text:
# Король вечірок 3
«Король вечірок 3» (англ. Van Wilder: Freshman Year) — третій фільм із серії «Король вечірок». Є приквелом до першого фільму «Король вечірок». Вийшов на DVD.

## Зміст
Коли Ван опинився у новому коледжі, то з жахом виявив, що всі дівчата довкола дали обітницю безшлюбності. Тоді наш герой завзято береться за виправлення настільки неприйнятної для нього ситуації: він повинен звільнити школу від «сексуальних кайданів». Головне у такій справі – не перестаратися!

## В ролях
| Актор               | Роль                        |
| ------------------- | --------------------------- |
| Джонатан Беннетт    | Венс «Вен» Вайлдер-молодший |
| Крістін Кавалларі   | Кейтлін Гейс                |
| Курт Фуллер         | Дін Чарльз Рірдон           |
| Лінден Ешбі         | Венс Вайлдер                |
| Стів Таллі          | лейтенант Дірк Арнольд      |
| Нік Нак             | капрал Бенедикт             |
| Джеррі Ши           | Ю                           |
| Нестор Аарон Абсера | Фарлі                       |
| Мередіт Жангранд    | Єва                         |
| Ірен Кен            | Донгмей                     |

wikiname: ukwiki

title: Король вечірок 3

in_language: uk

wikitext:
{{Фільм
| українська назва         = Король вечірок 3
| оригінальна назва        = Van Wilder: Freshman Year
| Жанр           = [[кінокомедія|комедія]]
| Режисер       = [[Харві Глейзер]]
| Продюсер       = [[Роберт Левай]]
| сценарист      = [[Тодд Маккалло]]
[[Брент Голдберг]]
[[Девід Вагнер]]
| актори         = [[Джонатан Беннетт]]
[[Крістін Кавалларі]]
[[Курт Фуллер]]
[[Стів Таллі]]
Нестор Аарон Абсера
Нік Нак
Джеррі Ши
Мередіт Жангранд
[[Ірен Кен]]
[[Лінден Ешбі]]
| Оператор       = [[Шон Морер]]
| Композитор     = [[Натан Ванг]]
| кінокомпанія       = [[Paramount Home Entertainment]]
[[Tapestry Films]]
| кошторис         =
| країна         = {{USA}}
| тривалість = 98 хвилин
| рік = 2009
| imdb_id = 1276434
| зображення = Van Wilder Freshman Year.jpg
| попередній = [[Король вечірок 2]]
}}

'''«Король вечірок 3»''' ({{lang-en|Van Wilder: Freshman Year}}) — третій фільм із серії «[[Король вечірок (серія фільмів)|Король вечірок]]». Є приквелом до першого фільму «[[Король вечірок]]». Вийшов на [[DVD]].

== Зміст ==
Коли Ван опинився у новому коледжі, то з жахом виявив, що всі дівчата довкола дали обітницю безшлюбності. Тоді наш герой завзято береться за виправлення настільки неприйнятної для нього ситуації: він повинен звільнити школу від «сексуальних кайданів». Головне у такій справі – не перестаратися!

== В ролях ==
{{ВРоляхВерх}}
{{ВРолях|[[Джонатан Беннетт]]||Венс «Вен» Вайлдер-молодший|}}
{{ВРолях|[[Крістін Кавалларі]]||Кейтлін Гейс|}}
{{ВРолях|[[Курт Фуллер]]||Дін Чарльз Рірдон|}}
{{ВРолях|[[Лінден Ешбі]]||Венс Вайлдер|}}
{{ВРолях|[[Стів Таллі]]||лейтенант Дірк Арнольд|}}
{{ВРолях|Нік Нак||капрал Бенедикт|}}
{{ВРолях|Джеррі Ши||Ю|}}
{{ВРолях|Нестор Аарон Абсера||Фарлі|}}
{{ВРолях|Мередіт Жангранд||Єва|}}
{{ВРолях|[[Ірен Кен]]||Донгмей|}}
{{ВРоляхНиз}}

== Посилання ==
* {{imdb_title | id=1276434| title=«Король вечірок 3»}}
* [https://jarvis.net.ua/film/id/9062 «Король вечірок -3»]

{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми США 2009]]
[[Категорія:Кінокомедії 2009]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Кінокомедії США]]
[[Категорія:Молодіжні комедії]]

title: Van Wilder: Freshman Year

Жанр: комедія

Режисер: Харві Глейзер

Продюсер: Роберт Левай

Сценарист: Тодд Маккалло · Брент Голдберг · Девід Вагнер

У головних · ролях: Джонатан Беннетт · Крістін Кавалларі · Курт Фуллер · Стів Таллі · Нестор Аарон Абсера · Нік Нак · Джеррі Ши · Мередіт Жангранд · Ірен Кен · Лінден Ешбі

Оператор: Шон Морер

Композитор: Натан Ванг

Кінокомпанія: Paramount Home Entertainment · Tapestry Films

Дистриб'ютор: Paramount Famous Productionsd і Netflix

Тривалість: 98 хвилин

Мова: англійська

Країна: США

Попередній: Король вечірок 2


text:
# Lactobacillus fermentum
Lactobacillus fermentum — вид грам-позитивних факультативно анаеробних бактерій родини Lactobacillaceae. Трапляється при бродінні тваринного або рослинного матеріалу. Деякі штами вважаються пробіотиками, один штам застосовується для лікування урогенітальних інфекцій у жінок. Використовується як компонент препаратів для лікування виразкового коліту.

title: Lactobacillus fermentum

wikitext:
{{italic title}}
{{Taxobox
| name = ''Lactobacillus fermentum''
| image =
| image_width = 240px
| image_caption =
| domain = [[Бактерії]] (Bacteria)
| divisio = [[Firmicutes]]
| classis = [[Bacilli]]
| ordo = [[Lactobacillales]]
| familia = [[Lactobacillaceae]]
| genus = ''[[Lactobacillus]]''
| species = '''''L. fermentum'''''
| binomial = ''Lactobacillus fermentum''
| binomial_authority = [[Martinus Beijerinck|Beijerinck]] 1901
| subdivision_ranks = Штами
| subdivision =
Див.текст
| wikispecies =Lactobacillus fermentum
}}
'''''Lactobacillus fermentum''''' — вид [[грам-позитивні бактерії|грам-позитивних]] [[факультативні анаероби|факультативно анаеробних]] [[бактерії|бактерій]] родини [[Lactobacillaceae]]. Трапляється при бродінні тваринного або рослинного матеріалу. Деякі штами вважаються [[пробіотик]]ами, один штам застосовується для лікування урогенітальних інфекцій у жінок. Використовується як компонент препаратів для лікування [[виразковий коліт|виразкового коліту]].

== Посилання ==
* [http://bacdive.dsmz.de/index.php?search=6458&submit=Search Type strain of ''Lactobacillus fermentum'' at Bac''Dive'' — the Bacterial Diversity Metadatabase] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210628164421/https://bacdive.dsmz.de/index.php?search=6458&submit=Search |date=28 червня 2021 }}

{{Бактерії-доробити}}
{{Taxonbar|from=Q2134039}}

[[Категорія:Bacilli]]
[[Категорія:Бактерії, описані 1901]]

title: ?Lactobacillus fermentum

Домен: Бактерії (Bacteria)

Відділ: Firmicutes

Клас: Bacilli

Ряд: Lactobacillales

Родина: Lactobacillaceae

Рід: Lactobacillus

Вид: L. fermentum

Віківиди: Lactobacillus fermentum


text:
# Димитр Щилянов
Димитр Щилянов (болг. Димитър Щилянов; нар. 17 липня 1976, Сливен) — болгарський боксер, чемпіон Європи серед любителів (2002, 2004), призер чемпіонатів світу і Європи, учасник Олімпійських ігор.

## Спортивна кар'єра
1997 року Шилянов взяв участь в чемпіонаті світу в категорії до 60 кг. В першому бою здобув перемогу над Октавіаном Цику (Молдова), а в 1/8 фіналу програв Олександру Малетіну (Росія) — 6-13.
1999 року на чемпіонаті світу Димитр став бронзовим медалістом після перемог над Ігорем Сердюком (Україна) та Крістіаном Бехарано (Мексика) і поразки в півфіналі від Олексія Степанова (Росія).
2000 року на чемпіонаті Європи в категорії до 63,5 кг здобув перемоги над Свеном Парісом (Італія), Семі Сипілає (Фінляндія), в півфіналі над Віллі Бленом (Франція) — 6-5 і програв у фіналі Олександру Леонову (Росія) — 0-5.
На чемпіонаті світу 2001 на стадії чвертьфіналу Щилянов взяв реванш у Олександра Леонова — 20-19, в півфіналі переміг Віллі Блена — 33-27, а в фіналі достроково програв Діогенесу Луні (Куба).
На чемпіонаті Європи 2002, здолавши чотирьох суперників, Щилянов вийшов до фіналу, де знов переміг Віллі Блена — 18-11 і став чемпіоном.
На чемпіонаті світу 2003 Щилянов припинив боротьбу після поразки в чвертьфіналі від Мануса Бунжумнонга (Таїланд) — 11-19.
На чемпіонаті Європи 2004 Щилянов повернувся до легкої категорії і вдруге став чемпіоном.
- переміг Андрейса Ахметовса (Латвія) — 27-15
- переміг Олександра Ключко (Україна) — 38-24
- переміг Адріана Александру (Румунія) — 35-12
- переміг Дьюлу Кате (Угорщина) — 34-25
- у фіналі переміг Сельчука Айдина (Туреччина) — 32-21

На Олімпійських іграх 2004 Щилянов провів два боя.
- у першому раунді переміг Сельчука Айдина (Туреччина) — 20-11
- у другому раунді програв Аміру Хану (Велика Британія) — 21-37

title: Димитр Щилянов

wikitext:
{{Боксер|ім'я=Димитр Щилянов|пояс=|позиція1=|рейтинг2=|позиція2=|рейтинг3=|позиція3=|боїв=|перший бій=|останній бій=|перемог=|найкраща позиція=|нокаутів=|поразок=|нічиїх=|не відбулося=|боїв любительських=|перемог любительських=|нокаутів любительських=|поразок любительських=|рейтинг1=|найкращий рейтинг=|зображення=|місце проживання=|підпис=|повне ім'я=|прізвисько=|громадянство={{BUL}}|дата народження=17.7.1976|місце народження=[[Сливен]]|дата смерті=|місце смерті=|вагова категорія=[[Легка вага в боксі|легка]], [[Перша напівсередня вага в боксі|перша напівсередня]]|сайт=|стійка=|зріст=|розмах рук=|стиль=|спортивний клуб=|промоутер=|тренер=|нагороди=|ничиїх любительських=}}
{{MedalTableTop}}
{{MedalCountry|{{BUL}}}}
{{MedalSport|[[Бокс]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з боксу|Чемпіонати світу]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з боксу 1999|Х'юстон 1999]]|до 60 кг}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з боксу 2001|Белфаст 2001]]|до 63,5 кг}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з боксу|Чемпіонати Європи]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат Європи з боксу 2000|Тампере 2000]]|до 63,5 кг}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з боксу 2002|Перм 2002]]|до 63,5 кг}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з боксу 2004|Пула 2004]]|до 60 кг}}
{{MedalBottom}}
'''Димитр Щилянов''' ({{lang-bg|Димитър Щилянов}}; {{нар}} [[17 липня]] [[1976]], [[Сливен]]) — [[Болгарія|болгарський]] [[Бокс|боксер]], чемпіон Європи серед любителів (2002, 2004), призер чемпіонатів світу і Європи, учасник [[Олімпійські ігри|Олімпійських ігор]].

== Спортивна кар'єра ==
1997 року Шилянов взяв участь в [[Чемпіонат світу з боксу|чемпіонаті світу]] в категорії до 60 кг. В першому бою здобув перемогу над Октавіаном Цику (Молдова), а в 1/8 фіналу програв [[Малетін Олександр Іванович|Олександру Малетіну]] (Росія) — 6-13.

1999 року на [[Чемпіонат світу з боксу 1999|чемпіонаті світу]] Димитр став бронзовим медалістом після перемог над Ігорем Сердюком (Україна) та Крістіаном Бехарано (Мексика) і поразки в півфіналі від Олексія Степанова (Росія).

2000 року на [[Чемпіонат Європи з боксу 2000|чемпіонаті Європи]] в категорії до 63,5 кг здобув перемоги над Свеном Парісом (Італія), Семі Сипілає (Фінляндія), в півфіналі над [[Віллі Блен|Віллі Бленом]] (Франція) — 6-5 і програв у фіналі [[Леонов Олександр Миколайович|Олександру Леонову]] (Росія) — 0-5.

На [[Чемпіонат світу з боксу 2001|чемпіонаті світу 2001]] на стадії чвертьфіналу Щилянов взяв реванш у Олександра Леонова — 20-19, в півфіналі переміг Віллі Блена — 33-27, а в фіналі достроково програв [[Діогенес Луна|Діогенесу Луні]] (Куба).

На [[Чемпіонат Європи з боксу 2002|чемпіонаті Європи 2002]], здолавши чотирьох суперників, Щилянов вийшов до фіналу, де знов переміг Віллі Блена — 18-11 і став чемпіоном.

