963 року народження, освіта вища, безпартійний
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Малашта Микола Іванович
| Сільський голова, 1963 року народження, освіта вища, безпартійний
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними сайту [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=4889&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=4889&rid256=122 Секретарі попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

=== Депутати ===
За результатами [[Місцеві вибори в Україні 2010|місцевих виборів 2010 року]] депутатами ради стали<ref>{{cite web |url=http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=61&PID102=4889&PF7691=4889 |title=Петрівська сільська рада. Результати виборів депутатів. |publisher=ЦВК |accessdate=16 червня 2015 }}{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>:

==== За суб'єктами висування ====
{| class="wikitable sortable collapsible"
|-
! Суб'єкт висування !! Кількість обраних депутатів !! %
|-
| Самовисування || align="center"| 7 || align="center"| 58,3
|-
| [[Партія регіонів]] || align="center"| 4 || align="center"| 33,3
|-
| [[Соціалістична партія України]] || align="center"| 1 || align="center"| 8,3
|}

==== За округами ====
{| class="wikitable collapsible collapsed"
|-
! data-sort-type="number" | № округу !! Прізвище, ім'я, по батькові !! data-sort-type="date" | Дата визнання обраним !! Освіта !! Партійна приналежність !! Відомості про обраного депутата
|-
| colspan=6 | '''Партія регіонів'''
|-
| align="center"| 4 || style=white-space:nowrap | Рагулін Микола Васильович || align="center"| 01.11.2010 || вища || член Партії регіонів || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 8 || style=white-space:nowrap | Макаренко Олександр Григорович || align="center"| 01.11.2010 || вища || член Партії регіонів || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 10 || style=white-space:nowrap | Макаренко Олександр Миколайович || align="center"| 01.11.2010 || вища || член Партії регіонів || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 11 || style=white-space:nowrap | Хоменко Володимир Васильович || align="center"| 01.11.2010 || середня || член Партії регіонів || тимчасово не працює
|-
| colspan=6 | '''Соціалістична партія України'''
|-
| align="center"| 5 || style=white-space:nowrap | Капінос Наталія Миколаївна || align="center"| 01.11.2010 || вища || позапартійна || Петрівська сільська рада, секретар
|-
| colspan=6 | '''Самовисування'''
|-
| align="center"| 1 || style=white-space:nowrap | Капінос Віктор Петрович || align="center"| 01.11.2010 || вища || член Політичної партії «Сильна Україна» || Петрівська загальноосвітня школа І-ІІ ст., вчитель
|-
| align="center"| 2 || style=white-space:nowrap | Данькевич Валентина Іванівна || align="center"| 01.11.2010 || середня || позапартійна || Петрівська сільська рада, землевпорядник
|-
| align="center"| 3 || style=white-space:nowrap | Ярош Тетяна Миколаївна || align="center"| 01.11.2010 || вища || позапартійна || Петрівська сільська рада, головний бухгалтер
|-
| align="center"| 6 || style=white-space:nowrap | Талавіра Віра Миколаївна || align="center"| 01.11.2010 || вища || член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» || ТОВ СГТ «Співдружність», бухгалтер
|-
| align="center"| 7 || style=white-space:nowrap | Білановська Лідія Анатоліївна || align="center"| 01.11.2010 || вища || позапартійна || Петрівський фельдшерсько-акушерський пункт, зав. ФАПом
|-
| align="center"| 9 || style=white-space:nowrap | Трохимченко Григорій Миколайович || align="center"| 01.11.2010 || середня || член Політичної партії «Сильна Україна» || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 12 || style=white-space:nowrap | Калашник Наталія Петрівна || align="center"| 01.11.2010 || вища || позапартійна || ТОВ СГТ «Співдружність», робітник
|}

== Примітки та джерела ==
{{reflist}}
* {{ОКВРУ|39646}}

{{Chernihiv-obl-stub}}
{{Адміністративний устрій Бобровицького району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Бобровицького району]]
[[Категорія:Сільські ради Чернігівської області]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Чернігівська область

Район: Бобровицький район

Адм. центр: с. Петрівка

Облікова картка: Петрівська сільська рада

title: Склад

Кількість членів: 12 депутатів

Голова ради: Малашта Микола Іванович

Секретар ради: Капінос Наталія Миколаївна

title: Територія та населення

Населені пункти: с. Петрівка

title: Контактні дані


text:
# Веселівка (Кетрисанівська сільська громада)
Весе́лівка — село в Україні, у Кетрисанівській сільській громаді Кропивницького району Кіровоградської області. Населення становить 482 осіб. Колишній центр Веселівської сільської ради.
Біля Веселівки на річці Сухій знаходиться Солоне озеро, що має лікувальні властивості.

## Транспорт
За 1 км від села проходить автомобільна дорога національного значення Н14.

## Історія
Село належало до Бобринецького району до його ліквідації 17 липня 2020 року.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 511 осіб, з яких 249 чоловіків та 262 жінки.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 482 особи.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| українська | 99,17 %  |
| російська  | 0,62 %   |
| німецька   | 0,21 %   |

wikitext:
{{Село України
 | назва           = Веселівка
 | область         = [[Кіровоградська область]]
 | район           = [[Кропивницький район]]
 | громада         = [[Кетрисанівська сільська громада]]
 | рада            = [[Кетрисанівська сільська рада]]
 | код КАТОТТГ= UA35040170150034746
 | код КОАТУУ      = 3520882801
 | зображення         = Веселівка (Бобринецький район).JPG
 | зображення_розмір  = 300px
 | зображення_підпис  = Автобусна зупинка на автошляху {{Автошлях Н|14}}
 | розташування    = Bobrynets.jpg
 | mapx            = 179
 | mapy            = 143
 | засновано       = до 1932 р.
 | населення       = 482
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 1,032
 | ref-площа       =
 | щільність       = 467,05
 | поштовий індекс = 27261
 | телефонний код  = 5257
 | координати      = {{coord|47|46|39|N|32|10|34|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
   | lat_deg = 47 || lat_min = 46 || lat_sec = 39
   | lon_deg = 32 || lon_min = 10 || lon_sec = 34
 | висота          = 129
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | адреса          =<!-- с.Веселівка
 | сільський голова = Секрет Костянтин Леонідович-->
 | облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=11.11.2008&rf7571=16355 Облікова картка]
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Весе́лівка''' — [[село]] в Україні, у [[Кетрисанівська сільська громада|Кетрисанівській сільській громаді]] [[Кропивницький район|Кропивницького району]] [[Кіровоградська область|Кіровоградської області]]. Населення становить 482 осіб. Колишній центр [[Веселівська сільська рада (Бобринецький район)|Веселівської сільської ради]].

Біля Веселівки на річці Сухій знаходиться [[Солоне озеро (Бобринецький район)|Солоне озеро]], що має лікувальні властивості.

== Транспорт ==

За 1 км від села проходить автомобільна дорога національного значення {{Автошлях Н|14}}.

== Історія ==

Село належало до [[Бобринецький район|Бобринецького району]] до його ліквідації 17 липня 2020 року<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 511 осіб, з яких 249 чоловіків та 262 жінки.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкали 482 особи.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="standard"
|-
! Мова || Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 99,17 %
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 0,62 %
|-
| [[німецька мова|німецька]]
| align="right"| 0,21 %
|}

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{БД Держстату України|тип=1989|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{БД Держстату України|тип=2001 с|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{БД Держстату України|тип=2001 мова|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

}}

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Кіровоградська область)]]

== Посилання ==

* [http://weather.in.ua/ua/kirovogradskaja/3462 Погода в селі Веселівка]

{{Kirovohrad-geo-stub}}
{{Кетрисанівська сільська громада}}
{{Населені пункти Бобринецького району}}

[[Категорія:Села Кіровоградської області]]

title: село Веселівка

Область: Кіровоградська область

Район: Кропивницький район

Тер. громада: Кетрисанівська сільська громада

Облікова картка: Облікова картка

title: Основні дані

Густота населення: 467,05 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Карта

Карта: Веселівка


text:
# Tsubasa: Reservoir Chronicle
Tsubasa: Reservoir Chronicle (яп. ツバサ-RESERVoir CHRoNiCLE) — сьонен-манґа, написана та проілюстрована групою манґак CLAMP. Сюжет відбувається у вигаданому всесвіті, так само як і в багато інших манґах студії CLAMP, в першу чергу, xxxHolic. За сюжетом, Сакура, принцеса Королівства Клоу, втрачає свою душу, і Сяоран, молодий археолог, друг її дитинства, йде на пошуки, щоб врятувати її. Відьма вимірів Юко Ітіхара доручає Сяорану йти з двома іншими особами, Куроґане і Фаєм Д. Флоурайтом. Вони шукають спогади Сакури у вигляді пір'їн, що розкидані в різних світах, тільки їх збір допоможе врятувати душу Сакури. Tsubasa була задумана, коли чотири художники CLAMP захотіли створити мангу, що об'єднала би всі їхні попередні роботи. Дизайн головних персонажів був узятий з їх попередньої манги Cardcaptor Sakura (ось чому серед отаку і аніме-фанів часто мандрує думка, що Tsubasa: Reservoir Chronicle — це деяке продовження «Ловець карт Сакура»).
Манґа виходила в журналі Weekly Shonen Magazine видавництва Kodansha з 21 травня 2003 року по жовтень 2009 року. Було випущено 28 томів, на даний момент манґа завершена. У 2005 році манґа була адаптована в 52-серійний аніме-серіал. Аніме транслювали з 9 квітня 2005 по 4 листопада 2006 на каналі NHK. У 2005 році також вийшов короткометражний анімаційний фільм під назвою Tsubasa Chronicle the Movie: The Princess of the Country of Birdcages. Він триває тільки 30 хвилин. Пізніше вийшла OVA Tsubasa Tokyo Revelations. Її трансляція почалася з 16 листопада 2007 року і закінчилася 17 березня 2008 року. 17 березня 2009 року почалася трансляція OVA Tsubasa Shunraiki. Манґа була ліцензована компанією Del Rey Manga для публікації англійською мовою; також компанією Funimation Entertainment було ліцензовано аніме.
Манґа була сприятливо сприйнята як японськими, так і англійськими читачами. Продажі займали лідируючі позиції — в Японії до вересня 2009 року було продано понад 20 млн томів. І манґа, і аніме отримали позитивні відгуки критиків, що хвалили художнє оформлення твору та його зв'язок з попередніми роботами. Несподівані повороти сюжету в останніх розділах, які, на думку критиків, впливають на сюжет в цілому, були переважно оцінені позитивно, але також були розкритиковані за свою заплутаність.

