text:
# Список керівників держав 935 року
Список керівників держав 935 року — це перелік правителів країн світу 935 року.
Список керівників держав 934 року — 935 рік — Список керівників держав 936 року — Список керівників держав за роками

## Європа
- Англія:
  - Король Англії — Етельстан (924—939)
  - Гвікке — до 994 немає даних.
  - Корнволл — граф Конан ап Алонор (926—937)
  - Королівство Йорвік — Етельстан (927—939)
- Балканський півострів:
  - Перше Болгарське царство — Петро I (927—969)
  - Дукля — Петр (Петрислав I) (900? — 925?/950?)
- Волзька Болгарія — Мікаїл ібн Джафар (912—943)
- Вельс:
  - Брихейніог — Гвалог ап Теудріг (934 -)
  - Королівство Гвент — Кадел ап Артфел (930—943)
  - Королівство Гвінед — Ідвал II Лисий (916—942)
  - Дехейбарт — Хівел Добрий (920—950)
  - Морганнуг — Кадуган ап Овейн (934—950)
  - Королівство Повіс — Ллівелін ап Мерфін (900—942)
- Візантійська імперія — Роман I Лакапін (920—944)
  - Неаполітанське герцогство — Іоанн III (928—968)
  - Самос (фема) — до 1002 невідомо
- Ірландія — верховний король Доннхад Донн (919—944)
  - Айлех — Фергал мак Домнайлл (919—938)
  - Айргіалла — Фогартах мак Доннеган (917—947)
  - Дублін (королівство) — Олаф ІІІ Ґухфріхсон (934—941)
  - Коннахт — Тадг МакКатал (925—956)
  - Ленстер — Фаелан III (917—942)
  - Король Міде — Доннхад Донн (919—944)
  - Мунстер — Флайтгбертах мак Інмайнен (908—944)
  - Улад — Еохайд мак Конайлл (932—937)
    - Конайлле Муйрхемне — Кронгілла мак Куйленнайн (923—937)
- Італія:
- Король Італії — Гуго (933—946)
  - Венеційська республіка — дож П'єтро II Кандьяно (932—939)
  - Іврейська марка — Беренгар I (924—950)
  - Князівство Капуанське — Ландульф III (910—943)
  - Князівство Беневентське — Ландульф I (910—943)
  - Герцогство Гаета — Доцибіл II (933—954)
  - Салернське князівство — Гваймар II (901—946)
  - Сполетське герцогство — Теобальд I (928—936)
    - Лонгобардія (фема) — Анастасіос (928—936/938)
- Кавказ:
  - Абхазьке царство — Георгій II (923—957)
  - Вірменія — Абас I (929—953)
  - Кахетія — Квіріке II (929—976)
  - Тао-Кларджеті — Давид II (923—937)
- Критський емірат — Ахмад (925—940)
- Німеччина:
  - Герцогство Баварія — маркграф Арнульф I Злий (907—937)
  - Архієпископ Зальцбургу — Адальберт II (923—935); Егілольф (935—939)
  - Архієпископ Майнца — Гільдеберт (927—937)
  - Герцогство Саксонія — Генріх I Птахолов (912—936)
  - Герцогство Швабія — Герман I (926—949)
- Піренейський півострів:
  - Королівство Леон — Раміро II — король Леону, Астурії та Галісії (932—951)
  - Коїмбрське графство — Гонсалу Моніш (933—981)
  - Кордовський халіфат — Абд Ар-Рахман III (912—961)
  - Королівство Наварра — Гарсія I (925—970)
  - Графство Португалія — Мумадона Діаш (924—950)
- Скандинавія:
  - конунґ данів — Сіґтрюґґ Ґнупассон (920? — 934/940)
  - Король Норвегії — Гокон I Добрий (934—961)
  - Швеція — Ерік V Рінґссон (910? — 950?)
- Угорське князівство — надьфейеделем Золта (907—947)
- Україна — Київський князь — Ігор Рюрикович (912—944)
- Західне Франкське королівство — Рауль I (923—936)
- Східне Франкське королівство — Генріх I Птахолов (918—936)
  - Графство Арагон — Андрегота Галіндес (922—943)
  - Герцогство Аквітанія — Ебль I (927—935); Раймунд II де Руерг (935—955)
  - Арелатське королівство — Рудольф II (933—937)
  - Графство Булонь — граф Адалульф (918—935); Арнульф I Великий (935—964)
  - Архграф Верхньої Бургундії — Гуго Чорний (923/926-952)
  - Герцогство Васконія — герцог Санш IV (920—950/955)
  - Бретонське королівство — Інкон (930—937)
  - Голландія — Дірк II (928/949—988)
  - Графство Керсі — Ерменгол (906—935); Гуго (935—972)
  - Графство Мен — Гуго I (900—950)
  - Нормандія — Вільгельм I Довгий Меч (927—942)
  - Графство Тулуза — Раймунд III Понс (924—942)
  - Урхельське графство — Суніфред II (897—948)
  - Фландрія — Арнульф I (918—958)
- Хозарський каганат — Аарон II (930—940)
- Хорватія — Трпимир II (928—935); Крешимир I (935—945)
- Чехія — князь Вацлав I (921—935); Болеслав I (935—972)
- Шотландія:
  - Король Шотландії — Костянтин II (900—943)
  - Стратклайд — Еоган I макДональд II (934—937)
- Святий Престол; Папська держава — папа римський Іван XI (931—935)
- Вселенський патріарх — Феофілакт (933—956)
  - Тбіліський емірат — Мансур I (914—952)

## Азія
- Близький Схід:
  - Фатіміди — Мухаммад аль-Ка'їм (934—946)
  - Багдадський халіфат — Ахмад ар-Раді (934—940)
    - Дербентський емірат — Абд аль-Малік I (916—939)
    - Зіядіди — Абул-Джейш Ісхак ібн Ібрагім (904—981)
    - Зіяриди — Вушмгір (934—967)
    - Держава Ширваншахів — Язід I (917—948)
    - Яфуриди — Асад бін Ібрагім (898—944)
- Васпураканське царство — Гагік Арцруні (908—943)
- В'єтнам:
  - під китайською владою
- Індія:
  - Західні Ганги — Рачамалла III (933—938)
  - Гуджара-Пратіхари — Магіпала I (913—944)
  - Камарупа — Ратна Пала (920—960)
  - самраат Кашмірської держави (Династія Утпала) — Партха (934—935); Нірджитаварман (935)
  - Імперія Пала — Радж'япала (927—959)
  - Держава Пандья — підкорено Чолою до 1190
  - Раджарата — раджа Кассапа V (929—939)
  - Раштракути — Говінда IV (930—936)
  - Династія Тхакурі — Нарендрадева ІI (?—949)
  - Саканбарі — нріпа Вакпаті I (917—944)
  - Східні Чалук'ї — Юддха Малла II (928—935); Чалук'я Бхіма III (935—947)
  - Чандела — володар Даджхауті Яшоварман I (925—954)
  - магараджа держави Чеді й Дагали — Ювараджа I (915—945)
  - Чола — Парантака I (907/910-950)
  - Династія Шахі (Кабулшахи, Індошахи) — Бхімадева (921—964)
- Індонезія:
  - Матарам — Сіндок (929—947)
  - Сунда — Ягірі Прабу Пукуквесі (916—942)
  - Шривіджая — до 960 невідомо
- Китай:
  - ідикут Кучі — до 940 правителі невідомі
  - Династія Ляо — Єлюй Яогу (927—947)
  - Мінь (держава) — Ван Яньцзюнь (927—935); Ван Цзіпен (935—939)
  - Династія Пізня Тан — Лі Цунке (934—937)
  - У — Ян Пу (920—937)
  - Уюе — Цянь Юаньгуан (932—941)
  - Південна Хань — Лю Янь (917—942)
  - Чу — Ма Сіфань (932—947)
  - Царство Цзінань — Ґао Цунхуей (929—948)
  - Пізня Шу — Мен Чан (934-965)
- Корея:
  - Об'єднана Сілла — ісагим (король) Кьонсун (927—935). Падіння держави.
  - Тхебон — Тхеджо (918—943)
  - Хупекче — Кьонхвон (892—935/936)
  - Дундань — Єлюй Туюй (926—937)
- Паган — король Теїнхко (934—956)
- Персія:
  - Баванди — Шахріяр II (930—964)
  - Буїди — Імад аль-Даула (934—949)
  - Саффариди — Ахмад ібн Мухаммад (923—963)
- Кхмерська імперія — Джаяварман IV (928—941)
- Японія — Імператор Судзаку (930—946)

## Африка
- Аксумське царство — Дел Нед (917? — 960?)
- Берегвати — Абу'л-Ансар Абдаллах (917—961)
- Некор (емірат) — Абу Аюб Ісмаїл ібн Абд аль-Малік (930—955)
- Ідрісиди — під владою Фатімідів до 937.
- Іхшиди — Мухаммад ібн Тугдж (935—946)
- Макурія — Захаріас III (920—943/969)
- Мідрариди — Мухаммад III (934—943)
- Фатіміди — Мухаммад аль-Ка'їм (934—946)
- Королівство Шоа — амір Умар (?-?)

title: Список керівників держав 935 року

wikitext:
{{Навігація для року|935}}

'''Список керівників держав 935 року''' — це перелік правителів країн світу [[935|935 року]].

[[Список керівників держав 934 року]] — [[935|935 рік]] — [[Список керівників держав 936 року]] — [[Список керівників держав за роками]]

