text:
# Васко да Гама
Ва́ско да Га́ма (порт. Vasco da Gama, МФА: [ˈvaʃku ðɐ ˈɣɐmɐ], Ва́шку да Га́ма; 1469 — 24 грудня 1524) — португальський дослідник і мореплавець, який відкрив морський шлях з Європи до Індії навколо мису Доброї Надії, другий віце-король Португальської Індії (1524).

## Раннє життя
Васко да Гама ймовірно народився в 1460 або 1469 році, в місті Сінеші, на південно-західному узбережжі Португалії, найімовірніше в домі біля церкви Саласької Богородиці. Сінеш, один з портів у провінції Алентежу, на той час являв собою лише купку білих будівель, мешканці яких переважно займалися рибальством.
Батько Васко да Гами, Ештеван, був лицарем і на час народження Васко служив при дворі принца Фернанду Візеуського, сина короля Дуарте. Сам Ештеван був одружений з дочкою Жуана Содре, доньєю Ізабелою Содре, яка мала англійське походження і була пов'язана з домом принца (інфанта) Діогу де  Візеу, і одного з офіцерів Ордена Христа. Фернанду Візеуський назначив Ештевана да Гама мером міста Сінеш і надав можливість отримувати деякий відсоток від зібраних там податків на мило.
Про раннє життя Васко відомо дуже мало: за даними португальського історика Тейшейра де Арагана, він навчався в місті Еворі, де вивчав математику та навігацію і добре знав астрономію — можливо, навчався у астронома Авраама Закуто.
У 1492 році король Жуан II надіслав Васко да Гаму до порту Сетубал, на південь від Лісабона, а потім в Алгарве, південну провінцію Португалії, із завданням захопити французькі кораблі, які нападали на мирні португальські судна — з цим завданням Васко впорався швидко й ефективно.

## Перша подорож
В 1487–1488 роках відправлена королем Португалії Жуаном II експедиція на чолі з Бартоломеу Діашем в пошуках морського шляху до Індії досягла Мису Доброї Надії на півдні Африки, де берегова лінія Африканського континенту вперше повертає на північ, відкриваючи прохід з Атлантичного океану в Індійський. Щоб досягнути Індії залишалось лише перетнути Індійський океан.

У середині 1490-х років новий король Мануел I доручив довершити справу Васко да Гама. 8 липня 1497 року його експедиція в складі чотирьох кораблів із командою у 170 осіб вийшла з гирла річки Тахо неподалік Лісабона. Десь поблизу берегів Сьєрра-Леоне флотилія да Гама, здійснюючи маневр вольта-ду-мар щоб уникнути зустрічних вітрів взяла курс на південний захід і заглибилась в Атлантичний океан, і лише після проходження екватора знову повернула на південний схід. Минуло більше трьох місяців, перш ніж португальці знову побачили землю.
22 листопада ескадра обігнула Мис Доброї Надії, 16 грудня пройшла повз останній падран, встановлений Діашем і рухаючись на північ уздовж східного берега Африки, 1 березня 1498 року кораблі Васко да Гами досягли Мозамбіку, а 14 квітня — Малінді (сучасна Кенія), де тамтешній султан виявив приязність до португальців і надав до їх послуг досвідченого арабського мореплавця, з допомогою якого ескадра у травні 1498 досягла Калікута (сучасне Кожикоде) на Малабарському узбережжі південної Індії. Заморін Калікута зустрів португальців з пошаною — військовим парадом 3000 солдатів, і удостоїв Васко да Гама аудієнцією. Однак мусульманські торговці при дворі Заморіна, вказали, що подарунки, передані португальцями (серед них не було золота та коштовностей) недостойні європейського правителя, а Васко да Гама схожий більше на пірата, ніж на королівського посла. Товари європейців продавалися погано, до того ж з індійцями виникли суперечки з приводу мита, яке повинні були платити португальці.

### Повернення до Португалії
Роздратований Васко да Гама залишив Калікут 29 серпня 1498 силою прихопивши з собою шістнадцять місцевих рибалок. Бажаючи швидше вирушити додому, він проігнорував попередження місцевих мешканців про те, що мусонні вітри дмутимуть у сторону берега. 3 жовтня 1498 року да Гама вирішує перетнути Індійський океан. Через початок зимових мусонів подорож була жахливою. Влітку перетин Індійського Океану зайняв 23 дні, тепер же, коли пливли проти вітру, подорож тривала 132 дні. Тримісячний маршрут до берегів Африки супроводжували спека і хвороби екіпажу. 7 січня 1499 року флот да Гами прибув у Малінді. Команда була у жахливому стані — близько половини загинуло, решта були вражені цингою. Екіпажі кораблів так зменшилися, що 13 січня на стоянці південніше Момбаси довелося спалити «Сан-Рафаель». 20 березня 1499 року флотилія Васко да Гами обігнула мис Доброї Надії, а вже 16 квітня того ж року, з попутним вітром, вона досягла островів Кабо-Верде. Звідти Васко да Гама послав вперед корабель, який 10 липня доставив до Португалії звістку про успіх експедиції. Сам Васко затримався на Азорських островах через хворобу брата — Паулу да Гама. У серпні або у вересні 1499 Васко да Гама урочисто повернувся в Лісабон. Експедиція зазнала чималих витрат: повернулися лише два судна і 55 чоловік, окрім того, да Гама зазнав невдачі у своїй основній місії — забезпечення торгового договору з Калікутом. Однак все ж таки спеції, привезені з Індії на останніх двох кораблях, були продані з величезним прибутком для королівської скарбниці (виручка від продажу в 60 разів перевищувала витрати на експедицію). Васко да Гама був справедливо нагороджений як першовідкривач прямого морського торгового шляху до Індії. Цей шлях відтоді стали повторювати щорічні португальські армади, а східні спеції стали основою багатства Португальської корони.

## Друга подорож
Відразу після відкриття Васко да Гами, португальське королівство стало відправляти до Індії щорічні морські експедиції (Індійські армади). Експедиція 1500 року (друга Індійська армада) на чолі з Педру Алварішем Кабралом уклала торговельний договір із заморином Калікута (нині Кожикоде) і заснувала там торгову факторію. Але португальці посварилися з арабськими купцями Калікута, факторія була спалена і Кабрал відплив з міста, обстрілявши його з гармат. Союз з Калікутом змінився на військове протистояння.
Для того, щоб навести порядок в Індії та заснувати там нові укріплення, 1502 року король Мануел I відправив ескадру на чолі з Васко да Гамою. Експедиція включала двадцять суден, з яких безпосередньо адміралу виділялись лише десять; п'ять повинні були перешкоджати арабській морській торгівлі в Індійському океані, а ще п'ять, під командою небожа адмірала, Ештевана да Гама, призначалися для охорони факторій. Експедиція вирушила 10 лютого 1502 року.
По дорозі Васко да Гама заснував форти і факторії в Мозамбіку, підкорив арабського еміра Кілви і наклав на нього данину. Проводив жорстокими заходами боротьбу з арабським судноплавством, наказав спалити арабське судно з усіма пасажирами-паломниками біля Малабарського узбережжя.
У жовтні 1502 року флот прибув до Каннуру. Місцевий раджа урочисто зустрів португальців і дозволив побудувати велику факторію. Завантаживши судна прянощами, адмірал попрямував до Калікута. Тут він діяв рішуче і жорстоко. Незважаючи на обіцянки заморина відшкодувати збитки і повідомлення про арешт винуватців нападів на португальців, адмірал зажадав виселення всіх мусульман з міста. На це заморин піти не міг. Да Гама захопив міський порт і протягом двох днів бомбардував місто, перетворивши його на руїни. Він наказав повісити на щоглах захоплених індійців, відправив на берег заморину відрубані у нещасних руки, ноги і голови, а тіла викинув за борт, щоб їх винесло на берег. Через два дні Васко да Гама знову обстріляв Калікут і приніс морю нові жертви. Заморин утік зі зруйнованого міста, проте не капітулював перед португальцями. Залишивши для блокади Калікута сім кораблів під командуванням свого дядька Вісенте Содре, Васко да Гама вирушив до Кочі. Тут він довантажив кораблі та залишив у новій фортеці гарнізон. Заморин за допомогою арабських купців зібрав велику флотилію, яка 12 лютого 1503 року виступила назустріч португальцям, що знову наближалися до Калікута. Проте обстріляні корабельною артилерією легкі судна були вимушені рятуватися втечею.
Васко да Гама повернувся до Португалії у вересні 1503 року. Незважаючи на велику здобич привезену до Португалії, да Гама не зумів виконати головного завдання експедиції і приборкати непримиренного заморина. Ця обставина, а також невдача Вісенте Содре при захисті факторії в Кочі, призвели до того, що коли у 1505 році король Мануел I призначав першого віце-короля Португальської Індії кандидатура Васко да Гами була відхилена на користь Франсішку де Алмейда. Попри чисельні петиції, Васко да Гама так і не зміг повернути прихильність Мануела І, хоча у 1519 Васко да Гама отримав звання графа ді Відіґейра.

## Третя подорож і смерть
Після смерті короля Мануела I наприкінці 1521 року, його син та наступник, король Жуан III взявся за перегляд політики португальського уряду в Індії. Португальська корона отримувала все менше прибутку від своїх нових колоній і незадоволений результатами роботи старого клану Албукеркі (який тепер представляв в Індії Діогу Лопіш де Секейра), Жуан III шукав нових підходів і нових людей. Це дозволило Васко да Гама повернутись зі свого політичного вигнання важливим радником при обговоренні стратегії нового короля. Вбачаючи головним пріоритетом Португалії на Сході іспанську загрозу Молуккським островам, Васко да Гама порадив зменшити увагу до Аравії, яка була основним пріоритетом португальців за правління Мануела і продовжувала залишатися головним клопотом Дуарте де Мінезіша, тодішнього губернатора португальської Індії. Мінезіш також виявився некомпетентним та корумпованим, на що королю подавали численні скарги.
Аби змінити пріоритети індійської політики і побороти корупцію в старій адміністрації, Жуан ІІІ вирішує призначити п'ятим віце-королем португальської Індії 64-річного суворого і непідкупного Васко да Гаму. В квітні 1524 року Васко да Гама разом з синами Ештаваном і Паулу вирушає у свою останню подорож до Індії. Він очолив флот з чотирнадцяти кораблів на чолі з флагманом «Санта-Катаріна». Після важкої подорожі (загинуло чотири або п'ять кораблів, зокрема «Сан Жоржі» (São Jorge), який був знайдений в 2013 році поблизу узбережжя Кенії) у вересні 1524 року експедиція прибула до Індії. Одразу ж після прибуття до Індії, використовуючи свої повноваження, Васко да Гама вживає жорстких заходів проти зловживань колоніальної адміністрації та наводить новий порядок у Португальській Індії. Однак через три місяці після прибуття да Гама захворів на малярію і напередодні Різдва 1524 року помер у місті Кочі. Відповідно до королівського наказу, наступником да Гами на посту губернатора Індії став один з капітанів, які прибули з ним, Енріке де Мінезіш. Сини Васко втратили свої пости і приєднались до флоту, що повертався на початку 1525 року.
Після смерті Васко да Гаму поховали в Кочі, в місцевій церкві Св. Франсиска, одній з найстарійших християнських церков в Індії. У 1539 році тіло Васко да Гама було перевезене до Португалії і поховане в монастирі Єронімітів у лісабонському передмісті Белен.
Новітні географічні знання, що отримала наприкінці XV ст. Португалія, зберігали в суворій таємниці і тривалий час вони залишалися невідомими для решти країн Європи. Більшість мореплавців вважали неможливим обігнути Африку, оскільки за давніми уявленнями вона простягалась до Південного полюсу. Це стимулювало шукати інші спроби дістатися в Індію морем, зокрема пливучи в західному напрямку (ідея італійського географа й астронома Паоло Тосканеллі, яка виходила з уявлення про кулясту форму Землі). Це завдання стало мрією і стрижнем життя досвідченого мореплавця та натхненного шукача золота Христофора Колумба.

