text:
# П'ятдесят пенні (Фінляндія)
П’ятдесят пенні (фін. 50 penniä) — в минулому розмінна монета Фінляндії. До переходу Фінляндії, 1 січня 2002 році на євро, 50 пенні була обіговою монетою у країні. Була в обігу в 1864 —2002 роках.
50 пенні дорівнювало 1/2 фінляндської марки. Ця монета мала найбільший номінал серед «пенні».
Монети карбувалися на Гельсінгфорському монетному дворі (після здобуття незалежності Монетний двір Фінляндії).

## Історія
До 1917 року, Фінляндія входила до складу Російської імперії як Велике князівство Фінляндське. Російські імператори, вважалися також за великих князів Фінляндських. Ця адміністративно-територіальна одиниця мала деяку автономію, що в тому числі знайшло відображення у тому, що усі написи на грошових одиницях були фінською мовою.
Маніфестом від 23 березня (4 квітня) 1860 року «Про зміну монетної одиниці для Великого князівства Фінляндського» фінляндському банку дозволено карбувати «особливу» монету - марку (MARKKA), розділену на 100 пенні (PENNIA).

### Випуски 1864-1871, 1872-1917
50 пенні Великого князівства Фінляндського – срібна монета діаметром 18,6 мм, вагою 2,5494 г.
На аверсі розміщувалося зображення герба Великого князівства Фінляндського, також на аверсі під лапою орла з «державою» відображено позначку мінцмейстеру. Для випусків 1864-1871 років літера «S» (Ісак Сундель ), випусків 1872-1917 років: «S» «L» (Ісак Сундель, Конрад Лір, Август Фрідріх Сольдан).
На реверсі фінською мовою позначення номіналу «50 PENNIÄ» у вінку, а також дата карбування монети.
Гурт рубчастий.

### Випуск 1917
У 1917 році, відбувся випуск монет зміненого вигляду. Здебільшого вони нагадували імперські монети, але були внесені деякі зміни. Наприклад на 25 та 50 пенні фінляндський князівський орел, позбувся корон. На нижчих номіналах (1, 5, 10 пенні) вензеля російських імператорів (фінляндських великих князів) були замінені на герб.
Розміри, вага, та використаний при карбуванні матеріал були такі ж як й за часів Російської імперії (стопа не змінилася).
На аверсі розміщувалося зображення герба Великого князівства Фінляндського, але орел був позбавлений корон. Також на аверсі під лапою орла з «державою» відображено позначку мінцмейстеру, літера «S».
Реверс  та гурт залишився таким як й на попередніх випусках монет.

### Випуск 1921-1940
50 пенні Фінляндії – монета з мідно-нікелевого сплаву діаметром 18,5 мм, вагою 2,55 г.
На аверсі розміщувався герб Фінляндії, фінський коронований лев, який тримає у руці, одягнуту в лати, меч; який стоїть на шаблі. З обох боків від лева розміщено рік випуску монети, сам лев був на фоні квітів. Також на аверсі відображено позначку мінцмейстеру, літери «S» чи «Н».
На реверсі фінською мовою позначення номіналу «50 PENNIÄ» , з обох боків від якого по колоску.

### Випуск 1940-1943
Вигляд монети залишився колишнім, але змінився матеріал з якого карбувалися монети. Вони почали карбуватися з міді. На аверсі монет цього випуску відображено позначку мінцмейстеру «S».

### Випуск 1943-1948
Вигляд монети залишився колишнім, але змінився матеріал з якого карбувалися монети. Вони почали карбуватися з заліза. На аверсі монет цього випуску відображено позначку мінцмейстеру: «S» чи «L».

### Випуск 1963-1990
У 1963 році пройшла реформа грошової системи Фінляндії. Була переглянута система грошових одиниць пенні замість попередніх номіналів (1, 5, 10, 25 та 50 пенні), були введені частково нові (1, 5, 10, 20 і 50 пенні). Також змінився вигляд монет.  50 пенні карбувалися з алюмінієвої бронзи. Діаметр монети становив 25 мм, вага дорівнювала  5,5 г.
На аверсі розміщувався герб Фінляндії, фінський коронований лев, знизу якого розміщувався рік карбування монети. По колу розміщувався напис «SUOMEN TASAVALTA». Також на аверсі, під шаблею,  відображено позначку мінцмейстеру, літери  «К», «M», «N», «S».
На реверсі фінською мовою позначення номіналу «50 PENNIÄ» , праворуч від якого зображено дерево.

### Випуск 1990-2001
З 1990 року написи на монетах стали двомовними: фінською та шведською мовами. Також змінився дизайн монет.
Монети номіналом у 50 пенні карбувалися  з мідно-нікелевого сплаву діаметром 19,7 мм, вагою 3,3  г.
На аверсі було зображено ведмедя, напис держави емітента було виконано двома мовами: фінською «SUOMI», та шведською «FINLAND». Також присутня позначка у вигляді літери «M».
На реверсі фінською мовою позначення номіналу «PENNIÄ», шведською «PENNI». Поле монети було оздоблене сніжинками.

## Євро
1 січня 2002 року у Фінляндії в обіг увійшло євро. На національній стороні (аверсі) монет, зображено фінського лева. Наступником монети 50 пенні у Фінляндії стала монета 50 євроцентів, випущена у Фінляндії, яка виявляє певну схожість з монетою 1963-1990 років.

title: П'ятдесят пенні (Фінляндія)

wikitext:
{{Картка
|ім'я = Монета
|стиль_тіла = border: 1px solid #ccd2d9; background: #ffffff; font-size: 95%;
|назва = 50 пенні
 {{lang-fi|50 penniä }}
|стиль_назви =
|угорі = [[File: Flag of Russia.svg|20px]]  [[Велике князівство Фінляндське]]
 ([[Російська імперія]])
 (до 1917)
 [[File: Flag of Finland.svg|20px]]  [[Фінляндія]]
  (1918-2002)
|стиль_угорі = background-color: goldenrod; font-size: larger;
|зображення =
|стиль_зображення =
|підпис =
|стиль_підпису =
|стиль_заголовків = background-color: goldenrod; font-size: larger;
|стиль_міток =
|стиль_тексту =

|заголовок1 =
|мітка1 = [[Монетний двір]]
|текст1 =
|заголовок2 =
|мітка2 = Номінал
|текст2 = 50 [[Пенні (монета Фінляндії)|пенні]]
|заголовок3 =
|мітка3 = Маса, [[грам|г]]
|текст3 = 2,5494 (до 1917)
 2,55 (1921-1940)
 5,5 (1963-1990)
 3,3 (1990-2001)
|заголовок4 =
|мітка4 = Діаметр, [[Міліметр|мм]]
|текст4 = 18,6 (до 1917)
 18,5 (1921-63)
 25 (1963-90)
 19,7 (1990-2001)
|заголовок5 =
|мітка5 = Розташування аверс/реверс
|текст5 =
|заголовок6 =
|мітка6 = [[Гурт (нумізматика)|Гурт]]
|текст6 =
|заголовок7 =
|мітка7 = Метал
|текст7 = [[Срібло]] (до 1917)
 [[Мідно-нікелевий сплав]] (1921-40)
 [[Мідь]] (1940-43)
 [[Залізо]] (1943-48)
[[Алюмінієва бронза]] (1963-90)
 [[Мідно-нікелевий сплав]] (1990-2001)
|заголовок8 =
|мітка8 = Роки карбування:
|текст8 = 1864–2001
|заголовок9 =
|мітка10 =
|текст10 =
|заголовок11 =
|мітка11 =
|текст11 =
|заголовок12 =
|мітка12 =
|текст12 =
|заголовок13 =
|мітка14 =
|текст14 =
|заголовок15 =
|мітка15 =
|текст15 =
|заголовок16 =
|мітка16 =
|текст16 =

