text:
# 1732 Хейке
1732 Хейке (1732 Heike) — астероїд головного поясу, відкритий 9 березня 1943 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,212.

title: 1732 Хейке

wikitext:
{{Планета
| назва = 1732 Хейке
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Карл Вільгельм Райнмут|К. В. Райнмут]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Гейдельберг-Кеніґштуль]]
| дата відкриття = [[9 березня]] [[1943]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1943 EY'''
1934 LC
1935 TD
1938 FC
1938 GB
1950 NR1
1951 WW
1960 ME
1961 TU1
1966 QJ
1971 QY1
A906 FA
A924 PB
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|1732|2014.05.15|2014.01.03}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,344486586322 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,680047147424 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 3,012266866873 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,110288939901
| орбітальний період = 1909,583239255 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,188522810946 °/д
| середня аномалія = 25,87084017781°
| нахил орбіти = 10,78943064721°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 155,7265056718°
| арг_перицентру = 208,9459320847°
| розміри = 24,06 км
| альбедо = 0,1108
| період обертання = 4,742 год
| стандартна величина = 10,8
| спектр_тип =
}}

'''1732 Хейке''' (1732 Heike) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[9 березня]] [[1943]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,212.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Хейке}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (1701-1800)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|1732}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|1731 Smuts|1733 Silke}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1943]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]
[[Категорія:Сім'я Еос]]

title: 1732 Хейке

Відкривач: К. В. Райнмут

Місце відкриття: Обсерваторія Гейдельберг-Кеніґштуль

Дата відкриття: 9 березня 1943

title: Позначення

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Іванково (Цілинний округ)
Іва́нково (рос. Иванково) — село у складі Цілинного округу Курганської області, Росія.
Населення — 206 осіб (2010, 278 у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік:
- росіяни — 73 %

wikiname: ukwiki

title: Іванково (Цілинний округ)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Іванково
 | назва ін.       = {{lang-ru|Иванково}}
 | карта розташування1 = Росія Курганська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Курганська область]]
 | округ           = [[Цілинний округ]]
 | поселення       =
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 206 осіб ([[2010]]{{RUS-KRG-popstat-2010}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
| lat_deg= 54
| lat_min= 40
| lat_sec= 21
 | lon_dir=E
| lon_deg= 63
| lon_min= 25
| lon_sec= 13
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Іванково}}

'''Іва́нково''' ({{lang-ru|Иванково}}) — [[село]] у складі [[цілинний округ|Цілинного округу]] [[курганська область|Курганської області]], [[Росія]].

Населення — 206 осіб ([[2010]], 278 у [[2002]]{{RUS-KRG-popstat}}).

Національний склад станом на 2002 рік:
* [[росіяни]] — 73 %

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|N-41-43}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=54.672441&lon=63.420811&z=13&show=/10380661/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=54.672441&lon=63.420811&z=13&show=/10380661/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{цілинний округ}}

{{kurgan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Цілинного округу]]
[[Категорія:Села Курганської області]]

title: село Іванково

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Курганська область

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Іванково · Іванково


text:
# Клон (композитор)
Клон, Клонас (дав.-гр. Κλονᾶς, VII до н. е.) — давньогрецький афінський поет, авлет (флейтист) і композитор. Аркадійці стверджували, що він родом із Тегеї, беотійці — що з Фів. Сучасник музикантів Терпандра й Фалета.
Клонові приписується створення жанрів авлодічного
ному (словесної композиції, що співалася під акомпанемент флейти) та авлодичної просодії.
Авлодічні номи виконувалися солістом у супроводі авлосу. Клон започаткував два види авлодичних номів, від яких в історії залишилися лише назви: «апотетос» (дав.-гр. ἀπόθετος ‘таємний’) та «схоїніон» (дав.-гр. σχοινιών ‘мотузковий’).
Клонас вважається творцем трьохпісенного ному, кожна частина якого виконувалася в іншому ладі — дорійському, лідійському та фригійському.
Складав елегічні дистихи й гекзаметри. Один з його музичних творів мав назву Elegos (див. елегія).

title: Клон (композитор)

wikitext:
{{otheruses|Клон}}
'''Клон''', '''Клонас''' ({{lang-grc|Κλονᾶς}}, [[VII до н. е.|VII до н. е.]]) — [[Давня Греція|давньогрецький]] афінський поет, [[авлет]] (флейтист) і [[композитор]]. [[Аркадія|Аркадійці]] стверджували, що він родом із [[Тегея|Тегеї]], [[беотія|беотійці]] — що з [[Фіви|Фів]].<ref>{{ref-grc}} ''Pseudo-Plutarch'' [http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A2008.01.0401%3Asection%3D5 De musica] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131111111503/http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A2008.01.0401%3Asection%3D5 |date=11 листопада 2013 }} 5.</ref><ref name="smith">{{ref-en}} [http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A1999.04.0104%3Aalphabetic+letter%3DC%3Aentry+group%3D28%3Aentry%3Dclonas-bio-1 Clonas] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131111111442/http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus:text:1999.04.0104:alphabetic+letter=C:entry+group=28:entry=clonas-bio-1 |date=11 листопада 2013 }}// ''Smith William'' A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. — London: John Murray, [1873]</ref> Сучасник музикантів [[Терпандр]]а й [[Фалет]]а.

Клонові приписується створення жанрів авлодічного<ref>Окрім авлодічний (від {{lang-grc|αὐλῳδικός}} ‘пов'язаний з авлодичним номом’) іноді в перекладах трапляється форма ''авледичний'' чи ''авлетичний'' (від {{lang-grc|αὐλητικός}} ‘сопілковий, флейтовий’).</ref>
[[Ном (жанр)|ному]]'' (словесної композиції, що співалася під [[акомпанемент]] флейти) та ''авлодичної [[просодія (музика)|просодії]]''.<ref>{{ref-ru}} ''Гаспаров М. Л.'' [http://www.novemlyrici.net/index.xps?6.6 Древнегреческая хоровая лирика] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131101223837/http://www.novemlyrici.net/index.xps?6.6 |date=1 листопада 2013 }} // ''Гаспаров М. Л.'' Об античной поэзии. — СПб.: Азбука, 2000. — С. 16–17.</ref>
Авлодічні номи виконувалися солістом у супроводі ''[[авлос]]у''. Клон започаткував два види авлодичних номів, від яких в історії залишилися лише назви: «апотетос» ({{lang-grc|ἀπόθετος}} ‘таємний’) та «схоїніон» ({{lang-grc|σχοινιών}} ‘мотузковий’).<ref>{{ref-ru}} ''Герцман Е. В.'' [http://www.sno.pro1.ru/lib/gerzman/ Музыка Древней Греции и Рима] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131103032058/http://www.sno.pro1.ru/lib/gerzman/ |date=3 листопада 2013 }}. — СПб.: Алетейя, 1995. — С. 213.</ref>

Клонас вважається творцем трьохпісенного ному, кожна частина якого виконувалася в іншому [[Лад (музика)|ладі]] — [[Дорійський_лад|дорійському]], [[Лідійський лад|лідійському]] та [[Фригійський лад|фригійському]].

Складав елегічні дистихи й гекзаметри. Один з його музичних творів мав назву ''Elegos''<ref name="smith"/> (див. [[елегія]]).

==Примітки==
<references/>

==Література==
* [[Псевдо-Плутарх|Plut. de Mus.]] 3. p. 1132c., 5. p. 1133a., 8. p. 1134a. b., 17. p. 1136f.
* Heracl. Pont. p. 140
* [[Павсаній (географ)|Paus.]] 10.7.3.

[[Категорія:Композитори]]
[[Категорія:Грецькі композитори]]
[[Категорія:Персоналії:Стародавня Греція]]
[[Категорія:Давньогрецькі поети]]
[[Категорія:Поети VII ст. до н.е.]]


text:
# Лакумаз
Лакумаз (*д/н — після 203 до н. е.) — цар племінного союзу массіліїв (Східна Нумідія) в 206—205 роках до н. е.

## Життєпис
Старший син царя Езалка та, можливо, небоги Ганнібала. На час смерті батька близько 207 року до н. е. був ще дитиною. 206 року до н. е. його брат — цар Капусса зазнав поразки у війні проти родича Мазетула. Останній одружився з матір'ю Лакумаза, якого зробив царем. Втім фактична влада належала останньому.
205 року до н. е. до Нумідії повернувся Масинісса, стриєчний брат Лакумаза, що мав більші права на владу. У битві біля Тапсу Лакумаз і Матекул зазнали поразки. Лакумаз утік до Сіфакса, царя масесиліїв.
Близько 203 року до н. е. отримав дозвіл від Масинісси повернутися до Нумідії, де став мешкати як приватна особа. Дата смерті невідома.

title: Лакумаз

wikitext:
{{особа}}
'''Лакумаз''' (*д/н — після [[203 до н. е.]]) — цар [[Нумідія|племінного союзу массіліїв]] (Східна Нумідія) в 206—205 роках до н. е.

== Життєпис ==
Старший син царя [[Езалк]]а та, можливо, небоги [[Ганнібал]]а. На час смерті батька близько 207 року до н. е. був ще дитиною. 206 року до н. е. його брат — цар [[Капусса]] зазнав поразки у війні проти родича [[Мазетул]]а. Останній одружився з матір'ю Лакумаза, якого зробив царем. Втім фактична влада належала останньому.

205 року до н. е. до Нумідії повернувся [[Масинісса]], стриєчний брат Лакумаза, що мав більші права на владу. У битві біля Тапсу Лакумаз і Матекул зазнали поразки. Лакумаз утік до [[Сіфакс]]а, царя масесиліїв.

Близько 203 року до н. е. отримав дозвіл від Масинісси повернутися до Нумідії, де став мешкати як приватна особа. Дата смерті невідома.

== Джерела ==
* Fage, J. D.; Oliver, Roland Anthony (1975). The Cambridge History of Africa. vol. 2. Cambridge University Press. p. 180. ISBN 9780521215923.
* G. Camps. Encyclopédie berbère, 1er février 1993, p. 1770 ISSN 1015-7344
* Stora Benjamin, Ellyas Akram, Les 100 portes du Maghreb. L'Algérie, le Maroc, la Tunisie, trois voies singulières pour allier islam et modernité, sous la direction de Stora Benjamin, Ellyas Akram. Éditions de l'Atelier, " Points d'appui ", 1999, p.

{{Царі Нумідії}}
[[Категорія:Царі Нумідії]]

title: Лакумаз

Батько: Езалк

Брати, сестри: Капусса


text:
# Басань (село)
Баса́нь — село в Україні, у Пологівській міській громаді Пологівського району Запорізької області. Населення становить 1422 осіб.

## Географія
Село Басань розташована на березі річки Мала Токмачка, вище за течією примикає село Семенівка, нижче за течією примикає село Тарасівка. Примикає до села Шевченкове. Річка в цьому місці пересихає, на ній є декілька загат. Через село проходить автошлях територіального значення Т 0401.

## Історія
Село Басань заснована 1790 року козаками-переселенцями зі Старої Басані — нині Ніжинського району Чернігівської області.
За переписом 1897 року кількість мешканців становила 5595 осіб (2791 чоловічої статі та 2804 — жіночої), з яких 5542 — православної віри.
З 1917 року — у складі УНР.
Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 198 жителів села.
З 24 серпня 1991 року, після 70-річного періоду російської комуністичної окупації — знову у складі Незалежної України.
30 березня 2018 року Басанська сільська рада, в результаті децентралізації, об'єднана з Пологівською міською громадою.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», увійшло до складу Пологівської міської громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації  Пологівського(1923-2020) району увійшло до складу новоутвореного Пологівського району.