## Нащадки
Васко да Гама і його дружина Катаріна де Атаіда мали шість синів і дочку:
1. Франсішку да Гама, старший син, який успадкував титул 2-го графа Відіґейра і 2-го «Адмірала морів Індії, Аравії та Персії». Він прожив все життя у Португалії.
2. Ештеван да Гама супроводжував батька в 3-му плаванні до Індії в 1524 році. Капітан Малакки в 1534—1539 роках. Губернатор Португальської Індії в 1540—1542 роках.
3. Паулу да Гама супроводжував батька в 3-м плаванні до Індії в 1524 році. Капітан Малакки в 1533—1534 роках. Вбитий у морській битві біля Малакки.
4. Кріштован да Гама 1532 року прибув до Індії разом з братом Ештеваном да Гама, 1535 року знову повернувся до Португалії. У 1538 році приєднався до експедиції в Діу. Ештеван, вже будучи віце-королем Індії, в 1541 році доручив йому командування кораблем під час рейду по османських військових базах у Суецькій затоці. У 1542 році очолював експедицію в Ефіопію, під час якої був убитий.
5. Педру да Сілва да Гама, капітан Малакки в 1548—1552 роках.
6. Алвару ді Атаіда да Гама, капітан Малакки в 1552—1554 роках.
7. Ізабель де Атаіда да Гама, єдина донька. Вийшла заміж за Ігнасіо де Норонья — сина першого графа Лінареса.

Чоловіча лінія роду да Гама обірвалася у 1747 році, титул графа Відігейра перейшов через жіночу лінію.

## Вшанування пам'яті
На честь Васко да Гами назване місто Васко да Гама в Індії, місячний кратер Васко да Гама, бразильський футбольний клуб Васко да Гама, міст у Лісабоні Вашку да Гама.

title: Васко да Гама

wikitext:
{{Otheruses|Васко да Гама (значення)}}
{{Особа
|ім'я              = Васко (Вашку) да Гама
|жінка             =
|місце_проживання  =
|інші_імена        =
|зображення        = Ignoto portoghese, ritratto di un cavaliere dell'ordine di cristo, 1525-50 ca. 02.jpg
|розмір_зображення =
|підпис_зображення =
|ім'я_при_народженні =
|дата_народження   = близько [[1469]]
|місце_народження  = [[Сінеш]] або [[Відігейра]] ([[Алентежу]], [[Португалія]])
|дата_смерті       = 24.12.1524
|місце_смерті      = [[Кочі (Індія)|Кочі]] ([[Індія]])
|причина_смерті    = [[Малярія]]
|громадянство      =
|національність    = [[Португалець]]
|відомий_(відома)  =
|рід_діяльності    = Дослідник, морський командувач
|титул             = граф Відіґейра
|військове звання  = адмірал
|платня            =
|термін            =
|попередник        =
|наступник         =
|партія            =
|головував_(-ла)   =
|конфесія          = [[католицизм]]
|чоловік           =
|дружина           = Катаріна ді Атаїді
|діти              = [[Франсішку да Гама]]
 [[Ештеван да Гама]]
 Пауло да Гама
 [[Христфор да Гама]]
 [[Педро да Сілва да Гама]]
 [[Альваро ді Атаіда да Гама]]
 Ізабель де Атаіда да Гама
|родичі            =
|нагороди          =
|сторінка_в_інтернеті =
|примітки          =
|employer          =
|зріст             =
|вага              =
}}
'''Ва́ско да Га́ма''' ({{Lang-pt|Vasco da Gama}}, {{IPA2|ˈvaʃku ðɐ ˈɣɐmɐ}}, Ва́шку да Га́ма; [[1469]] — [[24 грудня]] [[1524]]) — [[Португалія|португальський]] дослідник і мореплавець, який [[Відкриття морського шляху до Індії|відкрив морський шлях з Європи до Індії]] навколо мису Доброї Надії, другий [[Губернатор Португальської Індії|віце-король Португальської Індії]] (1524).

== Раннє життя ==
Васко да Гама ймовірно народився в [[1460]]<ref>[http://www.fordham.edu/halsall/mod/1497degama.html Modern History Sourcebook: Vasco da Gama: Round Africa to India, 1497—1498 CE] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140814160826/http://www.fordham.edu/halsall/mod/1497degama.html |date=14 серпня 2014 }}. Отримано [[27 червня]] [[2007]]</ref> або [[1469]] році<ref>[http://www.newadvent.org/cathen/06374a.htm Catholic Encyclopedia: Vasco da Gama] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080414055519/http://www.newadvent.org/cathen/06374a.htm |date=14 квітня 2008 }}. Отримано [[27 червня]] [[2007]]</ref>, в місті [[Сінеш]]і, на південно-західному узбережжі Португалії, найімовірніше в домі біля церкви Саласької Богородиці. Сінеш, один з портів у провінції [[Алентежу (регіон)|Алентежу]], на той час являв собою лише купку білих будівель, мешканці яких переважно займалися рибальством.
[[Файл:Sines06 edit1.jpg|міні|ліворуч|180пкс|Пам'ятник Васко да Гамі в рідному [[Сінеш]]і]]

Батько Васко да Гами, Ештеван, був [[лицар]]ем і на час народження Васко служив при дворі принца [[Фернанду (герцог Візеуський)|Фернанду]] [[Візеу]]ського, сина короля [[Дуарте (король Португалії)|Дуарте]]<ref>{{cite book|title=The Globe Encompassed|url=https://archive.org/details/globeencompassed0000ames|author=Ames, Glenn J.|page=[https://archive.org/details/globeencompassed0000ames/page/27 27]|date=2008|accessdate=2008-01-08}}</ref>. Сам Ештеван був одружений з дочкою Жуана Содре, доньєю Ізабелою Содре, яка мала [[Англія|англійське]] походження<ref name =Subrahmanyam>{{cite book|title=The career and Legend of Vasco da Gama|author=Subrahmanyam, Sanjay|date=1997|page=61}}</ref> і була пов'язана з домом принца (інфанта) [[Діогу І де Візеу|Діогу де  Візеу]], і одного з офіцерів [[Орден Христа|Ордена Христа]]<ref name =Subrahmanyam />. Фернанду Візеуський назначив Ештевана да Гама мером міста [[Сінеш]] і надав можливість отримувати деякий відсоток від зібраних там податків на мило.

Про раннє життя Васко відомо дуже мало: за даними португальського історика Тейшейра де Арагана, він навчався в місті [[Евора|Еворі]], де вивчав математику та [[навігація|навігацію]] і добре знав [[астрономія|астрономію]] — можливо, навчався у астронома [[Авраам Закуто|Авраама Закуто]]<ref name =Subrahmanyam />.

У [[1492]] році король [[Жуан II]] надіслав Васко да Гаму до порту [[Сетубал]], на південь від [[Лісабон]]а, а потім в [[Алгарве]], південну провінцію Португалії, із завданням захопити [[Франція|французькі]] кораблі, які нападали на мирні португальські судна — з цим завданням Васко впорався швидко й ефективно.

== Перша подорож ==
{{main|Відкриття морського шляху до Індії}}
[[Файл:Vasco de Gama map-fr.svg|thumb|left|Шлях торговців прянощами (зелена лінія) та маршрути Васко да Гами (чорна), [[Перу да Ковілян]]а (помаранчева) і [[Афонсу де Пайва]] (синя)]]
В 1487–1488 роках відправлена королем Португалії [[Жуан II|Жуаном II]] експедиція на чолі з [[Бартоломеу Діаш|Бартоломеу Діашем]] в пошуках морського шляху до Індії досягла [[Мис Доброї Надії|Мису Доброї Надії]] на півдні Африки, де берегова лінія Африканського континенту вперше повертає на північ, відкриваючи прохід з Атлантичного океану в Індійський. Щоб досягнути Індії залишалось лише перетнути Індійський океан.

У середині 1490-х років новий король [[Мануел I]] доручив довершити справу Васко да Гама. 8 липня 1497 року його експедиція в складі чотирьох кораблів із командою у 170 осіб вийшла з гирла річки [[Тахо]] неподалік [[Лісабон]]а. Десь поблизу берегів [[Сьєрра-Леоне]] флотилія да Гама, здійснюючи маневр [[Volta do mar|вольта-ду-мар]] щоб уникнути зустрічних вітрів взяла курс на південний захід і заглибилась в Атлантичний океан, і лише після проходження екватора знову повернула на південний схід. Минуло більше трьох місяців, перш ніж португальці знову побачили землю<ref>Pathfinders: Fernandez-Armesto, Felipe (2006). Pathfinders: A Global History of Exploration, 2006, W. W. Norton & Company, isbn= 0-393-06259-7, pages= 177—178</ref>.[[Файл:A_partida_de_Vasco_da_Gama_para_a_Índia_em_1497.jpg|міні|320x320пкс|Відплиття Васко да Гами в Індію]]22 листопада ескадра обігнула Мис Доброї Надії, 16 грудня пройшла повз останній [[падран]], встановлений Діашем і рухаючись на північ уздовж східного берега Африки, 1 березня 1498 року кораблі Васко да Гами досягли [[Мозамбік]]у, а 14 квітня — [[Малінді]] (сучасна [[Кенія]]), де тамтешній [[султан]] виявив приязність до португальців і надав до їх послуг досвідченого арабського мореплавця, з допомогою якого ескадра у травні 1498 досягла [[Кожикоде|Калікута]] (сучасне Кожикоде) на [[Малабарський берег|Малабарському узбережжі]] південної Індії. [[Заморін]] Калікута зустрів португальців з пошаною — військовим парадом 3000 солдатів, і удостоїв Васко да Гама аудієнцією. Однак мусульманські торговці при дворі Заморіна, вказали, що подарунки, передані португальцями (серед них не було золота та коштовностей) недостойні європейського правителя, а Васко да Гама схожий більше на пірата, ніж на королівського посла<ref>Castaneda, Herman Lopes de, The First Book of the Historie of the Discoveries and Conquests of the East India by the Portingals, London, 1582, in Kerr, Robert (ed.) A General History and Collection of Voyages and Travels Vol. II, London, 1811.</ref>. Товари європейців продавалися погано, до того ж з індійцями виникли суперечки з приводу мита, яке повинні були платити португальці.

=== Повернення до Португалії ===
[[Файл:A chegada de Vasco da Gama a Calicute em 1498.jpg|міні|Прийом Васко да Гами в Калікуті|320x320пкс]]Роздратований Васко да Гама залишив [[Кожикоде|Калікут]] 29 серпня 1498 силою прихопивши з собою шістнадцять місцевих рибалок<ref>M.G.S. Narayanan, Calicut: The City of Truth (2006) Calicut University Publications (The incident is mentioned by Camoes in The Lusiads, wherein it is stated that the Zamorin «showed no signs of treachery» and that «on the other hand, Gama's conduct in carrying off the five men he had entrapped on board his ships is indefensible.»)</ref>. Бажаючи швидше вирушити додому, він проігнорував попередження місцевих мешканців про те, що мусонні вітри дмутимуть у сторону берега. 3 жовтня 1498 року да Гама вирішує перетнути Індійський океан. Через початок зимових мусонів подорож була жахливою. Влітку перетин Індійського Океану зайняв 23 дні, тепер же, коли пливли проти вітру, подорож тривала 132 дні. Тримісячний маршрут до берегів Африки супроводжували спека і хвороби екіпажу. 7 січня 1499 року флот да Гами прибув у Малінді. Команда була у жахливому стані — близько половини загинуло, решта були вражені цингою. Екіпажі кораблів так зменшилися, що 13 січня на стоянці південніше Момбаси довелося спалити «Сан-Рафаель». 20 березня 1499 року флотилія Васко да Гами обігнула мис Доброї Надії, а вже 16 квітня того ж року, з попутним вітром, вона досягла островів [[Географія Кабо-Верде|Кабо-Верде]]. Звідти Васко да Гама послав вперед корабель, який 10 липня доставив до Португалії звістку про успіх експедиції. Сам Васко затримався на [[Азорські острови|Азорських островах]] через хворобу брата — [[Паулу да Гама]]{{sfn|Subrahmanyam|1997|p=62}}. У серпні або у вересні 1499 Васко да Гама урочисто повернувся в Лісабон. Експедиція зазнала чималих витрат: повернулися лише два судна і 55 чоловік, окрім того, да Гама зазнав невдачі у своїй основній місії — забезпечення торгового договору з Калікутом. Однак все ж таки спеції, привезені з Індії на останніх двох кораблях, були продані з величезним прибутком для королівської скарбниці (виручка від продажу в 60 разів перевищувала витрати на експедицію). Васко да Гама був справедливо нагороджений як [[Відкриття морського шляху до Індії|першовідкривач прямого морського торгового шляху до Індії]]. Цей шлях відтоді стали повторювати щорічні португальські армади, а східні спеції стали основою багатства Португальської корони.

