text:
# Лоренцо Берніні
Лоре́нцо Берні́ні або Джова́нні Лоре́нцо Берні́ні (Джан Лоренцо Берніні; італ. Giovanni Lorenzo Bernini; 7 грудня 1598, Неаполь, Неаполітанське королівство — 28 листопада 1680, Рим, Папська область) — італійський архітектор і скульптор. В архітектурі і скульптурі Берніні, найбільшого майстра римського і всього італійського бароко, яскраво втілилися головні принципи цього стилю: підвищена емоційність, театральність, активна протидія простору і маси, поєднання релігійної афектації з підкресленою чуттєвістю.

## Життєпис
Родина Берніні походить з Тоскани. Але батька запросили на роботи в Неаполь. І майбутній уславлений скульптор народився в Неаполі. Навчався у батька — скульптора П'єтро Берніні (1562—1629), представника стилю маньєризм. Батько з сином перебралися в Рим, де починали як майстри по створенню регулярних садів. Декілька обставин досить вигідно склалися на користь Лоренцо та його батька, і вони вдало ними скористалися.
Саме батько і син Берніні працювали по створенню саду вілли Борґезе у Фраскатті, якою володів Шипіоне Боргезе, племінник папи римського і найвпливовіший з меценатів тогочасного Риму. Помітивши яскраві здібності у Лоренцо, хвацький кардинал стає його меценатом і патроном. Патронаж кардинала був офіційним прикриттям для меценатства і самого папи римського.
Перші скульптурні твори Лоренцо вказують на вивчення ним скульптур доби еллінізму з незначними впливами маньєризму. Окрім тематичних статуй, Лоренцо робив і портрети — погруддя. У віці 22 роки він створив погруддя папи римського Павла V, що було надзвичайно відповідальним завданням. Погруддя сподобалось. І кар'єра Лоренцо швидко пішла вгору.

## Вимоги могутніх меценатів
Слава попередніх пап-меценатів була добре відома в Римі. Могутні меценатські традиції були могутньо ж підтримані і родинами Боргезе, і Альдобрандіні, і Барберіні в 17 столітті. Папи вимагали, аби Лоренцо робив не тільки скульптури, а й малював картини і займався архітектурою, як колись Мікеланджело. Бажання папи було законом — і примушений Лоренцо брався за живопис, до якого не дуже лежала його душа, і за архітектуру, де він так і залишився віртуозним дилетантом, аматором, на відміну від багато обдарованого і могутнього фахівця архітектора Франческо Борроміні (1599—1667).

## Берніні та Борроміні— різні генії
Престижне місце папського архітектора і скульптора цілком влаштовувало Берніні. Але він як ніхто відчував значущість і віртуозну майстерність Франческо Борроміні. Це особливо виявилось при проєктуванні палацу Барберіні, принципово нового для Риму за функціями і плануванням. Тоді Берніні узяв на себе роль керівника проєкту, що задав напрям, програму побудови і тихо віддав усі розрахунки і складне практичне виконання віртуозу Борроміні. Архітектор Карло Мадерно, художник П'єтро да Кортона доробляли проєкт за вказівками дилетанта Берніні. Слава тоді дісталась Лоренцо Берніні. Але історики вивели з мряки геніального архітектора Борроміні, якому при житті вдалося побудувати дуже мало через перешкоди, заздрість і бажання знищити талановитого конкурента. Берніні і Борроміні — різні генії.

## Новий папа Урбан VIII
Місце головного папського майстра Лоренцо Берніні утримав і при новому папі, яким став Урбан VIII. Довгий понтифікат папи — 1623—1644 — дав змогу надзвичайно повно розкрити здібності талановитого Берніні як у скульптурі, так і в архітектурі. Про це добре відомо з джерел. Через надзвичайну завантаженість монументальним мистецтвом Берніні облишив живопис.

## Кар'єра
Провал в кар'єрі Берніні припав на роки понтифікату папи римського Іннокентія Х (1644—1655). Папа не бажав бути меценатом і патроном Берніні. Той перестав бути папським обранцем, покинув папський палац, але не перестав бути геніальним скульптором. Саме в ці роки від доробив надгробок померлого папи Урбана VIII, а за замовою венеціанського кардинала Федеріко Корнаро — створив «Екстаз святої Терези».
Берніні повернув собі місце мистецького диктатора при папі римському Олександрі VII, що мало нагадував і Урбана, і Іннокентія.
Попереду віртуозні, але холодно парадні погруддя короля Франції, герцога д'Есте, нездійснена добудова до палацу Лувр і смерть в Римі. Його могила в римській церкві Санта Марія Маджоре.

## Скульптор
В широких масштабах і з високою майстерністю Берніні вирішував проблему синтезу пластичних мистецтв. Створюючи інтер'єри, пишно прикрашені скульптурою (інтер'єри собору Святого Петра з кафедрою святого Петра, 1657–1666, і інших церков), а також самостійні скульптурні твори, Берніні живописно поєднує різні матеріали (білий і кольоровий мармур, бронзу стукко), використовує розфарбовування, позолоту, світлові ефекти. Ковзання відблисків, контрастна гра світла і тіні створюють відчуття нервового піднесення. Під впливом простору скульптурні форми знаходять живописну текучість, а в інших випадках вони володіють власною утрируваною динамікою, неспокійно вириваючись в простір. Віртуозно обробляючи і поліруючи мармур, Берніні добивався майже натуралістичних ефектів — імітації блиску і м'якості шкіри, фактури тканини. Чуттєвість і натхненність в творах Берніні нерідко зливаються, переходячи в містичну екзальтацію («Екстаз святої Терези», мармур, 1644—1652, капела Корнаро церкви Санта Марія делла Вітторіа Рим).
Почавши свою скульптурну творчість із статуй і двохфігурних композицій («Давид», мармур, 1623, «Аполлон і Дафна», мармур, 1622—1625, — в Музеї і галереї Боргезе Рим), Берніні виступає надалі і як майстер скульптурного портрета, що гостро виявляє індивідуальність моделі, складний образ, що створює психологічно, в його мінливості і становленні (бюст Шипіоне Боргезе, мармур, 1632, Музей і галерея Боргезе; бюст Констанци Буонареллі, мармур, близько 1635, Національний музей, Флоренція).
Поступово в портретах Берніні посилюються зовнішня патетика, імпозантність, що приводить до формування закінченого типу парадного портрета, бароко з його бравурністю і пишнотою (виконаний Берніні в 1665 під час поїздки до Франції портрет Людовика XIV, мармур, Національний музей Версаля). Берніні створив також тип барочної гробниці з великою кількістю алегоричних фігур (надгробок папи римського Урбана VIII в соборі святого Петра в Римі, бронза і кольоровий мармур, 1639—1646).

## Галерея
- «Святий Севастіан», 1617, музей Тиссена-Борнемісса, Мадрид
- «Аполлон і Дафна», класична барокова композиція, Галерея Борґезе, Рим, Італія
- Нептун і Тритон[en], Музей Вікторії та Альберта, Лондон
- «Правда, яку відкриє плин часу». Фото Паоло Монті
- Монумент кардинала Роберто Беларміно у Іль-Джезу
- Слон Берніні перед Санта Марія сопра Мінерва
- Фонтан чотирьох річок на П'яцца Навона
- Екстаз святої Терези (боцетто), теракота
- Екстаз Людовіки Альбертоні, 1671-1674
- «Екстаз святої Терези» у Санта Марія делла Вітторіа
- Балдахін Святого Петра у соборі святого Петра
- Медуза (Капітолійські музеї)
- Святий Лонгін у соборі святого Петра
- Церква Санта Марія Асунта у Аричча
- Надгробок Берніні у Базиліці Санта Марія Маджоре, Рим

## Архітектор
Свою архітектурну діяльність (будував тільки в Римі) Берніні почав із створення балдахіна Святого Петра з витими колонами в соборі святого Петра (бронза, 1624–1633); повністю особливості його манери виявилися в 1650-60-х рр. Пластичність і динамізм, своєрідний ілюзіонізм додають архітектурі Берніні урочистість і величність. Головне творіння Берніні — грандіозний ансамбль площі святого Петра (1657—1663). Овальна площа з двома фонтанами і обеліском охоплена могутніми 4-рядними колонадами, владно організуючими простір, і перетворена на величезний атріум перед собором, до якого веде урочистий багатоступінчатий підйом. Прямолінійні ділянки колонад, що примикають до собору під гострим кутом, створюють ефект зорового збільшення висоти фасаду при погляді на собор здалека. Динамічна форма овалу, безперервна мінливість кривизни є головним мотивом і в композиції церкви Сант Андреа аль Квірінале (1653—1658), де фасад і інтер'єр будуються на контрастах опуклих і ввігнутих форм; їх протистоянням досягається загальне враження напруженої рівноваги всіх частин будівлі, цілісності архітектурного образу.
Берніні часто вдається до прийомів штучної перспективи (наприклад, поступово зменшує колони парадних сходів Скала Реджа у Ватикані, 1663-66, щоб візуально возвеличити фігуру папи в момент його появи на верхньому майданчику). Берніні зіграв важливу роль у формуванні архітектурної зовнішності Риму (декоративно-ефектні фонтани — Тритона на Пьяцца Барберіні, 1637, Чотирьох річок на П'яцца Навона, 1648-51, і ін.).
Творчість Берніні, що вражала його сучасників грандіозністю задумів і сміливістю їх здійснення, зробила великий вплив на все європейське мистецтво XVII—XVIII ст.
На честь Берніні названий кратер на Меркурії.

## Родина Лоренцо Берніні
1639 року Лоренцо Берніні пошлюбився з Катериною Тецио, донькою римського нотаріуса. Катерина Терцио не мала значного посагу, але була зовнішньо приваблива. Вона померла на сім років раніше за чоловіка. Вони прожили разом 33 роки. Дружина народила 11 дітей. Діти Лоренцо Берніні не успадкували здібностей батька. Другорядним скульптором став лише Паоло Валентино, що працював помічником в майстерні батька.