## Герб Басанської сільської ради
На синьому полі — золота бджола на золотих сотах, правіше від неї — керамічний глечик, з якого ллється вода. На золотому полі під бджолою — герб Кальміутської Паланки.
Бджола — то працьовитість, а ще чистий степ, пишні трави й квіти. Глечик вказує на поклади керамічної глини, а ще він є символом злагоди. Вода, що витікає з глечика — басанська, з чудовими властивостями, вода — це джерело життя.
Герб Кальміутської Паланки говорить про те, що в селі було багато козаків, навіть надовго збереглися козацькі традиції й назви. Герб увінчаний короною із золотих колосків, що вказує на сільський характер поселення.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 1331      | 93.60%   |
| російська       | 86        | 6.05%    |
| румунська       | 4         | 0.28%    |
| інші/не вказали | 1         | 0.07%    |
| Усього          | 1422      | 100%     |

title: Басань (село)

wikitext:
{{значення}}
{{Село України
| назва           = Басань
| область         = [[Запорізька область]]
| район           = [[Пологівський район]]
| громада         = [[Пологівська міська громада]]
| код КОАТУУ      = 2324280501
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = {{Дата з віком|1790}}
| населення       = 1422
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 8,864
| ref-площа       =
| щільність       = 160,42
| поштовий індекс = 70643
| телефонний код  = 6165
| координати      = {{coord|47|23|36|N|36|9|39|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 47|
| lat_min         = 23|
| lat_sec         = 36
| lon_deg         = 36|
| lon_min         = 9|
| lon_sec         = 39
| висота          = 148
| ref-висота      =
| водойма         = р. [[Токмачка]]
| адреса          = 70608, Запорізька обл., Пологівський р-н, м. Пологи, вул. Єдності, буд. 24
| облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=09.06.2009&rf7571=12747 Басань]
| прапор          =
| герб            = Basan gerb.png
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      = 12
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
'''Баса́нь''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Пологівська міська громада|Пологівській міській громаді]] [[Пологівський район|Пологівського району]] [[Запорізька область|Запорізької області]]. Населення становить 1422 осіб.

== Географія ==
Село ''Басань'' розташована на березі річки [[Токмачка|Мала Токмачка]], вище за течією примикає село [[Семенівка (Пологівський район)|Семенівка]], нижче за течією примикає село [[Тарасівка (Пологівський район)|Тарасівка]]. Примикає до села [[Шевченкове (Пологівський район)|Шевченкове]]. Річка в цьому місці пересихає, на ній є декілька загат. Через село проходить автошлях територіального значення {{Автошлях Т|0401}}.

== Історія ==
Село Басань заснована 1790 року козаками-переселенцями зі [[Стара Басань|Старої Басані]] — нині [[Ніжинський район|Ніжинського району]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]].

{{Перепис-1897|.|2791|2804|5542|||}}<ref>{{НМРИ-500-1905|1-59}}</ref>.

З 1917 року — у складі [[Українська Народна Республіка|УНР]].

Під час організованого радянською владою [[Голодомор (1932—1933)|Голодомору 1932—1933 років]] померло щонайменше 198 жителів села<ref name="Голодомор УІНП"/>.

З 24 серпня 1991 року, після 70-річного періоду російської комуністичної окупації — знову у складі Незалежної України.

[[30 березня]] [[2018]] року [[Басанська сільська рада]], в результаті децентралізації, об'єднана з Пологівською міською громадою.

[[12 червня]] [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», увійшло до складу Пологівської міської громади<ref>{{cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області|url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/713-2020-р#Text|website=Офіційний портал Верховної Ради України|accessdate=11 вересня 2021|archive-date=10 вересня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210910172908/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/713-2020-р#Text}}</ref>.

[[19 липня]] [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації  [[Пологівський район (1923—2020)|Пологівського(1923-2020) району]] увійшло до складу новоутвореного Пологівського району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Герб Басанської сільської ради ==
На синьому полі — золота бджола на золотих сотах, правіше від неї — керамічний глечик, з якого ллється вода. На золотому полі під бджолою — герб Кальміутської Паланки.

Бджола — то працьовитість, а ще чистий степ, пишні трави й квіти. Глечик вказує на поклади керамічної глини, а ще він є символом злагоди. Вода, що витікає з глечика — басанська, з чудовими властивостями, вода — це джерело життя.

Герб Кальміутської Паланки говорить про те, що в селі було багато козаків, навіть надовго збереглися козацькі традиції й назви. Герб увінчаний короною із золотих колосків, що вказує на сільський характер поселення.

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|1331
|93.60%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|86
|6.05%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|4
|0.28%
|-
|інші/не вказали
|1
|0.07%
|- class="sortbottom"
!Усього
|1422
|100%
|}

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Запорізька область)]]

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="Голодомор УІНП">{{cite web |title=Басань |website=Геоінформаційна система місць «Голодомор 1932—1933 років в Україні» |url=http://194.44.11.173:8099/pt?pt=1358 |publisher=[[Український інститут національної пам'яті]] |accessdate=18 червня 2020 }}{{Недоступне посилання}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/zaporozhskaja/714 Погода в селі Басань] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305103103/http://weather.in.ua/ua/zaporozhskaja/714 |date=5 березня 2016 }}
* Історія міст і сіл УРСР / Гол. ред. Тронько П. Т., том 8, Запорізька область (1970)

{{Пологівська міська громада}}
{{Пологівський район (1923—2020)}}
{{Портали|Україна|Запорізька область|Географія}}
{{Zaporizhia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти України, засновані 1790]]
[[Категорія:Села Запорізької області]]

title: село Басань

Країна: Україна

Область: Запорізька область

Район: Пологівський район

Тер. громада: Пологівська міська громада

Облікова картка: Басань

title: Основні дані

Густота населення: 160,42 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Токмачка

Відстань до · районного центру: 12 км

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Басань

title: Мапа

Мапа: Басань у Вікісховищі


text:
# IC 4201
IC 4201 — галактика типу S (спіральна галактика) у сузір'ї Гончі Пси.
Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції індексного каталогу.

title: IC 4201

wikitext:
{{Галактика IC
| IC = 4201
| Назва = IC 4201
| Тип = [[галактика]]
| Сузір'я = Гончі Пси
| Позначення = PGC 45490, MCG 6-29-42
| Пряме_сходження = 13 год 07 хв 51,3 сек
| Схилення = +35° 50′ 02″
| Код = S
| Хаббл-тип = [[спіральна галактика]]
| Епоха = [[J2000.0]]
| Видима_зоряна_величина = 15,0
| Видимі_розміри = 0,50' × 0,5'
| Яскравість_поверхні = 13,3
| Фотографічна_зоряна_величина = 15,8
| Кутове_положення =
| bot = true
| dreyer = true
}}

'''IC 4201''' — [[галактика]] типу S ([[спіральна галактика]]) у сузір'ї [[Гончі Пси (сузір'я)|Гончі Пси]].

Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції [[Індексний каталог|індексного каталогу]].

== Посилання ==

* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+4201 IC 4201] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070319145047/http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+4201 |date=19 березня 2007 }} в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-en}}
* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc_fr.cgi?IC+4201 IC 4201] в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-fr}}
* http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+4201 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070314050951/http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+4201 |date=14 березня 2007 }}
* [http://simbad.u-strasbg.fr/sim-id.pl?Ident=IC+4201 IC 4201 в базі SIMBAD]{{ref-en}}{{Недоступне посилання|date=жовтня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [https://web.archive.org/web/20160306001643/http://vizier.u-strasbg.fr/viz-bin/VizieR-S?IC+4201 IC 4201 в базі Vizier]{{ref-en}}
* [http://nedwww.ipac.caltech.edu/cgi-bin/nph-objsearch?objname=IC+4201 IC 4201 в базі NASA Extragalactic  Database]{{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20070202212605/http://www.ngcic.org/steinicke/ Бази даних про об'єкти NGC/IC]{{ref-en}}

{{Навігатор NGC|IC 4195|IC 4197|IC 4199|IC 4200|IC 4201|IC 4202|IC 4203|IC 4204|IC 4205|}}

{{Бот|}}<!-- заберіть шаблон {{бот|}}, якщо вносите серйозні зміни в статтю -->

{{Портали|Астрономія}}

[[Категорія:Об'єкти IC|IC 4201]]
[[Категорія:Гончі Пси (сузір'я)|IC 4201]]
[[Категорія:Галактики|IC 4201]]

title: Розташування (епоха J2000.0)

Сузір'я: Гончі Пси

Пряме піднесення: 13 год 07 хв 51,3 сек

title: Характеристики

Габбл-тип: спіральна галактика

Тип: галактика

title: Позначення


text:
# Тільса Цучія
Тільса Цучія Кастільо (ісп. Tilsa Tsuchiya Castillo, 24 вересня 1928 — 23 вересня 1984) — перуанська граверка та художниця, відома своїми картинами на теми перуанських міфів і легенд. Вона вважається одним з найвидатніших зразків перуанського живопису, отримавши престижну премію Bienal de Teknoquimica. Цучія закінчила Національну вищу автономну школу образотворчих мистецтв Перу в 1959 році. У своїх роботах Цучія зверталася до сучасних проблем гендеру та ідентичності.

## Біографія

### Дитинство
Тілса Цучія народилася в Супе, Перу, місті на північ від Ліми, у 1928 році. Вона була сьомою з восьми дітей, які залишилися сиротами в ранньому віці. Її дитяче прізвисько було «ла чола». У вісім років вона навчилася малювати. Її батько, Йошігоро Цучія (1878—1947), народився в Тіба, Японія, приїхав до Перу після здобуття медичної освіти медицини в Сполучених Штатах. Він одружився з Марією Луїзою Кастільо, яка народилася в Чавіні, Перу і була нащадком китайських іммігрантів.

### Освіта
Цучія розпочала навчання у Вищій національній школі художніх мистецтв Перу в Лімі в 1947 році. Того ж року вона пережила смерть батька, а через два роки — смерть матері. Втрата матері спонукала її припинити навчання, щоб разом з братом Вільфредо відкрити майстерню з виготовлення вікон та обрамлення для них.
Після повернення до Вищої національної школи художніх мистецтв Перу вона вступила до майстерень художників Карлоса Кіспеза Асіна та Рікардо Грау, а також стала ученицею художника Мануеля Сапата Оріуели. Від самого початку вона вирізнялася своєю унікальною особистістю та стилем. Вона закінчила клас 1959 року з відзнакою і отримала Велику золоту медаль з живопису. У 1957 році, ще будучи студенткою, вона отримала нагороду Segundo Premio del Salón Municipal. Вона також була членом перуанської делегації на «Primera Bienal de la Juventud», що відбулася в Парижі в 1958 році. У 1960 році вона поїхала до Франції, щоб вивчати графіку та гравюру в Школі витончених мистецтв та історію мистецтва в Сорбонні, де жила до середини 1970-х років. Її роботи, що відповідають цьому періоду, відзначаються темними тонами та мінімалістичною естетикою.

### Художня кар'єра
Уявні, сексуально заряджені композиції невеликого формату здобули популярність після її виставки в Інституті сучасного мистецтва в 1968 році. У 1970 році вона отримала нагороду Teknoquimica Award, визнання, яке закріпило її висхідну мистецьку кар'єру. На картині 1974 року вертикальний, біоморфно вирізьблений сонячний камінь у Мачу-Пікчу, загубленому місті інків, перетворився на фігуру, що піднімається, як майяський Чак-Муль. У 1975 році вона повернулася до Перу і встановила громадську скульптуру на вулиці Португалії в районі Брена. Невдовзі її роботи набули елементів фантазії та оповіді, поєднуючи аспекти образів та міфології перуанського корінного населення з європейськими впливами. Цучия представляла Перу на XV Бієнале в Сан-Паулу в 1979 році, її роботи були включені до виставки Мистецтво фантастики: Латинська Америка 1927—1987 в Індіанаполісі.

