text:
# Дівчина з долини (фільм, 1983)
«Дівчина з долини» (англ. Valley Girl, також відомий як англ. Bad Boyz) — американська підліткова романтична комедія 1983 року, знята Мартою Кулідж за сценарієм Вейна Кроуфорда й Ендрю Лейнома. Фільм — вільна інтерпретація трагедії Вільяма Шекспіра «Ромео і Джульєтта». В головних ролях Дебора Форман та Ніколас Кейдж.

## Синопсис
Джулі Річман — дівчина з долини, у якої, здається, є все: приваблива зовнішність, матеріальне благополуччя і красивий хлопець. Проте вона сумнівається у своїх стосунках з зарозумілим партнером і одного разу натрапляє на панка Ренді. Двоє молодих людей з різних світів закохуються один в одного.

## Акторський склад
| Актор            | Роль         |
| ---------------- | ------------ |
| Дебора Форман    | Джулі Річман |
| Ніколас Кейдж    | Ренді        |
| Елізабет Дейлі   | Лорін        |
| Майкл Боуен      | Томмі        |
| Кемерон Дай      | Фред         |
| Хейді Голікер    | Стейсі       |
| Мішель Майринк   | Сьюзі        |
| Лі Перселл       | Бет          |
| Коллін Кемп      | Сара Річман  |
| Фредерік Форрест | Стів Річман  |

## Виробництво
Спочатку фільм був задуманий як експлуатаційне кіно для підлітків, щоб використати моду на дівчат з долини, натхненну піснею Френка та Муни Заппів «Valley Girl». Заппа досліджував можливість зняти подібний фільм і отримав запити від кількох студій, але далі справа не просунулася. Коли все ж таки почалося виробництво фільму без його участі, він безуспішно судився, щоб зупинити виробництво, стверджуючи, що це використання його торгової марки.
Кейдж і Форман зіткнулися з труднощами під час зйомок сцени розставання біля вхідних дверей Джулі, оскільки вона була знята наприкінці зйомок, коли Кейдж і Форман ще зустрічалися. Знадобилося кілька дублів і кілька порад від Марти Кулідж. Вона порадила Форман подумати про іншого хлопця, з яким вона розлучилася.

## Випуск
Фільм вийшов на екрани 29 квітня 1983 року і був показаний у 442 кінотеатрах. У перший вікенд він зібрав 1 856 780 доларів, посівши 4 місце. Остаточні збори сягнули $17,343,596.

title: Дівчина з долини (фільм, 1983)

wikitext:
{{Фільм
|актори=[[Дебора Форман]]<br>[[Ніколас Кейдж]]
|зображення=Valley_girl_poster.jpg
|композитор=
|кінокомпанія=
|дистриб'ютор=
|рік=1983
}}

'''«Дівчина з долини»''' ({{lang-en|Valley Girl}}, також відомий як {{lang-en|Bad Boyz}}<ref>{{Cite web|url=https://www.imdb.com/title/tt0086525/releaseinfo?ref_=tt_dt_aka#akas|title=IMDB article|website=IMDB}}</ref>) — [[Сполучені Штати Америки|американська]] [[Дитяче й підліткове кіно|підліткова]] [[романтична комедія]] [[1983 у кіно|1983 року]], знята Мартою Кулідж за сценарієм Вейна Кроуфорда й Ендрю Лейнома. Фільм — вільна інтерпретація трагедії [[Вільям Шекспір|Вільяма Шекспіра]] ''[[Ромео і Джульєтта|«Ромео і Джульєтта»]]''. В головних ролях [[Дебора Форман]] та [[Ніколас Кейдж]].

== Синопсис ==
Джулі Річман — {{iw|3=en|4=Valley girl|дівчина з долини}}, у якої, здається, є все: приваблива зовнішність, матеріальне благополуччя і красивий хлопець. Проте вона сумнівається у своїх стосунках з зарозумілим партнером і одного разу натрапляє на [[Панки|панка]] Ренді. Двоє молодих людей з різних світів закохуються один в одного.

== Акторський склад ==
{{ВРоляхВерх}}
{{ВРолях|[[Дебора Форман]]||Джулі Річман}}
{{ВРолях|[[Ніколас Кейдж]]||Ренді}}
{{ВРолях|[[Елізабет Дейлі]]||Лорін}}
{{ВРолях|[[Майкл Боуен]]||Томмі}}
{{ВРолях|[[Кемерон Дай]]||Фред}}
{{ВРолях|[[Хейді Голікер]]||Стейсі}}
{{ВРолях|[[Мішель Майринк]]||Сьюзі}}
{{ВРолях|[[Лі Перселл]]||Бет}}
{{ВРолях|[[Коллін Кемп]]||Сара Річман}}
{{ВРолях|[[Фредерік Форрест]]||Стів Річман}}
{{ВРоляхНиз}}

== Виробництво ==
Спочатку фільм був задуманий як [[експлуатаційне кіно]] для підлітків, щоб використати моду на дівчат з долини, натхненну піснею [[Френк Заппа|Френка]] та [[Мун Заппа|Муни Заппів]] ''«Valley Girl»''.<ref>{{Cite web|url=http://www.nitrateonline.com/2004/fprince.html|title=The Prince & Me|last=Lybarger|first=Dan|date=16 квітня 2003|website=nitrateonline.com|access-date=22 лютого 2015}}</ref> Заппа досліджував можливість зняти подібний фільм і отримав запити від кількох студій, але далі справа не просунулася.<ref>Sheff, David; Sheff, Victoria. </ref> Коли все ж таки почалося виробництво фільму без його участі, він безуспішно судився, щоб зупинити виробництво, стверджуючи, що це використання його торгової марки.<ref>(UPI) "[https://news.google.com/newspapers?nid=1955&dat=19830114&id=gUkxAAAAIBAJ&sjid=quMFAAAAIBAJ&pg=4205,2096888 Zappa asks judge to halt movie]" ''Reading Eagle'' January 14, 1983: 13</ref>

Кейдж і Форман зіткнулися з труднощами під час зйомок сцени розставання біля вхідних дверей Джулі, оскільки вона була знята наприкінці зйомок, коли Кейдж і Форман ще зустрічалися. Знадобилося кілька дублів і кілька порад від Марти Кулідж. Вона порадила Форман подумати про іншого хлопця, з яким вона розлучилася.<ref>''Running Audio Commentary by Martha Coolidge'', on the DVD</ref>

== Випуск ==
Фільм вийшов на екрани 29 квітня 1983 року і був показаний у 442 кінотеатрах.<ref>{{cite news|url=https://www.variety.com/index.asp?layout=filmsearch_exact&dept=Film&movieID=4112|title=Variety: Digital Editions|publisher=Variety.com|access-date=2009-06-03}}</ref> У перший вікенд він зібрав 1 856 780 доларів, посівши 4 місце. Остаточні збори сягнули $17,343,596<ref>{{Cite book
|url=https://archive.org/details/americanfilmdist0000dona/page/302/mode/1up
|title=American film distribution : the changing marketplace
|last=Donahue
|first=Suzanne Mary
|year=1987
|publisher=UMI Research Press
|page=302
}}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* {{IMDb title|0086525|Valley Girl}}
* {{Rotten Tomatoes|1022473-valley_girl|Valley Girl}}

[[Категорія:Фільми 1983]]
[[Категорія:Фільми США 1983]]
[[Категорія:Фільми, зняті в Лос-Анджелесі]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Лос-Анджелесі]]
[[Категорія:Фільми, засновані на Ромео і Джульєтті]]
[[Категорія:Романтичні кінокомедії США]]
[[Категорія:Незалежні фільми США]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]

title: англ. Valley Girl

Жанр: романтична кінокомедія і молодіжний фільм

Режисер: Martha Coolidged

Продюсер: Wayne Crawfordd і Andrew Laned

У головних · ролях: Дебора Форман · Ніколас Кейдж

Оператор: Frederick Elmesd

Композитор: Richard Butlerd

Дистриб'ютор: Atlantic Entertainment Groupd і Netflix

Мова: англійська

Країна: США


text:
# Емерентія фон Дюбен
Баронеса Емерентія фон Дюбен (24 травня 1669, ймовірно, Стокгольм – 22 березня 1743, Стокгольм), також звана Менца - шведська фрейліна, фаворитка Ульріки Елеонори, королеви Швеції. Вона була відома своїм впливом на Ульріку Елеонору.

## Життя
Емерентія фон Дюбен була дочкою органіста і композитора Густава Дюбена та Емерентії Штандаерт, правнучкою композитора німецького походження в стилі бароко Андреаса Дюбена та сестрою Густава фон Дюбена Молодшого Йоахіма фон Дюбена Старшого (батька Ульріка Елеонора фон Дюбен, також королівська фаворитка), та Андерс фон Дюбен (молодший). Ймовірно, народилася в Стокгольмі, Менца спочатку працювала покоївкою при дворі королеви Ульріки Елеонори. У 1690 році вона на неї була покладена відповідальність за принцесу Ульріку Елеонору. У 1707 році Менца була облаштована разом зі своїми братами, в 1717 році вона офіційно стала фрейлійкою, а в 1719 році їй було присвоєно титул баронеси (швед. Friherrinna). У неї була така ж посада з Ульрікою Елеонорою, яку Юліана Шірберг мала до старшої принцеси, Гедвіг Софії Шведської.

### Правління Ульріки Елеонори
Емерентія фон Дюбен все своє життя стояла на боці Ульріки як її підтримка і порадниця і користувалася великим впливом: «На краще і на гірше виховувала, служила, супроводжувала і втішала». Мензу описували як релігійного фанатика і їй заздряли, але вона ніколи не була об'єктом наклепу чи скандалів. Вона підтримувала право Ульріки Елеонори на престол перед Ядвіґою Софією Шведською та її сином і заохочувала конкуренцію між двома сторонами. При дворі поширена думка, що шлях до Ульріки Елеонори пролягав через Мензу, і вона отримувала великі суми грошей від іноземних дипломатів і прохачів, щоб використати свій вплив. Вважається, що баронеса не зловживала своїм впливом. Однак вона зібрала великий статок. Між 1710 і 1715 роками вона вела переговори про шлюб між Ульрікою Елеонорою та Фрідріхом Гессенським за 30 000 німецьких талерів. У 1714 році російський агент князь Чілков отримав від Петра Першого завдання провести мирні переговори з Ульрікою Елеонорою через Менцу. Під час правління Ульріки Елеонори в 1718-1720 рр. вважалося, що Менца та її брати мали неправомірний вплив на державні справи. За словами австрійського посла, Менца мала доступ до спальні Ульріки Елеонори раніше, ніж чоловік королеви. У 1720 році брати і сестри Дюбен підтримали ідею, що Ульріка Елеонора не повинна відмовлятися від престолу, а радше бути співрегентом свого чоловіка. Як повідомляється, їх вплив був однією з причин, чому співрегентство не було прийнято. За словами Акселя фон Ферсена Старшого, Ульріка Елеонора не бачила і не відчувала жодними очима, крім Емерентії фон Дюбен.

### Правління Фрідріха
У 1732 році Емерентія фон Дюбен переконала королеву не демонструвати своє невдоволення через роман між королем Фрідріхом і Гедвіґою Таубе. Ульріка Елеонора була дуже незадоволена перелюбом свого чоловіка і довірилася Менці. Менца заявив, що для Ульріки Елеонори було б негідно помітити цю справу і що її становище як королеви було недоторканним: «Як місяць продовжує свій курс по небу, не піклуючись про гавкіт собак, так і Її Величність повинна зневажати плітки, які були створені цим таким нещасним і сліпим зобов’язанням». За це король Фрідріх був вдячний Менці. Менца отримала велику спадщину від королеви в 1741 році, а після її власної смерті в 1743 році залишила статки в розмірі 200 000 доларів, що становить річну оплату 877 покоївок (посада, на якій вона починала) разом. Після її смерті поет Олоф фон Далін писав про неї: «...поки існує чеснота, неможливо, щоб її слава зів’яла. І поки хтось пам’ятає Ульріку Елеонору, пам’ятаєш міс Дюбен».

wikiname: ukwiki

title: Емерентія фон Дюбен

in_language: uk

wikitext:
{{Особа}}
[[Барон|Баронеса]] '''Емерентія фон Дюбен''' ([[24 травня]] [[1669]], ймовірно, Стокгольм – [[22 березня]] [[1743]], Стокгольм), також звана '''Менца -''' шведська [[фрейліна]], [[Фаворитизм|фаворитка]] [[Ульріка Елеонора|Ульріки Елеонори, королеви Швеції]]. Вона була відома своїм впливом на Ульріку Елеонору.