## Архітектори і скульптори-помічники Берніні
За часів понтифіката папи римського Урбана VIII Лоренцо Берніні отримав посаду керівника великої художньо-будівельної майстерні, де працювала армія архітекторів, скульпторів, ливарників з бронзи, скульпторів-декораторів, інженерів фонтанної справи, різьбярів з дерева, майстрів визолочення, бригади простих будівельників і вантажників. Берніні часто обмежувався ідеєю, розробкою малюнка майбутнього твору, фактично дизайнерським рішенням. Якщо починав працювати над черговою скульптурою, то доопрацювання робили численні скульптори-помічники майстерні. Серед них —
- Антоніо Раджи (1624—1686)
- Франческо Баратта старший (1590—1666)
- Філіппо Пароді (1630 — 22.7. 1702)
- Козімо Фанчеллі (бл. 1620 — 3.4.1688)
- Джакомо Антоніо Фанчеллі (1619—1671)
- Джуліано Фінеллі (Giuliano Finelli 1601—1653)
- Паоло Валентино Берніні, син скульптора
- Джузеппе Маццуолі (1644—1725)
- Маттео Бонучеллі
- Джуліо Картарі (1645 ? — ?)
- Камілло Русконі (1658—1728)
- Карло Фонтана (1638—1714), архітектор і скульптор

## Портрети-погруддя роботи Берніні і його майстерні
- «Блаженна душа», 1619, Палаццо ді Спанья, Рим
- «Проклята душа», 1619, Палаццо ді Спанья, Рим
- Погруддя Карло Антоніо дель Поццо, 1622, Національна галерея Шотландії, Единбург
- Погруддя Антоніо Сеппареллі, 1622, Сан Джованні деї Фіорентіні, Рим
- «Погруддя папи Урбана VIII», 1632-1633, Палаццо Барберіні, Рим
- «Погруддя Констанци Бонучеллі», 1637-1638, Національний музей Барджелло, Флоренція
- «Погруддя кардинала Рішельє», 1641, Лувр, Париж
- «Камілла Барбадорі», мати папи римського Урбана VIII, Державний музей мистецтв, Копенгаген
- «Кардинал Монтальто», Кунстхалле, Гамбург, Німеччина
- Погруддя короля Людовіка XIV, 1665, Версаль

## Твори Берніні в музеях світу
- Версаль, Франція
- Ермітаж, Петербург (моделі з теракоти)
- Національна галерея мистецтва, Вашінгтон, США
- Галерея Боргезе, Рим
- Музей д'Есте, Модена
- Музей Вікторії й Альберта, Лондон.

title: Лоренцо Берніні

wikitext:
{{особа}}
'''Лоре́нцо Берні́ні''' або '''Джова́нні Лоре́нцо Берні́ні''' (''Джан Лоренцо Берніні''; {{lang-it|Giovanni Lorenzo Bernini}}; {{ДН|7|12|1598}}, [[Неаполь]], [[Неаполітанське королівство]] — {{ДС|28|11|1680}}, [[Рим]], [[Папська область]]) — [[Італія|італійський]] [[архітектор]] і [[скульптор]]. В архітектурі і скульптурі Берніні, найбільшого майстра римського і всього італійського [[бароко]], яскраво втілилися головні принципи цього стилю: підвищена емоційність, театральність, активна протидія простору і маси, поєднання релігійної афектації з підкресленою чуттєвістю.

== Життєпис ==
Родина Берніні походить з [[Тоскана|Тоскани]]. Але батька запросили на роботи в [[Неаполь]]. І майбутній уславлений скульптор народився в Неаполі. Навчався у батька — скульптора [[П'єтро Берніні]] (1562—1629), представника стилю [[маньєризм]]. Батько з сином перебралися в Рим, де починали як майстри по створенню [[регулярний сад|регулярних садів]]. Декілька обставин досить вигідно склалися на користь Лоренцо та його батька, і вони вдало ними скористалися.

Саме батько і син Берніні працювали по створенню саду [[Вілла-Борґезе|вілли Борґезе]] у [[Фраскатті]], якою володів [[Шипіоне Боргезе]], племінник папи римського і найвпливовіший з [[меценат]]ів тогочасного Риму. Помітивши яскраві здібності у Лоренцо, хвацький кардинал стає його меценатом і патроном. Патронаж кардинала був офіційним прикриттям для меценатства і самого папи римського.

Перші скульптурні твори Лоренцо вказують на вивчення ним скульптур доби [[еллінізм]]у з незначними впливами маньєризму. Окрім тематичних статуй, Лоренцо робив і портрети — погруддя. У віці 22 роки він створив [[погруддя]] папи римського [[Павло V|Павла V]], що було надзвичайно відповідальним завданням. Погруддя сподобалось. І кар'єра Лоренцо швидко пішла вгору.

== Вимоги могутніх меценатів ==
[[Файл:Gian lorenzo bernini selfportrait.jpg|міні|200пкс|Автопортрет, [[Галерея Боргезе]]]]
Слава попередніх пап-меценатів була добре відома в Римі. Могутні меценатські традиції були могутньо ж підтримані і родинами Боргезе, і Альдобрандіні, і Барберіні в 17 столітті. Папи вимагали, аби Лоренцо робив не тільки скульптури, а й малював картини і займався архітектурою, як колись [[Мікеланджело]]. Бажання папи було законом — і примушений Лоренцо брався за [[живопис]], до якого не дуже лежала його душа, і за архітектуру, де він так і залишився віртуозним [[дилетант]]ом, [[аматор]]ом, на відміну від багато обдарованого і могутнього фахівця архітектора [[Франческо Борроміні]] (1599—1667).

== Берніні та Борроміні — різні генії ==
Престижне місце папського архітектора і скульптора цілком влаштовувало Берніні. Але він як ніхто відчував значущість і віртуозну майстерність [[Франческо Борроміні]]. Це особливо виявилось при проєктуванні [[Палаццо Барберіні|палацу Барберіні]], принципово нового для Риму за функціями і плануванням. Тоді Берніні узяв на себе роль керівника проєкту, що задав напрям, програму побудови і тихо віддав усі розрахунки і складне практичне виконання віртуозу Борроміні. Архітектор [[Карло Мадерно]], художник [[П'єтро да Кортона]] доробляли проєкт за вказівками дилетанта Берніні. Слава тоді дісталась Лоренцо Берніні. Але історики вивели з мряки геніального архітектора Борроміні, якому при житті вдалося побудувати дуже мало через перешкоди, заздрість і бажання знищити талановитого конкурента. Берніні і Борроміні — різні генії.

== Новий папа Урбан VIII ==
Місце головного папського майстра Лоренцо Берніні утримав і при новому папі, яким став [[Урбан VIII]]. Довгий понтифікат папи — 1623—1644 — дав змогу надзвичайно повно розкрити здібності талановитого Берніні як у скульптурі, так і в архітектурі. Про це добре відомо з джерел. Через надзвичайну завантаженість монументальним мистецтвом Берніні облишив живопис.

== Кар'єра ==
Провал в кар'єрі Берніні припав на роки понтифікату папи римського [[Іннокентій X|Іннокентія Х]] (1644—1655). Папа не бажав бути [[меценат]]ом і патроном Берніні. Той перестав бути папським обранцем, покинув папський палац, але не перестав бути геніальним скульптором. Саме в ці роки від доробив надгробок померлого папи Урбана VIII, а за замовою венеціанського кардинала Федеріко Корнаро — створив [[Екстаз святої Терези (боцетто)|«Екстаз святої Терези»]]<ref name=":0">Мусский Сергей «100 великих скульпторов», М., 2007</ref>.

Берніні повернув собі місце мистецького диктатора при папі римському [[Олександр VII|Олександрі VII]], що мало нагадував і Урбана, і Іннокентія.

Попереду віртуозні, але холодно парадні погруддя короля Франції, герцога д'Есте, нездійснена добудова до палацу [[Лувр]] і смерть в Римі. Його могила в римській церкві [[Базиліка Санта-Марія-Маджоре|Санта Марія Маджоре]].

== Скульптор ==
В широких масштабах і з високою майстерністю Берніні вирішував проблему синтезу пластичних мистецтв. Створюючи інтер'єри, пишно прикрашені скульптурою (інтер'єри [[Собор Святого Петра|собору Святого Петра]] з кафедрою святого Петра, [[1657]]–[[1666]], і інших церков), а також самостійні скульптурні твори, Берніні живописно поєднує різні матеріали (білий і кольоровий [[мармур]], бронзу [[стукко]]), використовує розфарбовування, позолоту, світлові ефекти. Ковзання відблисків, контрастна гра світла і тіні створюють відчуття нервового піднесення. Під впливом простору скульптурні форми знаходять живописну текучість, а в інших випадках вони володіють власною утрируваною динамікою, неспокійно вириваючись в простір. Віртуозно обробляючи і поліруючи мармур, Берніні добивався майже натуралістичних ефектів — імітації блиску і м'якості шкіри, фактури тканини. Чуттєвість і натхненність в творах Берніні нерідко зливаються, переходячи в містичну екзальтацію («Екстаз святої Терези», мармур, 1644—1652, капела Корнаро церкви [[Санта Марія делла Вітторіа]] [[Рим]]).

Почавши свою скульптурну творчість із статуй і двохфігурних композицій («Давид», мармур, 1623, «Аполлон і Дафна», мармур, 1622—1625, — в Музеї і галереї Боргезе [[Рим]]), Берніні виступає надалі і як майстер скульптурного портрета, що гостро виявляє індивідуальність моделі, складний образ, що створює психологічно, в його мінливості і становленні (бюст Шипіоне Боргезе, мармур, 1632, Музей і галерея Боргезе; бюст Констанци Буонареллі, мармур, близько 1635, Національний музей, Флоренція).

Поступово в портретах Берніні посилюються зовнішня патетика, імпозантність, що приводить до формування закінченого типу парадного портрета, бароко з його бравурністю і пишнотою (виконаний Берніні в [[1665]] під час поїздки до Франції портрет [[Людовик XIV|Людовика XIV]], мармур, Національний музей Версаля). Берніні створив також тип барочної гробниці з великою кількістю алегоричних фігур (надгробок папи римського Урбана VIII в соборі святого Петра в Римі, [[бронза]] і кольоровий мармур, 1639—1646).

== Галерея ==
<gallery widths="200" heights="200" perrow="5">
Gianlorenzo bernini, san sebastiano, 1616-17 (museo thyssen-bornemisza) 01.jpg|«[[Святий Севастіан]]», [[1617]], [[музей Тиссена-Борнемісса]], [[Мадрид]]
Apollo and Daphne (Bernini).jpg|«[[Аполлон і Дафна (Берніні)|Аполлон і Дафна]]», класична [[бароко]]ва композиція, [[Боргезе|Галерея Борґезе]], [[Рим]], [[Італія]]
Giovanni Lorenzo Bernini-Neptune and Triton-Victoria and Albert Museum.jpg|{{нп|Нептун і Тритон||en|Neptune and Triton}}, [[Музей Вікторії та Альберта]], Лондон
Paolo Monti - Servizio fotografico - BEIC 6356397.jpg|«Правда, яку відкриє плин часу». Фото [[Паоло Монті]]
Bellarmino IlGesù.jpg|Монумент кардинала [[Роберто Беларміно]] у [[Іль-Джезу]]
Roma Elephant Obelisk 2007-05-19 13-51-58 BW.jpg|Слон Берніні перед [[Санта Марія сопра Мінерва]]
Vierstroemebrunnen Piazza Navona Rom.jpg|[[Фонтан чотирьох річок|Фонтан чотирьох річок на П'яцца Навона]]
Gian lorenzo bernini, bozzetto perl'estasi di santa teresa.JPG|[[Екстаз святої Терези (боцетто)]], [[теракота]]