== Європа ==
* [[Англія]]:
** Король [[Англія|Англії]] — [[Етельстан]] ([[924]]—[[939]])
** [[Гвікке]] — до [[994]] немає даних.
** [[Думнонія|Корнволл]] — граф [[Конан ап Алонор]] ([[926]]—[[937]])
** [[Королівство Йорвік]] — [[Етельстан]] ([[927]]—[[939]])
* [[Балканський півострів]]:
** [[Перше Болгарське царство]] — [[Петро I (цар Болгарії)|Петро I]] ([[927]]—[[969]])
** [[Список правителів Дуклі|Дукля]] — Петр (Петрислав I) ([[900]]? — [[925]]?/[[950]]?)
* [[Волзька Болгарія]] — [[Мікаїл ібн Джафар]] ([[912]]—[[943]])
* [[Уельс|Вельс]]:
** [[Брихейніог]] — [[Гвалог (король Бріхейніога)|Гвалог ап Теудріг]] ([[934]] -)
** [[Список правителів королівства Гвент|Королівство Гвент]] — [[Кадел ап Артфел]] ([[930]]—[[943]])
** [[Королівство Гвінед]] — [[Ідвал II Лисий]] ([[916]]—[[942]])
** [[Дехейбарт]] — [[Хівел ап Каделл|Хівел Добрий]] ([[920]]—[[950]])
** [[Список правителів королівства Морганнуг|Морганнуг]] — [[Кадуган ап Овейн]] ([[934]]—[[950]])
** [[Королівство Повіс]] — [[Ллівелін ап Мерфін]] ([[900]]—[[942]])
* [[Візантійська імперія]] — [[Роман I Лакапін]] ([[920]]—[[944]])
** [[Неаполітанське герцогство]] — [[Іоанн III (неаполітанський дука)|Іоанн III]] ([[928]]—[[968]])
** [[Самос (фема)]] — до [[1002]] невідомо
* [[Список верховних королів Ірландії|Ірландія]] — верховний король [[Доннхад Донн]] ([[919]]—[[944]])
** [[Айлех]] — [[Фергал мак Домнайлл]] ([[919]]—[[938]])
** [[Айргіалла]] — [[Фогартах мак Доннеган]] ([[917]]—[[947]])
** [[Дублін (королівство)]] — [[Олаф I (король Йорвіку)|Олаф ІІІ Ґухфріхсон]] ([[934]]—[[941]])
** [[Коннахт]] — [[Тадг МакКатал]] ([[925]]—[[956]])
** [[Ленстер]] — [[Фаелан III]] ([[917]]—[[942]])
** [[Королі Міде|Король Міде]] — [[Доннхад Донн]] ([[919]]—[[944]])
** [[Мунстер (королівство)|Мунстер]] — [[Флайтгбертах мак Інмайнен]] ([[908]]—[[944]])
** [[Улад]] — [[Еохайд мак Конайлл]] ([[932]]—[[937]])
*** [[Конайлле Муйрхемне]] — Кронгілла мак Куйленнайн ([[923]]—[[937]])
* [[Італія]]:
* [[Список королів Італії|Король Італії]] — [[Гуго (король Італії)|Гуго]] ([[933]]—[[946]])
** [[Венеційська республіка]] — [[дож]] [[П'єтро II Кандьяно]] ([[932]]—[[939]])
** [[Іврейська марка]] — [[Беренгар II (король Італії)|Беренгар I]] ([[924]]—[[950]])
** [[Князівство Капуанське]] — [[Ландульф I (князь Беневентський)|Ландульф III]] ([[910]]—[[943]])
** [[Князівство Беневентське]] — [[Ландульф I Беневентський|Ландульф I]] ([[910]]—[[943]])
** [[Герцогство Гаета]] — [[Доцибіл II (герцог Гаетанський)|Доцибіл II]] ([[933]]—[[954]])
** [[Салернське князівство]] — [[Гваймар II (князь Салернський)|Гваймар II]] ([[901]]—[[946]])
** [[Сполетське герцогство]] — [[Теобальд I Сполетський|Теобальд I]] ([[928]]—[[936]])
*** [[Лонгобардія (фема)]] — Анастасіос ([[928]]—[[936]]/[[938]])
* [[Кавказ]]:
** [[Абхазьке царство]] — [[Георгій II (цар Абхазії)|Георгій II]] ([[923]]—[[957]])
** [[Вірменія]] — [[Абас I (цар Вірменії)|Абас I]] ([[929]]—[[953]])
** [[Кахетія]] — [[Квіріке II]] ([[929]]—[[976]])
** [[Тао-Кларджеті]] — [[Давид II (цар Картлі)|Давид II]] ([[923]]—[[937]])
* [[Критський емірат]] — [[Ахмад (емір Криту)|Ахмад]] ([[925]]—[[940]])
* [[Німеччина]]:
** [[Герцогство Баварія]] — маркграф [[Арнульф (герцог Баварії)|Арнульф I Злий]] ([[907]]—[[937]])
** [[Архідієцезія Зальцбурга|Архієпископ Зальцбургу]] — [[Адальберт II (архієпископ Зальцбургу)|Адальберт II]] ([[923]]—[[935]]); [[Егілольф (архієпископ Зальцбургу)|Егілольф]] ([[935]]—[[939]])
** [[Архієпископ Майнца]] — [[Гільдеберт (архієпископ Майнца)|Гільдеберт]] ([[927]]—[[937]])
** [[Правителі Саксонії|Герцогство Саксонія]] — [[Генріх I Птахолов]] ([[912]]—[[936]])
** [[Герцогство Швабія]] — [[Герман I (герцог Швабії)|Герман I]] ([[926]]—[[949]])
* [[Піренейський півострів]]:
** [[Королівство Леон]] — [[Раміро II (король Леону)|Раміро II]] — король Леону, Астурії та Галісії ([[932]]—[[951]])
** [[Коїмбрське графство]] — [[Гонсалу Моніш]] ([[933]]—[[981]])
** [[Кордовський халіфат]] — [[Абд Ар-Рахман III]] ([[912]]—[[961]])
** [[Королівство Наварра]] — [[Гарсія I (король Наварри)|Гарсія I]] ([[925]]—[[970]])
** [[Графство Португалія]] — [[Мумадона Діаш]] ([[924]]—[[950]])
* [[Скандинавія]]:
** конунґ [[Дани|данів]] — [[Сіґтрюґґ Ґнупассон]] ([[920]]? — [[934]]/[[940]])
** [[Список монархів Норвегії|Король Норвегії]] — [[Гокон I Добрий]] ([[934]]—[[961]])
** [[Швеція]] — [[Ерік V Рінґссон]] ([[910]]? — [[950]]?)
* [[Угорське князівство]] — надьфейеделем [[Золта]] ([[907]]—[[947]])
* [[Україна]] — [[Київські князі|Київський князь]] — [[Ігор Рюрикович]] ([[912]]—[[944]])
* [[Західне Франкське королівство]] — [[Рауль I (король Франції)|Рауль I]] ([[923]]—[[936]])
* [[Східне Франкське королівство]] — [[Генріх I Птахолов]] ([[918]]—[[936]])
** [[Графство Арагон]] — [[Андрегота Галіндес]] ([[922]]—[[943]])
** [[Список правителів Аквітанії|Герцогство Аквітанія]] — [[Ебль (герцог Аквітанії)|Ебль I]] ([[927]]—[[935]]); [[Раймунд II де Руерг]] ([[935]]—[[955]])
** [[Арелатське королівство]] — [[Рудольф II (король Бургундії)|Рудольф II]] ([[933]]—[[937]])
** [[Графство Булонь]] — [[Графи Булонські|граф]] [[Адалульф Булонський|Адалульф]] ([[918]]—[[935]]); [[Арнульф I Великий]] ([[935]]—[[964]])
** [[Графство Бургундія|Архграф Верхньої Бургундії]] — [[Гуго (герцог Бургундії)|Гуго Чорний]] ([[923]]/[[926]]-[[952]])
** [[Герцогство Васконія]] — герцог [[Санш IV (герцог Гасконі)|Санш IV]] ([[920]]—[[950]]/[[955]])
** [[Бретонське королівство]] — [[Інкон]] ([[930]]—[[937]])
** [[Голландія (графство)|Голландія]] — [[Дірк II]] ([[928]]/[[949]]—[[988]])
** [[Графство Керсі]] — [[Ерменгол (граф Руерга)|Ерменгол]] ([[906]]—[[935]]); [[Гуго (граф Керсі)|Гуго]] ([[935]]—[[972]])
** [[Графство Мен]] — [[Гуго I дю Мен|Гуго I]] ([[900]]—[[950]])
** [[Нормандія (герцогство)|Нормандія]] — [[Вільгельм I Довгий Меч]] ([[927]]—[[942]])
** [[Графство Тулуза]] — [[Раймунд III Понс]] ([[924]]—[[942]])
** [[Урхельське графство]] — [[Суніфред II (граф Уржеля)|Суніфред II]] ([[897]]—[[948]])
** [[Фландрія (графство)|Фландрія]] — [[Арнульф I Фландрський|Арнульф I]] ([[918]]—[[958]])
* [[Хозарський каганат]] — [[Аарон II]] ([[930]]—[[940]])
* [[Приморська Хорватія (князівство)|Хорватія]] — [[Трпимир II]] ([[928]]—[[935]]); [[Крешимир I]] ([[935]]—[[945]])
* [[Чехія]] — князь [[Вацлав I (князь Чехії)|Вацлав I]] ([[921]]—[[935]]); [[Болеслав I (князь Чехії)|Болеслав I]] ([[935]]—[[972]])
* [[Шотландія]]:
** [[Монархи Шотландії|Король Шотландії]] — [[Костянтин II (король Шотландії)|Костянтин II]] ([[900]]—[[943]])
** [[Стратклайд]] — [[Еоган I макДональд II]] ([[934]]—[[937]])
* [[Святий Престол]]; [[Папська держава]] — папа римський [[Іван XI]] ([[931]]—[[935]])
* [[Список Константинопольських патріархів|Вселенський патріарх]] — [[Феофілакт (патріарх Константинопольський)|Феофілакт]] ([[933]]—[[956]])
** [[Тбіліський емірат]] — [[Мансур I (емір Тбілісі)|Мансур I]] ([[914]]—[[952]])

== Азія ==
* [[Близький Схід]]:
** [[Фатіміди]] — [[Мухаммад аль-Ка'їм]] ([[934]]—[[946]])
** [[Багдадський халіфат]] — [[Ахмад ар-Раді]] ([[934]]—[[940]])
*** [[Дербентський емірат]] — Абд аль-Малік I ([[916]]—[[939]])
*** [[Зіядіди]] — Абул-Джейш Ісхак ібн Ібрагім ([[904]]—[[981]])
*** [[Зіяриди]] — [[Вушмгір]] ([[934]]—[[967]])
*** [[Держава Ширваншахів]] — [[Язід I (ширваншах)|Язід I]] ([[917]]—[[948]])
*** [[Яфуриди]] — Асад бін Ібрагім ([[898]]—[[944]])
* [[Васпураканське царство]] — [[Гагік Арцруні]] ([[908]]—[[943]])
* [[В'єтнам]]:
** під китайською владою
* [[Індія]]:
** [[Західні Ганги]] — [[Рачамалла III]] ([[933]]—[[938]])
** [[Гуджара-Пратіхари]] — [[Магіпала I]] ([[913]]—[[944]])
** [[Камарупа]] — [[Ратна Пала]] ([[920]]—[[960]])
** самраат Кашмірської держави ([[Династія Утпала]]) — [[Партха]] ([[934]]—[[935]]); [[Нірджитаварман]] ([[935]])
** [[Імперія Пала]] — [[Радж'япала]] ([[927]]—[[959]])
** [[Держава Пандья]] — підкорено Чолою до [[1190]]
** [[Раджарата]] — раджа [[Кассапа V]] ([[929]]—[[939]])
** [[Раштракути]] — [[Говінда IV]] ([[930]]—[[936]])
** [[Династія Тхакурі]] — Нарендрадева ІI (?—[[949]])
** [[Чахамани Сакамбарі|Саканбарі]] — нріпа [[Вакпаті I]] ([[917]]—[[944]])
** [[Східні Чалук'ї]] — [[Юддха Малла II]] ([[928]]—[[935]]); [[Чалук'я Бхіма III]] ([[935]]—[[947]])
** [[Чандела]] — володар Даджхауті [[Яшоварман I Чандела|Яшоварман I]] ([[925]]—[[954]])
** магараджа держави Чеді й Дагали — [[Ювараджа I]] ([[915]]—[[945]])
** [[Чола]] — [[Парантака I]] ([[907]]/[[910]]-[[950]])
** [[Династія Шахі]] (Кабулшахи, Індошахи) — Бхімадева ([[921]]—[[964]])
* [[Індонезія]]:
** [[Матарам (держава)|Матарам]] — [[Сіндок]] ([[929]]—[[947]])
** [[Сунда (королівство)|Сунда]] — [[Ягірі Прабу Пукуквесі]] ([[916]]—[[942]])
** [[Шривіджая]] — до [[960]] невідомо
* [[Китай]]:
** [[Куча (ідикутство)|ідикут Кучі]] — до [[940]] правителі невідомі
** [[Династія Ляо]] — [[Єлюй Яогу]] ([[927]]—[[947]])
** [[Мінь (держава)]] — [[Ван Яньцзюнь]] ([[927]]—[[935]]); [[Ван Цзіпен]] ([[935]]—[[939]])
** [[Династія Пізня Тан]] — [[Лі Цунке]] ([[934]]—[[937]])
** [[У (десять держав)|У]] — [[Ян Пу (У)|Ян Пу]] ([[920]]—[[937]])
** [[Уюе]] — [[Цянь Юаньгуан]] ([[932]]—[[941]])
** [[Південна Хань]] — [[Лю Янь (Південна Хань)|Лю Янь]] ([[917]]—[[942]])
** [[Чу (десять держав)|Чу]] — [[Ма Сіфань]] ([[932]]—[[947]])
** [[Царство Цзінань]] — [[Ґао Цунхуей]] ([[929]]—[[948]])
** [[Пізня Шу]] — [[Мен Чан]] ([[934]]-[[965]])
* [[Корея]]:
** [[Об'єднана Сілла]] — ісагим (король) [[Кьонсун]] ([[927]]—[[935]]). Падіння держави.
** [[Тхебон]] — [[Тхеджо (ван Корьо)|Тхеджо]] ([[918]]—[[943]])
** [[Хупекче]] — [[Кьонхвон]] ([[892]]—[[935]]/[[936]])
** [[Дундань]] — [[Єлюй Туюй]] ([[926]]—[[937]])
* [[Паган]] — король [[Теїнхко]] ([[934]]—[[956]])
* [[Персія]]:
** [[Баванди]] — [[Шахріяр II]] ([[930]]—[[964]])
** [[Буїди]] — [[Імад аль-Даула]] ([[934]]—[[949]])
** [[Саффариди]] — [[Ахмад ібн Мухаммад]] ([[923]]—[[963]])
* [[Кхмерська імперія]] — [[Джаяварман IV]] ([[928]]—[[941]])
* [[Японія]] — [[Імператор Судзаку]] ([[930]]—[[946]])

== Африка ==
* [[Аксумське царство]] — Дел Нед ([[917]]? — [[960]]?)
* [[Берегвати]] — [[Абу'л-Ансар Абдаллах]] ([[917]]—[[961]])
* [[Некор (емірат)]] — [[Абу Аюб Ісмаїл ібн Абд аль-Малік]] ([[930]]—[[955]])
* [[Ідрісиди]] — під владою Фатімідів до [[937]].
* [[Іхшиди]] — [[Мухаммад ібн Тугдж]] ([[935]]—[[946]])
* [[Макурія]] — [[Захаріас III]] ([[920]]—[[943]]/[[969]])
* [[Мідрариди]] — Мухаммад III ([[934]]—[[943]])
* [[Фатіміди]] — [[Мухаммад аль-Ка'їм]] ([[934]]—[[946]])
* [[Королівство Шоа]] — амір Умар (?-?)
[[Категорія:Керівники держав за роками]]

title: Рік:

Століття: VIII · IX — X — XI · XII

Тисячоліття: 1-ше до н. е. — 1-ше — 2-ге


text:
# Пам'ятки монументального мистецтва Кременчуцького району
У Кременчуцькому районі Полтавської області нараховується 1 пам'ятка монументального мистецтва. Інші були демонтовані в рамках декомунізації.
| # | назва                    | адреса       |
| - | ------------------------ | ------------ |
| 1 | Пам'ятник Т. Г. Шевченку | с. Демидівка |

wikiname: ukwiki

in_language: uk

wikitext:
'''У [[Кременчуцький район|Кременчуцькому районі]] [[Полтавська область|Полтавської області]]''' нараховується 1 пам'ятка монументального мистецтва. Інші були демонтовані в рамках декомунізації.
{| class="wikitable sortable"
!#||назва||адреса
|-
| 1||Пам'ятник Т. Г. Шевченку||с. Демидівка
|}

[[Категорія:Переліки пам'яток монументального мистецтва Полтавської області|Кременчуцьк]]
[[Категорія:Кременчуцький район]]
[[Категорія:Пам'ятники Кременчуцького району|Пам'ятники Кременчуцького району]]


text:
# GSC3321-1539
GSC3321-1539 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A0, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно 10,0.