== Друга подорож ==
[[Файл:Gama armada in India, 1502.gif|thumb|left|250px|[[Малабарський берег]] Індії, маршрут очолюваной Васко да Гама 4-ї Індійської армади Португалії (1502 рік)]]
Відразу після відкриття Васко да Гами, португальське королівство стало відправляти до Індії щорічні морські експедиції (Індійські армади). Експедиція 1500 року (друга Індійська армада) на чолі з [[Педру Алваріш Кабрал|Педру Алварішем Кабралом]] уклала торговельний договір із [[заморин]]ом Калікута (нині [[Кожикоде]]) і заснувала там торгову факторію. Але португальці посварилися з арабськими купцями Калікута, факторія була спалена і Кабрал відплив з міста, обстрілявши його з гармат. Союз з Калікутом змінився на військове протистояння.

Для того, щоб навести порядок в Індії та заснувати там нові укріплення, 1502 року король [[Мануел I]] відправив ескадру на чолі з Васко да Гамою. Експедиція включала двадцять суден, з яких безпосередньо адміралу виділялись лише десять; п'ять повинні були перешкоджати арабській морській торгівлі в Індійському океані, а ще п'ять, під командою небожа адмірала, Ештевана да Гама, призначалися для охорони факторій. Експедиція вирушила 10 лютого 1502 року.

По дорозі Васко да Гама заснував форти і факторії в [[Мозамбік]]у, підкорив арабського еміра [[Кілва (султанат)|Кілви]] і наклав на нього данину. Проводив жорстокими заходами боротьбу з арабським судноплавством, наказав спалити арабське судно з усіма пасажирами-паломниками біля [[Малабарське узбережжя|Малабарського узбережжя]]{{sfn|Subrahmanyam|1997|p=205}}.

У жовтні 1502 року флот прибув до [[Каннур|Каннуру]]. Місцевий раджа урочисто зустрів португальців і дозволив побудувати велику факторію. Завантаживши судна прянощами, адмірал попрямував до [[Кожикоде|Калікута]]. Тут він діяв рішуче і жорстоко. Незважаючи на обіцянки [[заморин]]а відшкодувати збитки і повідомлення про арешт винуватців нападів на португальців, адмірал зажадав виселення всіх мусульман з міста. На це заморин піти не міг. Да Гама захопив міський порт і протягом двох днів бомбардував місто, перетворивши його на руїни<ref>[https://web.archive.org/web/20040118015254/http://www.northpark.edu/history/webChron/WestEurope/DaGama.CP.html Vasco da Gama Arrives in India 1498] (Google cached version) Dana Thompson, Felicity Ruiz, Michelle Mejiak; December 15, 1998. Retrieved 8 July 2006</ref>. Він наказав повісити на щоглах захоплених індійців, відправив на берег заморину відрубані у нещасних руки, ноги і голови, а тіла викинув за борт, щоб їх винесло на берег. Через два дні Васко да Гама знову обстріляв Калікут і приніс морю нові жертви. Заморин утік зі зруйнованого міста, проте не капітулював перед португальцями. Залишивши для блокади Калікута сім кораблів під командуванням свого дядька [[Вісенте Содре]], Васко да Гама вирушив до [[Кочі (Індія)|Кочі]]. Тут він довантажив кораблі та залишив у новій фортеці гарнізон. Заморин за допомогою арабських купців зібрав велику флотилію, яка 12 лютого 1503 року виступила назустріч португальцям, що знову наближалися до Калікута. Проте обстріляні корабельною артилерією легкі судна були вимушені рятуватися втечею.

Васко да Гама повернувся до Португалії у вересні 1503 року. Незважаючи на велику здобич привезену до Португалії, да Гама не зумів виконати головного завдання експедиції і приборкати непримиренного заморина. Ця обставина, а також невдача Вісенте Содре при захисті факторії в Кочі, призвели до того, що коли у 1505 році король Мануел I призначав першого [[Губернатор Португальської Індії|віце-короля Португальської Індії]] кандидатура Васко да Гами була відхилена на користь [[Франсішку де Алмейда]]. Попри чисельні петиції, Васко да Гама так і не зміг повернути прихильність Мануела І, хоча у 1519 Васко да Гама отримав звання графа ді Відіґейра.

== Третя подорож і смерть ==
[[Файл:Gregório Lopes - Vasco da Gama (ca 1524).jpg|thumb|right|Портрет Васко да Гама роботи худ. [[Грегоріо Лопес]]а (1490—1550)]]
Після смерті короля Мануела I наприкінці 1521 року, його син та наступник, король [[Жуан III]] взявся за перегляд політики португальського уряду в Індії. Португальська корона отримувала все менше прибутку від своїх нових колоній і незадоволений результатами роботи старого клану Албукеркі (який тепер представляв в Індії [[Діогу Лопіш де Секейра]]), Жуан III шукав нових підходів і нових людей. Це дозволило Васко да Гама повернутись зі свого політичного вигнання важливим радником при обговоренні стратегії нового короля. Вбачаючи головним пріоритетом Португалії на Сході іспанську загрозу Молуккським островам, Васко да Гама порадив зменшити увагу до Аравії, яка була основним пріоритетом португальців за правління Мануела і продовжувала залишатися головним клопотом [[Дуарте де Мінезіш]]а, тодішнього губернатора португальської Індії. Мінезіш також виявився некомпетентним та корумпованим, на що королю подавали численні скарги.

Аби змінити пріоритети індійської політики і побороти корупцію в старій адміністрації, Жуан ІІІ вирішує призначити п'ятим [[Губернатор Португальської Індії|віце-королем португальської Індії]] 64-річного суворого і непідкупного Васко да Гаму. В квітні 1524 року Васко да Гама разом з синами [[Ештеван да Гама|Ештаваном]] і Паулу вирушає у свою останню подорож до Індії. Він очолив флот з чотирнадцяти кораблів на чолі з флагманом «Санта-Катаріна». Після важкої подорожі (загинуло чотири або п'ять кораблів, зокрема «Сан Жоржі» (São Jorge), який був знайдений в 2013 році поблизу узбережжя [[Кенія|Кенії]]<ref>[https://link.springer.com/article/10.1007/s11457-024-09431-5 The Ngomeni Shipwreck and Portuguese Indian Route Ships. // F. Castro, C. Bita, J. Pissarra & B. Frabetti. Research. Journal of Maritime Archaeology. Published: 18 November 2024]</ref><ref>[https://www.nta.ua/arheology-znajshly-fragmenty-korablya-vasko-da-gamy-vony-prolezhaly-v-indijskomu-okeani-blyzko-500-rokiv/ Археологи знайшли фрагменти корабля Васко да Гами. Вони пролежали в Індійському океані близько 500 років. 25.11.2024]</ref><ref>[https://cfts.org.ua/news/2024/12/02/sudno_znaydene_bilya_portu_malindi_vkhodilo_do_skladu_ekspeditsi_vasko_da_gami_81279 Судно, знайдене біля порту Малінді, могло входити до складу експедиції Васко да Гами. 02.12.2024, 13:40]</ref>) у вересні 1524 року експедиція прибула до Індії. Одразу ж після прибуття до Індії, використовуючи свої повноваження, Васко да Гама вживає жорстких заходів проти зловживань колоніальної адміністрації та наводить новий порядок у Португальській Індії. Однак через три місяці після прибуття да Гама захворів на [[Малярія|малярію]] і напередодні Різдва 1524 року помер у місті [[Кочі (Індія)|Кочі]]<ref>Ames, Glenn J. (2004). Vasco da Gama: Renaissance Crusader. Longman Publishing Group, 2004. 192 p.</ref>. Відповідно до королівського наказу, наступником да Гами на посту губернатора Індії став один з капітанів, які прибули з ним, [[Енріке де Мінезіш]]. Сини Васко втратили свої пости і приєднались до флоту, що повертався на початку 1525 року.
[[Файл:CochinVascoDeGama.JPG|міні|Могила Васко да Гами в [[Церква Святого Франциска (Кочі)|церкві Св. Франсиска]] в [[Кочі (Індія)|Кочі]], Індія]]
Після смерті Васко да Гаму поховали в Кочі, в місцевій [[Церква Святого Франциска (Кочі)|церкві Св. Франсиска]], одній з найстарійших християнських церков в Індії. У 1539 році тіло Васко да Гама було перевезене до Португалії і поховане в [[Монастир єронімітів|монастирі Єронімітів]] у лісабонському передмісті [[Санта-Марія-де-Белен|Белен]].

Новітні географічні знання, що отримала наприкінці XV ст. Португалія, зберігали в суворій таємниці і тривалий час вони залишалися невідомими для решти країн Європи. Більшість мореплавців вважали неможливим обігнути Африку, оскільки за давніми уявленнями вона простягалась до [[Південний полюс|Південного полюсу]]. Це стимулювало шукати інші спроби дістатися в Індію морем, зокрема пливучи в західному напрямку (ідея італійського географа й астронома [[Паоло Тосканеллі]], яка виходила з уявлення про кулясту форму Землі). Це завдання стало мрією і стрижнем життя досвідченого мореплавця та натхненного шукача золота [[Христофор Колумб|Христофора Колумба]].

== Нащадки ==
Васко да Гама і його дружина Катаріна де Атаіда мали шість синів і дочку<ref>See also Diogo do Couto (''Decadas de Asia'', Dec. IV, Lib. 8, c.2); Teixeira de Aragão [http://books.google.com/books?id=cBAoAAAAYAAJ&pg=PA15#v=onepage&q&f=false p.15-16] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130921073940/http://books.google.com/books?id=cBAoAAAAYAAJ&pg=PA15#v=onepage&q&f=false |date=21 вересня 2013 }}, and Castanhoso (1898: [http://books.google.com/books?id=MiFXAAAAMAAJ&pg=PR7#v=onepage&q&f=false p.viiff] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130921074505/http://books.google.com/books?id=MiFXAAAAMAAJ&pg=PR7#v=onepage&q&f=false |date=21 вересня 2013 }}.)</ref>:
[[Файл:Vasco da Gama Jerónimos 2008-1.jpg|thumb|right|Усипальня Васко да Гама в монастирі [[Жеронімуш]] у лісабонському передмісті [[Санта-Марія-де-Белен]]]]
# Франсішку да Гама, старший син, який успадкував титул 2-го графа Відіґейра і 2-го «Адмірала морів Індії, Аравії та Персії». Він прожив все життя у Португалії.
# [[Ештеван да Гама]] супроводжував батька в 3-му плаванні до Індії в 1524 році. Капітан [[Малакка (місто)|Малакки]] в 1534—1539 роках. Губернатор [[Португальська Індія|Португальської Індії]] в 1540—1542 роках.
# Паулу да Гама супроводжував батька в 3-м плаванні до Індії в 1524 році. Капітан Малакки в 1533—1534 роках. Вбитий у морській битві біля Малакки.
# [[Кріштован да Гама]] 1532 року прибув до Індії разом з братом Ештеваном да Гама, 1535 року знову повернувся до Португалії. У 1538 році приєднався до [[Облога Діу (1538)|експедиції в Діу]]. Ештеван, вже будучи [[Губернатор Португальської Індії|віце-королем Індії]], в [[1541]] році доручив йому командування кораблем під час рейду по [[Османська імперія|османських]] військових базах у [[Суецька затока|Суецькій затоці]]. У 1542 році очолював експедицію в [[Ефіопська імперія|Ефіопію]], під час якої був убитий.
# Педру да Сілва да Гама, капітан [[Малакка (місто)|Малакки]] в 1548—1552 роках.
# Алвару ді Атаіда да Гама, капітан [[Малакка (місто)|Малакки]] в 1552—1554 роках.
# Ізабель де Атаіда да Гама, єдина донька. Вийшла заміж за Ігнасіо де Норонья — сина першого графа Лінареса.
Чоловіча лінія роду да Гама обірвалася у 1747 році, титул графа Відігейра перейшов через жіночу лінію.

== Вшанування пам'яті ==
На честь Васко да Гами назване місто [[Васко да Гама (місто)|Васко да Гама]] в [[Індія|Індії]], місячний кратер [[Васко да Гама (кратер)|Васко да Гама]], бразильський футбольний клуб [[Васко да Гама (футбольний клуб)|Васко да Гама]], міст у Лісабоні [[Вашку да Гама (міст)|Вашку да Гама]].