### Особисте життя
У 1948 році в Уануко, Перу, вона народила свою першу дитину, Орландо Корнехо Цучія. У 1963 році вийшла заміж за свого чоловіка, француза Шарля Мерсьє. Цучія отримала французьке громадянство і того ж року народила свою другу дитину, Жиль Мерсьє Цучія. Вона померла в 1984 році від раку.

### Спадщина
Центральний резервний банк Перу випустив нову банкноту номіналом 200 солей із зображенням Тільси Цучії, одного з найвидатніших перуанських та міжнародних художників.

## Список робіт

### Картини
- Арлекін (1955) Належить Банку Нового Світу (у стадії ліквідації)
- Натюрморт (1956)
- Андські музиканти (1968)
- Індійський квартет (1967)
- Аро Негро (1968)
- Соледад (1968)
- Дівчина вночі (1968)
- Комерсанти (1968)
- Вищі сили (1969)
- Мачу-Пікчу (1970)
- Натюрморт з качкою (1971)
- Охоронець вітру (1971)
- Рай (1971)
- Священна пісня війни (1972)
- Велика мати (1972)
- Міф про сновидіння (1974)
- Скорпіон (1974)
- Жінка, що літає (1974)
- Міф про птаха і каміння (1975)
- Міф про плід (1975)
- Міф про ставок (1975)
- Трістан та Ізольда (1974—1975)
- Міф про червоного воїна (1976)
- Міф про дерево (1976)
- Міф про жінку і політ (1976)
- Пелікан (1978)
- Жінка і мавпа (1979)
- Жінка з островів (1979)

### Малюнки
- Малюнок тушшю з аквареллю (1970)
- Мачу-Пікчу (1971)
- Рисунок тушшю з темперою (1973)

### Скульптури
- Водяна пума (1970)

### Гравюри
- Літографія (1976)

## Вибрані персональні виставки
- Інститут сучасного мистецтва, Ліма, 1959
- Galerie Cimaise, Париж, 1966
- Інститут сучасного мистецтва, Ліма, 1968
- Інститут сучасного мистецтва, Ліма, 1970
- Галерея Карлоса Родрікеса Сааведра, Ліма, 1972
- Галерея Енріке Каміно Брента, Ліма, 1980
- Народний банк Перу, 1981
- Художня галерея Петроперу, Ліма, 1984[5]

## Вибрані групові виставки
- Бієнале в Сан-Паулу, Бразилія, 1979[5]
- Мистецтво фантастики, Латинська Америка, 1920—1987, Музей мистецтв Індіанаполіса (виставка), 1987[13]
- Латиноамериканські жінки-художниці, 1915—1995, Художній музей Мілуокі (виставка), 1995[14]

title: Тільса Цучія

wikitext:
{{Художник
|нагороди = Premio Bienal de Pintura Teknoquímica, Segundo Premio del Salón Municipal, Primera Bienal de la Juventud
}}
'''Тільса Цучія Кастільо''' ({{lang-es|Tilsa Tsuchiya Castillo}}, 24 вересня 1928 — 23 вересня 1984) — [[перу]]анська граверка та [[Живопис|художниця]], відома своїми картинами на теми перуанських міфів і легенд<ref name=":0">{{Cite book|url=http://catalog.hathitrust.org/api/volumes/oclc/40869639.html|title=Contemporary women artists|last=Hillstrom|first=Laurie Collier|last2=Hillstrom|first2=Kevin|date=1999|publisher=St. James Press|location=Detroit|language=en}}</ref>. Вона вважається одним з найвидатніших зразків перуанського живопису, отримавши престижну премію Bienal de Teknoquimica. Цучія закінчила Національну вищу автономну школу образотворчих мистецтв [[Перу]] в 1959 році<ref name=":0" />. У своїх роботах Цучія зверталася до сучасних проблем гендеру та ідентичності.

== Біографія ==

=== Дитинство ===
Тілса Цучія народилася в Супе, Перу, місті на північ від [[Ліма|Ліми]], у 1928 році. Вона була сьомою з восьми дітей, які залишилися сиротами в ранньому віці. Її дитяче прізвисько було «ла чола». У вісім років вона навчилася малювати. Її батько, Йошігоро Цучія (1878—1947), народився в [[Префектура Тіба|Тіба]], [[Японія]], приїхав до Перу після здобуття медичної освіти [[Медицина|медицини]] в [[Сполучені Штати Америки|Сполучених Штатах]]. Він одружився з Марією Луїзою Кастільо, яка народилася в Чавіні, Перу і була нащадком китайських [[Імміграція|іммігрантів]]<ref>{{Cite web|url=http://www.apj.org.pe/perfiles/tilsa-tsuchiya|title=Perfiles / Tilsa Tsuchiya Castillo {{!}} Asociación Peruano Japonesa|website=[[Asociación Peruano Japonesa|www.apj.org.pe]]|language=es|accessdate=2018-03-24}}</ref>.

=== Освіта ===
Цучія розпочала навчання у Вищій національній школі художніх мистецтв [[Перу]] в Лімі в 1947 році. Того ж року вона пережила смерть батька, а через два роки — смерть матері. Втрата матері спонукала її припинити навчання, щоб разом з братом Вільфредо відкрити майстерню з виготовлення вікон та обрамлення для них.

Після повернення до Вищої національної школи художніх мистецтв [[Перу]] вона вступила до майстерень художників [[Carlos Quizpez Asin|Карлоса Кіспеза Асіна]] та [[Ricardo Grau|Рікардо Грау]], а також стала ученицею художника Мануеля Сапата Оріуели. Від самого початку вона вирізнялася своєю унікальною особистістю та стилем. Вона закінчила клас 1959 року з відзнакою і отримала Велику золоту медаль з живопису. У 1957 році, ще будучи студенткою, вона отримала нагороду Segundo Premio del Salón Municipal. Вона також була членом перуанської делегації на «Primera Bienal de la Juventud», що відбулася в [[Париж]]і в 1958 році. У 1960 році вона поїхала до [[Франція|Франції]], щоб вивчати графіку та гравюру в Школі витончених мистецтв та історію мистецтва в Сорбонні, де жила до середини 1970-х років<ref>{{Cite book|url=https://books.google.com/books?id=DTmuCwAAQBAJ&dq=tilsa+tsuchiya&pg=PA475|title=Leonard's Price Index of Latin American Art at Auction|last=Theran|first=Susan|date=1999-11-29|publisher=Springer|language=en|isbn=9781349150847}}</ref>. Її роботи, що відповідають цьому періоду, відзначаються темними тонами та [[Мінімалізм|мінімалістичною]] [[Естетика|естетикою]].

=== Художня кар'єра ===
Уявні, сексуально заряджені композиції невеликого формату<ref>{{Cite web|url=https://doi.org/10.1093/benz/9780199773787.article.B00185968|title=Tsuchiya, Tilsa|date=31 жовтня 2011|website=Oxford Art Online: Benezit Dictionary of Artists|doi=10.1093/benz/9780199773787.article.B00185968|accessdate=14 квітня 2020}}</ref> здобули популярність після її виставки в Інституті сучасного мистецтва в 1968 році. У 1970 році вона отримала нагороду Teknoquimica Award, визнання, яке закріпило її висхідну мистецьку кар'єру. На картині 1974 року вертикальний, біоморфно вирізьблений сонячний камінь у [[Мачу-Пікчу]], загубленому місті інків, перетворився на фігуру, що піднімається, як майяський Чак-Муль<ref>{{Cite web|url=https://academic.eb.com/levels/collegiate/article/Latin-American-art/345122|title=Latin American Art|last=Scott|first=John F.|website=Britannica Academic|accessdate=14 квітня 2020}}</ref>. У 1975 році вона повернулася до Перу і встановила громадську скульптуру на вулиці Португалії в районі Брена. Невдовзі її роботи набули елементів фантазії та оповіді, поєднуючи аспекти образів та міфології перуанського корінного населення з європейськими впливами. Цучия представляла Перу на XV [[Бієнале мистецтва Сан-Паулу|Бієнале в Сан-Паулу]] в 1979 році<ref>{{Cite book|title=Encyclopedia of Latin American history and culture|date=2008|publisher=Charles Scribner's Sons|edition=Second|location=Detroit|isbn=9780684315904|oclc=232116446}}</ref>, її роботи були включені до виставки ''Мистецтво фантастики: Латинська Америка 1927—1987'' в [[Індіанаполіс]]і<ref>Marissa Del Toro. «Contesting Categories of the 'Fantastic' and 'Surreal': A Visual Reading of Tilsa Tsuchiya's and Francisco Toledo's Multidimensional and Complex Artistic Vision.» M.A. thesis, University of Texas, San Antonio, 2016.</ref>.

=== Особисте життя ===
У 1948 році в Уануко, Перу, вона народила свою першу дитину, Орландо Корнехо Цучія. У 1963 році вийшла заміж за свого чоловіка, француза Шарля Мерсьє. Цучія отримала французьке громадянство і того ж року народила свою другу дитину, Жиль Мерсьє Цучія. Вона померла в 1984 році від раку.

=== Спадщина ===
Центральний резервний банк Перу випустив нову [[Банкнота|банкноту]] номіналом 200 [[Перуанський соль|солей]] із зображенням Тільси Цучії, одного з найвидатніших перуанських та міжнародних художників<ref>{{Cite web|title=Conoce a Tilsa Tsuchiya: El nuevo rostro de los billetes de S/ 200 {{!}} BCRP {{!}} bicentenario {{!}} VIDA|url=https://peru21.pe/vida/conoce-a-tilsa-tsuchiya-el-nuevo-rostro-de-los-billetes-de-s-200-bcrp-bicentenario-noticia/|website=Peru21|date=2021-07-22|accessdate=2023-12-18|language=es|first=NOTICIAS|last=PERU21}}</ref>.

== Список робіт ==

=== Картини ===

* Арлекін (1955) Належить Банку Нового Світу (у стадії ліквідації)
* Натюрморт (1956)
* Андські музиканти (1968)
* Індійський квартет (1967)
* Аро Негро (1968)
* Соледад (1968)
* Дівчина вночі (1968)
* Комерсанти (1968)
* Вищі сили (1969)
* Мачу-Пікчу (1970)
* Натюрморт з качкою (1971)
* Охоронець вітру (1971)
* Рай (1971)
* Священна пісня війни (1972)
* Велика мати (1972)
* Міф про сновидіння (1974)
* Скорпіон (1974)
* Жінка, що літає (1974)
* Міф про птаха і каміння (1975)
* Міф про плід (1975)
* Міф про ставок (1975)
* Трістан та Ізольда (1974—1975)
* Міф про червоного воїна (1976)
* Міф про дерево (1976)
* Міф про жінку і політ (1976)
* Пелікан (1978)
* Жінка і мавпа (1979)
* Жінка з островів (1979)

=== Малюнки ===

* Малюнок тушшю з аквареллю (1970)
* Мачу-Пікчу (1971)
* Рисунок тушшю з темперою (1973)

=== Скульптури ===

* Водяна пума (1970)

=== Гравюри ===

* ''Літографія'' (1976)

== Вибрані персональні виставки ==

* Інститут сучасного мистецтва, Ліма, 1959
* Galerie Cimaise, Париж, 1966
* Інститут сучасного мистецтва, Ліма, 1968
* Інститут сучасного мистецтва, Ліма, 1970
* Галерея Карлоса Родрікеса Сааведра, Ліма, 1972
* Галерея Енріке Каміно Брента, Ліма, 1980
* Народний банк Перу, 1981
* Художня галерея Петроперу, Ліма, 1984<ref name=":0"/>

== Вибрані групові виставки ==

* [[Бієнале мистецтва Сан-Паулу|Бієнале в Сан-Паулу]], [[Бразилія]], 1979<ref name=":0"/>
* ''Мистецтво фантастики, Латинська Америка, 1920—1987,'' Музей мистецтв Індіанаполіса (виставка), 1987<ref>{{Cite book|url=https://books.google.com/books?id=91ddAAAAMAAJ|title=Art of the Fantastic: Latin America, 1920–1987|last=Day|first=Holliday T.|last2=Sturges|first2=Hollister|last3=Art|first3=Indianapolis Museum of|date=1987|publisher=Indianapolis Museum of Art|language=en|isbn=9780936260198}}</ref>
* ''Латиноамериканські жінки-художниці, 1915—1995,'' Художній музей Мілуокі (виставка), 1995<ref>{{Cite book|url=https://books.google.com/books?id=4HopnAEACAAJ|title=Latin American Women Artists: 1915–1995|date=1994|publisher=Milwaukee Art Museum|language=en|isbn=9780944110508}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Цучія Тільса}}
[[Категорія:Перуанські художниці]]
[[Категорія:Жінки-художниці]]

title: Тільса Цучія

Народження: 24 вересня 1928 ( 1928-09-24 ) [ 1 ] або 24 вересня 1929 ( 1929-09-24 ) [ 1 ] Supe District d , Barranca Province d , Ліма , Перу

Навчання: Escuela Nacional Superior Autónoma de Bellas Artes d , Школа красних мистецтв d і Сорбонна

Вчитель: Carlos Quíspez-Asín d , Ricardo Grau d і Manuel Zapata Orihuela d

Діяльність: художниця , гравірувальниця

Твори: Tristán e Isolda d


text:
# Heckler & Koch HK416
HK416 — автоматична гвинтівка, створена німецькою компанією Heckler & Koch на базі карабіна М4 (покращений варіант).
Для початку зброя мала стати змінним модулем для установки на будь-яку нижню частину ствольної коробки гвинтівок M4 та M16, але пізніше з'явилися і повноцінні автомати.
Назва HK416 символізує походження від M4 і M16.