Beata Ludovica Albertoni (Bernini).jpg|Екстаз Людовіки Альбертоні, [[1671]]-[[1674]]
Estasi di Santa Teresa.jpg|«Екстаз святої Терези» у [[Санта Марія делла Вітторіа]]
Bernini Baldachino.jpg|[[Балдахін Святого Петра]] у соборі святого Петра
Rom09t.jpg|Медуза ([[Капітолійські музеї]])
Bernini Hl. Longinus Petersdom.jpg|Святий Лонгін у [[Собор Святого Петра|соборі святого Петра]]
Ariccia sta maria assunta.jpg|Церква Санта Марія Асунта у [[Аричча]]
Berninigrave.jpg|Надгробок Берніні у [[Базиліка Санта Марія Маджоре|Базиліці Санта Марія Маджоре]], [[Рим]]
</gallery>

== Архітектор ==
[[Файл:Saint Peter's Square from the dome v2.jpg|міні|300пкс|[[Площа Святого Петра]], планування якої під керівництвом Папи Олександра VII, здійснив Берніні у період [[1656]]–[[1667]]]]

Свою архітектурну діяльність (будував тільки в [[Рим]]і) Берніні почав із створення [[Балдахін Святого Петра|балдахіна Святого Петра з витими колонами]] в [[Собор Святого Петра|соборі святого Петра]] ([[бронза]], [[1624]]–[[1633]]); повністю особливості його манери виявилися в 1650-60-х рр. Пластичність і динамізм, своєрідний [[Ілюзіонізм (мистецтво)|ілюзіонізм]] додають архітектурі Берніні урочистість і величність. Головне творіння Берніні — грандіозний ансамбль [[площа Святого Петра|площі святого Петра]] (1657—1663). Овальна площа з двома фонтанами і обеліском охоплена могутніми 4-рядними колонадами, владно організуючими простір, і перетворена на величезний [[атріум]] перед собором, до якого веде урочистий багатоступінчатий підйом. Прямолінійні ділянки колонад, що примикають до собору під гострим кутом, створюють ефект зорового збільшення висоти фасаду при погляді на собор здалека. Динамічна форма овалу, безперервна мінливість кривизни є головним мотивом і в композиції церкви [[Сант Андреа аль Квірінале]] (1653—1658), де фасад і інтер'єр будуються на контрастах опуклих і ввігнутих форм; їх протистоянням досягається загальне враження напруженої рівноваги всіх частин будівлі, цілісності архітектурного образу.

Берніні часто вдається до прийомів штучної перспективи (наприклад, поступово зменшує колони парадних сходів Скала Реджа у Ватикані, 1663-66, щоб візуально возвеличити фігуру папи в момент його появи на верхньому майданчику). Берніні зіграв важливу роль у формуванні архітектурної зовнішності Риму (декоративно-ефектні фонтани — [[Фонтан Тритона|Тритона]] на [[Пьяцца Барберіні]], [[1637]], [[Фонтан чотирьох річок|Чотирьох річок]] на [[П'яцца Навона]], 1648-51, і ін.).

Творчість Берніні, що вражала його сучасників грандіозністю задумів і сміливістю їх здійснення, зробила великий вплив на все європейське мистецтво XVII—XVIII ст.

На честь Берніні названий [[Берніні (кратер)|кратер]] на [[Меркурій (планета)|Меркурії]].

== Родина Лоренцо Берніні ==
[[1639]] року Лоренцо Берніні пошлюбився з Катериною Тецио, донькою римського [[нотаріус]]а<ref name=":0"/>. Катерина Терцио не мала значного посагу, але була зовнішньо приваблива. Вона померла на сім років раніше за чоловіка. Вони прожили разом 33 роки. Дружина [[Багатодітна сім'я|народила 11 дітей]]. Діти Лоренцо Берніні не успадкували здібностей батька. Другорядним скульптором став лише Паоло Валентино, що працював помічником в майстерні батька<ref name=":0"/>.

== Архітектори і скульптори-помічники Берніні ==
За часів понтифіката папи римського [[Урбан VIII|Урбана VIII]] Лоренцо Берніні отримав посаду керівника великої художньо-будівельної майстерні, де працювала армія [[архітектор]]ів, [[скульптор]]ів, ливарників з бронзи, скульпторів-декораторів, [[інженер]]ів фонтанної справи, [[різьбяр]]ів з дерева, майстрів визолочення, бригади простих будівельників і вантажників<ref name=":0"/>. Берніні часто обмежувався ідеєю, розробкою малюнка майбутнього твору, фактично дизайнерським рішенням. Якщо починав працювати над черговою скульптурою, то доопрацювання робили численні скульптори-помічники майстерні. Серед них —

* [[Антоніо Раджи]] (1624—1686)
* [[Франческо Баратта старший]] (1590—1666)
* [[Філіппо Пароді]] (1630 — 22.7. 1702)
* [[Козімо Фанчеллі]] (бл. 1620 — 3.4.1688)
* [[Джакомо Антоніо Фанчеллі]] (1619—1671)
* [[Джуліано Фінеллі]] (Giuliano Finelli 1601—1653)
* [[Паоло Валентино Берніні]], син скульптора
* [[Джузеппе Маццуолі]] (1644—1725)
* Маттео Бонучеллі
* Джуліо Картарі (1645 ? — ?)
* [[Камілло Русконі]] (1658—1728)
* [[Карло Фонтана]] (1638—1714), архітектор і скульптор

== Портрети-погруддя роботи Берніні і його майстерні ==
<gallery widths="200" heights="200" perrow="5">
Файл:Blessed Soul by Bernini.jpg|«Блаженна душа», [[1619]], Палаццо ді Спанья, Рим
Файл:Bernini - Damned Soul.jpg|«Проклята душа», 1619, Палаццо ді Спанья, Рим
Файл:Bust of Carlo Antonio del Pozzo by Bernini.jpg|[[Погруддя Карло Антоніо дель Поццо]], [[1622]], [[Національна галерея Шотландії]], [[Единбург]]
Файл:Gian lorenzo bernini, ritratto di antonio cepparelli, 1622, museo di san giovanni dei fiorentini.JPG|Погруддя Антоніо Сеппареллі, [[1622]], [[Сан Джованні деї Фіорентіні]], Рим
Файл:Bust of Pope Urban VIII by Bernini.jpg|«Погруддя папи [[Урбан VIII|Урбана VIII]]», 1632-1633, [[Палаццо Барберіні]], [[Рим]]
Файл:Gianlorenzo bernini, ritratto di costanza bonarelli, 1637-38, 02.JPG|«[[Погруддя Констанци Бонучеллі]]», 1637-1638, [[Національний музей Барджелло]], Флоренція
Файл:Richelieu le Bernin M.R.2165 mp3h9004.jpg|«[[Погруддя кардинала Рішельє (Берніні)|Погруддя кардинала Рішельє]]», 1641, [[Лувр]], [[Париж]]
Файл:Buste af Camilla Barbadori. Moder til Pave Urban VIII Barberini.jpg|«Камілла Барбадорі», мати папи римського Урбана VIII, [[Державний музей мистецтв (Копенгаген)|Державний музей мистецтв]], [[Копенгаген]]
Файл:Sculpture of Cardinal Montalto by Bernini 6.JPG|«Кардинал Монтальто», [[Гамбурзька картинна галерея|Кунстхалле]], [[Гамбург]], [[Німеччина]]
Файл:Château de Versailles, salon de Diane, buste de Louis XIV, Bernin (1665) 03 black bg.jpg|Погруддя короля [[Людовік XIV|Людовіка XIV]], [[1665]], [[Версаль]]
</gallery>

== Твори Берніні в музеях світу ==
* [[Версаль]], Франція
* [[Ермітаж]], Петербург (моделі з [[теракота|теракоти]])
* [[Національна галерея мистецтва]], [[Вашінгтон]], США
* [[Боргезе|Галерея Боргезе]], [[Рим]]
* Музей д'Есте, Модена
* [[Музей Вікторії й Альберта]], Лондон.

== Див. також ==
* [[Мистецтво Італії]]
* [[Бароко]]
* [[Теракота]]
* [[Погруддя]]
* [[Архітектура бароко]]
* [[Погруддя Констанци Бонучеллі]]
* [[Рельєф]]
* [[Надгробок]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53393/6390.html Берніні]}}
* [http://www.art-drawing.ru/gallery/category/1660-gian-lorenzo-bernini Лоренцо Берніні. Твори] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130719221658/http://www.art-drawing.ru/gallery/category/1660-gian-lorenzo-bernini |date=19 липня 2013 }} [http://www.art-drawing.ru/biographies/brief-biographies/157-bernini-giovanni-jan-lorenzo і біографія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140313103039/http://www.art-drawing.ru/biographies/brief-biographies/157-bernini-giovanni-jan-lorenzo |date=13 березня 2014 }}
* [https://www.britannica.com/biography/Gian-Lorenzo-Bernini Gian Lorenzo Bernini (ITALIAN ARTIST)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150430071310/http://www.britannica.com/EBchecked/topic/62547/Gian-Lorenzo-Bernini |date=30 квітня 2015 }} // [[Британська енциклопедія|«Encyclopaedia Britannica»]] {{ref-en}}

== Джерела ==
* журнал «Искусство», 1955, № 6 (Аркин Д. Е., статья «Лоренцо Бернини»).
* Лившиц Н. А. «Бернини», М., «Искусство», 1957
* «Лоренцо Бернини. Воспоминания современников», М., 1965
* Мусский Сергей «100 великих скульпторов», М., 2007
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Мистецтво|Бароко|Біографії|Культура еліти|Скульптура}}
{{DEFAULTSORT:Берніні Лоренцо}}
[[Категорія:Італійські барокові архітектори]]
[[Категорія:Італійські барокові скульптори]]
[[Категорія:Архітектори Рима]]
[[Категорія:Уродженці Неаполя]]
[[Категорія:Люди на банкнотах]]
[[Категорія:Італійські барокові живописці]]
[[Категорія:Лоренцо Берніні]]

title: Лоренцо Берніні

Народився: 7 грудня 1598[…] · Неаполь, Неаполітанське королівство

Помер: 28 листопада 1680[…] (81 рік) · Рим, Папська держава

Поховання: Базиліка Санта Марія Маджоре

Країна: Італія

Місце проживання: House of Pietro and Gianlorenzo Bernini (Rome)d · Palazzi Bernini (Rome)d

Діяльність: скульптор, митець, художник, архітектор, архітектурний кресляр, дизайнер

Знання мов: італійська

Напрямок: бароко

Жанр: Християнське мистецтво, пейзаж, ню, портрет і карикатура

Magnum opus: Палаццо Барберіні, Майдан святого Петра, Екстаз святої Терези (боцетто), Погруддя Констанци Бонучеллі, Сант Андреа аль Квірінале, Фонтан чотирьох рік, Portrait of Louis XIV of Franced, Neptune and Dolphind, Truthd і Bust of Pope Gregory XVd

Рід: Berninid

Батько: П'єтро Берніні

Брати, сестри: Luigi Berninid і Giuditta Berninid

У шлюбі з: Caterina Teziod

Діти: Domenico Berninid


text:
# 9-те тисячоліття до н. е.
Дев'яте тисячоліття до н. е. (IX) — часовий проміжок з 9000 по 8001 рік до нашої ери.
Початок періоду неоліту епохи голоцену.
Населення Землі в 9 тисячолітті до н. е. становить від 5 до 10 млн осіб.