На [[Чемпіонат світу з боксу 2003|чемпіонаті світу 2003]] Щилянов припинив боротьбу після поразки в чвертьфіналі від [[Манус Бунжумнонг|Мануса Бунжумнонга]] (Таїланд) — 11-19.

На [[Чемпіонат Європи з боксу 2004|чемпіонаті Європи 2004]] Щилянов повернувся до легкої категорії і вдруге став чемпіоном.

* переміг Андрейса Ахметовса (Латвія) — 27-15
* переміг [[Ключко Олександр Михайлович|Олександра Ключко]] (Україна) — 38-24
* переміг Адріана Александру (Румунія) — 35-12
* переміг [[Дьюла Кате|Дьюлу Кате]] (Угорщина) — 34-25
* у фіналі переміг [[Сельчук Айдин|Сельчука Айдина]] (Туреччина) — 32-21

На [[Літні Олімпійські ігри 2004|Олімпійських іграх 2004]] Щилянов провів два боя.

* у першому раунді переміг [[Сельчук Айдин|Сельчука Айдина]] (Туреччина) — 20-11
* у другому раунді програв [[Амір Хан|Аміру Хану]] (Велика Британія) — 21-37

== Посилання ==

* [https://boxrec.com/media/index.php/Dimitar_Stilianov Профіль на BoxRec] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180308041549/http://boxrec.com/media/index.php/Dimitar_Stilianov |date=8 березня 2018 }}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Щилянов Димитр}}
[[Категорія:Болгарські боксери]]
[[Категорія:Боксери на літніх Олімпійських іграх 2004]]
[[Категорія:Бронзові призери чемпіонатів світу з боксу]]
[[Категорія:Срібні призери чемпіонатів світу з боксу]]
[[Категорія:Чемпіони Європи з боксу]]
[[Категорія:Срібні призери чемпіонатів Європи з боксу]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Болгарія

Народження: 17 липня 1976 (48 років) · Сливен

Вагова категорія: легка, перша напівсередня

title: Чемпіонати світу

Бронза: Х'юстон 1999 · до 60 кг

Срібло: Белфаст 2001 · до 63,5 кг

title: Чемпіонати Європи

Срібло: Тампере 2000 · до 63,5 кг

Золото:
Перм 2002 · до 63,5 кг
Пула 2004 · до 60 кг


text:
# Чоповичі
Чопо́вичі — селище в Україні, адміністративний центр Чоповицької селищної громади Коростенського району Житомирської області. Розташоване в Центральному Поліссі, на лівому березі річки Ірша, за 20 км від Малина. Населення — 1770 осіб (на 2022 рік).

## Населення
За даними перепису населення СРСР 1939 року чисельність населення становила 1 506 осіб, з них українців — 746, росіян — 53, німців — 1, євреїв — 673, поляків — 17, чехів — 10, інших — 16.

## Історія
Історія Чоповичів бере свій початок з часів Великого князівства Древлянського (ІХ-Х століття). Засновником роду та селища Чоповичі став князь-воєвода Чоп, який за особливі бойові заслуги отримав від Великого князя Древлянського землю — нагороду, яку за переказами об'їхав на коні за день та на якій і було започатковано селище.
Тривалий час історія древлян та Древлянського князівства за різних історичних обставин замовчувалася та викривлялася. Особливо негативну роль відігравали залежність древлян від Києва, Литовсько-Польської держави, Російської та Радянської імперії, котрі були не зацікавлені в об'єктивному її висвітленні. Численні історичні джерела, артефакти (залишки укріплень тощо), давні перекази, історичні архіви підтверджують стародавність селища та його заснування князем Чопом Древлянським. Так історик-краєзнавець М. І. Брицун-Ходак в книзі «Тисячолітні веди Землі Древлян на стор. 417 стверджує »…Серед названих Чоповців, Скуратовців, Меленівців, Чопи-Чоповичі найдревніша гілка Старого Роду Х віку, генеза Роду має набагато древніший корінь… Древність Роду Чопів-Чоповичів не викликає сумнівів. Вони мають глибинний корінь Племен Полуденного Світу…". Факт отримання князем Ігнатом Чопом Древлянським Грамоти на отримання землі- нагороди підтверджують також багато істориків (В.Антонович, В.Тимошенко, М. І. Брицун-Ходак, В. Баранівський, А.Томашевський, Ю. М. Кононученко-Чопівський та інші).
Є помилковою думка, що назва селища походить від нащадка князя Чопа Древлянського Ігната Чопа який володів селищем та належав до околичної руської шляхти Великого князівства Литовського та представляв раніше надані документи на право володіння землею. За військові подвиги та заслуги предків він отримав підтвердження на володіння Чоповими землями, що було затверджено відповідними документами ВКЛ на межі XV та XVI сторіч..
1847 року в Чоповичах проживало понад 3500 жителів, з яких 283 сім'ї були з роду дворян Чопівських та 84 сім'ї з інших родів.
У другій половині XIX століття почали діяти фабрика гнутих меблів, миловарний і свічковий заводи, лісопильний завод, аптека. Працювали в цей час також 7 вітряків і 4 млини.
Станом на 1900 рік село Чоповичі входило до складу Малинської волості Радомисльського повіту Київської губернії. Населення становило 6250 осіб. У Чоповичах була православна церква, діяла церковно-парафіяльна школа. Діяло 7 водяних млинів, 7 вітряків та 1 паровий млин. Працювала аптека, був 1 фельдшер. У Чоповичах було 2 постоялих двори.
Чоповичі тоді займали більшу площу — пізніше зі складу поселення було виділене теперішнє село Барвінки.
1902 року було відкрито залізницю Київ-Ковель. За 5 км на північ від Чоповичів було відкрито однойменну залізничну станцію, збудовано гарну будівлю вокзалу.
10 листопада 1921 р. під час Листопадового рейду через Чоповичі проходила Волинська повстанська група (командувач — Юрій Тютюнник) Армії УНР. Перед цим вона на короткий час здобула станцію Чоповичі. При цьому ударна група Івана Ремболовича підірвала залізничну колію, і зрізала 10 телеграфних стовпів, зіпсувавши таким чином телеграфну лінію на довжині 400 метрів. Під час бою було захоплено у полон 60 бійців з роти 399-го стрілецького полку 133-ї бригади 45-ї стрілецької дивізії московських військ та здобуто 17 коней. Проте з Коростеня надійшов ворожий панцерний поїзд і група змушена була залишити станцію. У бою загинув підполковник Болеслав Мінаківський і був тяжко поранений полковник Степан Лисогор.
У 1920-ті у селі існувало 2500 господарств та проживало близько 15000 чоповичан, діяла українська та єврейська сільради.
1923 року Чоповичі стали центром однойменного району (ліквідований 1957 року).
Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років загинуло 316 чол., на сьогодні встановлено імена 121 жителів селища.
20 жовтня 1938 року отримало статус селища міського типу.
Під час Другої світової війни 1943 року з 19 по 26 грудня за станцію Чоповичі йшли бої між радянським 25-м танковим корпусом та 1-ї танкової дивізії Вермахту, 1-ї танкової дивізії СС «Лейбштандарт» і 291-ї піхотної дивізії. В результаті червоноармійці відбили наступ.
11 жовтня 2014 року в Чоповичах урочисто перепоховано чотирьох воїнів Червоної армії, останки знайшли пошуковики ВГО «Закінчимо війну».

## Сьогодення
Чоповичі — мальовниче місце, на березі річки Ірша. Головним туристичним об'єктом є Пам'ятник легендарному князю Чопу Древлянському — засновнику Роду Чопів та селища Чоповичі. Місцем православного паломництва селища Чоповичі є урочище Кип'яче. В Чоповичах є два монастирі — чоловічий — Казанської ікони Божої Матері, та жіночий — Афонської ікони Божої Матері УПЦ МП. Урочище славиться цілющою водою, джерело ніколи не замерзало, навіть в найлютіші морози. При чоловічому монастирі є купальня, відкрита для всіх бажаючих. У сусідньому селі Загребля також дїє православний скит св. Силуана Афонського.
2010 року Чоповицькій загальноосвітній школі було надано статус гімназії. У гімназії навчається близько 400 дітей, у класах за спеціалізацією. Спортивні секції: міні-футболу, самбо, танцювальний тощо. Діє музична школа, при гімназії функціонує автошкола, де можна одержати посвідчення категорії В та С. Учні Чоповицької гімназії неодноразово перемагали у районних та обласних олімпіадах.
При гімназії діє історико-краєзнавчий музей, де було встановлено пам'ятник жертвам голодомору.

## Промисловість
- Меблева фабрика,
- Фабрика косметики «Ельфа» (виробництво тари та косметики),
- молочарня,
- лісопильні господарства,
- підприємства з вироблення блоків із коміркового бетону,
- каменерізки.

## Пам'ятки
- Рихти — гідрологічний заказник місцевого значення.
- На центральній площі селища — дві могили Героїв Радянського Союзу В. З. Вайсера і П. Ф. Захарченко. На постаменті встановлено танк Т-34.
- Пам'ятник легендарному князю Чопу Древлянському — засновнику Роду Чопів та селища Чоповичі. Споруджено за ініціативи професора Баранівського В. Ф., підтримки відомих науковців та освітян України, громади смт. Чоповичі та за кошти меценатів. Пам'ятник відкрито 24 червня 2020 року в сквері Чопович.
- Недалеко від селища розташовані два православних монастиря — жіночого монастиря на честь Афонської ікони Божої Матері і чоловічий Казанської ікони Божої Матері в урочищі Кип'яче

## Відомі люди
З Чоповичів походить родина І. А. Фещенка-Чопівського (*1884 — †1952) — вчений-металург, громадський і політичний діяч, міністр Центральної Ради та Директорії.
Уродженцями селища є:
- Лариса Письменна (*1914 — †1992) — українська письменниця, автор дитячих казок, оповідань. На фасаді місцевої школи в її честь встановлено пам'ятну дошку.
- Степан Кириченко (*1911 — †1988) — заслужений діяч мистецтв України, народний художник УРСР. На його честь встановлено пам'ятну дошку на фасаді місцевої школи.
- Фещенко Василь Іванович — Член Національної Спілки Художників України. Народний художник України.
- Баранівський Василь Федорович  — заслужений працівник освіти України, академік НАНВО України, УАПН, доктор філософських наук, професор, полковник у відставці, Ветеран ЗСУ, учасник бойових дій.
- Кириченко Дмитро Володимирович (1996—2022) — український військовослужбовець.  Загинув під час звільнення від окупантів села Лук'янівка на Київщині[8].
- Шеремет Руслан Русланович (1995—2023) — український військовослужбовець [9][10].
- Прокопенко Вадим Сергійович (1984—2023)— український військовослужбовець 78 ОДШП. Загинув від підриву міни в районі села Мала Токмачка Запорізької області [11][12]

- Чоповичі, церква святої Трійці
- Чоповичі, ворота жіночого монастиря
- Чоповичі, купальня, підмивальня чоловічого монастиря
- Одна зі старих хат селища

title: Чоповичі

wikitext:
{{Селище України
 | назва           = Чоповичі
 | прапор          = Chopovychi gromada prapor.png
 | герб            = Chopovychi gromada gerb.png
 | країна          = [[Файл:Flag of Ukraine.svg|17px]] [[Україна]]
 | область         = [[Житомирська область]]
 | район           = [[Коростенський район]]
 | громада         = [[Чоповицька селищна громада]]
 | облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rf7571=9771 Чоповичі]
 | код КОАТУУ      =
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засноване       = [[X сторіччя]]
 | населення       = {{зменшення}} 1888 <small>(01.01.2018)</small><ref>{{UKR-EnumPopEstimate2018}}</ref>
 | площа           = 7
 | статус = 2024
| магдебурзьке право =
 | щільність       = 269,7
 | поштовий індекс = 11620
 | телефонний код  =
 | висота          = 167
 | ref-висота      =
 | водойма         = р. [[Ірша]], [[Перегорщ]], [[Чопівка (річка)|Чопівка]]
 | координати      = {{coord|50|50|0|N|28|57|9|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 50 | lat_min = 50 | lat_sec = 0
   | lon_deg = 28 | lon_min = 57 | lon_sec = 9
 | ref-area        =
 | станція         = [[Чоповичі (станція)|Чоповичі]]
 | відстань        = 6
 | фізична р       =
 | залізниця р     = 45
 | автошлях р      = 20
 | фізична о       =
 | ref-фізична о   =
 | залізниця о     =
 | автошлях о      =
 | адреса          = вул. Вайсера, 1а, смт Чоповичі, Коростенський район, Житомирська область, Україна, 11620
 | голова          = Філоненко Михайло Миколайович
}}
{{about|селище|залізничну станцію|Чоповичі (станція)}}

'''Чопо́вичі''' — [[селище]] в [[Україна|Україні]], адміністративний центр [[Чоповицька селищна громада|Чоповицької селищної громади]] [[Коростенський район|Коростенського району]] [[Житомирська область|Житомирської області]]. Розташоване в Центральному [[Полісся|Поліссі]], на лівому березі річки [[Ірша]], за 20 км від [[Малин]]а. Населення — 1770 осіб (на [[2022]] рік).

