text:
# Литовезька сільська територіальна громада
Литовезька сільська громада — територіальна громада в Україні, в Володимирському районі Волинської області. Адміністративний центр — село Литовеж.
Площа громади — 122,42 км², населення — 4190 мешканців (2018).
Утворена 29 липня 2016 року шляхом об'єднання Заболотцівської, Заставненської, Литовезької та Мовниківської сільських рад Іваничівського району..
Утворена (затверджена) згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 708-р у такому ж складі.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Іваничівського району, громада увійшла до складу Володимирського району.

## Населені пункти
До складу громади входять 6 сіл: Біличі, Заболотці, Заставне, Кречів, Литовеж та Мовники.

wikitext:
{{Громада України
|назва = Литовезька сільська
|прапор =
|герб =
|мапа =
|підпис мапи =
|регіон = Волинська
|район = Володимирський
|код громади =
|поштові індекси =
|міста = 0
|смт = 0
|села = 6
|селища = 0
|адреса =
|вебсторінка = https://lotg.gov.ua/
|рада = [[Литовезька сільська рада]]
|голова громади = Олена Леонідівна Касянчук
}}
'''Литовезька сільська громада''' — [[територіальна громада України|територіальна громада]] в Україні, в [[Володимирський район|Володимирському районі]] [[Волинська область|Волинської області]]. Адміністративний центр — село [[Литовеж]].

{{Площа і населення ОТГ|Волинська|Литовезька сільська}}<!-- площа і населення виведуться автоматично з шаблону -->

Утворена 29 липня 2016 року шляхом об'єднання [[Заболотцівська сільська рада (Іваничівський район)|Заболотцівської]], [[Заставненська сільська рада (Іваничівський район)|Заставненської]], [[Литовезька сільська рада|Литовезької]] та [[Мовниківська сільська рада|Мовниківської]] сільських рад Іваничівського району.<ref>{{ВВРУ|2017|25|46}}</ref>.

Утворена (затверджена) згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 708-р у такому ж складі.

19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Іваничівський район|Іваничівського району]], громада увійшла до складу [[Володимирський район|Володимирського району]]<ref name="decree807">{{ПВРУ-807-IX}}</ref>.

== Населені пункти ==
До складу громади входять 6 сіл: [[Біличі (Володимирський район)|Біличі]], [[Заболотці (Володимирський район)|Заболотці]], [[Заставне (Володимирський район)|Заставне]], [[Кречів]], [[Литовеж]] та [[Мовники]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Volyn-obl-stub}}
{{Литовезька сільська громада|nocat=1}}
{{Громади Волинської області}}
[[Категорія:Громади Володимирського району]]
[[Категорія:Громади України за алфавітом]]
[[Категорія:Адміністративний устрій Іваничівського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Волинська область

Район: Володимирський

Утворена: 2020 року

title: Територія та населення

Густота: 34,23 осіб/км²

title: Населені пункти

title: Органи влади

Рада: Литовезька сільська рада

Голова громади: Олена Леонідівна Касянчук


text:
# Кокумін Домей
Кокумін Домей (яп. 国民同盟, «Національний Союз») — колишня японська ультраправа політична партія в Японській імперії що діяла в 1930-х роках.
У 1931 році міністр внутрішніх справ Японської імперії Адачі Кендзо рішуче підтримав несанкціоноване вторгнення імператорської армії Японської імперії на територію Маньчжурії, також він виступав проти дипломатичної політики японського політика Сідехара Кідзюро, за що і був виключений з лав однієї з передових японської політичної партії «конституційно-демократична партія (Японська імперія)». Після свого виключення, пан Адачі Кендзо об'єднався з японськими політиками Накано Сейґо, Акірою Казамі та іншими, щоб сформувати японську праву політичну організацію «Кокумін Домей» у грудні 1932 року.
Політична організація «Кокумін Домей» виступала за запровадження економічної системи в Японській імперії на засадах «дирижизму» яка передбачала державний контроль над стратегічною галуззю промисловості та фінансових установ імперії, а також за створення економічного союзу між Японською імперією та маріонетковою державою Маньчжоу-Го.
«Кокумін Домей» як нова партія складалася в основному з колишніх членів японської «конституційно-демократичної партії» і мала спочатку 32 місця в парламенті. У 1934 році вона вимагала розслідувати «інциденту в Тейдзіні», та намагалась повалити кабінет міністрів, на чолі якого був прем'єр-міністр Сайто Макото. Проте, в 1935 році багато членів повернулися до складу японської «конституційно-демократичної партії», а в 1936 році Накано Сейґо залишив партію, щоб наступного року сформувати іншу японську праву політичну партію «Тохокай», а Акіра Казамі приєднався до аналітичного центру японського політика Фумімаро Коное, «Сьова Кенкюкай». На загальних виборах 1937 року чисельність мандатів партії в парламенті Японської імперії впала з 32 до 11 місць.
У червні 1940 року «Кокумін Домей» було об'єднано з Асоціацією допомоги трону в рамках зусиль японського державного та політичного діяча Хідекі Тодзьо створити в Японській імперії однопартійну державу й після цього «Кокумін Домей» припинило своє існування.

## Результати виборів
| Рік виборів | Голосів   | Голосів   | Місць    | Зміна |
| Рік виборів | кількість | відсотків | Місць    | Зміна |
| ----------- | --------- | --------- | -------- | ----- |
| 1936 рік    | 421 632   | 3,79 %    | 15 / 466 | ▬     |
| 1937 рік    | 281 834   | 2,76 %    | 11 / 466 | ▼ 4   |

### Цитування
1. 1 2  Kenzo Kitagawa. Explanation of Encyclopedia Nipponica. Kotobank (яп.). Asahi Shimbun. Процитовано 14 грудня 2019.
2. ↑  Mitchell.

wikiname: ukwiki

title: Кокумін Домей

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox political party
| назва_партії =
| рідною_мовою = {{nobold|国民同盟}}
| країна = Японія
| logo             =
| колір            = #00B2B2
| leader           = [[Адачі Кендзо]]
| founders         = Адачі Кендзо
[[Сейґо Накано]]
[[Акіра Казамі]]
| відкололась_від = [[Какушінто]]
[[Ріккен Мінсейто]] (окремі фракції)
| поглинута_в = [[Асоціація допомоги трону]]
| ідеологія = [[Фашизм]]<ref name="kitagawa">{{cite web |url=https://kotobank.jp/word/%E5%9B%BD%E6%B0%91%E5%90%8C%E7%9B%9F%28%E6%97%A5%E6%9C%AC%E3%81%AE%E6%97%A7%E6%94%BF%E5%85%9A%29-1534475#E6.97.A5.E6.9C.AC.E5.A4.A7.E7.99.BE.E7.A7.91.E5.85.A8.E6.9B.B8.28.E3.83.8B.E3.83.83.E3.83.9D.E3.83.8B.E3.82.AB.29 |title=Explanation of Encyclopedia Nipponica |author=Kenzo Kitagawa |website=Kotobank |publisher=[[Asahi Shimbun]] |language=ja |access-date=14 грудня 2019 }}</ref>
[[дирижизм]]<ref name="kitagawa"/>
| позиція = [[Ультраправі]]
}}
[[Файл:Kokumin_Domei.jpg|праворуч|міні|250x250пкс| Зустріч «Кокумін Домей» 1933 рік]]
{{Ніхонґо|'''Кокумін Домей'''|国民同盟|«Національний Союз»}} — колишня японська ультраправа політична партія в [[Японська імперія|Японській імперії]] що діяла в 1930-х роках.

У 1931 році [[Міністерство внутрішніх справ Японії|міністр внутрішніх справ]] Японської імперії [[Адачі Кензо|Адачі Кендзо]] рішуче підтримав несанкціоноване вторгнення [[Імперська армія Японії|імператорської армії Японської імперії]] на територію [[Маньчжурія|Маньчжурії]], також він виступав проти дипломатичної політики японського політика [[Сідехара Кідзюро]], за що і був виключений з лав однієї з передових японської політичної партії [[Конституційно-демократична партія (Японська імперія)|«конституційно-демократична партія (Японська імперія)»]]. Після свого виключення, пан Адачі Кендзо об'єднався з японськими політиками [[Сейго Накано|Накано Сейґо]], Акірою Казамі та іншими, щоб сформувати японську праву політичну організацію «Кокумін Домей» у грудні 1932 року.

Політична організація «Кокумін Домей» виступала за запровадження економічної системи в Японській імперії на засадах «[[Дирижизм|дирижизму»]] яка передбачала державний контроль над стратегічною галуззю промисловості та фінансових установ імперії, а також за створення економічного союзу між Японською імперією та [[Маріонеткова держава|маріонетковою]] державою [[Маньчжурська держава|Маньчжоу-Го]].

«Кокумін Домей» як нова партія складалася в основному з колишніх членів японської «конституційно-демократичної партії» і мала спочатку 32 місця в [[Парламент Японії|парламенті]]. У 1934 році вона вимагала розслідувати «інциденту в Тейдзіні», та намагалась повалити кабінет міністрів, на чолі якого був [[Прем'єр-міністр Японії|прем'єр-міністр]] [[Сайто Макото]].<ref>Mitchell. </ref> Проте, в 1935 році багато членів повернулися до складу японської «конституційно-демократичної партії», а в 1936 році Накано Сейґо залишив партію, щоб наступного року сформувати іншу японську праву політичну партію [[Тохокай|«Тохокай»]], а Акіра Казамі приєднався до аналітичного центру японського політика [[Коное Фумімаро|Фумімаро Коное]], «Сьова Кенкюкай». На загальних виборах 1937 року чисельність мандатів партії в парламенті Японської імперії впала з 32 до 11 місць.

У червні 1940 року «Кокумін Домей» було об'єднано з [[Асоціація допомоги трону|Асоціацією допомоги трону]] в рамках зусиль японського державного та політичного діяча [[Тодзьо Хідекі|Хідекі Тодзьо]] створити в Японській імперії [[Однопартійна система|однопартійну державу]] й після цього «Кокумін Домей» припинило своє існування.

== Результати виборів ==
{| class="wikitable sortable"
|+
! rowspan="2" | Рік виборів
! colspan="2" | Голосів
! rowspan="2" | Місць
! rowspan="2" | Зміна
|-
! кількість
! відсотків
|-
| '''1936 рік'''
| 421 632
| 3,79 %
|{{Партія/Місця|15|466|{{party color|Kokumin Dōmei}}}}
|{{Стабільно}}
|-
| '''1937 рік'''
| 281 834
| 2,76 %
|{{Партія/Місця|11|466|{{party color|Kokumin Dōmei}}}}
|{{Зменшення}} 4
|}

== Див. також ==

* [[Адачі Кензо]]
* [[Сейго Накано|Накано Сейґо]]
* [[Японська імперія]]
* [[Конституція Великої Японської імперії|Конституція Мейдзі]]
* [[Політичні партії Японської імперії]]
* [[Парламент Японії]]
* [[Уряд Японії]]
* [[Асоціація друзів конституційного правління (Японська імперія)]]
* [[Конституційно-демократична партія (Японська імперія)]]

* [[Інцидент 26 лютого]]
* [[Інцидент у військовій академії]]
* [[Інцидент з Айдзавою]]
* [[Інцидент 15 березня 1928 року]]
* [[Гекокудзьо]]
* [[Японський націоналізм]]
* [[Експансіонізм Японської імперії 1920-1945 років]]
* [[Весь світ під одним дахом]]
* [[Тосейха]]
* [[Кодоха]]
* [[Гунбацу]]
* [[Хокушин-рон]]
* [[Наньшин-рон]]

== Список літератури ==

=== Цитування ===
{{Reflist}}

=== Бібліографія ===

* {{Cite book
|title=Justice in Japan: The Notorious Teijin Scandal
|last=Mitchell
|first=Richard H
|year=2002
|publisher=University of Hawaii Press
|isbn=0-8248-2523-3
}}
* {{Cite book
|title=Japanese Political History Since the Meiji Renovation 1868-2000
|last=Sims
|first=Richard
|year=1990
|publisher=University of California Press
|isbn=0-520-06838-6
}}
[[Категорія:Політичні партії, засновані 1932]]
[[Категорія:Ультраправі партії]]

title: Кокумін Домей · 国民同盟

Країна: Японія

Дата заснування: 22 грудня 1932

Штаб-квартира: Токіо, Японія

title: Кокумін Домей · 国民同盟

Ідеологія: Фашизм · дирижизм

Позиція: Ультраправі

Відкололась від: Какушінто · Ріккен Мінсейто (окремі фракції)

Поглинута в: Асоціація допомоги трону


text:
# Анджей Згутчинський
Анджей Згутчинський (пол. Andrzej Zgutczyński; нар. 1 січня 1958, Елк, Польща) — польський футболіст, виступав на позиції нападника.