== Життя ==
Емерентія фон Дюбен була дочкою органіста і [[Композитор|композитора]] Густава Дюбена та Емерентії Штандаерт, правнучкою композитора німецького походження в стилі [[бароко]] Андреаса Дюбена та сестрою Густава фон Дюбена Молодшого Йоахіма фон Дюбена Старшого (батька Ульріка Елеонора фон Дюбен, також королівська фаворитка), та Андерс фон Дюбен (молодший). Ймовірно, народилася в Стокгольмі, Менца спочатку працювала покоївкою при дворі королеви [[Ульріка Елеонора Данська|Ульріки Елеонори]]. У 1690 році вона на неї була покладена відповідальність за принцесу Ульріку Елеонору. У 1707 році Менца була облаштована разом зі своїми братами, в 1717 році вона офіційно стала фрейлійкою, а в 1719 році їй було присвоєно титул баронеси ({{Lang-sv|Friherrinna}}). У неї була така ж посада з Ульрікою Елеонорою, яку Юліана Шірберг мала до старшої принцеси, [[Ядвіґа Софія Шведська|Гедвіг Софії Шведської]].

=== Правління Ульріки Елеонори ===
Емерентія фон Дюбен все своє життя стояла на боці Ульріки як її підтримка і порадниця і користувалася великим впливом: «На краще і на гірше виховувала, служила, супроводжувала і втішала». Мензу описували як релігійного фанатика і їй заздряли, але вона ніколи не була об'єктом наклепу чи скандалів. Вона підтримувала право Ульріки Елеонори на престол перед [[Ядвіґа Софія Шведська|Ядвіґою Софією Шведською]] та її сином і заохочувала конкуренцію між двома сторонами. При дворі поширена думка, що шлях до Ульріки Елеонори пролягав через Мензу, і вона отримувала великі суми грошей від іноземних дипломатів і прохачів, щоб використати свій вплив. Вважається, що баронеса не зловживала своїм впливом. Однак вона зібрала великий статок. Між 1710 і 1715 роками вона вела переговори про шлюб між Ульрікою Елеонорою та Фрідріхом Гессенським за 30 000 німецьких талерів. У 1714 році російський агент князь Чілков отримав від [[Петро I|Петра Першого]] завдання провести мирні переговори з Ульрікою Елеонорою через Менцу. Під час правління Ульріки Елеонори в 1718-1720 рр. вважалося, що Менца та її брати мали неправомірний вплив на державні справи. За словами австрійського посла, Менца мала доступ до спальні Ульріки Елеонори раніше, ніж чоловік королеви. У 1720 році брати і сестри Дюбен підтримали ідею, що Ульріка Елеонора не повинна відмовлятися від престолу, а радше бути співрегентом свого чоловіка. Як повідомляється, їх вплив був однією з причин, чому співрегентство не було прийнято. За словами Акселя фон Ферсена Старшого, Ульріка Елеонора не бачила і не відчувала жодними очима, крім Емерентії фон Дюбен.

=== Правління Фрідріха ===
У 1732 році Емерентія фон Дюбен переконала королеву не демонструвати своє невдоволення через роман між королем Фрідріхом і Гедвіґою Таубе. Ульріка Елеонора була дуже незадоволена перелюбом свого чоловіка і довірилася Менці. Менца заявив, що для Ульріки Елеонори було б негідно помітити цю справу і що її становище як королеви було недоторканним: ''«Як місяць продовжує свій курс по небу, не піклуючись про гавкіт собак, так і Її Величність повинна зневажати плітки, які були створені цим таким нещасним і сліпим зобов’язанням»''.<ref>Lundh-Eriksson, Nanna (Swedish): Den glömda drottningen. Karl XII:s syster. Ulrika Eleonora D.Y. och hennes tid (The Forgotten Queen.The Sister of Charles XII. The Age of Ulrika Eleonora the Younger) Affärstryckeriet, Norrtälje. (1976)</ref> За це король Фрідріх був вдячний Менці. Менца отримала велику спадщину від королеви в 1741 році, а після її власної смерті в 1743 році залишила статки в розмірі 200 000 доларів, що становить річну оплату 877 покоївок (посада, на якій вона починала) разом. Після її смерті поет [[Олоф Далін|Олоф фон Далін]] писав про неї: ''«...поки існує чеснота, неможливо, щоб її слава зів’яла.'' ''І поки хтось пам’ятає Ульріку Елеонору, пам’ятаєш міс Дюбен»''<ref>Emerentia Düben, von, urn:sbl:17742, Svenskt biografiskt lexikon (art av Gr. Jacobson.), hämtad 2015-09-08.</ref>.

== Див. також ==
* [[Берта Цюк]]
* [[Анна Катаріна фон Берфельт]]

== Посилання ==
{{reflist}}

* [https://runeberg.org/sbh/dubeneme.html Svenskt biografiskt handlexikon / 3. Düben, Emerentia von] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190327090317/https://runeberg.org/sbh/dubeneme.html |date=27 березня 2019 }}
* https://web.archive.org/web/20110609174754/http://www3.lu.se/info/lum/LUM_02_99/LUM2_01_hov.html
* [http://www.nad.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=17742 Emerentia Düben, von, urn:sbl:17742, Svenskt biografiskt lexikon (art av Gr. Jacobson.), hämtad 2015-09-08.]
* Lundh-Eriksson, Nanna (Swedish): ''Den glömda drottningen.'' ''Karl XII:s syster. Ulrika Eleonora D.Y. och hennes tid'' (The Forgotten Queen.The Sister of Charles XII. The Age of Ulrika Eleonora the Younger) Affärstryckeriet, Norrtälje. (1976)

[[Категорія:Шведи німецького походження]]
[[Категорія:Поховані в Ріддаргольменській церкві]]
[[Категорія:Шведська шляхта]]

title: Емерентія фон Дюбен

Ім'я при народженні: нім. Emerentia Düben

Народилася: 24 травня 1669

Померла: 22 березня 1743 (73 роки) · Adolf Fredriks parishd, комуна Стокгольм, лен Стокгольм, Швеція

Поховання: Ріддаргольменська церква

Країна: Швеція

Діяльність: фрейліна

Рід: Düben familyd

Батько: Gustaf Dübend

Мати: Emerentia Standaertd

Брати, сестри: Anders von Düben the Youngerd, Joachim von Düben the Elderd і Gustaf von Düben the Youngerd


text:
# Подгуже (Ленчицький повіт)
Подгуже (пол. Podgórze) — село в Польщі, у гміні Свіниці-Варцькі Ленчицького повіту Лодзинського воєводства.
Населення — 92 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Конінського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 51      | 13                 | 32               | 6                    |
| Жінки    | 41      | 7                  | 21               | 13                   |
| Разом    | 92      | 20                 | 53               | 19                   |

title: Подгуже (Ленчицький повіт)

wikitext:
{{НП
|країна = [[Польща]]
|статус = село
|українська назва = Подгуже
|оригінальна назва = {{lang-pl|Podgórze}}
|підпорядкування =
|герб =
|прапор =
|ширина герба =
|ширина прапора =
|зображення =
|опис зображення =
|вид регіону = Воєводство
|регіон = Лодзинське воєводство
|вид району = Повіт
|район = [[Ленчицький повіт]]
|вид общини = Гміна
|община = Свіниці-Варцькі (гміна){{!}}Свіниці-Варцькі
|внутрішній поділ =
|перша згадка =
|попередні назви =
|площа =
|висота центру НП =
|клімат =
|офіційна мова =
|офіційна мова-ref =
|населення = 92
|рік перепису = 2011{{R|nsp}}
|густота населення =
|агломерація =
|національний склад =
|конфесійний склад =
|катойконім =
|часовий пояс = +1
|DST = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код = (+48) 63
|поштовий індекс = 99-140
|автомобільний код = ELE
|вид ідентифікатора = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0297744
|сайт =
|add1n =
|add1 =
}}
{{Otheruses|Подгуже}}

'''Подгуже''' ({{lang-pl|Podgórze}}) — село в Польщі, у [[Свіниці-Варцькі (гміна)|гміні Свіниці-Варцькі]] [[Ленчицький повіт|Ленчицького повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].

Населення — {{formatnum:92}} {{МНОЖИНА:92|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Конінське воєводство|Конінського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=51 |ЧолПре=13 |ЧолПрац=32 |ЧолПост=6
|Жін=41 |ЖінПре=7 |ЖінПрац=21 |ЖінПост=13
|Разом=92 |РазомПре=20 |РазомПрац=53 |РазомПост=19
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Свініце-Варцьке}}

{{Lodz-geo-stub}}

[[Категорія:Села Ленчицького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Ленчицький повіт

Гміна: Свіниці-Варцькі

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: ELE

OSM: ↑2929587 ·R (Ґміна Свініце-Варцьке)


text:
# Депортація курдів в СРСР
Депортація курдів в СРСР — сталінські депортації курдів, що відбувалися в кілька етапів: в 1937 (власне курди з прикордонних з Туреччиною районів) і в 1944 роках (разом з турками-месхетинці). Депортовані курди були розселені в селах південного Казахстану і в інших республіках Середньої Азії. На відміну від ряду інших народів, курди були депортовані лише частково.

## Хронологія
- 1937 — депортація курдів Вірменії і Азербайджану в Казахстан і Середню Азію.
- 1944 — депортація курдів з Грузії в Казахстан і Середню Азію.
- 1956 — початок реабілітації курдів СРСР.
- 1989—1990 — курди з Середньої Азії, Казахстану, Закавказзя мігрували в Росію (в окремі райони Краснодарського і Ставропольського країв, Ростовської області, Адигеї).

title: Депортація курдів в СРСР

wikitext:
'''Депортація курдів в СРСР''' — сталінські депортації [[Курди|курдів]], що відбувалися в кілька етапів: в 1937 (власне курди з прикордонних з Туреччиною районів) і в 1944 роках (разом з [[Депортація турків-месхетинців|турками-месхетинці]]). Депортовані курди були розселені в селах південного [[Казахстан]]у і в інших республіках [[Середня Азія|Середньої Азії]]. На відміну від ряду інших народів, курди були депортовані лише частково.

== Хронологія ==
* 1937 — депортація курдів Вірменії і Азербайджану в Казахстан і Середню Азію.
* 1944 — депортація курдів з Грузії в Казахстан і Середню Азію.
* 1956 — початок реабілітації курдів СРСР.
* 1989—1990 — курди з Середньої Азії, Казахстану, Закавказзя мігрували в Росію (в окремі райони Краснодарського і Ставропольського країв, Ростовської області, Адигеї).

== Джерела ==
* [http://www.alexanderyakovlev.org/fond/issues/62150 Сталинские депортации. 1928—1953.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200922131919/https://www.alexanderyakovlev.org/fond/issues/62150 |date=22 вересня 2020 }} — М.: Материк, 2005. — (Международный фонд «Демократия», серия «Россия. XX век. Документы»)
* {{cite journal | last=Ellman| first=Michael| authorlink=Майкл Джон Еллман | title=Soviet Repression Statistics: Some Comments | journal=Europe-Asia Studies |volume=54 | issue=7 | pages=1151–1172|year=2002 | url=https://pdfs.semanticscholar.org/d4ac/a67ff06f3902c7b95b9eff2562f223f16c2b.pdf |archiveurl=https://web.archive.org/web/20180427044908/https://pdfs.semanticscholar.org/d4ac/a67ff06f3902c7b95b9eff2562f223f16c2b.pdf| archivedate=27 April 2018 | jstor=826310 | doi=10.1080/0966813022000017177 }}
* [[Human Rights Watch]]: ''[https://www.hrw.org/reports/pdfs/u/ussr/ussr.919/usssr919full.pdf «Punished Peoples» of the Soviet Union. The Continuing Legacy of Stalin's Deportations.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190424190917/https://www.hrw.org/reports/pdfs/u/ussr/ussr.919/usssr919full.pdf |date=24 квітня 2019 }}'' New York 1991.

