text:
# Сава (Шпаковський)
Єпископ Сава (Симеон Шпаковський; * до 1690 — † 29 липня 1749, Коломна)  — український релігійний діяч доби Гетьманщини. Єпископ Архангелогородський і Холмогорський (1739-1740); єпископ Коломенський і Каширський (1740-1749) безпатріаршої РПЦ.

## Життєпис
1720  — призначений намісником в Борисоглібський православний монастир, що в місті Чернігів.
З 1722 — архімандрит Ніжинського Благовіщенського (Назарет-Богородичного) монастиря Чернігівської єпархії РПЦ (синодальної).
1 (12) жовтня 1727 року брав участь в церковній службі, що проходила в Глухові у Миколаївській церкві на Раді з обрання  гетьманом Данила Апостола.

### Еміграція до Московії
У грудні 1729 емігрував до Московії, перебував у столиці цієї держави. Через потужне українське лобі 18 лютого 1739 хіротонізований на єпископа Архангельського і Холмогорського РПЦ (синодальної), але вже 30 червня 1740 переведений на Коломенському кафедру під самою Москвою. Імовірно, Шпаковський так швидко залишив єпархію через активний опір місцевого населення та духовенства українським архіпастирям, які насаджували школи та європейський спосіб життя. Його наступником став справжній московський націоналіст та відкритий українофоб Варсонофій, колишній архімандрит Соловецького монастиря.
Помер 29 липня 1749. Похований в Коломенському соборі.

title: Сава (Шпаковський)

wikitext:
{{Архієрей
| ім'я               = Єпископ Сава
| оригінальне ім'я   =
| ім'я при народженні= {{unicode|Симеон Шпаковський}}
| оригінальне ім'я при народженні   =
| портрет            =
| ширина портрету    = 300 px
| підпис             =
| титул_              =
| порядок_            =
| церква_             = [[Російська православна церква]]
| громада_            =
| обрання_            =
| інтронізація_       =
| коронація_          =
| періодпочаток_      = | періодкінець_       =
| попередник_         =
| наступник_          =
| освіта             =
| науковий ступінь   =
| професія           =
| діяльність         =
| національність     =
| тезоіменитство     =
| дата народження    =
| місце народження   =
| дата смерті        = 29.6.1749
| місце смерті       = [[Коломна]],
| похований          =
| династія           =
| батько             =
| мати               =
| дружина            =
| діти               =
| прийняття чернецтва=
| сан                =
| хіротонія          = [[18 лютого]] [[1739]]
| кардинал           =
| автограф           =
| монограма          =
| нагороди           =
| Commons            =
}}
{{Однофамільці|Шпаковський}}
'''Єпископ Сава''' ('''Симеон Шпаковський'''; * до 1690 — † [[29 липня]] [[1749]], [[Коломна]])  — український релігійний діяч доби Гетьманщини. [[Єпископ]] Архангелогородський і Холмогорський (1739-1740); єпископ Коломенський і Каширський (1740-1749) безпатріаршої РПЦ.

== Життєпис ==

1720  — призначений намісником в Борисоглібський православний монастир, що в місті [[Чернігів]].

З [[1722]] — [[архімандрит]] [[Ніжин]]ського [[Благовіщенський монастир (Ніжин)|Благовіщенського (Назарет-Богородичного) монастиря]] Чернігівської єпархії [[РПЦ]] (синодальної).

1 (12) жовтня 1727 року брав участь в церковній службі, що проходила в [[Глухів|Глухові]] у [[Миколаївська церква (Глухів)|Миколаївській церкві]] на Раді з обрання  гетьманом [[Данило Апостол|Данила Апостола]].

=== Еміграція до Московії ===

У грудні [[1729]] емігрував до Московії, перебував у столиці цієї держави. Через потужне українське лобі [[18 лютого]] [[1739]] хіротонізований на єпископа Архангельського і Холмогорського РПЦ (синодальної), але вже [[30 червня]] [[1740]] переведений на Коломенському кафедру під самою Москвою. Імовірно, Шпаковський так швидко залишив єпархію через активний опір місцевого населення та духовенства українським архіпастирям, які насаджували школи та європейський спосіб життя. Його наступником став справжній московський націоналіст та відкритий українофоб Варсонофій, колишній архімандрит Соловецького монастиря.

Помер [[29 липня]] [[1749]]. Похований в Коломенському соборі.

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20160404144454/http://ortho-rus.ru/cgi-bin/ps_file.cgi?2_387 (рос.) Савва (Шпаковский)]

{{DEFAULTSORT:Шпаковський}}
[[Категорія:Українські релігійні діячі]]
[[Категорія:Персоналії:Гетьманщина]]
[[Категорія:Глухівський період в історії України]]
[[Категорія:Персоналії:Коломна]]
[[Категорія:Персоналії:Ніжин]]
[[Категорія:Українці — єпископи РПЦ (синодальної)]]
[[Категорія:Православні єпископи]]
[[Категорія:Єпископи Російської православної церкви]]
[[Категорія:Померли в Коломні]]

Діяльність: клірик

Ім'я при народженні: Симеон Шпаковський

Народження: 17 століття · невідомо

Смерть: 29 червня 1749 · Коломна

Єп. хіротонія: 18 лютого 1739


text:
# Вілюйське водосховище
Вілюйське водосховище (рос. Вилюйское водохранилище) — водосховище в Росії утворене греблею Вілюйської ГЕС на річці Вілюй, притоці річки Лена. Територіально розташоване в Якутії поблизу республіканської межі з Красноярським краєм, приблизно за 80 км на схід від річки Нижня Тунгуска, правої притоки Єнісею.

## Основні відомості
Водосховище було утворено в 1965—1967 рр. греблею Вілюйської ГЕС на річці Вілюй. При створенні водосховища було затоплено 2,3 тис. га сільгоспугідь і перенесено 50 будівель
Площа водосховища при висоті НПР 246 м над рівнем моря становить 2 360 км². Згідно з проектом ГЕС допустимий підйом рівня до форсованого підпірного рівня 249 м і його спрацювання до 231 м, що відповідає максимальній амплітуді коливань, що дорівнює 18 м Значні зміни рівня ВВ обумовлені перш за все нерівномірністю опадів в різні роки.
Середньобагаторічний приплив води становить 20 км³/рік. Повний об'єм водосховища при НПР дорівнює 40,4 км³, в тому числі корисний — 22,4 км³

## Економічне значення
Водосховище використовується для сезонного і багаторічного регулювання стоку Вілюя, а також з метою водопостачання, судноплавства та рибальства. У ВВ водяться види риб — нельма, чир тощо Пропуски з водосховища через водоскид гідроелектростанції використовуються для забезпечення умов судноплавства в нижній течії річки Вілюй

wikiname: ukwiki

title: Вілюйське водосховище

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox lake
| lake_name         = Вілюйське водосховище
| image_lake        = Vilyuy River Dam Chernyshevsky.jpg
| caption_lake      =
| image_bathymetry  =
| caption_bathymetry=
| location          = [[Якутія]]
| coords            = {{coord|63|01|48|N|112|12|03|E|region:RU-IRK_type:waterbody|display=inline,title}}
| type              = [[водосховище]] [[ГЕС]]
| inflow            = [[Вілюй (притока Лени)|Вілюй]]
| outflow           = [[Вілюй (притока Лени)|Вілюй]]
| catchment         =
| basin_countries   = {{RUS}}
| length            = 470
| width             = 18
| area              = 141 150
| depth             = 17
| max-depth         = 70
| volume            = 40,4
| residence_time    =
| shore             =
| elevation         =
| islands           =
| cities            =
| frozen            =
}}
'''Вілюйське водосховище''' ({{lang-ru|Вилюйское водохранилище}}) — водосховище в [[Росія|Росії]] утворене греблею [[Вілюйська ГЕС|Вілюйської ГЕС]] на річці [[Вілюй (притока Лени)|Вілюй]], притоці [[Лена (річка)|річки Лена]]. Територіально розташоване в [[Якутія|Якутії]] поблизу республіканської межі з [[Красноярський край|Красноярським краєм]], приблизно за 80 км на схід від річки [[Нижня Тунгуска]], правої притоки [[Єнісей|Єнісею]].

== Основні відомості ==
Водосховище було утворено в 1965—1967 рр. греблею Вілюйської ГЕС на річці Вілюй. При створенні водосховища було затоплено 2,3 тис. га сільгоспугідь і перенесено 50 будівель<ref name="a">[http://www.lhp.rushydro.ru/works/objectsmap/5681.html Гидроузлы на р. Вилюй] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200218152102/http://www.lhp.rushydro.ru/company/objectsmap/5681.html|date=18 лютого 2020}}, ''ОАО [[РусГидро]], [[Ленгидропроект]]''</ref>

Площа водосховища при висоті НПР 246 м над рівнем моря становить 2 360 км². Згідно з проектом ГЕС допустимий підйом рівня до форсованого підпірного рівня 249 м і його спрацювання до 231 м, що відповідає максимальній амплітуді коливань, що дорівнює 18 м<ref name="a"/> Значні зміни рівня ВВ обумовлені перш за все нерівномірністю опадів в різні роки.

Середньобагаторічний приплив води становить 20 км³/рік. Повний об'єм водосховища при НПР дорівнює 40,4 км³, в тому числі корисний — 22,4 км³<ref name="a"/>

== Економічне значення ==
Водосховище використовується для сезонного і багаторічного регулювання стоку Вілюя, а також з метою водопостачання, судноплавства та рибальства. У ВВ водяться види риб — [[нельма]], [[Сиг-чир|чир]] тощо<ref name="с">{{Cite web |url=http://slovari.yandex.ru/dict/geography/article/geo/geo1/geo-0936.htm |title=Архівована копія |accessdate=2 травня 2016 |archive-date=20 квітня 2008 |archive-url=https://web.archive.org/web/20080420162904/http://slovari.yandex.ru/dict/geography/article/geo/geo1/geo-0936.htm }}</ref> Пропуски з водосховища через [[Водоскидна споруда|водоскид]] гідроелектростанції використовуються для забезпечення умов судноплавства в нижній течії річки Вілюй<ref name="g">[http://www.plotina.net/experts/vilyujskij-gidrouzel-socialno-ekologicheskie-posledstviya/ Вилюйский гидроузел: социально-экологические последствия] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160405090013/http://www.plotina.net/experts/vilyujskij-gidrouzel-socialno-ekologicheskie-posledstviya/ |date=5 квітня 2016 }}, ''[http://www.plotina.net/|Плотина.Нет!]{{Недоступне посилання}}''</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://bayanac.narod.ru/photoalbum4.html Фотоальбом: Якутия, Вилюйское водохранилище.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160604112729/http://bayanac.narod.ru/photoalbum4.html |date=4 червня 2016 }}

{{Бібліоінформація}}
{{Водосховища Росії}}

[[Категорія:Водосховища Росії]]

title: Розташування

Країна: Росія

Регіон: Саха

Розташування: Якутія

title: Геологічні дані

Тип: водосховище ГЕС

title: Розміри

Ширина: 18 км

title: Басейн

↑ Водний басейн: Басейн Лени

Вливаються: Вілюй

Витікають: Вілюй

Країни басейну: Росія

title: Інше

Інше:
Вілюйське водосховище (Росія)
Вілюйське водосховище у Вікісховищі


text:
# Євзебіуш Словацький
Євзебіуш-Томаш Словацький (пол. Euzebiusz Tomasz Słowacki), крипт. Е. С. (15 листопада 1773 або, згідно із заповітом, 14 грудня 1772, Підгірці — 10 листопада 1814, Вільнюс) — польський теоретик та історик літератури, перекладач, драматург, поет і педагог; Батько Юліуша Словацького, чоловік Саломеї Словацької з Янушевських, удруге Бекю

## Біографія
Народився 15 листопада 1773 або, згідно із заповітом, 14 грудня 1772 у Підгірцях на Волині. Його батько — Якуб Словацький служив у канцелярії Вацлава Жевуського, власника Підгорецького замку і був актором у приватному театрі. У 1781 році розпочав навчання у школі в Кременці, яку закінчив із золотою медаллю.
У 1806—1811 роках працював викладачем риторики та словесності у Вищій Волинській гімназії. За результами конкурсу в 1811 р. він обійняв посаду професора кафедри риторики та поезії Імператорського університету у Вільнюсі (читав там лекції до своєї смерті в 1814 р.). Автор книг лекцій та промов "Твори" (тт.1-4, 1824-26); трагедій "Ванда"(1806), "Міндовг, литовський король"(1812). Серед перекладів польською — твори Гомера, Расіна, Вольтера.

title: Євзебіуш Словацький

wikitext:
{{письменник}}
'''Євзебіуш-Томаш Словацький''' ({{lang-pl|Euzebiusz Tomasz Słowacki}}), крипт. Е. С. ([[15 листопада]] 1773 або, згідно із заповітом, [[14 грудня]] [[1772]]<ref>{{Cite book
|url=https://www.worldcat.org/oclc/12811084
|title=Literatura polska : przewodnik encyklopedyczny
|last=Krzyżanowski
|first=Julian
|date=1984
|publisher=Państwowe Wydawn. Nauk
|edition=Wyd. 1
|location=Warszawa
|isbn=83-01-05368-2
|oclc=12811084
}}</ref>, [[Підгірці (Золочівський район)|Підгірці]] — [[10 листопада]] [[1814]], [[Вільнюс]]) — польський теоретик та історик літератури, перекладач, драматург, поет і педагог; Батько [[Юліуш Словацький|Юліуша Словацького]], чоловік [[Соломія Словацька|Саломеї Словацької з Янушевських, удруге Бекю]]

== Біографія ==
Народився 15 листопада 1773 або, згідно із заповітом, 14 грудня 1772 у [[Підгірці (Золочівський район)|Підгірцях]] на [[Волинь|Волині]]. Його батько — Якуб Словацький служив у канцелярії [[Вацлав Петро Жевуський|Вацлава Жевуського]], власника [[Підгорецький замок|Підгорецького замку]] і був актором у приватному театрі. У 1781 році розпочав навчання у школі в Кременці, яку закінчив із золотою медаллю<ref>{{Cite web |url=https://mjsk.te.ua/uk/dijalnist/publikatsiyi/548-v-tini-genialnogo-sina |title=В ТІНІ ГЕНІАЛЬНОГО СИНА |website=mjsk.te.ua |access-date=2025-04-05}}</ref>.