|стиль_внизу =
|внизу =
}}
'''П’ятдесят пенні''' ({{lang-fi|50 penniä}}) — в минулому [[розмінна монета]] [[Фінляндія|Фінляндії]]. До переходу [[Фінляндія|Фінляндії]], [[1 січня]] [[2002]] році на [[Фінські монети євро|євро]], 50 пенні була обіговою монетою у країні. Була в обігу в [[1864]] —[[2002]] роках.

50 пенні дорівнювало 1/2 [[Фінляндська марка|фінляндської марки]]. Ця монета мала найбільший номінал серед «пенні».

Монети карбувалися на [[Гельсінгфорський монетний двір|Гельсінгфорському монетному дворі]] (після здобуття незалежності [[Монетний двір Фінляндії]]).

== Історія ==
[[Файл: FinnischeMuenzen.jpg|міні|праворуч|250пкс|Фінляндські монети 1990 року]]
До [[1917]] року, [[Фінляндія]] входила до складу [[Російська імперія|Російської імперії]] як [[Велике князівство Фінляндське]]. Російські імператори, вважалися також за великих князів Фінляндських. Ця адміністративно-територіальна одиниця мала деяку автономію, що в тому числі знайшло відображення у тому, що усі написи на грошових одиницях були [[Фінська мова|фінською мовою]].

Маніфестом від [[23 березня]] ([[4 квітня]]) [[1860]] року «Про зміну монетної одиниці для Великого князівства Фінляндського» фінляндському банку дозволено карбувати «особливу» монету - марку (MARKKA), розділену на 100 пенні (PENNIA).

=== Випуски 1864-1871, 1872-1917 ===
50 пенні [[Велике князівство Фінляндське|Великого князівства Фінляндського]] – [[Срібна монета|срібна монета]] діаметром 18,6 мм, вагою 2,5494 г.

На [[аверс]]і розміщувалося зображення герба [[Герб Фінляндії|Великого князівства Фінляндського]], також на аверсі під лапою орла з «[[Держава (символ)|державою]]» відображено позначку [[Мінцмейстер|мінцмейстеру]]. Для випусків [[1864]]-[[1871]] років літера «S» (Ісак Сундель ), випусків [[1872]]-[[1917]] років: «S» «L» (Ісак Сундель, Конрад Лір, Август Фрідріх Сольдан).

На [[реверс]]і фінською мовою позначення номіналу «50 PENNIÄ» у вінку, а також дата карбування монети.

[[Гурт (нумізматика)|Гурт]] рубчастий.

=== Випуск 1917 ===
У [[1917]] році, відбувся випуск монет зміненого вигляду. Здебільшого вони нагадували імперські монети, але були внесені деякі зміни. Наприклад на [[Двадцять п'ять пенні (Фінляндія)|25]] та 50 пенні фінляндський князівський орел, позбувся корон. На нижчих номіналах (1, 5, 10 пенні) вензеля російських імператорів (фінляндських великих князів) були замінені на герб.

Розміри, вага, та використаний при карбуванні матеріал були такі ж як й за часів Російської імперії (стопа не змінилася).

На [[аверс]]і розміщувалося зображення герба [[Герб Фінляндії|Великого князівства Фінляндського]], але орел був позбавлений корон. Також на аверсі під лапою орла з «[[Держава (символ)|державою]]» відображено позначку [[Мінцмейстер|мінцмейстеру]], літера «S».

[[Реверс]]  та [[Гурт (нумізматика)|гурт]] залишився таким як й на попередніх випусках монет.

=== Випуск 1921-1940 ===
50 пенні [[Фінляндія|Фінляндії]] – монета з [[Мідно-нікелевий сплав|мідно-нікелевого сплаву]] діаметром 18,5 мм, вагою 2,55 г.

На [[аверс]]і розміщувався герб [[Фінляндія|Фінляндії]], фінський коронований лев, який тримає у руці, одягнуту в лати, меч; який стоїть на шаблі. З обох боків від лева розміщено рік випуску монети, сам лев був на фоні квітів. Також на аверсі відображено позначку [[Мінцмейстер|мінцмейстеру]], літери «S» чи «Н».

На [[реверс]]і фінською мовою позначення номіналу «50 PENNIÄ» , з обох боків від якого по колоску.

=== Випуск 1940-1943 ===
Вигляд монети залишився колишнім, але змінився матеріал з якого карбувалися монети. Вони почали карбуватися з [[Мідь|міді]]. На [[аверс]]і монет цього випуску відображено позначку [[Мінцмейстер|мінцмейстеру]] «S».

=== Випуск 1943-1948 ===
Вигляд монети залишився колишнім, але змінився матеріал з якого карбувалися монети. Вони почали карбуватися з [[Залізо|заліза]]. На [[аверс]]і монет цього випуску відображено позначку [[Мінцмейстер|мінцмейстеру]]: «S» чи «L».

=== Випуск 1963-1990 ===
У [[1963]] році пройшла реформа грошової системи Фінляндії. Була переглянута система грошових одиниць пенні замість попередніх номіналів (1, 5, 10, 25 та 50 пенні), були введені частково нові (1, 5, 10, 20 і 50 пенні). Також змінився вигляд монет.  50 пенні карбувалися з [[Алюмінієва бронза|алюмінієвої бронзи]]. Діаметр монети становив 25 мм, вага дорівнювала  5,5 г.

На [[аверс]]і розміщувався герб [[Фінляндія|Фінляндії]], фінський коронований лев, знизу якого розміщувався рік карбування монети. По колу розміщувався напис «SUOMEN TASAVALTA». Також на аверсі, під шаблею,  відображено позначку [[Мінцмейстер|мінцмейстеру]], літери  «К», «M», «N», «S».

На [[реверс]]і фінською мовою позначення номіналу «50 PENNIÄ» , праворуч від якого зображено дерево.
=== Випуск 1990-2001 ===
З [[1990]] року написи на монетах стали двомовними: [[фінська мова|фінською]] та [[шведська мова|шведською]] мовами. Також змінився дизайн монет.
Монети номіналом у 50 пенні карбувалися  з [[Мідно-нікелевий сплав|мідно-нікелевого сплаву]] діаметром 19,7 мм, вагою 3,3  г.

На [[аверс]]і було зображено [[Ведмідь|ведмедя]], напис держави емітента було виконано двома мовами: фінською «SUOMI», та шведською «FINLAND». Також присутня позначка у вигляді літери «M».

На [[реверс]]і фінською мовою позначення номіналу «PENNIÄ», шведською «PENNI». Поле монети було оздоблене [[Сніжинка|сніжинками]].