[[Категорія:Національна політика СРСР]]
[[Категорія:Депортації в СРСР]]
[[Категорія:Репресії за національною ознакою в СРСР]]
[[Категорія:Курди]]


text:
# Іванов Микола Іванович (секретар Карельського обкому)
Микола Іванович Іванов (нар. 1896, село Лудина Гора Волоколамського повіту Московської губернії, тепер Московська область, Російська Федерація — 1956, Ленінград, Російська Федерація) — радянський партійний діяч, 1-й секретар Карельського обласного ВКП(б). Депутат Верховної Ради СРСР 1-го скликання.

## Біографія
Народився у родині селянина-середняка. У 1910 році закінчив приходське училище, а у 1913 році — вище початкове училище у місті Волоколамську Московської губернії.
У березні 1913 — квітні 1915 р. — учень-підмайстер на фабриці братів Старшинових села Щокіно Волоколамського повіту Московської губернії. У квітні 1915 — лютому 1918 р. — магазинер-підмайстер на фабриці «Дєдовська мануфактура» на станції Тучково Московсько-Білорусько-Балтійської залізниці.
Член РСДРП(б) з жовтня 1917 року.
У лютому — серпні 1918 р. — комісар Тульського і Нижньогородського продовольчих загонів у місті Нижньому Новгороді. У серпні 1918 — лютому 1919 р. — військовий комісар 5-го полку 1-ї дивізії 6-ї та 7-ї армій РСЧА. У лютому — червні 1919 р. — військовий комісар Окремої Української бригади РСЧА на Південному фронті. У червні — листопаді 1919 р. — військовий комісар Зведеної Донецької дивізії РСЧА на Південному фронті.
У листопаді 1919 — жовтні 1920 р. — завідувач інформаційного відділу Політичного відділу 9-ї стрілецької дивізії 13-ї та 1-ї Кінної армій РСЧА. У жовтні 1920 — квітні 1921 р. — військовий комісар 25-ї стрілецької бригади 9-ї стрілецької дивізії 13-ї та 4-ї армій РСЧА. У квітні — грудні 1921 р. — військовий комісар 26-ї стрілецької бригади 9-ї стрілецької дивізії Окремої Кавказької армії РСЧА.
У грудні 1921 — вересні 1922 р. — завідувач архівно-довідкового відділу Політичного управління РВР СРСР у Москві.
У вересні 1922 — лютому 1924 р. — завідувач Волоколамської повітової політпросвіти і радянської партійної школи. У лютому 1924 — лютому 1925 р. — завідувач Волоколамського відділу народної освіти і секретар міськпартколективу, повітового виконкому і повітового комітету РКП(б). У лютому 1925 — червні 1926 р. — заступник голови Волоколамського повітового виконкому і керуючий промкомбінатом.
У червні — грудні 1926 р. — слухач курсів повітових партійних робітників у Москві.
У грудні 1926 — серпні 1927 р. — старший інспектор, заступник уповноваженого, уповноважений Центральної контрольної комісії КП(б) Узбекистану. У серпні 1927 — серпні 1928 р. — заступник завідувача агітаційно-пропагандистського відділу Таджицького обласного комітету КП(б) Узбекистану в Дюшамбе. У серпні 1928 — січні 1929 р. — заступник завідувача агітаційно-пропагандистського відділу Киргизького обласного комітету ВКП(б) у місті Фрунзе.
У січні — серпні 1929 р. — відповідальний інструктор Рязанського губернського комітету ВКП(б).
У серпні 1929 — серпні 1930 р. — відповідальний секретар Михайловського районного комітету ВКП(б) Московської області.
У серпні 1930 — січні 1932 р. — студент Всесоюзного комуністичного сільськогосподарського університету імені Сталіна у Ленінграді.
У січні 1932 — квітні 1936 р. — відповідальний інструктор Ленінградського міського комітету ВКП(б).
У квітні 1936 — вересні 1937 р. — заступник завідувача відділу партійних кадрів Ленінградського міського комітету ВКП(б).
У вересні 1937 — червні 1938 р. — в.о. 1-го секретаря Карельського обласного комітету ВКП(б). У липні — жовтні 1938 р. — на лікуванні у Кремлівській лікарні в Москві.
У жовтні 1938 — липні 1941 р. — директор свинорадгоспу «Большевик» села Аксубаєво Аксубаєвського району Татарської АРСР. У 1939 році деякий час перебував під слідством.
У липні — жовтні 1941 р. — військовий комісар 24-го окремого артилерійського полку протитанкової оборони Ленінградського фронту. У жовтні 1941 — квітні 1942 р. — інструктор з пропаганди і військовий комісар 857-го стрілецького полку 294-ї стрілецької дивізії Волховського фронту. У квітні 1942 — лютому 1943 р. — військовий комісар госпіталю легкопоранених Волховського фронту. У квітні 1943 — квітні 1946 р. — заступник із політичної частини евакуаційного госпіталю № 3420 на Волховському, 2-му Прибалтійському, Ленінградському, Забайкальському фронтах.
У травні 1946 — листопаді 1947 р. — завідувач сектору будинків інвалідів Ленінградського обласного відділу соціального забезпечення. У листопаді 1947 — травні 1948 р. — начальник відділу кадрів Ленінградської фабрики імені Першого Травня. У травні 1948 — 1956 р. — заступник директора бази Ленміськторгу.

## Військове звання
- майор

wikitext:
{{ПІП}}
{{Особа
| ім'я                 = Іванов Микола Іванович
| зображення           =
| розмір_зображення    =
| дата_народження      = 1896
| місце_народження     = село Лудина Гора Волоколамського повіту [[Московська губернія|Московської губернії]], тепер [[Московська область]], [[Росія|Російська Федерація]]
| дата_смерті          = 1956
| місце_смерті         = [[Ленінград]]
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| Alma_mater           =
| військове звання     = [[майор]]
| партія               = [[ВКП(б)]]
| нагороди             =
}}
'''Микола Іванович Іванов''' ({{нар}} {{ДН|||1896}}, село Лудина Гора Волоколамського повіту [[Московська губернія|Московської губернії]], тепер [[Московська область]], [[Росія|Російська Федерація]] — {{ДС|||1956}}, [[Ленінград]], [[Росія|Російська Федерація]]) — радянський партійний діяч, 1-й секретар Карельського обласного ВКП(б). Депутат [[Верховна рада СРСР|Верховної Ради СРСР]] 1-го скликання.

== Біографія ==
Народився у родині селянина-середняка. У 1910 році закінчив приходське училище, а у 1913 році — вище початкове училище у місті Волоколамську Московської губернії.

У березні 1913 — квітні 1915 р. — учень-підмайстер на фабриці братів Старшинових села Щокіно Волоколамського повіту Московської губернії. У квітні 1915 — лютому 1918 р. — магазинер-підмайстер на фабриці «Дєдовська мануфактура» на станції Тучково Московсько-Білорусько-Балтійської залізниці.

Член [[РСДРП(б)]] з жовтня [[1917]] року.

У лютому — серпні 1918 р. — комісар Тульського і Нижньогородського продовольчих загонів у місті Нижньому Новгороді. У серпні 1918 — лютому 1919 р. — військовий комісар 5-го полку 1-ї дивізії 6-ї та 7-ї армій РСЧА. У лютому — червні 1919 р. — військовий комісар Окремої Української бригади РСЧА на Південному фронті. У червні — листопаді 1919 р. — військовий комісар Зведеної Донецької дивізії РСЧА на Південному фронті.

У листопаді 1919 — жовтні 1920 р. — завідувач інформаційного відділу Політичного відділу 9-ї стрілецької дивізії 13-ї та 1-ї Кінної армій РСЧА. У жовтні 1920 — квітні 1921 р. — військовий комісар 25-ї стрілецької бригади 9-ї стрілецької дивізії 13-ї та 4-ї армій РСЧА. У квітні — грудні 1921 р. — військовий комісар 26-ї стрілецької бригади 9-ї стрілецької дивізії Окремої Кавказької армії РСЧА.

У грудні 1921 — вересні 1922 р. — завідувач архівно-довідкового відділу Політичного управління РВР СРСР у Москві.

У вересні 1922 — лютому 1924 р. — завідувач Волоколамської повітової політпросвіти і радянської партійної школи. У лютому 1924 — лютому 1925 р. — завідувач Волоколамського відділу народної освіти і секретар міськпартколективу, повітового виконкому і повітового комітету РКП(б). У лютому 1925 — червні 1926 р. — заступник голови Волоколамського повітового виконкому і керуючий промкомбінатом.

У червні — грудні 1926 р. — слухач курсів повітових партійних робітників у Москві.

У грудні 1926 — серпні 1927 р. — старший інспектор, заступник уповноваженого, уповноважений Центральної контрольної комісії КП(б) Узбекистану. У серпні 1927 — серпні 1928 р. — заступник завідувача агітаційно-пропагандистського відділу Таджицького обласного комітету КП(б) Узбекистану в Дюшамбе. У серпні 1928 — січні 1929 р. — заступник завідувача агітаційно-пропагандистського відділу Киргизького обласного комітету ВКП(б) у місті Фрунзе.

У січні — серпні 1929 р. — відповідальний інструктор Рязанського губернського комітету ВКП(б).

У серпні 1929 — серпні 1930 р. — відповідальний секретар Михайловського районного комітету ВКП(б) Московської області.

У серпні 1930 — січні 1932 р. — студент Всесоюзного комуністичного сільськогосподарського університету імені Сталіна у Ленінграді.

У січні 1932 — квітні 1936 р. — відповідальний інструктор Ленінградського міського комітету ВКП(б).

У квітні 1936 — вересні 1937 р. — заступник завідувача відділу партійних кадрів Ленінградського міського комітету ВКП(б).

У вересні 1937 — червні 1938 р. — в.о. 1-го секретаря Карельського обласного комітету ВКП(б). У липні — жовтні 1938 р. — на лікуванні у Кремлівській лікарні в Москві.

У жовтні 1938 — липні 1941 р. — директор свинорадгоспу «Большевик» села Аксубаєво Аксубаєвського району Татарської АРСР. У 1939 році деякий час перебував під слідством.

У липні — жовтні 1941 р. — військовий комісар 24-го окремого артилерійського полку протитанкової оборони Ленінградського фронту. У жовтні 1941 — квітні 1942 р. — інструктор з пропаганди і військовий комісар 857-го стрілецького полку 294-ї стрілецької дивізії Волховського фронту. У квітні 1942 — лютому 1943 р. — військовий комісар госпіталю легкопоранених Волховського фронту. У квітні 1943 — квітні 1946 р. — заступник із політичної частини евакуаційного госпіталю № 3420 на Волховському, 2-му Прибалтійському, Ленінградському, Забайкальському фронтах.

У травні 1946 — листопаді 1947 р. — завідувач сектору будинків інвалідів Ленінградського обласного відділу соціального забезпечення. У листопаді 1947 — травні 1948 р. — начальник відділу кадрів Ленінградської фабрики імені Першого Травня. У травні 1948 — 1956 р. — заступник директора бази Ленміськторгу.