## Події
- Знаряддя, виготовлені представниками кундської культури, ЕстоніяПри переході від суспільства мисливців і збирачів до землеробських культур розвивається матріархат.
- На американському Середньому Заході розвивається Культура Фолсом.
- Найдавніші знахідки Кундської культури (Естонія).
- Розвиваються культури Гебеклі-Тепе (Шанлиурфа, Туреччина) та Джаде-ель-Мугара (біля Алеппо).
- Красносільська мезолітична культура в Поліссі
- Пісочнорівська мезолітична культура в Подесенні
- Близько 8900 до н. е. — перші сліди післяльодовикового заселення людьми території Фінляндії.
- Близько 8700 до н. е. — 8400 до н. е. — місцевість Стар-Карр в Йоркширі, Британія, населене маглемозійцями.
- Близько 8500 до н. е. — неолітична стоянка мисливців у Крамонді, Доісторична Шотландія.
- Близько 8350 до н. е. — неолітичне поселення в Єрихоні.
- Близько 8300 до н. е. — в Англію перебралися мисливці-кочівники.
- Близько 8300 до н. е. — початок мезолітичної культури Фосна—Генсбака в Скандинавії.
- Близько 8213 до н. е. — Білінгенська катастрофа — стрімкий витік Балтійського льодовикового озера у Північне море і їх з'єднання, що спричинило різке потепління клімату і швидку деградацію Скандинавського льодовика.
- Близько 8000 до н. е. — заселена стоянка Євре Ейкер у Норвегії.

## Винаходи та відкриття
- Сільське господарство в Месопотамії.
- Винахід лука та стріл.
- Одомашнення свині в Китаї.
- Одомашнення вівці у Північній Месопотамії.
- Одомашнення вівці, кози та свині[2] на Близькому Сході.
- Близько 8500 до н. е. — початок вирощування червоного перцю та двох видів бобів в Андах.
- Близько 8300 до н. е. — найдавніші знайдені рибальські сіті (сіть Антреа, експонується в Національному музеї Фінляндії).
- Близько 8200 до н. е. — дотепер найдавніший відомий човен-довбанка у світі (Каное з Пессе, Нідерланди).

## Культура
- Близько 9000 до н. е. — Найбільш пізня з відомих статуеток палеолітичних венер (Венера з Монруц, Швейцарія).
- Близько 8800 до н. е. — Перші кам'яні статуї в Анатолії. Найдавніші глиняні статуї в Айн-Газалі (Йорданія).
- Мідне намисто і шпильки цього часу знайдено в Чайоню-Тепесі.

wikiname: ukwiki

title: 9-те тисячоліття до н. е.

in_language: uk

wikitext:
{{Значення|9 (значення)}}
{{Навігація для тисячоліття|-8}}
{{-}}

'''Дев'яте тисячоліття до н. е.''' (IX) — часовий проміжок з 9000 по 8001 рік до нашої ери.

Початок періоду [[неоліт]]у епохи [[голоцен]]у.
Населення Землі в 9 тисячолітті до н. е. становить від 5 до 10 млн осіб<ref>Jerome Donald Fellmann, Arthur Getis und Judith Getis: ''Human geography: landscapes of human activities.'' Surendra Kumar, 1997, ISBN 0697290387, S. 41</ref>.

== Події ==
* [[Файл:KundaCultureTools.jpg|thumb|199x199px|Знаряддя, виготовлені представниками кундської культури, Естонія]]При переході від суспільства [[мисливці і збирачі|мисливців і збирачів]] до землеробських культур розвивається [[матріархат]].
* На американському Середньому Заході розвивається [[Культура Фолсом]].
* Найдавніші знахідки [[Кундська культура|Кундської культури]] ([[Естонія]]).
* Розвиваються культури [[Гебеклі-Тепе]] ([[Шанлиурфа (іл)|Шанлиурфа]], [[Туреччина]]) та Джаде-ель-Мугара (біля [[Алеппо]]).
* [[Красносільська культура|Красносільська]] мезолітична культура в Поліссі
* [[Пісочнорівська культура|Пісочнорівська]] мезолітична культура в Подесенні
* Близько 8900 до н. е. — перші сліди післяльодовикового заселення людьми території [[Фінляндія|Фінляндії]].
* Близько 8700 до н. е. — 8400 до н. е. — місцевість [[Стар-Карр]] в [[Йоркшир]]і, [[Велика Британія (острів)|Британія]], населене [[Маглемозієць|маглемозійцями]].
* Близько 8500 до н. е. — неолітична стоянка мисливців у [[Крамонд]]і, [[Доісторична Шотландія]].
* Близько 8350 до н. е. — неолітичне поселення в [[Єрихон]]і.
* Близько 8300 до н. е. — в [[Англія|Англію]] перебралися мисливці-[[кочівники]].
* Близько 8300 до н. е. — початок мезолітичної [[Культура Фосна—Генсбака|культури Фосна—Генсбака]] в Скандинавії.
* Близько 8213 до н. е. — [[Білінгенська катастрофа]] — стрімкий витік Балтійського льодовикового озера у Північне море і їх з'єднання, що спричинило різке потепління клімату і швидку деградацію Скандинавського льодовика.
* Близько 8000 до н. е. — заселена стоянка [[Євре Ейкер]] у [[Норвегія|Норвегії]].

== Винаходи та відкриття ==
* [[Сільське господарство]] в [[Межиріччя|Месопотамії]].
* Винахід [[лук]]а та [[Стріла|стріл]].
* Одомашнення [[Свиневі|свині]] в [[Китай|Китаї]].
* Одомашнення [[Вівця|вівці]] у Північній Месопотамії.
* Одомашнення [[Вівця|вівці]], [[Козел свійський|кози]] та [[Свиневі|свині]]<ref>{{Cite web |url=http://elementy.ru/news/430593 |title=Генетики выяснили, откуда в Европе свиньи. |accessdate=18 листопада 2013 |archive-date=8 жовтня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20131008110559/http://elementy.ru/news/430593 }}</ref> на [[Близький Схід|Близькому Сході]].
* Близько 8500 до н. е. — початок вирощування [[Червоний перець|червоного перцю]] та двох видів бобів в Андах.
* Близько 8300 до н. е. — найдавніші знайдені рибальські сіті (сіть Антреа, експонується в Національному музеї Фінляндії).
* Близько 8200 до н. е. — дотепер найдавніший відомий човен-довбанка у світі ([[Каное з Пессе]], Нідерланди).

== Культура ==
[[Файл:Laténium-dame-Monruz.jpg|thumb|187x187px|Венера з Монруц]]
* Близько 9000 до н. е. — Найбільш пізня з відомих статуеток палеолітичних венер (Венера з Монруц, Швейцарія).
* Близько 8800 до н. е. — Перші кам'яні статуї в [[Анатолії]]. Найдавніші глиняні статуї в Айн-Газалі ([[Йорданія]]).
* Мідне намисто і шпильки цього часу знайдено в [[Чайоню-Тепесі]].

== Посилання ==
{{примітки}}

{{stub}}

[[Категорія:9-те тисячоліття до н. е.| ]]
[[Категорія:Тисячоліття|-91]]


text:
# Меживо
Меживо — овочева закуска української кухні з баклажанів, солодких перців, моркви, цибулі, кабачків, помідорів, буряків. Іноді готується з м'ясом.

## Назва
Українське слово «межений» означає «маринований». Ймовірно, назва страви «меживо» утворилася завдяки способу приготування овочів із додаванням оцту.

## Рецепт
В основі закуски лежать перці, баклажани, кабачки. Їх попередньо готують, відварюють чи підсмажують. Цибулю та моркву пасерують, змішують з баклажанами та/або іншими овочами, і заливають заправкою з оцту, цукру, перцю, томатів, потім гасять. Перці зазвичай фарширують протушкованою масою з цибулі та моркви. Готова закуска подається в охолодженому вигляді.

title: Меживо

wikitext:
{{Кулінарна страва
| зображення =
| тип = [[закуска]]
| країна походження = {{flag|Україна}} [[Україна]]
| національна кухня = [[Українська кухня]]
| компонент1           = баклажан
| компонент2           =
}}

'''Меживо''' — овочева [[закуска]] [[Українська кухня|української кухні]] з [[баклажан]]ів, солодких перців, моркви, цибулі, кабачків, помідорів, буряків. Іноді готується з м'ясом.

== Назва ==
Українське слово «межений» означає «маринований»<ref>{{Cite web |url=http://slovopedia.org.ua/93/53404/904301.html |title=Великий тлумачний словник (ВТС) сучасної української мови. Видавництво "Перун", 2005 |access-date=2022-12-07 |archive-date=2022-12-07 |archive-url=https://web.archive.org/web/20221207194655/http://slovopedia.org.ua/93/53404/904301.html |deadlink=no }}</ref>. Ймовірно, назва страви «меживо» утворилася завдяки способу приготування овочів із додаванням оцту.

== Рецепт ==
В основі закуски лежать перці, баклажани, кабачки. Їх попередньо готують, відварюють чи підсмажують. Цибулю та моркву пасерують, змішують з баклажанами та/або іншими овочами, і заливають заправкою з оцту, цукру, перцю, томатів, потім гасять. Перці зазвичай фарширують протушкованою масою з цибулі та моркви. Готова закуска подається в охолодженому вигляді.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
* [https://www.google.com.ua/books/edition/Ukra%C3%AFns_ki_stravy/ISiC2Lso5fYC?hl=ru&gbpv=1&bsq=%D0%BC%D0%B5%D0%B6%D0%B8%D0%B2%D0%BE+%D0%B7+%D0%B1%D0%B0%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B6%D0%B0%D0%BD%D1%96%D0%B2&dq=%D0%BC%D0%B5%D0%B6%D0%B8%D0%B2%D0%BE+%D0%B7+%D0%B1%D0%B0%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B6%D0%B0%D0%BD%D1%96%D0%B2&printsec=frontcover Денисенко Л.П., Георгиевский Л.І. Українські страви, 1963. - С.42]
* [https://www.google.com.ua/books/edition/%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%96_%D1%82%D1%80%D0%B0%D0%B4%D0%B8%D1%86%D1%96%D1%97_%D1%82/CG3WDwAAQBAJ?hl=ru&gbpv=1&dq=%D0%BC%D0%B5%D0%B6%D0%B8%D0%B2%D0%BE+%D0%B7+%D0%B1%D0%B0%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B6%D0%B0%D0%BD%D1%96%D0%B2&pg=PT37 Українські традиції та звичаї. - Харків, "Фоліо", 2015]
* [https://www.russianfood.com/recipes/recipe.php?rid=147814 Меживо из баклажанов]
* [https://ukrainefood.info/ru/recipes/appetizers/108-mezhivo-iz-baklazhanov Меживо]
* [https://books.google.com.ua/books?id=TaWKAQAAQBAJ&pg=PA19 Баклажанное меживо / 365 рецептов украинской кухни. – М. Эксмо, 2011]

[[Категорія:Українська кухня]]
[[Категорія:Страви з баклажанів]]
[[Категорія:Закуски]]

title: Меживо

Тип: закуска

Походження: Україна

Входить у національні кухні: Українська кухня

Необхідні компоненти: баклажан


text:
# Кочегуровка (Липецька область)
Кочегуровка (рос. Кочегуровка) — присілок у Добринському районі Липецької області Російської Федерації.
Населення становить 93 особи. Належить до муніципального утворення Павловська сільрада.