## Сюжет
Історія починається з представлення двох друзів дитинства — молодого археолога Сяорана, який досліджує руїни в королівстві Клоу, і Сакури, принцеси світу Клоу і дочки останнього короля Клоу Ріда. Коли Сакура приходить до Сяорана в руїні, її душа приймає форму двох примарних крил, які розпадаються на пір'їни і переносяться в інші виміри. Сакура опинається при смерті і жрець Юкіто відправляє Сяорана з нею до Відьми Вимірів Юко Ітіхара, де Сяоран благає її врятувати Сакуру. До Юко також приходить ще дві людини: ніндзя Куроґане, який хоче повернутися додому, звідки був вигнаний принцесою своєї країни Томойо, щоб він дізнався значення справжньої сили; і маг Фай Д. Флоурайт, який втік зі свого світу і більше не бажає туди повертатися, аби не зустрітися з королем країни Целес Ашурою. В обмін на здатність подорожувати між вимірами Юко вимагає від кожного з них віддати те, що для них найбільш цінно. Для Куроґане — це його меч Гінрю, Фая — татуювання, яка обмежує його магічну силу, а Сяорана — всі спогади Сакури про нього. Юко знайомить їх з істотою на ім'я Мокона Модока, яка буде провідником і засобом пересування. Група відправляється в подорож крізь виміри в пошуках пір'їн Сакури. Після отримання першої пір'їни, Сакора прокидається і починає поступово відновлювати свої спогади. Спочатку вимушені бути разом, герої з часом прив'язуються один до одного і стають справжньою командою, Фай навіть жартома називає Сяорана і Куроґане родичами. З часом герої дізнаються, що кожне перо володіє власною унікальною силою і здатне наділити нею свого власника. Цікаво, що до 18 тома сюжет досить одноманітний, головні герої прибувають в новий світ, знаходять перо і вирушають далі, але потім у сюжеті з'являються несподівані повороти. У своєму пошуку вони проходять багато світів і читач (глядач) може помітити, що більша частина з них зустрічаються в інших роботах студії CLAMP.
Під час перебування в постапокаліптичному Токіо група дізнається, що Сяоран насправді клон, в правому оці якого знаходиться половина серця справжнього Сяорана. Кілька років тому Фей-Вонг Рід, чаклун, через якого Сакура втратила пам'ять, посадив справжнього Сяорана в темницю і створив його клона, щоб той шукав пір'я Сакури. Незабаром після того, як справжньому Сяорану вдається звільнитися, клон втрачає своє серце і стає бездушною лялькою, яка слідує за Фей-Ваном, зрадивши таким чином команду. Під час битви в резервуарі для води в підземеллі башті мерії Токіо, клон забирає ліве око Фая з метою заволодіти його магічною силою. На його шляху стає Кураґане, який рятує Фая від втрати ще одного ока. Щоб врятувати життя Фая, вампір Камуї та Кураґане, який стане відтепер його «їжею», дають йому свою кров. В обмін на втрачену під час сутички в резервуарі воду, Сакура відправляється в небезпечну подорож світом Токіо за завданням Юко, з якої повертається ледь жива. Для захисту будівлі з водою Сакура відмовляється забирати пір'їну та залишає її у воді. До групи приєднуються справжній Сяоран і разом з Сакурою, яка бажає врятувати клона і повернути його душу, вирушають в наступний світ.
Передбачивши майбутнє, де Фай в результаті прокляття Фей-Вонг Ріда вбиває справжнього Сяорана, Сакура в світі Інфініті бере удар на себе, після чого її душа відділяється від тіла, які відправляються у Світ Снів та Целес відповідно. Віддавши Юко гроші за перемогу у шахматному турнірі, група відправляється за тілом принцеси у світ Целес, де король Ашура показує неоднозначне минуле Фая. Через бажання короля померти від руки Фая, щоб зняти з нього прокляття необхідності вбити людину, що матиме більшу магічну силу, Фая і занурює його в сон, і тікає з країни, адже Ашура перший, хто добре ставився до Фая. Проте Кураґане вбиває короля і справджується друге прокляття Фей-Вонг Ріда — світ Целес починає закриватися. Сили Фая не вистачає, щоб відправити всю команду в інший світ, і, щоб забрати Фая з собою, Кураґане жертвує своєю лівою рукою. В Японії, світі Кураґане, під час битви за пір'їну Сяоран опиняється в Світі сну, де вступає в бій з клоном. При спробі отримати пір'я клон Сяорана випадково знищує душу Сакури, що намагалася врятувати справжнього Сяорана. Перед зникненням Сакура каже, що вона теж клон (але, на відміну від Сяорана, не тільки тіла, але й душі), взятої в полон Фей-Ваном Сакури. Фей-Ван заволодіває тілом Сакури, щоб скористатися її силою зберігати в собі спогади про різні світи, в яких вони побували. Від Юко група дізнається, що Фей-Ван зараз знаходиться в альтернативному вимірі (часовому розриві) королівства Клоу, що з'явився в результаті бажання Сяорана врятувати справжню Сакуру від смертельного прокляття. Щоб виконати це бажання, ціною якого були його час, свобода та відносини, Сяоран і став заручником Фей-Вана. За цю інформацію пам'яттю про батьків заплатив Ватанукі Кіміхіро, який виявляється ще одним втіленням Сяорана, поява якого була зумовлена пустотою у відносинах у реальному світі, що пов'язана з ув'язненням справжнього Сяорана.
Група вступає в бій з Фей-Вонгом, під час якого той знищує клона Сяорана, який його зраджує. Чаклун використовує силу двох Сакур, а також силу пера, що знаходиться в іншому світі (Токіо), але на цьому ж місці (руїнах храму), для того, щоб повернути до життя Юко, персональний час якої був випадково заморожений Клоу Рідом, таким чином перевершивши його. Юко використовує свою життєву силу і магію Клоу, щоб клони в минулому народилися наново і жили разом. Знаючи, що всі події повторяться знову, клони запечатують себе в магазині Юко в спеціальній трубці (яка показана на початку історії), щоб врятувати своїх дітей — Сяорана та Ватанукі. Під час битви в руїнах Юко звільняє їх і вони використовують свою магію, щоб очистити спогади пір'їн і таким чином відновити світ і порядок, зруйновані Фей-Вонгом. Він знов ув'язнює клонів в спеціальній трубці, але одночасно з ними там опиняються і справжні Сяоран і Сакура, які схопили їх за руки. Незважаючи на слова Фей-Вонга, що вони не зможуть вибратися зсередини, Сакури, використовуючи силу переміщуватися між вимірами, звільняють всіх чотирьох з трубки. В цей час Кураґане вдається вбити Фей-Вана, той говорить, що Сяоран такий же як і він, і теж має заплатити за свої гріхи. Таким чином Сяоран опиняється в проміжку між часом і простором, і там же виявляються клон Сяорана і Ватанукі. Після смерті творця клони Сакури і Сяорана зникають, залишивши після себе два пера, які вбираються справжніми. Щоб втекти з порожнечі, Сяоран і Ватанукі повинні самі вибрати ціну: тепер Сяоран повинен буде вічно подорожувати по вимірах, а Ватанукі залишиться в магазині Юко.
Група залишається в королівстві Клоу на відпочинок. Фай, Куроґане і Мокона вирішують знову приєднатися до Сяорана у його подорожах, який все ще сподівається знайти спосіб повернути клонів до життя. Сакура залишається в країні Клоу, розуміючи, що її присутність буде болісною для Сяорана. Мокона показує групі кільце Чорної Мокони, яке зберігає спогади Ватанукі та клона Сакури, таким чином вони зможуть часто повертатися в Клоу та магазинчик Юко. Перед розставанням Сяоран і Сакура признаються один одному в коханні. У момент розставання вони говорять один одному, що їх справжні імена — Цубаса (у перекладі з яп. — Крила).

## Виробництво
Tsubasa: Reservoir Chronicle бере свій початок з натхнення чотирьох членів команди Clamp пов'язати свої твори в реалістичний світі з роботами у різних світах фантазій. До початку робіт з Tsubasa:. Reservoir Chronicle Clamp-ом була створена манґа Сакура — ловець карт, з якої був узят дизайн двох головних героїв.

## Медіа

### Манґа
манґа написана і проілюстрована групою Clamp, Tsubasa: Reservoir Chronicle випускалася по частинах в Японії в Weekly Shonen Kodansha's Magazine у період з травня 2003 року по жовтень 2009 року. 233 глави, які називалися «Chapitre» (яп. シャピトル, Сяпітору), були об'єднані в 28 танкобонів, перший з яких вийшов 12 серпня 2003, а останній — 17 листопада 2009. Всі томи були опубліковані в ексклюзивних виданнях, що містять кольорові сторінки і нові ілюстрації.
Tsubasa увійшла до числа перших чотирьох серій манги (серед яких також були Mobile Suit Gundam SEED, Negima!Magister Negi Magi і xxxHolic), які в січні 2004 року були ліцензовані підприємством Del Rey Manga для публікації англійською мовою. Del Rey випустила перший том серії 27 квітня 2004 , а останній — 23 листопада 2010 року. Tanoshimi, британський підрозділ американської видавничої компанії Random House, публікував перші 14 томів у Великій Британії з 3 серпня 2006 по 5 червня 2008.