== Населення ==
За даними [[Перепис населення СРСР (1939)|перепису населення СРСР 1939 року]] чисельність населення становила 1 506 осіб, з них українців — 746, росіян — 53, німців — 1, євреїв — 673, поляків — 17, чехів — 10, інших — 16<ref>{{cite web |title=Всесоюзная перепись населения 1939 года. Национальный состав населения районов, городов и крупных сел союзных республик СССР |url=http://www.demoscope.ru/weekly/ssp/ussr_nac_39_ra.php?reg=138 |website=Демоскоп Weekly |accessdate=17 березня 2023 |language=російська}}</ref>.

== Історія ==
Історія Чоповичів бере свій початок з часів Великого князівства Древлянського (ІХ-Х століття). Засновником роду та селища Чоповичі став князь-воєвода Чоп, який за особливі бойові заслуги отримав від Великого князя Древлянського землю — нагороду, яку за переказами об'їхав на коні за день та на якій і було започатковано селище.

Тривалий час історія древлян та Древлянського князівства за різних історичних обставин замовчувалася та викривлялася. Особливо негативну роль відігравали залежність древлян від Києва, Литовсько-Польської держави, Російської та Радянської імперії, котрі були не зацікавлені в об'єктивному її висвітленні. Численні історичні джерела, артефакти (залишки укріплень тощо), давні перекази, історичні архіви підтверджують стародавність селища та його заснування князем Чопом Древлянським. Так історик-краєзнавець М. І. Брицун-Ходак в книзі «Тисячолітні веди Землі Древлян на стор. 417 стверджує ''»…Серед названих Чоповців, Скуратовців, Меленівців, Чопи-Чоповичі найдревніша гілка Старого Роду Х віку, генеза Роду має набагато древніший корінь… Древність Роду Чопів-Чоповичів не викликає сумнівів. Вони мають глибинний корінь Племен Полуденного Світу…".'' Факт отримання князем Ігнатом Чопом Древлянським Грамоти на отримання землі- нагороди підтверджують також багато істориків (В.Антонович, В.Тимошенко, М. І. Брицун-Ходак, В. Баранівський, А.Томашевський, Ю. М. Кононученко-Чопівський та інші).

Є помилковою думка, що назва селища походить від нащадка князя Чопа Древлянського Ігната Чопа який володів селищем та належав до [[околична шляхта|околичної руської шляхти]] [[Велике князівство Литовське|Великого князівства Литовського]] та представляв раніше надані документи на право володіння землею. За військові подвиги та заслуги предків він отримав підтвердження на володіння Чоповими землями, що було затверджено відповідними документами ВКЛ на межі [[XV століття|XV]] та [[XVI століття|XVI]] сторіч.<ref>{{Cite web |url=http://www.polissya.eu/2009/09/selo-chopovichi-malinskogo-raiona-nazva.html |title=Путівник селища Чоповичі |accessdate=18 травня 2011 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304075444/http://www.polissya.eu/2009/09/selo-chopovichi-malinskogo-raiona-nazva.html |archivedate=4 березня 2016 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304075444/http://www.polissya.eu/2009/09/selo-chopovichi-malinskogo-raiona-nazva.html |date=2016-03-04 }}</ref>.

[[1847]] року в Чоповичах проживало понад 3500 жителів, з яких 283 сім'ї були з роду [[Дворяни|дворян]] Чопівських та 84 сім'ї з інших родів<ref>Історико-географічний словник Малинщини ([http://www.malyn.com.ua/aboutReg.htm html] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121018081621/http://www.malyn.com.ua/aboutReg.htm |date=18 жовтня 2012 }}, [http://www.malyn-rayrada.org.ua/attachments/004_history%20malyn%20region1.PDF pdf] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131212002025/http://www.malyn-rayrada.org.ua/attachments/004_history%20malyn%20region1.PDF |date=12 грудня 2013 }})</ref>.

У другій половині [[XIX століття]] почали діяти [[фабрика]] гнутих меблів, миловарний і свічковий [[фабрика|заводи]], лісопильний завод, [[аптека]]. Працювали в цей час також 7 [[вітряк]]ів і 4 [[млин]]и.

Станом на 1900 рік село Чоповичі входило до складу Малинської волості Радомисльського повіту Київської губернії. Населення становило 6250 осіб. У Чоповичах була православна церква, діяла церковно-парафіяльна школа. Діяло 7 водяних млинів, 7 вітряків та 1 паровий млин. Працювала аптека, був 1 фельдшер. У Чоповичах було 2 постоялих двори.

Чоповичі тоді займали більшу площу — пізніше зі складу поселення було виділене теперішнє село [[Барвінки]].

[[1902]] року було відкрито залізницю Київ-Ковель. За 5 км на північ від Чоповичів було відкрито [[Чоповичі (станція)|однойменну залізничну станцію]], збудовано гарну будівлю вокзалу.

10 листопада 1921 р. під час [[Другий зимовий похід|Листопадового рейду]] через Чоповичі проходила [[Волинська повстанська група]] (командувач — [[Тютюнник Юрій Йосипович|Юрій Тютюнник]]) [[Армія Української Народної Республіки|Армії УНР]]. Перед цим вона на короткий час здобула станцію Чоповичі. При цьому ударна група [[Ремболович Іван Семенович|Івана Ремболовича]] підірвала залізничну колію, і зрізала 10 телеграфних стовпів, зіпсувавши таким чином телеграфну лінію на довжині 400 метрів. Під час бою було захоплено у полон 60 бійців з роти 399-го стрілецького полку 133-ї бригади 45-ї стрілецької дивізії московських військ та здобуто 17 коней. Проте з [[Коростень|Коростеня]] надійшов ворожий панцерний поїзд і група змушена була залишити станцію. У бою загинув підполковник [[Мінаківський Болеслав Людвикович|Болеслав Мінаківський]] і був тяжко поранений полковник [[Лисогор Степан Омелянович|Степан Лисогор]].

У [[1920-ті]] у селі існувало 2500 господарств та проживало близько 15000 чоповичан, діяла українська та єврейська [[Сільська рада|сільради]].

[[1923]] року Чоповичі стали центром [[Чоповицький район|однойменного району]] (ліквідований 1957 року).

Під час організованого радянською владою [[Голодомор в Україні (1932—1933)|Голодомору 1932—1933 років]] загинуло 316 чол., на сьогодні встановлено імена 121 жителів селища<ref name="Голодомор УІНП"/><ref>{{Cite web |url=https://holodomormuseum.org.ua/hololomor/natsionalna-knyha-pam-iati-zhertv-holodomoru-1932-1933/ |title=Національна книга пам’яті жертв голодомору 1932–1933 років в Україні. Житомирська область. — Житомир: «Полісся», 2008. — с.512 |accessdate=16 січня 2023}}</ref>.

[[20 жовтня]] [[1938]] року отримало статус селища міського типу<ref>Адміністративно-територіальний устрій Житомирщини: 1795 — 2006: Довідник: Офіційне видання. — Житомир: Вид-во «Волинь», 2007, стор. 496</ref>.

Під час Другої світової війни [[1943]] року з 19 по 26 грудня за станцію Чоповичі йшли бої між радянським 25-м танковим корпусом та 1-ї танкової дивізії [[Вермахт]]у, 1-ї танкової дивізії [[СС]] «Лейбштандарт» і 291-ї піхотної дивізії. В результаті червоноармійці відбили наступ.

11 жовтня 2014 року в Чоповичах урочисто перепоховано чотирьох воїнів Червоної армії, останки знайшли пошуковики ВГО «Закінчимо війну».

== Сьогодення ==
Чоповичі — мальовниче місце, на березі річки Ірша. Головним туристичним об'єктом є Пам'ятник легендарному князю Чопу Древлянському — засновнику Роду Чопів та селища Чоповичі. Місцем православного [[паломництво|паломництва]] селища Чоповичі є [[урочище]] Кип'яче. В Чоповичах є два монастирі — чоловічий — Казанської ікони Божої Матері, та жіночий — Афонської ікони Божої Матері [[Українська православна церква (Московський патріархат)|УПЦ МП]]. Урочище славиться цілющою водою, джерело ніколи не замерзало, навіть в найлютіші морози. При чоловічому монастирі є купальня, відкрита для всіх бажаючих. У сусідньому селі [[Загребля (Коростенський район)|Загребля]] також дїє православний скит св. Силуана Афонського.

2010 року Чоповицькій загальноосвітній школі було надано статус гімназії. У гімназії навчається близько 400 дітей, у класах за спеціалізацією. Спортивні секції: міні-футболу, самбо, танцювальний тощо. Діє музична школа, при гімназії функціонує автошкола, де можна одержати посвідчення категорії В та С. Учні Чоповицької гімназії неодноразово перемагали у районних та обласних олімпіадах.

При гімназії діє історико-краєзнавчий музей, де було встановлено пам'ятник жертвам [[Голодомори в Україні|голодомору]].

== Промисловість ==
* Меблева фабрика,
* Фабрика косметики «Ельфа» (виробництво тари та косметики),
* молочарня,
* лісопильні господарства,
* підприємства з вироблення блоків із коміркового бетону,
* каменерізки.

== Пам'ятки ==
* [[Рихти (заказник)|Рихти]] — гідрологічний заказник місцевого значення.
* На центральній площі селища — дві могили Героїв Радянського Союзу В. З. Вайсера і П. Ф. Захарченко. На постаменті встановлено танк Т-34.
* Пам'ятник легендарному князю Чопу Древлянському — засновнику Роду Чопів та селища Чоповичі. Споруджено за ініціативи професора Баранівського В. Ф., підтримки відомих науковців та освітян України, громади смт. Чоповичі та за кошти меценатів. Пам'ятник відкрито 24 червня 2020 року в сквері Чопович.
* Недалеко від селища розташовані два православних монастиря — жіночого монастиря на честь Афонської ікони Божої Матері і чоловічий Казанської ікони Божої Матері в урочищі Кип'яче

== Відомі люди ==
З Чоповичів походить родина [[Фещенко-Чопівський Іван Адріянович|І. А. Фещенка-Чопівського]] (*[[1884]] — †[[1952]]) — вчений-металург, громадський і політичний діяч, міністр [[Українська Центральна Рада|Центральної Ради]] та [[Директорія Української Народної Республіки|Директорії]].

Уродженцями селища є:
* [[Письменна Лариса Михайлівна|Лариса Письменна]] (*[[1914]] — †[[1992]]) — українська письменниця, [[автор]] дитячих [[Казка|казок]], [[Оповідання|оповідань]]. На фасаді місцевої школи в її честь встановлено [[меморіальна дошка|пам'ятну дошку]].
* [[Кириченко Степан Андрійович|Степан Кириченко]] (*[[1911]] — †[[1988]]) — [[заслужений діяч мистецтв України]], [[народний художник України|народний художник УРСР]]. На його честь встановлено пам'ятну дошку на фасаді місцевої школи.
* [[Фещенко Василь Іванович]] — Член [[Національна спілка художників України|Національної Спілки Художників України]]. [[Заслужений художник України|Народний художник України]].
* Баранівський Василь Федорович  — заслужений працівник освіти України, академік НАНВО України, УАПН, доктор філософських наук, професор, полковник у відставці, Ветеран ЗСУ, учасник бойових дій.
* Кириченко Дмитро Володимирович (1996—2022) — український військовослужбовець.  Загинув під час звільнення від окупантів села Лук'янівка на Київщині<ref>{{Cite news|url=https://www.victims.memorial/people/dmytro-kyrychenko|title=Дмитро Кириченко|видавець=[[Платформа пам'яті Меморіал]]}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20241007090806/https://www.victims.memorial/people/dmytro-kyrychenko|date=2024-10-07}}</ref>.
* Шеремет Руслан Русланович (1995—2023) — український військовослужбовець <ref>{{Cite news|url=https://bigkyiv.com.ua/rozvidnyk-ruslan-sheremet-zagynuv-pid-chas-speczzavdannya/|title=Розвідник Руслан Шеремет загинув під час спецзавдання}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20241007092330/https://bigkyiv.com.ua/rozvidnyk-ruslan-sheremet-zagynuv-pid-chas-speczzavdannya/|date=2024-10-07}}</ref><ref>{{Cite news|url=https://polissya.today/article/yomu-nazavzhdy-27-u-chopovychah-poproshchalysya-z-geroyem-ruslanom-sheremetom-foto|title=Йому назавжди 27: у Чоповичах попрощалися з Героєм Русланом Шереметом. Фото}}</ref>.
* Прокопенко Вадим Сергійович (1984—2023)— український військовослужбовець [[78-й окремий десантно-штурмовий полк (Україна)|78 ОДШП]]. Загинув від підриву міни в районі села Мала Токмачка Запорізької області <ref>{{Cite web |url=https://vechirniy.kyiv.ua/news/85727/ |title=У Володимирському соборі попрощались з воїном Вадимом Прокопенком. |date=19 липня 2023}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://korostenska-rda.gov.ua/news/1689254112/ |title=Загинув Вадим Сергійович Прокопенко |website=korostenska-rda.gov.ua |language=uk |access-date=2024-06-12}}</ref>
{{center|<gallery>
Файл:Храм Святої Трійці в Чоповичі.jpg|Чоповичі, церква святої Трійці
Файл:Вхід до Жіночого монастиру на честь Афонської ікони в Чоповичі.jpg|Чоповичі, ворота жіночого монастиря
Файл:Чоловічий монастир Казанської ікони в ур. Кипяче.jpg|Чоповичі, купальня, підмивальня чоловічого монастиря
Файл:Хата Чоповичи 2.jpg|Одна зі старих хат селища
</gallery>}}

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Житомирська область)]]

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="Голодомор УІНП">{{cite web |title=Чоповичі |website=Геоінформаційна система місць «Голодомор 1932—1933 років в Україні» |url=http://194.44.11.173:8099/pt?pt=921 |publisher=[[Український інститут національної пам'яті]] |accessdate=18 червня 2020 |url-status=dead }}</ref>

}}

== Джерела ==
* Список населенных мест Киевской губернии. Издание Киевского губернского статистического комитета. Киев, 1900.
* Александров І. В. Історія чоловічого Преображенського монастиря в урочищі Кип'яче Малинського району.— Реабілітовані історією: У двадцяти семи томах. Житомирська область: У семи книгах. /Головна редколегія, редколегія тому (заступники голови Ю. Г. Градовський, Л. А. Копійченко та ін., науково-редакційна група при редколегії тому).— Кн. 7. Частина друга.— Житомир: «Полісся», 2015.— [http://www.reabit.org.ua/files/store/Zhitom.7_2.pdf С. 54—58.]
* Баранівський В.Ф. Князь Чоп Древлянський - засновник Чопович (історія та міфи): монографія. К.: Вид-во "Альфа-ПІК", 2021, 64с.