## Історія
З 13 червня 1934 до 1954 року у складі Воронезької області. Відтак входить до складу Липецької області.
Згідно із законом від 23 вересня 2004 року № 126-ОЗ органом місцевого самоврядування є Павловська сільрада.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 93   |

title: Кочегуровка (Липецька область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Кочегуровка
|назва ін.       = Кочегуровка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Липецька область]]
|район           = [[Добринський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Павловська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 93
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Липецька область
}}
'''Кочегуровка''' ({{lang-ru|Кочегуровка}}) — [[присілок]] у [[Добринський район|Добринському районі]] [[Липецька область|Липецької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 93 особи. Належить до муніципального утворення [[Павловська сільрада]].

== Історія ==

З [[13 червня]] [[1934]] до [[1954]] року у складі [[Воронезька область|Воронезької області]]. Відтак входить до складу Липецької області.

Згідно із законом від [[23 вересня]] [[2004]] року № 126-ОЗ органом місцевого самоврядування є Павловська сільрада<ref>[http://docs.cntd.ru/document/872605008 Закон Липецкой области от 23 сентября 2004 года № 126-ОЗ «Об установлении границ муниципальных образований Липецкой области»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210122045811/http://docs.cntd.ru/document/872605008 |date=22 січня 2021 }} {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Кочегуровка (Липецкая область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Добринський район}}
{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Присілки Липецької області]]
[[Категорія:Населені пункти Добринського району]]

title: присілок Кочегуровка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Липецька область

Муніципальний район: Добринський район

Поселення: Павловська сільрада

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Кочегуровка · Кочегуровка


text:
# Налескіно (Костромська область)
Налескіно (рос. Налескино) — присілок в Нерехтському районі Костромської області Російської Федерації.
Населення становить 6 осіб. Входить до складу муніципального утворення Волзьке сільське поселення.

## Історія
У 1936-1944 роках населений пункт належав до Ярославської області. Від 1944 року належить до Костромської області.
Від 2007 року входить до складу муніципального утворення Волзьке сільське поселення.

## Населення
| 2008 | 2010 | 2014 |
| ---- | ---- | ---- |
| 5    | ↘0   | ↗6   |

title: Налескіно (Костромська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Налескіно
|назва ін.       = Налескино
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Костромська область]]
|район           = [[Нерехтський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Волзьке сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 6
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Костромська область
}}
'''Налескіно''' ({{lang-ru|Налескино}}) — [[присілок]] в [[Нерехтський район|Нерехтському районі]] [[Костромська область|Костромської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 6 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Волзьке сільське поселення]].

== Історія ==

У 1936-1944 роках населений пункт належав до [[Ярославська область|Ярославської області]]. Від 1944 року належить до Костромської області.

Від 2007 року входить до складу муніципального утворення Волзьке сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/802093069 |title=Закон Костромской области от 09 февраля 2007 года N 112-4-ЗКО «Об административно-территориальном устройстве Костромской области» |access-date=2018-09-21 |archive-date=2020-01-15 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200115000115/http://docs.cntd.ru/document/802093069 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Налескино (Костромская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Нерехтський район}}
{{Kostroma-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Населені пункти Нерехтського району]]

title: присілок Налескіно

Суб'єкт Російської Федерації: Костромська область

Муніципальний район: Нерехтський район

Поселення: Волзьке сільське поселення

title: Основні дані

Населення: ▲ 6

Основні дані:
Мапа
· Налескіно · Налескіно


text:
# Ларрі Ґонік
Ларрі Ґонік (англ. Larry Gonick) — американський карикатурист. Насамперед відомий як автор книжкової серії «Всесвітня історія».

## Біографія
Ларрі Ґонік народився 24 серпня 1946 року у Сан-Франциско, Каліфорнія, США. Вивчав математику в Гарвардському університеті, де 1967 року отримав ступінь бакалавра, а 1969 року — магістра.
Здобув популярність завдяки книжковій серії «Всесвітня історія», яка виходила окремими частинами у форматі коміксів у 1977—2009 роках. Використавши формат серії у формі путівника (започатковано 1983 року після публікації першої частини під назвою «Генетика»; зазвичай такі видання написано у співавторстві з іншими авторами), Ґонік також презентував видання «Історію Сполучених Штатів» (1991). Строкатість зацікавлень та успіх його книг призвели до того, що Ґоніка почали називати одним із «найвідоміших та найшанованіших карикатуристів, які використовують свою майстерність, щоб розгадати загадки науки».

## Переклади українською
- Ларрі Ґонік. Всесвітня історія. Том 1. Від Великого вибуху до походів Александра Македонського. — К. : Рідна мова, 2017. — 368 с. — ISBN 978-966-917-112-2.
- Ларрі Ґонік. Всесвітня історія. Том 2. Від розвитку Китаю до занепаду Риму. І про Індію також!. — К. : Рідна мова, 2017. — 320 с. — ISBN 978-966-917-225-9, 978-966-917-164-1, 978-0-385-42093-8.
- Ларрі Ґонік, Крістін Дево. Sex. — К. : Рідна мова, 2017. — 248 с. — ISBN 978-617-526-777-6.

title: Ларрі Ґонік

wikitext:
{{Художник
 | Ім'я = Ларрі Ґонік
 | Оригінал імені = {{lang-en|Larry Gonick}}
 | Ім'я при народженні =
 | Зображення =
 | Ширина =
 | Опис зображення =
 | Дата народження = 24.08.1946
 | Місце народження = [[Сан-Франциско]], [[Каліфорнія]], [[США]]
 | Дата смерті =
 | Місце смерті =
 | Підданство =
 | Громадянство =
 | Жанр = [[комікс]]и
 | Навчання =
 | Стиль =
 | Покровителі =
 | Нагороди =
 | Звання =
 | Премії =
 | Сайт =
 | Вікісховища =
}}

'''Ларрі Ґонік''' ({{lang-en|Larry Gonick}}) — американський карикатурист. Насамперед відомий як автор книжкової серії {{Не перекладено|Всесвітня історія (серія)|«Всесвітня історія»|en|The Cartoon History of the Universe}}.

== Біографія ==
Ларрі Ґонік народився 24 серпня 1946 року у Сан-Франциско, Каліфорнія, США. Вивчав математику в Гарвардському університеті, де 1967 року отримав ступінь бакалавра, а 1969 року — магістра.<ref name="DuncanSmith2013">{{cite book|last1=Duncan|first1=Randy|last2=Smith|first2=Matthew J|title=Icons of the American Comic Book: From Captain America to Wonder Woman, Volume 1|date=1 січня 2013|isbn=9780313399237|page=306|url=http://www.abc-clio.com/ABC-CLIOCorporate/product.aspx?pc=A3699C|accessdate=2 вересня 2016|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160702131810/http://www.abc-clio.com/ABC-CLIOCorporate/product.aspx?pc=A3699C|archivedate=2 July 2016}}</ref>

Здобув популярність завдяки книжковій серії {{Не перекладено|Всесвітня історія (серія)|«Всесвітня історія»|en|The Cartoon History of the Universe}}, яка виходила окремими частинами у форматі коміксів у 1977—2009 роках. Використавши формат серії у формі путівника (започатковано 1983 року після публікації першої частини під назвою «Генетика»; зазвичай такі видання написано у співавторстві з іншими авторами), Ґонік також презентував видання «Історію Сполучених Штатів» (1991). Строкатість зацікавлень та успіх його книг призвели до того, що Ґоніка почали називати одним із ''«найвідоміших та найшанованіших карикатуристів, які використовують свою майстерність, щоб розгадати загадки науки»''<ref>''Drug Discovery Today,'' March 2005</ref>.

== Переклади українською ==
* {{книга|ref=Ларрі Ґонік|посилання=|автор=Ларрі Ґонік|заголовок=Всесвітня історія. Том 1. Від Великого вибуху до походів Александра Македонського|місто=К.|видавництво=Рідна мова|рік=2017| Сторінок=368|ISBN=978-966-917-112-2}}
* {{книга|ref=Ларрі Ґонік|посилання=|автор=Ларрі Ґонік|заголовок=Всесвітня історія. Том 2. Від розвитку Китаю до занепаду Риму. І про Індію також!|місто=К.|видавництво=Рідна мова|рік=2017| Сторінок=320|ISBN=978-966-917-225-9, 978-966-917-164-1, 978-0-385-42093-8}}
* {{книга|ref=Ларрі Ґонік|посилання=|автор=Ларрі Ґонік, Крістін Дево|заголовок=Sex.|місто=К.|видавництво=Рідна мова|рік=2017| Сторінок=248|ISBN=978-617-526-777-6}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://www.larrygonick.com Офіційний вебсайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220217023733/http://www.larrygonick.com/ |date=17 лютого 2022 }}

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Ґонік Ларрі}}
[[Категорія:Художники коміксів]]
[[Категорія:Американські художники коміксів]]

title: англ. Larry Gonick

Народження: 24 серпня 1946 (78 років) · Сан-Франциско, Каліфорнія, США

Країна: США

Жанр: комікси

Навчання: Гарвардський університет

Діяльність: історик, математик, художник коміксів, карикатурист, письменник

Нагороди: Премія «Інкпот» (1999)


text:
# Adelphostigma
Adelphostigma — рід змій родини полозових (Colubridae). Представники цього роду мешкають в Південній Америці.

## Види
Рід Adelphostigma нараховує 2 види:
- Adelphostigma occipitalis (Jan, 1863)
- Adelphostigma quadriocellata (Santos, Di-Bernardo & de Lema, 2008)

title: Adelphostigma

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name =''Adelphostigma''
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| infraordo = [[Змії]] (Serpentes)
| familia = [[Полозові]] (Colubridae)
| subfamilia = [[Дипсадинові]] (Dipsadinae)
| genus = '''''Adelphostigma'''''
| genus_authority =Abegg, Santos-Jr, Costa, Battilana, Graboski, Vianna, Azevedo, Fagundes, Castille, Prado, Bonatto, Zaher, & Grazziotin, 2022<ref>{{стаття|автор=Abegg A.D., Santos A.P. Jr., Costa H.C., Battilana J., Graboski R., Vianna F.S.L., Azevedo W.S., Fagundes N.J.R., Castille C.M., Prado P.C., Bonatto S.L., Zaher H. and Grazziotin F.G.|рік=2022|назва=Increasing taxon sampling suggests a complete taxonomic rearrangement in Echinantherini (Serpentes: Dipsadidae)|видання=Front. Ecol. Evol.|випуск=10:969263|doi=10.3389/fevo.2022.969263}}</ref>
| subdivision_ranks = Види
| subdivision =
(Див. текст)
| type species =
| range_map =
| range_map_caption =
| synonyms =
| wikispecies = Adelphostigma
| commonscat = Adelphostigma
| commons = Adelphostigma
}}
'''''Adelphostigma''''' — рід [[Змії|змій]] родини [[Полозові|полозових]] (Colubridae). Представники цього роду мешкають в [[Південна Америка|Південній Америці]].