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
{{Вікіцитати}}
{{Commons|Vasco da Gama}}
* {{Cite book |last=Ames |first=Glenn J. |title=Vasco da Gama: Renaissance Crusader |url=https://archive.org/details/vascodagamarenai0000ames |authorlink= |coauthors= |year=2004 |publisher=Longman |location= |isbn=0-321-09282-1 |pages= }}
* {{Cite book |last=Ames |first=Glenn J. |title=The Globe Encompassed: The Age of European Discovery, 1500–1700 |url=https://archive.org/details/globeencompassed0000ames |authorlink= |coauthors= |year=2007 |publisher=Prentice Hall |location= |isbn=978-0-13-193388-0 |pages= }}
* Castanhoso, M. de (1898) ''Dos feitos de D. Christovam da Gama em Ethiopia'' Lisbon: Imprensa nacional. [http://books.google.com/books?id=MiFXAAAAMAAJ&pg=PR3#v=onepage&q&f=false online] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131026052003/http://books.google.com/books?id=MiFXAAAAMAAJ&pg=PR3#v=onepage&q&f=false |date=26 жовтня 2013 }}
* {{Cite book
|last=Corrêa
|first=Gaspar
|title=The Three Voyages of Vasco da Gama, and His Viceroyalty
|authorlink=
|coauthors=
|year=2001
|publisher=Adamant Media Corporation
|location=
|isbn=1-4021-9543-5
|pages=
|language=
}} Facsimile reprint of a 1869 edition by the Hakluyt Society, London.
* {{Cite book|last=Disney|first=Anthony|title= The Indian Ocean in World History|coauthors=Emily Booth (eds.) |year=2000 |publisher=Oxford University Press|location=New Delhi and New York |isbn= }}
* {{Cite book
|last=Fernández-Armesto
|first=Felipe
|title=Civilizations
|authorlink=
|year=2001
|publisher=Macmillan
|location=Basingstoke and Oxford, U.K.
|pages=
|language=
|isbn=0-7432-0248-1
}}
* {{Cite book |last=Fernández-Armesto |first=Felipe |title=Pathfinders: A Global History of Exploration |year=2006 |publisher=W. W. Norton |location= |isbn=978-0-393-06259-5 |pages=[https://archive.org/details/pathfindersgloba00fern/page/177 177–181] |url=https://archive.org/details/pathfindersgloba00fern/page/177 }}
* {{Cite book|url=http://ia360625.us.archive.org/3/items/vascodagamahissu00jaynuoft/vascodagamahissu00jaynuoft.pdf|first=Kingsley Garland|last=Jayne|title=Vasco Da Gama and His Successors 1460 to 1580|publisher=Meuthen & Co.Ltd.|location=London, England|year=1910|isbn = 978-0-548-00895-9}}
* {{Cite book
|last=Panikkar
|first=K. M.
|title=Asia and Western Dominance: A Survey of the Vasco da Gama Epoch of Asian History, 1498–1945
|authorlink=
|coauthors=
|edition=new ed.
|year=1959
|publisher=Allen & Unwin
|location=London
|isbn=
|id=
|pages=
|language=
|url=http://www.archive.org/details/asiaandwesterndo009963mbp
}}
* {{Cite book
|last=Ravenstein
|first=E. G.
|title=A Journal of the First Voyage of Vasco da Gama, 1497–1499
|authorlink=
|coauthors=ed. and trans.
|year=1898
|publisher=Hakluyt Society
|location=London
|pages=
|language=
|isbn=
|url=http://books.google.com/books?id=13stAAAAMAAJ&printsec=frontcover&dq=intitle:Vasco+inauthor:Ravenstein&lr=&num=30&as_brr=0&ei=Lzm2R6iwEo3AsQPrtv2RBQ
|accessdate=23 березня 2012
|archive-date=26 жовтня 2013
|archive-url=https://web.archive.org/web/20131026071000/http://books.google.com/books?id=13stAAAAMAAJ&printsec=frontcover&dq=intitle:Vasco+inauthor:Ravenstein&lr=&num=30&as_brr=0&ei=Lzm2R6iwEo3AsQPrtv2RBQ
}} (reissued by Cambridge University Press, 2010. ISBN 978-1-108-01296-6)
* {{Cite book|last=Russell-Wood|first=A. J. R. |title=A World on the Move: The Portuguese in Africa, Asia, and America, 1415–1808|url=https://archive.org/details/worldonmoveportu0000russ|year=1993 |publisher=Macmillan |location= |isbn=978-0-312-09427-0}}
* {{Cite book|last=Subrahmanyam |first=Sanjay |title=The Career and Legend of Vasco da Gama |url=https://archive.org/details/careerlegendofva0000subr |coauthors= |year=1997 |publisher=Cambridge University Press|isbn=978-0-521-47072-8 |pages= }}
* Teixeira de Aragão, A.C. (1887) ''Vasco da Gama e a Vidigueira: um estudo historico''. Lisbon: Sociedade de Geografia de Lisboa [http://books.google.com/books?id=cBAoAAAAYAAJ&pg=PP7#v=onepage&q&f=false online] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131026102438/http://books.google.com/books?id=cBAoAAAAYAAJ&pg=PP7#v=onepage&q&f=false |date=26 жовтня 2013 }}
* {{Cite book |last=Towle |first=George Makepeace |title=Vasco da Gama, his voyages and adventures |authorlink= |coauthors= |year=c. 1878 |publisher=Lothrop, Lee & Shepard |location=Boston |isbn= |url=http://www.archive.org/details/vascodagamahisvo00towl }}
* [http://91.144.189.235/fulltext/Morskoy.pdf Харт, Генри. Морской путь в Индию: рассказ о плаваниях и подвигах португальских мореходов, а также о жизни и времени дона Васко да Гамы, адмирала, вице-короля Индии и графа Видигейры / Г. Харт; пер. с англ. Н. В. Банникова; вступ. ст. и ред. И. П. Магидовича.  — Москва: Изд-во иностр. лит., 1954.  — 331 с.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220317151906/http://91.144.189.235/fulltext/Morskoy.pdf |date=17 березня 2022 }}
{{Португальські дослідники та мореплавці|state=expanded}}
{{Нормативний контроль}}
{{DEFAULTSORT:Гама Васко да}}

[[Категорія:Мореплавці Португалії]]
[[Категорія:Народились 1469]]
[[Категорія:Дослідники Африки]]
[[Категорія:Люди на банкнотах]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо кратер на Місяці]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо населені пункти]]
[[Категорія:Люди на марках]]
[[Категорія:Померли від малярії]]
[[Категорія:Віце-королі і губернатори Португальської Індії]]
[[Категорія:Доба великих географічних відкриттів]]
[[Категорія:Гама (рід)]]

title: порт. Vasco da Gama

Народився: близько 1469 · Сінеш або Відігейра (Алентежу, Португалія)

Помер: 24 грудня 1524 · Кочі (Індія) · ·Малярія

Поховання: Жеронімуш

Країна: Португальське королівство

Національність: Португалець

Діяльність: Дослідник, морський командувач

Знання мов: португальська

Титул: граф Відіґейра

Посада: Віцекороль Португальської Індії

Військове звання: адмірал

Конфесія: католицизм

Батько: Estêvão da Gamad

Мати: Izabel Sodred

Брати, сестри: Паулу да Гама

У шлюбі з: Катаріна ді Атаїді

Діти: Франсішку да Гама · Ештеван да Гама · Пауло да Гама · Христфор да Гама · Педро да Сілва да Гама · Альваро ді Атаіда да Гама · Ізабель де Атаіда да Гама


text:
# Багджат Талгуні
Багджат Талгуні (араб. بهجت التلهوني; 1913–1994) — йорданський політик, чотири рази очолював уряд Йорданії.

wikiname: ukwiki

title: Багджат Талгуні

in_language: uk

wikitext:
{{Державний діяч
| портрет      =
| титул           = [[Список прем'єр-міністрів Йорданії|Прем'єр-міністр Йорданії]]
| порядок     = 30
|прапор    = Flag of Jordan.svg
| період правління   =
| періодпочаток           = [[29 серпня]] [[1960]]
| періодкінець      = [[28 січня]] [[1962]] року
| попередник     = [[Хазза аль-Маджалі]]
| наступник       = [[Васфі аль-Таль]]
| монарх = [[Хусейн бен Талал|Хусейн]]
| титул_2           = [[Список прем'єр-міністрів Йорданії|Прем'єр-міністр Йорданії]]
| порядок_2     = 34
|прапор_2    = Flag of Jordan.svg
| періодпочаток_2           = [[6 липня]] [[1964]]
| періодкінець_2      = [[14 лютого]] [[1965]] року
| попередник_2     = [[Хусейн ібн Насер]]
| наступник_2       = [[Васфі аль-Таль]]
| монарх_2  = [[Хусейн бен Талал|Хусейн]]
| титул_3           = [[Список прем'єр-міністрів Йорданії|Прем'єр-міністр Йорданії]]
| порядок_3     = 38
|прапор_3    = Flag of Jordan.svg
| періодпочаток_3           = [[7 жовтня]] [[1967]]
| періодкінець_3      = [[24 березня]] [[1969]] року
| попередник_3     = [[Саад Джумаа]]
| наступник_3       = [[Абдельмунім ар-Ріфаї]]
| монарх_3  = [[Хусейн бен Талал|Хусейн]]
| титул_4           = [[Список прем'єр-міністрів Йорданії|Прем'єр-міністр Йорданії]]
| порядок_4     = 40
|прапор_4    = Flag of Jordan.svg
| періодпочаток_4           = [[13 серпня]] [[1969]]
| періодкінець_4      = [[27 червня]] [[1970]] року
| попередник_4     = [[Абдельмунім ар-Ріфаї]]
| наступник_4       = [[Абдельмунім ар-Ріфаї]]
| монарх_4  = [[Хусейн бен Талал|Хусейн]]
}}
'''Багджат Талгуні''' ({{lang-ar|بهجت التلهوني}}; [[1913]]–[[1994]]) — [[Йорданія|йорданський]] політик, чотири рази очолював уряд Йорданії.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{politician-stub}}

{{Прем'єр-міністри Йорданії}}
{{Бібліоінформація}}
{{ВП-Портали|Біографії}}

{{DEFAULTSORT:Талгуні Багджат}}

title: 29 серпня 1960 — 28 січня 1962 року

Монарх: Хусейн

Попередник: Хазза аль-Маджалі

Наступник: Васфі аль-Таль

title: 6 липня 1964 — 14 лютого 1965 року

Попередник: Хусейн ібн Насер

Наступник: Васфі аль-Таль

title: 7 жовтня 1967 — 24 березня 1969 року

Попередник: Саад Джумаа

Наступник: Абдельмунім ар-Ріфаї

title: 13 серпня 1969 — 27 червня 1970 року

Попередник: Абдельмунім ар-Ріфаї

Наступник: Абдельмунім ар-Ріфаї

Народження: 1913 · Маан, Османська імперія

Смерть: 30 січня 1994 · Амман, Йорданія

Країна: Йорданія

Освіта: Дамаський університет

Прапор: 30-й Прем'єр-міністр Йорданії

title: Наступник:

Прапор: 34-й Прем'єр-міністр Йорданії

title: Наступник:

Прапор: 38-й Прем'єр-міністр Йорданії

title: Наступник:

Прапор: 40-й Прем'єр-міністр Йорданії


text:
# Гур'єво (28653464246)
Гур'єво (рос. Гурьево) — хутір в Старицькому районі Тверської області Російської Федерації.
Населення становить 5 осіб. Входить до складу муніципального утворення Степуринське сільське поселення.

## Історія
Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Степуринське сільське поселення. Раніше населений пункт належав до Гур'євського сільського округу.

## Населення
| 2008 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 3    | ↗5   |

title: Гур'єво (28653464246)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[хутір]]
|тип_род         = хутора
|назва           = Гур'єво
|назва ін.       = Гурьево
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Тверська область]]
|район           = [[Старицький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Степуринське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 5
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Тверська область
}}
'''Гур'єво''' ({{lang-ru|Гурьево}}) — [[хутір]] в [[Старицький район|Старицькому районі]] [[Тверська область|Тверської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 5 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Степуринське сільське поселення]].

== Історія ==

Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Степуринське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/936008842 |title=Закон Тверской области от 28 февраля 2005 года N 48-зо «Об установлении границ муниципальных образований, входящих в состав территории муниципального образования Тверской области «Старицкий район», и наделении их статусом городского, сельского поселения» |access-date=2019-09-25 |archive-date=2019-09-25 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190925074247/http://docs.cntd.ru/document/936008842 |deadlink=no }}</ref>. Раніше населений пункт належав до Гур'євського сільського округу.