## Історія
Після перегляду та відмови США від програми штурмових гвинтівок ХМ8 компанія Heckler & Koch розробила і запропонувала у 2004 році нову альтернативну систему у вигляді карабіна HK416 з калібром 5,56×45 мм.
Німецькі інженери створили зброю візуально та у використанні подібну на зразки американських гвинтівок M4 та M16, яка водночас набагато переважає їх за надійністю та функційністю.
На початку проєкт нової гвинтівки отримав назву HK M4, що призвело до проблем з фірмою Colt через порушення прав товарного знаку. В результаті нова зброя отримала назву HK416, яка вказує на спадковість від гвинтівок M4 та M16.

## Опис зброї
У HK416, на відміну від AR-15, використана розроблена Heckler & Koch система з коротким ходом газового поршня з HK G36. Таке удосконалення запобігає потраплянню продуктів згорання пороху всередину зброї (недолік систем прямої дії). Зменшення нагріву та засмічення затворної групи підвищує надійність та збільшує термін безперебійної роботи, також — зменшує час чищення й навантаження на основні складові.
HK416 оснащена цівкою власної розробки з рейками Пікатіні на всіх чотирьох боках. Це забезпечує сумісність із усіма сучасними аксесуарами до M4/М16. Цівка є «вільноплавною» та не торкається ствола, що покращує влучність.
HK416 має 6-позиційний складаний телескопічний приклад. Кінцівка прикладу може бути як увігнутою, так і вигнутою, також містить відділення для сервісного набору, запасних батарейок або решти дрібних речей.
Зусилля спуску складає 34 Н (3,47 кгс). Вага неспорядженого магазина — 250 г.
Ствол HK416 виготовлений методом холодного кування, з 6-ма нарізами за годинниковою стрілкою, довжиною 178 мм, має ресурс у 20000 пострілів.
Завдяки дренажним отворам та іншим модифікаціям, HK416 безпечно працює після занурення у воду.

### Відмінності від M4
Зовні HK416 подібна до M4: має оновлений складний приклад, що дозволяє стрільцеві змінювати форму «потилиці» на вигнуту чи увігнуту за власним уподобанням. В прикладі є місце для зберігання аксесуарів для обслуговування, запасних батарейок або інших дрібних предметів. Його також можна замінити на інші варіанти, наприклад, на приклад Magpul. HK416 має нове, ергономічніше, пістолетне руків'я, розроблене H&K.
Найголовніша внутрішня відмінність — це система газового поршня з коротким ходом, успадкована від G36. Для того, аби компенсувати збільшення тиску через нову систему газовідводу, HK416 має потовщений ствол.
Крім цього, регульований газовий блок із поршнем забезпечує надійну роботу у моделях з коротшим стволом із прикріпленим глушником чи без нього. Має складний передній приціл, та задній приціл подібний до G3. Система HK416 доступна як модуль для встановлення на нижні частини наявних гвинтівок родини AR-15, так і як окремий карабін.

## Оператори
- Австралія: підрозділ спеціального призначення АСО
- Франція:
  - спеціальний підрозділ ВПС Франції,
  - У вересні 2016 року головне управління з озброєння (фр. Direction Générale de l’Armement) ухвалило рішення замінити гвинтівки FAMAS на гвинтівку AIF (фр. Arme Individuelle Future; також HK416F) — створену на основі модифікації HK416A5 гвинтівки HK416[1]. Таким чином, вперше за свою історію французькі військові матимуть на озброєнні гвинтівки іноземного виробництва. Також HK416 має звичайне компонування, на відміну від буллпап у FAMAS. Контракт має сукупну вартість €168 млн і тривалість 10 років, перші партії мають надійти вже в 2017 році[2].
- Німеччина: підрозділ KSK Бундесверу
- Індонезія: контр-терористичий підрозділ Denjaka ВМС Індонезії
- Італія: спеціальні підрозділи
- Японія: Морські Сили Самооборони Японії
- Малайзія: спеціальні підрозділи ВМС Малайзії
- Нідерланди: спеціальні підрозділи
- Норвегія: Збройні сили Норвегії, модифікація HK416N в кількості 24000 штук взята на озброєння в 2010 році
- Польща: Спеціальний підрозділ GROM польської армії
- Словаччина: Контр-тероритичний підрозділ 5th PSU в 2010 році
- Україна: ЗСУ, більшість HK416 прийшли з Нідерландів[3]
- США:
  - спеціальні підрозділи Delta Force армії США
  - спеціальний підрозділ Asymmetric Warfare Group армії США
  - спеціальний підрозділ SWAT поліції округу Колумбія
  - Корпус морської піхоти США, під назвою M27 Infantry Automatic Rifle
- Таїланд: Сухопутні війська Таїланду

### Естонія
Протягом 2021 року Естонські ССО (Сили спеціальних операцій) першими в країні мають перейти на нове озброєння — Heckler & Koch 416 та пістолети Glock 19.
Ці зразки мають прийти на заміну автоматам Heckler & Koch G36 та пістолетам USP. Саме ці зразки використовувались ними у міжнародних місіях.
Для переозброєння естонської армії за результатами тендеру обрані автоматичні гвинтівки Lewis Machine & Tool Company (LMT).

title: Heckler & Koch HK416

wikitext:
{{Infobox Weapon
| name = HK416
| image = [[Файл:HK416N.png|300px]]
| type = [[автоматична гвинтівка]]
| origin = {{GER}} {{USA}}

|is_ranged=yes

|service= починаючи з [[2005]] року
|wars = [[Війна в Афганістані (2001–2021)|Війна в Афганістані]], [[Війна в Іраку (2003—2011)|Війна в Іраку]]

|designer= Ернст Мах (Ernst Mauch)
|manufacturer= [[Heckler & Koch]]
|production_date= 2004 — до сьогодні
|variants= HK416 D10RS,
 HK416 D14.5RS,
 HK416 D16.5RS,
 HK416 D20RS,
 HK416C,
 HK416A5-11",
 HK416A5-14.5",
 HK416A5-16.5",
 HK416A5-20",
 MR223,
 HK417,
 M27 IAR

| weight = 2,95 [[Кілограм|кг]] (9")
 3,02 [[Кілограм|кг]] (10")
 3,49 [[Кілограм|кг]] (14,5")
 3,56 [[Кілограм|кг]] (16,5")
 3,855 [[Кілограм|кг]] (20")
0,250/0,620 [[Кілограм|кг]] (порожній/заряджений магазин)
| length = 797/701 [[Міліметр|мм]] (10″)
 900/804 [[Міліметр|мм]] (14,5″)
 951/855 [[Міліметр|мм]] (16,5″)
 1 037/941 [[Міліметр|мм]] (20″)
 940/840 [[Міліметр|мм]] (M27 IAR)
| part_length= 228 (HK416C)
264 (10″)
368 (14,5″)
419 (16,5″)
505 (20")
420 (M27 IAR)

|cartridge= [[5,56×45 мм НАТО]]
|action= [[Відведення порохових газів|Газовідвідна система з коротким ходом поршня]], [[поворотний затвор]]
|rate= ~850/хв (HK416A5)
|velocity= 788 [[метр за секунду|м/с]] (10,4")
 882 [[метр за секунду|м/с]] (14,5")
 890 [[метр за секунду|м/с]] (16,5")
 917 [[метр за секунду|м/с]] (20")
|range= 200 [[метр|м]] — 600 [[метр|м]] (в залежності від довжини ствола)
|feed= різноманітні [[STANAG 4179|STANAG-сумісні магазини]]: коробчасті на 20, 30, 40 набоїв, барабанні до 100 набоїв.
}}

'''HK416''' — [[автоматична гвинтівка]], створена німецькою компанією [[Heckler & Koch]] на базі карабіна [[M4 (автомат)|М4]] (покращений варіант).

Для початку зброя мала стати змінним модулем для установки на будь-яку нижню частину ствольної коробки гвинтівок [[M4 (автомат)|M4]] та [[M16 (автоматична гвинтівка)|M16]], але пізніше з'явилися і повноцінні автомати.

Назва HK416 символізує походження від M4 і M16.

== Історія ==

Після перегляду та відмови [[Сполучені Штати Америки|США]] від програми штурмових гвинтівок [[XM8|ХМ8]] компанія [[Heckler & Koch]] розробила і запропонувала у [[2004]] році нову альтернативну систему у вигляді карабіна HK416 з калібром [[5,56×45 мм НАТО|5,56×45 мм]].

Німецькі інженери створили зброю візуально та у використанні подібну на зразки американських гвинтівок M4 та M16, яка водночас набагато переважає їх за надійністю та функційністю.

На початку проєкт нової гвинтівки отримав назву HK M4, що призвело до проблем з фірмою [[Colt's Manufacturing Company|Colt]] через порушення прав товарного знаку. В результаті нова зброя отримала назву HK416, яка вказує на спадковість від гвинтівок [[M4 (автомат)|M4]] та [[M16 (автоматична гвинтівка)|M16]].

== Опис зброї ==
[[Файл:NorwegiansolderHK416.jpg|alt=Норвезький солдат з HK416N|left|thumb|Норвезький солдат з HK416N]]

У HK416, на відміну від [[AR-15]], використана розроблена [[Heckler & Koch]] система з коротким ходом газового поршня з [[Heckler & Koch G36|HK G36]]. Таке удосконалення запобігає потраплянню продуктів згорання пороху всередину зброї (недолік систем прямої дії). Зменшення нагріву та засмічення затворної групи підвищує надійність та збільшує термін безперебійної роботи, також — зменшує час чищення й навантаження на основні складові.

HK416 оснащена [[Цівка (зброя)|цівкою]] власної розробки з [[Рейка Пікатіні|рейками Пікатіні]] на всіх чотирьох боках. Це забезпечує сумісність із усіма сучасними аксесуарами до [[M4 (автомат)|M4]]/[[M16 (автоматична гвинтівка)|М16]]. Цівка є «вільноплавною» та не торкається ствола, що покращує влучність.

HK416 має 6-позиційний складаний телескопічний приклад. Кінцівка прикладу може бути як увігнутою, так і вигнутою, також містить відділення для сервісного набору, запасних батарейок або решти дрібних речей.