title: Tsubasa: Reservoir Chronicle

wikitext:
{{Картка:Аніманґа/Заголовок
| титульна_назва  = Tsubasa: Reservoir Chronicle
| зображення      = Tsubasa.jpg
| зображення_розмір = 260 пкс
| підпис          = Обкладинка першого тому манґи з Сакурою та Сяораном
| яп_назва        = ツバサ-RESERVoir CHRoNiCLE-
| ромаджі         = Tsubasa: Rezaboa Kuronikuru
| укр_назва       = Хроніка крил
| жанр            = {{жанр |пригоди}}<ref name="GN25-review">{{cite web|last=Santos|first=Carlo|title=Tsubasa, RESERVoir CHRoNiCLE GN 25 - Review|url=https://www.animenewsnetwork.com/review/tsubasa-reservoir-chronicle/gn-25|website=[[Anime News Network]]|access-date=24 листопада 2021|date=25 січня 2010|archive-date=27 січня 2010|archive-url=https://web.archive.org/web/20100127212749/https://www.animenewsnetwork.com/review/tsubasa-reservoir-chronicle/gn-25|url-status=live}}</ref>, {{жанр|ісекай}}<ref name="Paul Price">{{cite journal|last1=Price|first1=Paul|date=29 листопада 2021|title=A Survey of the Story Elements of Isekai Manga|url=https://iopn.library.illinois.edu/journals/jams/article/view/808|journal=Journal of Anime and Manga Studies|volume=2|pages=57–91|doi=10.21900/j.jams.v2.808|s2cid=244748444|access-date=16 січня 2022|doi-access=free|hdl=2142/113397|hdl-access=free|archive-date=16 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220116070729/https://iopn.library.illinois.edu/journals/jams/article/view/808|url-status=live}}</ref>, {{жанр|романтика}}
| аудиторія       = {{жанр|сьонен}}
}}
{{Картка:Аніманґа/Друк
| тип             = манґа
| назва           =
| автор           = [[Clamp]]
| ілюстратор      =
| видавець        = [[Kodansha]]
| видавець_інші   = {{прапор|USA}}: [[Del Rey]]
| аудиторія       =
| імпринт         = Shōnen Magazine Comics
| журнал          = [[Weekly Shonen Magazine]]
| початок         = [[21 травня]] [[2003]]
| кінець          = [[7 жовтня]] [[2009]]
| кількість_томів = 28
| список_томів    =
}}
{{Картка:Аніманґа/Відео
| тип             = телесеріал
| назва           =
| режисер         = [[Коїті Масімо]], [[Хіросі Моріока]]
| продюсер        =
| сценарист       =
| композитор      =
| студія          = [[Bee Train]]
| ліцензіат       =
| мережа          = [[NHK]], [[Animax]]
| мережа_інші     = {{прапор|USA}}: [[Funimation Channel]]
| початок         = [[9 квітня]] [[2005]]
| кінець          = [[4 листопада]] [[2006]]
| кількість_серій = 52
| список_серій    =
}}
{{Картка:Аніманґа/Відео
| тип             = ova
| назва           = Tsubasa Tokyo Revelations
| режисер         =
| продюсер        =
| сценарист       =
| композитор      =
| студія          = [[Production I.G]]
| ліцензіат       =
| дата_виходу     =
| початок         = [[16 листопада]] [[2007]]
| кінець          = [[17 березня]] [[2008]]
| тривалість      =
| кількість_серій = 3
| список_серій    =
}}
{{Картка:Аніманґа/Відео
| тип             = ova
| назва           = Tsubasa Spring Thunder Chronicles
| режисер         =
| продюсер        =
| сценарист       =
| композитор      =
| студія          = [[Production I.G]]
| ліцензіат       =
| дата_виходу     =
| початок         = [[17 березня]] [[2009]]
| кінець          = [[15 травня]] [[2009]]
| тривалість      =
| кількість_серій = 2
| список_серій    =
}}
{{Картка:Аніманґа/Кінець}}

'''''Tsubasa: Reservoir Chronicle''''' ({{lang-ja|ツバサ}}-RESERVoir CHRoNiCLE) — [[сьонен]]-[[манґа]], написана та проілюстрована групою манґак [[CLAMP]]. Сюжет відбувається у вигаданому всесвіті, так само як і в багато інших манґах студії [[CLAMP]], в першу чергу, [[xxxHolic]]. За сюжетом, '''Сакура''', принцеса Королівства Клоу, втрачає свою душу, і '''Сяоран''', молодий археолог, друг її дитинства, йде на пошуки, щоб врятувати її. Відьма вимірів '''Юко Ітіхара''' доручає Сяорану йти з двома іншими особами, '''Куроґане''' і '''Фаєм Д. Флоурайтом'''. Вони шукають спогади Сакури у вигляді пір'їн, що розкидані в різних світах, тільки їх збір допоможе врятувати душу Сакури. ''Tsubasa'' була задумана, коли чотири художники CLAMP захотіли створити мангу, що об'єднала би всі їхні попередні роботи. Дизайн головних персонажів був узятий з їх попередньої манги Cardcaptor Sakura (ось чому серед отаку і аніме-фанів часто мандрує думка, що ''Tsubasa: Reservoir Chronicle'' — це деяке продовження «[[Ловець карт Сакура]]»).

Манґа виходила в журналі ''[[Weekly Shonen Magazine]]'' видавництва [[Kodansha]] з 21 травня 2003 року по жовтень 2009 року. Було випущено 28 томів, на даний момент манґа завершена. У 2005 році манґа була адаптована в 52-серійний [[аніме]]-[[серіал]]. Аніме транслювали з 9 квітня 2005 по 4 листопада 2006 на каналі [[NHK]]. У 2005 році також вийшов короткометражний анімаційний фільм під назвою Tsubasa Chronicle the Movie: The Princess of the Country of Birdcages. Він триває тільки 30 хвилин. Пізніше вийшла OVA Tsubasa Tokyo Revelations. Її трансляція почалася з 16 листопада 2007 року і закінчилася 17 березня 2008 року. 17 березня 2009 року почалася трансляція OVA Tsubasa Shunraiki. Манґа була ліцензована компанією [[Del Rey Manga]] для публікації англійською мовою; також компанією [[Funimation Entertainment]] було ліцензовано аніме.

Манґа була сприятливо сприйнята як японськими, так і англійськими читачами. Продажі займали лідируючі позиції — в Японії до вересня 2009 року було продано понад 20 млн томів. І манґа, і аніме отримали позитивні відгуки критиків, що хвалили художнє оформлення твору та його зв'язок з попередніми роботами. Несподівані повороти сюжету в останніх розділах, які, на думку критиків, впливають на сюжет в цілому, були переважно оцінені позитивно, але також були розкритиковані за свою заплутаність.

== Сюжет ==

Історія починається з представлення двох друзів дитинства — молодого археолога Сяорана, який досліджує руїни в королівстві Клоу, і Сакури, принцеси світу Клоу і дочки останнього короля Клоу Ріда. Коли Сакура приходить до Сяорана в руїні, її душа приймає форму двох примарних крил, які розпадаються на пір'їни і переносяться в інші виміри. Сакура опинається при смерті і жрець Юкіто відправляє Сяорана з нею до Відьми Вимірів Юко Ітіхара, де Сяоран благає її врятувати Сакуру. До Юко також приходить ще дві людини: ніндзя Куроґане, який хоче повернутися додому, звідки був вигнаний принцесою своєї країни Томойо, щоб він дізнався значення справжньої сили; і маг Фай Д. Флоурайт, який втік зі свого світу і більше не бажає туди повертатися, аби не зустрітися з королем країни Целес Ашурою. В обмін на здатність подорожувати між вимірами Юко вимагає від кожного з них віддати те, що для них найбільш цінно. Для Куроґане — це його меч Гінрю, Фая — татуювання, яка обмежує його магічну силу, а Сяорана — всі спогади Сакури про нього. Юко знайомить їх з істотою на ім'я Мокона Модока, яка буде провідником і засобом пересування. Група відправляється в подорож крізь виміри в пошуках пір'їн Сакури. Після отримання першої пір'їни, Сакора прокидається і починає поступово відновлювати свої спогади<ref name="ignpage2">{{cite web|last=Harris|first=Jeff|title=Tsubasa: RESERVoir CHRoNiCLE, Volume 3 - Spectres of a Legend|publisher=[[IGN]]|date=2007-10-02|url=http://dvd.ign.com/articles/824/824397p2.html|page=2|accessdate=23 вересня 2013|archivedate=17 серпня 2012|archiveurl=https://www.webcitation.org/69z84tHW4?url=http://dvd.ign.com/articles/824/824397p2.html}}</ref>. Спочатку вимушені бути разом, герої з часом прив'язуються один до одного і стають справжньою командою, Фай навіть жартома називає Сяорана і Куроґане родичами<ref>{{cite book|last=Clamp|title=Tsubasa: Reservoir Chronicle, Volume 12|publisher=[[Del Rey Manga]]|year=2007|chapter=Chapitre 12|isbn=978-0-345-48532-8}}</ref>. З часом герої дізнаються, що кожне перо володіє власною унікальною силою і здатне наділити нею свого власника. Цікаво, що до 18 тома сюжет досить одноманітний, головні герої прибувають в новий світ, знаходять перо і вирушають далі, але потім у сюжеті з'являються несподівані повороти. У своєму пошуку вони проходять багато світів і читач (глядач) може помітити, що більша частина з них зустрічаються в інших роботах студії CLAMP.

Під час перебування в постапокаліптичному Токіо група дізнається, що Сяоран насправді клон, в правому оці якого знаходиться половина серця справжнього Сяорана. Кілька років тому Фей-Вонг Рід, чаклун, через якого Сакура втратила пам'ять, посадив справжнього Сяорана в темницю і створив його клона, щоб той шукав пір'я Сакури<ref>{{cite book|last=Fujie|first=Kazuhisa|coauthors=LABAAMEN|title=Tsubasa Chronicle Factbook: Mystery, Magic & Mischief|url=https://archive.org/details/tsubasachronicle0000fuji|publisher=DH Publishing|year=2008|page=[https://archive.org/details/tsubasachronicle0000fuji/page/n98 97]|isbn=978-1-932897-26-5}}</ref>. Незабаром після того, як справжньому Сяорану вдається звільнитися, клон втрачає своє серце і стає бездушною лялькою, яка слідує за Фей-Ваном, зрадивши таким чином команду. Під час битви в резервуарі для води в підземеллі башті мерії Токіо, клон забирає ліве око Фая з метою заволодіти його магічною силою. На його шляху стає Кураґане, який рятує Фая від втрати ще одного ока. Щоб врятувати життя Фая, вампір Камуї та Кураґане, який стане відтепер його «їжею», дають йому свою кров. В обмін на втрачену під час сутички в резервуарі воду, Сакура відправляється в небезпечну подорож світом Токіо за завданням Юко, з якої повертається ледь жива. Для захисту будівлі з водою Сакура відмовляється забирати пір'їну та залишає її у воді. До групи приєднуються справжній Сяоран і разом з Сакурою, яка бажає врятувати клона і повернути його душу, вирушають в наступний світ<ref>{{cite book|title=Anime and memory: aesthetic, cultural and thematic perspectives|year=2009|publisher=McFarland|last=Cavallaro|first=Dani|isbn=978-0-7864-4112-9|pages=169–170|coauthors=Jonathan Clements, Helen McCarthy}}</ref>.