## Пекулярний хімічний вміст
Зоряна атмосфера GSC3321-1539 має підвищений вміст
Cr
.

title: GSC3321-1539

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = GSC3321-1539}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = GSC3321-1539}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA| 3|44|17,38}}
| схилення= {{DEC|+49|43|34,7}}
| вид_вел = 10,00<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A0]]
| u-b =  0,00
| b-v =  0,00
| r-i =
| змінна =
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =
| схилення =
| паралакс =
| п_похибка =
| відстань_ср =
| відстань_пс =
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Боннський огляд|BD+49 1011]]
}}
{{Starbox reference
| Simbad= GSC3321-1539
}}
{{Starbox end}}

'''GSC3321-1539''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A0]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно 10,0.<ref name=CPcat />
<!--Вона знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]] й розташована на відстані близько [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].-->

==Пекулярний хімічний вміст==

[[Зоряна атмосфера]] GSC3321-1539 має підвищений вміст
[[хром|Cr]]
.<ref name=CPcat />

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (2h-4h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу A0]]
[[Категорія:Зорі]]

{{astro-stub}}

title: GSC3321-1539

title: Характеристики

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: мас/рік · за схиленням: мас/рік

Відстань: світлових років · парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для GSC3321-1539


text:
# Петро Мишковський (гетьман)
Пйотр (Петро) Мишковський гербу Ястребець (пол. Piotr Myszkowski; біля 1450 / 1454 — після 11 жовтня 1505) — польський шляхтич, воєначальник та урядник Корони Польської.

## Біографія
Син Миколая з Мишковиць «Старшого», молодший брат освенцимського каштеляна Яна.
3 травня 1499 король:
- призначив його командувачем оборони поточної. На цій посаді П. Мишовський був визнаний винним у шахрайстві. 1500 року Ян I Ольбрахт позбавив його уряду[1].
- надав посади львівського та генерального руського старост з вимогою організації оборони від нападів татар, турків.

Прибув до Галичини (Русі) в червні 1499, заклав зміцнений табір під Буськом із залогою 1500 вояків, сам проводив час у Львові, Белзі, впорядковуючи юридичні справи відповідно до службових обов'язків. Під час нападу татар у липні перебував на сеймику в Белзі, на чолі 1100 вояків кинувся їм навздогін, але без успіху. Через безгрошів'я серед вояків почався протест, погіршилася дисципліна. Безуспішно намагався зміцнити наймане військо посполитим рушенням.
Посади (уряди): польний гетьман коронний у 1499–1501 рр., воєвода ленчицький з 1501, воєвода белзький з 1499, каштелян освенцимський (1484—1489), велюньський (1489—1494), розпшанський (1494—1497), новосандецький з 1498 року. Староста львівський, генеральний руський.
Був власником, зокрема, міста Вадовиць.

title: Петро Мишковський (гетьман)

wikitext:
{{Otheruses|Пйотр Мишковський}}
[[Файл:Jastrzębiec herb.svg|міні|200пкс|[[Яструбець|Герб Яструбець]]]]

'''Пйотр''' (''Петро'') '''Мишковський''' [[герб]]у Ястребець ({{lang-pl|Piotr Myszkowski}}; біля [[1450]] / [[1454]] — після 11 жовтня 1505) — польський [[шляхтич]], воєначальник та урядник Корони Польської.

== Біографія ==
Син Миколая з Мишковиць «Старшого», молодший брат [[освенцим]]ського [[каштелян]]а Яна.

[[3 травня]] [[1499]] король:
* призначив його командувачем [[Оборона поточна|оборони поточної]]. На цій посаді П. Мишовський був визнаний винним у шахрайстві. 1500 року [[Ян I Ольбрахт]] позбавив його уряду<ref>''Spieralski Z. i inni.'' Zarys dziejów wojskowości… — S. 282.</ref>.
* надав посади львівського та генерального руського старост з вимогою організації оборони від нападів татар, турків.

Прибув до [[Галичина|Галичини]] (Русі) в червні 1499, заклав зміцнений табір під [[Буськ]]ом із залогою 1500 вояків, сам проводив час у Львові, Белзі, впорядковуючи юридичні справи відповідно до службових обов'язків. Під час нападу татар у липні перебував на сеймику в Белзі, на чолі 1100 вояків кинувся їм навздогін, але без успіху. Через безгрошів'я серед вояків почався протест, погіршилася дисципліна. Безуспішно намагався зміцнити наймане військо [[посполите рушення|посполитим рушенням]].

Посади (уряди): [[польний гетьман коронний]] у [[1499]]–[[1501]] рр., [[Ленчицьке воєводство|воєвода ленчицький]] з [[1501]], [[Белзький воєвода|воєвода]] [[Белзьке воєводство|белзький]] з [[1499]], [[каштелян]] [[Освенцим (місто)|освенцимський]] (1484—1489), [[Велюнь|велюньський]] (1489—1494), [[Розпша (гміна)|розпшанський]] (1494—1497), [[Новий Санч|новосандецький]] з [[1498]] року. [[Староста]] [[львів]]ський, генеральний руський.

Був власником, зокрема, міста [[Вадовиці (місто)|Вадовиць]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''Grabski A., Spieralski Z. i inni.'' Zarys dziejów wojskowości polskiej do roku 1864. — Warszawa : Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej, 1966. — T. 1. {{ref-pl}}
* ''Kamiński A.'' Myszkowski Piotr z Przeciszowa i z Mirowa h. Jastrzębiec (ok. 1450—1505) // [[Polski Słownik Biograficzny]]. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk: Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1977. — T. XXII/2, zeszyt 93. — S. 379—382. {{ref-pl}}
* Poczet hetmanów Rzeczypospolitej. Hetmani koronni / pod redakcją Mirosława Nagielskiego. — Warszawa, [[2005]]. {{ref-pl}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20161031040236/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/myszkowscy01.html#E3 Myszkowscy (01)] {{ref-pl}}.
{{Ukraine-bio-stub}}
{{poland-bio-stub}}
{{ВП-Портали|Біографії|Галичина|Історія|Польща}}
{{DEFAULTSORT:Мишковський Петро (гетьман)}}

[[Категорія:Мишковські|Петро (гетьман)]]
[[Категорія:Польні гетьмани коронні]]
[[Категорія:Белзькі воєводи]]
[[Категорія:Ленчицькі воєводи]]
[[Категорія:Велюнські каштеляни]]
[[Категорія:Освенцимські каштеляни]]
[[Категорія:Розпшанські каштеляни]]
[[Категорія:Старости генеральні Русі]]
[[Категорія:Сандецькі каштеляни]]
[[Категорія:Персоналії:Вадовиці]]


text:
# Свобода (Верушовський повіт)
Свобода (пол. Swoboda) — село в Польщі, у гміні Лютутув Верушовського повіту Лодзинського воєводства.
Населення — 205 осіб (2011).
У 1975—1998 роках село належало до Серадзького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 109     | 24                 | 75               | 10                   |
| Жінки    | 96      | 19                 | 52               | 25                   |
| Разом    | 205     | 43                 | 127              | 35                   |

title: Свобода (Верушовський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Свобода
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Swoboda}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Лодзинське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Верушовський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Лютутув (гміна){{!}}Лютутув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 205
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 43
|поштовий індекс        = 98-360
|автомобільний код      = EWE
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0706817
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Свобода (значення)}}

'''Свобода''' ({{lang-pl|Swoboda}}) — село в Польщі, у [[Лютутув (гміна)|гміні Лютутув]] [[Верушовський повіт|Верушовського повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].
Населення — {{formatnum:205}} {{МНОЖИНА:205|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975—1998 роках]] село належало до [[Серадзьке воєводство (1975—1998)|Серадзького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=109 |ЧолПре=24 |ЧолПрац=75 |ЧолПост=10
|Жін=96 |ЖінПре=19 |ЖінПрац=52 |ЖінПост=25
|Разом=205 |РазомПре=43 |РазомПрац=127 |РазомПост=35
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS, працездатний вік для чоловіків становить 18—64 років, для жінок — 18—59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Лютутув}}

{{Lodz-geo-stub}}

[[Категорія:Села Верушовського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Верушовський повіт

Гміна: Лютутув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: EWE

OSM: ↑2909995 ·R (Ґміна Лютутув)


text:
# Abronia martindelcampoi
Abronia martindelcampoi (червоногуба абронія) — вид веретільницеподібних ящірок родини веретільницевих (Anguidae). Ендемік Мексики. Вид названий на честь мексиканського герпетолога Рафаеля Мартіна дель Кампо.

## Поширення і екологія
Червоногубі абронії мешкають в горах Південної Сьєрра-Мадре в штаті Герреро. Вони живуть в гірських сосново-дубових лісах, на висоті від 2100 до 2600 м над рівнем моря. Ведуть деревний спосіб життя.

## Збереження
МСОП класифікує цей вид як такий, що перебуває під загрозою зникнення. Abronia martindelcampoi загрожує знищення природного середовища.

title: Abronia martindelcampoi

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Abronia martindelcampoi''
| status = EN
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=63681|title=Abronia martindelcampoi|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.2|accessdate=08 січня 2024}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Веретільницеподібні]] (Anguimorpha)
| familia = [[Веретільницеві]] (Anguidae)
| genus = ''[[Abronia]]''
| species = '''''A. martindelcampoi'''''
| binomial = ''Abronia martindelcampoi''
| binomial_authority =[[Oscar Flores-Villela|Flores-Villela]] & [[Oscar Sánchez-Herrera|Sánchez-Herrera]], 2003<ref>{{стаття|автор=Flores-Villela, O. & Sánchez-H., O.|рік=2003|назва=A new species of ''Abronia'' (Squamata: Anguidae) from the Sierra Madre del Sur of Guerrero, Mexico, with comments on ''Abronia deppii''|видання=Herpetologica|випуск=59 (4)|сторінки=524-531|doi=10.1655/02-39}}</ref>
| synonyms =
| range_map =Abronia martindelcampoi distribution.png
| range_map_caption =Ареал виду
| wikispecies = Abronia martindelcampoi
| commonscat = Abronia martindelcampoi
| commons = Abronia martindelcampoi
}}
'''''Abronia martindelcampoi''''' (червоногуба абронія) — вид [[Веретільницеподібні|веретільницеподібних]] [[ящірки|ящірок]] родини [[Веретільницеві|веретільницевих]] (Anguidae)<ref>{{NRDB species|genus=Abronia|species=martindelcampoi}}</ref>. [[Ендемік]] [[Мексика|Мексики]]. Вид названий на честь мексиканського герпетолога {{нп|Рафаель Мартін дель Кампо|Рафаеля Мартіна дель Кампо|es|Rafael Martín del Campo}}<ref>Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011). ''The Eponym Dictionary of Reptiles''. Baltimore: Johns Hopkins University Press. xiii + 296 pp. {{ISBN|978-1-4214-0135-5}}. ("Del Campo", p. 69; ''Abronia martindelcampoi'', p. 169).</ref>.

== Поширення і екологія ==
Червоногубі абронії мешкають в горах [[Південна Сьєрра-Мадре|Південної Сьєрра-Мадре]] в штаті [[Герреро]]. Вони живуть в гірських сосново-дубових лісах, на висоті від 2100 до 2600 м над рівнем моря. Ведуть деревний спосіб життя.

== Збереження ==
[[МСОП]] класифікує цей вид як такий, що перебуває [[під загрозою зникнення]]. ''Abronia martindelcampoi'' загрожує знищення природного середовища.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q2821961}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Веретільниці]]
[[Категорія:Тварини, описані 2003]]
[[Категорія:Плазуни Мексики]]
[[Категорія:Плазуни Гватемали]]

title: ?Abronia martindelcampoi

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Веретільницеподібні (Anguimorpha)

Родина: Веретільницеві (Anguidae)

Рід: Abronia

Вид: A. martindelcampoi

Вікісховище: Abronia martindelcampoi

Віківиди: Abronia martindelcampoi


text:
# Блокбастер (фільм)
«Блокбастер» — комедійний фільм 2011 року.

## Зміст
Що буде, якщо всі найгучніші фільми останніх років зібрати в один фільм? Та ще й у 3D? Правильно! Вийде фільм БЛОКБАСТЕР 3D! Ви зустрінетеся з професором Козлонгом – фахівцем із символів, якому належить розкрити викрадення з Лувру найбездарнішої картини «Старий п'яниця». Разом із Ліз Саламандер, дівчиною з татуюванням дракона на м'якому місці, йому належить проникнути у секрети церкви Тухлого яйця і розкрити код старого п'яниці. Ви також зустрінетеся з Мінімусом – командувачем легіонами Риму, який вийшов за хлібом, а повернувся через шість років, за які дружина встигла народити йому трьох дітей. Ви побуваєте на планеті Віагратар, чиї плоди допомагають посилити у стократ чоловічу силу, станете свідком тихої війни на борту підводного човна, який стріляє замість торпед вантузом, вирушите на останнє завдання разом зі спецагентом 070, станете жертвою вампіра на зйомках фільму СЦУТІНКИ, побачите як познайомляться Харі Сфоттер, Ронц Спізлі і Фродоло з футбольної команди Середзем'я і дізнаєтеся, нарешті, хто ж замочив останнього хрещеного батька!

title: Блокбастер (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва         = Блокбастер
| оригінальна назва        = Box Office
| Зображення    =
| Жанр           = [[комедія]]
| Режисер       = [[Еціо Греджо]]
| Продюсер       = [[Еціо Греджо]]
[[Гульєльмо Маркетті]]
[[Леонардо Рекалкаті]]
| Сценарист      = [[Еціо Греджо]]
[[Фаусто Бріцці]]
[[Марко Мартані]]
| актори         = [[Еціо Греджо]]
[[Мауріціо Маттіолі]]
[[Енцо Сальви]]
[[Ензо Сальві]]
[[Антонелло Фассарі]]
[[Бьяджо Іццо]]
[[Анна Фалькі]]
[[Джорджіа Верт]]
[[Джорджія Вурт]]
[[Джанфранко Ланнуззо]]
[[Джина Лоллобріджида]]
[[Алессандро Бьянчі]]
[[Макс Пізу]]
[[Матильда Дондена]]
| Оператор       = [[Клаудіо Замаріон]]
| Композитор     = [[Альдо Ді Скальці]]
[[Bruno Di Giorgi]]
[[Півіо]]
| кінокомпанія       =
| кошторис         =
| країна         = {{ITA}}
| тривалість = 102 хвилин
| рік = 2011
| imdb_id = 1969959
}}

'''«Блокбастер»''' — комедійний фільм 2011 року.