У 1806—1811 роках працював викладачем риторики та словесності у [[Вища Волинська гімназія|Вищій Волинській гімназії]]<ref>{{Cite web|title=Кременецький ліцей у долі родини Словацьких (2005)|url=http://mjsk.te.ua/uk/dijalnist/naukova-dijalnist/53|website=mjsk.te.ua|accessdate=2021-03-18|archive-date=21 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200221025504/http://mjsk.te.ua/uk/dijalnist/naukova-dijalnist/53}}</ref>. За результами конкурсу в 1811 р. він обійняв посаду професора кафедри риторики та поезії Імператорського університету у Вільнюсі (читав там лекції до своєї смерті в 1814 р.)<ref>{{Cite web|url=https://mjsk.te.ua/uk/dijalnist/publikatsiyi/548-v-tini-genialnogo-sina|title=В ТІНІ ГЕНІАЛЬНОГО СИНА|website=mjsk.te.ua|access-date=2024-04-29}}</ref>. Автор книг лекцій та промов "Твори" (тт.1-4, 1824-26); трагедій "Ванда"(1806), "Міндовг, литовський король"(1812). Серед перекладів польською — твори Гомера, Расіна, Вольтера.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* 250 імен на карті Тернопілля: Польсько-українські культурні взаємини: краєзн.-біогр. покажч. / С. Ткачов, В. Ханас. — Т. : Джура, 1996. — 60 с
* [[Тернопільський енциклопедичний словник]]: у 4 т. / редкол.: [[Яворський Геннадій Іванович|Г. Яворський]] та ін. — Тернопіль: Видавничо-поліграфічний комбінат [[Збруч (видавництво)|«Збруч»]], 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 292. — ISBN 978-966-528-279-2.

{{Poland-bio-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Словацький Євзебіуш}}
[[Категорія:Польські поети]]
[[Категорія:Викладачі Вільнюського університету]]

title: пол. Euzebiusz Słowacki

Народився: 15 грудня 1772 · Підгірці, Україна

Помер: 10 листопада 1814 (41 рік) або 24 жовтня 1814 (41 рік) · Вільнюс, Російська імперія

Поховання: цвинтар Расу

Країна: Річ Посполита

Діяльність: поет, історик літератури, письменник, педагог, драматург, літературний теоретик

Заклад: Імператорський віленський університетd

Мова творів: польська

У шлюбі з: Соломія Словацька

Діти: Юліуш Словацький

пол. Euzebiusz Słowacki: Євзебіуш Словацький у Вікісховищі


text:
# Hydnophlebia
Hydnophlebia — рід грибів родини Meruliaceae. Назва вперше опублікована 1967 року.
Усі види викликають білу гниль дерева. Плодові тіла Hydnophlebia - це червонувато-помаранчеві кірка, які можна зчищена від субстрату. Спороносна площа (гімені) містить невеликі циліндричні «зубчики» довжиною до 1–1,5 мм.

## Класифікація
Згідно з базою MycoBank до роду Hydnophlebia відносять 5 офіційно визнаних видів:
- Hydnophlebia canariensis
- Hydnophlebia chrysorhiza
- Hydnophlebia gorgonea
- Hydnophlebia meloi
- Hydnophlebia omnivora

title: Hydnophlebia

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Taxobox
| image = Phanerochaete_chrysorhizon_81632.jpg
| image_width = 250px
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Гриби]] (Fungi)
| divisio = [[Базидіомікотові]] (''Basidiomycota'')
| classis = [[Агарикоміцети]] (''Agaricomycetes'')
| ordo = [[Поліпоральні]] (''Polyporales'')
| familia = [[Meruliaceae]]
| genus = '''''Hydnophlebia'''''
| genus_authority =  <small>Parmasto, 1967</small>
| synonyms =
}}
'''Hydnophlebia''' — рід грибів родини [[Meruliaceae]]. Назва вперше опублікована 1967 року.<ref>{{Cite web|url=http://www.mycobank.org/BioloMICS.aspx?TableKey=14682616000000067&Rec=59312&Fields=All |title=Hydnophlebia|website=www.mycobank.org|accessdate=2019-05-01}}</ref>

Усі види викликають білу гниль дерева. Плодові тіла ''Hydnophlebia'' - це червонувато-помаранчеві кірка, які можна зчищена від субстрату. Спороносна площа (гімені) містить невеликі циліндричні «зубчики» довжиною до 1–1,5 мм.

== Класифікація ==
Згідно з базою [[MycoBank]] до роду ''Hydnophlebia'' відносять 5 [[Міжнародний кодекс ботанічної номенклатури|офіційно визнаних]] видів:
* ''[[Hydnophlebia canariensis]]''
* ''[[Hydnophlebia chrysorhiza]]''
* ''[[Hydnophlebia gorgonea]]''
* ''[[Hydnophlebia meloi]]''
* ''[[Hydnophlebia omnivora]]''

== Примітки ==
{{reflist}}

{{мікологія-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Роди грибів]]
[[Категорія:Агарикоміцети]]

title: ?Hydnophlebia

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Гриби (Fungi)

Відділ: Базидіомікотові (Basidiomycota)

Клас: Агарикоміцети (Agaricomycetes)

Порядок: Поліпоральні (Polyporales)

Родина: Meruliaceae

Рід: Hydnophlebia · Parmasto, 1967

Вікісховище: Hydnophlebia


text:
# Рошкевич Михайлина Михайлівна
Михайли́на-Марія Миха́йлівна Рошке́вич (у шлюбі — Іванець; 1859, с. Угорники, нині підпорядковано Івано-Франківській міській раді — 1957, Чехословаччина) — українська фольклористка, мемуаристка. Одна з перших письменниць у Галичині, яку Іван Франко й Михайло Павлик називали «великим талантом» . Авторка двох оповідань у «Першому вінку».

## Життєпис
Донька пароха УГКЦ Михайла Рошкевича, що народився 1830 року в селі Угорники за чотири кілометри від теперішнього Івано-Франківська. Там же працював священником і дід Михайлини Яків Рошкевич. 1856 року батько закінчив Львівську духовну семінарію, одружився з Марією Руденською, висвятився і став працювати «помічним священником» у батька. Там 11 лютого 1857 року народилася Ольга Рошкевич (перше кохання Івана Франка). Наступного року народився син Ярослав, а 1859 року — Михайлина. Її назвали подвійним іменем — Михайлина-Марія, бо батьки вірили, що, назвавши доньку своїми іменами, не матимуть більше дітей. Правда, згодом народився син Богдан. Він помер, коли йому виповнилось 12 років.
Від 1864 року Михайлина жила в селі Лолин (нині Долинського району Івано-Франківської області), куди отримав призначення на парафію батько.
Михайлина Рошкевич — авторка спогадів про перебування Івана Франка в Лолині.
Народні пісні, зібрані Михайлиною Рошкевич, Франко використав у дослідженні «Жіноча недоля в руських піснях народних» (1883). А записана Михайлиною Рошкевич від жительки Лолина Явдохи Чігур пісня про шандаря стала поштовхом для написання Франком драми «Украдене щастя».
Михайлина Рошкевич також робила замальовки із життя в Лолині. Одержавши матеріал від Михайлини (Міні) Рошкевич, Франко писав:
| «…Шкіц панни Міні дуже тут усім подобався і швидко буде надрукований із похвальною заміткою. Павлик посилає їй письмо від себе, — а я замічу тільки, що в неї видно, коли ще не талант письменницький, то принаймні величезну силу обсервації, яка для всякого писателя повістей перша і найважніша річ. Як би панна Міня (чого від серця бажаю) взялася писати більше подібних шкіців, а при тім читала другі взірцеві повісті (Золя, Толстого, Решетнікова, Нечуя), то з неї могла б виробитися дуже реальна й хороша письменниця». |
Незважаючи на протести авторки, її матеріал «Кума з кумою» був опублікований в «Молоті» як «дуже цікавий образок з життя жінок у Лолині» з прихильною оцінкою від видавництва, яке побажало, щоб «молода авторка не покидала й надалі подібної праці».
1877 року в жіночому альманасі «Перший вінок», що вийшов у Львові, Михайлина Рошкевич надрукувала два оповідання з народного життя: «Таку вже Бог долю судив» і «Теща»
Після смерті батька 1886 року сім'я виїхала з Лолина: мусила звільнити плебанію, бо туди вселявся новий настоятель церкви Святого Миколая. Михайлину на чотири роки, поки не вступила в шлюб, прихистила в Болехові письменниця Наталя Кобринська.
Михайлина Рошкевич одружилася зі священником Йосипом Іванцем. Вона часто навідувала Франка, зокрема й тоді, коли він був невиліковно хворий.
Михайлина-Марія Рошкевич дожила до 98 років у Чехословаччині, куди переїхала до наймолодшого сина Романа.
Мати українського художника Івана Іванця.

title: Рошкевич Михайлина Михайлівна

wikitext:
{{Письменник
|bgcolour            =
|ім'я                = Михайлина Рошкевич
|зображення          = Рошкевич Михайлина.jpg
|ім'я при народженні = Михайлина-Марія Рошкевич
|діти                = [[Іванець Іван|Іван Іванець]]
}}
{{Othernames|Рошкевич}}
'''Михайли́на-Марія''' '''Миха́йлівна Рошке́вич''' ([[Дошлюбне та шлюбне прізвище|у шлюбі]] — '''Іванець'''; [[1859]], с. [[Угорники (Івано-Франківська міська рада)|Угорники]], нині підпорядковано Івано-Франківській міській раді — [[1957]], [[Чехословаччина]]) — українська [[Фольклористика|фольклористка]], [[Мемуари|мемуаристка]]. Одна з перших [[письменниця|письменниць]] у [[Галичина|Галичині]], яку [[Іван Франко]] й [[Павлик Михайло Іванович|Михайло Павлик]] називали «великим талантом» <ref>[http://www.day.kiev.ua/167636/ ''Оксана Ровенчак''. Два серця // День. — 2006. — 23 серпня.]</ref>. Авторка двох оповідань у «<nowiki/>[[Перший вінок|Першому вінку]]<nowiki/>».

== Життєпис ==

Донька пароха [[Українська греко-католицька церква|УГКЦ]] Михайла Рошкевича, що народився 1830 року в селі Угорники за чотири кілометри від теперішнього [[Івано-Франківськ]]а. Там же працював священником і дід Михайлини Яків Рошкевич. 1856 року батько закінчив Львівську духовну семінарію, одружився з Марією Руденською, висвятився і став працювати «помічним священником» у батька. Там [[11 лютого]] [[1857]] року народилася [[Рошкевич Ольга Михайлівна|Ольга Рошкевич]] (перше кохання Івана Франка). Наступного року народився син Ярослав, а [[1859]] року — Михайлина. Її назвали подвійним іменем — Михайлина-Марія, бо батьки вірили, що, назвавши доньку своїми іменами, [[Контрацепція|не матимуть більше дітей]]. Правда, згодом народився син Богдан. Він помер, коли йому виповнилось 12 років.