== Посилання ==
* {{ЕУ}}
* [http://www.chopschool.narod.ru/ історія Чоповичів]
* Верига Василь. Листопадовий рейд 1921 року. — Київ: Видавництво «Стікс», 2011.
* [http://imsu-zhytomyr.com/mista-i-sela-zhytomyrskoi-oblasti/malinskij-rajon-/chopovich-.html Чоповичі — Інформаційно-пізнавальний сайт | Житомирська область у складі УРСР] (На основі матеріалів енциклопедичного видання про історію міст та сіл України, том — Історія міст і сіл Української РСР. Житомирська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1973. — 727 с.)
* [http://www.unn.com.ua/uk/news/1400856-naperedodni-70-richchya-vizvolennya-ukrayini-poshukovtsi-vgo-zakinchimo-viynu-proveli-perepokhovanya-ostankiv-voyiniv Напередодні 70-річчя визволення України пошуковці ВГО «Закінчимо війну» провели перепоховання останків воїнів]
* {{SgKP|I|868|Czopowicze}}
* {{SgKP|XV_cz.1|378|Czopowicze}}

{{Чоповицька селищна громада}}
{{Бібліоінформація}}

{{Zhytomyr-obl-stub}}

[[Категорія:Колишні смт України]]
[[Категорія:Колишні районні центри УРСР]]

title: селище Чоповичі

Герб: Прапор

Країна: Україна

Область: Житомирська область

Район: Коростенський район

Тер. громада: Чоповицька селищна громада

Облікова картка: Чоповичі

title: Основні дані

Засновано: X сторіччя

Статус: із 2024 року

Площа: 7 км²

Густота: 269,7 осіб/км²

Водойма: р. Ірша, Перегорщ, Чопівка

title: Відстань

Найближча залізнична станція: Чоповичі

До станції: 6 км

Відстань: До райцентру:

- залізницею: 45 км

- автошляхами: 20 км

title: Селищна влада

Голова селищної ради: Філоненко Михайло Миколайович

title: Карта

Карта:
Чоповичі
Чоповичі у Вікісховищі


text:
# Лерменс
Лерменс (нід. Leermens) — село в нідерландській провінції Гронінген. Входить до складу муніципалітету Емсделта. Його населення станом на 2021 рік складало 175 осіб.

title: Лерменс

wikitext:
{{НП
|статус = село
|зображення =
|населення = 175
|рік перепису = 2021
}}
'''Лерменс''' ({{lang-nl|Leermens}}) — село в [[Нідерланди|нідерландській]] провінції [[Гронінген (провінція)|Гронінген]]. Входить до складу [[Муніципалітет (Нідерланди)|муніципалітету]] [[Емсделта]]. Його населення станом на 2021 рік складало 175 осіб.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.eemsdelta.nl Офіційний сайт муніципалітету Емсделта] {{ref-nl}}

{{Муніципалітет Емсделта}}
{{Authority control}}
{{Netherlands-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти провінції Гронінген]]
[[Категорія:Емсделта]]

title: Країна

Країна: Нідерланди

Адмінодиниця: Емсделта


text:
# Людвік Каліновський
Людвік Каліновський (пол. Ludwik Kalinowski, бл. 1680 — 1765) — польський шляхтич. Представник роду Калиновських гербу Калинова.

## Життєпис
Син кам'янецького каштеляна Марціна Калиновського та його дружини Анни Катажини з Тарнавських.

Посада — староста вінницький.

### Маєтності, фундації
Був власником частини Копичинців, Сидорова, дружина була вдовою власника Гвіздця князя Михайла Пузини.
- Фундатор костелу Внебовзяття Пресвятої Діви Марії в Копичинцях (грамота від 1762 року[4], у храмі був його портрет[5])
- Керував будівництвом костелу у Гвіздці, 17 лютого 1734 року підтвердив призначене фундаційну грамоту покійного князя Михайла Пузини для костелу у Гвіздці[6]
- За його сприяння було закінчено спорудження костелу Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії в Сидорові.
- У Вінниці Костел Святої Діви Марії Ангельської побудований у 1746 році за кошти вінницького старости Людовіка Калиновського у стилі тосканського бароко. Належить храм ордену капуцинів.
- Роботи на фасаді кам'яниці № 8 на площі Ринок у Львові (1754 рік, будинок — власність вінницького старости Людвіка Каліновского) проєктував, керував їх виконанням архітектор Бернард Меретин.[7]

### Сім'я
Перша дружина Зофія з Потоцьких — вдова писаря великого литовського князя Михайла Пузини (помер 1724), донька яблунівського старости Анджея Єжи Потоцького та Теофілії з Суходольських, праправнучка кам'янецького каштеляна Анджея Потоцького. Діти:
- Маріанна — дружина Юзефа Поніньського[9]
- Текля — дружина ловчого надвірного Антонія Бельського.[10]
Друга дружина — Ельжбета з Поніньських (шлюб 1732 року).[11]

title: Людвік Каліновський

wikitext:
{{othernames|Калиновський}}
{{Особа
| ім'я                 = Людвік Калиновський
| оригінал імені       = Ludwik Kalinowski
| місце_проживання     =
| інші_імена           = Людвик, Людовик Калиновський
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           =
| розмір_зображення    =
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = бл. 1680
| місце_народження     =
| дата_смерті          = бл. 1765
| місце_смерті         =
| причина_смерті       =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           = [[Річ Посполита]] [[Файл:Herb Rzeczpospolitej Obojga Narodow (Alex K).svg|30пкс]]
| національність       =
| Alma_mater           =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       = управлінець, меценат
| титул                =
| посада               =
| військове звання     =
| платня               =
| термін               =
| попередник           =
| наступник            =
| партія               =
| головував_(-ла)      =
| конфесія             = католик
| батько               = [[Марцін Калиновський (кам'янецький каштелян)|Марцін Калиновський]]
| матір                = Анна Катажина Тарнавска
| рід                  = [[Калиновські]]
| родичі               =
| дружина              = Зофія з Потоцьких
| чоловік              =
| діти                 =
| підпис               =
| нагороди             =
| герб                 = POL COA Kalinowa.svg
| підпис_герба         =
}}
'''Людвік Каліновський''' ({{lang-pl|Ludwik Kalinowski}}, бл. [[1680]] — [[1765]]<ref>''Petrus J. T.'' Kościoł parafialny p.w. Wniebowzięcia Najśw. Panny Marii w Kopyczyńcach // Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego. — Kraków : «Antykwa», drukarnia Skleniarz, 2009. — T. 17. — 806 il. — S. 187. — (Materiały do dziejów sztuki sakralnej na ziemiach wschodnich dawnej Rzeczypospolitej. Cz. I). — ISBN 978-83-89273-71-0. {{ref-pl}}</ref>) — польський шляхтич. Представник роду [[Калиновські гербу Калинова|Калиновських]] [[герб]]у [[Калинова]].

== Життєпис ==
[[Файл:Ринок 8.png|міні|праворуч|210пкс|[[Кам'яниця Бернатовичівська]], площа Ринок, Львів, осінь 2014]]
Син [[Каштеляни Кам'янця-Подільського|кам'янецького каштеляна]] [[Марцін Калиновський (кам'янецький каштелян)|Марціна Калиновського]] та його дружини Анни Катажини з Тарнавських.

Посада — [[список Вінницьких старост|староста вінницький]].<ref>[http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/puzynowie02.html Książęta Puzynowie (02)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304185804/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/puzynowie02.html |date=4 березня 2016 }} {{ref-pl}}</ref>

=== Маєтності, фундації ===
[[Файл:Sydoriv.Kostel 1728.JPG|міні|праворуч|200пкс|[[Костел Непорочного Зачаття Пречистої Діви Марії (Сидорів)]]]]
Був власником частини [[Копичинці]]в, [[Сидорів|Сидорова]], дружина була вдовою власника [[Гвіздець|Гвіздця]] князя Михайла Пузини.<ref>''Betlej A.'' Kościół pw. Niepokalanego Poczęcia Najświętszej Panny Marii i klasztor bernardynów w Gwoźdźcu // Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego. Praca zbiorowa. — Kraków : Międzynarodowe Centrum Kultury, «Antykwa», 1996. — Cz. I. — T. 4. — 402 il. — S. 19—21. — ISBN 83-85739-34-3. {{ref-pl}}</ref>
* Фундатор [[Костел Внебовзяття Пресвятої Діви Марії (Копичинці)|костелу Внебовзяття Пресвятої Діви Марії]] в [[Копичинці|Копичинцях]] (грамота від 1762 року<ref>''Petrus J. T.'' Kościół parafialny pw. Wniebowzięcia Najśw. Panny Marii w Kopyczyńcach… — S. 186. {{ref-pl}}</ref>, у храмі був його портрет<ref>''Petrus J. T.'' Kościół parafialny pw. Wniebowzięcia Najśw. Panny Marii w Kopyczyńcach… — S. 194. {{ref-pl}}</ref>)
* Керував будівництвом [[костел Святого Антонія та монастир бернардинців (Гвіздець)|костелу у Гвіздці]], 17 лютого 1734 року підтвердив призначене фундаційну грамоту покійного князя Михайла Пузини для костелу у Гвіздці<ref>''Betlej A.'' Kościół pw. Niepokalanego Poczęcia Najświętszej Panny Marii i klasztor bernardynów w Gwoźdźcu… — S. 21. {{ref-pl}}</ref>
* За його сприяння було закінчено спорудження [[Костел Непорочного Зачаття Пречистої Діви Марії (Сидорів)|костелу Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії]] в Сидорові.
* У [[Вінниця|Вінниці]] [[Костел Святої Діви Марії Ангельської (Вінниця)|Костел Святої Діви Марії Ангельської]] побудований у [[1746]] році за кошти вінницького старости Людовіка Калиновського у стилі тосканського бароко. Належить храм [[орден капуцинів|ордену капуцинів]].
* Роботи на [[фасад]]і [[Кам'яниця Бернатовичівська|кам'яниці № 8]] на [[площа Ринок (Львів)|площі Ринок]] у Львові (1754 рік, будинок — власність вінницького старости Людвіка Каліновского) проєктував, керував їх виконанням архітектор [[Бернард Меретин]].<ref>''Hornung Z.'' Meretyn Bernard (zm. 1759) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk, 1978. — T. ХХ/3, zesz. 86. — S. 443. {{ref-pl}}</ref>