== Населення ==

{{Населення РФ | Гурьево (28653464246) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Старицький район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Старицького району]]

[[ru:Гурьево (28653464246)]]

title: хутір Гур'єво

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Тверська область

Муніципальний район: Старицький район

Поселення: Степуринське сільське поселення

title: Основні дані

Населення: ▲ 5

Часовий пояс: MSK (UTC+3)


text:
# Ставровський Андрій Борисович
Ставровський Андрій Борисович (5 березня 1957, м. Київ — 21 березня 2024, м. Київ) — український кібернетик і педагог, кандидат фізико-математичних наук (1989), доцент кафедри теоретичної кібернетики факультету комп'ютерних наук та кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

## Біографія
1979 року закінчив факультет кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка.
Працював у Київському університеті з 1979 року.
Кандидатська дисертація «Скінченні автомати над прямими добутками вільних півгруп і груп» (1989).

## Наукові інтереси
- теорія формальних мов
- дискретна математика та її застосування

## Основні наукові праці та посібники
- Техніка програмування мовою СІ. К., 1993 (у співавт.);
- Вступний курс програмування. К., 1998 (у співавт.);
- Турбо Паскаль 7.0. Учебник. К., 2000;
- Теорія графів у задачах: Навч. посіб. К., 2006 (у співавт.);
- Програмуємо правильно. Навч. посіб. К., 2007.

title: Ставровський Андрій Борисович

wikitext:
{{Значущість|дата=січень 2022}}{{науковець
|ім'я = Ставровський Андрій Борисович
|оригінал імені =
|зображення = http://csc.knu.ua/media/persons/18bfea22-42dd-4c98-ad49-1337f85eba40.png
|галузь = Алгоритми скорочення перебору, алгоритми на графах, складність обчислень
}}
'''Ставровський Андрій Борисович''' ([[5 березня]] [[1957]], м. [[Київ]] — [[21 березня]] [[2024]]<ref>{{Cite web|url=https://t.me/cyberknu/1979|title=КУБІК : твій СПФ|website=Telegram|access-date=2024-04-07}}</ref>, м. [[Київ]]) — український [[кібернетик]] і педагог, [[кандидат фізико-математичних наук]] (1989), доцент кафедри теоретичної кібернетики [[Факультет комп'ютерних наук та кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка|факультету комп'ютерних наук та кібернетики]] [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Київського національного університету імені Тараса Шевченка]]<ref>{{Cite web|url=http://csc.knu.ua/uk/person/stavrovskyi|title=Сторінка на сайті факультету}}</ref>.

== Біографія ==
1979 року закінчив [[Факультет комп'ютерних наук та кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка|факультет кібернетики]] [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Київського національного університету імені Тараса Шевченка]].

Працював у Київському університеті з 1979 року.

Кандидатська дисертація «Скінченні автомати над прямими добутками вільних півгруп і груп» (1989).

== Наукові інтереси ==
* теорія формальних мов
* дискретна математика та її застосування

== Основні наукові праці та посібники ==
* Техніка програмування мовою СІ. К., 1993 (у співавт.);
* Вступний курс програмування. К., 1998 (у співавт.);
* Турбо Паскаль 7.0. Учебник. К., 2000;
* Теорія графів у задачах: Навч. посіб. К., 2006 (у співавт.);
* Програмуємо правильно. Навч. посіб. К., 2007.

== Джерела ==
* [http://csc.knu.ua/uk/person/stavrovskyi Ставровський Андрій Борисович на сайті кафедри]
* [https://web.archive.org/web/20121007233834/http://wiki.univ.kiev.ua/index.php?title=Факультет_кібернетики Енциклопедія факультету кібернетики ]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{нормативний контроль}}
{{ukr-sci-stub}}

[[Категорія:Українські кібернетики]]

title: Ставровський Андрій Борисович

Народився: 5 березня 1957 (68 років) · Київ, Українська РСР, СРСР

Діяльність: кібернетик, викладач університету

Alma mater: Факультет комп'ютерних наук та кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка (1979) · Гімназія № 178d (1974)

Заклад: КНУ імені Тараса Шевченка

Вчене звання: доцент

Науковий ступінь: кандидат фізико-математичних наук (1990)

Науковий керівник: Глушков Віктор Михайлович і Горшков Павло Володимировичd


text:
# Апарат для визначення коксівності нафтопродуктів (за Конрадсоном)
Апарат для визначення коксівності нафтопродуктів (за Конрадсоном)
Зважену кількість зразка поміщають в тигель і витримують при високій температурі протягом встановленого періоду часу. Потім тигель з коксівним залишком охолоджують в ексикаторі і зважують. Залишок розраховують у відсотках від початкового кількості зразка. У комплект входять: фарфоровий тигель, штатив-тринога, тигель Скідмора, зовнішній залізний тигель з кришкою, ковпак з витяжною трубою, вогнетривкий блок. Нагрівання здійснюється за допомогою газового пальника Меккера.
Методика регламентується: ASTM D189, D6074; ISO 6615.

wikitext:
[[Файл:Апарат для визначення коксового залишка по Конрадсону CCR11.jpg|thumb|200px|Апарат для визначення коксівності нафтопродуктів (за Конрадсоном)]]
[[Файл:Апарат для визначення коксового залишка по Конрадсону CCR1.jpg|left|thumb|200px|Складові апарата для визначення коксівності нафтопродуктів (за Конрадсоном)]]

'''Апарат для визначення коксівності нафтопродуктів (за Конрадсоном)'''

Зважену кількість зразка поміщають в [[тигель]] і витримують при високій температурі протягом встановленого періоду часу. Потім тигель з коксівним залишком охолоджують в [[ексикатор]]і і зважують. Залишок розраховують у відсотках від початкового кількості зразка. У комплект входять: фарфоровий тигель, штатив-тринога, тигель Скідмора, зовнішній залізний тигель з кришкою, ковпак з витяжною трубою, вогнетривкий блок. Нагрівання здійснюється за допомогою газового пальника Меккера.

Методика регламентується: ASTM D189, D6074; ISO 6615.

==Література і джерела==
* [https://www.ua.nha-spb.ru/products/tl1/ Апарат для визначення коксівності нафтопродуктів (за Конрадсоном)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130206201913/http://www.ua.nha-spb.ru/products/tl1 |date=6 лютого 2013 }}
* [http://www.soctrade.com/cat/oil/koksuemost_po_konradsonu.html Коксуемость по Конрадсону] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200225152850/http://www.soctrade.com/cat/oil/koksuemost_po_konradsonu.html |date=25 лютого 2020 }}
* [http://www.simas.ru/work/specneft/fueloil/coke/cokes.html ПРИБОР ДЛЯ ОПРЕДЕЛЕНИЯ КОКСУЕМОСТИ ПО КОНРАДСОНУ.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200131013953/http://www.simas.ru/work/specneft/fueloil/coke/cokes.html |date=31 січня 2020 }}

[[Категорія:Нафта]]


text:
# Вежа Герста
Вежа Ге́рста (англ. Hearst Tower) — хмародер у Нью-Йорку, спроєктований англійським архітектором Норманом Фостером. Штаб-квартира корпорації Герста.
У 20ті роки XX століття Вільям Рендольф Герст замовив проєкт штаб-квартири своєї компанії у Нью-Йорку Джозефові Урбану. У 1928 році за $2 млн було збудовано 6-ти поверховий будинок площею 3,700 м². Планувалося, що ця 6-поверхова будівля стане основою нового хмарочосу, проте Велика депресія відклала ці плани на невизначений термін. І лише 80 років потому, було добудовано 40 поверхів, та 4 травня 2006 відкрито Вежу Герста.
Вежа була спроєктована архітектором Норманом Фостером. Висота вежі — 182 м, 46 поверхів. У 2006 році хмарочос отримав нагороду Emporis Skyscraper Award, як найкращий хмарочос у світі, збудований в цьому році.

## Виноски
1. ↑  archINFORM — 1994.
2. ↑  New York Post. Архів оригіналу за 13 червня 2006. Процитовано 13 червня 2006. [Архівовано 2006-06-13 у Wayback Machine.]
3. ↑  Emporis Awards. Emporis. Архів оригіналу (html) за 10 липня 2011. Процитовано 17 січня 2007. [Архівовано 2011-07-10 у Wayback Machine.]

title: Вежа Герста

wikitext:
{{Картка Надвисокий Хмарочос
|назва_будівлі  = Вежа Герста <br /> Hearst Tower
|зображення     = Hearstowernyc.JPG
|місцезнаходження = [[Нью-Йорк]], [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус         = Збудовано
|завершено      = 2006
|дах            = 182.0 м
|останній поверх =
|поверхів       = 46
|ліфт           =
|архітектор     = [[Норман Фостер]]
|сторінка_на_SkyscraperPage = [http://skyscraperpage.com/cities/?buildingID=3559 3559]
}}
'''Вежа Ге́рста''' ({{lang-en|Hearst Tower}}) — хмародер у [[Нью-Йорк]]у, спроєктований англійським архітектором [[Норман Фостер|Норманом Фостером]]. Штаб-квартира корпорації [[Вільям Рендольф Герст|Герста]].

У 20ті роки XX століття Вільям Рендольф Герст замовив проєкт штаб-квартири своєї компанії у Нью-Йорку Джозефові Урбану. У 1928 році за $2 млн було збудовано 6-ти поверховий будинок площею 3,700 м². Планувалося, що ця 6-поверхова будівля стане основою нового хмарочосу, проте [[Велика депресія]] відклала ці плани на невизначений термін. І лише 80 років потому, було добудовано 40 поверхів, та 4 травня [[2006]]<ref>{{Cite web |url=http://www.nypost.com/business/62667.htm |title=''New York Post'' |accessdate=13 червня 2006 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20060613223829/http://www.nypost.com/business/62667.htm |archivedate=13 червня 2006 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060613223829/http://www.nypost.com/business/62667.htm |date=2006-06-13 }}</ref> відкрито Вежу Герста.

Вежа була спроєктована архітектором [[Норман Фостер|Норманом Фостером]]. Висота вежі — 182 м, 46 поверхів. У 2006 році хмарочос отримав нагороду [[Emporis Skyscraper Award]],<ref name=Emporis_awards>{{cite web
 |title       = Emporis Awards
 |publisher   = [[Emporis]]
 |url         = http://app03.emporis.com/?nav=overviewofwinners&lng=3
 |format      = html
 |accessdate  = 2007-01-17
 |deadurl     = yes
 |archiveurl  = https://web.archive.org/web/20110710191319/http://app03.emporis.com/?nav=overviewofwinners&lng=3
 |archivedate = 2011-07-10
}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110710191319/http://app03.emporis.com/?nav=overviewofwinners&lng=3 |date=2011-07-10 }}</ref> як найкращий хмарочос у світі, збудований в цьому році.

[[Файл:Hearst Tower Lobby October 2006.jpg|thumb|left|200px|Інтер'єр вестибюля з «Cafe 57»]]

== Виноски ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20081102054354/http://www.hearstcorp.com/tower/ The Hearst Tower Project]

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Хмарочоси Нью-Йорка]]
[[Категорія:Споруди, збудовані 2006]]
[[Категорія:Споруди Мангеттена]]
[[Категорія:Будівлі Нормана Фостера]]
[[Категорія:Архітектура хай-теку]]

title: Інформація

Розташування: Нью-Йорк, США

Країна: США

Статус: Збудовано

Стиль: хай-тек

title: Висота

title: Інше

Архітектор: Норман Фостер


text:
# Луїджі Радіче
Луїджі Радіче (італ. Luigi Radice, * 15 січня 1935, Чезано-Мадерно—7 грудня 2018) — колишній італійський футболіст, захисник. По завершенні ігрової кар'єри — футбольний тренер.
Як гравець насамперед відомий виступами за клуб «Мілан», а також національну збірну Італії.
Триразовий чемпіон Італії. Володар Кубка європейських чемпіонів. Чемпіон Італії (як тренер).