Зусилля спуску складає 34 [[Ньютон|Н]] (3,47 [[Кілограм-сила|кгс]]). Вага неспорядженого магазина — 250 г.

Ствол HK416 виготовлений методом холодного кування, з 6-ма нарізами за годинниковою стрілкою, довжиною 178 мм, має ресурс у 20000 пострілів.

Завдяки дренажним отворам та іншим модифікаціям, HK416 безпечно працює після занурення у воду.

=== Відмінності від M4 ===

Зовні HK416 подібна до M4: має оновлений складний приклад, що дозволяє стрільцеві змінювати форму «потилиці» на вигнуту чи увігнуту за власним уподобанням. В прикладі є місце для зберігання аксесуарів для обслуговування, запасних батарейок або інших дрібних предметів. Його також можна замінити на інші варіанти, наприклад, на приклад Magpul. HK416 має нове, ергономічніше, пістолетне руків'я, розроблене [[Heckler & Koch|H&K]].

Найголовніша внутрішня відмінність — це система газового поршня з коротким ходом, успадкована від [[G36]]. Для того, аби компенсувати збільшення тиску через нову систему газовідводу, HK416 має потовщений ствол.

Крім цього, регульований газовий блок із поршнем забезпечує надійну роботу у моделях з коротшим стволом із прикріпленим глушником чи без нього. Має складний передній приціл, та задній приціл подібний до [[Heckler & Koch G3|G3]]. Система HK416 доступна як модуль для встановлення на нижні частини наявних гвинтівок родини [[AR-15]], так і як окремий карабін.

== Оператори ==

* {{AUS}}: підрозділ спеціального призначення [[Австралійські Сили Оборони|АСО]]
* {{FRA}}:
** спеціальний підрозділ [[ВПС Франції]],
** У вересні 2016 року головне управління з озброєння ({{lang-fr|Direction Générale de l’Armement}}) ухвалило рішення замінити гвинтівки [[FAMAS]] на гвинтівку AIF ({{lang-fr|Arme Individuelle Future}}; також HK416F) — створену на основі модифікації HK416A5 гвинтівки HK416<ref>{{cite web
 | url = http://www.heckler-koch.com/en/press/detail/article/france-selects-the-hk416-as-its-new-assault-rifle.html
 | title = France selects the HK416 as its new assault rifle
 | date = 26.09.2016
 | publisher = Heckler & Koch
 | accessdate = 27 вересня 2016
 | archive-date = 16 листопада 2016
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20161116004456/http://www.heckler-koch.com/en/press/detail/article/france-selects-the-hk416-as-its-new-assault-rifle.html
 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161116004456/http://www.heckler-koch.com/en/press/detail/article/france-selects-the-hk416-as-its-new-assault-rifle.html |date= 16 листопада 2016 }}</ref>. Таким чином, вперше за свою історію французькі військові матимуть на озброєнні гвинтівки іноземного виробництва. Також HK416 має звичайне компонування, на відміну від [[буллпап]] у FAMAS. Контракт має сукупну вартість €168 млн і тривалість 10 років, перші партії мають надійти вже в 2017 році<ref>{{cite web
 | url = http://www.janes.com/article/64230/french-army-selects-hk416-to-replace-famas
 | title = French Army selects HK416 to replace FAMAS
 | author = Nicholas de Larrinaga
 | publisher = IHS Jane's Defence Weekly
 | date = 30 September 2016
 | accessdate = 4 січня 2017
 | archive-date = 3 жовтня 2016
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20161003135923/http://www.janes.com/article/64230/french-army-selects-hk416-to-replace-famas
 }}</ref>.
* {{GER}}: підрозділ [[Сухопутні війська Німеччини#Сили спеціального призначення (KSK)|KSK]] [[Бундесвер]]у
* {{IDN}}: контр-терористичий підрозділ ''[[Denjaka]]'' [[ВМС Індонезії]]
* {{ITA}}: спеціальні підрозділи
* {{JPN}}: [[Морські Сили Самооборони Японії]]
* {{MYS}}: спеціальні підрозділи ВМС Малайзії
* {{NED}}: спеціальні підрозділи
* {{NOR}}: [[Збройні сили Норвегії]], модифікація HK416N в кількості 24000 штук взята на озброєння в 2010 році
* {{POL}}: Спеціальний підрозділ [[GROM]] [[Збройні сили Польщі|польської армії]]
* {{SVK}}: Контр-тероритичний підрозділ 5th PSU в 2010 році
* {{UKR}}: ЗСУ, більшість HK416 прийшли з Нідерландів<ref>{{cite web|url=https://armourersbench.com/2023/06/18/heckler-koch-hk416s-in-ukraine/|title=Heckler & Koch HK416s in Ukraine|publisher=The Armourer's Bench|date=18 червня 2023|archive-date=18 червня 2023|archiveurl=https://web.archive.org/web/20230618163824/https://armourersbench.com/2023/06/18/heckler-koch-hk416s-in-ukraine/}}</ref>
* {{USA}}:
** спеціальні підрозділи [[Дельта (спецпідрозділ)|Delta Force]] [[Армія США|армії США]]
** спеціальний підрозділ [[Asymmetric Warfare Group]] армії США
** спеціальний підрозділ [[SWAT]] поліції [[округ Колумбія|округу Колумбія]]
** [[Корпус морської піхоти США]], під назвою ''M27 Infantry Automatic Rifle''
* {{THA}}: [[Сухопутні війська Таїланду]]

=== Естонія ===

Протягом 2021 року Естонські ССО (Сили спеціальних операцій) першими в країні мають перейти на нове озброєння — Heckler & Koch 416 та пістолети [[Glock 19]]<ref name="mil.2021-02-10">{{cite web
 | url = https://mil.in.ua/uk/news/estonski-sso-perejdut-na-nove-ozbroyennya/
 | title = Естонські ССО перейдуть на нове озброєння
 | author = Люксіков Михайло
 | publisher = Український мілітарний портал
 | date = 2021-02-10
 | accessdate = 16 лютого 2021
 | archive-date = 10 лютого 2021
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20210210183105/https://mil.in.ua/uk/news/estonski-sso-perejdut-na-nove-ozbroyennya/
 }}</ref>.

Ці зразки мають прийти на заміну автоматам [[Heckler & Koch G36]] та пістолетам [[HK P8|USP]]. Саме ці зразки використовувались ними у міжнародних місіях<ref name="mil.2021-02-10"/>.

Для переозброєння естонської армії за результатами тендеру обрані автоматичні гвинтівки Lewis Machine & Tool Company (LMT)<ref name="mil.2021-02-10"/>.

== Примітки ==
{{reflist|3}}

== Див. також ==
* [[HK 417]]

== Посилання ==

* [http://www.heckler-koch.com/ Сайт виробника] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170205214533/http://www.heckler-koch.com/ |date=5 лютого 2017 }}
* [http://www.heckler-koch.com/en/products/military/assault-rifles/hk416-a5/hk416-a5-11/overview.html Огляд HK416A5] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160918101059/http://www.heckler-koch.com/en/products/military/assault-rifles/hk416-a5/hk416-a5-11/overview.html |date=18 вересня 2016 }} на сайті виробника
* [http://weapon.at.ua/load/290-1-0-698 Історія та опис Heckler & Koch HK416] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110804012517/http://weapon.at.ua/load/290-1-0-698 |date=4 серпня 2011 }} на сайті weapon.at.ua

{{Сучасна піхотна зброя США}}
{{Похідні від ArmaLite AR-10}}
{{ВП-портали|Військова техніка|}}

{{Firearms-stub}}

[[Категорія:Автомати Німеччини]]
[[Категорія:Автомати США]]
[[Категорія:Heckler & Koch]]
[[Категорія:Сімейство AR-15]]
[[Категорія:Автомати з коротким ходом поршня]]

title: HK416

Тип: автоматична гвинтівка

Походження: Німеччина США

title: Історія використання

На озброєнні: починаючи з 2005 року

Війни: Війна в Афганістані, Війна в Іраку

title: Історія виробництва

Розробник: Ернст Мах (Ernst Mauch)

Виробник: Heckler & Koch

Виготовлення: 2004 — до сьогодні

title: Характеристики

Набій: 5,56×45 мм НАТО

Дія: Газовідвідна система з коротким ходом поршня, поворотний затвор

Характеристики: Дальність вогню

Ефективна: 200 м — 600 м (в залежності від довжини ствола)

Система живлення: різноманітні STANAG-сумісні магазини: коробчасті на 20, 30, 40 набоїв, барабанні до 100 набоїв.


text:
# Рябчинська Юлія Петрівна
Ю́лія Петрі́вна Рябчи́нська (*21 січня 1947, Піщанка Вінницька область, УРСР — †13 січня 1973, Палеостомі, Грузинська РСР) — українська веслярка, байдарочниця, олімпійська чемпіонка (1972), чемпіонка світу (1971)

## Біографія
Ю. Рябчинська народилась у 1947 році в районному центрі Піщанка на Вінниччині, у багатодітній сім'ї. З дитинства працювала на ланах, там же закінчила школу. В атестаті мала дві трійки і одну з них з фізичного виховання. Юлія Рябчинська мріяла потрапити до естрадно-циркового училища, але її не прийняли. Юлія влаштувалась на курси медичних сестер у Вінниці (зараз Вінницький медичний коледж ім. акад. Д. К. Заболотного[недоступне посилання з липня 2019]). Саме тут вперше побачила веслування і зацікавилася. 5 вересня 1972 року Юлія веслом спробувала олімпійську воду.
Виступаючи за СРСР на мюнхенській Олімпіаді, вона отримала золоту медаль за перемогу в перегонах байдарок на 500 метрів
Підготував Юлію Рябчинську — чемпіонку Ігор ХХ Олімпіади (1972 р.) на байдарці-одиночці, чемпіонку світу (1971 р.) на байдарці-четвірці  Дяченко Геннадій Павлович — заслужений тренер УРСР (1968 р.), заслужений тренер СРСР (1973 р.).
«Геннадій Павлович Дяченко — кваліфікований тренер і дуже чуйна людина. У свій час він підтримав моє бажання стати мамою, вважаючи, що головне призначення жінки — дати життя людині. Тому народження мого сина сприйняв як стимул довести всім, що свого слова у спорті я ще не сказала. Поки я тренувалася, Геннадій Павлович з моїм немовлям на руках години три ходив уздовж берега, встигаючи за цей час нагодувати і приспати маля. Нам із ним дуже легко працювалося. Ми завжди знаходили спільну мову в усьому: разом працювали, разом раділи»
Юлія Рябчинська, олімпійська чемпіонка
В 1973 році Юлія трагічно загинула. Через чотири місяці після олімпійської звитяги Рябчинська брала участь у тренувальному зборі на озері Палеостомі в Грузії і, упавши там у холодну воду, померла від переохолодження. Похована вона в Піщанці.

## Вшанування пам'яті
У школі, де навчалась Юлія Рябчинська, створений музей, її ім'ям названа вулиця в Піщанці і м. Поті (Грузія, де вона загинула).
На корпусі № 2 медичного коледжу ім. акад. Д. К. Заболотного розміщена меморіальна дошка "В цьому будинку в 1967—1968 роках навчалась Юлія Рябчинська чемпіонка ХХ Олімпійських ігор з веслування на байдарках і каное."Тренувалася в Одесі в добровільному спортивному товаристві «Локомотив».