=== Сім'я ===
Перша дружина Зофія з [[Потоцькі|Потоцьких]] — вдова писаря великого литовського князя Михайла Пузини (помер 1724), донька [[яблунів (Чортківський район)|яблунівського]] старости Анджея Єжи Потоцького та Теофілії з Суходольських, праправнучка [[Каштеляни Кам'янця-Подільського|кам'янецького каштеляна]] [[Андрей Потоцький (кам'янецький каштелян)|Анджея Потоцького]].<ref>[http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/potoccy01.html#X Potoccy (01)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305011816/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/potoccy01.html#X |date=5 березня 2016 }} {{ref-pl}}</ref> Діти:
* Маріанна — дружина [[Юзеф Поніньський|Юзефа Поніньського]]<ref>''Szczygielski W.'' Poniński Józef h. Łodzia (1770) // [[Польський біографічний словник|Polski Słownik Biograficzny]]. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź, 1983. — T. XXVII/3, zeszyt 114. — S. 537. {{ref-pl}}</ref>
* Текля — дружина [[ловчий|ловчого]] надвірного [[Антоній Бельський|Антонія Бельського]].<ref>[http://www.genealogia.okiem.pl/kalinowski.htm Kalinowski] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130226070253/http://www.genealogia.okiem.pl/kalinowski.htm |date=26 лютого 2013 }} {{ref-pl}}</ref>
Друга дружина — Ельжбета з [[Понінські|Поніньських]] (шлюб 1732 року).<ref>''Dworzaczek W.'' Poniński Adam h. Łodzia (zm. 1732) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź, 1983. — T. XXVII/3, zeszyt 114. — S. 504. {{ref-pl}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.castles.com.ua/index.php?id=kopych Замки та храми України. Копичинці] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070205171727/http://www.castles.com.ua/index.php?id=kopych |date=5 лютого 2007 }}
* [http://www.genealogia.okiem.pl/kalinowski.htm Kalinowski] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130226070253/http://www.genealogia.okiem.pl/kalinowski.htm |date=26 лютого 2013 }} {{ref-pl}}
* [http://www.sejm-wielki.pl/b/9.278.144 Ludwik Kalinowski h. Kalinowa] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140116103956/http://www.sejm-wielki.pl/b/9.278.144 |date=16 січня 2014 }} {{ref-pl}}
* [http://www.sejm-wielki.pl/b/9.278.145 Zofia Potocka h. Pilawa (Srebrna)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140116104248/http://www.sejm-wielki.pl/b/9.278.145 |date=16 січня 2014 }} {{ref-pl}}
* [https://web.archive.org/web/20160305011816/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/potoccy01.html#X Potoccy (01)] {{ref-pl}}
* [https://web.archive.org/web/20160304185804/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/puzynowie02.html Książęta Puzynowie (02)] {{ref-pl}}

{{DEFAULTSORT:Каліновський Людвік}}
[[Категорія:Калиновські герба Калинова]]
[[Категорія:Вінницькі старости]]
[[Категорія:Персоналії:Копичинці]]
[[Категорія:Персоналії:Гвіздець]]
[[Категорія:Персоналії:Сидорів]]
[[Категорія:Польські меценати]]

title: Ludwik Kalinowski

Псевдо: Людвик, Людовик Калиновський

Підданство: Річ Посполита

Діяльність: управлінець, меценат

Посада: вінницький староста

Конфесія: католик

Рід: Калиновські

Батько: Марцін Калиновський

Мати: Анна Катажина Тарнавска

У шлюбі з: Зофія з Потоцьких


text:
# Морське командування Військово-Морських Сил України
Морське командування Військово-Морських Сил України (МКом ВМС, в/ч А3274) — один з декількох органів військового управління у складі Командування Військово-Морських Сил України, на який покладено планування та управління морськими операціями і бойовими діями Військово-морських сил України на морі. Командування створене відповідно до плану реформування ВМС України, для оптимізації управління окремими напрямами
.

## Історія
У 2018 році відповідно до плану реформування Військово-морських сил України, для оптимізації управління окремими напрямками, ВМС поділіли на Морське командування ВМС України і Командування морської піхоти (абр. КМП).
З 9 по 21 липня 2018 року, новостворене Морське командування ВМС України приняло участь в навчаннях «Сі Бриз-2018». В ході яких, здійснювало управління багатонаціональними навчаннями «Сі Бриз-2018» з борту флагмана 6-го флоту США, корабля управління «USS Mount Whitney». Штабом керував капітан 1-го рангу Володимир Догонов.
23 вересня, два кораблі ВМС України — пошуково-рятувальне судно A500 «Донбас» та морський буксир A830 «Корець», здійснюючи перехід з Західної військово-морської бази, пройшли Керченську протоку і увійшли до акваторії Азовського моря. Ці судна стали основою новоствореної військово-морської бази у Бердянську.
25 листопада 2018 року підчас переходу з Одеси до Азовського моря два МБАКа Р175 «Бердянськ» і Р176 «Нікополь», а також рейдовий буксир А947 «Яни Капу», які були захоплені Росією разом з екіпажами.
22 вересня 2020 року, Морське командування суходолом перекинуло з Чорного моря в порт Бердянська ще два малі броньовані артилерійські катери проєкту 58155 (МБАКа).
У березні 2022 року ВМС України сформували перший дивізіон в складі річкової флотилії на Дніпрі. Річкова флотилія і дивізіон створені для забезпечення підтримки сил у прирічкових операційних районах, які діють біля Дніпра. До складу дивізіону увійшли 19 суден військово-річкового флоту, як цивільних з установленим озброєнням, так і військових (артилерійські катери проекту 363У).
У листопаді 2022 року у складі річкового дивізіону ВМС України на Дніпрі з'явилися перші американські катери Sea Ark Dauntless передані США. Всього має бути поставлено 10 таких катерів.

## Структура і склад сил
Корабельна складова ВМС України, станом на 2021 рік, нараховує 19 одиниць бойового складу (в тому числі 1 фрегат, 1 тральщик, 3 патрульні катери, 1 десантний корабель, 11 артилерійських, 1 десантний, 1 протидиверсійний катери) і близько 40 одиниць допоміжного флоту.
- Флотилія Військово-Морських Сил України (м. Одеса)
  - 1-й дивізіон кораблів охорони рейду (1 ДнКОР, м. Одеса)
  - 9-й дивізіон надводних кораблів (9 ДННК, м. Бердянськ Запорізька область)
  - 28-й дивізіон допоміжних суден (28 ДнДС, м. Одеса)
  - 29-й дивізіон надводних кораблів (29 ДННК, м. Очаків Миколаївська область)
  - 30-й дивізіон надводних кораблів (30 ДННК, м. Одеса)
  - 31-й дивізіон суден забезпечення (31 ДнСЗ, м. Очаків)
- Річкова флотилія Військово-Морських Сил України (м. Київ)[12]
  - 26-й окремий дивізіон річкових катерів
  - 27-й окремий дивізіон річкових катерів
- Частини безпосереднього підпорядкування
  - Військово-морська база «Південь» (м. Одеса; Чорне море)
    - 22-га окрема радіотехнічна рота (м. Одеса, пров. Маячний)
    - рота охорони ВМБ «Південь»

  - Південна ВМБ (м. Миколаїв; гирло р. Інгул)
    - 21-ша окрема радіотехнічна рота (м. Миколаїв)
    - рота охорона Південної ВМБ

  - Військово-морська база «Схід» (м. Бердянськ; Азовське море)
    - рота охорона ВМБ «Схід»

## Командування
Командувач
- капітан 1-го рангу Догонов Володимир Миколайович (2018 — т.ч.)[13]

Заступник командувача
- капітан 1-го рангу Кіріакіді Максим Вікторович (2018 — т.ч.)[14][15]

wikitext:
{{Картка військового формування
| назва                     = Морське командування ВМС України
| оригінальна_назва         =
| зображення                = НЗ ВМС.svg
| розмір_зображення         =
| альт                      =
| підпис                    =
| дати                      = {{дата з віком|2018||}}
| країна                    = {{ПрТ|Україна}}
| належність                =
| вид                       = {{FВМС ЗСУ}}
| тип                       = [[Командування (орган управління)|Командування]]
| роль                      =
| спеціалізація             =
| розмір                    =
| командна_структура        =
| гарнізон                  = м. {{ПрТ|Одеса}}
| гарнізон_назва            = Розташування
| прізвисько                =
| оборонець                 =
| гасло                     =
| штандарт                  =
| штандарт_назва            =
| марш                      =
| талісман                  =
| річниці                   =
| оснащення                 =
| оснащення_назва           =
| битви                     =
| битви_назва               =
| нагороди                  =
| почесні_найменування      =
| почесні_найменування_назва =
| розформовано              = <!-- або | розпущено = -->
| льотні_години             =
| вебсайт                   = <!-- Командувачі -->
| командувач1               =
| поточний_командувач       = [[Капітан 1 рангу|капітан 1-го рангу]] [[Догонов Володимир Миколайович|Володимир Догонов]]
| командувач1_назва         =
| командувач2               =
| командувач2_назва         =
| визначні_командувачі      = <!-- Знаки розрізнення -->
| знак_розрізнення          =
| знак_розрізнення_назва    =
| знак_розрізнення2         =
| знак_розрізнення2_назва   = <!-- Кораблі -->
| катер_ударний             =
| катер_патрульний          =
| судно_розвідник           =
| катер_навчальний          =
| судно_транспорт           =
| танкер                    =
}}

'''Морське командування Військово-Морських Сил України''' {{вчс|МКом ВМС|А3274|}} — один з декількох [[Система управління військами|органів військового управління]] у складі [[Командування Військово-Морських Сил України]], на який покладено планування та управління морськими операціями і бойовими діями [[Військово-Морські Сили Збройних Сил України|Військово-морських сил України]] на морі<ref>{{Cite web |url=http://dumskaya.net/news/genshtab-predstavil-svoe-videnie-preobrazovaniya-107553/ |title=Генштаб предлагает реорганизовать Военно-морские силы |accessdate=24 березня 2021 |archive-date=17 червня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210617050554/https://dumskaya.net/news/genshtab-predstavil-svoe-videnie-preobrazovaniya-107553/ }}</ref>. Командування створене відповідно до плану реформування ВМС України, для оптимізації управління окремими напрямами
<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrmilitary.com/2020/01/new-army.html |title=ЗСУ очікує велике переформатування – план на 10 років |accessdate=24 березня 2021 |archive-date=28 лютого 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210228091552/https://www.ukrmilitary.com/2020/01/new-army.html }}</ref>.

== Історія ==
У 2018 році відповідно до плану реформування [[Військово-Морські Сили Збройних Сил України|Військово-морських сил України]], для оптимізації управління окремими напрямками, ВМС поділіли на '''Морське командування ВМС України''' і [[Командування морської піхоти України|Командування морської піхоти]] ({{small|абр.}} КМП)<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrmilitary.com/2018/01/sea-and-marines-command.html |title=У ВМС створюють командування морської піхоти та морське командування за принципами НАТО |accessdate=30 листопада 2020 |archive-date=20 листопада 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201120001336/https://www.ukrmilitary.com/2018/01/sea-and-marines-command.html }}</ref>.

З 9 по 21 липня 2018 року, новостворене Морське командування ВМС України приняло участь в навчаннях ''[[Сі Бриз-2018#Сі Бриз-2018 (9.07—21.07)|«Сі Бриз-2018»]]''. В ході яких, здійснювало управління багатонаціональними навчаннями «Сі Бриз-2018» з борту флагмана [[6-й флот (США)|6-го флоту США]], корабля управління [[USS Mount Whitney (LCC-20)|«USS Mount Whitney»]]. Штабом керував капітан 1-го рангу [[Догонов Володимир Миколайович|Володимир Догонов]]<ref>[http://www.radiosvoboda.org/a/29353282.html «Сі Бриз-2018»: навчання за умов напруженості в Чорному й Азовському морях] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220301133110/https://www.radiosvoboda.org/a/29353282.html |date=1 березня 2022 }} на http://www.radiosvoboda.org/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090727075310/http://www.radiosvoboda.org/ |date=27 липня 2009 }}</ref><ref>[http://facebook.com/uanow/posts/1865317113489500/ Ukraine News «СІ БРИЗ — 2018»]</ref>.

23 вересня, два кораблі ВМС України — пошуково-рятувальне судно [[Донбас (корабель управління)|A500 «Донбас»]] та морський буксир [[Корець (буксир)|A830 «Корець»]], здійснюючи перехід з [[Військово-морська база «Південь» (Україна)|Західної військово-морської бази]], пройшли Керченську протоку і увійшли до акваторії [[Азовське море|Азовського моря]]. Ці судна стали основою новоствореної військово-морської бази у Бердянську<ref>[http://hromadske.ua/posts/ukrayinski-korabli-projshli-kerchenskij-mist-okupacijni-zmi Ескалація в Азові: українські кораблі пройшли Керченський міст] на http://hromadske.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201130135519/https://hromadske.ua/ |date=30 листопада 2020 }}</ref><ref>[http://www.pravda.com.ua/news/2018/09/23/7192940/ Українські військові кораблі пройшли Керченський міст] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220125015931/https://www.pravda.com.ua/news/2018/09/23/7192940/ |date=25 січня 2022 }} на ttp://www.pravda.com.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201130181608/https://www.pravda.com.ua/ |date=30 листопада 2020 }}</ref>.

{{main|Інцидент у Керченській протоці}}
25 листопада 2018 року підчас переходу з Одеси до Азовського моря два МБАКа [[Бердянськ (артилерійський катер)|Р175 «Бердянськ»]] і [[Нікополь (артилерійський катер)|Р176 «Нікополь»]], а також рейдовий буксир [[Яни Капу (буксир)|А947 «Яни Капу»]], які були захоплені Росією разом з екіпажами<ref>[http://www.bbc.com/ukrainian/news-46308406 Росіяни захопили українські кораблі та поранили шістьох військових] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210702191927/https://www.bbc.com/ukrainian/news-46308406 |date=2 липня 2021 }} на http://www.bbc.com/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161209001526/http://www.bbc.com/ |date=9 грудня 2016 }}</ref>.

22 вересня 2020 року, Морське командування суходолом перекинуло з Чорного моря в порт Бердянська ще два [[малі броньовані артилерійські катери проєкту 58155]] (МБАКа)<ref name="dq">{{Cite web |url=http://mil.in.ua/uk/news/do-berdyansku-perekynuto-shhe-dva-mbaky/ |title=До Бердянську перекинуто ще два МБАКи |accessdate=30 листопада 2020 |archive-date=15 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201015111541/https://mil.in.ua/uk/news/do-berdyansku-perekynuto-shhe-dva-mbaky/ }}</ref>.