== Зміст ==
Що буде, якщо всі найгучніші фільми останніх років зібрати в один фільм? Та ще й у 3D? Правильно! Вийде фільм БЛОКБАСТЕР 3D! Ви зустрінетеся з професором Козлонгом – фахівцем із символів, якому належить розкрити викрадення з Лувру найбездарнішої картини «Старий п'яниця». Разом із Ліз Саламандер, дівчиною з татуюванням дракона на м'якому місці, йому належить проникнути у секрети церкви Тухлого яйця і розкрити код старого п'яниці. Ви також зустрінетеся з Мінімусом – командувачем легіонами Риму, який вийшов за хлібом, а повернувся через шість років, за які дружина встигла народити йому трьох дітей. Ви побуваєте на планеті Віагратар, чиї плоди допомагають посилити у стократ чоловічу силу, станете свідком тихої війни на борту підводного човна, який стріляє замість торпед вантузом, вирушите на останнє завдання разом зі спецагентом 070, станете жертвою вампіра на зйомках фільму СЦУТІНКИ, побачите як познайомляться Харі Сфоттер, Ронц Спізлі і Фродоло з футбольної команди Середзем'я і дізнаєтеся, нарешті, хто ж замочив останнього хрещеного батька!

== Посилання ==

* {{imdb_title | id=1969959| title=«Блокбастер»}}
{{External links}}

[[Категорія:Фільми Італії 2011]]
[[Категорія:Фільми італійською мовою]]

title: Box Office

Жанр: комедія

Режисер: Еціо Греджо

Продюсер: Еціо Греджо · Гульєльмо Маркетті · Леонардо Рекалкаті

Сценарист: Еціо Греджо · Фаусто Бріцці · Марко Мартані

У головних · ролях: Еціо Греджо · Мауріціо Маттіолі · Енцо Сальви · Ензо Сальві · Антонелло Фассарі · Бьяджо Іццо · Анна Фалькі · Джорджіа Верт · Джорджія Вурт · Джанфранко Ланнуззо · Джина Лоллобріджида · Алессандро Бьянчі · Макс Пізу · Матильда Дондена

Оператор: Клаудіо Замаріон

Композитор: Альдо Ді Скальці · Bruno Di Giorgi · Півіо

Кінокомпанія: Moviemaxd

Дистриб'ютор: Moviemaxd

Тривалість: 102 хвилин

Мова: італійська

Країна: Італія


text:
# Якуб Харевський
Якуб Харе́вський (біл. Якуб Харэўскі) (справжнє ім'я — Якуб Новік, *1900, Харава (нині Пружанський район) — †2 квітня 1968, Ріу-Гранді, Бразилія) — білоруський партизанський отаман, один з керівників антирадянського руху опору в Білорусі у 1942–1948 роках. Співпрацював з українським повстанським рухом на Західній Україні. Загинув у автомобільній аварії у Бразилії.

## Біографія
Якуб Новік народився у 1900 році у Пружанському повіті західної Білорусі. У віці двадцяти років почав брати участь у антипольській білоруській підпільній організації. Згодом став командиром місцевого партизанського загону, змінив своє прізвище на конспіративне ім'я Харевський. Загін Харевського входив до партизанських військ Білоруської Народної Республіки, однак, коли втратився зв'язок з керівництвом уряду, діяв самостійно. У 1925 році його підрозділ потрапив у оточення і було вирішено розпустити загін: бійці розійшлися по домівках. Був членом Білоруської селянсько-робітничої громади (БСРГ). Харевський перейшов на територію Радянської Білорусі. У БРСР на нелегальному становищі він пробув до 1937 року, коли на його слід потрапило НКВС і він був вимушений знову повернутися на польську частину Білорусі та пізніше переховуватися на Волині.
У 1939 році на зборах БСРГ у Барановичах був розроблений план дій на випадок німецько-польської війни та змагань білорусів відновити власну державність. Основною метою стало заснування Західно-Білоруської Республіки зі столицею спершу у Барановичах, а пізніше у Пінську. 1 вересня з початком Другої світової війни Харевський відновлює партизанські загони і його згодом призначено командувачем повстанськими силами, які нараховували вже близько 5000 чоловік. З приходом на Західну Білорусь Радянської влади Харевський перебував на нелегальному становищі, переховувався від НКВС, а пізніше з початком війни з СРСР, переховувався і від німців.
З 1941 року брав участь у партизанській боротьбі на Західній Білорусі, активно співпрацював з Поліською Січчю Бульби-Боровця. Восени 1941 року була заснована Білоруська народна громада (БНГ), яка взяла на себе координацію дій білоруських партизан. У 1942 р. Харевського було обрано головою Ради отаманів БНГ. У своїй діяльності загони Харевського також активно співпрацювали з новоствореною на Поліссі Українською повстанською армією і брали участь у спільних рейдах проти польських і радянських партизан.
З приходом Червоної Армії у 1944 р. повернувся на Берестейщину і поновив партизанську боротьбу проти радянської влади. Загони Харевського діяли на Поліссі, у Берестейщині, Пінщині. Після війни збройний спротив тривав до кінця 1940-их, коли більшість загонів саморозпустилися. У 1949 році Харевський разом з 18 іншими підпільниками виїхав через Німеччину до Південної Америки, де оселився під новим ім'ям. У емігрантських колах Харевського вважали вже загиблим і у одній з білоруських канадських газет у 1967 р. з'явилася стаття присвячена його пам'яті. Написавши листа у редакцію Харевський спростував чутки про свою загибель. Однак, через деякий час, 2 квітня 1968 року він разом із своїм помічником потрапив у автомобільну аварію і загинув. Соратники Харевського вважають його загибель спланованою і можливою акцією радянських спецслужб.

title: Якуб Харевський

wikitext:
{{Особа
| ім'я = Якуб Харевський
| жінка =
| місце_проживання =
| інші_імена = Якуб Новік
| зображення =
| розмір_зображення = 200px
| підпис_зображення =
| ім'я_при_народженні =
| дата_народження = 1900
| місце_народження = [[Пружанський район]], [[Берестейська область]]
| дата_смерті = 2.4.1968
| місце_смерті = м. [[Ріу-Гранді]], [[Бразилія]]
| причина_смерті = Загинув у автомобільній аварії
| відомий_(відома) =
| рід_діяльності = державний діяч, підпільник
| партія = «[[Білоруська селянсько-робітнича громада]]»
| головував_(-ла) =
| конфесія =
| чоловік =
| дружина =
| діти =
| родичі =
| сторінка_в_інтернеті =
}}

'''Якуб Харе́вський''' ({{lang-be|Якуб Харэўскі}}) (справжнє ім'я — '''Якуб Новік''', *[[1900]], [[Харава]] (нині [[Пружанський район]]) — †[[2 квітня]] [[1968]], [[Ріу-Гранді]], [[Бразилія]]) — [[білорусь]]кий партизанський отаман, один з керівників антирадянського руху опору в Білорусі у 1942–1948 роках. Співпрацював з [[УПА|українським повстанським рухом]] на Західній Україні. Загинув у автомобільній аварії у Бразилії.

== Біографія ==

Якуб Новік народився у [[1900]] році у [[Берестейська область|Пружанському повіті]] західної Білорусі. У віці двадцяти років почав брати участь у антипольській білоруській підпільній організації. Згодом став командиром місцевого партизанського загону, змінив своє прізвище на конспіративне ім'я Харевський. Загін Харевського входив до партизанських військ [[Білоруська народна республіка|Білоруської Народної Республіки]], однак, коли втратився зв'язок з керівництвом уряду, діяв самостійно. У [[1925]] році його підрозділ потрапив у оточення і було вирішено розпустити загін: бійці розійшлися по домівках. Був членом [[Білоруська селянсько-робітнича громада|Білоруської селянсько-робітничої громади]] (БСРГ). Харевський перейшов на територію [[БРСР|Радянської Білорусі]]. У [[БРСР]] на нелегальному становищі він пробув до [[1937]] року, коли на його слід потрапило [[НКВС]] і він був вимушений знову повернутися на польську частину Білорусі та пізніше переховуватися на [[Волинь|Волині]].

У [[1939]] році на зборах БСРГ у [[Барановичі|Барановичах]] був розроблений план дій на випадок [[Німецько-польська війна (1939)|німецько-польської війни]] та змагань білорусів відновити власну державність. Основною метою стало заснування Західно-Білоруської Республіки зі столицею спершу у Барановичах, а пізніше у [[Пінськ]]у. [[1 вересня]] з початком [[Друга світова війна|Другої світової війни]] Харевський відновлює партизанські загони і його згодом призначено командувачем повстанськими силами, які нараховували вже близько 5000 чоловік. З приходом на Західну Білорусь [[СРСР|Радянської влади]] Харевський перебував на нелегальному становищі, переховувався від НКВС, а пізніше з [[німецько-радянська війна|початком війни з СРСР]], переховувався і від німців.

З [[1941]] року брав участь у партизанській боротьбі на Західній Білорусі, активно співпрацював з [[Поліська Січ|Поліською Січчю]] [[Бульба-Боровець|Бульби-Боровця]]. Восени [[1941]] року була заснована [[Білоруська народна громада]] (БНГ), яка взяла на себе координацію дій білоруських партизан. У [[1942]] р. Харевського було обрано головою Ради [[отаман]]ів БНГ. У своїй діяльності загони Харевського також активно співпрацювали з новоствореною на Поліссі [[УПА|Українською повстанською армією]] і брали участь у спільних рейдах проти польських і [[радянські партизани|радянських партизан]].

З приходом [[Червона Армія|Червоної Армії]] у [[1944]] р. повернувся на Берестейщину і поновив партизанську боротьбу проти радянської влади. Загони Харевського діяли на Поліссі, у Берестейщині, [[Пінський район|Пінщині]]. Після війни збройний спротив тривав до кінця 1940-их, коли більшість загонів саморозпустилися. У [[1949]] році Харевський разом з 18 іншими підпільниками виїхав через [[німеччина|Німеччину]] до [[Південна Америка|Південної Америки]], де оселився під новим ім'ям. У емігрантських колах Харевського вважали вже загиблим і у одній з білоруських [[канада|канадських]] газет у [[1967]] р. з'явилася стаття присвячена його пам'яті. Написавши листа у редакцію Харевський спростував чутки про свою загибель. Однак, через деякий час, [[2 квітня]] [[1968]] року він разом із своїм помічником потрапив у автомобільну аварію і загинув. Соратники Харевського вважають його загибель спланованою і можливою акцією [[Комітет державної безпеки СРСР|радянських спецслужб]].

== Див. також ==
* [[Михайло Вітушко]]
* [[Вінсент Годлевський]]

== Джерела ==
* [http://www.svaboda.org/articlesprograms/libertynames/2007/2/5c8071d7-f8eb-42c6-9631-324596fc702f.html Білоруська редакція Радіо Свобода. Імена Свободи: Якуб Харевський] {{ref-be}}
* [http://slounik.org/154932.html Біографія Якуба Харевського на slounik.org] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081203124750/http://slounik.org/154932.html |date=3 грудня 2008 }} {{ref-be}}

{{DEFAULTSORT:Харевський Якуб}}
[[Категорія:Уродженці Пружанського району]]
[[Категорія:Політики Білорусі]]
[[Категорія:Померли в Ріу-Гранді-ду-Сул]]
[[Категорія:Загинули в автомобільних аваріях]]
[[Категорія:Учасники антирадянського підпільного руху в Білорусі]]
[[Категорія:Постаті білоруської еміграції]]
[[Категорія:Білоруські військовики]]

title: Якуб Харевський

Псевдо: Якуб Новік

Народився: 1900 · Пружанський район, Берестейська область

Помер: 2 квітня 1968 · м. Ріу-Гранді, Бразилія · ·Загинув у автомобільній аварії

Діяльність: державний діяч, підпільник

Партія: «Білоруська селянсько-робітнича громада»


text:
# Suo jure
Suo jure (лат. «власне право», «має на це право») — латинська фраза, позначає юридичні ситуації «свого права» жінок, що кровно спадкують шляхетні титули чи права (правлячих королев), а не отримують їх через шлюб з монархом.
Не плутати з термінами «Jure uxoris» (чоловік спадкує від дружини) та «Jure matris» (чоловік спадкує від матері). Імператорку або королеву, що править «Suo jure», називають «правлячою імператрицею» або «правлячою королевою», що суттєво відрізняло її від правительки-консорт (дружина монарха) чи регентства (мати чи опікунка монарха).
Історично термін застосовували щодо успадкування шляхетних титулів, наприклад в Англії, де чоловік рідко отримує будь-який титул від своєї дружини. Хоча це спостерігається й в інших країнах, особливо коли жінка є останнім спадкоємцем роду. В деяких країнах це називалось «спадкоємниця імені».
Цей термін також може бути використаний для чоловіка, коли він спочатку був «співправителем» з батьком або іншим членом родини, а після смерті старшого члена сім'ї став єдиним володарем титулу «Suo jure» (свого власного права).
Також цей термін часто зустрічається у контексті шляхетних або ґречних титулів, особливо у випадках, коли жінка отримала титул через власну кровну лінію успадкування чи досягнення, а не через шлюб.
Імператрицю або королеву, що править «Suo jure», називають «імператрицею-регентом» або «королевою-регентом», що суттєво відрізняло її від імператриці або королеви консорт.