Передбачивши майбутнє, де Фай в результаті прокляття Фей-Вонг Ріда вбиває справжнього Сяорана, Сакура в світі Інфініті бере удар на себе, після чого її душа відділяється від тіла, які відправляються у Світ Снів та Целес відповідно. Віддавши Юко гроші за перемогу у шахматному турнірі, група відправляється за тілом принцеси у світ Целес, де король Ашура показує неоднозначне минуле Фая. Через бажання короля померти від руки Фая, щоб зняти з нього прокляття необхідності вбити людину, що матиме більшу магічну силу, Фая і занурює його в сон, і тікає з країни, адже Ашура перший, хто добре ставився до Фая. Проте Кураґане вбиває короля і справджується друге прокляття Фей-Вонг Ріда — світ Целес починає закриватися. Сили Фая не вистачає, щоб відправити всю команду в інший світ, і, щоб забрати Фая з собою, Кураґане жертвує своєю лівою рукою. В Японії, світі Кураґане, під час битви за пір'їну Сяоран опиняється в Світі сну, де вступає в бій з клоном. При спробі отримати пір'я клон Сяорана випадково знищує душу Сакури, що намагалася врятувати справжнього Сяорана. Перед зникненням Сакура каже, що вона теж клон (але, на відміну від Сяорана, не тільки тіла, але й душі), взятої в полон Фей-Ваном Сакури. Фей-Ван заволодіває тілом Сакури, щоб скористатися її силою зберігати в собі спогади про різні світи, в яких вони побували. Від Юко група дізнається, що Фей-Ван зараз знаходиться в альтернативному вимірі (часовому розриві) королівства Клоу, що з'явився в результаті бажання Сяорана врятувати справжню Сакуру від смертельного прокляття. Щоб виконати це бажання, ціною якого були його час, свобода та відносини, Сяоран і став заручником Фей-Вана. За цю інформацію пам'яттю про батьків заплатив Ватанукі Кіміхіро, який виявляється ще одним втіленням Сяорана, поява якого була зумовлена пустотою у відносинах у реальному світі, що пов'язана з ув'язненням справжнього Сяорана.

Група вступає в бій з Фей-Вонгом, під час якого той знищує клона Сяорана, який його зраджує. Чаклун використовує силу двох Сакур, а також силу пера, що знаходиться в іншому світі (Токіо), але на цьому ж місці (руїнах храму), для того, щоб повернути до життя Юко, персональний час якої був випадково заморожений Клоу Рідом, таким чином перевершивши його. Юко використовує свою життєву силу і магію Клоу, щоб клони в минулому народилися наново і жили разом. Знаючи, що всі події повторяться знову, клони запечатують себе в магазині Юко в спеціальній трубці (яка показана на початку історії), щоб врятувати своїх дітей — Сяорана та Ватанукі. Під час битви в руїнах Юко звільняє їх і вони використовують свою магію, щоб очистити спогади пір'їн і таким чином відновити світ і порядок, зруйновані Фей-Вонгом. Він знов ув'язнює клонів в спеціальній трубці, але одночасно з ними там опиняються і справжні Сяоран і Сакура, які схопили їх за руки. Незважаючи на слова Фей-Вонга, що вони не зможуть вибратися зсередини, Сакури, використовуючи силу переміщуватися між вимірами, звільняють всіх чотирьох з трубки. В цей час Кураґане вдається вбити Фей-Вана, той говорить, що Сяоран такий же як і він, і теж має заплатити за свої гріхи. Таким чином Сяоран опиняється в проміжку між часом і простором, і там же виявляються клон Сяорана і Ватанукі. Після смерті творця клони Сакури і Сяорана зникають, залишивши після себе два пера, які вбираються справжніми. Щоб втекти з порожнечі, Сяоран і Ватанукі повинні самі вибрати ціну: тепер Сяоран повинен буде вічно подорожувати по вимірах, а Ватанукі залишиться в магазині Юко.

Група залишається в королівстві Клоу на відпочинок. Фай, Куроґане і Мокона вирішують знову приєднатися до Сяорана у його подорожах, який все ще сподівається знайти спосіб повернути клонів до життя. Сакура залишається в країні Клоу, розуміючи, що її присутність буде болісною для Сяорана. Мокона показує групі кільце Чорної Мокони, яке зберігає спогади Ватанукі та клона Сакури, таким чином вони зможуть часто повертатися в Клоу та магазинчик Юко. Перед розставанням Сяоран і Сакура признаються один одному в коханні. У момент розставання вони говорять один одному, що їх справжні імена — Цубаса (у перекладі з яп. — Крила).

== Виробництво ==
''Tsubasa: Reservoir Chronicle'' бере свій початок з натхнення чотирьох членів команди Clamp пов'язати свої твори в реалістичний світі з роботами у різних світах фантазій. До початку робіт з ''Tsubasa:. Reservoir Chronicle'' Clamp-ом була створена манґа Сакура — ловець карт, з якої був узят дизайн двох головних героїв.

== Медіа ==

=== Манґа ===
манґа написана і проілюстрована групою [[Clamp]], ''Tsubasa: Reservoir Chronicle'' випускалася по частинах в Японії в ''Weekly Shonen Kodansha's Magazine'' у період з травня 2003 року<ref name="ccs">{{cite web|title=Cardcaptor Sakura Sequel|publisher=[[Anime News Network]]|date=21 травня 2003|url=http://www.animenewsnetwork.com/news/2003-05-21/cardcaptor-sakura-sequel|accessdate=21 вересня 2013|archivedate=14 вересня 2009|archiveurl=https://web.archive.org/web/20090914002623/http://www.animenewsnetwork.com/news/2003-05-21/cardcaptor-sakura-sequel}}</ref> по жовтень 2009 року<ref>{{cite web|url=http://www.animenewsnetwork.com/news/2009-09-17/clamp-to-end-tsubasa-reservoir-chronicle-on-october-7|title=CLAMP to End Tsubasa, RESERVoir CHRoNiCLE on October 7|publisher=[[Anime News Network]]|date=17 вересня 2009|accessdate=21 вересня 2013|archivedate=14 жовтня 2013|archiveurl=https://web.archive.org/web/20131014191433/http://www.animenewsnetwork.com/news/2009-09-17/clamp-to-end-tsubasa-reservoir-chronicle-on-october-7}}</ref>. 233 глави, які називалися {{nihongo|«Chapitre»|シャピトル|Сяпітору}}, були об'єднані в 28 [[танкобон]]ів, перший з яких вийшов 12 серпня 2003<ref>{{cite web|title=ツバサ(1) CLAMP|publisher=[[Kodansha]]|language=ja|url=http://shop.kodansha.jp/bc2_bc/search_view.jsp?b=3632776|accessdate=21 вересня 2013|archiveurl=https://www.webcitation.org/69ywPr5VY?url=http://www.bookclub.kodansha.co.jp/bc2_bc/search_view.jsp?b=3632776|archivedate=17 серпня 2012|deadurl=yes}}</ref>, а останній — 17 листопада 2009<ref>{{cite web|title=ツバサ(28) CLAMP|publisher=[[Kodansha]]|language=ja|url=http://shop.kodansha.jp/bc2_bc/search_view.jsp?b=3842061|accessdate=21 вересня 2013|archiveurl=https://www.webcitation.org/69ywQu3l7?url=http://www.bookclub.kodansha.co.jp/bc2_bc/search_view.jsp?b=3842061|archivedate=17 серпня 2012|deadurl=yes}}</ref>. Всі томи були опубліковані в ексклюзивних виданнях, що містять кольорові сторінки і нові ілюстрації<ref name = "Character Guide 1 Interview">{{cite book|authorlink=[[CLAMP]]|others=translanted and adapted by William Flanagan|title=Tsubasa CHARACTer GuiDE|publisher=[[Del Rey Manga]]|year=2006|location=[[New York]]|pages=[https://archive.org/details/tsubasacharacter00clam/page/126 126–132] |isbn=978-0-345-49484-9|url=https://archive.org/details/tsubasacharacter00clam/page/126}}</ref><ref>{{cite web|title=ツバサ 豪華 版 (1)|publisher=[[Kodansha]]|language=ja|url=http://shop.kodansha.jp/bc2_bc/search_view.jsp?b=3645223|accessdate=21 вересня 2013|archiveurl=https://www.webcitation.org/69ywRkmao?url=http://www.bookclub.kodansha.co.jp/bc2_bc/search_view.jsp?b=3645223|archivedate=17 серпня 2012|deadurl=yes}}</ref><ref>{{cite web|title=ツバサ豪华 版 (28)|publisher=[[Kodansha]]|language=ja|url=http://shop.kodansha.jp/bc2_bc/search_view.jsp?b=3647978|accessdate=21 вересня 2013|archiveurl=https://www.webcitation.org/69ywSbRFu?url=http://www.bookclub.kodansha.co.jp/bc2_bc/search_view.jsp?b=3647978|archivedate=17 серпня 2012|deadurl=yes}} {{Webarchive|url=https://archive.today/20120717103125/http://www.bookclub.kodansha.co.jp/bc2_bc/search_view.jsp?b=3647978 |date=2012-07-17 }}</ref>.