## Клубна кар'єра
Вихованець футбольної школи клубу «Мілан». Дорослу футбольну кар'єру розпочав 1955 року в основній команді того ж клубу, в якій провів чотири сезони, взявши участь у 20 матчах чемпіонату. За цей час двічі виборював титул чемпіона Італії.
Згодом з 1959 по 1961 рік грав у складі команд клубів «Трієстина» та «Падова».
1961 року повернувся до клубу «Мілан», за який відіграв 4 сезони. За цей час додав до переліку своїх трофеїв ще один титул чемпіона Італії, ставав володарем Кубка європейських чемпіонів. Завершив професійну кар'єру футболіста виступами за команду «Мілан» у 1965 році.

## Виступи за збірну
1961 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Італії. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала усього 3 роки, провів у формі головної команди країни лише 5 матчів. У складі збірної був учасником чемпіонату світу 1962 року у Чилі.

## Кар'єра тренера
Розпочав тренерську кар'єру, повернувшись до футболу після невеликої перерви, 1969 року, очоливши тренерський штаб клубу «Монца». Від самого початку тренерської роботи робив ставку на застосування колективного пресингу по всьому полі.
Надалі протягом майже тридцяти років очолював цілу низку італійських команд — був головним тренером в клубах «Тревізо», «Чезена», «Фіорентина», «Кальярі», «Торіно», «Болонья», «Мілан», «Барі», «Інтернаціонале» та «Рома». З «Торіно» вигравав чемпіонат Італії в сезоні 1975/1976.
Наразі останнім місцем тренерської роботи був клуб «Монца», команду якого Луїджі Радіче очолював як головний тренер до 1998 року.
Помер 7 грудня 2018 року у віці 83 роки, після тривалої хвороби.

## Статистика виступів

### Статистика клубних виступів
| Сезон   | Клуб        | Чемпіонат | Чемпіонат | Чемпіонат | Чемпіонат |
| Сезон   | Клуб        | Ліга      | Ігор      | Голів     |           |
| ------- | ----------- | --------- | --------- | --------- | --------- |
| 1955-56 | «Мілан»     | A         | 8         | 0         |           |
| 1956-57 | «Мілан»     | A         | 1         | 0         |           |
| 1957-58 | «Мілан»     | A         | 9         | 0         |           |
| 1958-59 | «Мілан»     | A         | 2         | 0         |           |
| 1959-60 | «Трієстина» | B         | 31        | 0         |           |
| 1960-61 | «Падова»    | A         | 23        | 0         |           |
| 1961-62 | «Мілан»     | A         | 28        | 1         |           |
| 1962-63 | «Мілан»     | A         | 23        | 0         |           |
| 1963-64 | «Мілан»     | A         | 0         | 0         |           |
| 1964-65 | «Мілан»     | A         | 2         | 0         |           |
| Усього  | Усього      | Усього    | 127       | 1         |           |

## Титули та досягнення

### Як гравця
- Чемпіон Італії (3):

«Мілан»: 1956/1957, 1958/1959, 1961/1962
- Володар Кубка європейських чемпіонів (1):

«Мілан»: 1962/1963
- Володар Латинського кубка (1):

«Мілан»: 1956

### Як тренера
- Чемпіон Італії (1):

«Торіно»: 1975/1976

title: Луїджі Радіче

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Луїджі Радіче
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я =
| місце-народження = [[Чезано-Мадерно]]
| країна-народження = [[Італія]]
| дата-народження = 15.01.1935
| дата-смерті = 07.12.2018
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| юнацькі-роки = 1953–1954
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|ITA}} [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1955–1959 | {{Прапорець|ITA}} | [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]] | 20 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1959–1960 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Трієстина]]» | 31 |0}}
{{Футболіст рядок 0|1960–1961 | {{Прапорець|ITA}} | [[Падова (футбольний клуб)|«Падова»]] | 24 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1961–1965 | {{Прапорець|ITA}} | [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]] | 53 |1}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1961–1963 | {{Прапорець|ITA}} | [[збірна Італії з футболу|Італія]] | 5 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1969–1970 | {{Прапорець|ITA}} | [[Монца (футбольний клуб)|«Монца»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|? | {{Прапорець|ITA}} | [[Тревізо (футбольний клуб)|«Тревізо»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1972–1973 | {{Прапорець|ITA}} | [[Чезена (футбольний клуб)|«Чезена»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1973–1974 | {{Прапорець|ITA}} | [[Фіорентина (футбольний клуб)|«Фіорентина»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1975 | {{Прапорець|ITA}} | [[Кальярі (футбольний клуб)|«Кальярі»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1975–1980 | {{Прапорець|ITA}} | [[Торіно (футбольний клуб)|«Торіно»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1980–1981 | {{Прапорець|ITA}} | [[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1981–1982 | {{Прапорець|ITA}} | [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1982–1983 | {{Прапорець|ITA}} | [[Барі (футбольний клуб)|«Барі»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1983–1984 | {{Прапорець|ITA}} | [[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Інтернаціонале»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1984–1989 | {{Прапорець|ITA}} | [[Торіно (футбольний клуб)|«Торіно»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1989–1990 | {{Прапорець|ITA}} | [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1990–1991 | {{Прапорець|ITA}} | [[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1991–1993 | {{Прапорець|ITA}} | [[Фіорентина (футбольний клуб)|«Фіорентина»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1993 | {{Прапорець|ITA}} | [[Кальярі (футбольний клуб)|«Кальярі»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1995–1996 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Дженоа]]»}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1996–1998 | {{Прапорець|ITA}} | [[Монца (футбольний клуб)|«Монца»]]}}
{{Футбольний тренер кінець}}
| пк-поновлення = [[11 жовтня]] [[2011]]
| збірна-поновлення = [[11 жовтня]] [[2011]]
}}
'''Луїджі Радіче''' ({{lang-it|Luigi Radice}}, * [[15 січня]] [[1935]], [[Чезано-Мадерно]]—[[7 грудня]] [[2018]]) — колишній італійський [[футбол]]іст, [[Захисник (футбол)|захисник]]. По завершенні ігрової кар'єри — футбольний тренер.

Як гравець насамперед відомий виступами за клуб [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]], а також [[збірна Італії з футболу|національну збірну Італії]].

Триразовий [[Серія A (Італія)|чемпіон Італії]]. Володар [[Ліга чемпіонів УЄФА|Кубка європейських чемпіонів]]. [[Серія A (Італія)|Чемпіон Італії]] (як тренер).

== Клубна кар'єра ==
Вихованець футбольної школи клубу [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]. Дорослу футбольну кар'єру розпочав 1955 року в основній команді того ж клубу, в якій провів чотири сезони, взявши участь у 20 матчах чемпіонату. За цей час двічі виборював титул [[Серія A (Італія)|чемпіона Італії]].

Згодом з 1959 по 1961 рік грав у складі команд клубів «[[Трієстина]]» та [[Падова (футбольний клуб)|«Падова»]].

1961 року повернувся до клубу [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]], за який відіграв 4 сезони. За цей час додав до переліку своїх трофеїв ще один титул [[Серія A (Італія)|чемпіона Італії]], ставав володарем [[Ліга чемпіонів УЄФА|Кубка європейських чемпіонів]]. Завершив професійну кар'єру футболіста виступами за команду «Мілан» у 1965 році.

== Виступи за збірну ==
1961 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Італії з футболу|національної збірної Італії]]. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала усього 3 роки, провів у формі головної команди країни лише 5 матчів. У складі збірної був учасником [[Чемпіонат світу з футболу 1962|чемпіонату світу 1962 року]] у [[Чилі]].

== Кар'єра тренера ==
Розпочав тренерську кар'єру, повернувшись до футболу після невеликої перерви, 1969 року, очоливши тренерський штаб клубу [[Монца (футбольний клуб)|«Монца»]]. Від самого початку тренерської роботи робив ставку на застосування колективного пресингу по всьому полі.

Надалі протягом майже тридцяти років очолював цілу низку італійських команд — був головним тренером в клубах [[Тревізо (футбольний клуб)|«Тревізо»]], [[Чезена (футбольний клуб)|«Чезена»]], [[Фіорентина (футбольний клуб)|«Фіорентина»]], [[Кальярі (футбольний клуб)|«Кальярі»]], [[Торіно (футбольний клуб)|«Торіно»]], [[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]], [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]], [[Барі (футбольний клуб)|«Барі»]], [[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Інтернаціонале»]] та [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]. З «Торіно» вигравав чемпіонат Італії в [[Серія A 1975–76|сезоні 1975/1976]].

Наразі останнім місцем тренерської роботи був клуб [[Монца (футбольний клуб)|«Монца»]], команду якого Луїджі Радіче очолював як головний тренер до 1998 року.

Помер 7 грудня 2018 року у віці 83 роки<ref>{{Cite web |url=https://football24.ua/pomer_legendarniy_zahisnik_milana_radiche__vin_vigravav_dlya_klubu_pershiy_kubok_chempioniv_n505850/?fshare |title=Помер легендарний захисник Мілана Радіче – він вигравав для клубу перший Кубок чемпіонів |accessdate=7 грудня 2018 |archive-date=9 грудня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181209124109/https://football24.ua/pomer_legendarniy_zahisnik_milana_radiche__vin_vigravav_dlya_klubu_pershiy_kubok_chempioniv_n505850/?fshare }}</ref>, після тривалої хвороби<ref>{{Cite web |url=https://www.afp.com/en/news/831/torino-pay-tribute-maestro-radice-doc-1bf3kg3 |title=Torino pay tribute to 'maestro' Radice |accessdate=7 грудня 2018 |archive-date=9 грудня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181209124353/https://www.afp.com/en/news/831/torino-pay-tribute-maestro-radice-doc-1bf3kg3 }}</ref>.

== Статистика виступів ==

=== Статистика клубних виступів ===
{|class="wikitable" style="font-size: 95%; text-align: center;"
|-
!rowspan="2"|Сезон
!rowspan="2"|Клуб
!colspan="4"|Чемпіонат
|-
!Ліга!!Ігор!!Голів
|-
|1955-56
|rowspan="4" valign=center align=left|{{Прапорець|ITA}} [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]
|[[Серія A 1955–56|A]]||8||0
|-
|1956-57
|[[Серія A 1956–57|A]]||1||0
|-
|1957-58
|[[Серія A 1957–58|A]]||9||0
|-
|1958-59
|[[Серія A 1958–59|A]]||2||0
|-
|1959-60
|rowspan="1" valign=center align=left|{{Прапорець|ITA}} «[[Трієстина]]»
|[[Серія B 1959–60|B]]||31||0
|-
|1960-61
|rowspan="1" valign=center align=left|{{Прапорець|ITA}} [[Падова (футбольний клуб)|«Падова»]]
|[[Серія A 1960–61|A]]||23||0
|-
|1961-62
|rowspan="4" valign=center align=left|{{Прапорець|ITA}} [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]
|[[Серія A 1961–62|A]]||28||1
|-
|1962-63
|[[Серія A 1962–63|A]]||23||0
|-
|1963-64
|[[Серія A 1963–64|A]]||0||0
|-
|1964-65
|[[Серія A 1964–65|A]]||2||0
|-
! colspan="3"|Усього !!127 !! 1
|-
|}

== Титули та досягнення ==

=== Як гравця ===
* [[Файл:Scudetto.svg|18пкс]] [[Серія A (Італія)|Чемпіон Італії]] '''(3)''':
: [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]: [[Італійська Серія A 1956–1957|1956/1957]], [[Італійська Серія A 1958–1959|1958/1959]], [[Італійська Серія A 1961–1962|1961/1962]]
* [[Файл:Coppacampioni (closer).png|20пкс]] Володар [[Ліга чемпіонів УЄФА|Кубка європейських чемпіонів]] '''(1)''':
: [[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]: [[Кубок європейських чемпіонів 1962—1963|1962/1963]]
* [[Латинський кубок|Володар Латинського кубка]] '''(1)''':
:[[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]: [[Латинський кубок 1956|1956]]

=== Як тренера ===
* [[Файл:Scudetto.svg|18пкс]] [[Серія A (Італія)|Чемпіон Італії]] '''(1)''':
: «[[Торіно]]»: [[Італійська Серія A 1975–1976|1975/1976]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
* [http://www.figc.it/nazionali/DettaglioConvocato?codiceConvocato=865&squadra=1 Статистика виступів за збірну на сайті Федерації футболу Італії.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160611025557/http://www.figc.it/nazionali/DettaglioConvocato?codiceConvocato=865&squadra=1 |date=11 червня 2016 }} {{ref-it}}
* [http://www.enciclopediadelcalcio.it/RadiceLuigi.html Дані про гравця в «Енциклопедії футболу».] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304120444/http://www.enciclopediadelcalcio.it/RadiceLuigi.html |date=4 березня 2016 }} {{ref-it}}
{{Бібліоінформація}}
{{Navboxes
|title= Тренерські позиції Луїджі Радіче
|list1={{Тренери ФК Барі}}
{{Тренери ФК Болонья}}
{{Тренери ФК Дженоа}}
{{Тренери ФК Інтернаціонале}}
{{Тренери ФК Кальярі}}
{{Тренери ФК Мілан}}
{{Тренери ФК Рома}}
{{Тренери ФК Торіно}}
{{Тренери ФК Фіорентіна}}}}
{{Склад збірної Італії на чемпіонаті світу 1962}}
{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Радіче Луїджі}}

[[Категорія:Італійські футболісти]]
[[Категорія:Італійські футбольні тренери]]
[[Категорія:Гравці збірної Італії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Мілана»]]
[[Категорія:Футболісти «Трієстини»]]
[[Категорія:Футболісти «Падови»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Монца»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Тревізо»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Чезена»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Кальярі»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Торіно»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Інтернаціонале»]]

title: Особисті дані

Смерть: 7 грудня 2018 (83 роки)

Громадянство: Італія

Позиція: захисник

title: Юнацькі клуби

«Мілан»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Мілан» · 20 · (0)

«Трієстина» · 31 · (0)

«Падова» · 24 · (0)

«Мілан» · 53 · (1)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Італія · 5 · (0)

title: Тренерська діяльність***

Роки: Команда · Посада

«Монца»

«Тревізо»

«Чезена»

«Фіорентина»

«Кальярі»

«Торіно»

«Болонья»

«Мілан»

«Барі»

«Інтернаціонале»

«Торіно»

«Рома»

«Болонья»

«Фіорентина»

«Кальярі»

«Дженоа»

«Монца»

Тренерська діяльність***: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 11 жовтня 2011.