У березні 2022 року ВМС України сформували перший дивізіон в складі річкової флотилії на Дніпрі. Річкова флотилія і дивізіон створені для забезпечення підтримки сил у прирічкових операційних районах, які діють біля Дніпра. До складу дивізіону увійшли 19 суден військово-річкового флоту, як цивільних з установленим озброєнням, так і військових ([[Рівне (артилерійський катер)|артилерійські катери проекту 363У]]).<ref>{{Cite web|title=ВМС України сформували перший дивізіон річкової флотилії на Дніпрі - Мілітарний|url=https://mil.in.ua/uk/news/vms-ukrayiny-sformuvaly-pershyj-dyvizion-richkovoyi-flotyliyi-na-dnipri/|website=mil.in.ua|accessdate=2023-07-04}}</ref>

У листопаді 2022 року у складі річкового дивізіону ВМС України на Дніпрі з'явилися перші американські катери Sea Ark Dauntless передані США. Всього має бути поставлено 10 таких катерів.<ref>{{Cite web|title=До складу річкового дивізіону на Дніпрі надійшов катер Sea Ark Dauntless - Мілітарний|url=https://mil.in.ua/uk/news/do-skladu-richkovogo-dyvizonu-na-dnipri-nadijshov-kater-sea-ark-dauntless/|website=mil.in.ua|accessdate=2023-07-04}}</ref>

== Структура і склад сил ==
''Корабельна складова ВМС України, станом на 2021 рік, нараховує 19 одиниць бойового складу (в тому числі 1 [[фрегат]], 1 [[тральщик]], 3 [[Патрульний катер|патрульні катери]], 1 [[десантний корабель]], 11 [[Артилерійський катер|артилерійських]], 1 [[Десантний катер|десантний]], 1 протидиверсійний катери) і близько 40 одиниць допоміжного флоту''.

* [[Флотилія Військово-Морських Сил України]] (м. [[Одеса]])
** [[1-й дивізіон кораблів охорони рейду (Україна)|1-й дивізіон кораблів охорони рейду]] (1 ДнКОР, м. [[Одеса]])
** [[9-й дивізіон надводних кораблів (Україна)|9-й дивізіон надводних кораблів]] (9 ДННК, м. [[Бердянськ]] [[Запорізька область]])
** [[28-й дивізіон допоміжних суден (Україна)|28-й дивізіон допоміжних суден]] (28 ДнДС, м. Одеса)
** [[29-й дивізіон надводних кораблів (Україна)|29-й дивізіон надводних кораблів]] (29 ДННК, м. [[Очаків]] [[Миколаївська область]])
** [[30-й дивізіон надводних кораблів (Україна)|30-й дивізіон надводних кораблів]] (30 ДННК, м. Одеса)
** [[31-й дивізіон суден забезпечення (Україна)|31-й дивізіон суден забезпечення]] (31 ДнСЗ, м. [[Очаків]])
* [[Річкова флотилія Військово-Морських Сил України]] (м. [[Київ]])<ref>{{Cite web|title=Наші ВМС разом із Силами оборони захистили Чорноморське узбережжя від російських десантних операцій, - Зеленський нагородив морпіхів. ВIДЕО|url=https://censor.net/ua/video_news/3428381/nashi_vms_razom_iz_sylamy_oborony_zahystyly_chornomorske_uzberejjya_vid_rosiyiskyh_desantnyh_operatsiyi|website=Цензор.НЕТ|date=2023-07-02|accessdate=2023-07-04|language=uk|last=Цензор.НЕТ}}</ref>
** [[26-й окремий дивізіон річкових катерів]]
** [[27-й окремий дивізіон річкових катерів]]
* Частини безпосереднього підпорядкування
** [[Військово-морська база «Південь» (Україна)|Військово-морська база «Південь»]] (м. Одеса; [[Чорне море]])
*** 22-га окрема радіотехнічна рота (м. Одеса, пров. Маячний)
*** рота охорони ВМБ «Південь»
** [[Південна військово-морська база (Україна)|Південна ВМБ]] (м. [[Миколаїв]]; [[Інгул|гирло р. Інгул]])
*** 21-ша окрема радіотехнічна рота (м. Миколаїв)
*** рота охорона Південної ВМБ
** [[Військово-морська база «Схід» (Україна)|Військово-морська база «Схід»]] (м. Бердянськ; [[Азовське море]])
*** рота охорона ВМБ «Схід»

== Командування ==
;Командувач:
* [[Капітан 1 рангу|капітан 1-го рангу]] [[Догонов Володимир Миколайович]] (2018 — т.ч.)<ref>[http://declarations.com.ua/declaration/nacp_b79c6261-c81a-4abd-98d9-5d8d849917a2 Догонов Володимир Миколайович на declarations.com.ua]{{Недоступне посилання}}</ref>

;Заступник командувача:
* капітан 1-го рангу Кіріакіді Максим Вікторович (2018 — т.ч.)<ref>[http://news.24tv.ua/ru/dva_korablja_vms_ukrainy_v_azovskom_more_budut_protivodejstvovat_provokacijam_so_storony_rossii_n1037887 Два корабля ВМС Украины в Азовском море будут противодействовать провокациям со стороны России] на http://news.24tv.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201130175728/https://news.24tv.ua/ |date=30 листопада 2020 }}</ref><ref>[http://declarations.com.ua/declaration/nacp_6f66b5e6-0009-4ed6-b62c-826a6cd0173e Кіріакіді Максим Вікторович]{{Недоступне посилання}} на http://declarations.com.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200329091825/https://declarations.com.ua/ |date=29 березня 2020 }}</ref>

== Див. також ==
* [[Список кораблів і суден Військово-Морських Сил України]]
* [[Командування об'єднаних сил Збройних Сил України]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://www.ukrmilitary.com/2020/11/ovu.html Міноборони визначило юрисдикцію нових органів управління] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201128161527/https://www.ukrmilitary.com/2020/11/ovu.html |date=28 листопада 2020 }}
* [http://www.ukrmilitary.com/p/ukrainian-navy.html Військово-Морські Сили на 2020] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201124101408/https://www.ukrmilitary.com/p/ukrainian-navy.html |date=24 листопада 2020 }}
* [http://www.ukrmilitary.com/p/armed-forces-of-ukraine.html Організаційна структура ЗС України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170810150914/http://www.ukrmilitary.com/p/armed-forces-of-ukraine.html |date=10 серпня 2017 }}

{{mil-stub}}
{{-}}{{Збройні сили України}}
{{ВМС ЗСУ}}

[[Категорія:ВМС України]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 2018]]
[[Категорія:Командування Збройних сил України]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2018]]
[[Категорія:Військові формування в Одесі]]

title: Морське командування ВМС України

Вид: Військово-морські сили

Тип: Командування

Розташування: м. Одеса

title: Командування

Поточний · командувач: капітан 1-го рангу Володимир Догонов


text:
# Грачівка (Калінінградська область)
Грачівка (рос. Грачёвка, нім. Kraam, лит. Kramava) — селище Зеленоградського району, Калінінградської області Росії. Входить до складу Красноторовського сільського поселення.
Населення — 516 осіб (2015 рік).

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 495  | ↗516 |

title: Грачівка (Калінінградська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 |тип                   =селище
 |тип_род               =
 |назва                 =Грачівка
 |назва ін.             ={{lang-ru|Грачёвка}}
 |прапор                =
 |опис прапор           =
 |герб                  =
 |опис герба            =
 |розташування          =
 |опис розташування     =
 |зображення            =
 |зображення_розмір     =
 |зображення_підпис     =
 | mapx                 =
 | mapy                 =
 |суб'єкт РФ            =[[Калінінградська область]]
 |район                 =[[Зеленоградський район]]
 |міський округ         =
 |поселення             =[[Красноторовське сільське поселення]]
 |рада                  =
 |код ЗКАТУ             = 27215816001<ref>[http://www.ocato.ru/okato.php?code=27215816001 Код ЗКАТУ для населених пунктів Зеленоградського району]{{ref-ru}}</ref>
 |засноване             =
 |перша згадка          =
 |завойоване            =
 |статус                =
 |поділ                 =
 |населення             =516 осіб ([[2015]] рік)
 |площа                 =
 |ref-площа             =
 |густота               =
 |поштові індекси       = 238554
 |телефонний код        =
 |координати            =
 |часовий пояс          =[[UTC+2]]
 |висота                =
 |водойма               =
 |станція               =
 |відстань              =
 |залізниця р           =
 |автошлях р            =
 |фізична р             =
 |залізниця о           =
 |автошлях о            =
 |фізична о             =
 |залізниця с           =
 |автошлях с            =
 |фізична с             =
 |схема                 =
 |міста-побратими       =
 |день міста            =
 |катойконіми           =
 |адреса                =
 |вебсторінка           =
 |голова                =
 |ремарки               =
 |карта розташування1   =Росія Калінінградська область
}}

'''Грачівка''' ({{lang-ru|Грачёвка}}, {{lang-de|Kraam}}, {{lang-lt|Kramava}}) — [[селище]] [[Зеленоградський район|Зеленоградського району]], [[Калінінградська область|Калінінградської області]] [[Росія|Росії]]. Входить до складу [[Красноторовське сільське поселення|Красноторовського сільського поселення]].
Населення — 516 осіб ([[2015]] рік).

== Населення ==

{{ Населення РФ | Грачёвка (Калининградская область) }}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Зеленоградський район}}

{{Kaliningrad-obl-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Селища Калінінградської області]]

[[Категорія:Населені пункти Зеленоградського району]]

title: селище Грачівка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Калінінградська область

Муніципальний район: Зеленоградський район

Поселення: Красноторовське сільське поселення

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Грачівка · Грачівка


text:
# Ґміна Катербурґ
Ґміна Катербурґ (пол. Gmina Katerburg) — колишня сільська гміна, яка входила до Кременецького повіту Волинського воєводства ІІ Речі Посполитої.
Ґміна утворена 1 жовтня 1933 року з таких частин:
- частини ліквідованої ґміни Борки — села Цеценівка, Фільварки Малі, Фільварки Великі, Кудлаївка, Катербурґ, Новосілка, Підгайці, Рибча, Сташиців, Тетильківці, Темногайці, Вілія і міське поселення Катербурґ;
- частини ліквідованої ґміни Борсуки — села Матвіївці, Піщатинці, Вікнини Великі, Вікнини Малі, Іванківці, Вітосово і хутір Снігурівщина;
- вилучених із ґміни Вишнівець сіл Горинка, Кушлин і Воля Рицарська[1].

Після радянської анексії західноукраїнських земель ґміна ліквідована у зв'язку з утворенням Катербурзького району (з жовтня 1940 — Великодедеркальський).

title: Ґміна Катербурґ

wikitext:
{{Давня гміна
|Гміна=Катербурґ
|роки_існування=1933-1939
|герб_гміни=
|прапор_гміни=
|мапа_повіту=
|розмір_мапи=
|мапка=
|воєводство=[[Волинське воєводство (1921—1939)|Волинське]]
|повіт=[[Кременецький повіт (1921—1939)|Кременецький]]
|площа_повіту=
|центр_гміни=[[Катеринівка (Кременецький район)|Катербурґ]]
|тип_гміни=Сільська
|площа=
|громади=25
|рік_населення=
|населення=
|густота=
}}

'''Ґміна Катербурґ''' ({{lang-pl|Gmina Katerburg}}) — колишня [[сільська гміна]], яка входила до [[Кременецький повіт (1921—1939)|Кременецького повіту]] [[Волинське воєводство (1921—1939)|Волинського воєводства]] [[Польська республіка (1918—1939)|ІІ Речі Посполитої]].

Ґміна утворена 1 жовтня 1933 року з таких частин:
* частини ліквідованої [[Борецька волость|ґміни Борки]] — села [[Цеценівка]], [[Підлісне (Кременецький район)|Фільварки Малі]], [[Плоске (Кременецький район)|Фільварки Великі]], [[Кудлаївка (Шумський район)|Кудлаївка]], [[Катеринівка (Кременецький район)|Катербурґ]], [[Новосілка (Шумський район)|Новосілка]], [[Підгайці (Шумський район)|Підгайці]], [[Рибча]], Сташиців, [[Тетильківці (Шумський район)|Тетильківці]], [[Темногайці]], [[Вілія (Шумський район)|Вілія]] і міське поселення [[Катеринівка (Кременецький район)|Катербурґ]];
* частини ліквідованої [[Борсуківська волость|ґміни Борсуки]] — села [[Матвіївці]], [[Піщатинці]], [[Великі Вікнини|Вікнини Великі]], [[Малі Вікнини|Вікнини Малі]], [[Іванківці (Лановецький район)|Іванківці]], Вітосово і хутір [[Мала Снігурівка|Снігурівщина]];
* вилучених із [[Вишневецька волость|ґміни Вишнівець]] сіл [[Горинка]], [[Кушлин]] і Воля Рицарська<ref>[http://isap.sejm.gov.pl/DetailsServlet?id=WDU19330670504 Rozporządzenie Ministra Spraw Wewnętrznych z dnia 14 sierpnia 1933 r. w sprawie zmiany granic miasta Krzemieńca i gmin wiejskich w powiecie krzemienieckim, województwie wołyńskiem.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161026232834/http://isap.sejm.gov.pl/DetailsServlet?id=WDU19330670504 |date=26 жовтня 2016 }} {{ref-pl}}</ref>.