== Види ==
Рід ''Adelphostigma'' нараховує 2 види:<ref name=database>{{cite web|editor=P. Uetz & J. Hallermann|url=http://reptile-database.reptarium.cz/advanced_search?genus=Adelphostigma&exact%5B0%5D=genus&submit=Search|назва=Genus: ''Adelphostigma''|publisher=The Reptile Database|access-date=05 червня 2024}}</ref>
* ''[[Adelphostigma occipitalis]]'' (Jan, 1863)
* ''[[Adelphostigma quadriocellata]]'' (Santos, Di-Bernardo & de Lema, 2008)

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q116212607}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Полозові]]
[[Категорія:Роди плазунів]]

title: ?Adelphostigma

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Інфраряд: Змії (Serpentes)

Родина: Полозові (Colubridae)

Підродина: Дипсадинові (Dipsadinae)

Рід: Adelphostigma · Abegg, Santos-Jr, Costa, Battilana, Graboski, Vianna, Azevedo, Fagundes, Castille, Prado, Bonatto, Zaher, & Grazziotin, 2022

Вікісховище: Adelphostigma

Віківиди: Adelphostigma


text:
# Бирюківка (Фатезький район)
Бирюківка (рос. Бирюковка) — присілок в Фатезькому районі Курської області Російської Федерації.
Населення становить 37 осіб. Входить до складу муніципального утворення Великожировська сільрада.

## Історія
Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю Східна Слобожанщина.
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Великожировська сільрада.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 22   | ↗37  |

title: Бирюківка (Фатезький район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Бирюківка
|назва ін.       = Бирюковка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Курська область]]
|район           = [[Фатезький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Великожировська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 37
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Курська область
}}
'''Бирюківка''' ({{lang-ru|Бирюковка}}) — [[присілок]] в [[Фатезький район|Фатезькому районі]] [[Курська область|Курської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 37 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Великожировська сільрада]].

== Історія ==

Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю [[Східна Слобожанщина]].

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення [[Великожировська сільрада]]<ref>[https://web.archive.org/web/20160314021302/http://zakon.scli.ru/ru/legal_texts/legislation_rf/index.php?d_id4=bb946d29-340c-4f4d-a79c-98e025259910&do4=document&id4=1bcc3f5b-8dc3-4546-b263-22f994cbb55b Закон Курской области от 14.10.2004 № 48-ЗКО «О муниципальных образованиях Курской области»] {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Бирюковка (Фатежский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Фатезький район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Фатезького району]]

title: присілок Бирюківка

Суб'єкт Російської Федерації: Курська область

Муніципальний район: Фатезький район

Поселення: Великожировська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Бирюківка · Бирюківка


text:
# Гіпербола Кіперта
Гіпербола Кіперта — гіпербола, яка визначається за даним трикутником. Якщо останній є трикутником загального положення, то ця гіпербола є єдиним конічним перетином, що проходить через його вершини, ортоцентр і центроїд.

## Визначення через ізогональне спряження
Гіпербола Кіперта — крива, ізогонально спряжена прямій, що проходить через точку Лемуана і центр описаного кола даного трикутника.
- Пряма, що проходить через центр описаного кола і точку Лемуана, називається віссю Брокара. На ній лежать точки Аполлонія. Інакше кажучи, гіпербола Кіперта — крива, ізогонально спряжена осі Брокара даного трикутника.

## Визначення через трикутники в трикутних координатах
Визначення через трикутники в трикутних координатах:
Якщо три трикутники {\displaystyle XBC}, {\displaystyle YCA} і {\displaystyle ZAB} побудовані на сторонах трикутника {\displaystyle ABC}, є подібними, рівнобедреними з основами на сторонах початкового трикутника, і однаково розташованими (тобто всі вони побудовані або з зовнішнього боку, або з внутрішнього), то прямі {\displaystyle AX}, {\displaystyle BY} і {\displaystyle CZ} перетинаються в одній точці {\displaystyle N}. Тоді гіперболу Кіперта можна визначити, як геометричне місце точок {\displaystyle N} (див. мал.).
Якщо спільний кут при основі дорівнює {\displaystyle \theta }, то вершини трьох трикутників мають такі трикутні координати:
- {\displaystyle X(-\sin \theta :\sin(C+\theta ):\sin(B+\theta ))}
- {\displaystyle Y(\sin(C+\theta ):-\sin \theta :\sin(A+\theta ))}
- {\displaystyle Z(\sin(B+\theta ):\sin(A+\theta ):-\sin \theta )}

## Трилінійні координати довільної точки N, що лежить на гіперболі Кіперта
{\displaystyle (\operatorname {cosec} (A+\theta ):\operatorname {cosec} (B+\theta ):\operatorname {cosec} (C+\theta ))}.

## Рівняння гіперболи Кіперта в трикутних координатах
Геометричне місце точок {\displaystyle N} при зміненні кута при основі трикутників {\displaystyle \theta } між {\displaystyle -\pi /2} і {\displaystyle \pi /2} є гіперболою Кіперта з рівнянням
{\displaystyle {\frac {\sin(B-C)}{x}}+{\frac {\sin(C-A)}{y}}+{\frac {\sin(A-B)}{z}}=0},
де {\displaystyle x}, {\displaystyle y}, {\displaystyle z} — трилінійні координати точки {\displaystyle N} у трикутнику.

## Відомі точки, що лежать на гіперболі Кіперта
Серед точок, що лежать на гіперболі Кіперта, є такі важливі точки трикутника:
| Значення {\displaystyle \theta }                                                                                | Точка {\displaystyle N}                                          |
| ---------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | ---------------------------------------------------------------- |
| {\displaystyle 0}                                                                                | {\displaystyle G}, центроїд трикутника {\displaystyle ABC} (X2)  |
| {\displaystyle \pi /2} (або {\displaystyle -\pi /2})                                                             | {\displaystyle O}, ортоцентр трикутника {\displaystyle ABC} (X4) |
| {\displaystyle \operatorname {arctg} [\operatorname {tg} (A/2)\operatorname {tg} (B/2)\operatorname {tg} (C/2)]} | Центр Шпікера (X10)                                              |
| {\displaystyle \pi /4}                                                                                | Зовнішня точка Вектена (X485)                                    |
| {\displaystyle -\pi /4}                                                                                | Внутрішня точка Вектена (X486)                                   |
| {\displaystyle \pi /6}                                                                                | {\displaystyle N_{1}}, перша точка Наполеона (X17)               |
| {\displaystyle -\pi /6}                                                                                | {\displaystyle N_{2}}, друга точка Наполеона (X18)               |
| {\displaystyle \pi /3}                                                                                | {\displaystyle F_{1}}, перша точка Ферма (X13)                   |
| {\displaystyle -\pi /3}                                                                                | {\displaystyle F_{2}}, Друга точка Ферма (X14)                   |
| {\displaystyle -A} (якщо {\displaystyle A<\pi /2}) {\displaystyle \pi -A} (якщо {\displaystyle A>\pi /2})        | вершина {\displaystyle A}                                        |
| {\displaystyle -B} (якщо {\displaystyle B<\pi /2}) {\displaystyle \pi -B} (якщо {\displaystyle B>\pi /2})        | вершина {\displaystyle B}                                        |
| {\displaystyle -C} (якщо {\displaystyle C<\pi /2}) {\displaystyle \pi -C} (якщо {\displaystyle C>\pi /2})        | вершина {\displaystyle C}                                        |

## Перелік точок, що лежать на гіперболі Кіперта
Гіпербола Кіперта проходить через такі центри трикутника X(i):
- i=2, (центроїд трикутника),
- i=4 (ортоцентр),
- i=10 (центр Шпікера; тобто, інцентр трикутника з вершинами в серединах сторін даного трикутника ABC[1]),
- i=13 (перша точка Ферма), i = 14 (друга точка Ферма),
- i=17 (перша точка Наполеона), i = 18 (друга точка Наполеона),
- i=76 (третя точка Брокара),
- i=83 (точка, ізогонально спряжена серединній точці між точками Брокара[1]),
- i=94, 96,
- i=98 (точка Таррі[ru]),
- i=226, 262, 275, 321,
- i=485 (зовнішня точка Вектена), i = 486 (внутрішня точка Вектена),
- i = 598, 671, 801, 1029, 1131, 1132,
- i = 1139 (внутрішня точка п'ятикутника, англ. inner pentagon point), i = 1140 (зовнішня точка п'ятикутника, англ. outer pentagon point),
- i = 1327, 1328, 1446, 1676, 1677, 1751, 1916, 2009, 2010, 2051, 2052, 2394, 2592, 2593,
- i = 2671 (перша точка золотого арбелоса, англ. first golden arbelos point),
- i = 2672 (друга точка золотого арбелоса, англ. second golden arbelos point),
- i = 2986, 2996

## Узагальнення теореми Лестер у вигляді теореми Б. Гіберта (2000)
Теорема Б. Гіберта (2000) узагальнює теорему про коло Лестер, а саме: будь-яке окружність, діаметр якого є хордою гіперболи Кіперта трикутника і перпендикулярний до його прямої Ейлера, проходить через точки Ферма.

## Історія
Назву ця гіпербола отримала на честь німецького математика Фрідріха Вільгельма Августа Людвіга Кіперта (1846—1934), який відкрив її.

## Властивості
- Гіпербола Кіперта — рівностороння або рівнобічна (тобто її асимптоти перпендикулярні), отже, її центр, позначений в енциклопедії центрів трикутника як Х (115), лежить на колі Ейлера.

title: Гіпербола Кіперта

wikitext:
[[Файл:KiepertHyperbola.svg|міні|300x300пкс| Гіпербола Кіперта трикутника ''ABC.'' Гіпербола Кіперта проходить через вершини ''(A, B, C),'' [[ортоцентр]] ''(H)'' і [[центроїд]] ''(G)'' трикутника.]]
'''Гіпербола Кіперта''' — [[Гіпербола (математика)|гіпербола]], яка визначається за даним [[трикутник]]ом. Якщо останній є трикутником загального положення, то ця гіпербола є єдиним конічним перетином, що проходить через його вершини, [[ортоцентр]] і [[центроїд]].

== Визначення через ізогональне спряження ==
'''Гіпербола Кіперта''' — крива, ізогонально спряжена прямій, що проходить через [[Точка Лемуана|точку Лемуана]] і [[Описане коло|центр описаного кола]] даного трикутника.