== Військове звання ==
* [[майор]]

== Джерела ==
* ''Филиппов С.'' Территориальные руководители ВКП(б) в 1934—1939 гг. Справочник. — Москва, РОССПЭН, 2016. {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20180423063112/http://www.knowbysight.info/III/08394.asp Иванов Николай Иванович] // Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза (1898—1991). {{ref-ru}}

[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 1-го скликання]]

title: Іванов Микола Іванович

Народився: 1896 · село Лудина Гора Волоколамського повіту Московської губернії, тепер Московська область, Російська Федерація

Помер: 1956 · Ленінград

Країна: СРСР

Національність: росіянин

Діяльність: політик

Alma mater: Комуністичний університет трудящих Сходу

Посада: депутат Верховної ради СРСР

Військове звання: майор

Партія: ВКП(б)

Нагороди: орден Вітчизняної війни II ступеня


text:
# Садиков Абід
Абід Садикович Садиков (15 листопада 1913, місто Ташкент, тепер Узбекистан — 21 липня 1987, місто Ташкент, тепер Узбекистан) — радянський узбецький державний діяч, вчений-хімік, президент Академії наук Узбецької РСР. Депутат Верховної Ради СРСР 7—11-го скликань. Доктор хімічних наук (1946), професор (1947), академік Академії наук Узбецької РСР (з 1947), дійсний член Академії наук СРСР з 28.11.1972 року по Відділенню загальної та технічної хімії (член-кореспондент з 1.07.1966 року). Герой Соціалістичної Праці (16.11.1973).

## Життєпис
У 1932 році закінчив середню школу в Ташкенті.
У 1932—1937 роках — студент хімічного факультету Середньоазіатського державного університету в Ташкенті. Одночасно з 1933 по 1937 рік — лаборант інституту хімії Середньоазіатського державного університету.
У 1937—1939 роках викладав у Ташкентському текстильному інституті, в 1939—1941 роках — в Узбецькому державному університеті в місті Самарканді.
З 1941 року — на викладацькій роботі в Середньоазіатському державному університеті в Ташкенті, де з 1956 року завідував кафедрою. Член ВКП(б) з 1946 року.
Одночасно з 1946 по 1959 рік був директором Інституту хімії Академії наук Узбецької РСР.
У 1954 році організував проблемну лабораторію природних сполук при кафедрі природних сполук хімічного факультету Середньоазіатського державного університету. З 1956 року — завідувач лабораторії хімії бавовнику Академії наук Узбецької РСР.
У березні 1958 — квітні 1966 року — ректор Ташкентського державного університету імені Леніна (до 1960 року — Середньоазіатського державного університету).
У 1966—1984 роках — президент Академії наук Узбецької РСР. Редактор журналу «Доповіді Академії наук Узбецької РСР».
Одночасно в 1973—1987 роках — директор Інституту біоорганічної хімії Академії наук Узбецької РСР, який заснував та організував.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 16 листопада 1973 року за великі заслуги у розвитку органічної хімії та у зв'язку з шістдесятиріччям від дня народження академіку Садикову Абіду Садиковичу присвоєно звання Героя Соціалістичної Праці з врученням ордена Леніна та золотої медалі.
Помер 21 липня 1987 року в Ташкенті. Похований на Меморіальному цвинтарі «Чигатай» в Ташкенті. У 1988 році ім'я Абіда Садикова присвоєно Інституту біоорганічної хімії Академії наук Узбекистану.

## Наукова діяльність
Був одним із організаторів хімічної науки в Узбекистані, один із основоположників радянської школи біоорганічної хімії. Відомі його праці з хімії природних сполук, головним чином алкалоїдів, органічних кислот, поліфенолів, гормонів, протипухлинних препаратів та інших фізіологічно активних речовин. Приділяв велику увагу взаємозв'язку між структурою та функціями біомолекул та специфічними хімічними впливами навколишнього середовища. Під його керівництвом у практиці досліджень природних сполук та біоорганічної хімії широко використовувалися спектроскопія та радіоспектроскопія, квантова хімія, конформаційний аналіз, математичне моделювання хімічних структур та властивостей.
Основні праці:
- Хімія алкалоїдів, Ташкент, 1956;
- Листя бавовнику — цінна хімічна сировина. Ташкент, 1967 (разом з А. Туруловим);
- Короткі підсумки наукових досліджень по боротьбі з вілтом бавовнику, Ташкент, 1971 (разом з С. Рижовим);
- Хімія середньоазіатської флори, Москва, 1973;
- Синтези органічних препаратів піридинового ряду. Ташкент, 1974 (разом з О. Отрощенком, Ю. Курбатовим).

## Нагороди
- Герой Соціалістичної Праці (16.11.1973)
- чотири ордени Леніна (15.09.1961, 1.03.1965, 16.11.1973, 17.09.1975)
- орден Жовтневої Революції (20.07.1971)
- орден Трудового Червоного Прапора (16.01.1950)
- орден «Знак Пошани» (23.01.1946)
- орден «Буюк хізматларі учун» (За видатні заслуги) (Узбекистан) (23.08.2002, посмертно)
- медаль «За трудову доблесть» (8.10.1954)
- медалі
- Лауреат Державної премії Узбецької РСР імені Біруні
- Заслужений діяч науки та техніки Узбецької РСР (1960)

title: Садиков Абід

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Садиков Абід
| оригінал імені       =
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[узбек]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Садиков}}
'''Абід Садикович Садиков''' ({{ДН|15|11|1913}}, місто [[Ташкент]], тепер [[Узбекистан]] — {{ДС|21|07|1987}}, місто [[Ташкент]], тепер [[Узбекистан]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] [[Узбекистан|узбецький]] державний діяч, вчений-хімік, президент Академії наук Узбецької РСР. Депутат [[Верховна рада Союзу Радянських Соціалістичних Республік|Верховної Ради СРСР]] 7—11-го скликань. [[Доктор хімічних наук]] (1946), [[професор]] (1947), [[академік]] Академії наук Узбецької РСР (з 1947), дійсний член [[Академія наук СРСР|Академії наук СРСР]] з 28.11.1972 року по Відділенню загальної та технічної хімії (член-кореспондент з 1.07.1966 року). [[Герой Соціалістичної Праці]] (16.11.1973).

== Життєпис ==
У 1932 році закінчив середню школу в Ташкенті.

У 1932—1937 роках — студент хімічного факультету Середньоазіатського державного університету в Ташкенті. Одночасно з 1933 по 1937 рік — лаборант інституту хімії Середньоазіатського державного університету.

У 1937—1939 роках викладав у Ташкентському текстильному інституті, в 1939—1941 роках — в Узбецькому державному університеті в місті Самарканді.

З 1941 року — на викладацькій роботі в Середньоазіатському державному університеті в Ташкенті, де з 1956 року завідував кафедрою. Член [[ВКП(б)]] з 1946 року.

Одночасно з 1946 по 1959 рік був директором Інституту хімії Академії наук Узбецької РСР.

У 1954 році організував проблемну лабораторію природних сполук при кафедрі природних сполук хімічного факультету Середньоазіатського державного університету. З 1956 року — завідувач лабораторії хімії бавовнику Академії наук Узбецької РСР.

У березні 1958 — квітні 1966 року — ректор Ташкентського державного університету імені Леніна (до 1960 року — Середньоазіатського державного університету).

У 1966—1984 роках — президент Академії наук Узбецької РСР. Редактор журналу «Доповіді Академії наук Узбецької РСР».

Одночасно в 1973—1987 роках — директор Інституту біоорганічної хімії Академії наук Узбецької РСР, який заснував та організував.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 16 листопада 1973 року за великі заслуги у розвитку органічної хімії та у зв'язку з шістдесятиріччям від дня народження академіку Садикову Абіду Садиковичу присвоєно звання Героя Соціалістичної Праці з врученням ордена Леніна та золотої медалі.

Помер 21 липня 1987 року в Ташкенті. Похований на Меморіальному цвинтарі «Чигатай» в Ташкенті. У 1988 році ім'я Абіда Садикова присвоєно Інституту біоорганічної хімії Академії наук Узбекистану.

== Наукова діяльність ==
Був одним із організаторів хімічної науки в Узбекистані, один із основоположників радянської школи біоорганічної хімії. Відомі його праці з хімії природних сполук, головним чином алкалоїдів, органічних кислот, поліфенолів, гормонів, протипухлинних препаратів та інших фізіологічно активних речовин. Приділяв велику увагу взаємозв'язку між структурою та функціями біомолекул та специфічними хімічними впливами навколишнього середовища. Під його керівництвом у практиці досліджень природних сполук та біоорганічної хімії широко використовувалися спектроскопія та радіоспектроскопія, [[квантова хімія]], конформаційний аналіз, математичне моделювання хімічних структур та властивостей.

Основні праці:
* Хімія алкалоїдів, Ташкент, 1956;
* Листя бавовнику — цінна хімічна сировина. Ташкент, 1967 (разом з А. Туруловим);
* Короткі підсумки наукових досліджень по боротьбі з вілтом бавовнику, Ташкент, 1971 (разом з С. Рижовим);
* Хімія середньоазіатської флори, Москва, 1973;
* Синтези органічних препаратів піридинового ряду. Ташкент, 1974 (разом з О. Отрощенком, Ю. Курбатовим).

== Нагороди ==
* [[Герой Соціалістичної Праці]] (16.11.1973)
* чотири [[орден Леніна|ордени Леніна]] (15.09.1961, 1.03.1965, 16.11.1973, 17.09.1975)
* [[орден Жовтневої Революції]] (20.07.1971)
* [[орден Трудового Червоного Прапора]] (16.01.1950)
* [[орден «Знак Пошани»]] (23.01.1946)
* орден «Буюк хізматларі учун» (За видатні заслуги) (Узбекистан) (23.08.2002, посмертно)
* медаль «За трудову доблесть» (8.10.1954)
* медалі
* Лауреат Державної премії Узбецької РСР імені Біруні
* Заслужений діяч науки та техніки Узбецької РСР (1960)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Український радянський енциклопедичний словник. Том 3. Київ: Головна редакція УРЕ, 1987.
* Садыков Абид Садыкович // Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров. 3-е изд. Москва : Советская энциклопедия, 1969—1978.

{{Бібліоінформація}}
{{Герої Соціалістичної Праці}}
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 7-го скликання]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 8-го скликання]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 9-го скликання]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 10-го скликання]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 11-го скликання]]

title: узб. Obid Sodiqovich Sodiqov

Народився: 2 (15) листопада 1913 · Ташкент, Російська імперія

Помер: 21 липня 1987 (73 роки) · Ташкент, Узбецька Радянська Соціалістична Республіка, СРСР

Поховання: Чигатайське кладовищеd

Національність: узбек

Діяльність: хімік, політик

Галузь: біоорганічна хімія

Alma mater: Національний університет Узбекистану (1937)

Науковий ступінь: доктор хімічних наук

Вчене звання: академік АН СРСР

Вчителі: Aleksandr Pavlovich Orekhovd

Заклад: Національний університет Узбекистану і Академія наук Узбецької РСР

Членство: Академія наук СРСР

Посада: депутат Верховної ради СРСР

Партія: КПРС

Нагороди: · al-Biruni State Prize of the Republic of Uzbekistan in the field of science and technologyd


text:
# Оборона Чернігова (1239)
Оборона Чернігова — один з найважливіших епізодів західного походу монголів 1235—1242 років та монгольської навали на Русь 1237—1241 років, облога і взяття монголами столиці Чернігівського князівства восени 1239 року.