''Tsubasa'' увійшла до числа перших чотирьох серій манги (серед яких також були ''[[Mobile Suit Gundam SEED]]'', ''[[Negima!Magister Negi Magi]]'' і ''[[xxxHolic]]''), які в січні 2004 року були ліцензовані підприємством [[Del Rey Manga]] для публікації англійською мовою<ref>{{cite web|url=http://www.animenewsnetwork.com/news/2004-01-09/del-rey-manga-dates|title=Del Rey Manga Dates|publisher=[[Anime News Network]]|date=9 січня 2004|accessdate=21 вересня 2013|archivedate=9 грудня 2012|archiveurl=https://archive.today/20121209021213/http://www.animenewsnetwork.com/news/2004-01-09/del-rey-manga-dates}}</ref>. Del Rey випустила перший том серії 27 квітня 2004<ref name="TsubasaDelReyVol1">{{cite web|url=http://www.randomhouse.com/catalog/display.pperl?isbn=9780345470577|title=Tsubasa by Clamp|publisher=[[Random House]]|accessdate=21 вересня 2013|archivedate=17 серпня 2012|archiveurl=https://www.webcitation.org/69ywTUAsV?url=http://www.randomhouse.com/book/27926/tsubasa-by-clamp/9780345470577/}}</ref> , а останній — 23 листопада 2010 року<ref name="TsubasaDelReyVol27">{{cite web|url=http://www.randomhouse.com/catalog/display.pperl?isbn=9780345521644&ref=rec&name=search|title=Tsubasa 28 by CLAMP|publisher=[[Random House]]|accessdate=21 вересня 2013|archivedate=17 серпня 2012|archiveurl=https://www.webcitation.org/69ywUUQv4?url=http://www.randomhouse.com/book/201651/tsubasa-28-by-clamp/9780345521644/}}</ref>. [[Tanoshimi]], британський підрозділ американської видавничої компанії [[Random House]], публікував перші 14 томів у Великій Британії з 3 серпня 2006 по 5 червня 2008.

== Див. також ==
* [[Cardcaptor Sakura]]
* [[Tsubasa WoRLD CHRoNiCLE: Nirai Kanai-hen]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{extref-anime|annid=4591|anidbid=2733|waid=3009}}
* [http://www9.nhk.or.jp/anime/tsubasa/index.html NHK's official anime website] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110903014851/http://www3.nhk.or.jp/anime/tsubasa/index.html |date=3 вересня 2011 }}
* [http://funimation.com/yuko Funimation's official anime website] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080714122511/http://funimation.com/yuko/ |date=14 липня 2008 }}
* [http://www.productionig.com/contents/works_sp/21_/s03_/index.html ''Tsubasa Chronicle the Movie''] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/5uQvUaJHL?url=http://www.productionig.com/contents/works_sp/21_/s03_/index.html |date=22 листопада 2010 }} at [[Production I.G]]
* [http://kc.kodansha.co.jp/tsubaholi/tsubasa_tokyo/ ''Tsubasa Tokyo Revelations''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110815004043/http://kc.kodansha.co.jp/tsubaholi/tsubasa_tokyo/ |date=15 серпня 2011 }} at [[Kodansha]] {{ja icon}}
* [http://kc.kodansha.co.jp/tsubaholi Official site for the ''Tsubasa Shunraiki'' and the OVAs of ''xxxHolic''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110909225559/http://kc.kodansha.co.jp/tsubaholi/ |date=9 вересня 2011 }} at Kodansha {{ja icon}}
{{CLAMP}}
{{Bee Train}}
{{Production I.G}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:CLAMP]]
[[Категорія:Production I.G]]
[[Категорія:Bee Train]]
[[Категорія:Манґа Kodansha]]

title: ツバサ-RESERVoir CHRoNiCLE- · Tsubasa: Rezaboa Kuronikuru · Хроніка крил

Жанр: пригоди, ісекай, романтика

Аудиторія: сьонен

Телевізійний аніме-серіал

Автор: Clamp

Видавець: Kodansha

Інші видавці: : Del Rey

Імпринт: Shōnen Magazine Comics

Журнал: Weekly Shonen Magazine

Період випуску: 21 травня 2003 — 7 жовтня 2009

Режисер: Коїті Масімо, Хіросі Моріока

Студія: Bee Train

Мережа: NHK, Animax

Інші мережі: : Funimation Channel

Період показу: 9 квітня 2005 — 4 листопада 2006

title: Tsubasa Tokyo Revelations

Студія: Production I.G

Період показу: 16 листопада 2007 — 17 березня 2008

Tsubasa Tokyo Revelations: OVA

title: Tsubasa Spring Thunder Chronicles

Період показу: 17 березня 2009 — 15 травня 2009


text:
# Слободка (Ульяновський район)
Слободка (рос. Слободка) — присілок в Ульяновському районі Калузької області Російської Федерації.
Населення становить 12 осіб. Входить до складу муніципального утворення Село Волосово-Дудино.

## Історія
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Село Волосово-Дудино

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 24   | ↘12  |

title: Слободка (Ульяновський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Слободка
|назва ін.       = Слободка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Калузька область]]
|район           = [[Ульяновський район (Калузька область)|Ульяновський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Село Волосово-Дудино]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 12
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Калузька область
}}
'''Слободка''' ({{lang-ru|Слободка}}) — [[присілок]] в [[Ульяновський район (Калузька область)|Ульяновському районі]] [[Калузька область|Калузької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 12 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Село Волосово-Дудино]].

== Історія ==

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Село Волосово-Дудино<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/972212328 |title=Закон Калужской области от 04 октября 2004 года N 354-ОЗ «Об установлении границ муниципальных образований, расположенных на территории административно-территориальных единиц «Барятинский район», «Куйбышевский район», «Людиновский район», «Мещовский район», «Спас-Деменский район», «Ульяновский район», и наделении их статусом городского поселения, сельского поселения, муниципального района» |access-date=2018-09-19 |archive-date=2018-09-19 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180919133004/http://docs.cntd.ru/document/972212328 |deadlink=no }}</ref>

== Населення ==

{{Населення РФ | Слободка (Ульяновский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Ульяновський район (Калузька область)}}
{{Географія Калуга-доробити}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Ульяновського району Калузької області]]

title: присілок Слободка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Калузька область

Муніципальний район: Ульяновський район

Поселення: Село Волосово-Дудино

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)


text:
# Валь-Мон
Валь-Мон (фр. Val-Mont) — муніципалітет у Франції, у регіоні Бургундія-Франш-Конте, департамент Кот-д'Ор. Валь-Мон утворено 1 січня 2016 року шляхом злиття муніципалітетів Іврі-ан-Монтань i Жур-ан-Во. Адміністративним центром муніципалітету є Жур-ан-Во. Населення — 248 осіб (01.01.2021).

title: Валь-Мон

wikitext:
{{Муніципалітет Франції
 | назва           = Валь-Мон
 | місцева_назва   = Val-Mont
 | герб            =
 | регіон          = [[Бургундія-Франш-Конте]]
 | департамент     = [[Кот-д'Ор]]
 | округ           = [[Бон (округ)|Бон]]
 | кантон          =
 | альтерн_мапа    = <!-- Лише для заморських департаментів -->
 | широта        = 47.0375
 | довгота       = 4.57833333333
 | висота_мін    = 357
 | висота_макс   = 553
 | населення       = {{France metadata Wikidata|population_total}}
 | рік_насел       = {{France metadata Wikidata|population_as_of}}{{France metadata Wikidata|population_footnotes}}
 | площа           = 19,9
 | густота         = 12,46
 | поштові_індекси = 21340
 | телефонний_код  =
 | код_INSEE       = 21327
 | мер             =
 | мандат          =
 | www             = http://www.val-mont.fr/
}}

'''Валь-Мон''' ({{lang-fr|Val-Mont}}) — [[Комуна (Франція)|муніципалітет]] у [[Франція|Франції]], у регіоні [[Бургундія-Франш-Конте]], департамент [[Кот-д'Ор]]. Валь-Мон утворено 1 січня 2016 року шляхом злиття муніципалітетів [[Іврі-ан-Монтань]] i [[Жур-ан-Во]]. Адміністративним центром муніципалітету є Жур-ан-Во. Населення — {{France metadata Wikidata/text}}.

== Сусідні муніципалітети ==
{{Розташування
 |центр = Валь-Мон
 |пн    = [[Соссе (Кот-д'Ор)|Соссе]], [[Монсо-ет-Ешарнан]]
 |сх = [[Кюссі-ла-Колонн]]<br>[[Сен-Ромен (Кот-д'Ор)|Сен-Ромен]]
 |пд_сх = [[Бобіньї (Кот-д'Ор)|Бобіньї]]
 |пд    = [[Моліно]], [[Сантосс]]
 |зх = Champignolles, Molinot
 |пн_зх = [[Шампіньоль (Кот-д'Ор)|Шампіньоль]]
}}

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів департаменту Кот-д'Ор]]

== Примітки ==
{{Портал|Франція}}
{{reflist}}

[[Категорія:Муніципалітети департаменту Кот-д'Ор]]

title: Валь-Мон · Val-Mont

Країна: Франція

Регіон: Бургундія-Франш-Конте

Департамент: Кот-д'Ор

Округ: Бон

title: Влада

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Подія
Поді́я — зміна властивостей об'єкта, взаємодія між об'єктами, утворення нового об'єкта або знищення існуючого об'єкта. Кожна подія містить оцінку часу, що вказує, коли воно відбувається, і місця, де вона відбувається.
У рамках теорії відносності вся сукупність місць і часів, у які може відбуватися подія, утворюють простір-час подій.
Віддаленість подій одна від одної характеризується просторово-часовим інтервалом. У той час як місце й час події залежать від системи відліку спостерігача, просторово-часовий інтервал є величиною незмінною, однаковою для всіх систем відліку.

title: Подія

wikitext:
'''Поді́я''' — зміна властивостей [[об'єкт]]а, [[взаємодія]] між об'єктами, утворення нового об'єкта або знищення існуючого об'єкта. Кожна подія містить оцінку часу, що вказує, коли воно відбувається, і місця, де вона відбувається.

У рамках [[теорія відносності|теорії відносності]] вся сукупність місць і часів, у які може відбуватися подія, утворюють [[простір-час]] подій.