Від 1864 року Михайлина жила в селі [[Лолин]] (нині [[Долинський район (Івано-Франківська область)|Долинського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]]), куди отримав призначення на парафію батько.

Михайлина Рошкевич — авторка спогадів про перебування [[Франко Іван Якович|Івана Франка]] в Лолині.

[[Українські народні пісні|Народні пісні]], зібрані Михайлиною Рошкевич, Франко використав у дослідженні «Жіноча недоля в руських піснях народних» (1883). А записана Михайлиною Рошкевич від жительки Лолина Явдохи Чігур пісня про шандаря стала поштовхом для написання Франком драми «[[Украдене щастя]]».

Михайлина Рошкевич також робила замальовки із життя в Лолині. Одержавши матеріал від Михайлини (Міні) Рошкевич, Франко писав:

{{text|«…Шкіц панни Міні дуже тут усім подобався і швидко буде надрукований із похвальною заміткою. Павлик посилає їй письмо від себе, — а я замічу тільки, що в неї видно, коли ще не талант письменницький, то принаймні величезну силу обсервації, яка для всякого писателя повістей перша і найважніша річ. Як би панна Міня (чого від серця бажаю) взялася писати більше подібних шкіців, а при тім читала другі взірцеві [[повість|повісті]] ([[Еміль Золя|Золя]], [[Толстой Лев Миколайович|Толстого]], Решетнікова, [[Нечуй-Левицький Іван Семенович|Нечуя]]), то з неї могла б виробитися дуже реальна й хороша [[письменниця]]».}}

Незважаючи на протести авторки, її матеріал «Кума з кумою» був опублікований в «Молоті» як «дуже цікавий образок з життя жінок у Лолині» з прихильною оцінкою від видавництва, яке побажало, щоб «молода авторка не покидала й надалі подібної праці».

[[1877]] року в жіночому [[альманах|альманасі]] «<nowiki/>[[Перший вінок]]<nowiki/>», що вийшов у [[Львів|Львові]], Михайлина Рошкевич надрукувала два [[оповідання]] з народного життя: «Таку вже Бог долю судив» і «Теща»

Після смерті батька 1886 року сім'я виїхала з Лолина: мусила звільнити [[Плебанія|плебанію]], бо туди вселявся новий настоятель церкви Святого Миколая. Михайлину на чотири роки, поки не вступила в шлюб, прихистила в [[Болехів|Болехові]] письменниця [[Наталя Кобринська]].

Михайлина Рошкевич одружилася зі священником Йосипом Іванцем. Вона часто навідувала Франка, зокрема й тоді, коли він був невиліковно хворий.

Михайлина-Марія Рошкевич дожила до 98 років у [[Чехословаччина|Чехословаччині]], куди переїхала до наймолодшого сина Романа.

Мати українського художника [[Іванець Іван Йосипович|Івана Іванця]].
== Примітки ==

{{примітки}}

== Література ==
* [http://www.ukrcenter.com/library/read.asp?id=278&page=2 ''Роман Горак''. Тричі мені являлася любов]
* [http://www.umoloda.kiev.ua/number/654/169/23714/ ''Іван Крайній''. «Люблю тебе першу в житті…» // Україна молода. — 2006. — 13 квітня.]
* [http://journlib.univ.kiev.ua/index.php?act=article&article=1666 ''М. Г. Василенко''. «Ідеологічно редагована» творча спадщина Івана Франка]
* [http://library.kr.ua/elib/franko/irknish/irknysh3.html ''Ірена Книш''. Іван Франко та рівноправність жінки]
* [http://www.ukrajinci.cz/porohy/6_2003.pdf ''Микола Мушинка''. Трагічна доля Івана Іванця та його художньої спадщини // Пороги. — 2003. — № 6 (листопад — грудень).]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Українські письменниці]]
[[Категорія:Українські фольклористки]]
[[Категорія:Українські мемуаристи]]
[[Категорія:Іван Франко]]

{{Bio-lit-stub}}
[[Категорія:Перший вінок]]

title: Михайлина Рошкевич

Ім'я при народженні: Михайлина-Марія Рошкевич

Народилася: 1859 · Угорники, Івано-Франківська міська громада, Україна

Країна: Австро-Угорщина · ЗУНР · УНР · Польська Республіка

Діяльність: письменниця

Брати, сестри: Рошкевич Ольга Михайлівна

Діти: Іван Іванець


text:
# Раймунд IV (граф Триполі)
Раймунд IV (*Raymond IV de Tripoli, д/н — 1199) — граф Триполі у 1187—1189 роках і регент Антіохії (1193–1194).

## Життєпис
Походив з антіохійської гілки династії Рамнульфідів. Старший син Боемунда III, князя Антіохії, та Оргуелленс де Сен-Валері. Дата народження невідома. Замолоду допомагав батькові у державних справах Антіохійського князівства. Брав участь у військових сутичках.
У 1187 році оголошений спадкоємцем графства Триполі. Того ж року після смерті його володаря Раймунда III стає графом Триполі. Надав прихисток королеві єрусалимській Сибілі I. 1188 року проти Триполі виступив єгипетський султан Салах ад-Дін. Ситуацію виправила поява сицилійського флоту. 1189 року відкликаний батьком до Антіохії. Замість Раймунда новим графом Триполійським став його молодший брат Боемунд I.
У 1193 році після полону батька Левоном II, королем Кілікійської Вірменії, оголошений регентом князівства Антіохія. склав з себе повноваження у 1194 році після повернення батька до князівства. У 1195 році одружився з принцесою Алісою Вірменською з династії Рубенідів, чим було закріплено мир з Кілікією. Помер у травні або червні 1199 року.

## Родина
Дружина — Аліса, донька Рубена III, короля Кілікійської Вірменії
Діти:
- Раймунд-Рубен (1199—1221), князь Антіохії у 1216, 1219, 1221 роках

title: Раймунд IV (граф Триполі)

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Раймунд IV
| місце_проживання     =
| зображення           =
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = невідомо
| місце_народження     = Антіохія
| дата_смерті          = {{ДС|||1199}}
| місце_смерті         = Антіохія
| причина_смерті       =
| громадянство         =
| національність       =
| конфесія     = католицтво
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                = граф Триполі
| посада               =
| термін               = 1187—1189 роки
| попередник           = [[Раймунд III (граф Триполі)|Раймунд III]]
| наступник            = [[Боемунд IV (князь Антіохії)|Боемунд I]]
| дружина              = Аліса Вірменська
| діти                 =
| рід                  = Рамнульфіди
| родичі               =
| батько               = [[Боемунд III (князь Антіохії)|Боемунд III]]
| матір                = Оргуелленс де Сен-Валері
| нагороди             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
}}
'''Раймунд IV''' (*''Raymond IV de Tripoli'', д/н — [[1199]]) — [[граф]] [[Графство Триполі|Триполі]] у [[1187]]—[[1189]] роках і [[регент]] [[Антіохія|Антіохії]] (1193–1194).

== Життєпис ==
Походив з антіохійської гілки династії Рамнульфідів. Старший син [[Боемунд III (князь Антіохії)|Боемунда III]], князя Антіохії, та Оргуелленс де Сен-Валері. Дата народження невідома. Замолоду допомагав батькові у державних справах Антіохійського князівства. Брав участь у військових сутичках.

У 1187 році оголошений спадкоємцем графства Триполі. Того ж року після смерті його володаря [[Раймунд III (граф Триполі)|Раймунда III]] стає графом Триполі. Надав прихисток королеві єрусалимській [[Сибіла I|Сибілі I]]. 1188 року проти Триполі виступив єгипетський султан [[Саладин|Салах ад-Дін]]. Ситуацію виправила поява сицилійського флоту. 1189 року відкликаний батьком до Антіохії. Замість Раймунда новим графом Триполійським став його молодший брат [[Боемунд IV (князь Антіохії)|Боемунд I]].

У 1193 році після полону батька [[Левон II|Левоном II]], королем Кілікійської Вірменії, оголошений регентом князівства Антіохія. склав з себе повноваження у 1194 році після повернення батька до князівства. У 1195 році одружився з принцесою [[Аліса Вірменська|Алісою Вірменською]] з династії Рубенідів, чим було закріплено мир з Кілікією. Помер у травні або червні 1199 року.

== Родина ==
Дружина — [[Аліса Вірменська|Аліса]], донька [[Рубен III|Рубена III]], короля Кілікійської Вірменії

Діти:
* [[Раймунд-Рубен]] (1199—1221), князь Антіохії у 1216, 1219, 1221 роках

== Джерела ==
* René Grousset, L'Empire du Levant: Histoire de la Question d'Orient, Paris, Payot, coll. " Bibliothèque historique ", 1949 (réimpr. 1979), 648 p. (ISBN 2-228-12530-X)
* Steven Runciman, A History of the Crusades, vol. II: The Kingdom of Jerusalem and the Frankish East, 1100—1187, Cambridge University Press, 1952.
* Steven Runciman: Geschichte der Kreuzzüge (= dtv. 30175). 3. Auflage. Deutscher Taschenbuch-Verlag, München 2001, ISBN 3-423-30175-9.

== Примітки ==
[[Категорія:Графи Триполі]]
[[Категорія:Регенти]]
[[Категорія:Рамнульфіди]]
[[Категорія:Правителі XII століття]]

title: Раймунд IV

Народився: невідомо · Антіохія

Помер: 1199 · Антіохія

Діяльність: регент

Титул: граф Триполі

Попередник: Раймунд III

Наступник: Боемунд I

Конфесія: католицтво

Рід: Рамнульфіди

Батько: Боемунд III

Мати: Оргуелленс де Сен-Валері

Брати, сестри: Богемунд IV

У шлюбі з: Аліса Вірменська

Діти: Раймунд-Рубен


text:
# Баріто
Барі́то — річка на півдні острова Калімантан в Індонезії. Завдовжки 880 км, площа басейну близько 100 тисяч км². Бере початок на південних схилах хребта Мюллер, впадає в Яванське море.
У верхній течії — пороги і водоспади; нижче тече по сильно заболоченій рівнині. Перед впаданням в море протоками з'єднана з іншими річками і утворює дельту. Повноводна цілий рік. Судноплавна в нижній і середній течії. В дельті — морський порт Банджармасін.

## Гідрографія
Завдовжки близько 900 км, завглибшки до 8 метрів. В нижній течії завширшки 650—800 метрів, в районі гирла до 1 км. Площа басейну близько 100000 км². Витрата води схильна до значних сезонних коливань — річка найбільш багатоводна в квітні і листопаді, коли випадає максимальна кількість опадів і значні прибережні території затоплюються паводковими водами. Періодично повені на Баріто набувають характеру масштабних стихійних лих, приводячи до руйнувань прибережних населених пунктів і евакуації місцевого населення.
Витоки розташовані в центрі острова Калімантан на південних схилах гірського хребта Мюллер (індонез. Pegunungan Muller). У верхній течії річка протікає вузькими долинами між гірських схилів, вкрай звивиста, місцями порожиста, є водоспади. В середній і нижній течії протікає переважно по рівнинній, зазвичай значно заболоченій, місцевості. У нижній течії на річці є досить багато островів, у тому числі досить великих.
У найнижчій течії з'єднується численними протоками з кількома іншими річками, що протікають в цьому районі практично паралельно до неї (Кахаян, Мартапура та ін.) і фактично утворює з ними при впадінні в Яванське море вельми розгалужену загальну дельту. Лівий рукав Баріто протікає безпосередньо в межах міста Банджармасін — адміністративного центру провінції Південний Калімантан.
Найбільші притоки — Капуас, який впадає праворуч в межах міста Куала-Капуас приблизно за 50 км від гирла Баріто, і Мартапура, що впадає в лівий рукав Баріто в північних передмістях Банджармасіна. Загалом у басейні Баріто протікає 183 річки.