* Пряма, що проходить через центр [[Описане коло|описаного кола]] і [[Точка Лемуана|точку Лемуана]], називається '''віссю Брокара'''. На ній лежать [[точки Аполлонія]]. Інакше кажучи, '''гіпербола Кіперта''' — крива, ізогонально спряжена ''осі Брокара'' даного трикутника.

== Визначення через трикутники в трикутних координатах ==
[[Файл:KiepertPoint.svg|праворуч|міні|300x300пкс| Точка на гіперболі Кіперта.]]
Визначення через трикутники в [[Трилінійні координати|трикутних координатах]]{{Sfn|Eddy, Fritsch|1994|с=188—205}}:

: ''Якщо три трикутники <math>XBC</math>, <math>YCA</math> і <math>ZAB</math> побудовані на сторонах трикутника <math>ABC</math>, є [[Подібність (геометрія)|подібними]], [[Рівнобедрений трикутник|рівнобедреними]] з основами на сторонах початкового трикутника, і однаково розташованими (тобто всі вони побудовані або з зовнішнього боку, або з внутрішнього), то прямі <math>AX</math>, <math>BY</math> і <math>CZ</math> перетинаються в одній точці <math>N</math>.'' Тоді гіперболу Кіперта можна визначити, як геометричне місце точок <math>N</math> (див. мал.).

Якщо спільний кут при основі дорівнює <math>\theta</math>, то вершини трьох трикутників мають такі трикутні координати:

* <math>X(-\sin\theta:\sin(C+\theta):\sin(B+\theta))</math>
* <math>Y(\sin(C+\theta):-\sin\theta:\sin(A+\theta))</math>
* <math>Z(\sin(B+\theta):\sin(A+\theta):-\sin\theta)</math>

== Трилінійні координати довільної точки N, що лежить на гіперболі Кіперта ==

: <math>(\operatorname{cosec}(A+\theta):\operatorname{cosec}(B+\theta):\operatorname{cosec}(C+\theta))</math>.

== Рівняння гіперболи Кіперта в трикутних координатах ==
[[Геометричне місце точок]] <math>N</math> при зміненні кута при основі трикутників <math>\theta</math> між <math>-\pi/2</math> і <math>\pi/2</math> є гіперболою Кіперта з рівнянням

: <math>\frac{\sin(B-C)}x+\frac{\sin(C-A)}y+\frac{\sin(A-B)}z=0</math>,

де <math>x</math>, <math>y</math>, <math>z</math> — ''трилінійні координати'' точки <math>N</math> у трикутнику.

== Відомі точки, що лежать на гіперболі Кіперта ==
Серед точок, що лежать на гіперболі Кіперта, є такі важливі точки трикутника<ref>{{книга-ру|автор={{Автор|Акопян Арсеній Володимирович|Акопян А. В.}}, {{Автор|Заславський Олексій Олександрович|Заславский А. А.}}|том=|isbn=978-5-94057-732-4|серия=|allpages=|pages=|страниц=148|страницы=125-126|год=2011|часть=|издательство=[[МЦНМО]]|место={{М.}}|издание=2-е изд., дополн.|ответственный=|ссылка=|оригинал=|заглавие=Геометрические свойства кривых второго порядка|тираж=}}</ref>:
{| class="wikitable"
!Значення <math>\theta</math>
! Точка <math>N</math>
|-
| <math>0</math>
| <math>G</math>, [[центроїд трикутника]] <math>ABC</math> (X2)
|-
| <math>\pi/2</math> (або <math>-\pi/2</math>)
| <math>O</math>, [[ортоцентр]] трикутника <math>ABC</math> (X4)
|-
| <math>\operatorname{arctg}[\operatorname{tg}(A/2)\operatorname{tg}(B/2)\operatorname{tg}(C/2)]</math><ref name="autogenerated16">{{MathWorld|KiepertHyperbola|Гіпербола Кіперта}}</ref>
| [[Центр Шпікера]] (X10)
|-
| <math>\pi/4</math>
| [[Точки Вектена|Зовнішня точка Вектена]] (X485)
|-
| <math>-\pi/4</math>
| [[Точки Вектена|Внутрішня точка Вектена]] (X486)
|-
| <math>\pi/6</math>
| <math>N_1</math>, [[Точки_Наполеона#Перша_точка_Наполеона|перша точка Наполеона]] (X17)
|-
| <math>-\pi/6</math>
| <math>N_2</math>, [[Точки_Наполеона#Друга_точка_Наполеона|друга точка Наполеона]] (X18)
|-
| <math>\pi/3</math>
| <math>F_1</math>, [[Точка Ферма|перша точка Ферма (X13)]]
|-
| <math>-\pi/3</math>
| <math>F_2</math>, Друга точка Ферма (X14)
|-
| <math>-A</math> (якщо <math>A<\pi/2</math>)
<math>\pi-A</math> (якщо <math>A>\pi/2</math>)
| вершина <math>A</math>
|-
| <math>-B</math> (якщо <math>B<\pi/2</math>)
<math>\pi-B</math> (якщо <math>B>\pi/2</math>)
| вершина <math>B</math>
|-
| <math>-C</math> (якщо <math>C<\pi/2</math>)

<math>\pi-C</math> (якщо <math>C>\pi/2</math>)
| вершина <math>C</math>
|}

== Перелік точок, що лежать на гіперболі Кіперта ==
Гіпербола Кіперта проходить через такі [[Енциклопедія центрів трикутника|центри трикутника]] X(i):

* i=2, ([[центроїд трикутника]]),
* i=4 ([[ортоцентр]]),
* i=10 ([[центр Шпікера]]; тобто, інцентр трикутника з вершинами в серединах сторін даного трикутника ABC{{Sfn|Eddy, Fritsch|1994|с=188—205}}),
* i=13 (перша [[точка Ферма]]), i = 14 (друга точка Ферма),
* i=17 ([[Точки_Наполеона#Перша_точка_Наполеона|перша точка Наполеона]]), i = 18 ([[Точки_Наполеона#Друга_точка_Наполеона|друга точка Наполеона]]),
* i=76 (третя [[Точки Брокара|точка Брокара]]),
* i=83 (точка, ізогонально спряжена серединній точці між точками Брокара{{Sfn|Eddy, Fritsch|1994|с=188—205}}),
* i=94, 96,
* i=98 ({{Нп|точка Таррі|3=ru|4=Точка Тарри}}),
* i=226, 262, 275, 321,
* i=485 (зовнішня [[Точки Вектена|точка Вектена]]), i = 486 (внутрішня точка Вектена),
* i = 598, 671, 801, 1029, 1131, 1132,
* i = 1139 (внутрішня точка п'ятикутника, {{lang-en|inner pentagon point}}), i = 1140 (зовнішня точка п'ятикутника, {{lang-en|outer pentagon point}}),
* i = 1327, 1328, 1446, 1676, 1677, 1751, 1916, 2009, 2010, 2051, 2052, 2394, 2592, 2593,
* i = 2671 (перша точка золотого арбелоса, {{lang-en|first golden arbelos point}}),
* i = 2672 (друга точка золотого арбелоса, {{lang-en|second golden arbelos point}}),
* i = 2986, 2996

== Узагальнення теореми Лестер у вигляді теореми Б. Гіберта (2000) ==
{{Див. також|Теорема Лестер}}
Теорема Б. Гіберта (2000) узагальнює теорему про [[Теорема Лестер|коло Лестер]], а саме: будь-яке окружність, [[діаметр]] якого є хордою гіперболи Кіперта трикутника і [[Перпендикулярність|перпендикулярний]] до його [[Лінія Ейлера|прямої Ейлера]], проходить через [[Точка Ферма|точки Ферма]]<ref>B. Gibert (2000): ''[ Message 1270]''. Entry in the Hyacinthos online forum, 2000-08-22. Accessed on 2014-10-09.</ref><ref>Paul Yiu (2010), ''[http://forumgeom.fau.edu/FG2010volume10/FG201020.pdf The circles of Lester, Evans, Parry, and their generalizations] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211007130241/https://forumgeom.fau.edu/FG2010volume10/FG201020.pdf |date=7 жовтня 2021 }}''. Forum Geometricorum, volume 10, pages 175—209. {{MathSciNet|2868943}}</ref>.

== Історія ==
Назву ця гіпербола отримала на честь німецького математика {{Нп|Людвіг Кіперт|Фрідріха Вільгельма Августа Людвіга Кіперта|de|Ludwig Kiepert}} (1846—1934), який відкрив її.{{Sfn|Eddy, Fritsch|1994|с=188—205}}

== Властивості ==

* Гіпербола Кіперта — рівностороння або рівнобічна (тобто її асимптоти перпендикулярні), отже, її центр, позначений в [[Енциклопедія центрів трикутника|енциклопедії центрів трикутника]] як Х (115), лежить на [[Коло дев'яти точок|колі Ейлера]].

== Див. також ==
* [[Трикутник]]
* [[Парабола Кіперта]]

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==
* {{H|Eddy, Fritsch|1994}} {{Книга
|автор = Eddy R. H., Fritsch R.
|частина = The Conics of Ludwig Kiepert: A Comprehensive Lesson in the Geometry of the Triangle
|заголовок = ''Math Magazine'', 1994, '''67'''
|pages = 188—205
}}
{{Трикутник}}
[[Категорія:Планіметрія]]
[[Категорія:Криві]]


text:
# Нотація Штейнгауза — Мозера
Нотація Штейнгауза — Мозера — математична нотація для позначення великих чисел. Це розширення Мозера для полігонної нотації Штейнгауза.

## Визначення
означає nn.
 означає «n всередині n вкладених трикутників».
 означає «n всередині n вкладених квадратів».
Й так далі: n всередині (m + 1)-кутного полігона дорівнює "n всередині n вкладених m-кутних полігонів".
Зрозуміло, що вкладені полігони обчислюються починаючи із внутрішнього, наприклад, n в двох трикутниках дорівнює nn в одному трикутнику, що дорівнює nn в степені nn.
Нотація Штейнгауза закінчувалась на пятикутнику, який він позначав колом: .

## Часткові випадки
Штейнгауз та Мозер дали назви числам:
- мега — 2 в колі: ②
- мегістон — 10 в колі: ⑩
- мозер — «2 в мегагоні». Мегагон — полігон із ② сторін.