Віддаленість подій одна від одної характеризується [[Просторово-часовий інтервал|просторово-часовим інтервалом]]. У той час як місце й час події залежать від [[система відліку|системи відліку]] [[спостерігач]]а, просторово-часовий інтервал є величиною незмінною, однаковою для всіх систем відліку.

== Див. також ==
{{Портал|Математика}}
{{wikidata property|p793}}
* [[Подія (теорія відносності)]]
* [[Випадкова подія]] ([[Теорія ймовірності]])
* [[4-вектор]]
* [[Світловий конус]]
* [[Принцип причинності]]
* [[Неможлива подія]]

== Посилання ==
* [http://plato.stanford.edu/entries/events Stanford Encyclopedia of Philosophy, ''Events'', Roberto Casati and Achille Varzi ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130423085456/http://plato.stanford.edu/entries/events/ |date=23 квітня 2013 }} {{ref-en}}
* [http://www.iep.utm.edu/e/events.htm The Internet Encyclopedia of Philosophy, ''Events'', Susan Schneider] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090518092613/http://www.iep.utm.edu/e/events.htm |date=18 травня 2009 }} {{ref-en}}

[[Категорія:Події| ]]
[[Категорія:Онтологія]]
[[Категорія:Метафізика]]
[[Категорія:Філософія часу]]


text:
# Площа Сталінградської битви
Площа Сталінградської битви (фр. Place de la Bataille-de-Stalingrad) — площа, що знаходиться в 19-му окрузі Парижа, рівно на перехресті вулиць Секретан і Жан Жорес. Поруч із нею проходить бульвар Віллет (фр. Boulevard de la Villette) і вулиця Фоете, а зовсім недалеко протікає канал Сен-Мартен (фр. canal Saint-Martin). Площа названа на честь перемоги радянських військ у Сталінградській битві, одній із найбільших битв Другої світової війни. Найближчі станції метро, від яких до площі можна пройти пішки — Сталінград, Жорес (фр. Jaurès) та Луї Блан (фр. Louis Blanc).

## Історія
Колишню частину бульвару Віллет стали називати «Площа Сталінград» ще в 1945 році, за тимчасового уряду. Довгий час парижанам і гостям міста вона правила за автобусну станцію. У 1993 році було закріплено офіційну назву «Площа Сталінградської битви». У 2006 році площа модернізована. Тепер це пішохідна площа з центральним фонтаном, ротондою Ла Віллет (фр. Rotonde de la Villette) та двома ресторанами: 25 Degrés Est і La Rotonde.

title: Площа Сталінградської битви

wikitext:
{{площа}}
'''Площа Сталінградської битви''' ({{Lang-fr|Place de la Bataille-de-Stalingrad}}) — площа, що знаходиться в 19-му окрузі Парижа, рівно на перехресті вулиць Секретан і Жан Жорес. Поруч із нею проходить бульвар Віллет ({{Lang-fr|Boulevard de la Villette}}) і вулиця Фоете, а зовсім недалеко протікає [[канал Сен-Мартен]] ({{Lang-fr|canal Saint-Martin}}). Площа названа на честь перемоги радянських військ у [[Сталінградська битва|Сталінградській битві]], одній із найбільших битв [[Друга світова війна|Другої світової війни]]. Найближчі станції метро, від яких до площі можна пройти пішки — [[Сталінград (станція метро)|Сталінград]], Жорес ({{Lang-fr|Jaurès}}) та Луї Блан ({{Lang-fr|Louis Blanc}}).

== Історія ==
Колишню частину бульвару Віллет стали називати «Площа Сталінград» ще в [[1945]] році, за тимчасового уряду. Довгий час парижанам і гостям міста вона правила за автобусну станцію. У [[1993]] році було закріплено офіційну назву «Площа Сталінградської битви». У [[2006]] році площа модернізована. Тепер це пішохідна площа з центральним фонтаном, ротондою Ла Віллет ({{Lang-fr|Rotonde de la Villette}}) та двома ресторанами: 25 Degrés Est і La Rotonde.

== Посилання ==
* [https://www.eutouring.com/place_de_la_bataille_de_stalingrad_square.html Площа Сталінградської битви (англ.)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181206145309/https://www.eutouring.com/place_de_la_bataille_de_stalingrad_square.html |date=6 грудня 2018 }}

{{бібліоінформація}}
{{Визначні місця Парижа}}
{{DEFAULTSORT:Сталінградської битви}}
[[Категорія:XIX округ Парижа]]
[[Категорія:X округ Парижа]]
[[Категорія:Площі Парижа]]

title: Площа Сталінградської битви · Франція

Населений пункт: Париж · X округ Парижа · XIX округ Парижа · Quartier de l'Hôpital-Saint-Louisd · Quartier de la Villetted

Назва на честь: Сталінградська битва

title: Загальні відомості

title: Зовнішні посилання

У проєкті OpenStreetMap: ↑7444 ·R (Париж, X округ Парижа, XIX округ Парижа, Quartier de l'Hôpital-Saint-Louis, Quartier de la Villette)


text:
# Мавзолей «Імам-заде» (Барда)
Бардинський мавзолей «Імам-заде» або мечеть Ібрагіма (азерб. Bərdə İmamzadə türbəsi ) — історична релігійна та архітектурна пам'ятка в центрі міста Барда .
Спочатку побудована як гробниця, Імам-заде міста Барди згодом стала місцем для паломництва. До гробниці була прибудована мечеть, таким чином був створений комплекс релігійних пам'яток.

## Історія
Аббасгулу Ага Бакіханов в 1841 році в своєму знаменитому «Гюлістан-й Ірам» згадує:
 Незліченні руїни міст і селищ, розкидані по всьому простору східної частини Кавказького краю… імам-заду трьох нащадків імамів в містах Шамахи, Ганджі та Барді і четвертого їх нащадка в селі Бюльбюль, святий Бібі-Хейбата (Хукейма) — сестри восьмого шиїтського імама Ризи в Баку, могила Суфі-Хаміда в Ширванському Кобистані і багатьох інших сеїдів, шейхів і вчених людей показують, що цей край був завжди місцеперебуванням важливих як в духовному, так і в науковому відношенні людей.
— Аббас-Кули-ага Бакиханов. «Гюлистан-и Ирам» / Академия Наук Азербайджанской ССР, Институт истории. — Баку: Элм, 1991.

Згідно з науковими джерелами, тут похована внучка п'ятого імама джафарінскіх шиїтів Мухаммеда аль-Багіра — шах-заде Ізмаїл. За 7 кілометрів від Барди, в Імам-заде міста Гянджа, був похований Третій син Мухаммеда аль-Бакіра, Ібрагім Іса. В 1861 році мечеть привернула увагу приїхавшого до Барду російського сходознавця  Бориса Дорна. Пізніше він писав:
 …Там знаходиться стародавня Імамзаде, дата побудови якої невідома. Проте, вона діє як місце поклоніння. Ремонт старої будівлі обійшовся його власнику в 3000 срібних рублів. — Дорн Борис Андреевич Отчет об ученом путешествии по Кавказу и южному берегу Каспийского моря. – 1861 год
Азербайджанський радянський мистецтвознавець Абдул Саламзаде стверджував, що спочатку Імам-заде була лише гробницею. Він пояснював це відсутністю мехраб в інтер'єрі. За словами дослідника, інформація Дорна про ремонтні роботи безпосередньо пов'язана з ремонтом гробниці, адже мечеть була прибудована пізніше, в 1868 році. Мечеть була побудована архітектором Кербалаї Сефіхан Карабагі.
Інформація про будівництво мечеті також наводиться в " Кавказькому календарі " 1886 року: "Мавзолей Імамзаде знаходиться в місті Барда Джаванширського повіту Єлизаветпольської губернії. У 1868 році на могилі була побудована мечеть. "
У 2014—2015 роках Фондом знань при Президентові Азербайджанської Республіки на території комплексу були проведені реставраційні роботи.

## Архітектурні особливості
За словами Абдула Саламзаде, архітектор, який керував будівельними роботами, «зумів створити чудову архітектурну роботу з чотирма мінаретами і цікавим просторовим рішенням». Вважається, що це перша в Азербайджані мечеть з чотирма мінаретами. Що, безсумнівно, говорить про її найвищий статус. Два мінарети — висотою по 15 метрів з оригінальними майданчиками для муедзина, увінчані маленькими куполами, котрі спираються на вісім стовпчиків, а два — по 12 метрів заввишки, не увінчані нічим, немов обрізані.
Мечеть викладена з червоної та рожевої цегли, обидві пари мінаретів мають свій малюнок: у високих — ромбічний, у невисоких — зигзагоподібний. Будівництво мавзолею Імам-заде традиція використання кладки цегли Арранської архітектурної школи була сміливою і успішною. Також при будівництві були застосовані методи, використані для формування різних елементів фасаду, що зустрічаються в архітектурі мавзолею Моміне хатун і мавзолею в Барді .
У мавзолеї Імамзаде є велика підземна частина. Вона за своєю площею рівна наземній частині. Раніше і підземну частину відвідували паломники, але зараз це заборонено, вхід заклали камінням.

title: Мавзолей «Імам-заде» (Барда)

wikitext:
{{Пам'ятка
|статус = діюча
|скульптор =
|настоятель =
|сайт =
|commons = Shrine of Imamzadeh (Barda)
}}
'''Бардинський мавзолей «Імам-заде»''' або '''мечеть Ібрагіма''' ({{Lang-az|Bərdə İmamzadə türbəsi}} ) — історична релігійна та архітектурна пам'ятка в центрі міста [[Барда (місто)|Барда]] .

Спочатку побудована як [[гробниця]], Імам-заде міста Барди згодом стала місцем для паломництва. До гробниці була прибудована мечеть, таким чином був створений комплекс релігійних пам'яток.