## Стратегічна обстановка напередодні подій
Після удару, завданого монголами по Північно-Східній Русі взимку 1237—1238 років, брат загиблого великого володимирського князя Ярослав Всеволодович не зміг більше утримувати Київ, забраний ним у Михайла Всеволодовича, і поїхав до Владимира. Коли Михайло зайняв Київ, його молодший двоюрідний брат Мстислав Глібович спробував зайняти Чернігів, але Михайло зберіг чернігівський престол для себе (за версією Л. Войтовича, передав престол своєму молодшому братові Андрію). Деяке розходження їх політичних позицій можна простежити і раніше (див. Облога Чернігова (1235)).
В кінці 1238 — на початку 1239 року Михайло провів похід проти Великого князівства Литовського і втратив Галич на користь Данила, а монголи (Берке) розорили прикордонне зі степом Переяславське князівство.

title: Оборона Чернігова (1239)

wikitext:
{{Картка збройного конфлікту|
|конфлікт = Захоплення Чернігова монголами
|зображення = Спасо-Преображенский собор Чернигова-2.jpg
|заголовок =
|partof = [[Монгольська навала на Русь]]
|частина = [[Монгольська навала на Русь]]
|дата = до [[18 жовтня]] [[1239 в Україні|1239 року]]
|місце = [[Чернігів]]
|причина =
|result = Перемога монголів
|противник1 = [[Монгольська імперія]]
|противник2 = [[Чернігівське князівство]]
|командир1 = • [[Батий]]
• [[Берке]]<ref name=RH>Храпачевский Р.П. [http://rutenica.narod.ru/batu.html#i21 Бытыево побоище] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150112113841/http://rutenica.narod.ru/batu.html#i21 |date=12 січня 2015 }}{{ref-ru}}</ref>
або
[[Мунке]]<ref name=HW>«Мир истории. Русские земли в XIII—XV веках», Греков И. Б., Шахмагонов Ф. Ф., «Молодая Гвардия», М., 1988{{ref-ru}}</ref><ref name=SSM>Соловьёв С. М. [http://www.magister.msk.ru/library/history/solov/solv03p2.htm История России с древнейших времён] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180825161101/http://magister.msk.ru/library/history/solov/solv03p2.htm |date=25 серпня 2018 }}{{ref-ru}}</ref>
|командир2 = • [[Мстислав Глібович]]
|strength1 = невідомо
|strength2 = невідомо
|casualties1 = невідомо
|casualties2 = невідомо
}}
{{значення|Облоги Чернігова}}
'''Оборона Чернігова''' — один з найважливіших епізодів [[Західний похід монголів|західного походу монголів]] 1235—1242 років та [[Монгольська навала на Русь|монгольської навали на Русь]] 1237—1241 років, облога і взяття монголами столиці [[Чернігівське князівство|Чернігівського князівства]] восени 1239 року.

== Стратегічна обстановка напередодні подій ==
Після удару, завданого монголами по Північно-Східній Русі взимку 1237—1238 років, брат загиблого великого володимирського князя [[Ярослав ІІІ Всеволодович (Великий князь київський)|Ярослав Всеволодович]] не зміг більше утримувати Київ, забраний ним у [[Михайло Всеволодович|Михайла Всеволодовича]], і поїхав до [[Владимир]]а. Коли Михайло зайняв Київ, його молодший двоюрідний брат [[Мстислав Глібович]] спробував зайняти Чернігів, але Михайло зберіг чернігівський престол для себе (за версією Л. Войтовича<ref name="LV">Войтович Л. [http://litopys.org.ua/dynasty/dyn29.htm КНЯЗІВСЬКІ ДИНАСТІЇ СХІДНОЇ ЄВРОПИ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210930095158/http://litopys.org.ua/dynasty/dyn29.htm |date=30 вересня 2021 }}</ref>, передав престол своєму молодшому братові [[Андрій Всеволодович|Андрію]]). Деяке розходження їх політичних позицій можна простежити і раніше (''див''. [[Облога Чернігова (1235)]]).

В кінці 1238 — на початку 1239 року Михайло провів похід проти [[Велике князівство Литовське|Великого князівства Литовського]] і втратив [[Галич]] на користь Данила, а монголи (Берке) розорили прикордонне зі степом [[Переяславське князівство]].

== Джерела про сили сторін ==
Чисельність монгольської армії в західному поході, згідно з сучасною історіографіэю, з урахуванням втрат та дворазового поповнення за рахунок місцевого степового і поволзької населення, варіюється від 120—150 тис. на початку походу до 100 тис. після відходу у Монголію Гуюка і Мунке.

В ті місяці, в які основною метою монголів на Русі став Чернігів, першоджерела як головний напрямок зусиль монгольських корпусів в Європі називають:

* місто [[Алани|алан]] ''Ме-це-сі'', обложений між 27 листопада та 26 грудня 1239 року і взятий через три місяці<ref>Храпачевский Р. П. [http://rutenica.narod.ru/batu.html#i21 Бытыево побоище] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150112113841/http://rutenica.narod.ru/batu.html#i21 |date=12 січня 2015 }} по Юань-ши</ref>;
* місто ''Мінкас'', до якого попрямували [[Ґуюк|Гуюк]], Мунке, [[Када'ан (син Уґедея)|Кадан]] та [[Бурі (онук Чагатая)|Бурі]] і взяли його за 1 місяць і 15 днів<ref>Рашид-ад-Дин. [http://www.vostlit.info/Texts/rus16/Rasidaddin_3/frametext2.html Сборник летописей] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190416091124/http://www.vostlit.info/Texts/rus16/Rasidaddin_3/frametext2.html |date=16 квітня 2019 }}</ref>;
* місто ''М.к.с., оточене болотами і густим лісом'', що стало крайньою точкою просування монголів на Русі і після розчищення лісу і установки метальних знарядь було взяте ''царевичами спільно'' за кілька днів<ref>Джувейни. [http://www.vostlit.info/Texts/rus3/Juweini/text.phtml?id=10762 История завоевателя мира] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180830172632/http://www.vostlit.info/Texts/rus3/Juweini/text.phtml?id=10762 |date=30 серпня 2018 }}</ref>.

У той же самий час другорядним напрямком дій монголів став [[Крим]], де згадуються [[Шибан]], [[Бучек (гміна)|Бучек]] та Бурі (точна дата їх виходу до південного узбережжя півострова встановлюється за записами на полях однієї з книг сурожського монастиря — 26 грудня 1239 року).

Командував тими, хто взяв Чернігів у облогу, за різними версіями, [[Батий]] (голова західного походу) і [[Берке]] з братами або Мунке.

Керував обороною Чернігова (очолював деблокуючий удар) князь [[Мстислав Глібович]]. За різними версіями, він був чернігівським князем, [[Сіверське князівство|новгород-сіверським]] або одним з чернігівських князів. Але разом з тим, більшість дослідників визнають, що очолювані ним сили не зводилися тільки до його власної [[Дружина (військо)|дружини]]. У період монгольського нашестя на Русь загинули декілька чернігово-сіверських князів: загибель сина [[Роман Ігорович|Романа Ігоровича]] Михайла і онука [[Володимир Ігорович|Володимира Ігоровича]] Святослава Всеволодовича Л. Войтович пов'язує з литовським походом; загибель Бориса, Давида, Андрія і Святослава [[вщиж]]ских, синів Володимира Святославича, — з обороною власного князівства в 1239 році<ref>Однако, Вщиж был уничтожен монголами весной 1238 года.</ref>; можливу загибель Михайла, Аникема, Романа та Івана Глебовичів, братів Мстислава та Івана Івановича, онука [[Роман Ігорович|Романа Ігоровича]] — з навалою монголів на Чернігово-Сіверське князівство в 1239—1240 роках.

Скласти більш точне уявлення про чисельність руських військ на початку [[XIII століття]] можуть допомогти звістки про участь у походах на [[Орден мечоносців]] руських військ чисельністю 12-20 тисяч чоловік у період [[1219]]—[[1223|1223 років]].

== Хід облоги ==
Точна тривалість облоги з руських літописів невідома.

Деякі дослідники говорять про підходи військ Мстислава з боку землі [[радимичі]]в через єдиний сухий прохід серед суцільних боліт, що оточували Чернігів, у фортеці [[Звеничів]].

До наших днів дійшло літописне оповідання про подробиці облоги (''Люто бо бЕ бій біля Чернігова, оже і таранъ на нь поставиша, меташа бо каменемь півтора перестрЕла, а камінь, якоже можаху 4 мужі силнии подъяти'') копіює розповідь про облогу Чернігова Данилом Галицьким у 1234 році<ref>{{Cite web |url=http://www.bibliotekar.ru/rus/86.htm |title=Галицко-Волынская летопись |accessdate=25 серпня 2018 |archive-date=16 березня 2009 |archive-url=https://web.archive.org/web/20090316235659/http://bibliotekar.ru/rus/86.htm }}</ref>.

== Подальші події ==
Слідом за взяттям Чернігова поява Мунке на лівому березі Дніпра навпроти Києва і невдалі переговори з киянами про здачу дослідники, які вважають керівниками розорення Чернігово-Сіверського князівства Батия та Берке, називають ''рекогносцировкою'' і вказують, що у зв'язку з зайнятістю Мунке на Північному Кавказі він міг опинитися поблизу Києва не раніше березня 1240 року.

Михайло Всеволодович виїхав з Києва до Угорщини щоб укласти союз з королем [[Бела IV|Белою IV]] і скріпити його династичним шлюбом. Негативну відповідь на пропозицію здатися Мунке отримав від киян і пішов у степи. Після від'їзду Михайла до Києва приїхав [[Ростислав Мстиславич (князь смоленський)|Ростислав смоленський]] (вже у 1239 році<ref>БРЭ, том «Россия», список правителей.</ref>), але незабаром був вигнаний Данилом Галицьким.

Вже на початку 1240 року Угедей вирішив відкликати Мунке та Гуюка і західного походу (хоча, з урахуванням часу на проходження наказу, фактично вони рушили на схід лише на початку 1241 року, після [[Облога Києва 1240|розорення Києва]]), в числі цілей якого фігурували з нескорених на той момент регіонів тільки Київ, Польща та Угорщина<ref>{{Cite web |url=http://altaica.ru/SECRET/tovchoo.htm |title=Сокровенное сказание монголов |accessdate=25 серпня 2018 |archive-date=19 січня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130119145421/http://altaica.ru/SECRET/tovchoo.htm }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

{{Монгольські завоювання}}
{{DEFAULTSORT:Чернігів}}
[[Категорія:Облоги Чернігова]]
[[Категорія:Облоги XIII століття]]
[[Категорія:Західний похід монголів]]
[[Категорія:Битви Чернігівського князівства]]
[[Категорія:1239 в Україні]]
[[Категорія:Жовтень 1239]]
[[Категорія:Події 18 жовтня]]
[[Категорія:Конфлікти в 1239]]

title: Захоплення Чернігова монголами

Дата: до 18 жовтня 1239 року

Місце: Чернігів

Результат: Перемога монголів

title: Сторони

Монгольська імперія: Чернігівське князівство

title: Командувачі

• Батий · • Берке · або · Мунке: • Мстислав Глібович

title: Сили

невідомо: невідомо

title: Втрати


text:
# Сервас
Сервас — це міжнародна неприбуткова організація, що виникла в 1949 році з метою боротьби за мир у всьому світі. Спочатку вона називалася «Peacebuilders». Придумали організацію студенти, яким здалося, що коли їздиш в іншу країну, набагато краще зупинятися в гостях один в одного, ніж у готелях. Основна ідея Сервасу саме в цьому. Щоб не було воєн, потрібно, щоб люди потоваришували один з одним і змогли добре один одного зрозуміти. А для цього вони, приїжджаючи до іншої країни, зупиняються один в одного в гостях, що дозволяє краще зрозуміти іншу країну, іншу культуру, інший спосіб життя. З 1973 року Сервас визнаний неурядовою організацією, що діє під егідою ЮНЕСКО.

## Девіз Сервасу
Девізом Сервасу є цитата М. Ґанді: «The best way to find yourself is to lose yourself in the service of others.» (Найкращий спосіб знайти себе, це втратити себе на користь інших.)

## Історія
SERVAS був заснований у 1949 році студентом Бобом Люітвейлером у Данії під назвою «Open Door System of Work, Study and Travel».
Пізніше організація отримала актуальну назву, яка перекладається з есперанто як «Я служу» (у сенсі «я служу справі миру»).