## Клубна кар'єра
Народився в місті Елк, Вармінсько-Мазурське воєводство. Футбольну кар'єру розпочав у 1968 році в місцевому клубі «Мазур» (Елк). У 1976 році отримав запрошення від познанського «Леха», проте заграти в команді не зумів. Зігравши один поєдинок у Першій лізі по ходу сезону переходить до «Балтика» (Гдиня). У команді став гравцем основної обойми, регулярно забивав м'ячі. У 1978 році прийняв пропозицію від «Легії», проте як і впознанському клубі в команді з Варшави заграти не зумів. Не зігравши жодного офіційного поєдинку за столичний колектив наступного року повертається до «Балтика» (Гдиня). У команді провів чотири сезони, увесь час був ключовим гравцем команди. Допоміг команди вийти до Першої ліги. У 1983 році отримав свій третій шанс заграти на найвищому рівні польського футболу, прийнявши запрошення від «Гурника» (Забже). У новій команді швидко став гравцем основної обойми. У 1985 та 1986 роках разом з командою ставав переможцем чемпіонату Польщі, при чому в сезоні 1986 року з 20-а забитими м'ячами став ще й найкращим бомбардиром Першої ліги. Разом з «Гурником» виступав у Кубку європейських чемпіонів, в тому числі виходив на футбольне поле у двох поєдинках проти іменитої мюнхенської «Баварії», а також у матчі Кубку УЄФА проти «Осера».
Завдяки прекрасному сезону 1986 року на Анджея звернули увагу закордонні клуби. Й того ж року він переїхав до Франції, де підписав контракт з «Осером». У новій команді виходив на поле регулярно, але результативністю не вражав — у 36 матчах відзначився лише 1 голом. У 1987 році перейшов до іншого французького клубу — «Діжону». У новій команді також регулярно виходив на футбольне поле, проте й тут не відзначався результативністю (у 32 матчах забив лише 3 м'ячі). З 1989 по 1990 рік виступав у нижчоліговому «Мо». Потім виїхав до Швеції, де виступав за нижчоліговий «Фіннскога» (Сіссельбак). У сезоні 1993/94 років виступав в оренді в «Балтику», після знову виступав за шведський клуб.
По завершенні контракту з «Фіннскогою» повернувся до Польщі. Починаючи з сезону 1998/99 років виступав у нижчоліговій «Радуні» (Стенжиця). У 2000 році допоміг команді завоювати путівку до IV ліги польського чемпіонату. По завершенні сезону 2000/01 років завершив кар'єру футболіста, після чого ще протягом року тренував цю команду.

## Кар'єра в збірній
У складі національної збірної Польщі дебютував 8 грудня 1985 року в переможному (1:0) виїзному товариському поєдинку проти Тунісу. Анджей відіграв у тому матчі перший тайм. У складі збірної брав участь у чемпіонаті світу 1986 року в Мексиці. На цьому турнірі поляки дійшли до 1/8 фіналу, де поступилися Бразилії. Згутчинський на чемпіонаті світу зіграв 1 поєдинок, проти Португалії. Анджей вийшов на поле на 75-й хвилині, замінивши Влодзімежа Смолярека. Загалом у футболці польської збірної провів 5 поєдинків.

## Статистика

### У збірній
| №  | Дата            | Місце      | Суперник   | Результат | Змагання    | Грав   | Примітки |
| -- | --------------- | ---------- | ---------- | --------- | ----------- | ------ | -------- |
| 1. | 8 грудня 1985   | Туніс      | Туніс      | 0-1       | товариський | до 46' |          |
| 2. | 11 грудня 1985  | Адана      | Туреччина  | 1-1       | товариський | з 46'  |          |
| 3. | 26 березня 1986 | Кадіс      | Іспанія    | 0-3       | товариський | до 65' |          |
| 4. | 16 травня 1986  | Копенгаген | Данія      | 0-1       | товариський | з 67'  |          |
| 5. | 7 червня 1986   | Монтеррей  | Португалія | 1-0       | ЧС 1986     | з 75'  |          |

## Особисте життя
Анджей має брата, Даріуша Згутчинського, який більшу частину кар'єри відіграв у клубах «Мазур» (Елк) та «Балтик» (Гдиня)

## Досягнення

### Як гравця

#### Клубні
«Гурник» (Забже)
- Перша ліга Польщі
  -  Чемпіон (2): 1984/85, 1985/86

- Кубок Польщі
  -  Фіналіст (1): 1986

«Балтик» (Гдиня)
- Друга ліга Польщі
  -  Чемпіон (1): 1980

#### Індивідуальні
- Найкращий бомбардир чемпіонату Польщі (1): 1986 (20 голів)

title: Анджей Згутчинський

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Анджей Згутчинський
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Анджей Згутчинський
| дата-народження   = 01.01.1958
| місце-народження  =
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             = 179 см
| вага              =
| прізвисько        =
| громадянство      = {{POL}}
| позиція           = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| поточний-клуб     =
| номер             =
| юнацькі-клуби     =
| юнацькі-роки      =
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1968—1976|{{Прапорець|POL}}|[[Мазур (Елк)|«Мазур» (Елк)]] |?|?}}
{{Футболіст рядок 1|1976|{{Прапорець|POL}}|[[Лех (Познань)|«Лех» (П)]] |0|0}}
{{Футболіст рядок 0|1976—1978|{{Прапорець|POL}}|[[Балтик (Гдиня)|«Балтик»]] |112|32}}
{{Футболіст рядок 1|1978|{{Прапорець|POL}}|[[Легія (футбольний клуб)|«Легія»]] |0|0}}
{{Футболіст рядок 0|1979—1983|{{Прапорець|POL}}|[[Балтик (Гдиня)|«Балтик»]] |112|32}}
{{Футболіст рядок 1|1983—1986|{{Прапорець|POL}}|[[Гурник (Забже)|«Гурник» (З)]] |83|28}}
{{Футболіст рядок 0|1986—1987|{{Прапорець|FRA}}|[[Осер (футбольний клуб)|«Осер»]] |36|1}}
{{Футболіст рядок 1|1987—1988|{{Прапорець|FRA}}|[[Діжон (футбольний клуб)|«Діжон»]] |32|3}}
{{Футболіст рядок 0|1989—1990|{{Прапорець|FRA}}|[[Мо (футбольний клуб)|«Мо»]] |?|?}}
{{Футболіст рядок 1|1992—1996|{{Прапорець|SWE}}|«Фіннскога» (Сіссельбак) |?|?}}
{{Футболіст рядок 0|1993—1994|{{оренда}}{{Прапорець|POL}}|[[Балтик (Гдиня)|«Балтик»]] |9|3}}
{{Футболіст рядок 1|2001—2002|{{Прапорець|POL}}|«Радуня» (Стенжиця) |?|?}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда = {{fb|POL}}
| збірна-роки = 1985—1986
| збірна-ігри(голи) = 5 (0)
| гравець збірної =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Анджей Згутчинський''' ({{lang-pl|Andrzej Zgutczyński}}; {{н}} [[1 січня]] [[1958]], [[Елк]], [[Польща]]) — [[Польща|польський]] [[футболіст]], виступав на позиції [[Нападник (футбол)|нападника]].

== Клубна кар'єра ==
Народився в місті [[Елк]], [[Вармінсько-Мазурське воєводство]]. Футбольну кар'єру розпочав у 1968 році в місцевому клубі «Мазур» (Елк). У 1976 році отримав запрошення від познанського [[Лех (Познань)|«Леха»]], проте заграти в команді не зумів. Зігравши один поєдинок у [[Екстракляса з футболу|Першій лізі]] по ходу сезону переходить до [[Балтик (Гдиня)|«Балтика» (Гдиня)]]. У команді став гравцем основної обойми, регулярно забивав м'ячі. У 1978 році прийняв пропозицію від [[Легія (футбольний клуб)|«Легії»]], проте як і впознанському клубі в команді з Варшави заграти не зумів. Не зігравши жодного офіційного поєдинку за столичний колектив наступного року повертається до [[Балтик (Гдиня)|«Балтика» (Гдиня)]]. У команді провів чотири сезони, увесь час був ключовим гравцем команди. Допоміг команди вийти до [[Екстракляса з футболу|Першої ліги]]. У 1983 році отримав свій третій шанс заграти на [[Екстракляса з футболу|найвищому рівні]] польського футболу, прийнявши запрошення від [[Гурник (Забже)|«Гурника» (Забже)]]. У новій команді швидко став гравцем основної обойми. У [[Чемпіонат Польщі з футболу 1984—1985|1985]] та [[Чемпіонат Польщі з футболу 1985—1986|1986]] роках разом з командою ставав переможцем [[Екстракляса з футболу|чемпіонату Польщі]], при чому в сезоні 1986 року з 20-а забитими м'ячами став ще й найкращим бомбардиром Першої ліги. Разом з «Гурником» виступав у [[Ліга чемпіонів УЄФА|Кубку європейських чемпіонів]], в тому числі виходив на футбольне поле у двох поєдинках проти іменитої мюнхенської [[Баварія (Мюнхен)|«Баварії»]], а також у матчі [[Ліга Європи УЄФА|Кубку УЄФА]] проти [[Осер (футбольний клуб)|«Осера»]].

Завдяки прекрасному сезону 1986 року на Анджея звернули увагу закордонні клуби. Й того ж року він переїхав до [[Франція|Франції]], де підписав контракт з [[Осер (футбольний клуб)|«Осером»]]. У новій команді виходив на поле регулярно, але результативністю не вражав — у 36 матчах відзначився лише 1 голом. У 1987 році перейшов до іншого французького клубу — [[Діжон (футбольний клуб)|«Діжону»]]. У новій команді також регулярно виходив на футбольне поле, проте й тут не відзначався результативністю (у 32 матчах забив лише 3 м'ячі). З 1989 по 1990 рік виступав у нижчоліговому [[Мо (футбольний клуб)|«Мо»]]. Потім виїхав до Швеції, де виступав за нижчоліговий «Фіннскога» (Сіссельбак). У сезоні 1993/94 років виступав в оренді в [[Балтик (Гдиня)|«Балтику»]], після знову виступав за шведський клуб.

По завершенні контракту з «Фіннскогою» повернувся до Польщі. Починаючи з сезону 1998/99 років виступав у нижчоліговій «Радуні» (Стенжиця). У 2000 році допоміг команді завоювати путівку до IV ліги польського чемпіонату. По завершенні сезону 2000/01 років завершив кар'єру футболіста, після чого ще протягом року тренував цю команду.

== Кар'єра в збірній ==
У складі [[Збірна Польщі з футболу|національної збірної Польщі]] дебютував 8 грудня 1985 року в переможному (1:0) виїзному товариському поєдинку проти [[Збірна Тунісу з футболу|Тунісу]]. Анджей відіграв у тому матчі перший тайм. У складі збірної брав участь у [[Чемпіонат світу з футболу 1986|чемпіонаті світу 1986 року]] в [[Мексика|Мексиці]]. На цьому турнірі поляки дійшли до 1/8 фіналу, де поступилися [[Збірна Бразилії з футболу|Бразилії]]. Згутчинський на чемпіонаті світу зіграв 1 поєдинок, проти [[Збірна Португалії з футболу|Португалії]]. Анджей вийшов на поле на 75-й хвилині, замінивши [[Влодзімеж Смолярек|Влодзімежа Смолярека]]. Загалом у футболці польської збірної провів 5 поєдинків.