== Євро ==
[[1 січня]] [[2002]] року у Фінляндії в обіг увійшло [[Фінські монети євро|євро]]. На національній стороні ([[аверс]]і) монет, зображено фінського лева. Наступником монети 50 пенні у Фінляндії стала монета [[50 євроцентів]], випущена у Фінляндії, яка виявляє певну схожість з монетою [[1963]]-[[1990]] років.

== Посилання ==
*[http://www.gcoins.net/ru/catalog/371/8  Каталог монет] {{ref-ru }}
*[http://forexaw.com/TERMs/Money/Coins_and_banknotes/l966_Пенни_Penny_это  Пенни (Penny) –это] {{ref-ru }}
*[http://tl-vmb.narod.ru/finland.html  Фінляндія] {{ref-ru }}

== Джерела ==
* {{книга|автор= [[Зварич Володимир Васильович|Зварич В.В.]]|частина= |посилання частина= |заголовок= Нумизматический словарь|оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання= Вища школа|місце= Львов|видавництво= Издательство при ЛГУ|рік= 1975|том= |сторінки= |сторінок=159 |серія= |isbn= |тираж=|ref =}}{{ref-ru}}
* {{книга|автор= Бутаков Д.Д., Золотаренко Е.Д., Рыбалко Г.П.|частина= |посилання частина= |заголовок= Валюты стран мира: Справочник. 5-е изд., перераб. и доп./Под ред. С. М. Борисова, Г. П. Рыбалко, О. В. Можайскова |оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання= |місце= М.|видавництво= Финансы и статистика |рік= 1987|том= |сторінки= |сторінок=383 |серія= |isbn= |тираж=|ref =}}{{ref-ru}}

[[Категорія:Фінляндська марка]]
[[Категорія:Монети Фінляндії]]

title: 50 пенні · фін. 50 penniä

Номінал: 50 пенні

Метал: Срібло (до 1917) · Мідно-нікелевий сплав (1921-40) · Мідь (1940-43) · Залізо (1943-48) · Алюмінієва бронза (1963-90) · Мідно-нікелевий сплав (1990-2001)


text:
# Палата шахівниці
Пала́та шахівни́ці (англ. Exchequer) — вищий орган фінансового управління у середньовічній Англії, у володіннях Плантагенетів у Франції, а також у Шотландії, один з перших спеціалізованих фінансових органів в європейській історії. Назва походить від способу підрахунку й перевірки грошових надходжень від фінансових чиновників на місцях з використанням клітчатого сукна, яке нагадувало дошку для гри у шахи. На ранніх етапах розвитку цього органу він сполучав фінансові, адміністративні й судові функції. Згодом Палата шахівниці трансформувалась на вищий контрольно-ревізійний орган з фіскальних питань, а її судові функції перейшли в окремий заклад — Скарбницький суд. Значення цих органів падало по мірі спрощення й уніфікації фінансових систем Англії та Шотландії і розширення компетенції Державної скарбниці, а на початку XIX століття вони були ліквідовані.

## Походження
Перша згадка про Палату шахівниці міститься в одному з послань англійського короля Генріха I «баронам шахівниці» (лат. baronibus de scaccario), датованому 1110 роком. Спосіб розрахунків з використанням клітчатої тканини до того часу був уже досить відомим у Франції. Подібна розмітка являла собою найпростішу рахівницю, яка дозволяла усунути головну проблему арифметичних обрахувань на основі римських цифр — відсутність знаку нуль. Кожен стовпчик кліток являв собою десятковий розряд, у клітки вносився рахунковий матеріал (зазвичай, жетони), що відповідав сумам, які слід було скласти або відняти. Шляхом переміщення жетонів стовпцями здійснювались арифметичні розрахунки: їх відсутність у клітці означала відсутність цифри для підрахунку. Ймовірно, подібний спосіб розрахунків проник в Англію у період безпосередньо після нормандського завоювання з Лана, або, що більш імовірно, з Лотарингії.
Існування закладу, подібного до Палати шахівниці, в Нормандії до вторгнення Вільгельма Завойовника в Англію, однозначно не доведено. Упровадження подібного способу розрахунків у фіскальну систему англійського королівства пов'язано з іменем Роджера, єпископа Сольсберійського, який домінував у королівській адміністрації за правління Генріха I Боклерка.
Результати підрахунків прибутків короля з використанням клітчатої тканини, натягнутої поверх столу, стали записуватися в особливі пергаментні сувої, які отримали назву «скарбницьких сувоїв» (англ. pipe rolls). Перший скарбницький сувій, що дійшов до нас, належить до 1130 року, а починаючи з 1156 року збереглись сувої за кожен фінансовий рік англійського королівства.

## Палата шахівниці в Англії
Первинно функції підрахунку й контролю прибутків державної скарбниці в Англії концентрувались у королівській курії. Двічі на рік, на Великдень та на Михайлів день, до двору короля збирались шерифи графств, бальї та інші чиновники місцевої адміністрації, які представляли дані про зібрані фінансові надходження та здійснені видатки. Ці дані підраховувались службовцями королівської курії на столі, величиною 10 на 5 футів, вкритому чорною клітчатою тканиною. Розрахунки звірялись із сумами, що фактично надійшли до королівського казначейства. Монети, що надходили, переплавлялись, за давньою англосаксонською традицією, та зважувались для визначення реальної суми прибутку. У здійсненні контролю брали участь вищі посадові особи придворної адміністрації, в тому числі канцлер, лорд-скарбничий, маршал і констебль, а також інші «барони державної скарбниці». Одночасно проводилось розслідування й винесення судових вироків у різних фінансових суперечках на місцях. Порядок функціонування фіскальної адміністрації у XII столітті відомий за трактатом «Діалог про Палату шахівниці», написаним скарбничим короля Генріха II Річардом Фітц-Нігелем.
До середини XII століття можна казати про відокремлення рахунково-ревізійної функції королівської курії в окремий фінансовий заклад — Палату шахівниці, що розмістилась у Вестмінстері. Вона увійшла до системи вищих фінансових органів Англії, поряд із Казначейством, яке займалось збиранням та зберіганням коштів держави, Палацовою палатою (англ. Chamber) та, пізніше, Королівським гардеробом (англ. Wardrobe), де містилась особиста скарбниця короля та його коштовності. Одночасно відокремлювались фіскальні й судові функції Палати шахівниці: до 1190 року всередині Палати з'явились два відділення: Рахункова палата (англ. Exchequer of Receipt), що займалась обліком і контролем державних прибутків, і Скарбницький суд або «Суд шахівниці» (англ. Exchequer of Pleas) — вищий судовий орган з фінансових та фіскальних суперечок. У Суді засідали скарбницькі барони, тоді як у Рахунковій палаті концентрувалась поточна облікова діяльність, яку здійснювали технічні службовці.
Поступово Палата шахівниці перетворилась на вищий орган фінансової адміністрації Англії. Їй були підзвітні шерифи графств й митарі, до Палати стікались прибутки від санкціонованих парламентом податків, феодальних платежів, митних та судових зборів. Однак із посиленням влади короля, а також внаслідок падіння ефективності роботи Палати, частина її функцій перейшли до Палацової палати, підпорядкованої безпосередньо монарху. Вже за Едуарда VI й, особливо, за перших Тюдорів на перший план у фінансовій адміністрації Англії вийшов лорд-скарбничий і Палацова палата, яку він очолював, тоді як за Палатою шахівниці збереглись лише функції збирання традиційних феодальних прибутків і фінансування королівського палацу. До кінця XVIII століття Палата шахівниці перетворилась на архаїчну інституцію та в результаті реформ Вільяма Пітта втратила свої повноваження. Остаточно її було скасовано 1834 року.