## Рекурсивні формули
Нехай {\displaystyle M(n,m,p)} —  число n в m вкладених p-кутниках, тоді:
{\displaystyle M(n,1,3)=n^{n}}
{\displaystyle M(n,1,p+1)=M(n,n,p)}
{\displaystyle M(n,m+1,p)=M(M(n,1,p),m,p)}
mega = {\displaystyle M(2,1,5)}
megiston = {\displaystyle M(10,1,5)}
moser = {\displaystyle M(2,1,M(2,1,5))}

## Mega
Мега є досить великим числом: ② = M(2,1,5) = M(2,2,4) = M(256,256,3)
Побудуємо:
- M(256,2,3) = {\displaystyle (256^{\,\!256})^{256^{256}}=256^{256^{257}}}
- M(256,3,3) = {\displaystyle (256^{\,\!256^{257}})^{256^{256^{257}}}=256^{256^{257}\times 256^{256^{257}}}=256^{256^{257+256^{257}}}}≈{\displaystyle 256^{\,\!256^{256^{257}}}}

далі:
- M(256,4,3) ≈ {\displaystyle {\,\!256^{256^{256^{256^{257}}}}}}
- M(256,5,3) ≈ {\displaystyle {\,\!256^{256^{256^{256^{256^{257}}}}}}}
- M(256,6,3) ≈ {\displaystyle {\,\!256^{256^{256^{256^{256^{256^{257}}}}}}}}

Отримаємо:
- mega = {\displaystyle M(256,256,3)\approx (256\uparrow )^{256}257}, де {\displaystyle (256\uparrow )^{256}} кількість суперпозицій функції {\displaystyle f(n)=256^{n}}.

Округлюючи, отримаємо mega ≈ {\displaystyle 256\uparrow \uparrow 257} в нотація Кнута.
Для оцінки кількості цифр в числі можна використати:
{\displaystyle 10\uparrow \uparrow 257<{\text{mega}}<10\uparrow \uparrow 258}

## Moser
Доведено, що в нотації Конвея та нотації Кнута,
{\displaystyle \mathrm {moser} <3\rightarrow 3\rightarrow 4\rightarrow 2,}
{\displaystyle \mathrm {moser} <f^{3}(4)=f(f(f(4))),\quad f(n)=3\uparrow ^{n}3.}
Хоча, moser — дуже велике число, воно дуже менше числа Грема:
{\displaystyle \mathrm {moser} \ll 3\rightarrow 3\rightarrow 64\rightarrow 2<f^{64}(4)={\text{Graham's number}}.}

title: Нотація Штейнгауза — Мозера

wikitext:
'''Нотація Штейнгауза — Мозера''' — [[математична нотація]] для позначення [[великі числа|великих чисел]]. Це розширення Мозера для полігонної нотації Штейнгауза.

== Визначення ==
:[[image:Triangle-n.svg|20px|n в трикутнику]] означає '''nn'''.

:[[image:Square-n.svg|20px|n в квадраті]] означає «'''n''' всередині '''n''' вкладених [[трикутник]]ів».

:[[image:Pentagon-n.svg|20px|n в пятикутнику]] означає «'''n''' всередині '''n''' вкладених [[квадрат]]ів».

Й так далі: '''n''' всередині ('''m''' + 1)-кутного полігона дорівнює "'''n''' всередині '''n''' вкладених '''m'''-кутних полігонів".

Зрозуміло, що вкладені полігони обчислюються починаючи із внутрішнього, наприклад, '''n''' в двох трикутниках дорівнює '''nn''' в одному трикутнику, що дорівнює '''nn''' в степені '''nn'''.

Нотація Штейнгауза закінчувалась на пятикутнику, який він позначав колом: [[image:Circle-n.svg|20px|n в колі]].

== Часткові випадки ==
Штейнгауз та Мозер дали назви числам:
* '''мега''' — 2 в колі: ②
* '''мегістон''' — 10 в колі: ⑩
* '''мозер''' — «2 в мегагоні». '''Мегагон''' — полігон із ② сторін.

== Рекурсивні формули ==
Нехай <math>M(n, m, p)</math> —  число '''n''' в '''m''' вкладених '''p'''-кутниках, тоді:
:<math>M(n,1,3) = n^n</math>
:<math>M(n,1,p+1) = M(n,n,p)</math>
:<math>M(n,m+1,p) = M(M(n,1,p),m,p)</math>

:mega = <math>M(2,1,5)</math>
:megiston = <math>M(10,1,5)</math>
:moser = <math>M(2,1,M(2,1,5))</math>

== Mega ==
Мега є досить великим числом: ② = M(2,1,5) = M(2,2,4) = M(256,256,3)

Побудуємо:
*M(256,2,3) = <math>(256^{\,\!256})^{256^{256}}=256^{256^{257}}</math>
*M(256,3,3) = <math>(256^{\,\!256^{257}})^{256^{256^{257}}}=256^{256^{257}\times 256^{256^{257}}}=256^{256^{257+256^{257}}}</math>≈<math>256^{\,\!256^{256^{257}}}</math>
далі:
*M(256,4,3) ≈ <math>{\,\!256^{256^{256^{256^{257}}}}}</math>
*M(256,5,3) ≈ <math>{\,\!256^{256^{256^{256^{256^{257}}}}}}</math>
*M(256,6,3) ≈ <math>{\,\!256^{256^{256^{256^{256^{256^{257}}}}}}}</math>
Отримаємо:
*mega = <math>M(256,256,3)\approx(256\uparrow)^{256}257</math>, де <math>(256\uparrow)^{256}</math> кількість суперпозицій функції <math>f(n)=256^n</math>.

Округлюючи, отримаємо mega ≈ <math>256\uparrow\uparrow 257</math> в [[нотація Кнута|нотація Кнута]].

Для оцінки кількості цифр в числі можна використати:
:<math>10\uparrow\uparrow 257 < \text{mega} < 10\uparrow\uparrow 258</math>

== Moser ==

Доведено, що в [[нотація Конвея|нотації Конвея]] та [[нотація Кнута|нотації Кнута]],
:<math>\mathrm{moser} < 3\rightarrow 3\rightarrow 4\rightarrow 2,</math>
:<math>\mathrm{moser} < f^{3}(4) = f(f(f(4))), \quad f(n) = 3 \uparrow^n 3.</math>

Хоча, moser — дуже велике число, воно дуже менше [[число Грема|числа Грема]]:
:<math>\mathrm{moser} \ll  3\rightarrow 3\rightarrow 64\rightarrow 2 < f^{64}(4) = \text{Graham's number}.</math>

== Див. також ==
* [[Функція Акермана]]

== Джерела ==
* [http://www.mrob.com/pub/math/largenum.html Robert Munafo's Large Numbers]
* [http://www-users.cs.york.ac.uk/~susan/cyc/b/big.htm Factoid on Big Numbers]
*[http://mathworld.wolfram.com/Megistron.html Megistron at mathworld.wolfram.com] (Steinhaus referred to this number as "megiston" with no "r".)
*[http://mathworld.wolfram.com/CircleNotation.html Circle notation at mathworld.wolfram.com]
*[https://sites.google.com/site/pointlesslargenumberstuff/home/2/steinhausmoser Steinhaus-Moser Notation - Pointless Large Number Stuff]

{{Великі числа}}
{{Гіпероперації}}

[[Категорія:Математична нотація]]
[[Категорія:Великі числа]]


text:
# Новицька сільська рада
| Новицька сільська рада — орган місцевого самоврядування у Калуському районі Івано-Франківської області з адміністративним центром у с. Новиця. Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: річка Урив. Сільській раді підпорядковані населені пункти: - с. Новиця - с. Зелений Яр |

## Склад ради
Рада складається з 20 депутатів та голови.

### Керівний склад ради
| ПІБ                         | Основні відомості                                                                | Дата обрання | Дата звільнення |
| --------------------------- | -------------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Головчак Володимир Іванович | Сільський голова, 1963 року народження, освіта, член Української Народної Партії | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Головчак Володимир Іванович | Сільський голова, 1963 року народження, освіта, член Української Народної Партії | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

## Історія
У 1951 році за рішенням райвиконкому № 467 село Зелений Яр виселили в Забузький район, ліквідували сільраду і приєднали територію до Новицької сільради та новицького колгоспу ім. Ворошилова (крім 61,6 га землі, переданих рішенням райвиконкому № 52 від 8 лютого 1952 р. до колгоспу імені Шевченка села Камінь Перегінського району).
20 травня 1986 року село Добровляни передане з Новицької сільради до Підмихайлівської, а 20 червня 1989 року відновлено село Зелений Яр шляхом виділення з села Новиця.
Сільрада 9 серпня 2018 року очолила Новицьку сільську громаду.

title: Новицька сільська рада

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Новицька сільська рада
   | будівля             = Новиця. Сільська рада.jpg
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Івано-Франківська область]]
   | район               = {{ІФ-Клс}}
   | центр               = с. [[Новиця (Калуський район)|Новиця]]
   | голова              = Головчак Володимир Іванович
   | кількість членів    = 20
   | код КОАТУУ          = 2622884800
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=13610 Новицька сільська рада]
   | площа               = 27,32
   | населення           = 3909 ''(станом на 2001 рік)''
   | щільність           = 143,08
   | населені пункти     = 2
   | поштовий індекс     = 77360
   | телефонний код      = 3472
   | адреса              = 77360, Івано-Франківська обл., Калуський р-н, с.Новиця, вул.Шевченка,71
| вебсторінка         =
  }}

{|
| valign="top" | '''Новицька сільська рада''' — [[орган місцевого самоврядування]] у [[Калуський район|Калуському районі]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Новиця (Калуський район)|Новиця]].

== Загальні відомості ==
Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: річка [[Рукав Урив|Урив]].

== Населені пункти ==
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
* с. [[Новиця (Калуський район)|Новиця]]
* с. [[Зелений Яр (Калуський район)|Зелений Яр]]
| width="30%" | __TOC__
|}

== Склад ради ==
Рада складається з 20 депутатів та голови.

=== Керівний склад ради ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Головчак Володимир Іванович
| Сільський голова, 1963 року народження, освіта, член Української Народної Партії
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Головчак Володимир Іванович
| Сільський голова, 1963 року народження, освіта, член Української Народної Партії
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними джерела''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=6116&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

== Історія ==
У 1951 році за рішенням райвиконкому № 467 село Зелений Яр виселили в [[Забузький район]], ліквідували сільраду і приєднали територію до Новицької сільради та новицького колгоспу ім. Ворошилова (крім 61,6 га землі, переданих рішенням райвиконкому № 52 від 8 лютого 1952 р. до колгоспу імені Шевченка села [[Камінь (Рожнятівський район)|Камінь]] Перегінського району).

20 травня 1986 року село [[Добровляни (Калуський район)|Добровляни]] передане з Новицької сільради до [[Підмихайлівська сільська рада (Калуський район)|Підмихайлівської]], а 20 червня 1989 року відновлено село Зелений Яр шляхом виділення з села Новиця.<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A035?rdat=08.04.2017&letter=5937 Нормативно-правові акти з питань адміністративно-територіального устрою України]</ref>

Сільрада 9 серпня 2018 року очолила [[Новицька сільська громада|Новицьку сільську громаду]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=13610 Картка ради на сайті Верховної Ради України]

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Калуського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Калуського району]]
[[Категорія:Сільські ради Калуського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Івано-Франківська область

Район: Калуський район

Адм. центр: с. Новиця

Облікова картка: Новицька сільська рада

title: Склад

Голова ради: Головчак Володимир Іванович

title: Територія та населення

Населення: 3909 (станом на 2001 рік)

Густота: 143,08 осіб/км²

title: Контактні дані