== Статистика ==

=== У збірній ===
{|class="wikitable"
!width=15|№!!width=160|Дата !!width=160| Місце !!width=160| Суперник !!width=35| Результат !!width=120| Змагання !!width=50| Грав !!width=50| Примітки
|-
|1.||[[8 грудня]] [[1985]]||[[Туніс (місто)|Туніс]]||{{fb|TUN}}||0-1||[[Товариський матч|товариський]]||до 46'||
|-
|2.||[[11 грудня]] [[1985]]||[[Адана]]||{{fb|TUR}}||1-1||[[Товариський матч|товариський]]||з 46'||
|-
|3.||[[26 березня]] [[1986]]||[[Кадіс]]||{{fb|ESP}}||0-3||[[Товариський матч|товариський]]||до 65'||
|-
|4.||[[16 травня]] [[1986]]||[[Копенгаген]]||{{fb|DNK}}||0-1||[[Товариський матч|товариський]]||з 67'||
|-
|5.||[[7 червня]] [[1986]]||[[Монтеррей]]||{{fb|PRT}}||1-0||[[Чемпіонат світу з футболу 1986|ЧС 1986]]||з 75'||
|}

== Особисте життя ==
Анджей має брата, Даріуша Згутчинського, який більшу частину кар'єри відіграв у клубах «Мазур» (Елк) та [[Балтик (Гдиня)|«Балтик» (Гдиня)]]

== Досягнення ==

=== Як гравця ===
==== Клубні ====
;«Гурник» (Забже)
* {{Прапорець|POL}} '''[[Екстракляса з футболу|Перша ліга Польщі]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (2): [[Чемпіонат Польщі з футболу 1984—1985|1984/85]], [[Чемпіонат Польщі з футболу 1985—1986|1985/86]]

* {{Прапорець|POL}} '''[[Кубок Польщі з футболу|Кубок Польщі]]'''
** [[Файл:Cup Finalist.png]] Фіналіст (1): 1986

;«Балтик» (Гдиня)
* {{Прапорець|POL}} '''[[Польська футбольна перша ліга|Друга ліга Польщі]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): 1980

==== Індивідуальні ====
* {{Прапорець|POL}} Найкращий бомбардир '''[[Екстракляса з футболу|чемпіонату Польщі]]''' (1): 1986 (20 голів)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{FIFA player}}
* {{NFT player}}
* {{soccerway|andrzej-zgutczynski/106990}}
* {{transfermarkt|117237}}
* {{Zerozero profile|59431}}
* {{90minut|2502}}
* [https://www.soccerpunter.com/players/106990-Andrzej-Zgutczy%C5%84ski Профіль гравця] на сайті soccerpunter.com
* [https://www.footballdatabase.eu/en/player/details/47395 Профіль гравця] на сайті footballdatabase.eu
* [https://www.worldfootball.net/player_summary/andrzej-zgutczynski/ Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180802093551/http://www.worldfootball.net/player_summary/andrzej-zgutczynski/ |date=2 серпня 2018 }} на сайті worldfootball.net

{{Найкращі бомбардири чемпіонату Польщі з футболу}}
{{Склад збірної Польщі на чемпіонаті світу 1986}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Згутчинський, Анджей}}
[[Категорія:Польські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Польщі з футболу]]
[[Категорія:Польські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Франції]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Швеції]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату світу з футболу 1986]]
[[Категорія:Футболісти «Леха»]]
[[Категорія:Футболісти «Гурника» (Забже)]]
[[Категорія:Футболісти «Осера»]]
[[Категорія:Футболісти «Діжона»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Анджей Згутчинський

Народження: 1 січня 1958 (67 років)

Громадянство: Польща

Позиція: нападник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Мазур» (Елк) · ? · (?)

«Лех» (П) · 0 · (0)

«Балтик» · 112 · (32)

«Легія» · 0 · (0)

«Балтик» · 112 · (32)

«Гурник» (З) · 83 · (28)

«Осер» · 36 · (1)

«Діжон» · 32 · (3)

«Мо» · ? · (?)

«Фіннскога» (Сіссельбак) · ? · (?)

→ «Балтик» · 9 · (3)

«Радуня» (Стенжиця) · ? · (?)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Польща · 5 (0)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Реформи Кансей
Реформи Кансей (яп. 寛政の改革, かんせいのかいかく, кансей но кайкаку) — назва курсу соціально-економічних перетворень в Японії, що здійснювалися протягом 1787—1793 років під проводом голови центрального уряду Мацудайри Саданобу. Названі за девізом Імператорського правління «Кансей» (1789—1801). Разом із «реформами Кьохо» (1716 — 1745) та «реформами Темпо» (1841—1843) відносяться до трьох найбільших реформаторських курсів періоду Едо.

## Короткі відомості
Реформи Кансей проводилися після великого голоду Теммей. Вони характеризувалися заохочуванням заощадливості, касацією боргових зобов'язань самураїв, реставрацією села і сільського господарства із примусовим поверненням селян, що мешкали у містах, на батьківщину, забороною викладання в урядових школах інших вчень окрім чжусіанства, посиленням цензури у видавничій справі та насаджуванні конфуціанських норм моралі. Реформи спричинили соціально-економічний застій і, як наслідок, невдоволення широких верств населення.
- 1787 (7 рік Теммей): прийняття закону про стриманість; введення заборони на яскравий і розпусний одяг.
- 1789 (1 рік Кансей):

- видання закону про касацію боргових зобов'язань хатамото сьоґунату; встановлення обов'язкових низьких відсоткових ставок для всіх лихварів.
- прийняття постанови про створення регіональних сховищ зернових на випадок голоду.

- 1790 (2 рік Кансей):

- розпочато курс повернення селян з міст у села, а також сприяння переселенню міських безробітних на село.
- заборонено викладати в урядовій академії Сьохей інші науки окрім чжусіанства
- введено заборону на порнографічну продукцію.

- 1791 (3 рік Кансей): прийнято постанову, за якою витрати міст не повинні були перевищувати 30 % бюджету; 70 % зберігалися на випадок природних катаклізмів.

title: Реформи Кансей

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Реформи Кансей''' ({{lang-ja|寛政の改革, かんせいのかいかく}}, ''кансей но кайкаку'') — назва курсу соціально-економічних [[реформа|перетворень]] в [[Японія|Японії]], що здійснювалися протягом [[1787]]—[[1793]] років під проводом голови центрального уряду [[Мацудайра Саданобу|Мацудайри Саданобу]]. Названі за [[ненґо|девізом Імператорського правління]] «[[Кансей (ненґо)|Кансей]]» ([[1789]]—[[1801]]). Разом із «[[реформи Кьохо|реформами Кьохо]]» ([[1716]] — [[1745]]) та «[[реформи Темпо|реформами Темпо]]» ([[1841]]—[[1843]]) відносяться до трьох найбільших реформаторських курсів [[Період Едо|періоду Едо]].

== Короткі відомості ==
Реформи Кансей проводилися після великого [[голод Теммей|голоду Теммей]]. Вони характеризувалися заохочуванням заощадливості, касацією [[борг]]ових зобов'язань самураїв, реставрацією [[село|села]] і [[сільське господарство|сільського господарства]] із примусовим поверненням селян, що мешкали у містах, на батьківщину, забороною викладання в урядових школах інших вчень окрім [[чжусіанство|чжусіанства]], посиленням [[цензура|цензури]] у видавничій справі та насаджуванні [[конфуціанство|конфуціанських]] норм моралі. Реформи спричинили соціально-економічний застій і, як наслідок, невдоволення широких верств населення.
* [[1787]] (7 рік Теммей): прийняття закону про стриманість; введення заборони на яскравий і розпусний одяг.
* [[1789]] (1 рік Кансей):
:* видання закону про касацію боргових зобов'язань [[хатамото]] сьоґунату; встановлення обов'язкових низьких відсоткових ставок для всіх лихварів.
:* прийняття постанови про створення регіональних сховищ зернових на випадок голоду.
* [[1790]] (2 рік Кансей):
:* розпочато курс повернення селян з міст у села, а також сприяння переселенню міських безробітних на село.
:* заборонено викладати в урядовій академії [[Сьохейко|Сьохей]] інші науки окрім чжусіанства
:* введено заборону на [[порнографія|порнографічну]] продукцію.
* [[1791]] (3 рік Кансей): прийнято постанову, за якою витрати міст не повинні були перевищувати 30 % бюджету; 70 % зберігалися на випадок природних катаклізмів.

== Джерела та література ==
{{Рубель Японська цивілізація}}

[[Категорія:Період Едо]]

Названо на честь: Kanseid

Країна: Сьоґунат Едо

Учасник(и): Мацудайра Саданобу


text:
# Цісарська дорога
Цісарська дорога (Царська дорога, цісарський гостинець) — 1) битий шлях; 2) символ
1. У другій половині 19-го — першій половині 20-го століть на Західній Україні (Буковині, Галичині) цісарськими називали дороги, що будувалися за кошти державної скарбниці імперії Габсбургів.

Це були, як правило, центральні дороги, що сполучали населені пункти, або ж комунікації для забезпечення військових та інших потреб імперії (більшість наземних комунікацій у Карпатах, в тому числі залізниці, берегоукріплення, тракти, прокладені саме за часів Австро-Угорщини).
- Цісарська дорога — дорога, яку будували від Відня до Чернівців, щоб по ній міг їхати цісар (збереглася місцями)[1]
- Повз село Княже проходить дорога обласного значення Чернівці—Косів (цісарська дорога, побудована у зв'язку з прибуттям до краю матері цісаря Австро-Угорської імперії Франца Йосифа І Марії у 1847 р.). Село з'єднане польовими дорогами з Прутівкою, Видиновом і Рудниками. Княже не було панським (приватним) селом, а державним[2].

2. Вираз «Цісарська дорога» використовується як символ у літературі:
- «Цісарська дорога» — своєрідна спроба осягнути історичні реалії, що відмежували українців від Європи. Давно вимощений гостинець став шляхом з одностороннім рухом. Навіть у третьому тисячолітті українців там поки що ніхто не чекає...[3]
- Цісарська дорога, що провадила з Городенки до Коломиї, кам’яною стрічкою розкраювала чорноземні поля на дві половини — від горизонту до горизонту[4].

- З поеми про трагедію лемків[5]:

Ольга Казакуца. Болюча пам'ять
«...Налетіло військо немов чорні круки —

Виганяли нас із хижі на страшнії муки.

Виганяли нас із хати, товкали мов свині...

Ми малі були кричали: "Што ми кому винні!?"

Не дзвонили в селі дзвони ...

Застогнав лиш бір.

Стогін, плач і крики чути -

Чути до сих пір.

Не на ярмарок вела нас

Цісарська дорога,

А кудись-кудись далеко

Мабуть вже до Бога…»

title: Цісарська дорога

wikitext:
'''Цісарська дорога''' ('''Царська дорога''', '''цісарський гостинець''') — 1) битий шлях; 2) символ

1. У другій половині 19-го — першій половині 20-го століть на [[Західна Україна|Західній Україні]] ([[Буковина|Буковині]], [[Галичина|Галичині]]) цісарськими називали дороги, що будувалися за кошти державної скарбниці [[Імперія Габсбургів|імперії Габсбургів]].

Це були, як правило, центральні дороги, що сполучали населені пункти, або ж комунікації для забезпечення військових та інших потреб імперії (більшість наземних комунікацій у [[Карпати|Карпатах]], в тому числі залізниці, берегоукріплення, тракти, прокладені саме за часів [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]]).

* Цісарська дорога — дорога, яку будували від [[Відень|Відня]] до [[Чернівці|Чернівців]], щоб по ній міг їхати цісар (збереглася місцями)<ref>З виступу поета [[Лазарук Мирослав Ярославович|Мирослава Лазарука]] на обговоренні його поетичної книги «Цісарська дорога».</ref>
* Повз село Княже проходить дорога обласного значення [[Чернівці]]—[[Косів]] (цісарська дорога, побудована у зв'язку з прибуттям до краю матері цісаря Австро-Угорської імперії [[Франц Йосиф I|Франца Йосифа І]] Марії у [[1847]] р.). Село з'єднане польовими дорогами з Прутівкою, Видиновом і Рудниками. [[Княже]] не було панським (приватним) селом, а державним<ref>[http://vk.com/topic-25984648_24828737 Про село Княже.]</ref>.
2. Вираз «Цісарська дорога» використовується як символ у літературі:

* «Цісарська дорога» — своєрідна спроба осягнути історичні реалії, що відмежували українців від [[Європа|Європи]]. Давно вимощений гостинець став шляхом з одностороннім рухом. Навіть у третьому тисячолітті українців там поки що ніхто не чекає...<ref>{{Cite web |url=http://pilipyurik.com/index.php?option=com_content&view=article&id=477:2012-01-04-09-47-21&catid=57:2010-09-08-08-44-38&Itemid=70 |title=Мистецький портал. |accessdate=2 травня 2013 |archive-date=7 листопада 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171107015450/http://pilipyurik.com/index.php?option=com_content&view=article&id=477:2012-01-04-09-47-21&catid=57:2010-09-08-08-44-38&Itemid=70 }}</ref>
* Цісарська дорога, що провадила з [[Городенка|Городенки]] до [[Коломия|Коломиї]], кам’яною стрічкою розкраювала чорноземні поля на дві половини — від горизонту до горизонту<ref>[http://www.litmir.net/br/?b=118592&p=55 Роман «[[Брати вогню]]».]{{Недоступне посилання}}</ref>.

* З поеми про трагедію [[Лемки|лемків]]<ref>[http://www.virsh.com.ua/poems/addreview/5635 Портал української поезії.]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>:
Ольга Казакуца. Болюча пам'ять

«...Налетіло військо немов чорні круки —

Виганяли нас із [[Хижа (значення)|хижі]] на страшнії муки.