Після [[Радянська анексія західноукраїнських земель|радянської анексії західноукраїнських земель]] ґміна ліквідована у зв'язку з утворенням [[Великодедеркальський район|Катербурзького району]] (з жовтня 1940 — [[Великодедеркальський район|Великодедеркальський]]).

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Кременецький повіт}}

{{ukr-hist-stub}}

Воєводство: Волинське

Повіт: Кременецький

Адмінцентр гміни: Катербурґ

Тип гміни: Сільська


text:
# Journal of Cleaner Production
Journal of Cleaner Production — це рецензований науковий журнал, що висвітлює міждисциплінарні дослідження чистого виробництва. Його публікує видавництво Elsevier, з 1993 року. Імпакт-фактор станом на 2023 рік — 11.072.
Роботу головного редактора спільно виконують Їржі Яромір Клемеш (Технологічний університет Брно), Сесілія Марія Віллас Боас де Алмейда (Університет Пауліста) і Ютао Ван (Університет Фудань). Колишнім і головним редактором-засновником був Дональд Хейсінг (Університет Теннессі).
Journal of Cleaner Production служить міждисциплінарним міжнародним форумом для обміну інформацією та дослідницькими концепціями, політиками та технологіями, розробленими для забезпечення прогресу в тому, щоб зробити суспільства та регіони більш сталими. Він спрямований на заохочення інновацій і творчості, нових і вдосконалених продуктів, а також впровадження нових, чистіших структур, систем, процесів, продуктів і послуг. Він також покликаний стимулювати розробку та впровадження урядової політики та освітніх програм.

title: Journal of Cleaner Production

wikitext:
{{Журнал
| тематика             = [[довкіллєзнавство]], [[чисте виробництво]], [[циркулярна економіка]]
}}

'''''Journal of Cleaner Production''''' — це [[Рецензування|рецензований]] [[науковий журнал]], що висвітлює міждисциплінарні дослідження {{Не перекладено|Чисте виробництво|чистого виробництва|en|Cleaner production}}. Його публікує видавництво [[Elsevier]], з 1993 року. [[Імпакт-фактор]] станом на 2023 рік — 11.072.<ref>{{Cite web|url=https://academic-accelerator.com/Impact-of-Journal/Journal-of-Cleaner-Production|title=Journal of Cleaner Production: Latest Journal's Impact IF|archive-date=2023-12-09|access-date=2023-12-09|archive-url=https://web.archive.org/web/20231209180643/https://academic-accelerator.com/Impact-of-Journal/Journal-of-Cleaner-Production|url-status=dead}}</ref>

Роботу [[Головний редактор|головного редактора]] спільно виконують Їржі Яромір Клемеш ([[Технічний університет у Брно|Технологічний університет Брно]]), Сесілія Марія Віллас Боас де Алмейда ({{iw|Університет Пауліста||pt|Universidade Paulista}}) і Ютао Ван ([[Фуданський університет|Університет Фудань]]).<ref name="edboard">{{Cite web|title=Journal of Cleaner Production Editorial Board|url=https://www.journals.elsevier.com/journal-of-cleaner-production/editorial-board|website=www.journals.elsevier.com|publisher=Elsevier|accessdate=5 листопада 2019}}</ref> Колишнім і головним редактором-засновником був Дональд Хейсінг ([[Університет Теннессі]]).

''Journal of Cleaner Production'' служить міждисциплінарним міжнародним форумом для обміну інформацією та дослідницькими [[Концепція|концепціями]], [[Політика|політиками]] та [[Технологія|технологіями]], розробленими для забезпечення прогресу в тому, щоб зробити [[Суспільство|суспільства]] та [[Регіон|регіони]] більш [[Сталість довкілля|сталими]]. Він спрямований на заохочення інновацій і творчості, нових і вдосконалених продуктів, а також впровадження нових, чистіших структур, систем, процесів, продуктів і послуг. Він також покликаний стимулювати розробку та впровадження урядової політики та освітніх програм.

== Див. також ==

* [[Циркулярна економіка]]
* [[Зелена хімія]]
* [[Сталий розвиток]]

== Посилання ==

* {{Official|http://www.journals.elsevier.com/journal-of-cleaner-production/}}

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Англомовні наукові журнали]]
[[Категорія:Журнали видавництва Elsevier]]

title: Journal of Cleaner Production · англ. Journal of Cleaner Production

Країна видання: Велика Британія

Тематика: довкіллєзнавство, чисте виробництво, циркулярна економіка

Видавець: Elsevier

ISSN: 0959-6526 (друковане видання) · 1879-1786 (інтернет-публікація)


text:
# Team Vitality
Team Vitality — французька кіберспортивна організація, заснована в серпні 2013 року Фаб'єном Девайдом та Ніколя Морером. Також у них є кілька професійних команд та творців контенту з усієї Європи та Індії.

## CS:GO
Перший склад по Counter-Strike: Global Offensive було зібрано у жовтні 2018 року. До нього увійшли ветерани змагальної сцени NBK, Happy, RpK, apEX, які виграли не один чемпіонат, а також молодий талант ZywOo. Разом із п'ятіркою виконавців був підписаний і тренер, яким став faculty.
За місяць після підписання, у листопаді 2018, Vitality виграють DreamHack Open Atlanta 2018. Ще через місяць французи посідають друге місце на LOOT.BET Cup#3. Однак позитивний початок швидко був затьмарений виступом на закритих кваліфікаціях Europe Minor Championship – Katowice 2019. Там Vitality посіли 5-8 місце.
Початок 2019 року виявився для Vitality досить «хаотичним». У січні команда посідає 1-4 місце на ESEA Season 29: Premier Relegation – Europe і друге місце на Europe Minor Championship – Katowice 2019, як того ж місяця зазнає поразки у відкритих кваліфікаціях до Intel Extreme Masters XIV – Sydney: European Open Qualifier.
У вересні Vitality знову чекає на серйозне випробування – StarLadder Berlin Major 2019. На початку справи у французів не складаються, проте в результаті вдається пробитися у плей-офф. Однак там колективу не вдалося виявити себе, а результатом стало 5-8 місце.
Після виступу на Берлінському Major-турнірі, NBK- йде на лаву запасних, а його місце в основі займає shox.
Після заміни гравця посідає 2-е місце на DreamHack Masters Malmo 2019 у жовтні, проте далі йде ряд провалів: у тому ж місяці посідають 7-8-е місце на StarSeries & i-League CS:GO Season 8 та 13-е місце на Esports Championship Series Season 8 – Europe.
В жовтні 2020 року Vitality посіли друге місце на DreamHack Open Fall 2020 та перемогли на BLAST Premier: Fall 2020 Regular Season. У листопаді Vitality знову стали чемпіонами великого турніру. Ним став Intel Extreme Masters XV Beijing Online: Europe, у фіналі якого обіграли NaVi на 5 картах.
В 2022 році перемогли в ESL Pro League Season 16, перегравши в фіналі Team Liquid. ZywOo отримав нагороду MVP.
В 2023 роцi виграють Blast Paris Major, в якому ZywOo стає MVP.

## Counter-Strike 2
ZywOo визнаний найкращим гравцем BLAST Premier Spring Groups 2023 за версією організаторів.
На Blast Paris Major 2023 команда Team Vitality завоювала свій перший титул.
11 жовтня 2023 року zonic покинув команду,  а через два дні його замінив Rémy «XTQZZZ» Quoniam,  який раніше тренував команду з грудня 2018 року по грудень 2021 року.
Робін «ropz» Кул приєднався до команди 10 січня 2025 року після відсторонення Лотана «Spinx» Гіладі  на тлі повідомлень про те, що Vitality дозволила Spinx розглянути інші варіанти . Всього через місяць після приходу ropz команда виграла IEM Katowice 2025, перший IEM Katowice для організації  і другий для ropz після перемоги FaZe Clan у 2022 році ; за ним послідували ESL Pro League Season 21 ; BLAST Open Lisbon  та IEM Melbourne 2025.
З перемогою в Мельбурні Team Vitality виграла 4 турніри ESL за 10 послідовних турнірів (IEM Cologne 2024, IEM Katowice 2025, ESL Pro League Season 21, IEM Melbourne 2025) і забезпечила собі п'ятий ESL Grand Slam (раніше Intel Grand Slam). Vitality продовжила свою серію перемог на BLAST Rivals 2025 Season 1  та IEM Dallas 2025, збільшивши свою серію перемог у LAN до 30 матчів.  Vitality виграла Austin Major 2025.
23 червня 2025 року за результатами чотирьох днів плей-оф у «Moody Center» в Остіні (штат Техас, США) Team Vitality стала найкращою командою з Counter-Strike 2 на планеті. Зустрівшись із The MongolZ у ґранд-фіналі. Vitality продовжили своє домінування на професійній сцені CS, здобувши сьомий трофей за п’ять місяців.

## Основний склад
| Країна          | Нік            | Повне ім'я      |
| Основний склад  | Основний склад | Основний склад  |
| --------------- | -------------- | --------------- |
| Франція         | apEX           | Ден Мадесклер   |
| Франція         | ZywOo          | Матьє Ербо      |
| Велика Британія | mezii          | Уiльям Меррiман |
| Ізраїль         | flameZ         | Шахар Шушан     |
| 🇪🇪              | ropz           | Робін Кул       |
| Тренер          |                |                 |
| Франція         | XTQZZZ         | Rémy Quoniam    |

title: Team Vitality

wikitext:
'''Team Vitality''' — [[Франція|французька]] [[кіберспорт]]ивна організація, заснована в серпні 2013 року Фаб'єном Девайдом та Ніколя Морером. Також у них є кілька професійних команд та творців контенту з усієї [[Європа|Європи]] та [[Індія|Індії]].
{{Картка організації
|назва = Team Vitality
|лого = Логотип кіберспортивної організації Team Vitality.png
|заснована = 2013
|тип = Кіберспортивна організація
|штаб-квартира = [[Париж]]
|розташування =
|сайт = https://vitality.gg
}}
== CS:GO ==
Перший склад по [[Counter-Strike: Global Offensive]] було зібрано у жовтні 2018 року. До нього увійшли ветерани змагальної сцени NBK, Happy, RpK, apEX, які виграли не один чемпіонат, а також молодий талант ZywOo. Разом із п'ятіркою виконавців був підписаний і тренер, яким став faculty.

За місяць після підписання, у листопаді 2018, '''Vitality''' виграють DreamHack Open Atlanta 2018. Ще через місяць французи посідають друге місце на LOOT.BET Cup#3. Однак позитивний початок швидко був затьмарений виступом на закритих кваліфікаціях Europe Minor Championship – Katowice 2019. Там Vitality посіли 5-8 місце.

Початок 2019 року виявився для '''Vitality''' досить «хаотичним». У січні команда посідає 1-4 місце на ESEA Season 29: Premier Relegation – Europe і друге місце на Europe Minor Championship – Katowice 2019, як того ж місяця зазнає поразки у відкритих кваліфікаціях до Intel Extreme Masters XIV – Sydney: European Open Qualifier.
У вересні '''Vitality''' знову чекає на серйозне випробування – StarLadder Berlin Major 2019. На початку справи у французів не складаються, проте в результаті вдається пробитися у плей-офф. Однак там колективу не вдалося виявити себе, а результатом стало 5-8 місце.

Після виступу на Берлінському Major-турнірі, NBK- йде на лаву запасних, а його місце в основі займає shox.
Після заміни гравця посідає 2-е місце на DreamHack Masters Malmo 2019 у жовтні, проте далі йде ряд провалів: у тому ж місяці посідають 7-8-е місце на StarSeries & i-League CS:GO Season 8 та 13-е місце на Esports Championship Series Season 8 – Europe.

В жовтні 2020 року Vitality посіли друге місце на DreamHack Open Fall 2020 та перемогли на BLAST Premier: Fall 2020 Regular Season. У листопаді Vitality знову стали чемпіонами великого турніру. Ним став Intel Extreme Masters XV Beijing Online: Europe, у фіналі якого обіграли [[Natus Vincere|NaVi]] на 5 картах.

В 2022 році перемогли в ESL Pro League Season 16, перегравши в фіналі [[Team Liquid]]<ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/34683/vitality-take-down-liquid-3-2-in-marathon-series |title=Vitality take down Liquid 3-2 in marathon series |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-06-29}}</ref>. ZywOo отримав нагороду MVP<ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/34685/zywoo-claims-esl-pro-league-s16-mvp-award |title=ZywOo claims ESL Pro League S16 MVP award |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-06-29}}</ref>.

В 2023 роцi виграють Blast Paris Major, в якому ZywOo стає MVP.