## Приклади Suo jure
- Марія I — герцогиня Бургундії suo jure.
- Анна Болейн — Маркіза Пемброк suo jure.
- Анна I — Герцогиня Бретані suo jure.
- Клавдія I — Герцогиня Бретані suo jure. Дочка Анни I.
- Єлизавета — російська імператорка-регент.
- Генрієтта Клевська — герцогиня Невера та Ретеля suo jure.
- Марія-Терезія — Австрійська імператриця-регентка, королева-регентка Угорщини, Богемії, Галичини і Волині.
- Катаріна-Амалія Нідерландська — suo jure Принцеса Оранська.
- Єлизавета Бельгійська — Княгиня Брабанту suo jure.
- Леонор, інфанта Іспанії — принцеса Астурійська suo jure.
- Фердинанд Філіп — Suo jure герцог де Бар.

title: Suo jure

wikitext:
[[Файл:Imposición del Toisón de Oro a la princesa de Asturias 04.jpg|міні|[[Леонор, інфанта Іспанії]] (нар. 2005), принцеса Астурійська, спадкоємиця трону Іспанії, 2018 рік. ]]
'''Suo jure''' (лат. ''«власне право», «має на це право»'') — [[Латинська мова|латинська]] фраза, позначає юридичні ситуації «свого права» жінок, що кровно спадкують шляхетні [[титул]]и чи права ([[Правляча королева|правлячих королев]]), а не отримують їх через шлюб з монархом.

Не плутати з термінами «[[Jure uxoris]]» (чоловік спадкує від дружини) та «[[Jure matris]]» (чоловік спадкує від матері). Імператорку або королеву, що править «Suo jure», називають «правлячою імператрицею» або «[[Правляча королева|правлячою королевою]]», що суттєво відрізняло її від правительки-[[Королева-консорт|консорт]] (дружина монарха) чи [[регент]]ства (мати чи опікунка монарха).

Історично термін застосовували щодо успадкування шляхетних титулів, наприклад в Англії, де чоловік рідко отримує будь-який титул від своєї дружини. Хоча це спостерігається й в інших країнах, особливо коли жінка є останнім спадкоємцем роду. В деяких країнах це називалось «[[спадкоємниця імені]]».

Цей термін також може бути використаний для чоловіка, коли він спочатку був «співправителем» з батьком або іншим членом родини, а після смерті старшого члена сім'ї став єдиним володарем титулу «Suo jure» (свого власного права).

Також цей термін часто зустрічається у контексті [[Королівські титули|шляхетних]] або [[Титул ґречності|ґречних]] титулів, особливо у випадках, коли жінка отримала титул через власну кровну лінію успадкування чи досягнення, а не через [[шлюб]].

Імператрицю або королеву, що править «Suo jure», називають «імператрицею-регентом» або «королевою-регентом», що суттєво відрізняло її від імператриці або королеви консорт.

== Приклади Suo jure ==
[[Файл:Mária Terézia koronázása a Szent Márton székesegyházban.jpg|thumb|Коронація [[Марія-Терезія|Марії Терезії]], імператорки Священної римської імперії]]
* [[Марія I (герцогиня Бургундії)|Марія I]] — герцогиня Бургундії ''suo jure''.
* [[Анна Болейн]] — Маркіза Пемброк ''suo jure''.
* [[Анна I (герцогиня Бретані)|Анна I]] — [[Список правителів Бретані|Герцогиня Бретані]] ''suo jure''.
* [[Клавдія I (герцогиня Бретані)|Клавдія I]] — [[Список правителів Бретані|Герцогиня Бретані]] ''suo jure''. Дочка Анни I.
* [[Єлизавета Петрівна|Єлизавета]] — російська імператорка-регент.
* [[Генрієтта Клевська]] — герцогиня Невера та Ретеля ''suo jure''.
* [[Марія-Терезія]] — Австрійська імператриця-регентка, королева-регентка Угорщини, Богемії, Галичини і Волині.
* [[Катаріна-Амалія Нідерландська]] — ''suo jure'' Принцеса Оранська.
* [[Єлизавета Бельгійська]] — Княгиня Брабанту ''suo jure''.
* [[Леонор, інфанта Іспанії]] — принцеса Астурійська ''suo jure''.
* Фердинанд Філіп — Suo jure герцог де Бар.

== Джерела ==
* Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press. Retrieved 2012-05-18.

[[Категорія:Шляхта]]
[[Категорія:Латинські вирази]]
[[Категорія:Королеви]]
[[Категорія:Престолонаслідування]]


text:
# Кар'єрний метод розробки нафтових родовищ
Кар'єрний метод розробки нафтових родовищ (від кар'єр; від грец. μέθοδος — шлях дослідження) (рос. карьерный метод разработки нефтяных месторождений; англ. quarry method of development; нім. Tagebauabbaumethode f) — розробка нафтового покладу, яка передбачає видобування нафтонасиченої або бітумінозної породи і здійснюється в нафтовому кар'єрі в один або декілька уступів розрізу з допомогою відкритих гірничих виробок. Практикується в ряді країн світу, зокрема Канаді. Видобуток нафти кар'єрним методом зростає.

wikitext:
[[File:Tar sands in alberta 2008.jpg|thumb|250px|Кар'єрний метод розробки бітумінозних пісків в Альберті. Канада.]]
'''Кар'єрний метод розробки нафтових родовищ''' (від [[кар'єр]]; від грец. μέθοδος — шлях дослідження) ({{lang-ru|карьерный метод разработки нефтяных месторождений}}; {{lang-en|quarry method of development}}; {{lang-de|Tagebauabbaumethode f}}) — розробка нафтового [[поклад]]у, яка передбачає видобування нафтонасиченої або [[бітум]]інозної породи і здійснюється в нафтовому кар'єрі в один або декілька [[уступ]]ів [[розріз]]у з допомогою відкритих гірничих виробок. Практикується в ряді країн світу, зокрема [[Канада|Канаді]]. Видобуток нафти кар'єрним методом зростає.

== Див. також ==

* [[Видобування нафти (газу)]]
* [[шахтна розробка нафтових родовищ]]
* [[свердловинна гірнича технологія]]
* [[Нафтоносні піски Атабаски]]

==Джерела==
* [https://www.youtube.com/watch?v=sVV-gJarsP0&ab_channel=ДокументальныеФильмы Фільм: Нафтоносні піски Атабаски]
* Білецький В. С., Орловський В. М., Вітрик В. Г. Основи нафтогазової інженерії. Харків: НТУ «ХПІ», Харківський національний університет міського господарства імені О. М. Бекетова, Київ: ФОП Халіков Р.Х., 2018. 416 с.

[[Категорія:Відкрита розробка родовищ]]
[[Категорія:Видобування нафти]]


text:
# Пікасент
Пікасент (валенс. Picassent (офіційна назва), ісп. Picasent) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Валенсія, у провінції Валенсія. Населення — 19 944 особи (2010).

## Географія
Муніципалітет розташований на відстані близько 300 км на схід від Мадрида, 14 км на південний захід від Валенсії.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

title: Пікасент

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Пікасент
 | місцева_назва       = [[Валенсійська мова|валенс.]] ''Picassent'', {{lang-es|Picasent}}
 | прапор              =
 | герб                = Escut de Picassent.svg
 | автономна_спільнота = [[Валенсія (область)|Валенсія]]
 | провінція           = [[Валенсія (провінція)|Валенсія]]
 | комарка             =
 | широта              = 39.35
 | довгота             = -0.45
 | висота              = 50
 | населення           = 19944
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 85,78
 | густота             = 232,5
 | поштові_індекси     = 46220
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 46194
 | мер                 = Марія Консепсьйон Гарсія Феррер
 | рік_обрання         = 2003
 | www                 = http://www.picassent.es
}}
'''Пікасент''' ([[Валенсійська мова|валенс.]] ''Picassent'' (офіційна назва), {{lang-es|Picasent}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Валенсія (область)|Валенсія]], у провінції [[Валенсія (провінція)|Валенсія]]. Населення — {{formatnum:19944}} особи (2010).

== Географія ==

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 300 км на схід від [[Мадрид]]а, 14 км на південний захід від [[Валенсія|Валенсії]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Picasent}}

== Галерея зображень ==
<!--
<gallery>
Файл:OrangeTreesPicassent.jpg|Naranjos y datileras en los alrededores de Picasent (Valencia)
</gallery>
-->

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20150819015316/http://www.picassent.es/ Муніципальна рада]
<!-- * [http://www.just.gva.es/pls/civisc/p_civis.municipios?codcat=46194 Consejería de Justicia, Interior y Administraciones Públicas] -->

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Валенсія}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Валенсія]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Валенсія

Провінція: Валенсія

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Марія Консепсьйон Гарсія Феррер (з 2003)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Журавлиний заказник (Київська область)
Журавли́ний заказник — орнітологічний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований на теренах Сувидської сільської ради Вишгорордського району Київської області.

## Загальні відомості
Створений згідно Указу Президента України від 10 грудня 1994 року № 750/94. Землекористувачем теренів заказника є Державне підприємство «Вище-Дубечанське лісове господарство». Заказник розміщено в квадратах 21, 22, 27, 28, 34, 35, 41, 42, 48, 49, 56, 57, 65, 73 Чорнинського лісництва. Відноситься до IV категорії МСОП.
Площа заказника 399,70 га. На навколишніх ділянках у 2010 році заклали ландшафтний Чернинський заказник площею 3,134 га.

## Опис
Заказник було створено на основі масиву лівобережного поліського низового болота «Видра». Хоча раніше було спрямлено русло річки посеред болота для меліорації, це не призвело до його осушення. Зрештою відбувається вторинне заболочення теренів з потенційною можливістю повного відновлення всього комплексу болота, з більшою глибиною у південній частині. Вторинному заболоченню сприяє високий рівень ґрунтових вод завдяки наявності Київського водосховища та життєдіяльність колонії бобрів, що створили численні загати на протоках. Наразі значна частина площі болота є важкопрохідною. Вона заросла очеретом, чагарниковою вербою, на зволожених острівцях посеред болота ростуть вільшаники, поодинокі берези, чия чисельність зростає у північній частині масиву. По периметру болотний масив оточено вільховим лісом. До менш зволоженої північної частини прилягає дубово-грабово-кленовий ліс. Тут трапляються 100-150-річні дуби, ясени, клени, липи, берези, вільхи. У трав'яному покриві переважає анемона жовтецева, також зростає конвалія, веснівка дволиста, купина, вороняче око, ведмежа цибуля.
Завдяки годівлі, організованої мисливським господарством «Ошитки», у заказнику живуть доволі значні популяції кабанів, європейського оленя, сарни, лося, зайця. У невеликій кількості стрічаються рисі та вовки.
Заказник вирізняється розмаїттям птахів, яких налічують 114 видів. Переважно тут гніздяться види, притаманні заростям чагарників і очерету звичайного: очеретянки, кропив'янки, деркачі, водяний пастушки). Особливої уваги заслуговують види, що визнані у Європі МСОП, Міжнародною радою охорони птахів такими, що перебувають під загрозою: Це підорлик малий, шуліка чорний, лунь очеретяний, яструб великий, тетерук, погонич звичайний, мородунка, сова болотяна, жовна чорна, рябогруда кропив'янка (Sylvia nisoria), мухоловка білошия, сорокопуд терновий, канюк. Найбільшу цінність на теренах заказника мають обмежені до десятка пар популяції чорного лелеки, сірого журавля, змієїда, занесених до Червоної книги України.

title: Журавлиний заказник (Київська область)

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name                = Орнітологічний заказник
«Журавлиний»
  | image               =
  | зображення_підпис   =
  | ширина_зображення   = 300px
  | map                 =
  | caption             =
  | ширина_мапи         =
  | локатор_x           =
  | локатор_y           =
  | розташування        = [[Київська область]],
[[Вишгородський район]],
[[Сувидська сільська рада]]
  | nearest_city        = [[Київ]]
  |lat_degrees          =  51| lat_minutes  = 00 | lat_seconds  = 07 | lat_direction  = N
  |long_degrees         = 30 | long_minutes = 38 | long_seconds = 19 | long_direction = E
  | площа               = 399.70 га
  | заснований          = 1994 р.
  | число_відвідувачів  =
  | рік_відвідувачів    =
  | керуюча_організація = ДП «Вище-Дубечанське лісове господарство»
  | Карта розташування  = Україна Київська область
  | Карта розташування 2  =
}}
'''Журавли́ний заказник''' — [[орнітологічний заказник]] загальнодержавного значення в Україні. Розташований на теренах [[Сувидська сільська рада|Сувидської сільської ради]] [[Вишгородський район|Вишгорордського району]] [[Київська область|Київської області]].