Виганяли нас із хати, товкали мов свині...

Ми малі були кричали: "Што ми кому винні!?"

Не дзвонили в селі дзвони ...

Застогнав лиш бір.

Стогін, плач і крики чути -

Чути до сих пір.

Не на ярмарок вела нас

Цісарська дорога,

А кудись-кудись далеко

Мабуть вже до Бога…»

== Джерела ==
* [http://litopys.org.ua/zahpysm/zah28.htm Ізборнік (Пояснення слів)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130312120936/http://litopys.org.ua/zahpysm/zah28.htm |date=12 березня 2013 }}
* [http://www.saga.ua/43_articles_showarticle_2211.html Докладний маршрут на Ґорґани] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130131155903/http://www.saga.ua/43_articles_showarticle_2211.html |date=31 січня 2013 }}

== Примітки ==
{{примітки}}

[[Категорія:Лексикографія]]


text:
# Середній сідничний м'яз
Середній сідничний м'яз (лат. m. gluteus medius) — один із трьох сідничних м'язів, розташований між малим та великим сідничними м'язами. М'яз зовнішньої групи м'язів таза.

## Початок і прикріплення
Починається на зовнішній поверхні крила клубової кістки спереду від великого сідничного м'яза й частково прикритий ним. Прикріплюється до великого вертлюга стегнової кістки.

## Функція
Відводить стегно, передні волокна беруть участь у внутрішній ротації стегна, а задні волокна — у зовнішній. При ходьбі середній сідничний м'яз на опорній нозі скорочується, що зупиняє нахил тазу в протилежну сторону і дещо нахиляє його в сторону опорної ноги, і таким чином полегшує відрив стопи від підлоги.

## Інервація
Верхній сідничний нерв, L4-S1.

## Клінічне значення
На дисфункцію сідничних м'язів (середній та малий сідничний м'язи) або верхнього сідничного нерва може вказувати симптом Тренделенбурга.

## Додаткові зображення
- Середній сідничний м'яз відзначений червоним.
- Структури навколо правого кульшового суглоба.

title: Середній сідничний м'яз

wikitext:
{{Infobox anatomy|Name=Сідничні м'язи|Image=Gluteus medius muscle08.png|Latin=m. gluteus medius|Nerve=Верхній сідничний нерв, L4-S1.|Caption2=Середній сідничний м'яз}}

'''Середній сідничний м'яз''' ({{lang-la|m. gluteus medius}}) — один із трьох сідничних м'язів, розташований між [[Малий сідничний м'яз|малим]] та [[Великий сідничний м'яз|великим]] [[Сідничні м'язи|сідничними м'язами]]. М'яз зовнішньої групи м'язів таза.

== Початок і прикріплення ==
Починається на зовнішній поверхні крила [[клубова кістка|клубової кістки]] спереду від великого сідничного м'яза й частково прикритий ним. Прикріплюється до [[вертлюг (анатомія)|великого вертлюга]] [[Стегнова кістка|стегнової кістки]].

== Функція ==
Відводить стегно, передні волокна беруть участь у внутрішній ротації стегна, а задні волокна — у зовнішній. При ходьбі середній сідничний м'яз на опорній нозі скорочується, що зупиняє нахил тазу в протилежну сторону і дещо нахиляє його в сторону опорної ноги, і таким чином полегшує відрив стопи від підлоги.

== Інервація ==
Верхній [[сідничний нерв]], L4-S1.

== Клінічне значення ==
На дисфункцію сідничних м'язів (середній та малий сідничний [[м'язи]]) або верхнього сідничного нерва може вказувати [[симптом Тренделенбурга]].

== Додаткові зображення ==
<gallery>
File:Gluteus medius muscle - animation04.gif|Середній сідничний м'яз відзначений червоним.
File:Gray344.png|Структури навколо правого кульшового суглоба.
</gallery>

== Джерела ==
* Красноярова Н. А. Анатомо-физиологические особенности скелетных мышц и тесты для их исследования: Учебное пособие. — Алматы, 2004, с.:илл.(С.37) ISBN 9965-15-361-2
* Мышцы. Анатомия. Движения. Тестирование / Клаус-Петер Валериус [и др.) ; пер. с англ . под ред. М.Б . Цыкунова. — М.: Практическая медицина, 2015. — 432 с . — Доп.тит.л. англ. (С. 156) ISBN 978-5-98811-296-9
* [https://www.meduniwien.ac.at/plastination/pelvis/pelvis-e12-15-text.html Поперечний розріз] на сайті Plastination Laboratory at the Medical University of Vienna

{{Анатомія-доробити}}
{{М'язи нижньої кінцівки}}
[[Категорія:М'язи стегна]]
[[Категорія:М'язи таза]]

title: Деталі

Нерв: Верхній сідничний нерв, L4-S1.

title: Ідентифікатори

Латина: m. gluteus medius


text:
# Джеймс Рамбо
Джеймс Е. Рамбо (нар. 22 серпня 1947) — американський комп'ютерний вчений і об'єктно-орієнтований методолог, найбільш відомий своєю роботою зі створення техніки об'єктного моделювання (OMT) і уніфікованої мови моделювання (UML).

## Біографія
Румбо народився у Віфлеємі, штат Пенсільванія, здобув ступінь бакалавра з фізики в Массачусетському технологічному інституті (MIT), ступінь магістра з астрономії в Каліфорнійському технологічному інституті (Caltech), а також ступінь доктора філософії. доктор інформатики в MIT під керівництвом професора Джека Денніса.
Рамбо розпочав свою кар'єру в 1960-х роках у Digital Equipment Corporation (DEC) на посаді провідного наукового співробітника. З 1968 по 1994 рік він працював у Центрі досліджень і розробок General Electric, розробляючи технології, викладаючи та консультуючи. У General Electric він також керував розробкою техніки об'єктного моделювання (OMT), мови об'єктного моделювання для моделювання та проєктування програмного забезпечення.
У 1994 році він приєднався до Rational Software, де працював з Іваром Джейкобсоном і Грейді Бучем («Три Аміго») над розробкою Уніфікованої мови моделювання (UML). Пізніше вони об'єднали свої методології розробки програмного забезпечення, OMT, OOSE та Booch у Rational Unified Process (RUP). У 2003 році перейшов до IBM, після того, як компанія придбала Rational Software. Вийшов на пенсію у 2006 році.
У нього двоє дорослих дітей, і (у 2009 році) він жив у Саратога, штат Каліфорнія, разом зі своєю дружиною.

## Робота
Основні наукові інтереси Рамбо — формальні мови опису, «семантика обчислень, інструменти для підвищення продуктивності програмування та додатки, що використовують складні алгоритми та структури даних».
У своїй аспірантській роботі в Массачусетському технологічному інституті Рамбо зробив внесок у розробку комп'ютерної архітектури потоку даних. Його дисертація описувала мову паралельного програмування, комп'ютер з паралельним процесором та основу для мережевої архітектури, яка орієнтується на потік даних. Рамбо зробив подальший внесок у Object Modeling Technique, IDEF4, Rational Unified Process та Unified Modeling Language.

## Публікації
Разом з Іваром Якобсоном і Грейді Бучем Рамбо написав ряд книг про UML і RUP. Вибір включає:
- 1975 рік. Архітектура паралельного асинхронного комп'ютера для програм потоку даних. Дисертація MIT
- 1991 рік. Об'єктно-орієнтоване моделювання та проєктування. З іншими. Прентіс Холл,ISBN 0-13-629841-9.
- 1996 рік. Статистика OMT: погляди на моделювання з Журналу об'єктно-орієнтованого програмування. Передмова Джеймса Коплієна.
- 1999 рік. Уніфікований процес розробки програмного забезпечення
- 2005 рік. Об'єктно-орієнтоване моделювання та проєктування за допомогою UML

title: Джеймс Рамбо

wikitext:
{{Науковець}}
'''Джеймс Е. Рамбо''' ({{нар}} [[22 серпня]] [[1947]]) — американський [[Інформатик|комп'ютерний вчений]] і [[Об'єктно-орієнтоване програмування|об'єктно-орієнтований]] методолог<ref name="InformIT">[http://www.informit.com/authors/bio.aspx?a=d3dd9437-09e2-448f-9ee3-6aad01752522 Biography on InformIT] Accessed 22 Jan 2010.</ref>, найбільш відомий своєю роботою зі створення [[Техніка предметного моделювання|техніки об'єктного моделювання]] (OMT) і [[Unified Modeling Language|уніфікованої мови моделювання]] (UML).

== Біографія ==
Румбо народився у [[Бетлегем|Віфлеємі, штат Пенсільванія]], здобув ступінь бакалавра з [[Фізика|фізики]] в [[Массачусетський технологічний інститут|Массачусетському технологічному інституті]] (MIT), ступінь магістра з [[Астрономія|астрономії]] в [[Каліфорнійський технологічний інститут|Каліфорнійському технологічному інституті]] (Caltech), а також ступінь [[Доктор філософії|доктора філософії.]] [[Інформатика|доктор інформатики]] в MIT під керівництвом професора [[Джек Денніс|Джека Денніса]].<ref name="InformIT"/>

Рамбо розпочав свою кар'єру в 1960-х роках у [[Digital Equipment Corporation]] (DEC) на посаді провідного наукового співробітника. З 1968 по 1994 рік він працював у Центрі досліджень і розробок [[General Electric]], розробляючи технології, викладаючи та консультуючи. У General Electric він також керував розробкою [[Техніка предметного моделювання|техніки об'єктного моделювання]] (OMT), мови об'єктного моделювання для моделювання та проєктування програмного забезпечення.

У 1994 році він приєднався до [[Програмне забезпечення Rational|Rational Software]], де працював з [[Івар Ялмар Якобсон|Іваром Джейкобсоном]] і [[Граді Буч|Грейді Бучем]] («Три Аміго») над розробкою [[Unified Modeling Language|Уніфікованої мови моделювання]] (UML). Пізніше вони об'єднали свої методології розробки програмного забезпечення, OMT, [[Об'єктно-орієнтоване програмування|OOSE]] та [[Метод Буча|Booch]] у [[Rational Unified Process]] (RUP). У 2003 році перейшов до [[IBM]], після того, як компанія придбала Rational Software. Вийшов на пенсію у 2006 році.<ref name="InformIT"/>

У нього двоє дорослих дітей, і (у 2009 році) він жив у [[Саратога (місто, Каліфорнія)|Саратога, штат Каліфорнія]], разом зі своєю дружиною.<ref>[https://books.google.com/books?id=yB1WwURwBUQC&dq=%22James+Rumbaugh%22+saratoga&pg=PA454 Masterminds of Programming: Conversations with the Creators of Major … — Federico Biancuzzi, Chromatic — Google Books] Retrieved 2016-12-12.</ref>

== Робота ==
Основні наукові інтереси Рамбо — формальні мови опису, «семантика обчислень, інструменти для підвищення продуктивності програмування та додатки, що використовують складні алгоритми та структури даних».<ref name="InformIT"/>

У своїй аспірантській роботі в Массачусетському технологічному інституті Рамбо зробив внесок у розробку [[Архітектура потоків даних|комп'ютерної архітектури потоку даних]]. Його дисертація описувала [[Паралельні обчислення|мову паралельного програмування]], [[Паралельні обчислення|комп'ютер з паралельним процесором]] та основу для мережевої архітектури, яка орієнтується на потік даних.<ref>James E. Rumbaugh (1975) ''A Parallel Asynchronous Computer Architecture For Data Flow Programs''.</ref> Рамбо зробив подальший внесок у [[Техніка моделювання об'єктів|Object Modeling Technique]], [[IDEF4]], [[Rational Unified Process]] та [[Unified Modeling Language]].