## Організаційна структура
Існує три статуси: Servas Host, Servas Day Host і Servas Traveller (Сервас-мандрівник). Сервас-хост — людина, у якої можна зупинитися, коли приїжджаєш в іншу країну або місто. Сервас-мандрівник — людина, яка у неї зупиняється.
Сервас-мандрівники, що вирішили поїхати в якусь країну, отримують список Сервас-хостів цієї країни, в якому будуть вказані необхідні дані про кожного члена Серваса: ім'я, прізвище, вік, адреса, телефон, мови, на яких вони говорять, список інтересів і будь-які додаткові відомості (наприклад, якщо вони не палять, вегетаріанці або тримають домашніх тварин).
За неписаними правилами Серваса зупиняються у людини на дві ночі (можна і більше, але тільки якщо він сам це запропонує), з ним спілкуються, а якщо у нього є час і можливість, то він показує своє місто, може бути, і звозить куди-небудь. Є в списку і Дей-хости — люди, у яких не можна зупинитися, але які із задоволенням поводять по місту.
Відповідно, стаючи хостом або Дей-хостом людина, потрапляє в аналогічний список по Україні. Цей список буде доступний тільки іншим Сервас-мандрівникам.

## Структура Servas International
- Генеральна асамблея
  - Підрозділи Сервасу
  - Виконавчий комітет (англ. Executive Committee, скорочено EXCO) (президент, генеральний секретар, економічний секретар, віцепрезидент, секретар з питань миру, хост лист координатор)
    - Люди, що доповідають EXCO:
      - Архіваріус
      - Редактор розсилок

    - Комітети, що доповідають EXCO:
      - Комітет з розвитку фондів
      - Комітет реєстрації статусів
      - Координатор територіальних об'єднань
      - Молодіжний комітет
      - Комітет вирішення конфліктів

    - Комітети, що доповідають Генеральній асамблеї:
      - Комітет з аудиту
      - Інформаційна команда
      - Комітет номінування

## Генеральні асамблеї Сервасу
| - 2012, Руцяне-Ніда, Польща - 2009, Мар-дель-Плата, Аргентина - 2006, Латина, Італія - 2004, Барселона, Іспанія - 2001, Накхоннайок, Таїланд - 1998, Антигуа-Гватемала, Гватемала - 1995, Мерісвіль, Австралія - 1992, Chedigny, Франція | - 1989, Монреаль, Канада - 1986, Рим, Італія - 1983, Нагарія, Ізраїль - 1980, Ананд Нікетан Ашрам, Індія - 1978, Гельсінгер, Данія - 1976, Лос-Анджелес, США - 1974, Arcegno, Швейцарія | - 1972, Ветцлар, Німеччина - 1970, Відень, Австрія - 1968, Токіо, Японія - 1967, Zochova Hata (Nr. Bratislava), Чехословаччина - 1966, Копенгаген, Данія - 1965, Відень, Австрія - 1964, Париж, Франція | - 1960, Гент, Бельгія - 1959, Остервік, Нідерланди - 1958, Ландек (Тіроль), Австрія - 1955, Шлухзе, Німеччина - 1954, Епе, Нідерланди - 1953, Асков, Данія - 1952, Німеччина SI News No:21 |

title: Сервас

wikitext:
{{Неприбуткова організація
 |назва                = Сервас
 |логотип              = [[Файл:Servaslogo.png|250px|center|логотип Сервасу]]
 |підпис               =
 |тип                  =
 |заснована            = [[1949]]<ref name=":0">{{Cite web |url=http://servas.org//content/blogcategory/41/76/ |title=Архівована копія |accessdate=9 серпня 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20120815052137/http://servas.org/content/blogcategory/41/76/ |archivedate=15 серпня 2012 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120815052137/http://servas.org/content/blogcategory/41/76/ |date=2012-08-15 }}</ref>
 |засновник            = Боб Люітвейлер
 |розташування         = по всьому світу, центральний офіс у [[Швейцарія|Швейцарії]]
 |ключові фігури       = Президент: Йонні Согенгер із Швеції; Віце-президент: Енн Грінхау з Великої Британії; Генеральний секретар: Хайме Ромеро з Колумбії; Скарбник: Мирослав Василевський з Польщі; Координатор хост-листа: Арну Філіппо з Нідерландів; Секретар з питань миру: Даніела Серр із Франції
 |представництво       =
 |галузь               =
 |збори                =
 |доход                =
 |пожертви             =
 |число волонтерів     =
 |число співробітників =
 |число членів         = 16,000 по всьому світу
 |дочерние организации =
 |власність            =
 |слоган               =
 |сайт                 = http://www.servas.org
 |дата ліквідації      =
}}
'''Сервас''' — це міжнародна [[неприбуткова організація]], що виникла в [[1949]]<ref name=":0"/> році з метою боротьби за [[мир]] у всьому світі. Спочатку вона називалася «Peacebuilders». Придумали організацію студенти, яким здалося, що коли їздиш в іншу країну, набагато краще зупинятися в гостях один в одного, ніж у [[Готель|готелях]]. Основна ідея Сервасу саме в цьому. Щоб не було воєн, потрібно, щоб люди потоваришували один з одним і змогли добре один одного зрозуміти. А для цього вони, приїжджаючи до іншої країни, зупиняються один в одного в гостях, що дозволяє краще зрозуміти іншу країну, іншу культуру, інший спосіб життя. З [[1973]] року Сервас визнаний [[неурядова організація|неурядовою організацією]], що діє під егідою [[ЮНЕСКО]].

== Девіз Сервасу ==
Девізом Сервасу є цитата [[Магатма Ганді|М. Ґанді]]: ''«The best way to find yourself is to lose yourself in the service of others.» (Найкращий спосіб знайти себе, це втратити себе на користь інших.)''

== Історія ==
SERVAS був заснований у 1949 році студентом Бобом Люітвейлером у Данії під назвою «Open Door System of Work, Study and Travel».

Пізніше організація отримала актуальну назву, яка перекладається з [[есперанто]] як «Я служу» (у сенсі «я служу справі миру»).

== Організаційна структура ==
Існує три статуси: Servas Host, Servas Day Host і Servas Traveller (Сервас-мандрівник). Сервас-хост — людина, у якої можна зупинитися, коли приїжджаєш в іншу країну або місто. Сервас-мандрівник — людина, яка у неї зупиняється.
Сервас-мандрівники, що вирішили поїхати в якусь країну, отримують список Сервас-хостів цієї країни, в якому будуть вказані необхідні дані про кожного члена Серваса: ім'я, прізвище, вік, адреса, [[телефон]], [[мови]], на яких вони говорять, список інтересів і будь-які додаткові відомості (наприклад, якщо вони не [[Паління|палять]], [[Вегетаріанство|вегетаріанці]] або тримають [[Домашні тварини|домашніх тварин]]).

За неписаними правилами Серваса зупиняються у людини на дві ночі (можна і більше, але тільки якщо він сам це запропонує), з ним спілкуються, а якщо у нього є час і можливість, то він показує своє місто, може бути, і звозить куди-небудь. Є в списку і Дей-хости — люди, у яких не можна зупинитися, але які із задоволенням поводять по місту.

Відповідно, стаючи хостом або Дей-хостом людина, потрапляє в аналогічний список по [[Україна|Україні]]. Цей список буде доступний тільки іншим Сервас-мандрівникам.

== Структура Servas International ==

* Генеральна асамблея
** Підрозділи Сервасу
** Виконавчий комітет ({{lang-en|Executive Committee}}, скорочено EXCO) (президент, генеральний секретар, економічний секретар, віцепрезидент, секретар з питань миру, хост лист координатор)
*** Люди, що доповідають EXCO:
**** Архіваріус
**** Редактор розсилок
*** Комітети, що доповідають EXCO:
**** Комітет з розвитку фондів
**** Комітет реєстрації статусів
**** Координатор територіальних об'єднань
**** Молодіжний комітет
**** Комітет вирішення конфліктів
*** Комітети, що доповідають Генеральній асамблеї:
**** Комітет з аудиту
**** Інформаційна команда
**** Комітет номінування

== Генеральні асамблеї Сервасу ==
{{col-begin}}
{{col-4}}
* {{flagicon|Poland}} 2012, [[Руцяне-Ніда]], [[Польща]]
* {{flagicon|Argentina}} 2009, [[Мар-дель-Плата]], [[Аргентина]]
* {{flagicon|Italy}} 2006, [[Латина (місто)|Латина]], [[Італія]]
* {{flagicon|Spain}} 2004, [[Барселона]], [[Іспанія]]
* {{flagicon|Thailand}} 2001, Накхоннайок, [[Таїланд]]
* {{flagicon|Guatemala}} 1998, [[Антигуа-Гватемала]], [[Гватемала]]
* {{flagicon|Australia}} 1995, [[Мерісвіль]], [[Австралія]]
* {{flagicon|France}} 1992, Chedigny, [[Франція]]
{{col-4}}
* {{flagicon|Canada}} 1989, [[Монреаль]], [[Канада]]
* {{flagicon|Italy}} 1986, [[Рим]], [[Італія]]
* {{flagicon|Israel}} 1983, [[Нагарія]], [[Ізраїль]]
* {{flagicon|India}} 1980, Ананд Нікетан Ашрам, [[Індія]]
* {{flagicon|Denmark}} 1978, [[Гельсінгер]], [[Данія]]
* {{flagicon|USA}} 1976, [[Лос-Анджелес]], [[США]]
* {{flagicon|Switzerland}} 1974, Arcegno, [[Швейцарія]]
{{col-4}}
* {{flagicon|Germany}} 1972, [[Ветцлар]], [[Німеччина]]
* {{flagicon|Austria}} 1970, [[Відень]], [[Австрія]]
* {{flagicon|Japan}} 1968, [[Токіо]], [[Японія]]
* {{flagicon|Czechoslovakia}} 1967, Zochova Hata (Nr. Bratislava), [[Чехословаччина]]
* {{flagicon|Denmark}} 1966, [[Копенгаген]], [[Данія]]
* {{flagicon|Austria}} 1965, [[Відень]], [[Австрія]]
* {{flagicon|France}} 1964, [[Париж]], [[Франція]]
{{col-4}}
* {{flagicon|Belgium}} 1960, [[Гент]], [[Бельгія]]
* {{flagicon|Netherlands}} 1959, Остервік, Нідерланди
* {{flagicon|Austria}} 1958, Ландек (Тіроль), Австрія
* {{flagicon|Germany}} 1955, [[Шлухзе (громада)|Шлухзе]], [[Німеччина]]
* {{flagicon|Netherlands}} 1954, Епе, [[Нідерланди]]
* {{flagicon|Denmark}} 1953, Асков, [[Данія]]
* {{flagicon|Germany}} 1952, [[Німеччина]] SI News No:21<ref>{{Cite web |url=http://www.servas.org/siexco/index.php/Historical_Editions_SI_News |title=Архівована копія |accessdate=9 серпня 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20121017161424/http://www.servas.org/siexco/index.php/Historical_Editions_SI_News |archivedate=17 жовтня 2012 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121017161424/http://www.servas.org/siexco/index.php/Historical_Editions_SI_News |date=2012-10-17 }}</ref>
{{col-end}}<ref>[http://www.siexco.org/ «Servas Workings.»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110924202747/http://www.siexco.org/ |date=24 вересня 2011 }} Accessed August 2011.</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.servas.org/ Головна інтернет-сторінка Сервасу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060921090845/http://www.servas.org/norway/ |date=21 вересня 2006 }}
* [http://servas.org.ua/ Сторінка українського Сервасу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130804052440/http://servas.org.ua/ |date=4 серпня 2013 }}

{{Гостьові мережі}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Соціальні мережі]]
[[Категорія:Організації, засновані 1949]]

title: Сервас

Засновник: Боб Люітвейлер

Розташування: по всьому світу, центральний офіс у Швейцарії

Число членів: 16,000 по всьому світу


text:
# Corendon Airlines Europe
Corendon Airlines Europe — мальтійська чартерна авіакомпанія зі штаб-квартирою в Лука та базою у міжнародному аеропорту Мальти. Це сестринська компанія що до турецької Corendon Airlines та голландської Corendon Dutch Airlines.
Перший рейс Corendon Airlines Europe здійснив 26 травня 2017 року за маршрутом Мальта — Неаполь. Авіакомпанія здійснює рейси до Берліну, Дюссельдорфу, Лейпцигу, Мюнхену, Лінцу, Тель-Авіву, Бухаресту і Криту.