## Транспортне і господарське значення
Баріто — одна з найважливіших воднотранспортних артерій Калімантану, що зв'язує центральні райони острова з його південним узбережжям. Активне господарське використання річки, що почалося ще в період нідерландської колонізації Індонезії, обумовлене досить високим ступенем економічної освоєності прибережних районів. Зокрема, на значній частині течії Баріто протікає в безпосередній близькості до одного з найбільших в Індонезії родовищ кам'яного вугілля. На її берегах розташовані населені пункти, зокрема, Пурукчау, Муаратеве, Пенданг, Бунтон, Куала-Капуас, в дельті лежить Банджармасін — найбільше місто і порт Калімантану.
Від кінця XX століття в результаті активної господарської діяльності на берегах річки помітне зростання екологічних проблем, насамперед, збільшення обсягів забруднення води Баріто промисловими відходами. Крім того, інтенсивне використання води Баріто для іригаційних потреб призводить до її поступового обміління на багатьох ділянках.
Ширина і глибина річки в нижній течії забезпечує можливості для активного вантажного і пасажирського судноплавства впродовж усього року. Водночас, в середній течії інтенсивність навігації залежить від сезонних розливів річки. Наприклад, у посушливі періоди на багатьох ділянках відкриваються мілини і пороги, що перешкоджають проходженню судів. Це нерідко призводить до перебоїв у поставках вантажів, зокрема, вугілля.
Зоною особливо жвавого судноплавства є гирло річки, зокрема, в межах Банджармасіна. Крім великих вантажних і пасажирських суден тут постійно курсує велика кількість дрібних суден і човнів, що перебувають у приватному користуванні. Історично характерною рисою деяких ділянок річки є плавучі базари — торгові точки, розміщені на плотах і понтонах, які іноді досягають досить значних розмірів.
Береги Баріто практично вздовж усієї течії є зоною масштабних лісозаготівель, що зумовлює постійну активність лісосплаву. Координацію лісогосподарської діяльності на прилеглих до річки територіях здійснює заснована міністерством лісового господарства Індонезії Рада з управління районом течії Баріто (індонез. Balai Pengelolaan Daerah Aliran Sungai Barito), в обов'язки якої, крім іншого, входить моніторинг екологічного стану річки.
Рибальство на річці широко практикується місцевим населенням, однак промислового значення не має.
У різних місцях через Баріто наведені кілька мостів. Найбільше транспортне значення має так званий «Міст Баріто» (індонез. Jembatan Barito), розташований на північ від Банджармасіна, який, маючи довжину 1082 метри, є найдовшим річковим мостом Індонезії. Його відкрито 1997 року. У березні 2010 року влада провінції Південний Калімантан оголосила про плани будівництва «Моста Баріто — 2», який повинен перевершити «Міст Баріто» за пропускною здатністю.

title: Баріто

wikitext:
{{Річка
| назва             = Баріто
| оригінальна_назва =
| зображення        = COLLECTIE TROPENMUSEUM De maan schijnt achter de wolken boven de Barito-rivier TMnr 60018702.jpg
| зображення_розмір =
| підпис            = Баріто в середній течії (початок ХХ століття)
| довжина           = 880 [[км]]
| висота_витоку     =
| стік              =
| площа_басейну     = біля 100 тисяч [[км²]]
| витік             = хребет [[Мюллер (хребет)|Мюллер]]
| гирло             = [[Яванське море]]
| басейн            =[[Яванське море]]→[[Тихий океан]]
| країни_басейну    = {{IDN}}
| прирічкові_країни = {{IDN}}
| притоки =
| мапа =
| мапа_розмір =
| мапа_підпис =
}}
'''Барі́то''' — [[річка]] на півдні [[острів|острова]] [[Калімантан]] в [[Індонезія|Індонезії]]. Завдовжки 880 [[км]], [[площа басейну]] близько 100 тисяч [[км²]]. Бере початок на південних схилах [[гірський хребет|хребта]] [[Мюллер (хребет)|Мюллер]], впадає в [[Яванське море]].

У верхній течії — [[Річковий поріг|пороги]] і [[водоспад]]и; нижче тече по сильно [[болото|заболоченій]] [[рівнина|рівнині]]. Перед впаданням в море [[протока]]ми з'єднана з іншими річками і утворює [[дельта річки|дельту]]. Повноводна цілий рік. [[Судноплавство|Судноплавна]] в нижній і середній течії. В дельті — [[морський порт]] [[Банджармасін]].

== Гідрографія ==
[[Файл:Барито.svg|thumb|left|300px|Баріто на мапі (Північ праворуч)]]
Завдовжки близько 900 км, завглибшки до 8 метрів. В нижній течії завширшки 650—800 метрів, в районі гирла до 1 км{{sfn|Brown|2004|с=124}}<ref name="Berita Daerah" />. Площа басейну близько 100000 км²<ref name="Велика радянська енциклопедія"/>. [[Витрата води]] схильна до значних сезонних коливань — річка найбільш багатоводна в квітні і листопаді, коли випадає максимальна кількість опадів і значні прибережні території затоплюються [[Паводок|паводковими]] водами. Періодично [[Повінь|повені]] на Баріто набувають характеру масштабних [[Стихійне лихо|стихійних лих]], приводячи до руйнувань прибережних населених пунктів і [[Евакуація|евакуації]] місцевого населення<ref name="Republika-Banjir"/>.

Витоки розташовані в центрі острова Калімантан на південних схилах гірського хребта Мюллер ({{lang-id|Pegunungan Muller}})<ref name="Велика радянська енциклопедія"/><ref name="Situs BPDAS"/>. У верхній течії річка протікає вузькими [[долина]]ми між гірських схилів, вкрай звивиста, місцями [[Поріг (річковий)|порожиста]], є [[водоспад]]и. В середній і нижній течії протікає переважно по [[Рівнина|рівнинній]], зазвичай значно [[Болото|заболоченій]], місцевості. У нижній течії на річці є досить багато островів, у тому числі досить великих{{sfn|Brown|2004|с=124}}<ref name="Велика радянська енциклопедія"/><ref name="Situs BPDAS"/>.

У найнижчій течії з'єднується численними [[протока]]ми з кількома іншими річками, що протікають в цьому районі практично паралельно до неї ({{Не перекладено|Кахаян||en|Kahayan River}}, {{Не перекладено|Мартапура (річка)|Мартапура|en|Martapura River}} та ін.) і фактично утворює з ними при впадінні в [[Яванське море]] вельми розгалужену загальну [[Річкова дельта|дельту]]. Лівий рукав Баріто протікає безпосередньо в межах міста [[Банджармасін]] — адміністративного центру провінції Південний Калімантан{{sfn|Brown|2004|с=124}}<ref name="Велика радянська енциклопедія"/><ref name="Situs BPDAS"/>.

Найбільші [[Притока|притоки]] — [[Капуас (притока Баріто)|Капуас]], який впадає праворуч в межах міста Куала-Капуас приблизно за 50 км від гирла Баріто, і Мартапура, що впадає в лівий [[Рукав річки|рукав]] Баріто в північних передмістях Банджармасіна. Загалом у басейні Баріто протікає 183 річки<ref name="Situs BPDAS"/>.

== Транспортне і господарське значення ==
[[Файл:COLLECTIE TROPENMUSEUM Een vlot bebouwd met huizen op de rivier de Barito TMnr 3728-856.jpg|thumb|left|270px|Пліт із житловими будинками на Баріто. Нідерландська [[літографія]] 1880-х років]]
Баріто — одна з найважливіших [[Водний транспортний засіб|воднотранспортних]] артерій Калімантану, що зв'язує центральні райони острова з його південним узбережжям. Активне господарське використання річки, що почалося ще в період [[Нідерланди|нідерландської]] [[Колоніалізм|колонізації]] Індонезії, обумовлене досить високим ступенем [[Економіка|економічної]] освоєності прибережних районів. Зокрема, на значній частині течії Баріто протікає в безпосередній близькості до одного з найбільших в Індонезії [[Родовище|родовищ]] [[Вугілля|кам'яного вугілля]]. На її берегах розташовані населені пункти, зокрема, Пурукчау, Муаратеве, Пенданг, [[Бунтон]], Куала-Капуас, в дельті лежить Банджармасін — найбільше місто і порт Калімантану<ref name="Situs BPDAS"/><ref name="DAS"/>.

Від кінця XX століття в результаті активної господарської діяльності на берегах річки помітне зростання [[Екологія|екологічних]] проблем, насамперед, збільшення обсягів забруднення води Баріто промисловими [[Відходи|відходами]]. Крім того, інтенсивне використання води Баріто для [[Іригація|іригаційних]] потреб призводить до її поступового обміління на багатьох ділянках<ref name="Pendangkalan"/>.

Ширина і глибина річки в нижній течії забезпечує можливості для активного вантажного і пасажирського судноплавства впродовж усього року. Водночас, в середній течії інтенсивність [[Навігація|навігації]] залежить від сезонних розливів річки. Наприклад, у посушливі періоди на багатьох ділянках відкриваються мілини і пороги, що перешкоджають проходженню судів. Це нерідко призводить до перебоїв у поставках вантажів, зокрема, вугілля<ref name="Антара1"/><ref name="KalNews"/>.

[[Файл:Jembatan Kalahien (2).jpg|thumb|right|270px|620-метровий міст через Баріто в провінції Центральний Калімантан]]
Зоною особливо жвавого судноплавства є гирло річки, зокрема, в межах Банджармасіна. Крім великих вантажних і пасажирських суден тут постійно курсує велика кількість дрібних суден і човнів, що перебувають у приватному користуванні. Історично характерною рисою деяких ділянок річки є плавучі [[базар]]и — торгові точки, розміщені на [[Пліт (плавзасіб)|плотах]] і [[Понтон (плавзасіб)|понтонах]], які іноді досягають досить значних розмірів{{sfn|Rough Guide|2003|с=838}}.

Береги Баріто практично вздовж усієї течії є зоною масштабних лісозаготівель, що зумовлює постійну активність лісосплаву. Координацію [[Лісове господарство|лісогосподарської]] діяльності на прилеглих до річки територіях здійснює заснована міністерством лісового господарства Індонезії Рада з управління районом течії Баріто ({{lang-id|Balai Pengelolaan Daerah Aliran Sungai Barito}}), в обов'язки якої, крім іншого, входить моніторинг [[Екологія|екологічного]] стану річки<ref name="Situs BPDAS"/><ref name="DAS"/>.

[[Рибальство]] на річці широко практикується місцевим населенням, однак промислового значення не має<ref name="Situs BPDAS"/>.

У різних місцях через Баріто наведені кілька [[Міст|мостів]]. Найбільше транспортне значення має так званий «Міст Баріто» ({{lang-id|Jembatan Barito}}), розташований на північ від Банджармасіна, який, маючи довжину 1082 метри, є найдовшим річковим мостом Індонезії. Його відкрито 1997 року. У березні 2010 року влада провінції Південний Калімантан оголосила про плани будівництва «Моста Баріто — 2», який повинен перевершити «Міст Баріто» за пропускною здатністю<ref name="Barito II"/>.

== Примітки ==
{{примітки
|refs=
<ref name="Berita Daerah">{{cite web
 |url         = http://beritadaerah.co.id/2014/05/26/sungai-barito-terbesar-dan-terpanjang-di-kalimantan-selatan/
 |title       = Sungai Barito, Terbesar dan Terpanjang di Kalimantan Selatan
 |subtitle    =
 |author      =
 |authorlink  =
 |coauthors   =
 |quote       =
 |date        = 2014-05-26
 |format      =
 |work        =
 |publisher   = Berita Daerah
 |accessdate  = 2014-12-03
 |language    = id
 |завершення  = Агентство регіональних новин «Берта даєрах»
 |deadlink    =
 |archiveurl  = https://web.archive.org/web/20141205063937/http://beritadaerah.co.id/2014/05/26/sungai-barito-terbesar-dan-terpanjang-di-kalimantan-selatan/
 |archivedate = 2014-12-05
}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141205063937/http://beritadaerah.co.id/2014/05/26/sungai-barito-terbesar-dan-terpanjang-di-kalimantan-selatan/ |date=2014-12-05 }}</ref>
<ref name="Pendangkalan">{{cite web
 |url         = http://kalsel.antaranews.com/berita/1763/pendangkalan-sungai-barito-parah
 |title       = Pendangkalan Sungai Barito Parah
 |subtitle    =
 |author      = Asmuni Kadri (editor)
 |authorlink  =
 |coauthors   =
 |quote       =
 |date        = 2011-04-09
 |format      =
 |work        =
 |publisher   = Antara
 |accessdate  = 2014-12-05
 |language    = id
 |завершення  = Індонезійське інформаційе агентство «Антара»
 |deadlink    =
 |archiveurl  = https://web.archive.org/web/20141205065926/http://kalsel.antaranews.com/berita/1763/pendangkalan-sungai-barito-parah
 |archivedate = 2014-12-05

}}</ref>
<ref name="Велика радянська енциклопедія">{{Из БСЭ|http://slovari.yandex.ru/Барито/БСЭ/Барито/|Барито|издание=3-е}}</ref>