Тренерська діяльність***: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 11 жовтня 2011.

Тренерська діяльність***: *** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# 4970 Друян
4970 Друян  (4970 Druyan) — астероїд головного поясу, відкритий 12 листопада 1988 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,504.

title: 4970 Друян

wikitext:
{{Планета
| назва = 4970 Друян
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Елеанор Френсіс Гелін|Е. Гелін]]
| місце відкриття = [[Паломарська обсерваторія]]
| дата відкриття = [[12 листопада]] [[1988]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1988 VO2''' <br />1951 YB
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|4970|2014.05.07|2013.04.16}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,741990821105 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,049459137258 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,395724979181 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,144534888157
| орбітальний період = 1354,421591677 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,265796117111 °/д
| середня аномалія = 310,7931174551°
| нахил орбіти = 7,232784845730°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 292,1956573300°
| арг_перицентру = 130,3330708292°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 13,3
| спектр_тип =
}}

'''4970 Друян ''' (4970 Druyan) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[12 листопада]] [[1988]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,504.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Друян}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (4901-5000)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|4970}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|4969 Lawrence|4971 Hoshinohiroba}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1988]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті з Паломарської обсерваторії]]
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті Елеанор Френсіс Гелін]]

title: 4970 Друян

Відкривач: Е. Гелін

Місце відкриття: Паломарська обсерваторія

Дата відкриття: 12 листопада 1988

title: Позначення

Названа на честь: Енн Друян

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# SMAW
SMAW , MK 153 Mod 0(/smɔː/, чит. "Смо", англ. Shoulder-launched Multi-purpose Assault Weapon — багатоцільова штурмова зброя, що запускається з плеча, індекс морської піхоти MK 153 Mod 0) — американський ручний гранатомет, призначений для знищення фортифікаційних споруд, неброньованої та легкоброньованої техніки. Прийнятий на озброєння в 1984.

## Історія створення та виробництва
Гранатомет виготовляється американською компанією McDonnell Douglas Missile Systems Co. в Сент-Луїсі, штат Міссурі, на замовлення командування Корпусу морської піхоти США. В основу при створенні SMAW були покладені напрацювання за власною програмою переносної протитанкової зброї ближньої дальності (Short-Range Man-Portable Antitank Weapon Technology, скор. SMAWT), головним інженером проекту був Берні Кобб зі своїм помічником Дональдом Іфшиним, обидва з Армійської дослідницької лабораторії) був розроблений і випробуваний зразок протитанкової зброї калібром 81 мм, довжиною близько 790 мм (31 дюйм), вагою пускової труби трохи більше 3,6 кг (8 фунтів), з влитим відкритим механічним прицілом гвинтівкового типу  з 3-кратним збільшенням та далекомірною лінійкою для стрільби з плеча за цілями на відстані до 350 метрів  та початковою швидкістю польоту гранати близько 365 м/сек,  як потенційна заміна для гранат сімейства M72 . Крім описаних прицільних пристосувань, проводилися експерименти із застосування SMAWT з 1-кратним прицілом від M72A2,  3-кратним прицілом XM73,  2,5-кратним прицілом РПГ-7 . Пускова труба SMAWT виготовлялася з листкового полімерного матеріалу, армованого скловолоконною ниткою (автоматизована технологія виробництва передбачала обмотку заготівлі труби ниткою та накладення поверх неї чергового шару гарячого тонкоплівкового полімеру). Для SMAWT було розроблено модифікований підривник M530A1.
Варіант SMAW, що проходив доведення та випробування у 1980-ті рр. за своїми габаритними характеристиками небагатьом відрізняється від SMAWT початку 1970-х (на кілька міліметрів коротше по довжині та товщі у діаметрі, плечовий упор іншої форми). Також при створенні SMAW були використані елементи ізраїльського ручного протитанкового гранатомета B-300, розробленого наприкінці 1970-х рр., що добре зарекомендував себе.
SMAW успішно застосовувався підрозділами морської піхоти в ході війни в Перській затоці в 1991 році, за підсумками позитивного досвіду бойового застосування зброї був замовлений в модифікованому вигляді командуванням Армії США для оснащення ним 82 повітряно-десантної дивізії. Крім MDMSC як генерального підрядника та виробника гранат, за забезпечення пусковими трубами відповідає компанія Talley Defense Systems в Месі, штат Аризона, 95 % корпусу пускової труби виготовляється з вуглецевого волокна (в п'ять разів міцнішого, ніж листова сталь) на фабриці матеріалів компанії Fiber Innovations, Inc., у Волполі, штат Массачусетс.

## Призначення
У тактичному плані передбачається використовувати гранатомет для руйнування польових фортифікаційних споруд, пророблення проходів у загородженнях, стінах будівель, знищення неброньованої та легкоброньованої техніки. Як додаткове завдання розглядається знищення броньованих цілей та довготривалих фортифікаційних споруд. Дальність ефективної стрільби із гранатомета SMAW — до 500 метрів.
Американська Військова облікова спеціальність стрільців-гранатометників офіційно називається «штурмовик-винищувач танків» (MOS 0351 Antitank Assaultman). Організаційно, стрілки-гранатометники SMAW зведені в штурмові секції (відділення) по дванадцять осіб особового складу та сержант-командир. Кожна секція у свою чергу складається з шести розрахунків-бойових двійок, у кожній двійці гранатометник і помічник-зарядний. За штатом належить шість гранатометів на одну штурмову секцію у складі взводу вогневої підтримки роти морської піхоти. Взвод вогневої підтримки існує як єдиний підрозділ тільки в адміністративно-тилових (розквартирування та забезпечення), логістичних (транспортування та постачання) та навчальних цілях (підготовка особового складу), у будь-якій іншій ситуації його особовий склад несе службу, будучи відрядженим до лінійних підрозділів. Бойові двійки діють разом із стрілецькими взводами морської піхоти, за якими вони закріплюються на час проведення тієї чи іншої операції.
В комплект до гранатомета входять: пусковий пристрій MK 153, термобарична реактивна граната MK 3, навчальна граната MK 4, 9-мм пристрілювальний патрон MK 217.

## Конструкція
У конструкції пускового пристрою SMAW гранатомета використовується давно відпрацьована в протитанкових гранатометах схема. Гладкоствольна пускова труба багаторазового використання калібру 83 мм у задній частині має розширення для відведення розширюваних газів двигуна реактивної гранати. Спусковий механізм електромагнітного типу із запобіжним пристроєм змонтований в окремому корпусі разом із пістолетною рукояткою. Зверху до пускової труби кріпиться денний оптичний приціл або універсальний нічний приціл AN/PVS-4. Прицільні пристосування крім вбудованого механічного прицілу і знімного оптичного прицілу включають пристрілочний пристрій з відокремленим магазином на 6 патронів калібру 9 мм, що являє собою алюмінієвий ствол, закріплений з правого боку пускової труби і призначений для здійснення пристрілки по цілі трасувальною кулею. Зовнішня балістика 9-мм кулі, що застосовується, схожа з балістикою 83-мм гранати на відстані не більше 250 метрів. Спочатку стрілок робить грубе наведення механічним або оптичним прицілом, потім здійснює пристрілку, після чого, скоригувавши вогонь, стріляє гранатою. Для економії часу, при стрільбі на ближніх дистанціях, пристрілювання можна знехтувати.

## Боєприпаси
Основним боєприпасом для гранатомета SMAW є термобарична реактивна граната MK 3 HEDP (англ. High-Explosive Dual-Purpose — «фугасний, подвійного призначення»), що містить 1,1 кг вибухової речовини. Підривач розрахований на миттєву детонацію при стрільбі по броньованих об'єктах та для пророблення проходів у стінах та загородженнях, або на підрив із уповільненням при ураженні неброньованих цілей та фортифікаційних споруд із земляною або піщаною обсипкою, або обкладених мішками з піском.
Кумулятивна граната HEAA (англ. High-Explosive Anti-Armor — «бронебійно-фугасний») здатна пробити до 600 мм катаної гомогенної броньової сталі.
Обидва боєприпаси мають однакову рухову частину з твердопаливним ракетним двигуном та багатолопатевим аеродинамічним стабілізатором. У бойовому положенні до пускової труби заходить лише рухова частина гранати, а бойова частина знаходиться зовні.

## Модифікації

### SMAW-D
SMAW-D (D від Disposable — «одноразовий») — полегшена протибункерна модифікація гранатомета, одноразового використання за принципом «вистрілив і викинув». По конструкції близька до РПГ AT4. Не має рукоятки та знімних оптичних прицільних пристроїв, замість них має досить примітивний механічний приціл. Важить 7,25 кг (16 фунтів) у спорядженому стані. Поставляється для десантників у заводській комплектації, у герметичній пусковій трубі у вигляді готовому до бойового застосування. Призначений для ураження інженерно-фортифікаційних споруд та вогневих точок у будинках.

### SMAW-NE
SMAW-NE (англ. Novel Explosive — "нова вибухова речовина ") — боєприпаси об'ємного вибуху, які здатні руйнувати будівлі. Застосовувалися під час останніх військових дій в Афганістані та Іраку.

title: SMAW

wikitext:
{{універсальна картка}}

'''SMAW''' , {{Nobr|'''MK 153 Mod 0'''}}([[Довідка:МФА/Англійська|/smɔː/]], чит. "'''Смо'''", {{Lang-en|Shoulder-launched Multi-purpose Assault Weapon}} — багатоцільова штурмова зброя, що запускається з плеча, індекс морської піхоти {{Nobr|'''MK 153 Mod 0'''}}) — [[Сполучені Штати Америки|американський]] ручний [[гранатомет]], призначений для знищення [[Фортифікаційна споруда|фортифікаційних споруд]], неброньованої та легкоброньованої техніки. Прийнятий на озброєння в 1984<ref name="Yenne">''Yenne, Bill''. [https://books.google.com/books?id=TbByQl2h0LcC&pg=PA72 Secret Gear, Gadgets, and Gizmos: High-Tech (and Low-Tech) Innovations of the U.S. Military] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220123231240/https://books.google.com/books?id=TbByQl2h0LcC&pg=PA72|date=23 січня 2022}}. — St. Paul, Minn.: Zenith Press, 2005. — P. 72-73 — 128 p. — ISBN 978-0-7603-2115-7.</ref>.