== Загальні відомості ==
Створений згідно Указу Президента України від [[10 грудня]] [[1994]] року № 750/94. [[Земельна ділянка|Землекористувачем]] теренів заказника є Державне підприємство «Вище-Дубечанське лісове господарство». Заказник розміщено в квадратах 21, 22, 27, 28, 34, 35, 41, 42, 48, 49, 56, 57, 65, 73 Чорнинського лісництва. Відноситься до IV категорії [[МСОП]].

Площа заказника 399,70 га. На навколишніх ділянках у 2010 році заклали ландшафтний [[Чернинський заказник]] площею 3,134 га.

== Опис ==
Заказник було створено на основі масиву лівобережного поліського низового [[Видра (заказник)|болота «Видра»]]. Хоча раніше було спрямлено русло річки посеред болота для [[Меліорація|меліорації]], це не призвело до його осушення. Зрештою відбувається вторинне заболочення теренів з потенційною можливістю повного відновлення всього комплексу болота, з більшою глибиною у південній частині. Вторинному заболоченню сприяє високий рівень [[Ґрунтові води|ґрунтових вод]] завдяки наявності [[Київське водосховище|Київського водосховища]] та життєдіяльність колонії [[Бобер європейський|бобрів]], що створили численні [[Гребля|загати]] на протоках. Наразі значна частина площі болота є важкопрохідною. Вона заросла очеретом, чагарниковою вербою, на зволожених острівцях посеред болота ростуть вільшаники, поодинокі берези, чия чисельність зростає у північній частині масиву. По периметру болотний масив оточено вільховим лісом. До менш зволоженої північної частини прилягає дубово-грабово-кленовий ліс. Тут трапляються 100-150-річні дуби, ясени, клени, липи, берези, вільхи. У трав'яному покриві переважає [[анемона жовтецева]], також зростає [[Конвалія звичайна|конвалія]], [[веснівка дволиста]], [[Купина (рослина)|купина]], [[Вороняче око звичайне|вороняче око]], [[Цибуля ведмежа|ведмежа цибуля]].

Завдяки годівлі, організованої мисливським господарством «Ошитки», у заказнику живуть доволі значні популяції [[Свиня дика|кабанів]], [[Олень благородний|європейського оленя]], [[Сарна європейська|сарни]], [[Лось звичайний|лося]], [[Заєць сірий|зайця]]. У невеликій кількості стрічаються [[Рись євразійська|рисі]] та [[вовк звичайний|вовки]].

Заказник вирізняється розмаїттям птахів, яких налічують 114 видів. Переважно тут гніздяться види, притаманні заростям чагарників і [[Очерет звичайний|очерету звичайного]]: [[Очеретянка (птах)|очеретянки]], [[Кропив'янка (птах)|кропив'янки]], [[Деркач (птах)|деркачі]], [[Пастушок|водяний пастушки]]). Особливої уваги заслуговують види, що визнані у Європі [[Міжнародний союз охорони природи|МСОП]], [[BirdLife International|Міжнародною радою охорони птахів]] такими, що перебувають [[Конвенція про охорону дикої флори та фауни і природних середовищ існування в Європі|під загрозою]]: Це [[підорлик малий]], [[шуліка чорний]], [[лунь очеретяний]], [[яструб великий]], [[тетерук]], [[погонич звичайний]], [[мородунка]], [[сова болотяна]], [[жовна чорна]], [[рябогруда кропив'янка]]<ref>{{Cite web |url=http://ibc.lynxeds.com/species/barred-warbler-sylvia-nisoria |title=''Sylvia nisoria''  |accessdate=17 травня 2015 |archive-date=14 квітня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160414025518/http://ibc.lynxeds.com/species/barred-warbler-sylvia-nisoria }} ''Sylvia nisoria'' {{ref-en}}</ref> (''Sylvia nisoria''), [[мухоловка білошия]], [[сорокопуд терновий]], [[Канюк звичайний|канюк]]. Найбільшу цінність на теренах заказника мають обмежені до десятка пар популяції [[Лелека чорний|чорного лелеки]], [[Журавель сірий|сірого журавля]], [[змієїд]]а, занесених до [[Червона книга України|Червоної книги України]].

== Див. також ==
* [[Журавлиний (ландшафтний заказник)]]
* [[Журавлиний заказник (Сумська область)]]

== Література ==
* Грищенко В. М., Гаврилюк М. Н. Орнітофауна болота Видра // Практичні питання охорони птахів. — Чернівці, 1995. — С. 159–165.
* В. М. Грищенко, М. Н. Гаврилюк, Наукова характеристика проектованого орнітологічного заказника республіканського
значення «Журалиний» у Вишгородському районі Київської області.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://pryroda.in.ua/kyiv-region/zakaznyky/zhuravlynyy/ Орнітологічний заказник загальнодержавного значення «Журавлиний»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141102051129/http://pryroda.in.ua/kyiv-region/zakaznyky/zhuravlynyy/ |date=2 листопада 2014 }}
* [http://birdlife.org.ua/IBA-020 Лісовий масив у межиріччі Дніпра і Десни IBA 020] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150518094323/http://birdlife.org.ua/IBA-020 |date=18 травня 2015 }}
* [https://web.archive.org/web/20150924092945/http://www.rv.org.ua/country/ua/oblast/kiev/kiev_obl_priroda.htm  Заповедники, заказники, парки Киевской области. Памятники природы Киевской области]

{{Природоохоронні території загальнодержавного значення Київської області}}
{{Природно-заповідний фонд Вишгородського району}}
[[Категорія:Природно-заповідний фонд Вишгородського району]]
[[Категорія:Орнітологічні заказники Київської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1994]]
[[Категорія:Категорія МСОП IV]]
[[Категорія:Засновані в Київській області 1994]]

title: Орнітологічний заказник · «Журавлиний»

Країна: Україна

Розташування: Київська область, · Вишгородський район, · Сувидська сільська рада

Найближче місто: Київ


text:
# Червоні Казарми (Полтава)
Че́рвоні Ка́зарми — неофіційна назва ансамблю будівель та споруд колишнього військового містечка, розташованого в межах південної околиці Полтави та пов'язана з розміщенням на цій території військових казарм. Ансамбль будівель Червоних Казарм визнаний історично-культурною спадщиною міста та 2012 року включений до реєстру пам'яток архітектури місцевого значення Полтави під охоронним № 4663-Пл.

## Історія
Комплекс споруд військового призначення, більшість із яких збудована у 1876—1893 роках спеціально для потреб військових частин російської імператорської армії, що були розквартировані у Полтаві. У військовий комплекс входили казарми для солдатів, навчальні приміщення, домова церква, порохові склади, для будівництва яких використано червону цеглу, яку виготовляли на місцевих цегельнях у Задихальному яру під Монастирською горою зі спеціальної глини привезеної з-за кордону. При побудові до цементного розчину, що скріплював цеглу, додавали яєчні жовтки, для міцності стін споруди. Завдяки кольору комплексу військових будівель цей квартал Полтави отримав назву — «Червоні Казарми». Згодом колір було змінено на жовтий, але будівлі колишніх артскладів так і залишилися червоними до самого їх знесення у 2010—2011 роках.
Від заснування і в усі часи у Червоних Казармах знаходилися військові частини. За часів Царської Росії, у 1903 році тут містився 33-й Єлецький піхотний полк 9-ї піхотної дивізії російської армії. У буремні роки після Жовтневого перевороту територія казарм стала епіцентром революційних подій. У житті міста «Червоні Казарми» відіграли важливу роль під час Української революції 1917—1921 років — саме там був епіцентр революційних подій. У 1917 році на території містечка нетривалий час проходили вишкіл військові частини Симона Петлюри. За радянської влади у 1921—1935 роках у приміщеннях Червоних казарм дислокувалася 25-та стрілецька дивізія імені В. І. Чапаєва зі складу 7-го корпусу Українського військового округу. У 1939—1941 роках тут місце постійної дислокації 73-го піхотного полку, а перед початком німецько-радянської війни — 132-ї стрілецької дивізії під командуванням генерал-майора С. Бірюзова. З початком війни на території Червоних казарм відбувалося формування нових бойових підрозділів із мобілізованих полтавців, зокрема, в Червоних Казармах навчали політруків для військових з'єднань Червоної армії.
8 вересня 1941 року Полтаву окупували німецькі війська. До Червоних казарм прийшли нові господарі, у них розташувався німецький гарнізон. У Полтаві почалися масові розстріли населення, євреїв, військовополонених, що відбувалися за міським кладовищем на місці стрільбища 73-го полку поблизу Червоних казарм. Нині на місці масових розстрілів знаходяться Братська могила та Парк Пам'яті і Скорботи.
Після закінчення війни 73-й піхотний полк повернувся до Полтави. Від 1958 року в будівлях казарм розпочала роботу 7-ма військова школа з підготовки спеціалістів зв'язку, яку у 1965 році перейменовано на 101-шу військову школу молодших спеціалістів військ зв'язку, згодом переформовано в навчальний центр військ зв'язку. 11 січня 1968 року була підписана Постанова Ради Міністрів СРСР за № 27, а 31 січня того ж року складений відповідний наказ міністра оборони СРСР № 019 про створення на базі навчального центру Полтавського військового командного училища зв'язку. Бойовий прапор новоствореного навчального закладу 4 липня 1970 року приймав його перший начальник полковник Ткаченко Феодосій Петрович, а перший випуск офіцерів-зв'язківців відбувся у 1972 році. У січні 1979 року училище передислоковується у новозбудоване 20-те військове містечко на вул. Зіньківській, 44. За короткий час тут сталася руїна. Усі об'єкти були зруйновані та пограбовані, доведені до значної руйнації.
Будівлю колишнього штабу Червоних Казарм 2009 року передано в управління Державної судової адміністрації України, згодом відреставровано та переобладнано під приміщення Полтавського окружного адміністративного суду зі збереженням архітектурного стилю будинку. У 2011 році військові передали весь комплекс будівель колишнього військового містечка у комунальну власність місту. Попередньо там планували «спальний квартал». У 2013 році влада планувала передати колишні військові об'єкти УПЦ МП під православну школу. У березні 2016 року, у міськраді вперше заговорили про передачу нерухомості у державну власність — Національній гвардії України.

title: Червоні Казарми (Полтава)

wikitext:
{{Otheruses|Червоні Казарми (значення)}}
{{Місцевість
 |назва      = Червоні Казарми
 |населений пункт = [[Полтава]]
 |на карті   =
 |фото       = Полтавський окружний адміністративний суд (2).jpg
 |підпис     = Будівля Полтавського окружного адміністративного суду (1914 р., приміщення штабу колишніх «Червоних казарм»)
 |площа      =
 |населення  =
 |координати =
 |головні вулиці = [[Вулиця Пушкарівська (Полтава)|Пушкарівська]], [[Вулиця Остапа Вишні (Полтава)|Остапа Вишні]]
 |район      = [[Шевченківський район (Полтава)|Шевченківський]]
 |індекс     = 36039<ref name="пошта"/>
 |телефонний код = +380 532(2)
 |підприємства   = Полтавський хлібозавод № 2
 |заклади освіти та культури =
 |парки      = Молодіжний парк, парк імені І. П. Котляревського
 |метро      =
 |залізниця  = [[Полтава-Київська]], [[Полтава-Південна]]
}}
'''Че́рвоні Ка́зарми''' — неофіційна назва ансамблю будівель та споруд колишнього [[Військове містечко|військового містечка]], розташованого в межах південної околиці [[Полтава|Полтави]] та пов'язана з розміщенням на цій території військових [[Казарма|казарм]]. Ансамбль будівель Червоних Казарм визнаний [[Об'єкт культурної спадщини|історично-культурною спадщиною]] міста<ref name="Вулицями Полтави: Пушкарівська вулиця"/> та 2012 року включений до реєстру пам'яток архітектури місцевого значення Полтави під охоронним № 4663-Пл<ref name="пам'ятки"/>.

== Історія ==
Комплекс споруд військового призначення, більшість із яких збудована у 1876—1893 роках спеціально для потреб військових частин [[Російська імператорська армія|російської імператорської армії]], що були розквартировані у [[Полтава|Полтаві]]. У військовий комплекс входили казарми для солдатів, навчальні приміщення, домова церква, порохові склади, для будівництва яких використано червону цеглу, яку виготовляли на місцевих цегельнях у Задихальному яру під Монастирською горою зі спеціальної глини привезеної з-за кордону. При побудові до цементного розчину, що скріплював цеглу, додавали яєчні жовтки, для міцності стін споруди. Завдяки кольору комплексу військових будівель цей квартал Полтави отримав назву — «Червоні Казарми»<ref name="«Червоні казарми» у Полтаві перетворять на спальний квартал"/>. Згодом колір було змінено на жовтий, але будівлі колишніх артскладів так і залишилися червоними до самого їх знесення у 2010—2011 роках<ref name="Вулицями Полтави: Пушкарівська вулиця"/>.