## Флот
Флот Corendon Airlines Europe на квітень 2019:
| Тип              | В дії | Замовлено | Пасажирів | Примітки |
| ---------------- | ----- | --------- | --------- | -------- |
| Boeing 737-800   | 4     | —         | 189       |          |
| Boeing 737 MAX 8 | —     | 1         | 189       |          |
| Загалом          | 4     | 1         |           |          |

title: Corendon Airlines Europe

wikitext:
{{Авіакомпанія
| logo                          =
}}
'''Corendon Airlines Europe''' — мальтійська чартерна авіакомпанія зі штаб-квартирою в [[Лука (Мальта)|Лука]] та базою у [[Мальта (аеропорт)|міжнародному аеропорту Мальти]]. Це сестринська компанія що до турецької [[Corendon Airlines]] та голландської [[Corendon Dutch Airlines]].<ref>{{cite web|url=https://www.corendonairlines.com/en/corporate|title=Corporate|website=corendonairlines.com|date=2019-03-24|accessdate=14 серпня 2019|archive-date=21 березня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190321035545/https://www.corendonairlines.com/en/corporate}}</ref>

Перший рейс ''Corendon Airlines Europe'' здійснив 26 травня 2017 року за маршрутом [[Мальта (аеропорт)|Мальта]] — [[Неаполь]]. Авіакомпанія здійснює рейси до [[Берлін]]у, [[Дюссельдорф]]у, [[Лейпциг]]у, [[Мюнхен]]у, [[Лінц]]у, [[Тель-Авів]]у, [[Бухарест]]у і [[Крит]]у.

==Флот==
Флот ''Corendon Airlines Europe'' на квітень 2019:<ref>{{cite web|url=https://www.planespotters.net/airline/Corendon-Airlines-Europe|title=Corendon Airlines Europe Fleet Details and History|website=www.planespotters.net|accessdate=14 серпня 2019|archive-date=13 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220213150905/https://www.planespotters.net/airline/Corendon-Airlines-Europe}}</ref>

<center>
{| class="wikitable" style="text-align:center;"
!Тип
!В дії
!Замовлено
!Пасажирів
!Примітки
|-
|[[Boeing 737 Next Generation|Boeing 737-800]]
|4
|—
|189
|
|-
|[[Boeing 737 MAX|Boeing 737 MAX 8]]
|—
|1
|189
|
|-
!Загалом
!4
!1
!colspan="2"|
|}
</center>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*{{Official website|http://www.corendon-airlines.com/}}

{{Авіакомпанії Мальти}}

[[Категорія:Авіакомпанії Мальти]]
[[Категорія:Засновані в Європі 2017]]
[[Категорія:Чартерні авіакомпанії]]

title: Corendon Airlines Europe

ІАТА · XR: ІКАО · CXI · Позивний · TOURISTIC

Тип: Повітряний чартер

Штаб-квартира: Лука


text:
# Гашпар Орбан
Гашпар Орбан (угор. Orbán Gáspár; нар. 7 лютого 1992, Будапешт, Угорщина) — угорський військовий та релігійний діяч. У минулому — професіональний футболіст.
Гашпар — єдиний син і другий із п'яти дітей прем'єр-міністра Угорщини Віктора Орбана та його дружини Аніко Лєваї.

## Кар'єра футболіста
Вихованець клубу «Відеотон». На професіональному рівні дебютував у складі фарм-клубу «Відеотона» 23 жовтня 2010 року у матчі другої ліги Угорщини проти клубу «Козармішлень», у якому вийшов на заміну на 86-й хвилині. Після двох сезонів у «Відеотоні II», перейшов до іншого клубу другої ліги «Академія Пушкаш», за який у сезоні 2012/13 років зіграв лише один матч, але разом із командою став переможцем зони «Захід» та вийшов до вищої ліги. Першу частину наступного сезону Орбан провів в оренді у «Відеотон II», який на той момент виступав у третій лізі, зіграв 8 матчів. Також виходив за першу команду «Відеотона» наприкінці поєдинку Кубку ліги проти «Дунайвароша». Повернувшись із оренди, він зіграв 2 матчі за «Академію Пушкаша» у вищій лізі. Дебютував 8 березня 2014 року у матчі проти «Гонведа», в якому вийшов на заміну на 75-й хвилині замість Аттіли Полонкаї. Другий матч провів 22 березня проти «Мезйокйовешда», з'явився на заміну на 85-й хвилині. Влітку того ж року ухвалив рішення завершити футбольну кар'єру через повторну травму.

## Релігійна діяльність
У тому ж році Гашпар вирушив до Уганди разом із християнською благодійною організацією, де навчав місцевих дітей футболу. Саме в Уганді, за його словами, став істинно віруючим. Повернувшись до Угорщини, разом із двома університетськими друзями став засновником релігійної громади «Felház».

## Військова кар'єра
Свою військову кар'єру 28-річний Орбан розпочав у 2019 році, закінчив 6-тижневий курс базової підготовки у групі бойових розрахунків 2-ї бригади спеціального призначення Vitéz Bertalan Árpád. У червні того ж року прийняв присягу й став професіональним солдатом. У 2020 році він та ще двоє угорських військовослужбовців вступили до Королівської військової академії у Сандгерсті (Велика Британія), яку закінчив у грудні. Його навчання в академії оплачувалося міністерством оборони Угорщини.

title: Гашпар Орбан

wikitext:
{{Однофамільці|Орбан (значення)|Орбан}}
{{Футболіст
| ім'я = Гашпар Орбан
| зображення =
| зображення розмір =
| підпис =
| повне-ім'я = Гашпар Орбан
| дата-народження = 07.02.1992
| місце-народження = [[Будапешт]]
| країна-народження = [[Угорщина]]
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 182 см
| вага =
| прізвисько =
| громадянство = {{HUN}}
| позиція = [[півзахисник]]
| поточний-клуб = ''завершив кар'єру''
| номер =
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|HUN}} [[Фегервар (футбольний клуб)|«Відеотон»]]
| юнацькі-роки =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2010—2012|{{Прапорець|HUN}}|«Відеотон II» |11|0}}
{{Футболіст рядок 1|2012—2014|{{Прапорець|HUN}}|[[Академія Пушкаша (футбольний клуб)|«Академія Пушкаша»]] |3|0}}
{{Футболіст рядок 0|2013|{{оренда}}{{Прапорець|HUN}}|«Відеотон II» |8|0}}
{{Футболіст кінець}}
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}
'''Гашпар Орбан''' ({{lang-hu|Orbán Gáspár}}; {{н}} [[7 лютого]] [[1992]], [[Будапешт]], [[Угорщина]]) — угорський військовий та релігійний діяч. У минулому — професіональний футболіст.

Гашпар — єдиний син і другий із п'яти дітей [[Список прем'єр-міністрів Угорщини|прем'єр-міністра Угорщини]] [[Віктор Орбан|Віктора Орбана]] та його дружини Аніко Лєваї.

== Кар'єра футболіста ==
Вихованець клубу [[Фегервар (футбольний клуб)|«Відеотон»]]. На професіональному рівні дебютував у складі фарм-клубу «Відеотона» 23 жовтня 2010 року у матчі другої ліги Угорщини проти клубу «Козармішлень», у якому вийшов на заміну на 86-й хвилині<ref>[https://int.soccerway.com/matches/2010/10/23/hungary/nb-ii/kozarmisleny-se/fc-fehervar-ii/991324/ KOZÁRMISLENY VS. FEHÉRVÁR II  2 - 2] {{ref-en}}</ref>. Після двох сезонів у «Відеотоні II», перейшов до іншого клубу другої ліги [[Академія Пушкаша (футбольний клуб)|«Академія Пушкаш»]], за який у сезоні 2012/13 років зіграв лише один матч, але разом із командою став переможцем зони «Захід» та вийшов до [[Чемпіонат Угорщини з футболу|вищої ліги]]. Першу частину наступного сезону Орбан провів в оренді у «Відеотон II», який на той момент виступав у третій лізі, зіграв 8 матчів. Також виходив за першу команду «Відеотона» наприкінці поєдинку Кубку ліги проти [[Дунауйварош (футбольний клуб)|«Дунайвароша»]]<ref>[https://www.zerozero.pt/jogo.php?id=2943845 Dunaujvaros Palhalma SE 0 : 3 Videoton] {{ref-pt}}</ref>. Повернувшись із оренди, він зіграв 2 матчі за «Академію Пушкаша» у вищій лізі. Дебютував 8 березня 2014 року у матчі проти [[Будапешт Гонвед|«Гонведа»]], в якому вийшов на заміну на 75-й хвилині замість Аттіли Полонкаї. Другий матч провів 22 березня проти [[Мезйокйовешд (футбольний клуб)|«Мезйокйовешда»]], з'явився на заміну на 85-й хвилині. Влітку того ж року ухвалив рішення завершити футбольну кар'єру через повторну травму.

== Релігійна діяльність ==
У тому ж році Гашпар вирушив до [[Уганда|Уганди]] разом із християнською благодійною організацією, де навчав місцевих дітей футболу. Саме в Уганді, за його словами, став істинно віруючим. Повернувшись до Угорщини, разом із двома університетськими друзями став засновником релігійної громади «Felház»<ref>{{Cite web |url=https://www.ozy.com/news-and-politics/how-viktor-orbans-son-found-god-instead-of-politics/97175/ |title=HOW VIKTOR ORBÁN'S SON FOUND GOD INSTEAD OF POLITICS |accessdate=2021-02-16 |archivedate=2021-02-26 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210226044831/https://www.ozy.com/news-and-politics/how-viktor-orbans-son-found-god-instead-of-politics/97175/ }}</ref>.

== Військова кар'єра ==
Свою військову кар'єру 28-річний Орбан розпочав у 2019 році, закінчив 6-тижневий курс базової підготовки у групі бойових розрахунків 2-ї бригади спеціального призначення Vitéz Bertalan Árpád. У червні того ж року прийняв присягу й став професіональним солдатом<ref>{{Cite web |url=https://kafkadesk.org/2019/06/24/hungarian-pm-viktor-orbans-son-discreetly-joins-the-army/ |title=Hungarian PM Viktor Orban’s son discreetly joins the army |accessdate=2021-02-16 |archivedate=2021-02-25 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210225164902/https://kafkadesk.org/2019/06/24/hungarian-pm-viktor-orbans-son-discreetly-joins-the-army/ }}</ref>. У 2020 році він та ще двоє угорських військовослужбовців вступили до [[Королівська військова академія в Сандгерсті|Королівської військової академії]] у Сандгерсті (Велика Британія), яку закінчив у грудні. Його навчання в академії оплачувалося міністерством оборони Угорщини<ref>{{Cite web |url=https://telex.hu/english/2021/01/14/gaspar-orban-viktor-orban-royal-military-academy-sandhurst-hungary-uk |title=Son of Viktor Orbán graduates from RMA Sandhurst, Hungary foots the bill |accessdate=2021-02-16 |archivedate=2021-03-07 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210307063001/https://telex.hu/english/2021/01/14/gaspar-orban-viktor-orban-royal-military-academy-sandhurst-hungary-uk }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://hungarytoday.hu/orban-son-state-financed-elite-british-military-academy-course-sandhurst/ |title=Orbán Under Fire After PM’s Son Completes State-Financed Elite British Military Academy Course |accessdate=2021-02-16 |archivedate=2021-02-28 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210228181025/https://hungarytoday.hu/orban-son-state-financed-elite-british-military-academy-course-sandhurst/ }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{soccerway|gaspar-orban/161696}}
* {{transfermarkt|168009}}
* {{Zerozero profile|301600}}
* {{ff|625258}}
* [https://www.soccerpunter.com/players/161696-Gaspar-Orban Профіль гравця] на сайті soccerpunter.com
* [https://www.footballdatabase.eu/en/player/details/217615-gaspar-orban Профіль гравця] на сайті footballdatabase.eu
* [https://www.worldfootball.net/player_summary/gaspar-orban/ Профіль гравця] на сайті worldfootball.net
* [https://fbref.com/en/players/d2ff8ac7/Gaspar-Orban Профіль гравця] на сайті fbref.com
* [http://www.hlsz.hu/1992-02-07/orban-gaspar.html Профіль гравця] на сайті hlsz.hu {{ref-hu}}
* [https://web.archive.org/web/20141224092842/http://www.mlsz.hu/player/?itemId=221166 Профіль гравця] на сайті mlsz.hu (архівна версія) {{ref-hu}}
* [https://www.molfehervarfc.hu/jatekosok/orban-gaspar.html Профіль гравця] на офіційному сайті [[Фегервар (футбольний клуб)|«Фегервара»]] {{ref-hu}}
* [https://www.imdb.com/name/nm10717047/ Профіль] на сайті [[Internet Movie Database]]
{{DEFAULTSORT:Орбан, Гашпар}}
[[Категорія:Уродженці Будапешта]]
[[Категорія:Угорські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Фегервара»]]
[[Категорія:Футболісти «Академії Пушкаша»]]
[[Категорія:Угорські релігійні діячі]]
[[Категорія:Угорські військовики]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Гашпар Орбан