== ''Counter-Strike 2'' ==
ZywOo визнаний найкращим гравцем BLAST Premier Spring Groups 2023 за версією організаторів.<ref>{{Cite web |url=https://egamersworld.com/counterstrike/news/22105/zywoo-is-recognized-as-the-best-player-of-blast-pr-OrEnLB8j8 |title=ZywOo is recognized as the best player of BLAST Premier Spring Groups 2023 according to the organizers. Counter-Strike (CS2) news - eSports events review, analytics, announcements, interviews, statistics - EGW |website=EGamersWorld |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref>

На Blast Paris Major 2023 команда Team Vitality завоювала свій перший титул.<ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/36340/vitality-romp-to-victory-on-home-soil-in-last-ever-csgo-major |title=Vitality romp to victory on home soil in last ever CS:GO Major |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref>

11 жовтня 2023 року zonic покинув команду,<ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/37226/vitality-bid-farewell-to-zonic-lars-robl |title=Vitality bid farewell to zonic, Lars Robl |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref>  а через два дні його замінив Rémy «XTQZZZ» Quoniam,<ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/37238/xtqzzz-returns-to-vitality-apex-renews-deal-until-2026 |title=XTQZZZ returns to Vitality; apEX renews deal until 2026 |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref>  який раніше тренував команду з грудня 2018 року по грудень 2021 року.

[[Робін Кул|Робін «ropz» Кул]] приєднався до команди 10 січня 2025 року<ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/40717/vitality-move-spinx-to-inactive-roster |title=Vitality move Spinx to inactive roster |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref> після відсторонення Лотана «Spinx» Гіладі  на тлі повідомлень про те, що Vitality дозволила Spinx розглянути інші варіанти <ref>{{Cite web |url=https://pley.gg/vitality-coach-confirms-rumours-spinx-asked-explore-options-after-blast-fall-groups/ |title=Vitality coach confirms rumours: Spinx asked to explore his options after BLAST Fall Groups - Pley |last=Archive |date=2024-08-30 |language=en-US |access-date=2025-07-04}}</ref>. Всього через місяць після приходу ropz команда виграла IEM Katowice 2025, перший IEM Katowice для організації <ref>{{Cite web |url=https://www.eslfaceitgroup.com/press/team-vitalitys-long-awaited-victory-is-here-team-vitality-champions-of-iem-katowice-2025/ |title=Team Vitality’s Long Awaited Victory is Here: Team Vitality Champions of IEM Katowice 2025 |website=Team Vitality’s Long Awaited Victory is Here: Team Vitality Champions of IEM Katowice 2025 |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref> і другий для ropz після перемоги FaZe Clan у 2022 році <ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/33349/faze-sweep-g2-to-win-iem-katowice |title=FaZe sweep G2 to win IEM Katowice |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref>; за ним послідували ESL Pro League Season 21 <ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/41215/vitality-dismantle-mouz-to-win-esl-pro-league-s21 |title=Vitality dismantle MOUZ to win ESL Pro League S21 |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref>; BLAST Open Lisbon <ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/41318/vitality-lift-third-straight-trophy-with-blast-open-lisbon-victory-over-mouz |title=Vitality lift third straight trophy with BLAST Open Lisbon victory over MOUZ |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref> та IEM Melbourne 2025.<ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/41556/vitality-outlast-falcons-in-iem-melbourne-final-thriller-to-clinch-grand-slam |title=Vitality outlast Falcons in IEM Melbourne final thriller to clinch Grand Slam |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref>

З перемогою в [[Мельбурн|Мельбурні]] Team Vitality виграла 4 турніри ESL за 10 послідовних турнірів (IEM Cologne 2024, IEM Katowice 2025, ESL Pro League Season 21, IEM Melbourne 2025) і забезпечила собі п'ятий ESL Grand Slam (раніше Intel Grand Slam).<ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/41556/vitality-outlast-falcons-in-iem-melbourne-final-thriller-to-clinch-grand-slam |title=Vitality outlast Falcons in IEM Melbourne final thriller to clinch Grand Slam |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref> Vitality продовжила свою серію перемог на BLAST Rivals 2025 Season 1 <ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/41609/vitality-win-blast-rivals-over-falcons-to-secure-fifth-consecutive-title |title=Vitality win BLAST Rivals over Falcons to secure fifth consecutive title |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref> та IEM Dallas 2025, збільшивши свою серію перемог у LAN до 30 матчів.<ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/41784/vitality-sweep-mouz-to-win-iem-dallas-and-make-it-six-trophies-in-a-row |title=Vitality sweep MOUZ to win IEM Dallas and make it six trophies in a row |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref>  Vitality виграла Austin Major 2025. <ref>{{Cite web |url=https://www.hltv.org/news/42036/vitality-best-the-mongolz-to-win-the-austin-major |title=Vitality best The MongolZ to win the Austin Major |website=HLTV.org |language=en |access-date=2025-07-04}}</ref>

23 червня 2025 року за результатами чотирьох днів плей-оф у «Moody Center» в Остіні (штат Техас, США) Team Vitality стала найкращою командою з Counter-Strike 2 на планеті. Зустрівшись із The MongolZ у ґранд-фіналі. Vitality продовжили своє домінування на професійній сцені CS, здобувши сьомий трофей за п’ять місяців. <ref>{{Cite web |url=https://sportarena.com/uk/more-sports/cybersport/dosyagnennya-apex-ta-zywoo-triumf-u-den-narodzhennya/ |title=Досягнення apEX та ZywOo, тріумф у день народження. Головні факти про перемогу Team Vitality на BLAST.tv Austin Major 2025 |last=SPORTARENA.com |date=2025-06-23 |website=Sportarena.com |language=uk |access-date=2025-07-04}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://xsport.ua/ua/kibersport_s/news/vitality-vyhrala-blasttv-austin-major-2025-z-cs2/ |title=Vitality виграла BLAST.tv Austin Major 2025 з CS2 |website=XSport |language=uk |access-date=2025-07-04}}</ref>

== Основний склад ==
{| class="standard"
!Країна
!Нік
!Повне ім'я
|-
! colspan="3" | Основний склад
|-
|{{Прапорець|FRA}}
|'''apEX'''
|Ден Мадесклер
|-
|{{Прапорець|FRA}}
|'''[[ZywOo]]'''
|[[ZywOo|Матьє Ербо]]
|-
|{{Прапорець|UK}}
|'''mezii'''
|Уiльям Меррiман
|-
|{{Прапорець|ISR}}
|'''flameZ'''
|Шахар Шушан
|-
|🇪🇪
|ropz
|Робін Кул
|-
! colspan="3" |Тренер
|-
|{{Прапорець|FRA}}
|'''XTQZZZ'''
|Rémy Quoniam
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*[https://www.hltv.org/news/34683/vitality-take-down-liquid-3-2-in-marathon-series Vitality перемагають на ESL Pro League Season 16]
*[https://www.hltv.org/news/34685/zywoo-claims-esl-pro-league-s16-mvp-award ZYWOO ОТРИМУЄ НАГОРОДУ ESL PRO LEAGUE S16 MVP]
*[https://www.hltv.org/events/6793/blasttv-paris-major-2023 Стають чемпiонами на Blast Paris Major (останнiй мейджор в CS:GO)]

* {{official|https://vitality.gg}}

[[Категорія:Команди з Counter-Strike]]
[[Категорія:Кіберспортивні команди]]
[[Категорія:Засновані у Франції 2013]]

title: Team Vitality

Тип: Кіберспортивна організація

Вид спорту: кіберспорт

Країна: Франція

Штаб-квартира: Париж


text:
# Айо-Мару
Айо-Мару (Aiyo Maru) — транспортне судно, яке під час Другої світової війни брало участь у операціях японських збройних сил на Тихому океані.
Судно спорудили в січні 1942 році на верфі Nippon Kokan у Цурумі для компанії Oyo Kisen. У грудні того ж року його реквізували для потреб Імперської армії Японії та класифікували як допоміжний військовий транспорт (кораблі такого типу зазвичай отримували захисне озброєння із двох 120-мм гармат).
Наприкінці лютого 1943-го «Айо-Мару» перебувало в Рабаулі — головній передовій базі в архіпелазі Бісмарка, з якої провадились японські операції на Соломонових островах та сході Нової Гвінеї. Тут його вирішили залучити до великої операції з доставки підкріплень японським гарнізонам Лае та Саламауа (в затоці Хуон на східному узбережжі Нової Гвінеї). У ніч проти 1 березня конвой вийшов з Рабаула. Союзники організували протидію конвою шляхом ударів авіації (події, що стали відомі як битва в морі Бісмарка) та в підсумку потопили всі транспорти. «Айо-Мару» затонуло 3 березня, при цьому разом з судном загинули 45 членів екіпажу та 278 військовослужбовців, втрачено вантаж продовольства, амуніції та 5 десантних барж «Дайхацу».

title: Айо-Мару

wikitext:
{|{{Картка судна <!-- комерційні судна -->
|підпис картки= <!-- ключі: yes, nodab; або текст підпису -->
|відображення назви= <!-- ключі: none, ital; або назва статті із розміткою -->
}}
{{Картка судна (зображення)
|зображення судна=
|розмір зображення судна=
|підпис зображення=
}}
{{Картка судна (кар'єра)
|приховати заголовок=
|країна судна=
|прапор судна={{JPN}}
|назва судна = Айо-Мару
|власник судна= * Імперська армія Японії
* Oyo Kisen
|оператор судна=
|реєстрація судна=
|маршрут судна=
|замовлення судна=
|будівник судна= [[Nippon Kokan]]
|оригінальна вартість судна=
|будівельний номер судна=
|бортовий номер судна=
|закладення судна= 1941
|запуск судна= 1941
|завершення судна= січень 1942
|хрещення судна=
|отримання судна=
|перше плавання судна=
|на службі судна=
|зняття судна=
|ідентифікація судна=
|доля судна= 3 березня 1943 потоплене в битві в морі Бісмарка
|статус судна=
|зауваження судна=
}}
{{Картка судна (характеристики)
|приховати заголовок=
|доповнення заголовка=
|клас судна=
|тип судна= вантажне
|тоннаж судна= 2716 GRT
|водотоннажність=
|довжина судна= 93,8 м
|ширина судна= 13,7 м
|висота судна=
|висота борту=
|осадка судна= 7,6 м
|палуби судна=
|висота палуби=
|рампи судна=
|льодовий клас=
|площа вітрильності=
|потужність=
|двигуни судна=  1 дизель, 1400 к.с. (брутто)
|швидкість судна= 11,5 (максимальна 14)
|місткість судна=
|команда судна=
|зауваження судна=
}}
|}
{{Location map+ | Папуа Нова Гвінея
| width = 350
| caption = Район потоплення Айо-Мару
| relief = 1
| places =
  {{Location map~ | Папуа Нова Гвінея
    | label = '''03.03.43'''
    | label_size =
    | position = right
    | background =
    | mark = Red pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 7 | lat_min = 15 | lat_sec    = 00 | lat_dir = S
    | lon_deg = 148 | lon_min = 30 | lon_sec    = 00| lon_dir = E
  }}
}}

'''Айо-Мару (Aiyo Maru)''' — транспортне судно, яке під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] брало участь у операціях японських збройних сил на Тихому океані.

Судно спорудили в січні 1942 році на верфі [[Nippon Kokan]] у Цурумі для компанії Oyo Kisen. У грудні того ж року його реквізували для потреб Імперської армії Японії та класифікували як допоміжний військовий транспорт (кораблі такого типу зазвичай отримували захисне озброєння із двох 120-мм гармат).

Наприкінці лютого 1943-го «Айо-Мару» перебувало в [[Рабаул]]і — головній передовій базі в [[Архіпелаг Бісмарка|архіпелазі Бісмарка]], з якої провадились японські операції на [[Соломонові острови (архіпелаг)|Соломонових островах]] та сході Нової Гвінеї. Тут його вирішили залучити до великої операції з доставки підкріплень японським гарнізонам Лае та Саламауа (в затоці Хуон на східному узбережжі Нової Гвінеї). У ніч проти 1 березня конвой вийшов з Рабаула. Союзники організували протидію конвою шляхом ударів авіації (події, що стали відомі як [[битва в морі Бісмарка]]) та в підсумку потопили всі транспорти. «Айо-Мару» затонуло 3 березня, при цьому разом з судном загинули 45 членів екіпажу та 278 військовослужбовців, втрачено вантаж продовольства, амуніції та 5 десантних барж «Дайхацу».<ref>{{Cite web|url=https://wrecksite.eu/wreck.aspx?138005|title=138005}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.combinedfleet.com/PeaceC_c.htm|title=Japanese Auxiliary Transports|website=www.combinedfleet.com|access-date=2024-03-16}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.combinedfleet.com/Aiyo_t.htm|title=Japanese Army Auxiliary Transports|website=www.combinedfleet.com|access-date=2024-03-16}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Кораблі Японії втрачені у Новогвінейській кампанії}}
[[Категорія:Кораблі Японії втрачені на Новій Гвінеї]]
[[Категорія:Транспортні судна Японії періоду Другої світової війни]]

title: Японія

Назва: Айо-Мару

Власник: - Імперська армія Японії - Oyo Kisen

Будівник: Nippon Kokan

Завершений: січень 1942

title: Основні характеристики

Тип: вантажне

Двигуни: 1 дизель, 1400 к.с. (брутто)

Швидкість: 11,5 (максимальна 14)