== Публікації ==
Разом з [[Івар Ялмар Якобсон|Іваром Якобсоном]] і [[Граді Буч|Грейді Бучем]] Рамбо написав ряд книг про UML і RUP. Вибір включає:

* 1975 рік. ''Архітектура паралельного асинхронного комп'ютера для програм потоку даних''. Дисертація MIT
* 1991 рік. ''Об'єктно-орієнтоване моделювання та проєктування''. З іншими. [[Prentice Hall|Прентіс Холл]],{{ISBN|0-13-629841-9}}.
* 1996 рік. ''Статистика OMT: погляди на моделювання з Журналу об'єктно-орієнтованого програмування''. Передмова Джеймса Коплієна.
* 1999 рік. ''Уніфікований процес розробки програмного забезпечення''
* 2005 рік. ''Об'єктно-орієнтоване моделювання та проєктування за допомогою UML''

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* [http://www.informit.com/authors/bio.aspx?a=d3dd9437-09e2-448f-9ee3-6aad01752522 Джеймс Рамбо] — біографія на InformIT
{{UML}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Рамбо Джеймс}}
[[Категорія:UML]]
[[Категорія:Американські інженери програмного забезпечення]]
[[Категорія:Люди IBM]]
[[Категорія:Працівники DEC]]
[[Категорія:Інформатики США]]
[[Категорія:Американські автори творів про технології]]
[[Категорія:Випускники Каліфорнійського технологічного інституту]]
[[Категорія:Народились 1947]]

title: англ. James Rumbaugh

Народився: 22 серпня 1947 (77 років) · Бетлегем

Країна: США

Діяльність: інформатик, інженер

Alma mater: Каліфорнійський технологічний інститут · Массачусетський технологічний інститут

Заклад: IBM · Digital Equipment Corporation


text:
# Гленн Годдл
Гленн Годдл (англ. Glenn Hoddle, нар. 27 жовтня 1957, Гейс, Лондон, Велика Британія) — у минулому англійський футболіст та футбольний тренер; атакувальний півзахисник, а згодом головний тренер низки англійських футбольних клубів та збірної Англії.
Наразі — футбольний експерт на супутниковому каналі телебачення SKY TV. Засновник Академії Гленна Годдла, яка працює з молодими футболістами, які були визнані безперспективними на рівні клубних футбольних шкіл та академій Англії.

## Клубна кар'єра
Вихованець футбольної школи команди «Вотфорд» з передмістя Лондона. Згодом перейшов до молодіжної команди «Тоттенгем Готспур», у 17-річному віці дебютував у складі головної команди клубу. Загалом у складі «Тоттенгема» провів 12 сезонів, переживши з командою і падіння сезону 1977—78, по результатах якого команда залишила перший, найвищий на той час, дивізіон чемпіонату Англії, і злет 1984 року, в якому було здобуто Кубок УЄФА. Крім європейського трофею, виступаючи за «Тоттенгем», Годл також став володарем Кубка Англії (двічі у 1981 та 1982), а також Суперкубка Англії (у 1981). Лише у матчах чемпіонату у складі «Тоттенгема» провів 377 матчів, відзначився 88 голами.
1987 року гравець залишив «Тоттенгем» та переїхав до Франції, де вже по результатах першого сезону, проведеного у складі «Монако» став чемпіоном країни. Іншим трофеєм, здобутим у складі «Монако», став завойований у 1991 році Кубок Франції. Того ж року 33-річний Годл повернувся до Англії, де протягом наступних чотирьох років продовжував виходити на футбольне поле, але вже як граючий тренер, спочатку у «Свіндон Тауні», а згодом у «Челсі».

## Виступи за збірні
Годл викликався до збірних команд Англії на юнацькому та молодіжному рівні. У складі національної збірної Англії дебютував у листопаді 1979 року у матчі проти збірної Болгарії, у ході якої відзначився забитим голом.
Усього за головну команду Англії протягом 1979—1988 років провів 53 гри, забив 8 м'ячів. У складі збірної брав участь у чемпіонатах світу 1982 та 1986 років, чемпіонатах Європи 1984 та 1988 років.

## Тренерська кар'єра
Після виступів у чемпіонаті Франції 1991 року Годл повернувся до Англії, де, провівши тренувальні збори разом із лондонським «Челсі», погодився на пропозицію розпочати тренерську кар'єру як граючий тренер клубу «Свіндон Таун». На час приходу Годла клуб боровся за виживання у другому за ієрархією дивізіоні англійського чемпіонату, а вже за два сезони виборов путівку до Прем'єр-ліги. Цей успіх зробив 36-річного Годла одним з найбажаніших молодих англійських тренерів, у послугах якого були зацікавлені найкращі клуби чемпіонату.
1993 року Годл зробив свій вибір на користь «Челсі», тренером якого він залишався до 1996 року, до 1995 року також продовжуючи виходити на поле як гравець. Найвищим досягненням на тренерському містку лондонського клубу став фінал Кубка Англії у 1994 році та півфінал Кубка володарів кубків УЄФА наступного сезону.
1996 року молодий тренер прийняв пропозицію очолити національну збірну Англії. Під керівництвом Годдла збірна пройшла кваліфікацію до чемпіонату світу 1998 року, у фінальній частині якого дійшла до стадії 1/8 фіналу, на якій програла по пенальті збірній Аргентини. Після невдалого старту відбірного циклу до чемпіонату Європи 2000 року та скандалу, викликаного неетичними висловлюваннями Годла щодо інвалідів, його контракт з футбольною асоціацією Англії у лютому 1999 року було розірвано.
Протягом 2000—2001 років Годл працював з клубом «Саутгемптон», на чолі якого йому вдалося виконати завдання утриматися у Прем'єр-лізі. 2001 року повернувся до клубу «Тоттенгем Готспур», з яким була пов'язана значна частина його кар'єри гравця. Під керівництвом Годла «Тоттенгем» провів два посередніх сезони, фінішуючи у середині турнірної таблиці, значно нижче анонсованих завдань на сезон. Після невдалого початку третього сезону, на старті якого команда здобула лише 4 очки після 6 матчів, тренера було відправлено у відставку. Після річної перерви у тренерській кар'єрі у грудні 2004 року Годдл прийняв «Вулвергемптон Вондерерз», клуб який нещодавно втратив місце у Прем'єр-лізі і мав чітке завдання до неї повернутися. По результатах обох сезонів, проведених командою під керівництвом Годдла, це завдання залишалося невиконаним і у липні 2006 Годл подав у відставку.

## Титули та досягнення
- Чемпіон Європи (U-18): 1975

У складі «Тоттенгем Готспур»:
- Володар Кубка УЄФА: 1984
- Володар Кубка Англії: 1981, 1982
- Володар Суперкубка Англії: 1981

У складі «Монако»:
- Чемпіон Франції: 1988
- Володар Кубка Франції: 1991

title: Гленн Годдл

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я= Гленн Годдл
| зображення = Glenn Hoddle2.jpg
| підпис =
| повне-ім'я =
| дата-народження = 27.10.1957
| місце-народження = [[Лондон]]
| країна-народження = [[Велика Британія]]
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 183 см
| вага =
| прізвисько =
| позиція = [[Півзахисник|атакувальний півзахисник]]
| юнацькі-роки =
| юнацькі-клуби = «Вотфорд»
| роки = 1975—1987
1987-1991
1991-1993
1993-1995
| клуби = {{Прапорець|ENG}} «[[Тоттенгем Готспур]]»
{{Прапорець|FRA}} [[Монако (футбольний клуб)|«Монако»]]
{{Прапорець|ENG}} «[[Свіндон Таун]]»
{{Прапорець|ENG}} [[Челсі (футбольний клуб)|«Челсі»]]
'''Всього'''
| ігри(голи) = 377 (88)
69 (27)
64 (1)
31 (1)
'''541 (117)'''
| збірна-роки = 1979—1988
| збірна-команда = {{Прапорець|ENG}} [[Збірна Англії з футболу|Англія]]
| збірна-ігри(голи) = 53 (8)
| тренер-сезон = 1991-1993
1993-1995
1996
1996—1999
2000—2001
2001—2003
2004—2006
| тренер-команда = {{Прапорець|ENG}} «[[Свіндон Таун]]» (граючий тренер)
{{Прапорець|ENG}} [[Челсі (футбольний клуб)|«Челсі»]] (граючий тренер)
{{Прапорець|ENG}}  [[Челсі (футбольний клуб)|«Челсі»]]
{{Прапорець|ENG}} [[Збірна Англії з футболу|Англія]]
{{Прапорець|ENG}} [[Саутгемптон (футбольний клуб)|«Саутгемптон»]]
{{Прапорець|ENG}} «[[Тоттенгем Готспур]]»
{{Прапорець|ENG}} «[[Вулвергемптон Вондерерз]]»
| тренер-місце =
| дата-оновлення =
}}
'''Гленн Годдл''' ({{lang-en|Glenn Hoddle}}, {{н}} [[27 жовтня]] [[1957]], Гейс, [[Лондон]], [[Велика Британія]]) — у минулому англійський [[футболіст]] та футбольний тренер; [[Півзахисник (футбол)|атакувальний півзахисник]], а згодом головний тренер низки англійських футбольних клубів та [[Збірна Англії з футболу|збірної Англії]].

Наразі — футбольний експерт на супутниковому каналі телебачення SKY TV. Засновник ''Академії Гленна Годдла'', яка працює з молодими футболістами, які були визнані безперспективними на рівні клубних футбольних шкіл та академій Англії.

== Клубна кар'єра ==
Вихованець футбольної школи команди «Вотфорд» з передмістя Лондона. Згодом перейшов до молодіжної команди «[[Тоттенгем Готспур]]», у 17-річному віці дебютував у складі головної команди клубу. Загалом у складі «Тоттенгема» провів 12 сезонів, переживши з командою і падіння сезону 1977—78, по результатах якого команда залишила перший, найвищий на той час, дивізіон чемпіонату Англії, і злет 1984 року, в якому було здобуто [[Кубок УЄФА]]. Крім європейського трофею, виступаючи за «Тоттенгем», Годл також став володарем [[Кубок Англії з футболу|Кубка Англії]] (двічі у 1981 та 1982), а також [[Суперкубок Англії з футболу|Суперкубка Англії]] (у 1981). Лише у матчах [[Чемпіонат Англії з футболу|чемпіонату]] у складі «Тоттенгема» провів 377 матчів, відзначився 88 голами.

1987 року гравець залишив «Тоттенгем» та переїхав до [[Франція|Франції]], де вже по результатах першого сезону, проведеного у складі [[Монако (футбольний клуб)|«Монако»]] став [[Ліга 1|чемпіоном країни]]. Іншим трофеєм, здобутим у складі «Монако», став завойований у 1991 році [[Кубок Франції з футболу|Кубок Франції]]. Того ж року 33-річний Годл повернувся до Англії, де протягом наступних чотирьох років продовжував виходити на футбольне поле, але вже як граючий тренер, спочатку у «[[Свіндон Таун]]і», а згодом у [[Челсі (футбольний клуб)|«Челсі»]].

== Виступи за збірні ==
Годл викликався до збірних команд Англії на юнацькому та молодіжному рівні. У складі [[Збірна Англії з футболу|національної збірної Англії]] дебютував у листопаді 1979 року у матчі проти [[Збірна Болгарії з футболу|збірної Болгарії]], у ході якої відзначився забитим голом.

Усього за головну команду Англії протягом 1979—1988 років провів 53 гри, забив 8 м'ячів. У складі збірної брав участь у чемпіонатах світу [[Чемпіонат світу з футболу 1982|1982]] та [[Чемпіонат світу з футболу 1986|1986]] років, чемпіонатах Європи [[Чемпіонат Європи з футболу 1984|1984]] та [[Чемпіонат Європи з футболу 1988|1988]] років.

== Тренерська кар'єра ==
Після виступів у чемпіонаті Франції 1991 року Годл повернувся до Англії, де, провівши тренувальні збори разом із [[Челсі (футбольний клуб)|лондонським «Челсі»]], погодився на пропозицію розпочати тренерську кар'єру як граючий тренер клубу «[[Свіндон Таун]]». На час приходу Годла клуб боровся за виживання у другому за ієрархією дивізіоні англійського чемпіонату, а вже за два сезони виборов путівку до [[Прем'єр-ліга (Англія)|Прем'єр-ліги]]. Цей успіх зробив 36-річного Годла одним з найбажаніших молодих англійських тренерів, у послугах якого були зацікавлені найкращі клуби чемпіонату.

1993 року Годл зробив свій вибір на користь [[Челсі (футбольний клуб)|«Челсі»]], тренером якого він залишався до 1996 року, до 1995 року також продовжуючи виходити на поле як гравець. Найвищим досягненням на тренерському містку лондонського клубу став фінал [[Кубок Англії з футболу|Кубка Англії]] у 1994 році та півфінал [[Кубок володарів кубків УЄФА|Кубка володарів кубків УЄФА]] наступного сезону.

1996 року молодий тренер прийняв пропозицію очолити [[Збірна Англії з футболу|національну збірну Англії]]. Під керівництвом Годдла збірна пройшла кваліфікацію до [[Чемпіонат світу з футболу 1998|чемпіонату світу 1998 року]], у фінальній частині якого дійшла до стадії 1/8 фіналу, на якій програла по [[пенальті]] [[Збірна Аргентини з футболу|збірній Аргентини]]. Після невдалого старту відбірного циклу до [[Чемпіонат Європи з футболу 2000|чемпіонату Європи 2000 року]] та скандалу, викликаного неетичними висловлюваннями Годла щодо [[Інвалідність|інвалідів]], його контракт з [[Футбольна Асоціація|футбольною асоціацією Англії]] у лютому 1999 року було розірвано.