<ref name="Антара1">{{cite web|url=http://berita.i-y-i.com/75/73/43/20-tongkang-batubara-kandas-di-sungai-barito.htm|title=20 Tongkang Batubara Kandas di Sungai Barito|author=|publisher=Warta Terkini|publication-date=17 березня 2008 року|accessdate=31 жовтня 2014 року|language=id|завершення=Публікація повідомлення індонезійського інформаційного агентства «Антара» на інформаційному порталі «Варта теркіні»|archive-date=30 листопада 2014|archive-url=https://archive.today/20141130095304/http://berita.i-y-i.com/75/73/43/20-tongkang-batubara-kandas-di-sungai-barito.htm}} {{Webarchive|url=https://archive.today/20141130095304/http://berita.i-y-i.com/75/73/43/20-tongkang-batubara-kandas-di-sungai-barito.htm |date=2014-11-30 }}</ref>

<ref name="KalNews">{{cite web|url=http://kalimantan-news.com/berita.php?idb=8102|title=Tongkang Batu Bara Di Sungai Barito Terbakar|author=|publisher=Kalimantan News|publication-date=17 березня 2008 року|accessdate=31 жовтня 2014 року|language=id|завершення=Регіональне інформаційне агентство «Калімантан ньюс»|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160505134133/http://kalimantan-news.com/berita.php?idb=8102|archivedate=5 травня 2016|deadurl=yes}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160505134133/http://kalimantan-news.com/berita.php?idb=8102 |date=2016-05-05 }}</ref>

<ref name="DAS">{{cite web|url=http://www.dephut.go.id/uploads/files/Statistik_BPDAS_Barito_2008.pdf|title=Bab I. Pendahuluan|format=PDF|publisher=Departemen Kehutanan Republik Indonesia|publication-date=2008 рік|accessdate=30 листопада 2014 року|language=id|завершення=Офіційний сайт Міністерства лісового господарства Республіки Індонезії|archiveurl=https://www.webcitation.org/68VYMJFmw?url=http://www.dephut.go.id/files/Statistik_BPDAS_Barito_2008.pdf|archivedate=2012-06-18|deadurl=yes}}</ref>

<ref name="Barito II">{{cite web|url=http://kalsel.antaranews.com/berita/3406/jembatan-barito-ii|title=Jembatan Barito II|publisher=Інформаційне агентство «Антара»|publication-date=15 серпня 2011 року|accessdate=31 жовтня 2014 року|language=id|завершення=|archive-date=31 жовтня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141031191441/http://kalsel.antaranews.com/berita/3406/jembatan-barito-ii}}</ref>

<ref name="Republika-Banjir">{{cite web|url=http://nasional.republika.co.id/berita/nasional/daerah/13/02/25/mis95r-banjir-terjang-103-rumah-di-barito-utara|title=Banjir Terjang 103 Rumah di Barito Utara|author=|publisher=Republika|publication-date=25 лютого 2013 року|accessdate=15 вересня 2014|language=id|завершення=Електронна версія газети «Республіка»|archive-date=19 жовтня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141019175853/http://nasional.republika.co.id/berita/nasional/daerah/13/02/25/mis95r-banjir-terjang-103-rumah-di-barito-utara}}</ref>

<ref name="Situs BPDAS">{{cite web|url=http://www.bpdasbarito.or.id/index.php/profil-bpdas-barito/keadaan-umum-wilayah|title=Keadaan Umum Wilayah Kerja BPDAS Barito|author=|publisher=BPDAS Barito|publication-date=|accessdate=15 вересня 2014|language=id|завершення=Офіційний сайт Ради з управління районом течії Баріто|archive-date=15 жовтня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141015101251/http://www.bpdasbarito.or.id/index.php/profil-bpdas-barito/keadaan-umum-wilayah}}</ref>

}}

== Література ==
{{Портал|Географія}}
* Географический энциклопедический словарь. Москва. «Советская энциклопедия». 1989. стор. 58{{ref-ru}}
* {{книга
 | автор = Iem Brown
 | заголовок = Territories of Indonesia
 | том =
 | місце =
 | видання =
 | рік = 2004
 | сторінки      = 124-125
 | allpages = 346
 | видавництво = Routledge
 | isbn = 9781857432152
 | ref = Brown
}}
* {{книга
 | автор = Fran Sandham and Claire Saunders (editors)
 | заголовок = The Rough Guide to Indonesia
 | том =
 | місце = L.
 | видання = Second edition
 | рік = 2003
 | сторінки = 838
 | allpages = 1113
 | видавництво = The Penguin Group
| isbn = 9781858289912
 | ref = Rough Guide
}}

[[Категорія:Річки Індонезії]]
[[Категорія:Яванське море]]
[[Категорія:Калімантан]]

title: 3°30′55″ пд. ш. 114°29′28″ сх. д. / 3.5152777777778° пд. ш. 114.49111111111° сх. д.

Витік: хребет Мюллер

Гирло: Яванське море

Басейн: Яванське море→Тихий океан

Країни: Індонезія

Прирічкові країни: Індонезія

Регіон: Південний Калімантан

Площа басейну: біля 100 тисяч км²

Притоки: Капуас (притока Баріто) і Martapura Riverd


text:
# Зайд ібн Мухсін
Зайд ібн Мухсін (араб. زيد بن محسن; нар. 17 грудня 1607 — 6 липня 1666) — шаріф і емір Мекки з 1631—1666 роках (з невеличкою перервою). Засновник клану Зайдідів (Даву-Зайд). Першим серед Хасанідів здійснив перехід від шиїзму до сунізму. Усі наступні шаріфи й еміри Мекки були сунітами.

## Життєпис
Походив з гілки правлячої династії Хасанідів — бану-катада. Син шаріфа Мухсіна ібн Хусейна та наложниці Куват аль-Нуфус. Народився 1607 року в м. Біса (Асір), куди його батько виїхав 1603 року. 1610 року спільно з батько переїхав до Мекки. 1628 року після повалення Мухсіна рушив до Ємену. Залишився в Сані після смерті батька 1629 року.
1631 року повернувся до Мекки на запрошення шаріфа Абдулли ібн Хасана, який призначив Зайда співеміром свого сина Мухаммеда. 1632 року спільно з останнім виступив про єменців на чолі із Кор-Махмудом, до якого долучився Намі ібн Абд аль-Муталіб з Хасанідів. В битві біля Ваді-ель-Біяра шаріфи зазнали поразки, зокрема Мухаммед ібн Абдулла загинув.
Зайд вбн Мухсін втік до Ваді Марр аз-Захран, а звідти до Медіни. Тут отримав підтримку шейхів з навколишніх бедуїнських племен. З загоном став нападати на каравани, що йшли на Мекку. Водночас відправив посланця до Бостанджи Халіл-паши з проханням на допомогу. Натомість отримав від султана Мурада IV підтвердження прав Зайда, а невдовзі до Янбу прибуло 3,5 тис. османських військ. З ними Зайд ібн Мухсін рушив на Мекку, яку зайняв 24 червня 1632 року. 29 липня було захоплено фортецю Турбу (Тарабу), де взято в полон Намі ібн Абд аль-Муталіба. Останнього невдовзі було страчено.
Отримав від султана право на половину доходів від митних зборів порту в Джидді. Багато доклав зусиль для відновлення порядку в Хіджазі. Це було особливо важливо для Османської імперії, оскільки на цей час було остаточно втрачено Єменський еялет. Шаріф Зайд діяв спільно з османським валі Абісинського еялету для захисту земель в Аравії та узбережжя Червоного моря. Водночас домігся визнання свого авторитета племенами хіджазу. При цьому підтримував торгівлю з оазами Неджду та шейхами Асіру. Також здійснив переход з шиїзму, відмовившись від зейдитського мазгабу, оголосивши головним ханафійський.
Помер 1666 року. Було поховано в Аль-Мала в куббі (гробниці) Абу Таліба ібн Хасана.

title: Зайд ібн Мухсін

wikitext:
{{особа}}
'''Зайд ібн Мухсін''' ({{lang-ar|زيد بن محسن}}; нар. [[17 грудня]] [[1607]] — [[6 липня]] [[1666]]) — [[шаріфат Мекки|шаріф і емір Мекки]] з [[1631]]—[[1666]] роках (з невеличкою перервою). Засновник клану Зайдідів (Даву-Зайд). Першим серед Хасанідів здійснив перехід від [[шиїзм]]у до [[сунізм]]у. Усі наступні шаріфи й еміри Мекки були сунітами.

== Життєпис ==
Походив з гілки правлячої династії Хасанідів — бану-катада. Син шаріфа [[Мухсін ібн Хусейн|Мухсіна ібн Хусейна]] та наложниці Куват аль-Нуфус. Народився 1607 року в м. Біса ([[Асір]]), куди його батько виїхав 1603 року. 1610 року спільно з батько переїхав до Мекки. 1628 року після повалення Мухсіна рушив до Ємену. Залишився в Сані після смерті батька 1629 року.

1631 року повернувся до Мекки на запрошення шаріфа [[Абдулла ібн Хасан|Абдулли ібн Хасана]], який призначив Зайда співеміром свого сина [[Мухаммед ібн Абдулла (шаріф)|Мухаммеда]]. 1632 року спільно з останнім виступив про єменців на чолі із Кор-Махмудом, до якого долучився [[Намі ібн Абд аль-Муталіб]] з Хасанідів. В битві біля Ваді-ель-Біяра шаріфи зазнали поразки, зокрема Мухаммед ібн Абдулла загинув.

Зайд вбн Мухсін втік до Ваді Марр аз-Захран, а звідти до Медіни. Тут отримав підтримку шейхів з навколишніх бедуїнських племен. З загоном став нападати на каравани, що йшли на Мекку. Водночас відправив посланця до [[Бостанджи Халіл-паша|Бостанджи Халіл-паши]] з проханням на допомогу. Натомість отримав від султана [[Мурад IV|Мурада IV]] підтвердження прав Зайда, а невдовзі до Янбу прибуло 3,5 тис. османських військ. З ними Зайд ібн Мухсін рушив на Мекку, яку зайняв 24 червня 1632 року. 29 липня було захоплено фортецю Турбу (Тарабу), де взято в полон Намі ібн Абд аль-Муталіба. Останнього невдовзі було страчено.

Отримав від султана право на половину доходів від митних зборів порту в Джидді. Багато доклав зусиль для відновлення порядку в Хіджазі. Це було особливо важливо для Османської імперії, оскільки на цей час було остаточно втрачено Єменський еялет. Шаріф Зайд діяв спільно з османським валі [[Абісинський еялет|Абісинського еялету]] для захисту земель в Аравії та узбережжя Червоного моря. Водночас домігся визнання свого авторитета племенами хіджазу. При цьому підтримував торгівлю з оазами Неджду та шейхами Асіру. Також здійснив переход з шиїзму, відмовившись від [[зейдити|зейдитського мазгабу]], оголосивши головним [[Ханафійський мазгаб|ханафійський]].

Помер 1666 року. Було поховано в Аль-Мала в куббі (гробниці) [[Абу-Таліб ібн Хасан|Абу Таліба ібн Хасана]].

== Джерела ==
* al-‘Aṣimī, ‘Abd al-Malik ibn Ḥusayn (1998) [Composed before 1700]. ‘Ādil Aḥmad ‘Abd al-Mawjūd; ‘Alī Muḥammad Mu‘awwaḍ (eds.). Samṭ al-nujūm al-'awālī fī anbā' al-awā'il wa-al-tawālī سمط النجوم العوالي في أنباء الأوائل والتوالي (in Arabic). Vol. 4. Bayrūt: Dār al-Kutub al-‘Ilmīyah.

[[Категорія:Шаріфи Мекки]]
[[Категорія:Правителі XVII століття]]

title: Зайд ібн Мухсін

Країна: Османська імперія

Посада: Sharif of Meccad


text:
# Жанауйим
Жанауйи́м (каз. Жаңаұйым) — село у складі Толебійського району Туркестанської області Казахстану. Адміністративний центр Аккумського сільського округу.
Населення — 1263 особи (2021; 616 у 2009, 1228 у 1999, 1158 у 1989).

title: Жанауйим

wikitext:
{{Населений пункт Казахстану
| тип                    = село
| назва                  = Жанайуим
| місцева назва          = {{Lang-kk|Жаңаұйым}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             =
| зображення_розмір      = <!--300px -->
| зображення_підпис      =
| область                = [[Туркестанська область|Туркестанська]]
| район                  = [[толебійський район|Толебійський]]
| округ                  = [[аккумський сільський округ (Толебійський район)|Аккумський]]
| адміністрація          =
| засноване              =
| перша згадка           =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 1263 особи ([[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}})
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
|lat=
|long=
|lat_dir=N | lat_deg= 42 | lat_min= 09
           | lat_sec= 41
|lon_dir=E | lon_deg= 69 | lon_min= 55
           | lon_sec= 44
| карта розташування1    = Казахстан Туркестанська область
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| голова                 =
| ремарки                =
}}

'''Жанауйи́м''' ({{Lang-kk|Жаңаұйым}}) — [[село]] у складі [[толебійський район|Толебійського району]] [[Туркестанська область|Туркестанської області]] [[Казахстан]]у. Адміністративний центр [[аккумський сільський округ (Толебійський район)|Аккумського сільського округу]].