## Палата шахівниці в Нормандії
Перші свідчення про існування «Палати шахівниці» (фр. Echiquier) у Нормандії належать до періоду правління Генріха I. Її розвиток йшов тими самими шляхами, що і в Англії, завдяки комплексу заходів з уніфікації фінансової адміністрації обома берегами Ла-Маншу, здійснених Генріхом I і першими Плантагенетами. Засідання Палати проводились в особливій залі в герцогському палаці в Кані, там само зберігався і скарб Нормандії. Головував на засіданнях Палати сенешаль Нормандського герцогства. До складу членів цього органу входили посадові особи герцогського двору, судді й технічні спеціалісти. Як і в Англії, облік та ревізія рахунків бальї, прево, віконтів та відкупщиків здійснювалась двічі на рік: на Великдень та Михайлів день. Державна скарбниця як особливий орган в Нормандії не сформувалось: надходження коштів та їхнє зберігання здійснювалось безпосередньо Палатою. До кінця XII століття Палата шахівниці стала вищим фінансовим органом Нормандії. Особливістю Нормандії за Плантагенетів стала високорозвинена й досить ефективна адміністративно-фіскальна система, яка за рівнем централізації переважувала всі інші регіони Франції й дозволяла королям-герцогам акумулювати значні кошти. Однією з головних ланок цієї системи слугувала Палата шахівниці.
Після переходу Нормандії під владу королів Франції Палата шахівниці як орган фінансового управління була збережена, а принципи її функціонування істотно вплинули на організацію загальнофранцузької Рахункової палати. По мірі посилення централізації, нормандська палата перетворилась на виїзну сесію паризького парламенту й Рахункової палати. У період Столітньої війни, коли Нормандію було завойовано Ланкастерами, був утворений постійнодіючий «Суд шахівниці», що став вищим органом судової влади герцогства. Фіскально-розрахункові функції були передані в Рахункову палату Нормандії, яка засідала в Манті. Відновлення французької влади в Нормандії у 1450 році потягнуло за собою ліквідацію самостійності нормандських фінансових закладів.

## Палата шахівниці в Шотландії
У Шотландії виникнення інституту Палати шахівниці належить до останніх десятиліть XII століття. Найвірогіднішою датою нині вважається 1182 рік, а першим заходом палати — збір феодальної допомоги з населення Шотландії на сплату викупу за короля Вільгельма Лева, що потрапив в англійський полон. У XIII—XV століттях Палата ще не являла собою постійно діючий орган: її засідання проходили один — два рази на рік під головуванням канцлера Шотландії. Окрім канцлера до складу Палати входив лорд-камергер, кілька прелатів та придворних короля, а також штат технічних службовців. Палата перевіряла рахунки прибутків та видатків, які надавали шерифи та бальї графств, міські прево й чиновники королівської юстиції, а також лорд-камергер, відповідальний за збір та витрату надходжень до державної скарбниці. Постійного місцезнаходження Палати не існувало — засідання проводились у Лінлітгоу, Арброті, Скуні, Единбурзі чи інших містах. Судові та адміністративні функції шотландської Палати не були такими розвиненими, як в Англії. Державна скарбниця також була відокремлена від Палати і перебувала у підпорядкуванні лорда-камергера, з XV століття — лорда-скарбничого. Перші століття свого існування Палата виступала як контрольно-ревізійний орган при канцлері.
У 1584 році Палата шахівниці була реформована й перетворилась на судовий орган з фінансових питань, а також у справах королівського домену, однак її засідання залишались нерегулярними. За часів правління Олівера Кромвеля існував особливий Скарбницький суд або «Суд шахівниці» (англ. Court of Exchequer) (1655—1659), що займався розглядом справ, пов'язаних із державними прибутками. Після утворення Великої Британії 1708 року було започатковано Шотландський скарбницький суд (англ. Exchequer Court (Scotland)) за зразком аналогічного англійського інституту, який став вищим судовим органом у митних, торгових і податкових питаннях. До його складу входили лорд головний скарбницький барон й чотири скарбницькі барони. По мірі уніфікації фінансового права Великої Британії значення Шотландського скарбницького суду стало падати. У 1832 році повноваження суду були передані до Сесійного суду (англ. Court of Session) — вищу судову інстанцію у цивільних справах Шотландії.

wikiname: ukwiki

title: Палата шахівниці

in_language: uk

wikitext:
'''Пала́та шахівни́ці''' ({{lang-en|Exchequer}}) — вищий орган фінансового управління у [[Середньовічна Англія|середньовічній Англії]], у володіннях [[Плантагенети|Плантагенетів]] у [[Середньовічна Франція|Франції]], а також у [[Шотландське королівство|Шотландії]], один з перших спеціалізованих фінансових органів в європейській історії. Назва походить від способу підрахунку й перевірки грошових надходжень від фінансових чиновників на місцях з використанням клітчатого сукна, яке нагадувало дошку для гри у [[шахи]]. На ранніх етапах розвитку цього органу він сполучав фінансові, адміністративні й судові функції. Згодом Палата шахівниці трансформувалась на вищий контрольно-ревізійний орган з фіскальних питань, а її судові функції перейшли в окремий заклад — ''Скарбницький суд''. Значення цих органів падало по мірі спрощення й уніфікації фінансових систем Англії та Шотландії і розширення компетенції [[Державна скарбниця|Державної скарбниці]], а на початку [[XIX століття]] вони були ліквідовані.

== Походження ==
Перша згадка про Палату шахівниці міститься в одному з послань англійського короля [[Генріх I (король Англії)|Генріха I]] ''«баронам шахівниці»'' ({{lang-la|baronibus de scaccario}}), датованому [[1110]] роком. Спосіб розрахунків з використанням клітчатої тканини до того часу був уже досить відомим у Франції. Подібна розмітка являла собою найпростішу [[Рахівниця|рахівницю]], яка дозволяла усунути головну проблему арифметичних обрахувань на основі [[римські цифри|римських цифр]] — відсутність знаку [[нуль]]. Кожен стовпчик кліток являв собою десятковий розряд, у клітки вносився рахунковий матеріал (зазвичай, [[жетон]]и), що відповідав сумам, які слід було скласти або відняти. Шляхом переміщення жетонів стовпцями здійснювались арифметичні розрахунки: їх відсутність у клітці означала відсутність цифри для підрахунку. Ймовірно, подібний спосіб розрахунків проник в Англію у період безпосередньо після [[нормандське завоювання|нормандського завоювання]] з [[Лан (місто)|Лана]], або, що більш імовірно, з [[Лотарингія|Лотарингії]]<ref> Haskins, C. H. Studies in the History of Mediaeval Science. — N.-Y., 1960. </ref>.