== Історія ==
[[Аббасгулу Ага Бакіханов]] в [[1841]] році в своєму знаменитому «Гюлістан-й Ірам» згадує<ref>Аббас-Кули-ага Бакиханов. «Гюлистан-и Ирам» / Академия Наук Азербайджанской ССР, Институт истории. — Баку: Элм, 1991.</ref>:
{{Початок цитати}} Незліченні руїни міст і селищ, розкидані по всьому простору східної частини Кавказького краю… імам-заду трьох нащадків імамів в містах Шамахи, Ганджі та Барді і четвертого їх нащадка в селі Бюльбюль, святий Бібі-Хейбата (Хукейма) — сестри восьмого шиїтського імама Ризи в Баку, могила Суфі-Хаміда в Ширванському Кобистані і багатьох інших сеїдів, шейхів і вчених людей показують, що цей край був завжди місцеперебуванням важливих як в духовному, так і в науковому відношенні людей.
{{Кінець цитати|джерело=Аббас-Кули-ага Бакиханов. «Гюлистан-и Ирам» / Академия Наук Азербайджанской ССР, Институт истории. — Баку: Элм, 1991.}}

Згідно з науковими джерелами, тут похована внучка п'ятого імама джафарінскіх [[Шиїти|шиїтів]] Мухаммеда аль-Багіра — шах-заде Ізмаїл. За 7 кілометрів від Барди, в Імам-заде міста [[Гянджа]], був похований Третій син Мухаммеда аль-Бакіра, Ібрагім Іса. В [[1861]] році мечеть привернула увагу приїхавшого до Барду російського сходознавця [[Дорн Борис Андрійович | Бориса Дорна]]. Пізніше він писав: {{Початок цитати}} …Там знаходиться стародавня Імамзаде, дата побудови якої невідома. Проте, вона діє як місце поклоніння. Ремонт старої будівлі обійшовся його власнику в 3000 срібних рублів. {{Кінець цитати|джерело=Дорн Борис Андреевич Отчет об ученом путешествии по Кавказу и южному берегу Каспийского моря. – 1861 год}}

Азербайджанський радянський мистецтвознавець Абдул Саламзаде стверджував, що спочатку Імам-заде була лише гробницею. Він пояснював це відсутністю мехраб в інтер'єрі. За словами дослідника, інформація Дорна про ремонтні роботи<ref>Дорн Борис Андреевич Отчет об ученом путешествии по Кавказу и южному берегу Каспийского моря. — 1861 год</ref> безпосередньо пов'язана з ремонтом гробниці, адже мечеть була прибудована пізніше, в 1868 році.<ref>Саламзаде, А. (1964). Архитектура Азербайджана XVI—XIX вв.. Баку: Издательство Академии наук Азербайджанской ССР.</ref> Мечеть була побудована архітектором [[Кербалаї Сефіхан Карабагі]].

Інформація про будівництво мечеті також наводиться в " Кавказькому календарі " [[1886|1886 року]]: "Мавзолей Імамзаде знаходиться в місті Барда Джаванширського повіту [[Єлизаветпольська губернія|Єлизаветпольської губернії]]. У 1868 році на могилі була побудована мечеть. "<ref>{{Cite book|title=Кавказский календар на 1886 г.}}</ref>

У 2014—2015 роках Фондом знань при [[Ільхам Алієв|Президентові Азербайджанської Республіки]] на території комплексу були проведені реставраційні роботи.<ref name="Спутник">{{Cite web |url=https://az.sputniknews.ru/culture/20170515/410271417/mavzolej-kompleks-imamzade-barda-azerbajdzhan.html |title=Подземные тайны Имамзаде заложили тяжелыми камнями |accessdate=7 листопада 2019 |archive-date=7 листопада 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191107163846/https://az.sputniknews.ru/culture/20170515/410271417/mavzolej-kompleks-imamzade-barda-azerbajdzhan.html }}</ref>

== Архітектурні особливості ==
[[Файл:Bərdə_imamzadəsinin_planı.jpg|ліворуч|міні|201x201пкс| План мавзолею Імам-заде ]]
За словами Абдула Саламзаде, архітектор, який керував будівельними роботами, «зумів створити чудову архітектурну роботу з чотирма мінаретами і цікавим просторовим рішенням». Вважається, що це перша в Азербайджані мечеть з чотирма [[Мінарет|мінаретами]].<ref>{{Cite web |url=https://azerhistory.com/?p=8482 |title=В Барду — за средневековыми памятниками |accessdate=7 листопада 2019 |archive-date=17 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200217074855/https://azerhistory.com/?p=8482 }}</ref> Що, безсумнівно, говорить про її найвищий статус. Два мінарети — висотою по 15 метрів з оригінальними майданчиками для [[Муедзин|муедзина]], увінчані маленькими [[Купол|куполами]], котрі спираються на вісім стовпчиків, а два — по 12 метрів заввишки, не увінчані нічим, немов обрізані.

Мечеть викладена з червоної та рожевої [[Цегла|цегли]], обидві пари мінаретів мають свій малюнок: у високих — ромбічний, у невисоких — зигзагоподібний. Будівництво мавзолею Імам-заде традиція використання кладки цегли Арранської архітектурної школи була сміливою і успішною. Також при будівництві були застосовані методи, використані для формування різних елементів фасаду, що зустрічаються в архітектурі [[Мавзолей Моміне хатун (Нахічевань)|мавзолею Моміне хатун]] і [[Мавзолей в Барді|мавзолею в Барді]] .

У мавзолеї Імамзаде є велика підземна частина. Вона за своєю площею рівна наземній частині. Раніше і підземну частину відвідували паломники, але зараз це заборонено, вхід заклали камінням.<ref name="Спутник"/>

== Примітки ==
{{Reflist}}

{{Мавзолеї Азербайджану}}
{{Нормативний контроль}}

[[Категорія:Мавзолеї Азербайджану]]
[[Категорія:Пам'ятки Азербайджану]]
[[Категорія:Посилання на Вікісховище безпосередньо в статті]]
[[Категорія:Вікіпедія:Статті з іншим значенням на Вікіданих]]
[[Категорія:Барда]]

title: Мавзолей «Імам-заде»

Країна: Азербайджан

Розташування: Барда

Тип: будівля

Стиль: Arran architectural schoold

Статус: діюча


text:
# Кордуенте
Кордуенте (ісп. Corduente) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-Ла-Манча, у провінції Гвадалахара. Населення — 409 осіб (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 150 км на схід від Мадрида, 100 км на схід від Гвадалахари.
На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)
- Арагонсільйо: 37 осіб
- Каналес-де-Моліна: 19 осіб
- Кастельйоте: 9 осіб
- Кордуенте: 221 особа
- Куевас-Лабрадас: 18 осіб
- Лебранкон: 19 осіб
- Теролеха: 11 осіб
- Терраса: 5 осіб
- Торете: 34 особи
- Вальсалобре: 6 осіб
- Вентоса: 30 осіб

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету у провінції Гвадалахара

title: Кордуенте

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Кордуенте
 | місцева_назва       = ''Corduente''
 | прапор              =
 | герб                =
 | автономна_спільнота = [[Кастилія-Ла-Манча]]
 | провінція           = [[Гвадалахара (провінція)|Гвадалахара]]
 | комарка             =
 | широта              = 40.844
 | довгота             = -1.978
 | висота              = 1058
 | населення           = 409
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 232,92
 | густота             = 1,76
 | поштові_індекси     = 19341
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 19099
 | мер                 = Фернандо Мігель Мадрід
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 = http://corduente.localtic.net/
}}
'''Кордуенте''' ({{lang-es|Corduente}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кастилія-Ла-Манча]], у провінції [[Гвадалахара (провінція)|Гвадалахара]]. Населення — {{formatnum:409}} осіб (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 150 км на схід від [[Мадрид]]а, 100 км на схід від [[Гвадалахара (Іспанія)|Гвадалахари]].

На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)<ref>{{cite web|url=http://www.ine.es/nomen2/|title=Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales|publisher=[[Національний інститут статистики Іспанії]] (INE)|language=іспанською|accessdate=2011-06-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HygqxNsX?url=http://www.ine.es/nomen2/|archivedate=2013-07-09|deadurl=yes}}</ref>
* Арагонсільйо: 37 осіб
* Каналес-де-Моліна: 19 осіб
* Кастельйоте: 9 осіб
* Кордуенте: 221 особа
* Куевас-Лабрадас: 18 осіб
* Лебранкон: 19 осіб
* Теролеха: 11 осіб
* Терраса: 5 осіб
* Торете: 34 особи
* Вальсалобре: 6 осіб
* Вентоса: 30 осіб

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Corduente}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Corduente Guadalajara - Mapa municipal.svg|Розташування муніципалітету у провінції Гвадалахара
</gallery>

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Гвадалахара}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Гвадалахара]]

title: Кордуенте · Corduente

· Герб: · Прапор

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Кастилія-Ла-Манча

Провінція: Гвадалахара

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Фернандо Мігель Мадрід (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Брайтгорн
Брайтгорн (нім. Breithorn) — гора в Пенінських Альпах, на кордоні Швейцарії і Італії, неподалік від Маттергорну. Її висота — 4164 м н.р.м.
Брайтгорн, у відповідності до переліку UIAA, має п'ять вершин:
- Західний Брайтгорн (4165 м, найвища і проста для сходження);
- Центральний Брайтгорн (4159 м);
- Східний Брайтхорн-Близнюк (4106 м);
- Західний Брайтхорн-Близнюк (4139 м);
- Роччіа Нера (італ. Roccia Nera, нім. Schwarzfluh, 4075 м).

Найближчі населені пункти — села Церматт (нім. Zermatt, Швейцарія) и Брой-Червінія (Breuil-Cervinia, Італія).

## Альпінізм
Брайтгорн — одна з найбільш легких для сходження альпійських вершин висотою понад 4000 м н.р.м., завдяки тому, що на розташовану поруч вершину Кляйн-Маттергорн (нім. Klein Matterthorn) проведено лінію канатної дороги, що підіймає альпіністів на висоту понад 3820 м.
Стандартний маршрут сходження на вершину проходить спочатку по плато закритого льодовика, а потім по західній частині сніжно-льодового схилу з південного боку гори, крутизна якого не перевищує 35°. Однак, на гребені Брайтгорну може бути сніговий карніз (надув), нависаючий на північний бік (в сторону Церматту), що може являти потенційну небезпеку. Більш досвідчені альпіністи можуть замість простого підйому здійснити траверс вершини.
Першовосходження на Західний Брайтгорн було здійснено 13 серпня 1813 року Генрі Мейнардом (фр. Henry Maynard) з групою місцевих провідників (фр. Joseph-Marie Couttet, Jean Gras, Jean-Baptiste Erin, Jean-Jacques Erin).
На Центральний Брайтгорн першим піднявся 19 липня 1900 року Е. Хан (фр. E. Hahn).
Східний Брайтгорн вперше було підкорено 16 серпня 1884 року Джоном Стеффордом Андерсеном (фр. J. Stafford Anderson).