## Відзнаки
- Орден "Знак Пошани"

- Звання "Заслужений майстер спорту СРСР"

title: Рябчинська Юлія Петрівна

wikitext:
{{особа
|зображення = Рябчинська Юлія Петрівна.jpg
}}
{{MedalTableTop}}
{{MedalSport | [[Веслування на байдарках і каное]]}}
{{MedalCountry|{{URS}}}}
{{MedalOlympic}}
{{MedalGold| [[Літні Олімпійські ігри 1972|1972 Мюнхен]] | Байдарка-одиночка, 500 метрів}}
{{MedalBottom}}

[[Файл:Yulia Riabchynska tomb 2.JPG|міні|Могила Юлії Рябчинської на кладовищі у Піщанці]]

'''Ю́лія Петрі́вна Рябчи́нська''' (*[[21 січня]] [[1947]], [[Піщанка (селище)|Піщанка]] [[Вінницька область]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]] — †[[13 січня]] [[1973]], [[Палеостомі]], [[Грузинська Радянська Соціалістична Республіка|Грузинська РСР]]) — українська веслярка, байдарочниця, [[олімпійський чемпіон|олімпійська чемпіонка]] (1972), чемпіонка світу (1971)

== Біографія ==

Ю. Рябчинська народилась у 1947 році в районному центрі [[Піщанка (селище)|Піщанка]] на Вінниччині, у багатодітній сім'ї. З дитинства працювала на ланах, там же закінчила школу. В атестаті мала дві трійки і одну з них з фізичного виховання. Юлія Рябчинська мріяла потрапити до естрадно-циркового училища, але її не прийняли. Юлія влаштувалась на курси медичних сестер у Вінниці (зараз [http://vmc.vn.ua/index.php/history/14-pislavoenny Вінницький медичний коледж ім. акад. Д. К. Заболотного]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}). Саме тут вперше побачила веслування і зацікавилася. [[5 вересня]] [[1972]] року Юлія веслом спробувала олімпійську воду.

Виступаючи за СРСР на мюнхенській Олімпіаді, вона отримала золоту медаль за перемогу в перегонах байдарок на 500 метрів<ref>[http://www.databaseolympics.com/games/gamessport.htm?g=18&sp=CAN «1972 Summer Olympics — München, Germany — Canoeing»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080919043724/http://www.databaseolympics.com/games/gamessport.htm?g=18&sp=CAN |date=19 вересня 2008 }} ''databaseOlympics.com''<small> (Retrieved on August 27, 2008)</small></ref>

Підготував Юлію Рябчинську — чемпіонку Ігор ХХ Олімпіади (1972 р.) на байдарці-одиночці, чемпіонку світу (1971 р.) на байдарці-четвірці  Дяченко Геннадій Павлович — заслужений тренер УРСР (1968 р.), заслужений тренер СРСР (1973 р.).

«Геннадій Павлович Дяченко — кваліфікований тренер і дуже чуйна людина. У свій час він підтримав моє бажання стати мамою, вважаючи, що головне призначення жінки — дати життя людині. Тому народження мого сина сприйняв як стимул довести всім, що свого слова у спорті я ще не сказала. Поки я тренувалася, Геннадій Павлович з моїм немовлям на руках години три ходив уздовж берега, встигаючи за цей час нагодувати і приспати маля. Нам із ним дуже легко працювалося. Ми завжди знаходили спільну мову в усьому: разом працювали, разом раділи»

Юлія Рябчинська, олімпійська чемпіонка<ref>{{Cite book
|title=Олімпійське сузір’я України: Тренери
|last=С. Н. Бубка, М. М. Булатова
|year=2011
|publisher=Олімпійська  л - ра
|location=Київ
|pages=81, 87
|language=укр.
|isbn=978-966-8708-44-2
}}</ref>

В 1973 році Юлія трагічно загинула. Через чотири місяці після олімпійської звитяги Рябчинська брала участь у тренувальному зборі на озері [[Палеостомі]] в Грузії і, упавши там у холодну воду, померла від переохолодження. Похована вона в Піщанці.

== Вшанування пам'яті ==
У школі, де навчалась Юлія Рябчинська, створений музей, її ім'ям названа вулиця в Піщанці і м. Поті (Грузія, де вона загинула).

На корпусі № 2 медичного коледжу ім. акад. Д. К. Заболотного розміщена меморіальна дошка "В цьому будинку в 1967—1968 роках навчалась Юлія Рябчинська чемпіонка ХХ Олімпійських ігор з веслування на байдарках і каное."Тренувалася в [[Одеса|Одесі]] в добровільному спортивному товаристві «Локомотив».<ref>David Wallechinsky and Jamie Loucky (2008). «Canoeing: Women's Kayak Singles 500 Meters». ''The Complete Book of the Summer Olympics: 2008 Edition''. London: Aurum Press Limited. p. 491.</ref>

== Відзнаки ==
* Орден [[Орден «Знак Пошани»|"Знак Пошани"]]

* Звання [[Заслужений майстер спорту СРСР|"Заслужений майстер спорту СРСР"]]

== Див. також ==
* [[Олімпійські чемпіони (Одеса)]]

== Посилання ==
{{reflist}}

* [http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ry/yuliya-ryabchinskaya-1.html Профіль на Sports-reference.com]
{{Бібліоінформація}}
{{Olympic-medalist-stub}}
{{Олімпійські чемпіонки з веслування у байдарках-одиночках на дистанції 500 метрів}}
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Українські веслувальниці на байдарках і каное]]
[[Категорія:Українські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Уродженці Піщанки]]
[[Категорія:Радянські веслувальниці на байдарках і каное]]
[[Категорія:Потонулі]]
[[Категорія:Олімпійські чемпіони з веслування на байдарках і каное]]
[[Категорія:Радянські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 1972]]
[[Категорія:Веслувальники на байдарках і каное на літніх Олімпійських іграх 1972]]

title: Рябчинська Юлія Петрівна

Народилася: 21 січня 1947 · Піщанка, Вінницька область, Українська РСР, СРСР

Померла: 13 січня 1973 (25 років) · Поті, Грузинська РСР, СРСР · ·утоплення

Поховання: Піщанський район

Країна: СРСР

Діяльність: каноїст, каноїстка

Вага: 63 кг

Нагороди: орден «Знак Пошани» · заслужений майстер спорту СРСР

title: Олімпійські ігри

Золото: 1972 Мюнхен · Байдарка-одиночка, 500 метрів


text:
# Ophidion marginatum
Ophidion marginatum — вид риб родини Ошибневих (Ophidiidae). Поширений у західній Атлантиці від Нью-Йорку до північно-східної Флориди, США. Морська субтропічна демерсальна риба, що сягає 25 см довжиною.

title: Ophidion marginatum

wikitext:
{{Italic title}}{{Картка:Таксономія
| name = ''Ophidion marginatum''
| image = Striped cusk-eel.jpg
| image_width = 250px
| image_caption =
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=190213|title=Ophidion marginatum|accessdate=29 січня 2013|assessors=Robins, R.H.|assessor-link=|year=2015|version=2015.4}}</ref>
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| subregnum = [[Справжні багатоклітинні (підцарство)|Справжні багатоклітинні]] (Eumetazoa)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| subphylum = [[Черепні]] (Craniata)
| subphylum2 = [[Хребетні]] (Vertebrata)
| superclassis = [[Щелепні]] (Gnathostomata)
| classis = [[Променепері]] (Actinopterygii)
| subclassis = [[Новопері]] (Neopterygii)
| infraclassis = [[Костисті риби]] (Teleostei)
| ordo = [[Ошибнеподібні]] (Ophidiiformes)
| familia = [[Ошибневі]] (Ophidiidae)
| genus = [[Ошибень]] (''Ophidion'')
| species = '''''O. marginatum'''''
| binomial = ''Ophidion marginatum''
| binomial_authority =  DeKay, 1842
| synonyms = * ''Ophidium marginatum'' DeKay, 1842
* ''Rissola marginata'' (DeKay, 1842)
| wikispecies = Ophidion marginatum
| commons = Ophidion marginatum
| itis = 164852
| eol = 205860
}}

'''''Ophidion marginatum''''' — вид риб [[родина (біологія)|родини]] [[ошибневі|Ошибневих]] (Ophidiidae). Поширений у західній [[Атлантика|Атлантиці]] від [[Нью-Йорк (штат)|Нью-Йорку]] до північно-східної [[Флорида|Флориди]], [[Сполучені Штати Америки|США]]. Морська субтропічна [[демерсальна риба]], що сягає 25 см довжиною.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{FishBase species | genus = Ophidion | species = marginatum| id = 3114 | month = December | year = 2012}}

{{Actinopterygii-stub}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Ошибень]]
[[Категорія:Тварини, описані 1842]]
[[Категорія:Риби Атлантики]]
[[Категорія:Риби США]]

title: ?Ophidion marginatum

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Підцарство: Справжні багатоклітинні (Eumetazoa)

Тип: Хордові (Chordata)

Підтип: Черепні (Craniata)

Надклас: Щелепні (Gnathostomata)

Клас: Променепері (Actinopterygii)

Підклас: Новопері (Neopterygii)

Інфраклас: Костисті риби (Teleostei)

Ряд: Ошибнеподібні (Ophidiiformes)

Родина: Ошибневі (Ophidiidae)

Рід: Ошибень (Ophidion)

Вид: O. marginatum

Вікісховище: Ophidion marginatum

Віківиди: Ophidion marginatum


text:
# Кохання у великому місті 3 (серіал)
«Кохання у великому місті 3» — серіал режисера Марюса Вайсберга та Девіда Додсона, який вийшов на екрани в 2014 році. Продовження фільмів «Кохання у великому місті», «Кохання у великому місті 2» та «Кохання у великому місті 3», фактично розвиваються ідеї, закладені в третій частині франшизи.

## Зміст
У житті кожного батька рано чи пізно настає момент, коли дружина відлітає на заслужений відпочинок, а він залишається один на один із власною дитиною. Здавалося би — нічого складного! Так подумали Ігор, Артем і Сауна, навіть не підозрюючи, який «водоспад» пригод накриє їх з головою.
Змучені «принадами» батьківства, хлопці зустрічають свого старого приятеля Святого Валентина. Знімаючи стрес за пляшкою віскі, хлопці жартома мріють про те, щоб їхні діти скоріше стали дорослими.
А на ранок, шоковані татусі розуміють — їх мрія збулася і тепер вони на власній шкурі зрозуміють, що значить приказка: Великі діти — великі проблеми …

## Ролі
| Актор                | Роль                                               |
| -------------------- | -------------------------------------------------- |
| Олексій Чадов        | Артем Ісаєв                                        |
| Віра Брежнєва        | Катя Ісаєва                                        |
| Олександр Петров     | Артем Ісаєв-молодший (дорослий син Артема та Каті) |
| Іван Шмаков          | Артем Ісаєв (син Артема та Каті (6 років))         |
| Вілле Хаапасало      | «Сауна»                                            |
| Анастасія Задорожна  | Аліса                                              |
| Володимир Зеленський | Ігор Зеленський                                    |
| Світлана Ходченкова  | Настя                                              |
| Філіп Кіркоров       | Святий Валентин "Бедросович"                       |
| Шерон Стоун          | Анжела Блейк                                       |
| Ольга Мокшина        | Христина Артурівна                                 |
| Вероніка Вернадська  | Таня                                               |
| Ігор Жижикін         | Олег                                               |
| Катерина Клімова     | Анна                                               |
| Олег Кленов          | охоронець олігарха                                 |
| Михайло Салін        | капітан поліції                                    |
| Дмитро Михайлик      | охоронець олігарха                                 |

## Створення
Після успіху двох перших частин фільму «Кохання у великому місті», логічним і передбачуваним була поява у прокаті третьої частини франшизи «Кохання у великому місті 3» режисера Марюса Вайсберга, яка показала непогані результати за перший прокатний тиждень.

## Історія створення, зйомки, підбір акторів
Рішення про створення третьої частини було прийнято відразу після успішного прокату другої. У фільмі знімався весь основний акторський склад попередніх частин, плюс «запрошена зірка» Шерон Стоун і кілька інших російських акторів. Крім цього, кінокомпанія «Леополіс» в соцмережі «Однокласники» оголосила кастинг дітей 6-7 років і 18-20 років, на ролі дітей головних героїв.

## Вихід в ефір
3 березня 2014 року серіал вийшов в ефір. Всього в першому сезоні було знято 8 серій по 43-45 хвилин кожна. 22 квітня 2014 року серіал вийшов і на ДВД.