Від заснування і в усі часи у Червоних Казармах знаходилися військові частини. За часів [[Російська імперія|Царської Росії]], у 1903 році тут містився [[33-й Єлецький піхотний полк]] 9-ї піхотної дивізії російської армії. У буремні роки після [[Жовтневий переворот|Жовтневого перевороту]] територія казарм стала епіцентром революційних подій. У житті міста «Червоні Казарми» відіграли важливу роль під час [[Українська революція|Української революції]] 1917—1921 років — саме там був епіцентр революційних подій<ref name="«Червоні казарми» у Полтаві перетворять на спальний квартал"/>. У 1917 році на території містечка нетривалий час проходили вишкіл військові частини [[Петлюра Симон Васильович|Симона Петлюри]]. За радянської влади у 1921—1935 роках у приміщеннях Червоних казарм дислокувалася [[25-та стрілецька дивізія (СРСР)|25-та стрілецька дивізія]] імені [[Чапаєв Василь Іванович|В. І. Чапаєва]] зі складу 7-го корпусу [[Український військовий округ|Українського військового округу]]. У 1939—1941 роках тут місце постійної дислокації 73-го піхотного полку, а перед початком [[Німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] — 132-ї стрілецької дивізії під командуванням генерал-майора [[Бірюзов Сергій Семенович|С. Бірюзова]]. З початком війни на території Червоних казарм відбувалося формування нових бойових підрозділів із мобілізованих полтавців, зокрема, в Червоних Казармах навчали політруків для військових з'єднань Червоної армії.

8 вересня 1941 року Полтаву окупували [[Вермахт|німецькі війська]]. До Червоних казарм прийшли нові господарі, у них розташувався німецький гарнізон. У Полтаві почалися масові розстріли населення, євреїв, військовополонених, що відбувалися за міським кладовищем на місці стрільбища 73-го полку поблизу Червоних казарм<ref name="Згадуючи про «Червоні казарми»"/>. Нині на місці масових розстрілів знаходяться Братська могила та Парк Пам'яті і Скорботи<ref name="Вулицями Полтави: Пушкарівська вулиця"/>.

Після закінчення війни 73-й піхотний полк повернувся до Полтави. Від 1958 року в будівлях казарм розпочала роботу 7-ма військова школа з підготовки спеціалістів зв'язку, яку у 1965 році перейменовано на 101-шу військову школу молодших спеціалістів військ зв'язку, згодом переформовано в навчальний центр військ зв'язку. 11 січня 1968 року була підписана Постанова Ради Міністрів СРСР за № 27, а 31 січня того ж року складений відповідний наказ міністра оборони СРСР № 019 про створення на базі навчального центру [[Полтавський військовий інститут зв'язку|Полтавського військового командного училища зв'язку]]. [[Бойовий прапор]] новоствореного навчального закладу 4 липня 1970 року приймав його перший начальник полковник Ткаченко Феодосій Петрович, а перший випуск офіцерів-зв'язківців відбувся у 1972 році. У січні 1979 року училище передислоковується у новозбудоване 20-те військове містечко на [[Вулиця Зіньківська (Полтава)|вул. Зіньківській]], 44<ref name="ПВІЗ"/>. За короткий час тут сталася руїна. Усі об'єкти були зруйновані та пограбовані, доведені до значної руйнації<ref name="Згадуючи про «Червоні казарми»"/>.

Будівлю колишнього штабу Червоних Казарм 2009 року передано в управління [[Державна судова адміністрація України|Державної судової адміністрації України]], згодом відреставровано та переобладнано під приміщення Полтавського окружного адміністративного суду зі збереженням архітектурного стилю будинку<ref name="Вулицями Полтави: Пушкарівська вулиця"/>. У 2011 році військові передали весь комплекс будівель колишнього військового містечка у комунальну власність місту. Попередньо там планували «спальний квартал». У 2013 році влада планувала передати колишні військові об'єкти [[УПЦ МП]] під православну школу<ref name="Православна школа"/>. У березні 2016 року, у міськраді вперше заговорили про передачу нерухомості у державну власність — [[Національна гвардія України|Національній гвардії України]]<ref name="Передача"/>.

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=
<ref name="пошта">{{cite web|url = https://index.ukrposhta.ua/find-post-index|назва = Знайти поштовий індекс|автор = |дата = |вебсайт = ukrposhta.ua|видавець = [[Укрпошта]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20221225183031/https://index.ukrposhta.ua/find-post-index/|дата-архіву = 25 грудня 2022|мертвий-url = ні|дата-доступу = 9 квітня 2022}}</ref>
<ref name="Вулицями Полтави: Пушкарівська вулиця">{{cite web|url = http://poltavastreets.io.ua/s392845/pushkarivska_vulicya|назва = Пушкарівська вулиця|автор = |дата = 16 березня 2013|вебсайт = poltavastreets.io.ua|видавець = Вулицями Полтави|url-архіву = https://web.archive.org/web/20180715152012/http://poltavastreets.io.ua/s392845/pushkarivska_vulicya|дата-архіву = 15 липня 2018|мертвий-url = так|дата-доступу = 20 лютого 2022}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180715152012/http://poltavastreets.io.ua/s392845/pushkarivska_vulicya |date= 15 липня 2018 }}</ref>
<ref name="пам'ятки">{{cite web|url = https://www.poltavaculture.gov.ua/images/documentation/proekts/2015/spadok/pam5poltava.pdf|назва = Пам'ятки культурної спадщини Полтавської області місцевого значення, занесені до Державного реєстру нерухомих пам'яток України|автор = |дата = |вебсайт = poltavaculture.gov.ua|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20181123114402/http://www.poltavaculture.gov.ua/images/documentation/proekts/2015/spadok/pam5poltava.pdf|дата-архіву = 23 листопада 2018|мертвий-url = ні|дата-доступу = 9 квітня 2022}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181123114402/http://www.poltavaculture.gov.ua/images/documentation/proekts/2015/spadok/pam5poltava.pdf |date= 23 листопада 2018 }}</ref>
<ref name="«Червоні казарми» у Полтаві перетворять на спальний квартал">{{cite web|url = https://poltava.to/news/12487/|назва = «Червоні казарми» у Полтаві перетворять на спальний квартал|автор = Анна Довгошей|дата = 31 жовтня 2011|вебсайт = poltava.to|видавець = Інтернет-видання «Полтавщина»|url-архіву = |дата-архіву = |мертвий-url = ні|дата-доступу = 9 квітня 2022}}</ref>
<ref name="Згадуючи про «Червоні казарми»">{{cite web|url = http://www.visnyk.poltava.ua/articles/1527764466/|назва = Згадуючи про «Червоні казарми»|автор = Володимир Сулименко|дата = 31 травня 2018|вебсайт = visnyk.poltava.ua|видавець = [[Полтавський вісник]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190721223636/http://www.visnyk.poltava.ua/articles/1527764466/|дата-архіву = 21 липня 2019|мертвий-url = так|дата-доступу = 20 лютого 2022}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180715152018/http://www.visnyk.poltava.ua/articles/1527764466/ |date= 15 липня 2018 }}</ref>
<ref name="ПВІЗ">{{cite web|url = http://histpol.narod.ru/education/voen_edu/edu-016.htm|назва = Нариси історії освіти. Полтавський військовий інститут зв'язку|автор = |дата = |вебсайт = histpol.narod.ru|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20190910051641/http://histpol.narod.ru/education/voen_edu/edu-016.htm|дата-архіву = 10 вересня 2019|мертвий-url = ні|дата-доступу = 9 квітня 2022}}</ref>
<ref name="Православна школа">{{cite web|url = https://poltava.to/news/22246/|назва = «Красные казармы» в Полтаве станут православной школой|автор = Ян Пругло|мова = ru|дата = 17 травня 2013|вебсайт = poltava.to|видавець = Інтернет-видання «Полтавщина»|url-архіву = https://web.archive.org/web/20220304075432/https://poltava.to/news/22246/|дата-архіву = 4 березня 2022|мертвий-url = ні|дата-доступу = 9 квітня 2022}}</ref>
<ref name="Передача">{{cite web|url = https://poltava.to/news/43873/|назва = «Червоні казарми» у Полтаві другий рік поспіль передають Нацгвардії|автор = Ян Пругло|мова = ru|дата = 22 березня 2016|вебсайт = poltava.to|видавець = Інтернет-видання «Полтавщина»|url-архіву = https://web.archive.org/web/20220222115331/https://poltava.to/news/43873/|дата-архіву = 22 лютого 2022|мертвий-url = ні|дата-доступу = 9 квітня 2022}}</ref>
}}

== Джерела ==
* {{книга|автор = |частина = |посилання частина = |заголовок = Полтавщина: енциклопедичний довідник|оригінал = |посилання = https://vdoc.pub/download-file/-482mo5f15cu0?hash=b654fce5d9f3201808d793e2d34cfedf|відповідальний = за ред. [[Кудрицький Анатолій Вікторович|А. В. Кудрицького]]|видання = |місце = Київ|видавництво = «[[Українська енциклопедія (видавництво)|Українська Енциклопедія]]» імені М. П. Бажана|рік = 1992|том = |сторінки = 740|сторінок = 1024|серія = |isbn = 5-88500-033-6|тираж = 30000|ref = }}

[[Категорія:Споруди Полтави]]
[[Категорія:Казарми]]

title: Загальна інформація

Район: Шевченківський

Адмінодиниця: Шевченківський район

Головні вулиці: Пушкарівська, Остапа Вишні

Підприємства: Полтавський хлібозавод № 2

Загальна інформація: Транспорт

Залізнична інфраструктура: Полтава-Київська, Полтава-Південна


text:
# Кадзі Акіра
Кадзі Акіра (яп. 加地 亮, нар. 13 січня 1980, Хьоґо) — японський футболіст.

## Виступи за збірну
2003 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Японії. Відтоді провів у формі головної команди країни 64 матчі.

## Статистика виступів
| Збірна Японії | Збірна Японії | Збірна Японії |
| Роки          | Ігри          | голи          |
| ------------- | ------------- | ------------- |
| 2003          | 1             | 0             |
| 2004          | 20            | 0             |
| 2005          | 14            | 1             |
| 2006          | 14            | 0             |
| 2007          | 11            | 1             |
| 2008          | 4             | 0             |
| Усього        | 64            | 2             |

## Титули і досягнення
- У складі збірної:
  - Чемпіон Азії: 2004
- Клубні:
  - Володар Кубка Імператора: 2008, 2009
  - Володар Суперкубка Японії: 2007
  - Володар Кубка Джей-ліги: 2004, 2007
  - Переможець Ліги чемпіонів АФК: 2008
- Особисті:
  - у символічній збірній Джей-ліги: 2006

title: Кадзі Акіра

wikitext:
{{Футболіст
|ім'я=Кадзі Акіра
|зображення=
|повне-ім'я=Кадзі Акіра
|дата-народження=13.1.1980
|місце-народження=[[Префектура Хьоґо|Хьоґо]], [[Японія]]
|дата-смерті=
|зріст=
|вага=
|позиція=[[Захисник (футбол)|Захисник]]
|поточний-клуб={{Прапорець|JPN}}«[[Фаджіано Окаяма]]»
|номер=21
|роки=1998-1999
2000-2001
2002-2005
2006-2014
2014
2015-
|клуби={{Прапорець|JPN}}«[[Сересо Осака]]»
{{Прапорець|JPN}}«[[Ойта Трініта]]»
{{Прапорець|JPN}}«[[Токіо (футбольний клуб)|Токіо]]»
{{Прапорець|JPN}}«[[Гамба Осака]]»
{{Прапорець|USA}}«[[Чівас США]]»
{{Прапорець|JPN}}«[[Фаджіано Окаяма]]»
|ігри(голи)=
|збірна-роки=2003-2008
|збірна-команда={{JPNf}}
|збірна-ігри(голи)=64 (2)
}}
'''Кадзі Акіра''' ({{lang-ja|加地 亮}}, {{н}} [[13 січня]] [[1980]], [[Префектура Хьоґо|Хьоґо]]) — японський [[футбол]]іст.

==Виступи за збірну==
2003 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Японії з футболу|національної збірної Японії]]. Відтоді провів у формі головної команди країни 64 матчі.

==Статистика виступів==
{|class="wikitable" style="text-align:center"
! colspan=3 |[[Збірна Японії з футболу|Збірна Японії]]
|-
!Роки!!Ігри!!голи
|-
|2003||1||0
|-
|2004||20||0
|-
|2005||14||1
|-
|2006||14||0
|-
|2007||11||1
|-
|2008||4||0
|-
!Усього||64||2
|}

==Титули і досягнення==
*У складі збірної:
**'''[[Кубок Азії з футболу|Чемпіон Азії]]''': [[Кубок Азії з футболу 2004|2004]]
*Клубні:
**'''Володар [[Кубок Імператора Японії з футболу|Кубка Імператора]]''': [[Кубок Імператора Японії з футболу 2008|2008]], [[Кубок Імператора Японії з футболу 2009|2009]]
**'''Володар [[Суперкубок Японії з футболу|Суперкубка Японії]]''': [[Суперкубок Японії з футболу 2007|2007]]
**'''Володар [[Кубок Джей-ліги|Кубка Джей-ліги]]''': [[Кубок Джей-ліги 2004|2004]], [[Кубок Джей-ліги 2007|2007]]
**'''Переможець [[Ліга чемпіонів АФК|Ліги чемпіонів АФК]]''': [[Ліга чемпіонів АФК 2008|2008]]
*Особисті:
**'''у символічній збірній [[Чемпіонат Японії з футболу|Джей-ліги]]''': 2006

==Посилання==
*[http://www.national-football-teams.com/v2/player.php?id=3527 National Football Teams] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121015162442/http://www.national-football-teams.com/v2/player.php?id=3527 |date=15 жовтня 2012 }}
*[http://www.japannationalfootballteam.com/en/players/kaji_akira.html Japan National Football Team Database] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130922170647/http://www.japannationalfootballteam.com/en/players/kaji_akira.html |date=22 вересня 2013 }}

{{нк}}
{{Navboxes colour
|title=Збірна Японії
|bg=#0000DD
|fg=white
|list1={{Склад збірної Японії U20 на Молодіжному чемпіонаті світу 1999}}
{{Склад збірної Японії на кубку Азії з футболу 2004}}
{{Склад збірної Японії на кубку конфедерацій 2005}}
{{Склад збірної Японії на чемпіонаті світу 2006}}
{{Склад збірної Японії на кубку Азії з футболу 2007}}
}}

[[Категорія:Японські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Сересо Осака»]]
[[Категорія:Футболісти «Ойта Трініта»]]
[[Категорія:Футболісти «Токіо»]]
[[Категорія:Футболісти «Гамби» (Осака)]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Кадзі Акіра

Народження: 13 січня 1980 (45 років)

Вага: 73 кг

Громадянство: Японія

Позиція: Захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Фаджіано Окаяма»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Сересо Осака» · «Ойта Трініта» · «Токіо» · «Гамба Осака» · «Чівас США» · «Фаджіано Окаяма»

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Японія · 64 (2)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

title: Збірна Японії

Японія

title: Склад збірної Японії на Кубку Азії 2004 — чемпіони

title: Склад збірної Японії на Кубку конфедерацій 2005

title: Склад збірної Японії на Кубку Азії 2007 — 4-е місце


text:
# Кришталева епоха
«Кришталева епоха» (фр. A Crystal Age) — науково-фантастичний роман англійського письменника Вільяма Генрі Гадсона 1887 року, де поєднується апокаліптична антиутопія для відображення перспектив сучасного світу і пасторальна утопія задля уявлення можливого майбутнього. Назва є алюзією на назви «Золота епоха людства», «Срібний вік». Спочатку опубліковано без вказівки на автора, лише у другому виданні вказано Вільяма  Г. Гадсона. У 1916 році вийшло третє видання.