Існування закладу, подібного до Палати шахівниці, в [[Нормандія|Нормандії]] до вторгнення [[Вільгельм Завойовник|Вільгельма Завойовника]] в Англію, однозначно не доведено. Упровадження подібного способу розрахунків у фіскальну систему англійського королівства пов'язано з іменем [[Роджер, єпископ Солсберійський|Роджера]], єпископа [[Сольсбері]]йського, який домінував у королівській адміністрації за правління [[Генріх I Плантагенет|Генріха I Боклерка]].

Результати підрахунків прибутків короля з використанням клітчатої тканини, натягнутої поверх столу, стали записуватися в особливі [[пергамент]]ні [[Сувій (книга)|сувої]], які отримали назву ''«скарбницьких сувоїв»'' ({{lang-en|pipe rolls}}). Перший скарбницький сувій, що дійшов до нас, належить до [[1130]] року, а починаючи з [[1156]] року збереглись сувої за кожен фінансовий рік англійського королівства.

== Палата шахівниці в Англії ==
Первинно функції підрахунку й контролю прибутків державної скарбниці в [[Англія|Англії]] концентрувались у [[королівська курія|королівській курії]]. Двічі на рік, на [[Великдень]] та на [[Михайлів день]], до двору короля збирались [[шериф]]и графств, [[бальї]] та інші чиновники місцевої адміністрації, які представляли дані про зібрані фінансові надходження та здійснені видатки. Ці дані підраховувались службовцями королівської курії на столі, величиною 10 на 5 [[фут]]ів, вкритому чорною клітчатою тканиною. Розрахунки звірялись із сумами, що фактично надійшли до королівського казначейства. Монети, що надходили, переплавлялись, за давньою [[англосаксонський період|англосаксонською]] традицією, та зважувались для визначення реальної суми прибутку. У здійсненні контролю брали участь вищі посадові особи придворної адміністрації, в тому числі [[канцлер]], [[лорд-скарбничий]], [[лорд-маршал|маршал]] і [[констебль]], а також інші ''«барони державної скарбниці»''. Одночасно проводилось розслідування й винесення судових вироків у різних фінансових суперечках на місцях. Порядок функціонування фіскальної адміністрації у [[XII]] столітті відомий за трактатом «[[Діалог про Палату шахівниці]]», написаним скарбничим короля [[Генріх II (король Англії)|Генріха II]] [[Річард Фітц-Нігель|Річардом Фітц-Нігелем]]<ref>{{Cite web |url=http://www.yale.edu/lawweb/avalon/medieval/excheq.htm |title=Архівована копія |accessdate=13 вересня 2011 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20070208115037/http://www.yale.edu/lawweb/avalon/medieval/excheq.htm |archivedate=8 лютого 2007 |deadurl=yes }}</ref>.

До середини [[XII століття]] можна казати про відокремлення рахунково-ревізійної функції королівської курії в окремий фінансовий заклад — Палату шахівниці, що розмістилась у [[Вестмінстер]]і. Вона увійшла до системи вищих фінансових органів Англії, поряд із Казначейством, яке займалось збиранням та зберіганням коштів держави, [[Палацова палата|Палацовою палатою]] ({{lang-en|Chamber}}) та, пізніше, [[Королівський гардероб|Королівським гардеробом]] ({{lang-en|Wardrobe}}), де містилась особиста скарбниця короля та його коштовності. Одночасно відокремлювались фіскальні й судові функції Палати шахівниці: до [[1190]] року всередині Палати з'явились два відділення: Рахункова палата ({{lang-en|Exchequer of Receipt}}), що займалась обліком і контролем державних прибутків, і ''Скарбницький суд'' або «Суд шахівниці» ({{lang-en|Exchequer of Pleas}}) — вищий судовий орган з фінансових та фіскальних суперечок. У Суді засідали скарбницькі барони, тоді як у Рахунковій палаті концентрувалась поточна облікова діяльність, яку здійснювали технічні службовці.

Поступово Палата шахівниці перетворилась на вищий орган фінансової адміністрації Англії. Їй були підзвітні шерифи графств й митарі, до Палати стікались прибутки від санкціонованих [[парламент Великої Британії|парламентом]] податків, феодальних платежів, митних та судових зборів. Однак із посиленням влади короля, а також внаслідок падіння ефективності роботи Палати, частина її функцій перейшли до Палацової палати, підпорядкованої безпосередньо монарху. Вже за [[Едуард IV (король Англії)|Едуарда VI]] й, особливо, за перших [[Тюдор]]ів на перший план у фінансовій адміністрації Англії вийшов [[лорд-скарбничий]] і Палацова палата, яку він очолював, тоді як за Палатою шахівниці збереглись лише функції збирання традиційних феодальних прибутків і фінансування королівського палацу. До кінця [[XVIII століття]] Палата шахівниці перетворилась на архаїчну інституцію та в результаті реформ [[Вільям Пітт Молодший|Вільяма Пітта]] втратила свої повноваження. Остаточно її було скасовано [[1834]] року.

== Палата шахівниці в Нормандії ==
Перші свідчення про існування «Палати шахівниці» ({{lang-fr|Echiquier}}) у [[Нормандія|Нормандії]] належать до періоду правління [[Генріх I (король Англії)|Генріха I]]. Її розвиток йшов тими самими шляхами, що і в Англії, завдяки комплексу заходів з уніфікації фінансової адміністрації обома берегами [[Ла-Манш]]у, здійснених Генріхом I і першими [[Плантагенет]]ами. Засідання Палати проводились в особливій залі в герцогському палаці в [[Кан (Кальвадос)|Кані]], там само зберігався і скарб Нормандії. Головував на засіданнях Палати [[сенешаль]] Нормандського герцогства. До складу членів цього органу входили посадові особи герцогського двору, судді й технічні спеціалісти. Як і в Англії, облік та ревізія рахунків [[бальї]], [[прево]], [[віконт]]ів та відкупщиків здійснювалась двічі на рік: на [[Великдень]] та [[Михайлів день]]. Державна скарбниця як особливий орган в Нормандії не сформувалось: надходження коштів та їхнє зберігання здійснювалось безпосередньо Палатою. До кінця [[XII століття]] Палата шахівниці стала вищим фінансовим органом Нормандії. Особливістю Нормандії за Плантагенетів стала високорозвинена й досить ефективна адміністративно-фіскальна система, яка за рівнем централізації переважувала всі інші регіони [[Франція|Франції]] й дозволяла королям-герцогам акумулювати значні кошти. Однією з головних ланок цієї системи слугувала Палата шахівниці.

Після переходу Нормандії під владу королів [[Франція|Франції]] Палата шахівниці як орган фінансового управління була збережена, а принципи її функціонування істотно вплинули на організацію загальнофранцузької [[Рахункова палата (Франція)|Рахункової палати]]. По мірі посилення централізації, нормандська палата перетворилась на виїзну сесію [[Париж|паризького]] [[паризький парламент|парламенту]] й Рахункової палати. У період [[Столітня війна|Столітньої війни]], коли Нормандію було завойовано [[Ланкастер]]ами, був утворений постійнодіючий ''«Суд шахівниці»'', що став вищим органом судової влади герцогства. Фіскально-розрахункові функції були передані в Рахункову палату Нормандії, яка засідала в [[Мант]]і. Відновлення французької влади в Нормандії у [[1450]] році потягнуло за собою ліквідацію самостійності нормандських фінансових закладів.