## Ресурси Інтернету
- Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Брайтгорн
- Брайтгорн на SummitPost.org [Архівовано 12 квітня 2012 у WebCite] (англ.)
- Брайтгорн на Peakware.com [Архівовано 16 грудня 2014 у Wayback Machine.] (англ.)
- Брайтгорн на 4000er.de [Архівовано 29 січня 2020 у Wayback Machine.] (нім.)

## Галерея
- Брайтгорн з квітами тирличу на передньому плані
- Брайтгорн з півночі
- Брайтгорн з півдня
- Брайтгорн зі сходу

title: Брайтгорн

wikitext:
{{Гора
| назва              = Брайтгорн
| місцева_назва      = {{lang-de|Breithorn}}
| фото               = Breithorn01.jpg
| коментар           = Вид на Брайтхорн з Кляйн-Маттергорну
| країна             = {{ITA}}, {{CHE}}
| регіон             = Пенінські Альпи
| гірська_система    = [[Альпи]]
| lat_dir=N | lat_deg= 45| lat_min=56 | lat_sec=28
| lon_dir=E | lon_deg=7 | lon_min=44 | lon_sec=50
| висота             = 4164<ref>{{Cite web |url=http://peakbagger.com/peak.aspx?pid=10034 |title=Peakbagger.com |accessdate=15 грудня 2014 |archive-date=24 вересня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140924172904/http://peakbagger.com/peak.aspx?pid=10034 }}</ref>
| відносна_висота    = 433
| тип                =
| вік                =
| останнє_виверження =
| перше_сходження    = 1813 р., Генрі Мейнард
| класичний_маршрут  =
| мапа               = <!-- Example.jpg -->
| мапа_підпис        =
| мапа_ширина        =
| карта розташування = Італія
| розмір карти       = <!-- для шаблону «Карта розташування» -->
}}

'''Брайтгорн''' ({{lang-de|Breithorn}}) — гора в [[Пенінські Альпи|Пенінських Альпах]], на кордоні [[Швейцарія|Швейцарії]] і [[Італія|Італії]], неподалік від [[Маттергорн]]у. Її висота — 4164 м н.р.м.

Брайтгорн, у відповідності до переліку [[Міжнародний союз альпіністських асоціацій|UIAA]], має п'ять вершин:
* Західний Брайтгорн (4165 м, найвища і проста для сходження);
* Центральний Брайтгорн (4159 м);
* Східний Брайтхорн-Близнюк (4106 м);
* Західний Брайтхорн-Близнюк (4139 м);
* Роччіа Нера ({{lang-it|Roccia Nera}}, {{lang-de|Schwarzfluh}}, 4075 м).

Найближчі населені пункти — села [[Церматт]] ({{lang-de|Zermatt}}, Швейцарія) и [[Брой-Червінія]] (Breuil-Cervinia, Італія).

== Альпінізм ==
Брайтгорн — одна з найбільш легких для сходження [[Альпи|альпійських]] вершин висотою понад 4000 м н.р.м., завдяки тому, що на розташовану поруч вершину [[Кляйн-Маттергорн]] ({{lang-de|Klein Matterthorn}}) проведено лінію [[канатна дорога|канатної дороги]], що підіймає альпіністів на висоту понад 3820 м.

Стандартний маршрут сходження на вершину проходить спочатку по плато закритого льодовика, а потім по західній частині сніжно-льодового схилу з південного боку гори, крутизна якого не перевищує 35°. Однак, на гребені Брайтгорну може бути [[сніговий карніз]] (надув), нависаючий на північний бік (в сторону [[Церматт]]у), що може являти потенційну небезпеку. Більш досвідчені альпіністи можуть замість простого підйому здійснити [[траверс]] вершини.

Першовосходження на Західний Брайтгорн було здійснено 13 серпня 1813 року Генрі Мейнардом ({{lang-fr|Henry Maynard}}) з групою місцевих провідників ({{lang-fr|Joseph-Marie Couttet, Jean Gras, Jean-Baptiste Erin, Jean-Jacques Erin}})<ref name="summitpost">{{cite web
 |author        =
 |authorlink    =
 |datepublished =
 |url           = http://www.summitpost.org/mountain/rock/150251/breithorn.html
 |title         = Breithorn on Summitpost
 |format        =
 |work          =
 |publisher     =
 |accessdate    = 2009-12-05
 |language      = en
 |description   =
 |archiveurl    = https://www.webcitation.org/66rKJ3YmP?url=http://www.summitpost.org/thanks_for_visiting_summitpost.html
 |archivedate   = 2012-04-12
 |deadurl       = no
}}</ref>.

На Центральний Брайтгорн першим піднявся 19 липня 1900 року Е. Хан ({{lang-fr|E. Hahn}}).

Східний Брайтгорн вперше було підкорено 16 серпня 1884 року Джоном Стеффордом Андерсеном ({{lang-fr|J. Stafford Anderson}})<ref name="summitpost" />.

== Див. також ==
* [[Маттергорн]]

== Література ==
* Helmut Dumler und Willi P. Burkhardt. Viertausender der Alpen. — München: Bergverlag Rother, 2001. — isbn 3-7633-7427-2.

== Ресурси Інтернету ==
* {{commonscat-inline|}}
* [http://www.summitpost.org/mountain/rock/150251/breithorn.html Брайтгорн на SummitPost.org] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/66rKJ3YmP?url=http://www.summitpost.org/thanks_for_visiting_summitpost.html |date=12 квітня 2012 }} {{ref-en}}
* [http://www.peakware.com/peaks.html?pk=441 Брайтгорн на Peakware.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141216012408/http://www.peakware.com/peaks.html?pk=441 |date=16 грудня 2014 }} {{ref-en}}
* [http://www.4000er.de/gipfel.php?vid=46#gipfel Брайтгорн на 4000er.de] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200129185552/http://www.4000er.de/gipfel.php?vid=46#gipfel |date=29 січня 2020 }} {{ref-de}}

<center>

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Breithorn_Enzian_2005-06-11.jpg|Брайтгорн з квітами [[Тирлич|тирличу]] на передньому плані
Файл:Breithorn 2138.jpg|Брайтгорн з півночі
Файл:Breithorn001.JPG|Брайтгорн з півдня
Файл:Breithorn bei Zermatt.JPG|Брайтгорн зі сходу
</gallery>
</center>

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Альпи]]
[[Категорія:Гори Швейцарії]]
[[Категорія:Гори Італії]]
[[Категорія:Чотиритисячники]]
[[Категорія:Альпійські чотиритисячники]]

Країна: Італія, Швейцарія

Регіон: Пенінські Альпи

Система: Альпи

Тип: гора

Перше сходження: 1813 р., Генрі Мейнард


text:
# Генрівілл (Індіана)
Генрівілл (англ. Henryville) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Кларк штату Індіана. Населення — 1878 осіб (2020).

## Географія
Генрівілл розташований за координатами 38°32′19″ пн. ш. 85°45′59″ зх. д. / 38.53861° пн. ш. 85.76639° зх. д. (38.538634, -85.766283).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 7,38 км², з яких 7,37 км² — суходіл та 0,01 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкало 1905 осіб у 726 домогосподарствах у складі 556 родин. Густота населення становила 258 осіб/км².  Було 788 помешкань (107/км²).
Расовий склад населення:
| - 98,1 % — білих - 0,4 % — азіатів |

До двох чи більше рас належало 0,9 %. Частка іспаномовних становила 1,6 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 25,5 % — особи молодші 18 років, 63,8 % — особи у віці 18—64 років, 10,7 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 35,0 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 97,2 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 96,8 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 50 451 долар США (медіана — 55 962), а середній дохід на одну сім'ю — 51 834 долари (медіана — 53 500). Медіана доходів становила 51 759 доларів для чоловіків та 40 966 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 14,9 % осіб, у тому числі 25,7 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 903 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 18,8 %, транспорт — 16,9 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 15,7 %.

title: Генрівілл (Індіана)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Генрівілл
|оригінальна назва  = {{lang-en|Henryville}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Індіана
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Кларк (округ, Індіана)|Кларк]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 7,38
|висота центру НП   = 158
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 258,13
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4 <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         = 812
|поштовий індекс        = 47126
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 1833142
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Генрівілл''' ({{lang-en|Henryville}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Кларк (округ, Індіана)|Кларк]] штату [[Індіана]]. Населення — 1878 осіб (2020).

== Географія ==
Генрівілл розташований за координатами {{Coord|38|32|19|N|85|45|59|W|type:city_region:US-DE}} (38.538634, -85.766283){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 7,38 км², з яких 7,37 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,01 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2000 = 1545
| 2010 = 1905
| 2020 = 1878
| align-fn = center
| footnote = [https://www.census.gov/prod/www/abs/decennial/ U.S. Decennial Census]
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкало {{formatnum:1905}} осіб у 726 домогосподарствах у складі 556 родин. [[Густота населення]] становила 258 осіб/км².  Було 788 помешкань (107/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 98,1 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,4 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
|}
До двох чи більше рас належало 0,9 %. Частка іспаномовних становила 1,6 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 25,5 % — особи молодші 18 років, 63,8 % — особи у віці 18—64 років, 10,7 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 35,0 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 97,2 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 96,8 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:50451}} [[долар США]] (медіана — {{formatnum:55962}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:51834}} долари (медіана — {{formatnum:53500}}). Медіана доходів становила {{formatnum:51759}} доларів для чоловіків та {{formatnum:40966}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 14,9 % осіб, у тому числі 25,7 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 903 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 18,8 %, транспорт — 16,9 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 15,7 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Кларк (округ, Індіана)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Індіани]]
[[Категорія:Населені пункти округу Кларк (Індіана)]]
[[Категорія:Населені пункти США, засновані 1850]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Індіана

Округ: Кларк

Густота населення: 258,13 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4