## Знімальна група
- Режисер — Марюс Вайсберг, Алехандро Де Леон
- Сценарист — Андрій Яковлєв, Михайло Савін, Юрій Костюк
- Продюсер — Сергій Лівнєв, Володимир Зеленський, Сергій Шефір

title: Кохання у великому місті 3 (серіал)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Кохання у великому місті 3 (серіал)
| оригінальна назва = Любовь в большом городе 3 (сериал)
| Жанр           = [[комедія]]
| Режисер        = [[Вайсберг Марюс Ерікович|Марюс Вайсберг]]
[[Алехандро Де Леон]]
| Продюсер       = [[Сергій Лівнєв]]
[[Володимир Зеленський]]
[[Сергій Шефір]]
| сценарист      = [[Андрій Яковлєв]]
[[Михайло Савін]]
[[Юрій Костюк]]
| актори         = [[Олексій Чадов]]
[[Володимир Зеленський]]
[[Світлана Ходченкова]]
[[Віра Брежнєва]]
[[Вілле Хаапасало]]
[[Настя Задорожна]]
[[Філіп Кіркоров]]
[[Шерон Стоун]]
[[Ігор Жижикін]]
[[Климова Катерина Олександрівна|Катерина Клімова]]
| Оператор       = [[Брюс Алан Грін]]
| Виробник       = Студія Квартал 95
| Кошторис       = 2 500 000 $
| країна         = [[Україна]]
| тривалість     = 360 хвилин
| рік            = 2014
| imdb_id         = 2739884
| попередній       = [[Кохання у великому місті 3]]
}}

'''«Кохання у великому місті 3»''' — серіал режисера [[Вайсберг Марюс Ерікович|Марюса Вайсберга]] та Девіда Додсона, який вийшов на екрани в 2014 році. Продовження фільмів «[[Кохання у великому місті]]», «[[Кохання у великому місті 2]]» та «[[Кохання у великому місті 3]]», фактично розвиваються ідеї, закладені в третій частині франшизи.

== Зміст ==
У житті кожного батька рано чи пізно настає момент, коли дружина відлітає на заслужений відпочинок, а він залишається один на один із власною дитиною. Здавалося би — нічого складного! Так подумали Ігор, Артем і Сауна, навіть не підозрюючи, який «водоспад» пригод накриє їх з головою.

Змучені «принадами» батьківства, хлопці зустрічають свого старого приятеля Святого Валентина. Знімаючи стрес за пляшкою віскі, хлопці жартома мріють про те, щоб їхні діти скоріше стали дорослими.

А на ранок, шоковані татусі розуміють — їх мрія збулася і тепер вони на власній шкурі зрозуміють, що значить приказка: Великі діти — великі проблеми …

== Ролі ==
{{ВРоляхВерх}}
{{ВРолях|[[Олексій Чадов]]||Артем Ісаєв}}
{{ВРолях|[[Віра Брежнєва]]||Катя Ісаєва}}
{{ВРолях|[[Петров Олександр Андрійович|Олександр Петров]]||Артем Ісаєв-молодший (дорослий син Артема та Каті)}}
{{ВРолях|[[Іван Шмаков]]||Артем Ісаєв (син Артема та Каті (6 років))}}
{{ВРолях|[[Вілле Хаапасало]]||«Сауна»}}
{{ВРолях|[[Анастасія Задорожна]]||Аліса}}
{{ВРолях|[[Володимир Зеленський]]||Ігор Зеленський}}
{{ВРолях|[[Світлана Ходченкова]]||Настя}}
{{ВРолях|[[Філіп Кіркоров]]||Святий Валентин "Бедросович"}}
{{ВРолях|[[Шерон Стоун]]||Анжела Блейк}}
{{ВРолях|[[Ольга Мокшина]]||Христина Артурівна}}
{{ВРолях|[[Вероніка Вернадська]]||Таня}}
{{ВРолях|[[Ігор Жижикін]]||Олег}}
{{ВРолях|[[Климова Катерина Олександрівна|Катерина Клімова]]||Анна}}
{{ВРолях|[[Олег Кленов]]||охоронець олігарха}}
{{ВРолях|[[Михайло Салін]]||капітан поліції}}
{{ВРолях|[[Дмитро Михайлик]]||охоронець олігарха}}
{{ВРоляхНиз}}

== Створення ==
Після успіху двох перших частин фільму «Кохання у великому місті», логічним і передбачуваним була поява у прокаті третьої частини франшизи «Кохання у великому місті 3» режисера [[Марюс Вайсберг|Марюса Вайсберга]], яка показала непогані результати за перший прокатний тиждень.

== Історія створення, зйомки, підбір акторів ==
Рішення про створення третьої частини було прийнято відразу після успішного прокату другої. У фільмі знімався весь основний акторський склад попередніх частин, плюс «[[запрошена зірка]]» [[Шерон Стоун]] і кілька інших російських акторів. Крім цього, [[Леополіс (кінокомпанія)|кінокомпанія «Леополіс»]] в [[Однокласники (соціальна мережа)|соцмережі «Однокласники»]] оголосила [[кастинг]] дітей 6-7 років і 18-20 років, на ролі дітей головних героїв.

== Вихід в ефір ==
[[3 березня]] [[2014 у кіно|2014]] року серіал вийшов в ефір. Всього в першому сезоні було знято 8 серій по 43-45 хвилин кожна. 22 квітня 2014 року серіал вийшов і на ДВД.

== Знімальна група ==
* Режисер — [[Вайсберг Марюс Ерікович|Марюс Вайсберг]], [[Алехандро Де Леон]]
* Сценарист — [[Андрій Яковлєв]], [[Михайло Савін]], [[Юрій Костюк]]
* Продюсер — [[Сергій Лівнєв]], [[Володимир Зеленський]], [[Сергій Шефір]]

== Див. також ==
* [[Кохання у великому місті 3]]

== Посилання ==
* [http://www.kinopoisk.ru/film/839223/ Кохання у великому місті 3 (серіал)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141105215522/http://www.kinopoisk.ru/film/839223/ |date=5 листопада 2014 }} на сайті [[kinopoisk.ru]]

{{ac}}
{{Фільми Марюса Вайсберга}}

title: Любовь в большом городе 3 (сериал)

Жанр: комедія

Режисер: Марюс Вайсберг · Алехандро Де Леон

Продюсер: Сергій Лівнєв · Володимир Зеленський · Сергій Шефір

Сценарист: Андрій Яковлєв · Михайло Савін · Юрій Костюк

На основі: Кохання у великому місті 3

У головних · ролях: Олексій Чадов · Володимир Зеленський · Світлана Ходченкова · Віра Брежнєва · Вілле Хаапасало · Настя Задорожна · Філіп Кіркоров · Шерон Стоун · Ігор Жижикін · Катерина Клімова

Оператор: Брюс Алан Грін

Тривалість: 360 хвилин

Попередній: Кохання у великому місті 3


text:
# Янове
Янове (біл. вёска Янава) — село в складі Борисовського району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Зембинській сільській раді, розташоване в північно-східній частині області.

title: Янове

wikitext:
{{НП
 |країна                  = {{BLR}}
 |статус                  = Село
 |українська назва        = Янове
 |оригінальна назва       = {{lang-be|вёска Янава}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
|опис зображення = |lat_dir = N|lat_deg = 54|lat_min = 19|lat_sec = 23

  |lon_dir = E|lon_deg = 28|lon_min = 13|lon_sec = 23
  |CoordAddon             =
 |размер карты страны     = 300
 |размер карты региона    = 300
 |размер карты района     =
 |вид регіону             = Область
 |регион                  = Мінська область
 |регіон в таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   = [[Борисовський район (Білорусь)|Борисовський]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =   Сільрада Білорусі{{!}}Сільська рада
|община                  = Зембинська сільська рада
 |община в таблиці        =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |year                    =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |плотность              =
  |агломерація            =
  |національний склад     = [[білоруси]]
  |конфесійний склад=
 |часовий пояс            =
 |DST                     =
 |телефонний код          = +375-17-7
 |поштовий індекс         = 222133
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = [[ЗКАТУ|Код ЗКАТУ]]
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   = Офіційна адреса
 |add2                    = 222133, Менская вобласьць,
Барысаўскі раён,
Зэмбінскі сельсавет
Вёска Янава
 |add3n                   = Телефон
 |add3                    = +375-17-7
 |add4n                   =
 |add4                    =
}}
'''Янове''' ({{lang-be|вёска Янава}}) — [[село]] в складі [[Борисовський район (Білорусь)|Борисовського району]] [[Мінська область|Мінської області]], [[Білорусь]]. Село підпорядковане [[Зембинська сільська рада|Зембинській сільській раді]], розташоване в північно-східній частині області.

== Джерела ==
* «[[Міста і села Білорусі|Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах]]» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. {{ref-bl}}

== Див. також ==
* [[Адміністративний поділ Білорусі]]
* [[Список міст Білорусі]]
* [[Селища міського типу Білорусі]]
* [[Райони Білорусі]]

== Посилання ==
* [http://www.ex-press.by/ Новини Борисова й Борисівського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130805224031/http://www.ex-press.by/ |date=5 серпня 2013 }}
* [https://web.archive.org/web/20130811230117/http://belaruscity.net/borisov/towns.php Каталог сіл Борисівського району]

{{Зембинська сільська рада}}

{{Belarus-stub}}

[[Категорія:Села Мінської області]]
[[Категорія:Населені пункти Борисовського району (Білорусь)]]
[[Категорія:Зембинська сільська рада]]

title: Країна

Країна: Білорусь

Область: Мінська область

Район: Борисовський

Сільська рада: Зембинська сільська рада

Національний склад: білоруси

Часовий пояс: UTC+3 (Зембинська сільська рада)

Транслітерація назви: Janova

Офіційна адреса: 222133, Менская вобласьць, · Барысаўскі раён, · Зэмбінскі сельсавет · Вёска Янава


text:
# Кальгар
Кальгар (перс. قالهر) — село в Ірані, у дегестані Гастіджан, у Центральному бахші, шахрестані Деліджан остану Марказі. За даними перепису 2006 року, його населення становило 894 особи, що проживали у складі 290 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 8,98 °C, середня максимальна – 26,35 °C, а середня мінімальна – -10,94 °C. Середня річна кількість опадів – 185 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 4,04             | 5,26             | 8,29             | 14,86            | 20,28            | 25,28            | 26,35            | 25,90            | 21,92            | 16,16            | 10,18            | 5,03             |                  |
| Середня температура, °C                       | −3,46            | −2,21            | 0,80             | 7,38             | 12,79            | 17,79            | 21,22            | 20,77            | 16,78            | 11,02            | 5,04             | −0,11            |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −10,94           | −9,69            | −6,68            | −0,1             | 5,31             | 10,31            | 16,06            | 15,62            | 11,64            | 5,87             | −0,11            | −5,24            |                  |
| Норма опадів, мм                              | 26               | 29               | 38               | 27               | 20               | 3                | 3                | 1                | 0                | 6                | 13               | 19               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 1.46             | 2.07             | 2.46             | 2.39             | 2.09             | 2.05             | 1.72             | 1.56             | 1.62             | 1.58             | 1.55             | 1.38             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 9645             | 12653            | 15595            | 18892            | 22626            | 26605            | 25969            | 24557            | 21627            | 16297            | 11635            | 9412             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Кальгар