Населення — 1263 особи ([[2021]]; 616 у [[2009]], 1228 у [[1999]], 1158 у [[1989]]).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|K-42-68}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=42.163276&lon=69.928837&z=13&m=b&show=/31556499/uk На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=42.163276&lon=69.928837&z=13&m=b&show=/31556499/uk |date=25 серпня 2011 }}

{{Толебійський район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Толебійського району]]
[[Категорія:Села Туркестанської області]]

title: Основні дані

Країна: Казахстан

Область: Туркестанська

Район: Толебійський

Округ: Аккумський

Основні дані:
Карта
· Жанайуим · Жанайуим


text:
# Фашхам
Фашхам (перс. فشخام) — село в Ірані, у дегестані Касма, в Центральному бахші, шагрестані Совмее-Сара остану Ґілян. За даними перепису 2006 року, його населення становило 421 особу, що проживали у складі 122 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 14,21°C, середня максимальна – 27,51°C, а середня мінімальна – -1,46°C. Середня річна кількість опадів – 910 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 7,82             | 9,48             | 12,61            | 18,42            | 22,37            | 25,49            | 27,51            | 27,47            | 24,91            | 20,91            | 15,96            | 11,69            |                  |
| Середня температура, °C                       | 3,17             | 4,82             | 7,96             | 13,77            | 17,71            | 20,84            | 23,15            | 23,11            | 20,53            | 16,55            | 11,60            | 7,33             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −1,46            | 0,18             | 3,32             | 9,13             | 13,07            | 16,18            | 18,78            | 18,73            | 16,16            | 12,17            | 7,24             | 2,96             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 96               | 76               | 74               | 53               | 40               | 25               | 17               | 42               | 91               | 141              | 121              | 134              |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.20             | 2.36             | 2.40             | 2.30             | 2.30             | 2.59             | 2.51             | 2.36             | 2.16             | 2.10             | 1.96             | 1.96             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 6815             | 9017             | 11128            | 15810            | 20090            | 22597            | 23407            | 19723            | 16231            | 11007            | 8582             | 6614             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Фашхам

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Фашхам
  |native_name            = فشخام
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 37 | latm = 17 | lats = 27.9996 | latNS = N
  |longd = 49 | longm = 20 | longs = 21.0012 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|37.291111|49.339167|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Ґілян]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Совмее-Сара (шагрестан)|Совмее-Сара]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Центральний (бахш, шагрестан Совмее-Сара)|Центральний]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Касма (дегестан)|Касма]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 421
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Фашхам''' ({{lang-fa|فشخام}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Касма (дегестан)|Касма]], в [[Центральний (бахш, шагрестан Совмее-Сара)|Центральному]] бахші, шагрестані [[Совмее-Сара (шагрестан)|Совмее-Сара]] остану [[Ґілян]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 421 особу, що проживали у складі 122 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/01.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 14,21°C, середня максимальна – 27,51°C, а середня мінімальна – -1,46°C. Середня річна кількість опадів – 910 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas. |authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology. }}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=3.17           | Січ_сер_опади=96
| Лют_сер=4.82           | Лют_сер_опади=76
| Бер_сер=7.96           | Бер_сер_опади=74
| Кві_сер=13.77           | Кві_сер_опади=53
| Тра_сер=17.71           | Тра_сер_опади=40
| Чер_сер=20.84           | Чер_сер_опади=25
| Лип_сер=23.15           | Лип_сер_опади=17
| Сер_сер=23.11           | Сер_сер_опади=42
| Вер_сер=20.53           | Вер_сер_опади=91
| Жов_сер=16.55           | Жов_сер_опади=141
| Лис_сер=11.60           | Лис_сер_опади=121
| Гру_сер=7.33           | Гру_сер_опади=134

| Січ_сер_мін= -1.46       | Січ_сер_макс= 7.82
| Лют_сер_мін= 0.18       | Лют_сер_макс= 9.48
| Бер_сер_мін= 3.32       | Бер_сер_макс= 12.61
| Кві_сер_мін= 9.13       | Кві_сер_макс= 18.42
| Тра_сер_мін= 13.07       | Тра_сер_макс= 22.37
| Чер_сер_мін= 16.18       | Чер_сер_макс= 25.49
| Лип_сер_мін= 18.78       | Лип_сер_макс= 27.51
| Сер_сер_мін= 18.73       | Сер_сер_макс= 27.47
| Вер_сер_мін= 16.16       | Вер_сер_макс= 24.91
| Жов_сер_мін= 12.17       | Жов_сер_макс= 20.91
| Лис_сер_мін= 7.24       | Лис_сер_макс= 15.96
| Гру_сер_мін= 2.96       | Гру_сер_макс= 11.69

|Січ_вітер = 2.20	|Січ_рад = 6815
|Лют_вітер = 2.36	|Лют_рад = 9017
|Бер_вітер = 2.40	|Бер_рад = 11128
|Кві_вітер = 2.30	|Кві_рад = 15810
|Тра_вітер = 2.30	|Тра_рад = 20090
|Чер_вітер = 2.59	|Чер_рад = 22597
|Лип_вітер = 2.51	|Лип_рад = 23407
|Сер_вітер = 2.36	|Сер_рад = 19723
|Вер_вітер = 2.16	|Вер_рад = 16231
|Жов_вітер = 2.10	|Жов_рад = 11007
|Лис_вітер = 1.96	|Лис_рад = 8582
|Гру_вітер = 1.96	|Гру_рад = 6614
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}
{{Остан Ґілян}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Совмее-Сара]]

title: Координати37°17′28″ пн. ш. 49°20′21″ сх. д. / 37.291111° пн. ш. 49.339167° сх. д.: 37°17′27.9996″ пн. ш. 49°20′21.0012″ сх. д. / 37.291111000° пн. ш. 49.339167000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Ґілян

Шагрестан: Совмее-Сара

Бахш: Центральний

Дегестан: Касма

Населення (2006)

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Нижня Мосара
Нижня Мосара́ (рос. Нижняя Мосара, лукомар. Ӱлыл Мосара) — присілок у складі Марі-Турецького району Марій Ел, Росія. Входить до складу Хлібниковського сільського поселення.

## Населення
Населення — 201 особа (2010; 224 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- марійці — 96 %

title: Нижня Мосара

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Нижня Мосара
 | назва ін.       = {{lang-ru|Нижняя Мосара}}<br/>{{lang-chm|Ӱлыл Мосара}}
 | карта розташування1 = Росія Марій Ел
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Марій Ел]]
 | район           = [[Марі-Турецький район]]
 | поселення       = [[хлібниковське сільське поселення|Хлібниковське]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 201 особа ([[2010]]{{RUS-ME-census-2010}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 56
 | lat_min= 40
 | lat_sec= 49
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 49
 | lon_min= 57
 | lon_sec= 10
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Нижня Мосара́''' ({{lang-ru|Нижняя Мосара}}, {{lang-mhr|Ӱлыл Мосара}}) — [[присілок]] у складі [[марі-Турецький район|Марі-Турецького району]] [[Марій Ел]], [[Росія]]. Входить до складу [[хлібниковське сільське поселення|Хлібниковського сільського поселення]].

== Населення ==
Населення — 201 особа ([[2010]]; 224 у [[2002]]<ref>{{Cite web |url=http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Marii-El_new.xls |title=Дані перепису населення Росії 2002 року |accessdate=8 грудня 2020 |archive-date=13 листопада 2016 |archive-url=https://www.webcitation.org/6lzKOK34z?url=http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Marii-El_new.xls }}</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[марійці]] — 96 %

== Джерела ==
* {{Карта|O-39-112}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.678959&lon=49.951744&z=13&show=/9971671/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.678959&lon=49.951744&z=13&show=/9971671/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{Mari El-stub}}
{{марі-Турецький район}}

[[Категорія:Населені пункти Марі-Турецького району]]
[[Категорія:Присілки Марій Ел]]

title: присілок Нижня Мосара

Суб'єкт Російської Федерації: Марій Ел

Муніципальний район: Марі-Турецький район

Поселення: Хлібниковське

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Нижня Мосара · Нижня Мосара


text:
# Ponytail
Ponytail — американська арт-рок гурт, заснований в Балтиморі, штат Меріленд, США.
До складу гурту входили вокаліст Віллі Сігел (Willy Siegel), гітаристи Дастін Вонг (Dustin Wong) і Кен Сіно (Ken Seeno) та барабанщик Джеремі Хайман (Jeremy Hyman).
Гурт гастролював по всьому світу з такими гуртами, як Battles, Hella, Don Caballero, High Places та іншими.
Вони випустили три альбоми: Kamehameha, Ice Cream Spiritual, Do Whatever You Want All The Time.
Видання Baltimore City Paper у вересні 2007 року назвало їх «Найкращим живим гуртом» та «Найкращим гуртом» у вересні 2008 року.

## Історія
Гурт Ponytail заснований у січні 2005 року. До складу гурту увійшли: Вонг, Хайман, Сіно, Сігел і Петруццо. Гурт спочатку зібрав їхній професор, на курсі мистецтва у коледжі, це було завдання створити гурт.
Кен Сіно згадує: «Він об’єднав мене та барабанщика Джеремі [Хаймана], тому що ми були наймолодшими. Він поставив з нами Дастіна [Вонга], тому що він був старшим у класі. А потім він поставив до нас цього хлопця Майкла Петруццо, він був одягнений у футболку Destiny's Child, я це пам’ятаю. І тоді Віллі був останнім, кого вибрали».
Після розмови про свою улюблену музику гурт почав грати разом. Пізніше Петруццо залишив гурт, що призвело до того, що вони більше зосередилися на мелодії, а Сігел став фронтменом.
17 квітня 2006 року на вінілі був випущений дебютний повноформатний альбом Kamehameha, на лейблі Gaarden Records у Портленді, Орегон.
У середині червня 2008 року гурт Ponytail випустили свій другий повноформатний альбом Ice Cream Spiritual, який отримав позитивні відгуки. BBC, а також Pitchfork Media хвалили гурт за його енергійні, «цукрові» виступи.
Вонг покинув гурт Ecstatic Sunshine у 2009 році, щоб повністю зосередитися на гурті Ponytail.
Гурт здійснив міжнародний тур по Європі, США, Австралії та Новій Зеландії, рекламуючи свій останній запис.
Продюсер Метт Гронінг запросив гурт для виступу на фестивалі All Tomorrow's Parties, який він курував у травні 2010 року в Майнхеді, Англія.
У серпні 2010 року Ponytail пішов на перерву.
У жовтні 2010 року Вонг випустив сольний альбом Infinite Love. 40-хвилинний альбом містив 15 треків на одному компакт диску, а потім ці треки було перероблено для другого компакт диску. Обидва компакт диски починаються і закінчуються однаково, але середня частина відрізняється. Цей інструментальний реліз з'явився на незалежному лейблі Thrill Jockey.
Хоча Дастін Вонг оголосив, що концерт Whartscape 2010 у Балтиморі, штат Меріленд, буде останнім концертом гурту, було оголошено про новий альбом. У квітні 2011 року гурт випустив свій третій повноформатний альбом під назвою Do Whatever You Want All The Time. Дизайн обкладинки створив Yamantaka Eye з японського рок-гурту Boredoms.
Гурт офіційно розпався 22 вересня 2011 року.

## Дискографія

### Альбоми
- Kamehameha (We Are Free, November 22, 2006)
- Ice Cream Spiritual (We Are Free, June 17, 2008)
- Do Whatever You Want All The Time (We Are Free, April 12, 2011)[11]

### Сингли
- "Celebrate the Body Electric (It Came from An Angel)" (We Are Free. April 29, 2008)

title: Ponytail

wikitext:
{{Музичний гурт
| Назва            = Ponytail
| Місто            = [[Балтимор]], [[Меріленд]]
| Країна           = [[США]]
| Жанр             = [[арт-рок]]
| Роки             = 2005-2011
| Лейбл            = We Are Free, Creative Capitalism, Monitor Records, Gaarden Records
| Склад            = Дастін Вонг, Джеремі Хайман, Кен Сіно, Віллі Сігел, Майкл Петруццо
}}

'''Ponytail''' — американська арт-рок гурт, заснований в Балтиморі, штат Меріленд, США.