Протягом 2000—2001 років Годл працював з клубом [[Саутгемптон (футбольний клуб)|«Саутгемптон»]], на чолі якого йому вдалося виконати завдання утриматися у [[Прем'єр-ліга (Англія)|Прем'єр-лізі]]. 2001 року повернувся до клубу «[[Тоттенгем Готспур]]», з яким була пов'язана значна частина його кар'єри гравця. Під керівництвом Годла «Тоттенгем» провів два посередніх сезони, фінішуючи у середині турнірної таблиці, значно нижче анонсованих завдань на сезон. Після невдалого початку третього сезону, на старті якого команда здобула лише 4 очки після 6 матчів, тренера було відправлено у відставку. Після річної перерви у тренерській кар'єрі у грудні 2004 року Годдл прийняв «[[Вулвергемптон Вондерерз]]», клуб який нещодавно втратив місце у Прем'єр-лізі і мав чітке завдання до неї повернутися. По результатах обох сезонів, проведених командою під керівництвом Годдла, це завдання залишалося невиконаним і у липні 2006 Годл подав у відставку.

== Титули та досягнення ==
* [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-19)|Чемпіон Європи (U-18)]]: [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-18) 1975|1975]]

'''У складі «[[Тоттенгем Готспур]]»''':
:* Володар [[Кубок УЄФА|Кубка УЄФА]]: [[Кубок УЄФА 1983—1984|1984]]
:* Володар [[Кубок Англії з футболу|Кубка Англії]]: [[Кубок Англії з футболу 1980—1981|1981]], [[Кубок Англії з футболу 1981—1982|1982]]
:* Володар [[Суперкубок Англії з футболу|Суперкубка Англії]]: [[Суперкубок Англії з футболу 1981|1981]]

'''У складі [[Монако (футбольний клуб)|«Монако»]]''':
:* [[Ліга 1|Чемпіон Франції]]: [[Чемпіонат Франції з футболу 1987—1988|1988]]
:* Володар [[Кубок Франції з футболу|Кубка Франції]]: [[Кубок Франції з футболу 1990—1991|1991]]

== Посилання ==
* [http://www.glennhoddleacademy.com/glenns_bio.html Біографічна довідка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090928042531/http://www.glennhoddleacademy.com/glenns_bio.html |date=28 вересня 2009 }} на сайті ''Академії Гленна Годдла''. {{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20071001221011/http://www.soccerbase.com/managers2.sd?managerid=539 Тренерська статистика Гленна Годдла] {{ref-en}}

{{ac}}
{{Navboxes colour
|title= Склади збірної Англії
|bg= white
|fg= navy
|bordercolor=
|list1={{Склад збірної Англії на чемпіонаті Європи 1980}}
{{Склад збірної Англії на чемпіонаті світу 1982}}
{{Склад збірної Англії на чемпіонаті світу 1986}}
{{Склад збірної Англії на чемпіонаті Європи 1988}}
{{Склад збірної Англії на чемпіонаті світу 1998|nocat=1}}
}}
{{Navboxes
|title= Тренерські позиції Гленна Годдла
|list1={{Тренери ФК Челсі}}
{{Тренери збірної Англії з футболу}}
{{Тренери ФК Саутгемптон}}
{{Тренери ФК Тоттенгем Готспур}}
{{Тренери ФК Вулвергемптон Вондерерс}}
}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Годдл Гленн}}
[[Категорія:Уродженці Лондона]]
[[Категорія:Англійські футболісти]]
[[Категорія:Англійські футбольні тренери]]
[[Категорія:Тренери збірної Англії з футболу]]
[[Категорія:Тренери чемпіонату світу з футболу 1998]]
[[Категорія:Футболісти «Челсі»]]
[[Категорія:Футболісти «Свіндон Тауна»]]
[[Категорія:Футболісти «Монако»]]
[[Категорія:Футболісти «Тоттенгем Готспур»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Свіндон Таун»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Саутгемптон»]]

title: Особисті дані

Народження: 27 жовтня 1957 (67 років)

Вага: 73 кг

Громадянство: Англія

Позиція: атакувальний півзахисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Тоттенгем Готспур» · «Монако» · «Свіндон Таун» · «Челсі» · Всього · 377 (88) · 69 (27) · 64 (1) · 31 (1) · 541 (117)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Англія · 53 (8)

title: Тренерська діяльність**

Сезони: Команда · Місце

«Свіндон Таун» (граючий тренер) · «Челсі» (граючий тренер) · «Челсі» · Англія · «Саутгемптон» · «Тоттенгем Готспур» · «Вулвергемптон Вондерерз»

title: Звання, нагороди

Нагороди: Зала слави англійського футболу

Звання, нагороди: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Звання, нагороди: ** Тільки на посаді головного тренера.

title: Склади збірної Англії

Англія

title: Склад збірної Англії на чемпіонаті світу 1982 року


text:
# Дичков
Дичков (рос. Дичков) — селище у Болховському районі Орловської області Російської Федерації.
Населення становить 8 осіб. Входить до муніципального утворення Однолуцьке сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований у межах Чорнозем'я. 30 липня 1928 року у складі Орловського округу Центрально-Чорноземної області, 13 червня 1934 року після ліквідації Центрально-Чорноземної області населений пункт увійшов до складу новоствореної Курської області.
З 27 вересня 1937 року район у складі новоствореної Орловської області.
Від 2013 року входить до муніципального утворення Однолуцьке сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 8    |

title: Дичков

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[селище]]
|тип_род         = селища
|назва           = Дичков
|назва ін.       = Дичков
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Орловська область]]
|район           = [[Болховський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Однолуцьке сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 8
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Орловська область
}}
'''Дичков''' ({{lang-ru|Дичков}}) — [[селище]] у [[Болховський район|Болховському районі]] [[Орловська область|Орловської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 8 осіб. Входить до муніципального утворення [[Однолуцьке сільське поселення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований у межах [[Чорнозем'я]]. 30 липня 1928 року у складі [[Орловський округ|Орловського округу]] [[Центрально-Чорноземна область|Центрально-Чорноземної області]], 13 червня 1934 року після ліквідації Центрально-Чорноземної області населений пункт увійшов до складу новоствореної Курської області.

З 27 вересня 1937 року район у складі новоствореної Орловської області.

Від 2013 року входить до муніципального утворення Однолуцьке сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/460230967 |title=Закон Орловской области от 25 декабря 2013 года N 1578-ОЗ «Об административно-территориальном устройстве Орловской области» |access-date=2022-02-28 |archive-date=2022-02-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220228084440/https://docs.cntd.ru/document/460230967 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Дичков (Орловская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Болховський район}}
{{Oryol-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Болховського району]]

title: селище Дичков

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Орловська область

Муніципальний район: Болховський район

Поселення: Однолуцьке сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Дичков · Дичков


text:
# Сентер (округ Рок, Вісконсин)
Сентер (англ. Center) — місто (англ. town) в США, в окрузі Рок штату Вісконсин. Населення — 1046 осіб (2020).

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 1066 осіб у 418 домогосподарствах у складі 313 родин. Було 436 помешкань
Расовий склад населення:
| - 98,6 % — білих - 0,5 % — азіатів - 0,1 % — корінних американців - 0,1 % — чорних або афроамериканців |

До двох чи більше рас належало 0,1 %. Частка іспаномовних становила 1,1 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 20,9 % — особи молодші 18 років, 65,1 % — особи у віці 18—64 років, 14,0 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 45,5 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 104,6 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 104,6 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 85 142 долари США (медіана — 82 031), а середній дохід на одну сім'ю — 96 020 доларів (медіана — 88 750). Медіана доходів становила 61 908 доларів для чоловіків та 45 114 долари для жінок. За межею бідності перебувало 8,1 % осіб, у тому числі 11,4 % дітей у віці до 18 років та 10,4 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 521 особа. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 21,5 %, виробництво — 17,5 %, будівництво — 12,7 %, роздрібна торгівля — 11,1 %.

title: Сентер (округ Рок, Вісконсин)

wikitext:
{{Otherplaces|Сентер}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Сентер
|оригінальна назва  = {{lang-en|Center}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Вісконсин
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Рок (округ, Вісконсин)|Рок]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 92,2
|висота центру НП   = 295
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 11,56
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −6
|DST                    = −5
|телефонний код         = 608
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 5510513625
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Сентер''' ({{lang-en|Center}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Рок (округ, Вісконсин)|Рок]] штату [[Вісконсин]]. Населення — 1046 осіб (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2000 = 1005
| 2010 = 1066
| 2020 = 1046
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало {{formatnum:1066}} осіб у 418 домогосподарствах у складі 313 родин. Було 436 помешкань

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 98,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,5 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,1 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,1 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
|}
До двох чи більше рас належало 0,1 %. Частка іспаномовних становила 1,1 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 20,9 % — особи молодші 18 років, 65,1 % — особи у віці 18—64 років, 14,0 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 45,5 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 104,6 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 104,6 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:85142}} [[Долар США|долари США]] (медіана — {{formatnum:82031}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:96020}} доларів (медіана — {{formatnum:88750}}). Медіана доходів становила {{formatnum:61908}} доларів для чоловіків та {{formatnum:45114}} долари для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 8,1 % осіб, у тому числі 11,4 % дітей у віці до 18 років та 10,4 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 521 особа. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 21,5 %, виробництво — 17,5 %, будівництво — 12,7 %, роздрібна торгівля — 11,1 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Рок (округ, Вісконсин)}}

[[Категорія:Містечка Вісконсину]]
[[Категорія:Населені пункти округу Рок (Вісконсин)]]

title: Країна

Штат: Вісконсин

Округ: Рок

Густота населення: 11,56 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−6, влітку UTC-5


text:
# Антоніо Орсіні
Антоніо Орсіні (італ. Antonio Orsini; 1788 — 1870) — італійський натураліст та фармацевт.

## Біографія
Антоніо Орсіні народився 1788 року з заможної сім'ї. Невдовзі помер його батько. Антоніо виховував дядько, який був фармацевтом. Змалку він цікавився природничими науками. Вів вчився у Болонському університеті. Під час навчання зібрав великий гербарій. Згодом, Антоніо Орсіні, захопився зоологією. Зібрав колекцію молюсків та комах. Він також зацікавився вивченням палеонтології.

## Вшанування
На честь Орсіні названі види тварин:
- Vipera ursinii
- Crocus orsini
- Dipsacus orsini
- Frittillaria orsiniana
- Malcomia orsiniana
- Malva orsiniana
- Orsinia camphorata

title: Антоніо Орсіні

wikitext:
{{особа}}
'''Антоніо Орсіні''' ({{lang-it|Antonio Orsini}}; [[1788]] — [[1870]]) — [[Італія|італійський]] [[натураліст]] та [[фармацевт]].

== Біографія ==
Антоніо Орсіні народився 1788 року з заможної сім'ї. Невдовзі помер його батько. Антоніо виховував дядько, який був фармацевтом. Змалку він цікавився природничими науками. Вів вчився у [[Болонський університет|Болонському університеті]]. Під час навчання зібрав великий гербарій. Згодом, Антоніо Орсіні, захопився зоологією. Зібрав колекцію молюсків та комах. Він також зацікавився вивченням палеонтології.

== Вшанування ==
На честь Орсіні названі види тварин:
* ''[[Vipera ursinii]]''
* ''[[Crocus orsini]]''
* ''[[Dipsacus orsini]]''
* ''[[Frittillaria orsiniana]]''
* ''[[Malcomia orsiniana]]''
* ''[[Malva orsiniana]]''
* ''[[Orsinia camphorata]]''

== Примітки ==
{{reflist}}

{{italy-bio-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Орсіні Антоніо}}
[[Категорія:Італійські природознавці]]

title: італ. Antonio Orsini

Народився: 9 лютого 1788 · Асколі-Пічено, Марке, Папська держава

Помер: 18 червня 1870 (82 роки) · Асколі-Пічено, Марке, Папська держава

Країна: Королівство Італія

Діяльність: натураліст

Alma mater: Болонський університет

Нагороди: орден Святих Маврикія та Лазаря


text:
# Бачинський Андрій Михайлович
Андрій Михайлович Бачинський (нар. 19 січня 1968, Калуш, Івано-Франківська область) — український письменник.

## Біографія
Народився 19 січня 1968 року в місті Калуш, Івано-Франківської області. З дитинства захоплювався пригодницько-фантастичними романами та конструюванням радіоприладів. Закінчив радіо-технічний факультет «Львівська політехніка». Згодом захопився письменницькою діяльністю. Друком вийшло більше 10 пригодницьких та пізнавальних книг для підлітків.
Є членом Українського ПЕН.