== Палата шахівниці в Шотландії ==
У [[Шотландія|Шотландії]] виникнення інституту Палати шахівниці належить до останніх десятиліть [[XII століття]]. Найвірогіднішою датою нині вважається [[1182]] рік, а першим заходом палати — збір феодальної допомоги з населення Шотландії на сплату викупу за короля [[Вільгельм Лев|Вільгельма Лева]], що потрапив в англійський полон. У [[XIII століття|XIII]]—[[XV століття]]х Палата ще не являла собою постійно діючий орган: її засідання проходили один — два рази на рік під головуванням [[канцлер]]а Шотландії. Окрім канцлера до складу Палати входив [[лорд великий камергер|лорд-камергер]], кілька прелатів та придворних короля, а також штат технічних службовців. Палата перевіряла рахунки прибутків та видатків, які надавали [[шериф]]и та [[бальї]] графств, міські [[прево]] й чиновники королівської юстиції, а також лорд-камергер, відповідальний за збір та витрату надходжень до державної скарбниці. Постійного місцезнаходження Палати не існувало — засідання проводились у [[Лінлітгоу]], [[Арброт]]і, [[Скун]]і, [[Единбург|Единбурзі]] чи інших містах. Судові та адміністративні функції шотландської Палати не були такими розвиненими, як в Англії. Державна скарбниця також була відокремлена від Палати і перебувала у підпорядкуванні лорда-камергера, з [[XV століття]] — [[лорд-скарбничий|лорда-скарбничого]]. Перші століття свого існування Палата виступала як контрольно-ревізійний орган при канцлері.

У [[1584]] році Палата шахівниці була реформована й перетворилась на судовий орган з фінансових питань, а також у справах королівського домену, однак її засідання залишались нерегулярними. За часів правління [[Олівер Кромвель|Олівера Кромвеля]] існував особливий ''Скарбницький суд'' або ''«Суд шахівниці»'' ({{lang-en|Court of Exchequer}}) ([[1655]]—[[1659]]), що займався розглядом справ, пов'язаних із державними прибутками. Після утворення [[Велика Британія|Великої Британії]] [[1708]] року було започатковано ''Шотландський скарбницький суд'' ({{lang-en|Exchequer Court (Scotland)}}) за зразком аналогічного англійського інституту, який став вищим судовим органом у митних, торгових і податкових питаннях. До його складу входили лорд головний скарбницький барон й чотири скарбницькі барони. По мірі уніфікації фінансового права Великої Британії значення Шотландського скарбницького суду стало падати. У [[1832]] році повноваження суду були передані до ''[[Сесійний суд|Сесійного суду]] ''({{lang-en|Court of Session}}) — вищу судову інстанцію у цивільних справах Шотландії.

== Примітки ==
{{Примітки}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20070208115037/http://www.yale.edu/lawweb/avalon/medieval/excheq.htm Діалог про Палату шахівниці] {{ref-en}}
* [http://ads.ahds.ac.uk/catalogue/adsdata/PSAS_2002/pdf/vol_123/123_439_452.pdf Печатки Шотландського скарбницького суду] {{ref-en}}

== Література ==
* ''Duncan, A. A. M.'' Scotland: The Making of the Kingdom. — Edinbourgh, 1996. ISBN 0-901824-83-6
* ''Poole, A. L.'' From Domesday Book to Magna Carta 1087—1216. — Oxford, 1956. ISBN 978-0-19-821707-7

[[Категорія:Середньовічна Англія]]
[[Категорія:Середньовічна Шотландія]]
[[Категорія:Історія Нормандії]]
[[Категорія:Фінансова система]]


text:
# Шорем (Мічиган)
Шорем (англ. Shoreham) — селище (англ. village) в США, в окрузі Беррієн штату Мічиган. Населення — 844 особи (2020).

## Географія
Шорем розташований за координатами 42°3′38″ пн. ш. 86°30′41″ зх. д. / 42.06056° пн. ш. 86.51139° зх. д. (42.060438, -86.511430).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році селище мало площу 1,51 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у селищі мешкали 862 особи в 392 домогосподарствах у складі 261 родини. Густота населення становила 572 особи/км².  Було 471 помешкання (312/км²).
Расовий склад населення:
| - 89,6 % — білих - 4,9 % — азіатів - 3,5 % — чорних або афроамериканців - 0,1 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 1,7 %. Частка іспаномовних становила 3,0 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 18,2 % — особи молодші 18 років, 59,3 % — особи у віці 18—64 років, 22,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 48,1 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 90,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 86,5 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 103 098 доларів США (медіана — 78 194), а середній дохід на одну сім'ю — 117 687 доларів (медіана — 98 750). Медіана доходів становила 75 417 доларів для чоловіків та 55 357 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 7,4 % осіб, у тому числі 19,0 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 435 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 26,7 %, виробництво — 20,5 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 10,6 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 10,6 %.

title: Шорем (Мічиган)

wikitext:
{{Otherplaces|Шорем}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = селище
|українська назва   = Шорем
|оригінальна назва  = {{lang-en|Shoreham}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Мічиган
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Беррієн (округ, Мічиган)|Беррієн]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 1,51
|висота центру НП   = 177
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 570,86
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 269
|поштовий індекс        = 49085
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2673660
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Шорем''' ({{lang-en|Shoreham}}) — селище ({{lang-en|village}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Беррієн (округ, Мічиган)|Беррієн]] штату [[Мічиган]]. Населення — 844 особи (2020).

== Географія ==
Шорем розташований за координатами {{Coord|42|3|38|N|86|30|41|W|type:city_region:US-DE}} (42.060438, -86.511430){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році селище мало площу 1,51 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1940 = 225
| 1950 = 391
| 1960 = 443
| 1970 = 666
| 1980 = 742
| 1990 = 737
| 2000 = 860
| 2010 = 862
| 2020 = 844
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у селищі мешкали 862 особи в 392 домогосподарствах у складі 261 родини. [[Густота населення]] становила 572 особи/км².  Було 471 помешкання (312/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 89,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 4,9 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 3,5 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,1 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 1,7 %. Частка іспаномовних становила 3,0 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 18,2 % — особи молодші 18 років, 59,3 % — особи у віці 18—64 років, 22,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 48,1 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 90,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 86,5 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:103098}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:78194}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:117687}} доларів (медіана — {{formatnum:98750}}). Медіана доходів становила {{formatnum:75417}} доларів для чоловіків та {{formatnum:55357}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 7,4 % осіб, у тому числі 19,0 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 435 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 26,7 %, виробництво — 20,5 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 10,6 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 10,6 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Беррієн (округ, Мічиган)}}

[[Категорія:Селища Мічигану]]
[[Категорія:Населені пункти округу Беррієн (Мічиган)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Мічиган

Округ: Беррієн

Населення: 844 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 570,86 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Палеарктика
Палеарктика, або Субарктичний (Палеарктичний) регіон — екозона (найбільша одиниця біогеографічного поділу Землі), відділ Голарктичної біогеографічної області. Деякі автори вважають Палеарктику самостійною біогеографічною областю. Розташована переважно у Східній півкулі, охоплює Європу, Азію на північ від Гімалаїв і Аравійського півострова та Північну Африку до південного краю пустелі Сахара. До неї належать і острови, розташовані поблизу зазначених частин материків.
Палеарктику разом з Неарктикою (Північна Америка на північ від Мексики і Гренландія) часто об'єднують у Голарктичну екозону, що охоплює майже всю Північну півкулю. Точне визначення меж екозони, як і приналежність багатьох окремих регіонів Землі до того чи іншого біогеографічного регіону, нерідко спірне.