До складу гурту входили вокаліст Віллі Сігел (Willy Siegel), гітаристи Дастін Вонг (Dustin Wong) і Кен Сіно (Ken Seeno) та барабанщик Джеремі Хайман (Jeremy Hyman).<ref>[http://catdirtsez.blogspot.com/2007/06/ponytail-bandbaltimore-marylandmonitor.html Cat Dirt Sez], ''catdirtsez.blogspot.com/'', contains review of band, as well as information on formation and history, retrieved 16 August 2008.</ref><ref>[{{AllMusic|class=artist|id=p866004|pure_url=yes}} allmusic Biography] ''allmusic.com/'', written biography of Ponytail, retrieved 19 August 2008.</ref>

Гурт гастролював по всьому світу з такими гуртами, як Battles, Hella, Don Caballero, High Places та іншими.<ref>[http://www.myspace.com/jreamteam Ponytail Myspace Page], ''myspace.com/'', contains band-member-written information, retrieved 19 August 2008.</ref>

Вони випустили три альбоми: Kamehameha, Ice Cream Spiritual, Do Whatever You Want All The Time.

Видання Baltimore City Paper у вересні 2007 року назвало їх «Найкращим живим гуртом»<ref>{{Citation|title=Best Live Band: Ponytail|journal=Baltimore City Paper|date=2007-09-19|url=http://www.citypaper.com/bob/story.asp?id=14436}}
</ref> та «Найкращим гуртом» у вересні 2008 року.<ref>{{Citation|title=Best Band: Ponytail|journal=Baltimore City Paper|date=2008-09-17|url=http://www.citypaper.com/bob/story.asp?id=16649}}
</ref>

== Історія ==
Гурт Ponytail заснований у січні 2005 року. До складу гурту увійшли: Вонг, Хайман, Сіно, Сігел і Петруццо. Гурт спочатку зібрав їхній професор, на курсі мистецтва у коледжі, це було завдання створити гурт.

Кен Сіно згадує: «Він об’єднав мене та барабанщика Джеремі [Хаймана], тому що ми були наймолодшими. Він поставив з нами Дастіна [Вонга], тому що він був старшим у класі. А потім він поставив до нас цього хлопця Майкла Петруццо, він був одягнений у футболку Destiny's Child, я це пам’ятаю. І тоді Віллі був останнім, кого вибрали».

Після розмови про свою улюблену музику гурт почав грати разом. Пізніше Петруццо залишив гурт, що призвело до того, що вони більше зосередилися на мелодії, а Сігел став фронтменом.<ref>{{Cite magazine|date=6 квітня 2011|title=Band to Watch: Ponytail's Ecstatic, Ambient Art Rock|url=https://www.rollingstone.com/music/news/band-to-watch-ponytails-ecstatic-ambient-art-rock-20110406#ixzz1klONyCBp|journal=[[Rolling Stone]]}}</ref>

17 квітня 2006 року на вінілі був випущений дебютний повноформатний альбом Kamehameha, на лейблі Gaarden Records у [[Портленд (Орегон)|Портленді]], [[Орегон]].
[[Файл:Ponytail.jpg|праворуч|міні| Після Jump Fest, [[Вільямсбург]], [[Бруклін]], [[Нью-Йорк]], 21.06.08. Фото Боба Сандерсона]]
У середині червня 2008 року гурт Ponytail випустили свій другий повноформатний альбом Ice Cream Spiritual, який отримав позитивні відгуки.<ref>[http://www.pitchforkmedia.com/article/record_review/51483-ponytail-ice-cream-spiritual Pitchfork Review of ICS] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080816170012/http://www.pitchforkmedia.com/article/record_review/51483-ponytail-ice-cream-spiritual|date=2008-08-16}}, ''pitchforkmedia.com/'' review of Ice Cream Spiritual and information on Ponytail, retrieved 16 August 2008.</ref> BBC, а також [[Pitchfork Media]] хвалили гурт за його енергійні, «цукрові» виступи.<ref>[https://www.bbc.co.uk/music/release/bgvr/ BBC Review], ''bbc.co.uk/'', gives a thorough review of Ice Cream Spiritual, retrieved 19 August 2008.</ref>

Вонг покинув гурт Ecstatic Sunshine у 2009 році, щоб повністю зосередитися на гурті Ponytail.

Гурт здійснив міжнародний тур по [[Європа|Європі]], [[Сполучені Штати Америки|США]], [[Австралія|Австралії]] та [[Нова Зеландія|Новій Зеландії]], рекламуючи свій останній запис.

Продюсер Метт Гронінг запросив гурт для виступу на фестивалі All Tomorrow's Parties, який він курував у травні 2010 року в Майнхеді, [[Англія]].

У серпні 2010 року Ponytail пішов на перерву.

У жовтні 2010 року Вонг випустив сольний альбом Infinite Love. 40-хвилинний альбом містив 15 треків на одному компакт диску, а потім ці треки було перероблено для другого компакт диску. Обидва компакт диски починаються і закінчуються однаково, але середня частина відрізняється. Цей інструментальний реліз з'явився на незалежному лейблі Thrill Jockey.<ref>{{Cite web|url=http://pitchfork.com/reviews/albums/14802-infinite-love/|title=Infinite Love|website=[[Pitchfork (website)|Pitchfork]]}}</ref>

Хоча Дастін Вонг оголосив, що концерт Whartscape 2010 у [[Балтимор]]і, штат [[Меріленд]], буде останнім концертом гурту, було оголошено про новий альбом. У квітні 2011 року гурт випустив свій третій повноформатний альбом під назвою Do Whatever You Want All The Time. Дизайн обкладинки створив Yamantaka Eye з японського рок-гурту Boredoms.<ref>{{Cite web|url=http://alteredzones.com/posts/876/ponytail-announce-new-album/|title=ALTERED ZONES - Ponytail Announce New Album|archive-url=https://web.archive.org/web/20131213225818/http://alteredzones.com/posts/876/ponytail-announce-new-album/|archive-date=2013-12-13|url-status=dead|access-date=2013-08-06}}</ref>

Гурт офіційно розпався 22 вересня 2011 року.

== Дискографія ==

=== Альбоми ===

* ''Kamehameha'' (We Are Free, November 22, 2006)
* ''Ice Cream Spiritual'' (We Are Free, June 17, 2008)
* ''Do Whatever You Want All The Time'' (We Are Free, April 12, 2011)<ref>{{Cite web|url=http://www.brooklynvegan.com/archives/2011/03/ponytail_has_no.html|title=Ponytail has not broken up (Releasing new album)|website=Brooklynvegan.com}}</ref>

=== Сингли ===

* "Celebrate the Body Electric (It Came from An Angel)" (We Are Free. April 29, 2008)

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20091005084507/http://www.jeremyhyman.com/ Ponytail Homepage]
* [https://www.allmusic.com/artist/p866004 Allmusic Biography]
* [http://www.coolhunting.com/archives/2008/09/ponytail.php Cool Hunting Video on Ponytail]
* [http://www.allmusic.com/artist/dustin-wong-p1623341 bio of Dustin Wong] on [[AllMusic|allmusic]]

[[Категорія:Музичні гурти Балтимора]]
[[Категорія:Музичні колективи, що розпались 2011]]
[[Категорія:Музичні колективи, що з'явились 2005]]
[[Категорія:Артрок-гурти США]]

title: Основна інформація

Жанр: арт-рок

Країна: США

Місто: Балтимор, Меріленд


text:
# Повернення (новела)
«Пове́рнення» (фр. Le Retour) — новела французького письменника Гі де Мопассана, видана у 1884 році. Твір розповідає про несподіваний трикутник, який виник після повернення додому безвісти зниклоро рибалки, дружина якого вступила у другий шлюб.

## Історія
Гі де Мопассан вперше опублікував новелу в газеті «Le Gaulois» 28 липня 1884 року під назвою «Мартени». З цього приводу видавець Авар написав Мопассану 5 серпня 1884 року: «Чорти забирай, яку чудову новелу Ви помістили в „Голуа“!… Ніколи ще Ви не створювали нічого сильнішого». Пізніше твір вийшов у книжковому форматі в складі збірки «Іветта».
В українському перекладі новела побачила світ у видавництві «Дніпро» двічі: у восьмитомному зібранні творів Гі де Мопассана (1969—1972) в перекладі Ірини Стешенко і двотомному виданні вибраних творів письменника (1990) у перекладі Галини Венгреновської.

## Сюжет
Родину Мартен-Левеків вже кілька днів переслідує якийсь чоловік. Дружина рибалки Мартена залишилась з двома дітьми на руках після того, як її чоловік зник безвісти. Проживши самотою 10 років, вона зважилась на другий шлюб із рибалкою Левеком, від якого народила ще трьох дітей. Старші діти бояться волоцюжки, що весь час наглядає за їхньою злиденною хатиною з вулиці. Та коли Левек повертається додому, він після короткої розмови з подорожнім запрошує голодного до хати. Тоді жінка впізнає у волоцюжці першого чоловіка. Двозначну ситуацію ускладнює те, що хата належить Мартену. Левек ставиться до цієї прикрості з філософським спокоєм, він пропонує Мартенові піти до священника, який розсудить, кому тепер належатиме жінка. Дорогою вони заходять до шинка, власник якого зустрічає Мартена з невимушеною байдужістю.

## Аналіз твору
Ця новела вирізняється з-поміж інших творів Гі де Мопассана тим, що в ній відсутні гумор, сатира і викривальне засудження людських вад. Композиція «Повернення» така, що в ній авторська позиція залишається прихованою. Автор неначе пропонує читачеві самому розсудити непросту ситуацію, що склалася в сім'ї Мартен-Левеків. Цей пошук істини письменник ускладнює тим, що всіх героїв твору робить позитивними: рибалка Мартен не кидав дружини, а потрапив у дванадцятирічний полон; жінка не зрадила першого чоловіка, а десять років відважно боролася зі злиднями, і лише втративши надію на повернення чоловіка, наважилась на другий шлюб; рибалка Левек теж добропорядний чоловік і батько, здатний розділити з невідомим волоцюгою останню крайку хліба. Трагізм ситуації підкреслює і завершення твору — зумисно нейтральне і неповне, без натяків на можливі варіанти розв'язання проблеми.

title: Повернення (новела)

wikitext:
{{Картка книги
|назва              = Повернення
|назва_оригіналу    = {{lang-fr|Le Retour}}
|зображення         =
|підпис             =
|автор              = [[Гі де Мопассан]]
|ілюстрації         =
|дизайн_обкладинки  =
|країна             = [[Франція]]
|мова               = [[Французька мова|французька]]
|тема               =
|жанр               = [[новела]]
|місце              = [[Париж]]
|видавництво_укр    = [[Дніпро (видавництво)|Дніпро]]
|видавництво_ориг   = газета «[[Le Gaulois]]»
|дата_публікації    = 28 липня [[1884 у літературі|1884]]
|дата публікації українською =
|перекладач         = [[Стешенко Ірина Іванівна|Ірина Стешенко]], Галина Венгреновська
|носій              = на папері
|розмір             =
|томів              =
|сторінок           =
|isbn               =
|попередній_твір    = [[Іветта (новела)|Іветта]]
|наступний_твір     = [[Покидько]]
|тираж              =
}}

'''«Пове́рнення»'''<ref name=2-томник>''Гі де Мопассан'' Твори. — К.: Дніпро, 1990. — Т. 2. — С. 482—487.</ref><ref name=8-томник>''Гі де Мопассан'' Твори в восьми томах / ред. Д. В. Затонський — Київ: Дніпро, 1969—1972. — Т. 3.</ref> ({{lang-fr|Le Retour}}) — [[новела]] французького письменника [[Гі де Мопассан]]а, видана у [[1884 у літературі|1884]] році. Твір розповідає про несподіваний трикутник, який виник після повернення додому безвісти зниклоро рибалки, дружина якого вступила у другий шлюб.

== Історія ==
Гі де Мопассан вперше опублікував новелу в газеті «[[Le Gaulois]]» 28 липня 1884 року під назвою «Мартени». З цього приводу видавець Авар написав Мопассану 5 серпня 1884 року: «Чорти забирай, яку чудову новелу Ви помістили в „Голуа“!… Ніколи ще Ви не створювали нічого сильнішого»<ref>''Ги де Мопассан'' Жизнь. Милый друг. Новеллы. — М.: Художественная литература, 1970. — Библиотека всемирной литературы. Серия вторая. Т. 97. — С. 789.{{ref-ru}}</ref>. Пізніше твір вийшов у книжковому форматі в складі збірки «[[Іветта (збірка)|Іветта]]».