## Творчість
У 2011 році у видавництві «Грані-Т» вийшла повість «Неймовірні пригоди Остапа і Даринки», героїв яких Бачинський фактично списав зі своїх дітей — близнюків Остапа і Даринки. Повість стала переможцем Всеукраїнського конкурсу "Золотий лелека" 2010 року у номінації "Пригодницька повість" за рішенням дитячого журі.
У 2011 році вийшло продовження — «Канікули Остапа і Даринки».
У 2014 році у «Видавництві Старого Лева» вийшла дитяча повість «Детективи в Артеку, або команда скарбошукачів».
У 2015 році повість Андрія Бачинського «140 децибелів тиші», що вийшла у тому ж видавництві, стала переможцем літературної премії «Книга року ВВС» у номінації «Дитяча книга року ВВС». Книжка присвячена темі глухонімих підлітків. Прототипами героїв книжки стали діти з калуських інтернатів. Книга перекладена на інші мови та вийшла друком у Китаї, Словенії, Південній Кореї.
|                      | Я хочу цим текстом звернути увагу і дітей, і, в першу чергу, їхніх батьків, вчителів, що поруч із нами всіма є й люди, яких ми часто намагаємося не помічати, яких суспільство виносить за дужки, на маргінес. А вони ж такі, як і ми — мають свої мрії, бажання, прагнення. І їх насправді легко любити, сприймати, залучати в своє коло. Зрештою, просто спілкуватися з ними — це вже важливо. |
| — Андрій Бачинський, |                                                                                |

У 2021 році за книжкою «140 децибелів тиші» за підтримки Українського Культурного Фонду почалися зйомки художнього фільму (режисер Роман Сінчук, сценарій Андрій Бачинський). Але з початком повномасштабної війни роботу над фільмом довелося припинити. На даний момент відзнято лише тизер фільму.
2016 рік — в літературному журналі “Золота Пектораль” публікуються переклади з польської поезій видатного представника “Покоління Колумбів” Кшиштофа Каміля Бачиньского (Krzysztof Kamil Baczyński), що загинув під час Варшавського повстання у серпні 1944р.
2017 року у «Видавництві Старого Лева» вийшло продовження повісті «Детективи в Артеку» — «Детективи з Артеку. Таємниці Кам'яних Могил». Того ж року його оповідання увійшло до збірки «10 історій для хлопців», що вийшла у тому ж видавництві.
2018 року вийшла шоста книжка Бачинського — підліткова повість «Ватага Веселих Волоцюг». Книга увійшла в короткий список премії Дитяча Книга року ВВС-2018
У 2019 році вийшла сьома книжка «З Ейнштейном у рюкзаку, що увійшла до довгого списку премії Дитяча Книга року ВВС-2019.
Наприкінці 2020 вийшла чергова книжка для дітей «Трикутник Зевса».
У 2022 вихід книжки «Примари Чорної діброви». Книга стала переможцем літературної премії «Книга року ВВС-2022» у номінації «Дитяча книга року ВВС»
У 2023 році у Видавництві Старого Лева  вийшла книга «Вісім крафтових історій»

title: Бачинський Андрій Михайлович

wikitext:
{{Othernames|Бачинський}}
{{Письменник
| Ім'я                = Андрій Михайлович Бачинський
| Оригінал імені      = <!-- ім'я мовою оригіналу -->
| Фото                = Андрій Бачинський.jpg
| Ширина              =
| Підпис              =Андрій Бачинський, 2014 рік
| Ім'я при народженні = <!-- повне ім'я при народженні  -->
| Псевдоніми          = <!-- псевдоніми -->
| Дата народження     = 19.1.1968
| Місце народження    = [[Калуш]], [[Івано-Франківська область]]
| Дата смерті         =
| Місце смерті        =
| Національність      = [[українці|українець]]
| Громадянство        = {{UKR}}
| Мова творів         = [[українська мова|українська]]
| Рід діяльності      = [[прозаїк]]
| Член КПРС:          =
| Роки активності     = від [[2010]]
| Напрямок            = <!-- літературний напрямок -->
| Жанр                = [[повість]]
| Magnum opus         = <!-- головна книга -->
| Lib                 = <!-- посилання на сайт Lib.ru -->
| Премії              = <!-- головні професійні премії -->
| Сайт                = <!-- офіційний сайт -->
}}
'''Андрій Михайлович Бачинський''' ({{н}} [[19 січня]] [[1968]], [[Калуш]], [[Івано-Франківська область]]) — український письменник.

== Біографія ==
Народився 19 січня 1968 року в місті [[Калуш]], Івано-Франківської області. З дитинства захоплювався пригодницько-фантастичними романами та конструюванням радіоприладів. Закінчив радіо-технічний факультет [[Національний університет «Львівська політехніка»|«Львівська політехніка»]]. Згодом захопився письменницькою діяльністю. Друком вийшло більше 10 пригодницьких та пізнавальних книг для підлітків.

Є членом Українського ПЕН.
== Творчість ==
У 2011 році у видавництві «[[Грані-Т]]» вийшла повість «Неймовірні пригоди Остапа і Даринки», героїв яких Бачинський фактично списав зі своїх дітей — близнюків Остапа і Даринки. Повість стала переможцем Всеукраїнського конкурсу "Золотий лелека" 2010 року у номінації "Пригодницька повість" за рішенням дитячого журі. <ref>{{Cite web|title=Оголошено імена переможців конкурсу «Золотий лелека»|url=http://bukvoid.com.ua/events/konkurs/2010/02/26/092740.html|website=bukvoid.com.ua|accessdate=2023-01-07}}</ref>

У 2011 році вийшло продовження — «Канікули Остапа і Даринки».

У [[2014]] році у [[Видавництво Старого Лева|«Видавництві Старого Лева»]] вийшла дитяча повість «Детективи в Артеку, або команда скарбошукачів».

У [[2015]] році повість Андрія Бачинського «140 децибелів тиші», що вийшла у тому ж видавництві, стала переможцем літературної премії «Книга року ВВС» у номінації «Дитяча книга року ВВС»<ref>{{Cite web|url=http://starylev.com.ua/news/dvi-knygy-starogo-leva-u-korotkyh-spyskah-premiyi-knyga-roku-vvs-2015|title=Дві книги Старого Лева – у «Коротких списках» премії «Книга року ВВС-2015»|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2016-09-23|archive-date=24 вересня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160924130852/http://starylev.com.ua/news/dvi-knygy-starogo-leva-u-korotkyh-spyskah-premiyi-knyga-roku-vvs-2015}}</ref>. Книжка присвячена темі глухонімих підлітків. Прототипами героїв книжки стали діти з калуських інтернатів<ref>{{Cite web|url=http://starylev.com.ua/news/hhii-forum-vydavciv-nam-ye-shcho-rozpovisty-osoblyvym-dityam-yim-ye-chogo-navchyty-nas|title=ХХІІ Форум видавців: «Нам є що розповісти особливим дітям, а їм є чого навчити нас»|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2016-09-23|archive-date=24 вересня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160924130828/http://starylev.com.ua/news/hhii-forum-vydavciv-nam-ye-shcho-rozpovisty-osoblyvym-dityam-yim-ye-chogo-navchyty-nas}}</ref>. Книга перекладена на інші мови та вийшла друком у Китаї, Словенії, Південній Кореї.
{{Цитата|Я хочу цим текстом звернути увагу і дітей, і, в першу чергу, їхніх батьків, вчителів, що поруч із нами всіма є й люди, яких ми часто намагаємося не помічати, яких суспільство виносить за дужки, на маргінес. А вони ж такі, як і ми — мають свої мрії, бажання, прагнення. І їх насправді легко любити, сприймати, залучати в своє коло. Зрештою, просто спілкуватися з ними — це вже важливо.|50|Андрій Бачинський|<ref name=":0">{{Cite web|title = Андрій Бачинський завітав у Калуш та Івано-Франківськ|url = http://starylev.com.ua/news/andriy-bachynskyy-zavitav-u-kalush-ta-ivano-frankivsk}}</ref>}}

У 2021 році за книжкою «140 децибелів тиші» за підтримки Українського Культурного Фонду почалися зйомки художнього фільму (режисер Роман Сінчук, сценарій Андрій Бачинський). Але з початком повномасштабної війни роботу над фільмом довелося припинити. На даний момент відзнято лише тизер фільму.<ref>{{Citation|title=140 децибелів тиші - Тизер|url=https://www.youtube.com/watch?v=XYqKhBo2NeA|accessdate=2023-12-02|language=uk-UA}}</ref>

2016 рік — в літературному журналі “Золота Пектораль” публікуються переклади з польської поезій видатного представника “Покоління Колумбів” Кшиштофа Каміля Бачиньского (Krzysztof Kamil Baczyński), що загинув під час Варшавського повстання у серпні 1944р.<ref>{{Cite web|title=Zolotapektoral_2016_№1(33).pdf|url=https://drive.google.com/file/d/1Fo7RpWUe1xEFkTW_y5atWlhWsQG3nLMe/view?usp=embed_facebook|website=Google Docs|accessdate=2023-12-02}}</ref>

[[2017]] року у [[Видавництво Старого Лева|«Видавництві Старого Лева»]] вийшло продовження повісті «Детективи в Артеку» — «Детективи з Артеку. Таємниці Кам'яних Могил». Того ж року його оповідання увійшло до збірки «10 історій для хлопців», що вийшла у тому ж видавництві<ref>{{Cite web|url=https://starylev.com.ua/10-istoriy-dlya-hlopciv|title=10 історій для хлопців|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2017-09-10|archive-date=10 вересня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170910220748/https://starylev.com.ua/10-istoriy-dlya-hlopciv}}</ref>.

[[2018]] року вийшла шоста книжка Бачинського — підліткова повість «Ватага Веселих Волоцюг»<ref>{{Cite web|url=https://starylev.com.ua/vataga-veselyh-volocyug|title=Ватага Веселих Волоцюг|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2018-06-26|archive-date=26 червня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180626192549/https://starylev.com.ua/vataga-veselyh-volocyug}}</ref>. Книга увійшла в короткий список премії Дитяча Книга року ВВС-2018<ref>{{Cite web|title=Короткі списки премії Книга року ВВС-2018|url=http://bookforum.ua/en/p/korotki-spysky-premiyi-knyga-roku-vvs-2018|website=bookforum.ua|accessdate=2023-01-07|language=uk}}</ref>

У [[2019]] році вийшла сьома книжка «З Ейнштейном у рюкзаку<ref>{{Cite web|url=https://starylev.com.ua/z-eynshteynom-u-ryukzaku|title=З Ейнштейном у рюкзаку|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2020-04-22|archive-date=12 травня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200512181745/https://starylev.com.ua/z-eynshteynom-u-ryukzaku}}</ref>, що увійшла до довгого списку премії Дитяча Книга року ВВС-2019<ref>{{Cite web|url=https://www.bbc.com/ukrainian/features-50127183|title=Довгі списки Книги року ВВС-2019|website=BBC-Україна|accessdate=2020-04-22|archive-date=15 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201115032506/https://www.bbc.com/ukrainian/features-50127183}}</ref>.

Наприкінці [[2020]] вийшла чергова книжка для дітей «Трикутник Зевса»<ref>{{Cite web|url=https://starylev.com.ua/trykutnyk-zevsa|title=Трикутник Зевса|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2020-12-02|archive-date=4 грудня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201204094059/https://starylev.com.ua/trykutnyk-zevsa}}</ref>.

У [[2022]] вихід книжки «Примари Чорної діброви»<ref>{{Cite web|url=https://starylev.com.ua/knyga-prymary-cornoyi-dibrovy|title=Примари Чорної діброви|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2022-08-31}}</ref>. Книга стала переможцем літературної премії «Книга року ВВС-2022» у номінації «Дитяча книга року ВВС»<ref>{{Cite news|title=Книга року BBC-2022 оголосила переможців|url=https://www.bbc.com/ukrainian/features-63971706|work=BBC News Україна|accessdate=2023-12-02|language=uk}}</ref>

У 2023 році у [[Видавництво Старого Лева|Видавництві Старого Лева]]  вийшла книга «Вісім крафтових історій»<ref>{{Cite web|title=Вісім крафтових історій Андрій Бачинський купити у ВСЛ|url=https://starylev.com.ua/knyga-visim-kraftovyx-istoriy|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2023-12-02|language=ua}}</ref>

== Бібліографія ==
*''Неймовірні пригоди Остапа і Даринки'' : повість : для серед. шк. в. / А. Бачинський ; худож. Д. Бачинська. — К. : [[Грані-Т]], 2010. — 152 с. : ілюстр.