## Палеогеографія
Палеарктика виділилася в окрему екозону в епоху палеогену, коли тут розвинулися нові форми рослин і тварин.

title: Палеарктика

wikitext:
[[Файл:Palearctic.png|thumb|right|Карта Палеарктики]]

'''Палеарктика,''' або '''Субарктичний (Палеарктичний) регіон''' — [[екозона]] (найбільша одиниця [[біогеографія|біогеографічного]] поділу Землі), відділ [[Голарктика|Голарктичної біогеографічної області]]<ref name="УРЕ"/>. Деякі автори вважають Палеарктику самостійною біогеографічною областю<ref name="УРЕ"/>. Розташована переважно у [[Східна півкуля|Східній півкулі]], охоплює [[Європа|Європу]], [[Азія|Азію]] на північ від [[Гімалаї]]в і [[Аравійський півострів|Аравійського півострова]] та [[Північна Африка|Північну Африку]] до південного краю пустелі [[Сахара]]. До неї належать і острови, розташовані поблизу зазначених частин материків.

Палеарктику разом з [[Неарктика|Неарктикою]] ([[Північна Америка]] на північ від [[Мексика|Мексики]] і [[Гренландія]]) часто об'єднують у [[Голарктика|Голарктичну екозону]], що охоплює майже всю [[Північна півкуля|Північну півкулю]]. Точне визначення меж екозони, як і приналежність багатьох окремих регіонів Землі до того чи іншого біогеографічного регіону, нерідко спірне.

== Палеогеографія ==
Палеарктика виділилася в окрему екозону в епоху [[палеоген]]у, коли тут розвинулися нові форми [[рослини|рослин]] і [[тварини|тварин]].

== Див. також ==
* [[Арктогея]]

== Джерела ==
{{reflist|2|refs=
<ref name="УРЕ">{{УРЕ|8|134|Палеарктика|автор=|посилання_частина=https://leksika.com.ua/17801115/ure/palearktika}}</ref>
}}

== Література ==
* {{ref-ru}} {{книга |автор=Штегман Б. К. |частина=Основы орнитологического деления Палеарктики |заголовок=Фауна СССР. Птицы |том=I. Выпуск 2 |місце={{М.}}-{{Л.}} |рік=1937 |сторінки=1-156 |isbn= |ref=Штегман Б. К. }}

{{Біоми та екозони}}
{{Портали|Біологія|Екологія|Географія|Арктика}}
{{екологія-доробити}}

[[Категорія:Палеарктика]]
[[Категорія:Екозони]]
[[Категорія:Біогеографія]]
[[Категорія:Геоботаніка]]
[[Категорія:Екорегіони Азії]]
[[Категорія:Екорегіони Європи]]
[[Категорія:Екорегіони Африки]]


text:
# Концерт для труби з оркестром (Гайдн)
Концерт для труби з оркестром Й. Гайдна, Hob.: VII e, мі-бемоль мажор написаний 1796 року для Антона Вайдінгера — австрійського трубача і винахідника труби з клапанним механізмом, що на відміну від раніше уживаних натуральних труб дозволяли використовувати хроматичний звукоряд. Експеримент Антона Вайдінгера не прижився — труби з клапанним механізмом були витіснені інструментами з вентильним механізмом, таким чином концерт Гайдна, поряд із концертом Гуммеля є рідкісним прикладом творів, написаних спеціально для цього раритетного інструменту.
Концерт складається з трьох частин:
- I. Allegro (сонатна форма)
- II. Andante (сонатна форма)
- III. Finale-Allegro (рондо)

Склад оркестру включає 2 флейти, 2 гобої, 2 фаготи, 2 валторни, литаври і струнні.

title: Концерт для труби з оркестром (Гайдн)

wikitext:
{{Музична композиція}}
'''Концерт для труби з оркестром''' [[Йозеф Гайдн|Й. Гайдна]], Hob.: VII e, [[мі-бемоль мажор]] написаний 1796 року для [[Антон Вайдінгер|Антона Вайдінгера]] — австрійського трубача і винахідника труби з клапанним механізмом, що на відміну від раніше уживаних натуральних труб дозволяли використовувати хроматичний звукоряд. Експеримент Антона Вайдінгера не прижився — труби з клапанним механізмом були витіснені інструментами з вентильним механізмом, таким чином концерт Гайдна, поряд із концертом [[Гуммель Йоганн Непомук|Гуммеля]] є рідкісним прикладом творів, написаних спеціально для цього раритетного інструменту.

Концерт складається з трьох частин:
* I. Allegro (сонатна форма)
* II. Andante (сонатна форма)
* III. Finale-Allegro (рондо)

Склад оркестру включає 2 флейти, 2 гобої, 2 фаготи, 2 валторни, литаври і струнні.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{IMSLP2|id=Trumpet_Concerto%2C_Hob.VIIe:1_%28Haydn%2C_Joseph%29|cname=Trumpet Concerto}}
* Anton Gabmayer: ''[http://www.haydnfestival.at/haydn_de/netautor/napro4/appl/na_professional/parse.php3?mlay_id=13321&xmlval_WERK_ID%5B%5D=1033251&xmlval_DOC_ID%5B%5D=1038814&MORE_CONTENTS=no Joseph Haydn. Konzert für Trompete und Orchester Es-Dur, Hob.VIIe:1] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160103114930/http://www.haydnfestival.at/haydn_de/netautor/napro4/appl/na_professional/parse.php3?mlay_id=13321&xmlval_WERK_ID%5B%5D=1033251&xmlval_DOC_ID%5B%5D=1038814&MORE_CONTENTS=no |date=3 січня 2016 }}'' bei den [http://www.haydnfestival.at Haydn Festspielen Eisenstadt] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191202102023/http://www.haydnfestival.at/ |date=2 грудня 2019 }} (Abgerufen am 19. September 2009)
* ''[http://www.klassika.info/Komponisten/Haydn/Trompetenkonzert/Hob_07e_01/index.html Trompetenkonzert Es-Dur] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140829073419/http://www.klassika.info/Komponisten/Haydn/Trompetenkonzert/Hob_07e_01/index.html |date=29 серпня 2014 }}'' (Abgerufen am 19. September 2009)
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Твори Йозефа Гайдна]]
[[Категорія:Твори для труби]]
[[Категорія:Музичні твори 1790-х]]

title: італ. Concerto per il Clarino

Композитор: Йозеф Гайдн

Тональність: мі-бемоль мажор

Мова: без мовного змістуd

Частин: 3 частина

title: Прем'єра

Дата: 28 березня 1800

Місце: Бурґтеатр


text:
# Броніс Райла
Броніс Райла (лит. Bronys Raila 23 березня 1909, село Плаучішкяй,  Паневезький повіт, Ковенська губернія, Російська імперія — 13 квітня 1997, Лос-Анджелес, США) — литовський журналіст, публіцист, письменник, поет, перекладач, критик.