В українському перекладі новела побачила світ у видавництві «[[Дніпро (видавництво)|Дніпро]]» двічі: у восьмитомному зібранні творів Гі де Мопассана (1969—1972) в перекладі [[Стешенко Ірина Іванівна|Ірини Стешенко]]<ref name=8-томник></ref> і двотомному виданні вибраних творів письменника (1990) у перекладі Галини Венгреновської<ref name=2-томник></ref>.

== Сюжет ==
Родину Мартен-Левеків вже кілька днів переслідує якийсь чоловік. Дружина рибалки Мартена залишилась з двома дітьми на руках після того, як її чоловік зник безвісти. Проживши самотою 10 років, вона зважилась на другий шлюб із рибалкою Левеком, від якого народила ще трьох дітей. Старші діти бояться волоцюжки, що весь час наглядає за їхньою злиденною хатиною з вулиці. Та коли Левек повертається додому, він після короткої розмови з подорожнім запрошує голодного до хати. Тоді жінка впізнає у волоцюжці першого чоловіка. Двозначну ситуацію ускладнює те, що хата належить Мартену. Левек ставиться до цієї прикрості з філософським спокоєм, він пропонує Мартенові піти до священника, який розсудить, кому тепер належатиме жінка. Дорогою вони заходять до шинка, власник якого зустрічає Мартена з невимушеною байдужістю<ref name=2-томник></ref>.

== Аналіз твору ==
Ця новела вирізняється з-поміж інших творів Гі де Мопассана тим, що в ній відсутні [[гумор]], [[сатира]] і викривальне засудження людських вад. [[Композиція (літературознавство)|Композиція]] «Повернення» така, що в ній авторська позиція залишається прихованою. Автор неначе пропонує читачеві самому розсудити непросту ситуацію, що склалася в сім'ї Мартен-Левеків. Цей пошук істини письменник ускладнює тим, що всіх героїв твору робить позитивними: рибалка Мартен не кидав дружини, а потрапив у дванадцятирічний полон; жінка не зрадила першого чоловіка, а десять років відважно боролася зі злиднями, і лише втративши надію на повернення чоловіка, наважилась на другий шлюб; рибалка Левек теж добропорядний чоловік і батько, здатний розділити з невідомим волоцюгою останню крайку хліба. [[Трагізм]] ситуації підкреслює і завершення твору — зумисно нейтральне і неповне, без натяків на можливі варіанти розв'язання проблеми.

== Джерела ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Твори Гі де Мопассана]]
[[Категорія:Літературні твори 1884]]
[[Категорія:Шлюб]]

title: «Повернення»

Автор: Гі де Мопассан

Назва мовою оригіналу: фр. Le Retour

Країна: Франція

Мова: французька

Жанр: новела

Місце: Париж

Видавництво: газета «Le Gaulois»

Тип носія: на папері

Попередній твір: Іветта

Наступний твір: Покидько

title: Видання українською

Перекладач(і): Ірина Стешенко, Галина Венгреновська

Видавництво: Дніпро


text:
# Агонгло
Агонгло (Аґонґло) (1766 — 1 травня 1797) — 9-й ахосу (володар) Дагомеї в 1774—1797 роках. Його символом був ананас. що відповідає прислів'ю — «блискавка б'є в пальму, але ананас рятується» — натяк на небезпеку, яку він уник при сходженні на трон, і на всі перешкоди, що подолав.

## Життєпис
Походив з династії Алладаксону. Син Кпенгли. Народився 1766 року в Абомеї. Отримав титул відашо (спадкоємця трону). Втім 1774 року після смерті батька на владу став претендувати стрийко Фраку. Втім Агонгло підтримали вищі посадовці держави — меху (перший міністр) та міган (верховний суддя). Втім значна частина знаті зберегла прихильність до Фраку. В результаті новий ахосу протягом року вимушений був дипломатичними заходами залагоджувати протиріччя.
Стикнувся із зменшення работоргівлі у підвладних портах. У відповідь знизив податки та скасував обмеження торгівлі рабами, а також розширив здійснив військові походи з метою захоплення якомога більшої кількості рабів. Втім низка походів проти народу махі та утворення Мале Попо завершилися невдачами. 1795 року уклав союз з державним утворення велике Попо, з яким завдав поразки махі та Малому Попо.
Водночас змінилася зовнішня ситуація. 1794 року Французька республіка заборонила работоргівлю, а французькі судна почали здійснювати напади на португальських работоргівців. Останні невдовзі припинили купляти рабів в порту Уїда. Також британські торгівці в дагомейському порту Уїда зменшили ділову активність. Все це негативно позначилося на торгівлі.
1796 року скористався внутрішньою боротьбою в державі Ойо, припинивши сплату данини до неї. разом з тим не наважився відкрито скинути залежність.
Для вирішення ситуації ахосу відправив посланця до Марії I, королеви Португалії, з пропозицією відновити работоргівлю через Уїду. В якості останнього зусилля для відновлення торгівлі з Португалією Агонгло прийняв двох португальських католицьких місіонерів, що спричинило великий протест знаті та правлячій династії, де були сильні традиції вуду. Сам оженився на Софі, що мало голландсько-африканське коріння і була католичкою (став першим дагомейським володарем, що пошлюбив метиску). Зрештою 1797 року відбувся заколот, внаслідок чого Агонгло було вбито власним братом Доганом та жінкою На Ванджіле, але тіх було схоплено й поховано живцем. Новим ахосу став другий син загиблого — Адандозан.

title: Агонгло

wikitext:
{{особа}}
'''Агонгло (Аґонґло)''' ([[1766]] — [[1 травня]] [[1797]]) — 9-й ахосу (володар) [[Дагомея|Дагомеї]] в [[1774]]—[[1797]] роках. Його символом був ананас. що відповідає прислів'ю — «блискавка б'є в пальму, але ананас рятується» — натяк на небезпеку, яку він уник при сходженні на трон, і на всі перешкоди, що подолав.

== Життєпис ==
Походив з династії Алладаксону. Син [[Кпенгла|Кпенгли]]. Народився 1766 року в Абомеї. Отримав титул відашо (спадкоємця трону). Втім 1774 року після смерті батька на владу став претендувати стрийко Фраку. Втім Агонгло підтримали вищі посадовці держави — меху (перший міністр) та міган (верховний суддя). Втім значна частина знаті зберегла прихильність до Фраку. В результаті новий ахосу протягом року вимушений був дипломатичними заходами залагоджувати протиріччя.

Стикнувся із зменшення работоргівлі у підвладних портах. У відповідь знизив податки та скасував обмеження торгівлі рабами, а також розширив здійснив військові походи з метою захоплення якомога більшої кількості рабів. Втім низка походів проти народу махі та утворення Мале Попо завершилися невдачами. 1795 року уклав союз з державним утворення велике Попо, з яким завдав поразки махі та Малому Попо.

Водночас змінилася зовнішня ситуація. 1794 року Французька республіка заборонила работоргівлю, а французькі судна почали здійснювати напади на португальських работоргівців. Останні невдовзі припинили купляти рабів в порту [[Уїда]]. Також британські торгівці в дагомейському порту Уїда зменшили ділову активність. Все це негативно позначилося на торгівлі.

1796 року скористався внутрішньою боротьбою в державі [[Ойо (держава)|Ойо]], припинивши сплату данини до неї. разом з тим не наважився відкрито скинути залежність.

Для вирішення ситуації ахосу відправив посланця до [[Марія I (королева Португалії)|Марії I]], королеви Португалії, з пропозицією відновити работоргівлю через Уїду. В якості останнього зусилля для відновлення торгівлі з Португалією Агонгло прийняв двох португальських католицьких місіонерів, що спричинило великий протест знаті та правлячій династії, де були сильні традиції [[вуду]]. Сам оженився на Софі, що мало голландсько-африканське коріння і була католичкою (став першим дагомейським володарем, що пошлюбив метиску). Зрештою 1797 року відбувся заколот, внаслідок чого Агонгло було вбито власним братом Доганом та жінкою На Ванджіле, але тіх було схоплено й поховано живцем. Новим ахосу став другий син загиблого — [[Адандозан]].

== Джерела ==
* Akinjogbin, I.A. (1967). Dahomey and Its Neighbors: 1708—1818. Cambridge University Press.
* Law, Robin (1989). «Slave-Raiders and Middlemen, Monopolists and Free-Traders: The Supply of Slaves for the Atlantic Trade in Dahomey c. 1715—1850». The Journal of African History. 30 (1): 45–68
* Marlène-Michèle Biton, " À propos du bicentenaire de la mort du roi Agonglo d'Abomey (Bénin) ", in Arts d'Afrique noire. Arts premiers (Arnouville), no 107, automne 1998, p. 37-39
* J. Cameron Monroe; Akinwumi Ogundiran (2012). Power and Landscape in Atlantic West Africa. London: Cambridge University Press.

[[Категорія:Ахосу Дагомеї]]
[[Категорія:Правителі XVIII століття]]

title: Агонгло

Помер: 1797 · Абомей, Бенін

Країна: Бенін

Діяльність: монарх

Знання мов: французька

Батько: Кпенгла

У шлюбі з: Na Agontiméd

Діти: Гезо, Адандозан і Sossa Deded


text:
# IC 3489
IC 3489 — галактика типу Sbc (компактна витягнута спіральна галактика) у сузір'ї Діва.
Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції індексного каталогу.

title: IC 3489

wikitext:
{{Галактика IC
| IC = 3489
| Назва = IC 3489
| Тип = [[галактика]]
|Зображення = IC3489_-_SDSS_DR14.jpg
| Сузір'я = Діва
| Позначення = PGC 41683, MCG 2-32-130, ZWG 70.163, VCC 1490, IRAS12307+1231
| Пряме_сходження = 12 год 33 [[Мінута|мін.]] 13,7 сек
| Схилення = +12° 14′ 49″
| Код = Sbc
| Хаббл-тип = [[Компактна галактика|компактна]] [[Витягнута галактика|витягнута]] [[Спіральна галактика|спіральна]] галактика
| Епоха = [[J2000.0]]
| Видима_зоряна_величина = 14,4
| Видимі_розміри = 0,60' × 0,6'
| Яскравість_поверхні = 13,1
| Фотографічна_зоряна_величина = 15,2
| Кутове_положення =
| bot = true
| dreyer = true
}}

'''IC 3489''' — [[галактика]] типу Sbc ([[Компактна галактика|компактна]] [[Витягнута галактика|витягнута]] [[Спіральна галактика|спіральна]] галактика) у сузір'ї [[Діва (сузір'я)|Діва]].

Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції [[Індексний каталог|індексного каталогу]].

== Посилання ==

* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+3489 IC 3489] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070319043754/http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+3489 |date=19 березня 2007 }} в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-en}}
* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc_fr.cgi?IC+3489 IC 3489] в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-fr}}
* http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+3489 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070314045958/http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+3489 |date=14 березня 2007 }}
* [http://simbad.u-strasbg.fr/sim-id.pl?Ident=IC+3489 IC 3489 в базі SIMBAD]{{ref-en}}{{Недоступне посилання|date=жовтня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [https://web.archive.org/web/20160305090716/http://vizier.u-strasbg.fr/viz-bin/VizieR-S?IC+3489 IC 3489 в базі Vizier]{{ref-en}}
* [http://nedwww.ipac.caltech.edu/cgi-bin/nph-objsearch?objname=IC+3489 IC 3489 в базі NASA Extragalactic  Database]{{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20070202212605/http://www.ngcic.org/steinicke/ Бази даних про об'єкти NGC/IC]{{ref-en}}

{{Навігатор NGC|IC 3485|IC 3486|IC 3487|IC 3488|IC 3489|IC 3490|IC 3491|IC 3492|IC 3493|}}

{{Бот|}}<!-- заберіть шаблон {{бот|}}, якщо вносите серйозні зміни в статтю -->

{{Портали|Астрономія}}

[[Категорія:Об'єкти IC|IC 3489]]
[[Категорія:Діва (сузір'я)|IC 3489]]
[[Категорія:Галактики|IC 3489]]

title: Розташування (епоха J2000.0)

Сузір'я: Діва

Пряме піднесення: 12 год 33 мін. 13,7 сек

title: Характеристики

Габбл-тип: компактна витягнута спіральна галактика

Тип: галактика

title: Позначення