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Кальгар
  |native_name            = قالهر
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 33 | latm = 53 | lats = 21.9984 | latNS = N
  |longd = 51 | longm = 0 | longs = 0 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|33.889444|51|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Марказі]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Деліджан (шагрестан)|Деліджан]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Центральний (бахш, шагрестан Деліджан)|Центральний]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Гастіджан (дегестан)|Гастіджан]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 894
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Кальгар''' ({{lang-fa|قالهر}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Гастіджан (дегестан)|Гастіджан]], у [[Центральний (бахш, шагрестан Деліджан)|Центральному]] бахші, шахрестані [[Деліджан (шагрестан)|Деліджан]] остану [[Марказі]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 894 особи, що проживали у складі 290 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/00.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 8,98 °C, середня максимальна – 26,35 °C, а середня мінімальна – -10,94 °C. Середня річна кількість опадів – 185 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=25 березня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=-3.46           | Січ_сер_опади=26
| Лют_сер=-2.21           | Лют_сер_опади=29
| Бер_сер=0.80           | Бер_сер_опади=38
| Кві_сер=7.38           | Кві_сер_опади=27
| Тра_сер=12.79           | Тра_сер_опади=20
| Чер_сер=17.79           | Чер_сер_опади=3
| Лип_сер=21.22           | Лип_сер_опади=3
| Сер_сер=20.77           | Сер_сер_опади=1
| Вер_сер=16.78           | Вер_сер_опади=0
| Жов_сер=11.02           | Жов_сер_опади=6
| Лис_сер=5.04           | Лис_сер_опади=13
| Гру_сер=-0.11           | Гру_сер_опади=19

| Січ_сер_мін= -10.94       | Січ_сер_макс= 4.04
| Лют_сер_мін= -9.69       | Лют_сер_макс= 5.26
| Бер_сер_мін= -6.68       | Бер_сер_макс= 8.29
| Кві_сер_мін= -0.10       | Кві_сер_макс= 14.86
| Тра_сер_мін= 5.31       | Тра_сер_макс= 20.28
| Чер_сер_мін= 10.31       | Чер_сер_макс= 25.28
| Лип_сер_мін= 16.06       | Лип_сер_макс= 26.35
| Сер_сер_мін= 15.62       | Сер_сер_макс= 25.90
| Вер_сер_мін= 11.64       | Вер_сер_макс= 21.92
| Жов_сер_мін= 5.87       | Жов_сер_макс= 16.16
| Лис_сер_мін= -0.11       | Лис_сер_макс= 10.18
| Гру_сер_мін= -5.24       | Гру_сер_макс= 5.03

|Січ_вітер = 1.46	|Січ_рад = 9645
|Лют_вітер = 2.07	|Лют_рад = 12653
|Бер_вітер = 2.46	|Бер_рад = 15595
|Кві_вітер = 2.39	|Кві_рад = 18892
|Тра_вітер = 2.09	|Тра_рад = 22626
|Чер_вітер = 2.05	|Чер_рад = 26605
|Лип_вітер = 1.72	|Лип_рад = 25969
|Сер_вітер = 1.56	|Сер_рад = 24557
|Вер_вітер = 1.62	|Вер_рад = 21627
|Жов_вітер = 1.58	|Жов_рад = 16297
|Лис_вітер = 1.55	|Лис_рад = 11635
|Гру_вітер = 1.38	|Гру_рад = 9412
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Остан Марказі}}

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Деліджан]]

title: Координати33°53′22″ пн. ш. 51°00′00″ сх. д. / 33.889444° пн. ш. 51° сх. д.: 33°53′21.9984″ пн. ш. 51°0′0″ сх. д. / 33.889444000° пн. ш. 51.00000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Марказі

Шагрестан: Деліджан

Бахш: Центральний

Дегестан: Гастіджан

Населення (2006)

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка
Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка — театр у Києві, створений 15 березня 1919 року на базі націоналізованого радянською владою Державного драматичного театру України, створеного урядом Української Держави.

## Історія
15 березня 1919 року згідно із наказом радянської влади «Про націоналізацію київських театрів» Державний драматичний театр України був перейменований у «Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка». Він об'єднав акторів Державного драматичного театру та Молодого театру Леся Курбаса.
Очолили збірний колектив Лесь Курбас та Олександр Загаров.
На підмостках театру співіснували, з одного боку реалізм «Ревізора», поставленого Загаровим, з другого — умовність, новаторський пошук Курбаса у «Гайдамаках». Такі різні театри й несхожі режисери не могли ужитися на одній сцені. 1920 року кожен пішов своїм шляхом, одна частина трупи залишилася з Курбасом й творила його театр, інша частина зайнялася антрепризними-гастрольними постановками, мандруючи шість літ по Україні.

## Склад трупи
Склад трупи: Г. Маринич, Г. Юра, Ф. Левицький, І. Замичковський, Г. Борисоглібська, Л. Гаккебуш, М. Тінський, Є. Сидоренко, С. Паньківський, П. Долина, В. Василько, В. Чистякова, С. Семдор, О. Ватуля, О. Юра-Юрський, П. Самійленко, К. Кошевський, Д. Ровинський, І. Садовський, О. Зініна, М. Терещенко, С. К. Бондарчук, М. Морська, Г. Мещерська, К. Бережний, П. Милорадович, К. Осмяловська, Л. Липківський, А. Крамаренко та ін.

wikitext:
{{Театр
| назва          = Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка
| зображення          =
| розмір_зображення     =
| підпис        =
| адреса        = [[Вулиця Заньковецької (Київ)|Мерінгівська]], 8
| місто           = [[Київ]]
| країна        = {{URSR}}
| підпорядкування =
| широта =
| довгота =
| архітектор_будівлі = [[Шлейфер Георгій Павлович|Г. П. Шлейфер]] (побудова), [[Риков Валеріян Микитович|В. М. Риков]] (1918, реконструкція)
| власник =
| місткість = 600 місць
| тип =стаціонарний
| статус = драматичний
| відкрито = [[15 березня]] [[1919]]
| знову відкрито =
| роки роботи = 1919—1920, до 1926 — мандрівний
| перебудовано =
| закрито =
| зруйновано =
| інші назви =
| репертуар =
| керівництво = [[Мар'яненко Іван Олександрович|Іван Мар'яненко]] (комісар), [[Лесь Курбас]] і [[Загаров Олександр Леонідович|Олександр Загаров]] — режисери
| вебсторінка  =
| нагороди =
}}
'''Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка''' — театр у Києві, створений 15 березня 1919 року на базі націоналізованого радянською владою [[Державний драматичний театр|Державного драматичного театру України]], створеного урядом [[Українська Держава|Української Держави]].

== Історія ==
[[15 березня]] [[1919]] року згідно із наказом радянської влади «Про націоналізацію київських театрів» Державний драматичний театр України був перейменований у «''Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка''». Він об'єднав акторів Державного драматичного театру та Молодого театру Леся Курбаса.

Очолили збірний колектив [[Лесь Курбас]] та [[Загаров Олександр Леонідович|Олександр Загаров]].

На підмостках театру співіснували, з одного боку [[реалізм]] «[[Ревізор (комедія)|Ревізора]]», поставленого Загаровим, з другого — умовність, новаторський пошук Курбаса у «Гайдамаках». Такі різні театри й несхожі режисери не могли ужитися на одній сцені. [[1920]] року кожен пішов своїм шляхом, одна частина трупи залишилася з Курбасом й творила його театр, інша частина зайнялася антрепризними-гастрольними постановками, мандруючи шість літ по Україні.

== Склад трупи ==
Склад трупи: [[Маринич Григорій Васильович|Г. Маринич]], [[Юра Гнат Петрович|Г. Юра]], [[Левицький Федір Васильович|Ф. Левицький]], [[Замичковський Іван Едуардович|І. Замичковський]], [[Борисоглібська Ганна Іванівна|Г. Борисоглібська]], [[Гаккебуш Любов Михайлівна|Л. Гаккебуш]], [[Тінський Михайло Львович|М. Тінський]], [[Сидоренко Євгенія Кирилівна|Є. Сидоренко]], [[Паньківський Северин Федорович|С. Паньківський]], [[Долина Павло Трохимович|П. Долина]], [[Василько Василь Степанович|В. Василько]], [[Чистякова Валентина Миколаївна|В. Чистякова]], [[Семдор Семен Зіновійович|С. Семдор]], [[Ватуля Олексій Михайлович|О. Ватуля]], [[Юра-Юрський Олександр Петрович|О. Юра-Юрський]], [[Самійленко Поліна Микитівна|П. Самійленко]], [[Кошевський Костянтин Петрович|К. Кошевський]], [[Ровинський Дмитро Діомидович|Д. Ровинський]], [[Садовський Іван Іванович|І. Садовський]], [[Зініна Олена Андріївна|О. Зініна]], [[Терещенко Марко Степанович|М. Терещенко]], [[Бондарчук Степан Корнійович|С. К. Бондарчук]], [[Морська Марія Іванівна (П'єткевич-Фессінг)|М. Морська]], [[Мещерська Ганна Юхимівна|Г. Мещерська]], [[Бережний Костянтин Тимофійович|К. Бережний]], [[Милорадович Петро Михайлович|П. Милорадович]], [[Осмяловська Катерина Олександрівна|К. Осмяловська]], [[Липківський Олександр Васильович|Л. Липківський]], [[Крамаренко Андрій Іванович|А. Крамаренко]] та ін.

== Посилання ==
{{Портал|Історія|Театр|Україна}}
* [https://web.archive.org/web/20160110074356/http://ukrdrama.dp.ua/history.html Творчий шлях першого державного драматичного театру України]
* [http://leksika.com.ua/11040624/ure/pershiy_teatr_ukrayinskoyi_radyanskoyi_respubliki Перший театр Української Радянської Республіки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304212134/http://leksika.com.ua/11040624/ure/pershiy_teatr_ukrayinskoyi_radyanskoyi_respubliki |date=4 березня 2016 }}
{{Театри Києва}}
[[Категорія:Колишні театри Києва]]
[[Категорія:Український театр]]
[[Категорія:Театри Леся Курбаса]]
[[Категорія:Персоналії:Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка|*]]
[[Категорія:Театри, засновані 1919]]
[[Категорія:Засновані в Києві 1919]]

Країна: УРСР

Місто: Київ

Адреса: Мерінгівська, 8

Назва на честь · (епонім): Шевченко Тарас Григорович

Архітектор: Г. П. Шлейфер (побудова), В. М. Риков (1918, реконструкція)

Місткість: 600 місць

Тип: стаціонарний

Статус: драматичний

Відкрито: 15 березня 1919

Роки роботи: 1919—1920, до 1926 — мандрівний

Керівництво: Іван Мар'яненко (комісар), Лесь Курбас і Олександр Загаров — режисери


text:
# Волиця (Томашовський повіт)
Волиця (пол. Wolica) — село в Польщі, у гміні Желехлінек Томашовського повіту Лодзинського воєводства.
Населення — 30 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Пйотрковського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 14      | 3                  | 9                | 2                    |
| Жінки    | 16      | 3                  | 7                | 6                    |
| Разом    | 30      | 6                  | 16               | 8                    |

title: Волиця (Томашовський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Волиця
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Wolica}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Лодзинське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Томашовський повіт (Лодзинське воєводство)|Томашовський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Желехлінек (гміна){{!}}Желехлінек
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 30
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 44
|поштовий індекс        = 97-226
|автомобільний код      = ETM
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0558676
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Волиця''' ({{lang-pl|Wolica}}) — село в Польщі, у [[Желехлінек (гміна)|гміні Желехлінек]] [[Томашовський повіт (Лодзинське воєводство)|Томашовського повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].
Населення — {{formatnum:30}} {{МНОЖИНА:30|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Пйотрковське воєводство|Пйотрковського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=14 |ЧолПре=3 |ЧолПрац=9 |ЧолПост=2
|Жін=16 |ЖінПре=3 |ЖінПрац=7 |ЖінПост=6
|Разом=30 |РазомПре=6 |РазомПрац=16 |РазомПост=8
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Желехлінек}}

[[Категорія:Села Томашовського повіту (Лодзинське воєводство)]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Томашовський повіт

Гміна: Желехлінек

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: ETM

OSM: ↑2924822 ·R (Ґміна Желехлінек)