== Історія створення та виробництва ==
Гранатомет виготовляється американською компанією [[McDonnell Douglas|McDonnell Douglas Missile Systems Co.]] в [[Сент-Луїс]]і, штат [[Міссурі (штат)|Міссурі]], на замовлення командування [[Корпус морської піхоти США|Корпусу морської піхоти США]]. В основу при створенні SMAW були покладені напрацювання за власною програмою переносної протитанкової зброї ближньої дальності (''Short-Range Man-Portable Antitank Weapon Technology'', скор. '''SMAWT'''), головним інженером проекту був Берні Кобб зі своїм помічником {{Comment|Дональдом Іфшиним|Donald J. Ifshin}}, обидва з Армійської дослідницької лабораторії)<ref>[https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=uva.x001765613;view=1up;seq=218 Awards] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220123231239/https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=uva.x001765613;view=1up;seq=218 |date=23 січня 2022 }}. // ''Army Research and Development'', November-December 1974, v. 15, no. 6, p. 28.</ref> був розроблений і випробуваний зразок протитанкової зброї калібром 81 мм, довжиною близько 790 мм (31 дюйм), вагою пускової труби трохи більше 3,6 кг (8 фунтів),<ref>[https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=uva.x001765613;view=1up;seq=48 AMC Briefs ASA (R&D) on Weapons, Battery] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220123231239/https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=uva.x001765613;view=1up;seq=48 |date=23 січня 2022 }}. // ''Army Research and Development'', March-April 1974, v. 15, no. 2, p. 2.</ref> з влитим відкритим механічним прицілом гвинтівкового типу {{Sfn|Giordano|1976|с=215}} з 3-кратним збільшенням та далекомірною лінійкою для стрільби з плеча за цілями на відстані до 350 метрів {{Sfn|Giordano|1976|с=112}} та початковою швидкістю польоту гранати близько 365 м/сек, {{Sfn|Giordano|1976|с=123}} як потенційна заміна для гранат сімейства [[M72 LAW|M72]] {{Sfn|Giordano|1976|с=1}}. Крім описаних прицільних пристосувань, проводилися експерименти із застосування SMAWT з 1-кратним прицілом від M72A2, {{Sfn|Giordano|1976|с=14}} 3-кратним прицілом XM73, {{Sfn|Giordano|1976|с=160}} 2,5-кратним прицілом [[РПГ-7]] {{Sfn|Giordano|1976|с=137}}. Пускова труба SMAWT виготовлялася з листкового полімерного матеріалу, армованого скловолоконною ниткою (автоматизована технологія виробництва передбачала обмотку заготівлі труби ниткою та накладення поверх неї чергового шару гарячого тонкоплівкового полімеру).<ref>''Halpin, Bernard M.'' [https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=uva.x001765614;view=1up;seq=20 AMMRC Gives Fibers a New Twist: New Machine Technology Improves Winding of Contoured Composites] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220123231240/https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=uva.x001765614;view=1up;seq=20 |date=23 січня 2022 }}. // ''Army Research and Development'', January-February 1973, v. 14, no. 1, pp. 12-13.</ref> Для SMAWT було розроблено модифікований [[Підривач|підривник]] M530A1<ref>''Richmond, L.'' [http://www.dtic.mil/dtic/tr/fulltext/u2/768093.pdf Modified M530A1 Fuze for Short-Range Man-Portable Antitank Weapons Technology]{{Недоступне посилання}}, June 1973.</ref>.
[[Файл:Marines_test_SMAW_at_Camp_Lejuene.jpg|ліворуч|міні|240x240пкс| Приймальні випробування РПГ морською піхотою в [[Кемп-Леджейн|Кемп-Леджен]] у 1982 році]]
Варіант SMAW, що проходив доведення та випробування у 1980-ті рр. за своїми габаритними характеристиками небагатьом відрізняється від SMAWT початку 1970-х (на кілька міліметрів коротше по довжині та товщі у діаметрі, плечовий упор іншої форми). Також при створенні SMAW були використані елементи ізраїльського ручного протитанкового гранатомета B-300, розробленого наприкінці 1970-х рр., що добре зарекомендував себе.<ref name="Yenne"/>

SMAW успішно застосовувався підрозділами морської піхоти в ході [[Війна в Перській затоці|війни в Перській затоці]] в [[1991|1991 році]], за підсумками позитивного досвіду бойового застосування зброї був замовлений в модифікованому вигляді командуванням [[Армія США|Армії США]] для оснащення ним [[82-га повітрянодесантна дивізія (США)|82 повітряно-десантної дивізії]]<ref name="PopMech">[https://books.google.ru/books?id=M2YEAAAAMBAJ&pg=PT34#v=onepage&q&f=false Army's New Bunker-Buster] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220123231239/https://books.google.ru/books?id=M2YEAAAAMBAJ&pg=PT34#v=onepage&q&f=false |date=23 січня 2022 }}. // ''[[Popular Mechanics]]'', March 1995, v. 172, no. 3, p. 34, ISSN 0032-4558.</ref>. Крім MDMSC як генерального підрядника та виробника гранат, за забезпечення пусковими трубами відповідає компанія Talley Defense Systems в [[Меса (місто)|Месі]], штат [[Аризона]],<ref name="PopMech" /> 95 % корпусу пускової труби виготовляється з [[Вуглецеве волокно|вуглецевого волокна]] (в п'ять разів міцнішого, ніж листова сталь) на фабриці матеріалів компанії Fiber Innovations, Inc., у Волполі, штат [[Массачусетс]]<ref>{{Cite video|people=Young, Scott|date2=|url=https://www.youtube.com/watch?v=bMeQf5tLznE&t=114|title=PrimeTime New England: Cover Story|format=1:54 - 2:09|location=Newton, Massachusetts|publisher=NECN|accessdate=2017-02-27}} {{Cite web |url=https://www.youtube.com/watch?v=bMeQf5tLznE&t=114 |title=Архівована копія |accessdate=2022-01-23 |archive-date=2022-01-23 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220123231239/https://www.youtube.com/watch?v=bMeQf5tLznE&t=114 }}</ref>.

== Призначення ==
[[Файл:140131-M-EX245-014_(12325436593).jpg|праворуч|міні|240x240пкс| Момент пострілу]]
У тактичному плані передбачається використовувати гранатомет для руйнування польових [[Фортифікаційна споруда|фортифікаційних споруд]], пророблення проходів у загородженнях, стінах будівель, знищення неброньованої та легкоброньованої техніки. Як додаткове завдання розглядається знищення броньованих цілей та довготривалих фортифікаційних споруд. [[Далекобійність стрілецької зброї|Дальність ефективної стрільби]] із гранатомета SMAW — до 500 метрів.

Американська [[Військово-облікова спеціальність|Військова облікова спеціальність]] стрільців-гранатометників офіційно називається «штурмовик-винищувач танків» (MOS 0351 Antitank Assaultman). [[Організаційно-штатна структура військового формування|Організаційно]], стрілки-гранатометники SMAW зведені в штурмові секції (відділення) по дванадцять осіб особового складу та сержант-командир. Кожна секція у свою чергу складається з шести [[Обслуга|розрахунків]]-бойових двійок, у кожній двійці гранатометник і помічник-зарядний. За штатом належить шість гранатометів на одну штурмову секцію у складі взводу вогневої підтримки роти морської піхоти. Взвод вогневої підтримки існує як єдиний підрозділ тільки в адміністративно-тилових (розквартирування та забезпечення), [[Тилове забезпечення|логістичних]] (транспортування та постачання) та [[Бойова підготовка|навчальних]] цілях (підготовка особового складу), у будь-якій іншій ситуації його особовий склад несе службу, будучи відрядженим до лінійних підрозділів. Бойові двійки діють разом із стрілецькими взводами морської піхоти, за якими вони закріплюються на час проведення тієї чи іншої операції.

В комплект до гранатомета входять: пусковий пристрій MK 153, термобарична реактивна граната MK 3, навчальна граната MK 4, 9-мм пристрілювальний патрон MK 217.

== Конструкція ==
У конструкції пускового пристрою SMAW гранатомета використовується давно відпрацьована в протитанкових гранатометах схема. Гладкоствольна пускова труба багаторазового використання калібру 83 мм у задній частині має розширення для відведення розширюваних газів двигуна реактивної гранати. Спусковий механізм електромагнітного типу із запобіжним пристроєм змонтований в окремому корпусі разом із пістолетною рукояткою. Зверху до пускової труби кріпиться денний [[оптичний приціл]] або універсальний [[Прилад нічного бачення|нічний приціл]] AN/PVS-4. [[Приціл|Прицільні пристосування]] крім вбудованого механічного прицілу і знімного оптичного прицілу включають пристрілочний пристрій з відокремленим магазином на 6 патронів калібру 9 мм, що являє собою алюмінієвий [[ствол]], закріплений з правого боку пускової труби і призначений для здійснення пристрілки по цілі [[Трасувальний снаряд|трасувальною кулею]]. [[Зовнішня балістика]] 9-мм кулі, що застосовується, схожа з балістикою 83-мм гранати на відстані не більше 250 метрів. Спочатку стрілок робить грубе наведення механічним або оптичним прицілом, потім здійснює пристрілку, після чого, скоригувавши вогонь, стріляє гранатою. Для економії часу, при стрільбі на ближніх дистанціях, пристрілювання можна знехтувати.

== Боєприпаси ==
Основним боєприпасом для гранатомета SMAW є термобарична реактивна граната MK 3 HEDP ({{Lang-en|High-Explosive Dual-Purpose}} — «''фугасний, подвійного призначення''»), що містить 1,1 кг [[Вибухові речовини|вибухової речовини]]. [[Підривач]] розрахований на миттєву [[Детонація|детонацію]] при стрільбі по броньованих об'єктах та для пророблення проходів у стінах та загородженнях, або на підрив із уповільненням при ураженні неброньованих цілей та фортифікаційних споруд із земляною або піщаною [[Обсипка|обсипкою]], або обкладених мішками з піском.

[[Кумулятивний ефект|Кумулятивна граната]] HEAA ({{Lang-en|High-Explosive Anti-Armor}} — «''бронебійно-фугасний''») здатна пробити до 600 мм катаної гомогенної [[Броня|броньової сталі]].

Обидва боєприпаси мають однакову рухову частину з [[Твердопаливний ракетний двигун|твердопаливним ракетним двигуном]] та багатолопатевим аеродинамічним стабілізатором. У бойовому положенні до пускової труби заходить лише рухова частина гранати, а бойова частина знаходиться зовні.

== Модифікації ==

=== SMAW-D ===
{{main|M141 Bunker Defeat Munition}}
'''SMAW-D''' ('''D''' від ''Disposable'' — «одноразовий») — полегшена протибункерна модифікація гранатомета, одноразового використання за принципом «вистрілив і викинув». По конструкції близька до РПГ [[AT4]]. Не має рукоятки та знімних оптичних прицільних пристроїв, замість них має досить примітивний механічний приціл. Важить 7,25 кг (16 фунтів) у спорядженому стані. Поставляється для [[Морський десант|десантників]] у заводській комплектації, у герметичній пусковій трубі у вигляді готовому до бойового застосування. Призначений для ураження [[Фортифікаційна споруда|інженерно-фортифікаційних споруд]] та вогневих точок у будинках.

=== SMAW-NE ===
'''SMAW-NE''' (англ. ''Novel Explosive'' — "нова [[Вибухові речовини|вибухова речовина]] ") — [[Термобаричний боєприпас|боєприпаси об'ємного вибуху]], які здатні руйнувати будівлі. Застосовувалися під час останніх військових дій в [[Афганістан]]і та [[Ірак]]у.

== Див. також ==

* [[Список гранатометів]]

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Література ==

* {{H|Giordano|1976|''Giordano, Dominick J.'' [http://www.dtic.mil/dtic/tr/fulltext/u2/a026187.pdf Sights for Light Antitank Weapons]. — U. S. Army Human Engineering Laboratory, April 1976. — 224 p.}}
* {{Книга
|заголовок = Оружие пехоты
|оригінал =
|автор = Мураховский В.И., Федосеев С.Л.
|ISBN = 5-85139-001-8
|сторінки = 400
|рік = 1997
|видання =
|місце = М.
|видавництво = Арсенал-Пресс
}}

{{Сучасна піхотна зброя США}}
{{Портали|США|Військова техніка|Війна}}

[[Категорія:Вікіпедія:Статті з посиланнями на елементи Вікіданих без українського підпису]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Ручні гранатомети]]
[[Категорія:Гранатомети США]]

Участь у військовому конфлікті: Війна в Перській затоці

Країна походження: США

Виробник: Nammod і McDonnell Douglas

Боєприпас: 83 mm HEDPd

Калібр: 83 мм

Конструктор: Israel Military Industries

Швидкість: 220 метр на секунду