*''Канікули Остапа і Даринки'' : повість / А. Бачинський ; худож. Д. Бачинська. — К. : [[Грані-Т]], 2011. — 176 с. : іл.

*''Детективи в Артеку, або команда скарбошукачів'' / А. Бачинський ; обкл. Н. Гайди. — Львів : [[Видавництво Старого Лева]], 2014. — 192 с.

*''[[140 децибелів тиші]]'': повість / А. Бачинський. — Львів : [[Видавництво Старого Лева]], 2015. — 128 с.
*''Детективи з Артеку. Таємниці Кам'яних Могил'' / А. Бачинський ; обкл. Н. Гайди. — Львів : [[Видавництво Старого Лева]], 2017. — 272 с.
*''Ватага Веселих Волоцюг'' / А. Бачинський. — Львів : [[Видавництво Старого Лева]], 2018. — 160 с.
*''З Ейнштейном у рюкзаку'' / А. Бачинський. — Львів : [[Видавництво Старого Лева]], 2019. — 152 с.
*''Трикутник Зевса'' / А. Бачинський. — Львів : [[Видавництво Старого Лева]], 2020. — 192 с.
*''Примари чорної діброви'' / А. Бачинський. — Львів : [[Видавництво Старого Лева]], 2022. — 176 с.
*''Вісім крафтових історій /'' А. Бачинський. - Львів : [[Видавництво Старого Лева]], 2023. - 173 с.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://dukhovnist.in.ua/uk/kultura/ukrajina/1214-140-detsybeliv-tyshi-koly-svitlo-ie Інтерв'ю з Андрієм Бачинським для порталу «Духовність»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160924112132/http://dukhovnist.in.ua/uk/kultura/ukrajina/1214-140-detsybeliv-tyshi-koly-svitlo-ie |date=24 вересня 2016 }}
* [https://web.archive.org/web/20160924104441/http://www.grani-t.com.ua/persons/117 Андрій Бачинський. «Грані-Т]
* [http://starylev.com.ua/old-lion/author/bachynskyy-andriy Андрій Бачинський. «Видавництво Старого Лева»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160924130840/http://starylev.com.ua/old-lion/author/bachynskyy-andriy |date=24 вересня 2016 }}

{{ВП-портали|Українська література|Книги|Біографії|Література|Україна}}

[[Категорія:Українські письменники]]
[[Категорія:Уродженці Калуша]]
[[Категорія:Випускники Львівської політехніки]]

title: Андрій Михайлович Бачинський

Народився: 19 січня 1968 (57 років) · Калуш, Івано-Франківська область

Громадянство: Україна

Національність: українець

Діяльність: прозаїк

Мова творів: українська

Жанр: повість

Членство: Український ПЕН


text:
# Рудник Балажал
Рудник Балажал – колишнє гірничодобувне підприємство у Абайській області Казахстану, яке вело розробку однойменного золоторудного родовища.
Розробка Балажалу з використанням методу кучкового вилужнювання почалась у 2004 році, при цьому руду видобували відкритим способом.
Проектом опікувалась компанія «Семгео», яка вже у 2006-му зупинила роботи на Балажал через вичерпання розташованих близько до поверхні окислених руд та проблем з фінансуванням. В 2008-му рудник викупила компанія Nordgold, що належала до російської металургійної групи «Северсталь». На той час анонсувалось, що запаси родовища оцінюються у 20 тон з перспективною збільшення до 30 – 40 тон і що невдовзі розробка відновиться, причому частину руди будуть переробляти на фабриці з вилучення золота рудника Суздаль, яка призначена для роботи з сульфідними рудами. Втім, наразі про реалізацію цього проекту не повідомлялось.
В 2018-му «Семгео» домовилась здати майно рудника в оренду компанії «Goldstone Minerals», яка збиралась використати його при розробці розташованого за 12 км кілометрів золоторудного родовища Південні Ашали.

title: Рудник Балажал

wikitext:
{{Location map+ | Казахстан
| width = 400
| caption = Місце розташування рудника
| relief = 1
| places =
  {{Location map~ | Казахстан
    | label = '''Балажал'''
    | label_size =
    | position = left
    | background =
    | mark = Cyan pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 49 | lat_min = 0 | lat_sec    = 45 | lat_dir = N
    | lon_deg = 82 | lon_min = 15 | lon_sec    = 3 | lon_dir = E
}}
}}

'''Рудник Балажал''' – колишнє гірничодобувне підприємство у Абайській області Казахстану, яке вело розробку однойменного золоторудного родовища.

Розробка Балажалу з використанням методу кучкового вилужнювання почалась у 2004 році, при цьому руду видобували відкритим способом.

Проектом опікувалась компанія «Семгео», яка вже у 2006-му зупинила роботи на Балажал через вичерпання розташованих близько до поверхні окислених руд та проблем з фінансуванням. В 2008-му рудник викупила компанія Nordgold, що належала до російської металургійної групи «Северсталь». На той час анонсувалось, що запаси родовища оцінюються у 20 тон з перспективною збільшення до 30 – 40 тон і що невдовзі розробка відновиться, причому частину руди будуть переробляти на фабриці з вилучення золота [[Рудник Суздаль|рудника Суздаль]], яка призначена для роботи з сульфідними рудами. Втім, наразі про реалізацію цього проекту не повідомлялось.

В 2018-му «Семгео» домовилась здати майно рудника в оренду компанії «Goldstone Minerals», яка збиралась використати його при розробці розташованого за 12 км кілометрів золоторудного родовища Південні Ашали.<ref>{{Cite web|title=100% акций золоторудного рудника «Балажан» в ВКО купила компания «Северсталь-Ресурс»|url=https://online.zakon.kz/Document/?doc_id=30202901|website=Информационная система ПАРАГРАФ|accessdate=2024-01-16|language=ru}}</ref><ref>{{Cite web|title="Северсталь" углубляется в Казахстан|url=https://www.kommersant.ru/doc/1010437|website=www.kommersant.ru|date=2008-08-12|accessdate=2024-01-16|language=ru}}</ref><ref>{{Cite web|url=ПРОЕКТ ОТЧЕТ О ВОЗМОЖНЫХ ВОЗДЕЙСТВИЯХ горных работ по отработке запасов золотосодержащих руд месторождения Южные Ашалы открытым способом|title=ПРОЕКТ ОТЧЕТ О ВОЗМОЖНЫХ ВОЗДЕЙСТВИЯХ горных работ по отработке запасов золотосодержащих руд месторождения Южные Ашалы открытым способом}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Золоті копальні Казахстану|Б]]


text:
# Владимир (Чорногорія)
Владимир (чорн. Vladimir/Владимир) — село (поселення) в Чорногорії, підпорядковане общині Ульцинь. Мусульманське поселення з населенням 802 мешканців. Найнаселеніше село в общині Ульциня.

## Населення
Динаміка чисельності населення (станом на 2003 рік):
Національний склад села (станом на 2003 рік):
Слід відмітити, що перепис населення проводився в часи міжетнічного протистояння на Балканах й тоді частина чорногорців солідаризувалася з сербами й відносила себе до спільної з ними національної групи (найменуючи себе югославами-сербами - притримуючись течії панславізму). Тому, в запланованому переписі на 2015 рік очікується суттєва кореляція цифр національного складу (в сторону збільшення кількості чорногорців) - оскільки тепер чіткіше проходитиме розмежування, міжнаціональне, в самій Чорногорії.

title: Владимир (Чорногорія)

wikitext:
{{Місто|nocat=1
 | назва               = Владимир
 | місцева_назва       = Vladimir / Владимир
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор              =
 | прапор_підпис       = <!-- не обов'язковий -->
 | герб                =
 | герб_підпис         = <!-- не обов'язковий -->
 | країна              = {{MNE}}
 | регіон              = [[Ульцинь (община)|община Ульцинь]]
 | розташування        =
 | розташування_розмір =
 | розташування_підпис =
 | mapx                =
 | mapy                =
 | засноване           =
 | статус              = <!-- не обов'язковий -->
 | магдебурзьке право  = <!-- не обов'язковий -->
 | населення           = 802
 | густота             = <!-- не обов'язковий -->
 | катойконім          = <!-- назва мешканців міста (етнікон); формат - ч/ж або мешканці у множині; не обов'язковий -->
 | агломерація         = <!-- не обов'язковий -->
 | площа               =
 | висота над рівнем моря=
 | поштові індекси     =
 | код країни          =
 | код міста           =
 | координати          =
|lat_dir=N | lat_deg=42| lat_min=00
            | lat_sec=24
 |lon_dir=E | lon_deg=19 | lon_min=18
            | lon_sec=46
 | країна карта        = Чорногорія
 | поділ міста         = <!-- не обов'язковий -->
 | міста-побратими     = <!-- не обов'язковий -->
 | день міста          = <!-- не обов'язковий -->
 | адреса              = <!-- не обов'язковий -->
 | вебсторінка         =
 | мер                 =
 }}

'''Владимир''' ({{lang-me|Vladimir/Владимир}}) — [[село]] (''поселення'') в [[Чорногорія|Чорногорії]], підпорядковане [[Общини Чорногорії|общині]] [[Ульцинь (община)|Ульцинь]]. [[Мусульмани|Мусульманське]] поселення з населенням 802 мешканців. Найнаселеніше село в [[Ульцинь (община)|общині Ульциня]].

== Населення ==
Динаміка чисельності [[населення]] (''станом на 2003 рік'')<ref name="stats1"> Књига 9, Становништво, упоредни преглед броја становника 1948, 1953, 1961, 1971, 1981, 1991, 2003, подаци по насељима, Републички завод за статистику, Подгорица, септембар 2005, COBISS-ID 8764176</ref>:

<timeline>
# Vladimir
Colors =
  id:hellgrau    value:gray(0.7)
  id:dunkelgrau  value:gray(0.9)

ImageSize = width:400 height:auto barincrement:25
PlotArea = left:40 right:20 bottom:25 top:10
AlignBars = justify
DateFormat = yyyy
Period = from:0 till:1100
TimeAxis = orientation:horizontal
ScaleMajor = gridcolor:hellgrau unit:year increment:100 start:0
ScaleMinor = gridcolor:dunkelgrau increment:50 start:0

PlotData=
  color:skyblue width:19 shift:(20,-4) fontsize:S
  bar:1948 from:start till:459 text:"459"
  bar:1953 from:start till:528 text:"528"
  bar:1961 from:start till:657 text:"657"
  bar:1971 from:start till:774 text:"774"
  bar:1981 from:start till:971 text:"971"
  bar:1991 from:start till:1019 text:"1019"
  bar:2003 from:start till:802 text:"802"
</timeline>

Національний склад села (''станом на 2003 рік'')<ref name="stats2"> Књига 1, Становништво, национална или етничка припадност, подаци по насељима, Републички завод за статистику, Подгорица, септембар 2004, ISBN 86-84433-00-9 </ref>:
{| border=1 cellpadding=4 cellspacing=0 class="toccolours" style="align: left; margin: 0.5em 0 0 0; border-style: solid; border: 1px solid #999; border-right-width: 2px; border-bottom-width: 2px; border-collapse: collapse; font-size: 100%;"
|-
| style="background:#ddffdd;" | '''Національності'''
| colspan=1 style="background:#ddffdd;" align="center" | '''Кількість'''
| colspan=1 style="background:#ddffdd;" align="center" | '''%'''
|-
| style="background7:#f3fff3;" | [[албанці]]
| align="right" | 797
| align="right" | 99,37
|-
| style="background:#f3fff3;" | інші
| align="right" | 5
| align="right" | 0,62
|-
|}
Слід відмітити, що перепис населення проводився в часи міжетнічного протистояння на Балканах й тоді частина [[чорногорці]]в солідаризувалася з [[серби|сербами]] й відносила себе до спільної з ними національної групи (''найменуючи себе [[югослави|югославами]]-сербами - притримуючись течії [[панславізм]]у''). Тому, в запланованому переписі на 2015 рік очікується суттєва кореляція цифр [[національність|національного]] складу (''в сторону збільшення кількості чорногорців'') - оскільки тепер чіткіше проходитиме розмежування, міжнаціональне, в самій Чорногорії.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Община Ульцинь}}
{{Montenegro-geo-stub}}

[[Категорія:Села общини Ульцинь]]
[[Категорія:Села Чорногорії]]

title: Владимир · Vladimir / Владимир

Країна: Чорногорія

Регіон: община Ульцинь

Часовий пояс: UTC+1 (Чорногорія)

OSM: ↑2319538 ·R (Ульцинь)