Народження: 7 лютого 1992 (33 роки)

Громадянство: Угорщина

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Відеотон II» · 11 · (0)

«Академія Пушкаша» · 3 · (0)

→ «Відеотон II» · 8 · (0)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Весела вулиця (Харків)
Весела вулиця — вулиця в Харкові, у Шевченківському районі, в історичній місцевості Павлівка. Йде від Софіївської вулиці на захід до ріки Лопані.

## Розташування
Весела вулиця починається від Софіївської вулиці, упираючись в 9-поверховий будинок, де її продовженням є пішохідна доріжка, що проходить через арку в будинку й далі в бік Клочківської вулиці. Весела вулиця йде на захід через район з багатоповерховою забудовою. Перехрестям з Веселою вулицею закінчується Мирна вулиця. Закінчується Весела вулиця в лісі біля Лопані.

## Історія
Перша відома згадка вулиці — у списку вулиць 1925 року.

title: Весела вулиця (Харків)

wikitext:
{{Вулиця України
|назва                 = Весела вулиця
|населений пункт       = [[Харків]]
|місцевість            = [[Павлівка (місцевість Харкова)|Павлівка]]
|район                 = [[Шевченківський район (Харків)|Шевченківський]]
|на карті              =
|фото                  =
|розмір_фото           =
|підпис                =
|назва на честь        =
|колишні назви         =
|радянська назва укр   =
|радянська назва рос   =
|дата                  =
|протяжність           = 0,34 км<ref name="streets"/>
|координати п          = {{Coord|50|1|3.6|N|36|12|43.3|E|type:landmark_region:UA_scale:6000}}
|координати к          = {{Coord|50|1|1.4|N|36|12|19.1|E|type:landmark_region:UA_scale:6000}}
|покриття              =
|рух                   = двосторонній
|індекс                =
|телефони              =
|метро                 =
|автобус               =
|трамвай               =
|тролейбус             =
|залізниця             =
|маршрутні таксі       =
|зупинки               =
|будівлі               = 22
|архітектурні пам'ятки =
|пам'ятники            =
|храми                 =
|державні установи     =
|навчальні заклади     =
|заклади культури      =
|медичні заклади       =
|аптеки                =
|пошта                 =
|комерція              =
|забудова              =
|підприємства          =
|організації           =
|парки                 =
|вікісховище           =
|OSM                   = 2450102
}}
'''Весела вулиця''' — вулиця в [[Харків|Харкові]], у [[Шевченківський район (Харків)|Шевченківському районі]], в історичній місцевості [[Павлівка (місцевість Харкова)|Павлівка]]. Йде від [[Софіївська вулиця (Харків)|Софіївської вулиці]] на захід до [[Лопань|ріки Лопані]].

== Розташування ==
Весела вулиця починається від [[Софіївська вулиця (Харків)|Софіївської вулиці]], упираючись в 9-поверховий будинок, де її продовженням є пішохідна доріжка, що проходить через арку в будинку й далі в бік [[Клочківська вулиця|Клочківської вулиці]]. Весела вулиця йде на захід через район з багатоповерховою забудовою. Перехрестям з Веселою вулицею закінчується [[Мирна вулиця (Харків)|Мирна вулиця]]. Закінчується Весела вулиця в лісі біля [[Лопань|Лопані]].

== Історія ==
Перша відома згадка вулиці — у списку вулиць 1925 року<ref name="streets">{{книга|автор= |частина= |посилання частина= |назва=Харьков: справочник по названиям: 7000 улиц, площадей, скверов, районов… |оригінал= |посилання= |відповідальний=Составители: Е. Н. Дмитриева, Е. В. Дьякова, Н. М. Харченко; под общ. ред. С. М. Куделько |видання= |місце=Харьков |видавництво=«Издательство САГА» |рік=2011 |том= |сторінки=49 |сторінок=432 |серія= |isbn=978-617-575-024-7 |тираж= |ref= }}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* {{книга|автор= |частина= |посилання частина= |назва=Харьков: справочник по названиям: 7000 улиц, площадей, скверов, районов… |оригінал= |посилання= |відповідальний=Составители: Е. Н. Дмитриева, Е. В. Дьякова, Н. М. Харченко; под общ. ред. С. М. Куделько |видання= |місце=Харьков |видавництво=«Издательство САГА» |рік=2011 |том= |сторінки=49 |сторінок=432 |серія= |isbn=978-617-575-024-7 |тираж= |ref= }}

{{Вулиці Харкова:Павлівка}}
[[Категорія:Вулиці Шевченківського району Харкова]]

title: Весела вулиця · Харків

Місцевість: Павлівка

Район: Шевченківський

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Рух: двосторонній

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

title: Зовнішні посилання


text:
# Мімс (Флорида)
Мімс (англ. Mims) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Бревард штату Флорида. Населення — 7336 осіб (2020).

## Географія
Мімс розташований за координатами 28°41′29″ пн. ш. 80°50′38″ зх. д. / 28.69139° пн. ш. 80.84389° зх. д. (28.691319, -80.843999).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 57,86 км², з яких 44,15 км² — суходіл та 13,72 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкало 7058 осіб у 2884 домогосподарствах у складі 2018 родин. Густота населення становила 122 особи/км².  Було 3530 помешкань (61/км²).
Расовий склад населення:
| - 83,9 % — білих - 12,4 % — чорних або афроамериканців - 0,7 % — азіатів - 0,4 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 1,8 %. Частка іспаномовних становила 3,1 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,1 % — особи молодші 18 років, 58,8 % — особи у віці 18—64 років, 22,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 48,1 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 98,4 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,6 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 59 649 доларів США (медіана — 50 597), а середній дохід на одну сім'ю — 67 379 доларів (медіана — 55 466). За межею бідності перебувало 13,4 % осіб, у тому числі 17,8 % дітей у віці до 18 років та 6,2 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 2435 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 21,2 %, роздрібна торгівля — 13,1 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 11,5 %, публічна адміністрація — 11,3 %.

title: Мімс (Флорида)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Мімс
|оригінальна назва  = {{lang-en|Mims}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Флорида
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Бревард (округ)|Бревард]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 57,86
|висота центру НП   = 10
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 121,98
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 321
|поштовий індекс        = 32754
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 1245775
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Мімс''' ({{lang-en|Mims}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Бревард (округ)|Бревард]] штату [[Флорида]]. Населення — 7336 осіб (2020).

== Географія ==
Мімс розташований за координатами {{Coord|28|41|29|N|80|50|38|W|type:city_region:US-DE}} (28.691319, -80.843999){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 57,86 км², з яких 44,15 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 13,72 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2010 = 7058
| 2020 = 7336
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкало {{formatnum:7058}} осіб у {{formatnum:2884}} домогосподарствах у складі {{formatnum:2018}} родин. [[Густота населення]] становила 122 особи/км².  Було 3530 помешкань (61/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 83,9 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 12,4 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,7 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,4 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 1,8 %. Частка іспаномовних становила 3,1 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,1 % — особи молодші 18 років, 58,8 % — особи у віці 18—64 років, 22,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 48,1 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 98,4 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,6 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:59649}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:50597}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:67379}} доларів (медіана — {{formatnum:55466}}). За межею бідності перебувало 13,4 % осіб, у тому числі 17,8 % дітей у віці до 18 років та 6,2 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:2435}} осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 21,2 %, роздрібна торгівля — 13,1 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 11,5 %, публічна адміністрація — 11,3 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Бревард (округ)|}}

[[Категорія:Переписні місцевості Флориди]]
[[Категорія:Населені пункти округу Бревард]]

title: Країна

Штат: Флорида

Округ: Бревард

Густота населення: 121,98 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4

OSM: ↑389024 ·R (Бревард)


text:
# Гелле Туксен
Гелле Туксен (норв. Helle Tuxen, 4 вересня 2001) — норвезька стрибунка у воду. Учасниця Чемпіонату світу з водних видів спорту 2022, де в стрибках з десятиметрової вишки,
метрового і
триметрового трампліна посіла, відповідно, 29-те, 38-ме і 26-те місця й не потрапила до півфіналів.

title: Гелле Туксен

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Гелле Туксен
| оригінал імені = Helle Tuxen
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
}}
'''Гелле Туксен''' ({{lang-no|Helle Tuxen}}, 4 вересня 2001) — [[Норвегія|норвезька]] [[Стрибки у воду|стрибунка у воду]]. Учасниця [[Чемпіонат світу з водних видів спорту 2022|Чемпіонату світу з водних видів спорту 2022]], де в [[Стрибки у воду на Чемпіонаті світу з водних видів спорту 2022 — вишка, 10 метрів (жінки)|стрибках з десятиметрової вишки]],
[[Стрибки у воду на Чемпіонаті світу з водних видів спорту 2022 — трамплін, 1 метр (жінки)|метрового]] і
[[Стрибки у воду на Чемпіонаті світу з водних видів спорту 2022 — трамплін, 3 метри (жінки)|триметрового трампліна]] посіла, відповідно, 29-те, 38-ме і 26-те місця й не потрапила до півфіналів<ref>{{cite web|url=https://www.omegatiming.com/File/0001170101020301FFFFFFFFFFFFFF02.pdf|title=Preliminary round results|publisher=omegatiming.com|дата=26 червня 2022}}</ref><ref>{{cite web|url=https://www.omegatiming.com/File/0001170101020101FFFFFFFFFFFFFF02.pdf|title=Preliminary round results|publisher=omegatiming.com|date=29 червня 2022}}</ref><ref>{{cite web|url=https://www.omegatiming.com/File/0001170101020201FFFFFFFFFFFFFF02.pdf|title=Preliminary round results|publisher=omegatiming.com|date=1 липня 2022}}</ref>.

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/2505649 Гелле Туксен на Olympedia.org]
* [https://www.the-sports.org/t-spf235468.html Гелле Туксен на The-sports.org]
* [https://www.iat.uni-leipzig.de/datenbanken/dbdiving/daten.php?id_sportler=10002614 Гелле Туксен на сайті Інституту прикладних наук про тренування в Лейпцизі (IAT)]

== Примітки ==
{{примітки}}

{{DEFAULTSORT:Туксен Гелле}}
[[Категорія:Народились 2001]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Норвегія

Народження: 4 вересня 2001 (23 роки) · Tanangerd, Sola Municipalityd, Ругаланн, Норвегія

title: Спорт

Країна: Норвегія

Вид спорту: стрибки у воду