## Зміст
Розповідь ведеться від імені чоловіка Сміта. Він втратив пам'ять та частково свідомість. Сміт опиняється майбутньому в сільській місцині, де зустрічає дівчину Йолетту, в яку закохується. Щоб бути ближче до неї, він погоджується працювати у господарстві її батьків. Тут він дізнається, що на чолі кожного великого будинку стоїть Батько дому, старійшина. Всі ці люди не знають, що таке місто, не володіють складними технологіями, не застосовують машини або будь-які механізми, окрім глобусоподібного механізму для відтворення музики. Вони орють свої поля конями і використовують сокири, щоб рубати дерева. Усе людське населення організоване в комунальні доми на кшталт родинних громад чи комун, міст не існує. Усі повинні працювати.
На зауваження Сміта, що всі говорять англійською мовою, Батько дому відповідає, що розмовляє мовою народу (тобто існує лише одна мова на планеті). Разом з тим виявляється, що писемність значно змінилася, тому людині XIX сторіччя прочитати її складно. З текстів Сміт дізнається, що колишній світ зруйнувався через бажання людини мати владу над природною, внаслідок швидкого науково-технічного прогресу, за яким не встигав соціальний розвиток. Бажання влади придушувати свободи призвело до корупції та занепаду, за якими послідувала загальна катастрофа. Після цього минуло більше ніж 100 століть, за які утворилася сільська людська цивілізація.
В подальшому з'ясовується, що люди стали жити довше завдяки тому, що стали вегетаріанцями і мають міцний зв'язок з тваринами у своєму середовищі. Батькові дому виявляється 200 років, а коханій Йолетті — 31. Сміт вражений їх рідкісною фізичною красою, кришталевою чистотою серця. Разом з тим він задається питанням про відсутність романтичних стосунків, також він ніде не бачить дітей. Йолетта ставиться до Сміта як до брата.
З часом Сміт зустрічає таємничу Матір дому, і починає розуміти всю дивовижність і різноманітність свого нового способу життя. Люди цього далекого майбутнього досягли своєї утопічної держави, відмовившись від сексуальності та романтичної любові. Як у бджолиному вулику відтворюються лише королева, так і серед людей Альфа-чоловік та Альфа-жінка, яких називають Батько та Мати палати. Решта мешканців Дому живе спільно, як брати і сестри.
Сміт впадає у відчай, розуміючи нездійсненість мрій щодо Йолетти. Він бажає повернення до колишнього світу. Але Сміт не знає, що Матір дому розпочала тривалий процес перетворення Йолетти на нову Матір дому, а Сміта — на Батька дому. В цей час Сміт в бібліотеці знаходить пляшечку, на якій написано, що це ліки від часу і хвороби, думок і пристрастей. Щоб позбавитися любові до Йолетти, Сміт випиває частину рідини, але невдовзі розуміє, що це отрута. Лише смерть стає єдиним полегшенням від болю життя.

title: Кришталева епоха

wikitext:
{{Видання
|назва                        = Кришталева епоха
|назва_оригіналу              = A Crystal Age
|зображення                   = A Crystal Age (1906 Edition Cover).jpg
|підпис_зображення            = Обкладинка видання 1906 року
|жанр                         = [[фантастика]]
|автор                        = [[Вільям Генрі Ґадсон]]
|мова                         = англійська
|країна                       = {{GBR}}
|дата_публікації              = [[1887]]
|публікація_українською_мовою =
}}
'''«Кришталева епоха»''' ({{lang-fr|A Crystal Age}}) — науково-фантастичний роман англійського [[письменник]]а [[Вільям Генрі Гадсон|Вільяма Генрі Гадсона]] 1887 року, де поєднується апокаліптична антиутопія для відображення перспектив сучасного світу і пасторальна утопія задля уявлення можливого майбутнього. Назва є алюзією на назви «<nowiki/>[[Золота доба|Золота епоха людства]]<nowiki/>», «Срібний вік». Спочатку опубліковано без вказівки на автора, лише у другому виданні вказано Вільяма  Г. Гадсона. У 1916 році вийшло третє видання.

== Зміст ==
Розповідь ведеться від імені чоловіка Сміта. Він втратив пам'ять та частково свідомість. Сміт опиняється майбутньому в сільській місцині, де зустрічає дівчину Йолетту, в яку закохується. Щоб бути ближче до неї, він погоджується працювати у господарстві її батьків. Тут він дізнається, що на чолі кожного великого будинку стоїть Батько дому, старійшина. Всі ці люди не знають, що таке місто, не володіють складними технологіями, не застосовують машини або будь-які механізми, окрім глобусоподібного механізму для відтворення музики. Вони орють свої поля конями і використовують сокири, щоб рубати дерева. Усе людське населення організоване в комунальні доми на кшталт родинних громад чи комун, міст не існує. Усі повинні працювати.

На зауваження Сміта, що всі говорять англійською мовою, Батько дому відповідає, що розмовляє мовою народу (тобто існує лише одна мова на планеті). Разом з тим виявляється, що писемність значно змінилася, тому людині XIX сторіччя прочитати її складно. З текстів Сміт дізнається, що колишній світ зруйнувався через бажання людини мати владу над природною, внаслідок швидкого науково-технічного прогресу, за яким не встигав соціальний розвиток. Бажання влади придушувати свободи призвело до корупції та занепаду, за якими послідувала загальна катастрофа. Після цього минуло більше ніж 100 століть, за які утворилася сільська людська цивілізація.

В подальшому з'ясовується, що люди стали жити довше завдяки тому, що стали вегетаріанцями і мають міцний зв'язок з тваринами у своєму середовищі. Батькові дому виявляється 200 років, а коханій Йолетті — 31. Сміт вражений їх рідкісною фізичною красою, кришталевою чистотою серця. Разом з тим він задається питанням про відсутність романтичних стосунків, також він ніде не бачить дітей. Йолетта ставиться до Сміта як до брата.

З часом Сміт зустрічає таємничу Матір дому, і починає розуміти всю дивовижність і різноманітність свого нового способу життя. Люди цього далекого майбутнього досягли своєї утопічної держави, відмовившись від сексуальності та романтичної любові. Як у бджолиному вулику відтворюються лише королева, так і серед людей Альфа-чоловік та Альфа-жінка, яких називають Батько та Мати палати. Решта мешканців Дому живе спільно, як брати і сестри.

Сміт впадає у відчай, розуміючи нездійсненість мрій щодо Йолетти. Він бажає повернення до колишнього світу. Але Сміт не знає, що Матір дому розпочала тривалий процес перетворення Йолетти на нову Матір дому, а Сміта — на Батька дому. В цей час Сміт в бібліотеці знаходить пляшечку, на якій написано, що це ліки від часу і хвороби, думок і пристрастей. Щоб позбавитися любові до Йолетти, Сміт випиває частину рідини, але невдовзі розуміє, що це отрута. Лише смерть стає єдиним полегшенням від болю життя.

== Джерела ==
{{Бібліоінформація}}
{{ВП-портали|Література|Книги|Фантастика|Наукова фантастика||Англія}}

[[Категорія:Фантастичні романи 1887]]
[[Категорія:Науково-фантастичні романи Великої Британії]]
[[Категорія:Англомовні фантастичні романи]]
[[Категорія:Апокаліптичні романи]]
[[Категорія:Антиутопічні романи]]
[[Категорія:Утопічні романи]]
[[Категорія:Англійські романи]]
[[Категорія:Романи про віддалене майбутнє]]

title: «Кришталева епоха»

Автор: Вільям Генрі Ґадсон

Назва мовою оригіналу: A Crystal Age

Країна: Велика Британія

Мова: англійська

Жанр: фантастика

Видавництво: T. Fisher Unwind


text:
# Радіальне буріння
Радіальне буріння — різновид буріння свердловин.
Радіальне (кислотоструминне) буріння (розкриття пласта) (РРП) — інтенсифікація видобутку вуглеводнів утворенням системи розгалужених дренажних глибокопроникаючих каналів фільтрації (далі — ГПКФ) шляхом гідромоніторного розмиву карбонатних порід продуктивних пластів із використанням колони гнучких труб (КГТ) колтюбінгової установки, гнучкого шланга високого тиску (далі — ГШВТ), гідромоніторної насадки і спеціального свердловинного обладнання.
Принцип РРП: спеціальним інструментом (фрезером) прорізають у обсадній колоні (ОК) отвори. На КГТ спускають ГШВТ із гідромоніторною насадкою по черзі в кожен отвір. Під високим тиском подають кислотний розчин для розмивання бічного стовбура малого діаметра — ГПКФ.
ГПКФ промивають на кількох рівнях привибійної зони пласта, і на кожному рівні виконують по кілька ГПКФ довжиною до 100 м у різних напрямках, а кількість бічних стовбурів необмежена.
Радіальне буріння проводять у разі розкриття продуктивних пластів малої потужності, з низьким градієнтом тиску та у порушених геологічних зонах, у процесі багатовибійного розкриття пластів.

title: Радіальне буріння

wikitext:
'''Радіальне буріння''' — різновид [[буріння свердловин]].
[[Файл:Радіальне буріння.png|thumb|250px|Радіальне буріння]]
Радіальне (кислотоструминне) буріння (розкриття пласта) (РРП) — інтенсифікація видобутку [[вуглеводні]]в утворенням системи розгалужених дренажних глибокопроникаючих каналів фільтрації (далі — ГПКФ) шляхом [[гідромонітор]]ного розмиву карбонатних порід продуктивних пластів із використанням колони гнучких труб (КГТ) [[колтюбінг]]ової установки, гнучкого шланга високого тиску (далі — ГШВТ), гідромоніторної насадки і спеціального свердловинного обладнання.

Принцип РРП: спеціальним інструментом (фрезером) прорізають у обсадній колоні (ОК) отвори. На КГТ спускають ГШВТ із гідромоніторною насадкою по черзі в кожен отвір. Під високим тиском подають кислотний розчин для розмивання бічного стовбура малого діаметра — ГПКФ.

ГПКФ промивають на кількох рівнях привибійної зони пласта, і на кожному рівні виконують по кілька ГПКФ довжиною до 100 м у різних напрямках, а кількість бічних стовбурів необмежена.

Радіальне буріння проводять у разі розкриття продуктивних пластів малої потужності, з низьким градієнтом тиску та у порушених геологічних зонах, у процесі багатовибійного розкриття пластів.

== Посилання ==
* {{ТС_Буд|частина=Буріння |сторінки =42}}
{{Commonscat|Boreholes|Буріння}}
* [http://www.drillquest.net/main.php Drilling Equipment] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170426224015/http://www.drillquest.net/main.php |date=26 квітня 2017 }}
* [http://books.google.com/books?id=7igDAAAAMBAJ&pg=PT33 ''Drilling a Well by Automobile''], [[Popular Science]] monthly, February 1919, Page 115—116, Scanned by Google Books.
* [http://www.glossary.oilfield.slb.com/ Sclumberger Oilfield Glossary] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110727020123/http://www.glossary.oilfield.slb.com/ |date=27 липня 2011 }}
* [https://web.archive.org/web/20110722064413/http://www.granitgolovina.com.ua/news/tehnologiya-rozrobky-kareru/48-burinnya-sverdlovyn-na-kareri Буріння свердловин]
* [https://repository.kpi.kharkov.ua/handle/KhPI-Press/83888 Орловський В. М., Білецький В. С., Сіренко В. І. Буріння нафтових і газових свердловин. Редакція «Гірничої енциклопедії», Полтава: НТП «Бурова техніка», Львів, Видавництво «Новий Світ-2000», 2024. — 409 с. ISBN 978-966-418-488-2]
[[Категорія:Бурові роботи|*]]
[[Категорія:Бурова справа]]
[[Категорія:Буровибухові роботи]]