## Життєпис
Навчався в середній школі в Розалімасі (1919 — 1923), закінчив гімназію в Паневежисі (1927).
У 1927 — 1932 навчався на гуманітарному відділенні Литовського університету в Каунасі (з 1930 — Університет Вітовта Великого), вивчав театрознавство, литовську, англійську мови та літератури.
У 1932 — 1934 в Каунаській консерваторії займався музикою і співом.
У 1939 в Парижі закінчив Вищий інститут міжнародних відносин.
Брав участь в молодіжній організації „Žiežirba“, в 1928 — 1930 був членом редакцій газет „Studentas“, „Žaizdras“.
Брав участь в соціал-демократичному товаристві „Žaizdras“.
Один із організаторів студентської демонстрації 15 лютого 1929; за причетність до її організації був заарештований.
Брав участь в діяльності третьофронтовців.
З початку 1930-х припинив брати участь у виданнях лівої орієнтації.
Виступав у пресі проти «культур-більшовизму». Вступив до націоналістичної партї таутинінків.
Після окупації Литви в червні 1940 совєцькими військами 21 червня того ж року еіґрував до Німеччини.
Став одним із засновників Фронту литовських активістів (Lietuvos aktyvistų frontas LAF), був головою комісії з пропаганди ФЛА.
У 1942 повернувся до Литви, жив у Шяуляї, працював у періодичній пресі.
У 1944 еміґрував до Франції, в 1948 перебрався до США.
Був представником журналу «Сантарве» (Santarvė, «Згода») в США (1951 — 1958). Займався літературною творчістю.
З 1975 працював на « Радіо Вільна Європа / Радіо Свобода» коментатором литовського культурного життя і політичних подій в Литві.
Нагороджений Командорським хрестом ордена Великого князя Литовського Гедіміна (1996).
Помер в Лос-Анджелесі.
У 2015 прах Райли і його дружини був перепохований на Пятрашунському цвинтарі в Каунасі.

## Літературна діяльність
З 1923 співпрацювавз виданнями лівої орієнтації ( „Socialdemokratas“ „Kultūra“).
У журналі „Kultūra“ Райла дебютував як поет, опублікувавши свій перший вірш у 1925.
У 1930 — 1931 — один із ідеологів і редакторів авангардистського лівого журналу «Трячас фронтас» ( „Trečias frontas“, «Третій фронт»).
З 1936  — оглядач каунаського «Радіофона».
У 1937 — 1939 — кореспондент газети « Летувос айдас » ( „Lietuvos aidas“, «Ехо Литви») в Західній Європі. Співпрацював із журналами „Jaunoji karta“, «Вайрас» ( „Vairas“, «Кермо»; в 1939 — секретар редакції).
У 1939 —- 1940 — завідувач відділом закордонної політики газети «Летувос айдас».
У 1930 випустив збірку віршів „Barbaras rėkia“.
Переклав романи німецьких письменників Людвіга Вольфа «Сміливіше, Чарлі! („Kopf hoch, Charly!“, 1930) і «Повернення» Еріха Марії Ремарка (1931).
У США видав 19 збірок есеїв, нотаток з літературної хроніки, статей на теми політики і культури, текстів своїх виступів по радіо, що відрізняються гострою полемічністю, різкою критикою прокомуністичного конформізму, послідовним руйнуванням еміґрантських догм та ілюзій.

## Видання
- Tamsiausia prieš aušrą. Straipsniai Lietuvių politikos, visuomenes, idėjų klausimais, 1946-1958 m. 1960.
- Laumių Juosta. Тисячу дев'ятсот шістьдесят шість.
- Dialogas su Lietuviais. 1970
- Paguoda. 1974
- Vaivos Rykštė: Šimtas prakalbų į Lietuvą (1975-1979). 1980.
- Kitokios Lietuvos ilgesys: Šimtas prakalbų į Lietuvą (1980-1982). 1983.
- Kryžkelės: radijo prakalbos į Lietuva (1986-1988), ketvirtas rinkinys. 1989.
- Kuo alsavom. 1994.
- Liudytojo poringės: Minčių ir išgyvenimų pėdsakais (1944-1996). 1 996.

## Нагороди
- Лауреат премії Вінцаса Кудірки
- Командорський хрест ордена Великого князя Литовського Гедіміна (9 лютого 1996).

title: Броніс Райла

wikitext:
{{Письменник
|оригінал імені = {{lang-lt|Bronys Raila}}
|зображення =
|дата народження = 23.3.1909
|місце народження = село Плаучішкяй, [[Паневезький повіт]], [[Ковенська губернія]], [[Російська імперія]]<ref name="МР">Нині — [[Пакруоїський район]], [[Шяуляйський повіт]], [[Литва]].</ref>
|дата смерті = 13.4.1997
|місце смерті = [[Лос-Анджелес]], [[США]]
|громадянство = {{LIT}}, {{USA}}
|мова творів = [[Литовська мова|литовська]]
|рід діяльності = [[журналіст]], [[публіцист]], [[прозаїк]], [[поет]], [[перекладач]], [[літературний критик]]
|роки активності = [[1928]] — [[1997]]
|напрямок =
|жанр =
|нагороди = [[Файл:Gedimino_komandoro_kryzius_juostele.gif|60px|Командорський хрест ордена Гедиміна]]
|опис зображення =
|вікісховище =
}}

'''Броніс Райла''' ({{Lang-lt|Bronys Raila}} [[23 березня]] [[1909]], село Плаучішкяй,  [[Паневезький повіт]], [[Ковенська губернія]], [[Російська імперія]] — [[13 квітня]] [[1997]], [[Лос-Анджелес]], [[США]]) — литовський [[журналіст]], [[публіцист]], [[письменник]], [[поет]], [[перекладач]], [[критик]].

== Життєпис ==
Навчався в середній школі в Розалімасі ([[1919]] — [[1923]]), закінчив гімназію в [[Паневежис|Паневежисі]] ([[1927]]).

У [[1927]] — [[1932]] навчався на гуманітарному відділенні Литовського університету в [[Каунас|Каунасі]] (з [[1930]] — [[Університет Вітовта Великого]]), вивчав [[театрознавство]], литовську, англійську мови та літератури.

У [[1932]] — [[1934]] в Каунаській консерваторії займався музикою і співом.

У [[1939]] в [[Париж|Парижі]] закінчив Вищий інститут міжнародних відносин.

Брав участь в молодіжній організації {{Langi|lt|„Žiežirba“}}, в [[1928]] — [[1930]] був членом редакцій газет {{Langi|lt|„Studentas“}}, {{Langi|lt|„Žaizdras“}}.

Брав участь в [[Соціал-демократія|соціал-демократичному]] товаристві {{Langi|lt|„Žaizdras“}}.

Один із організаторів студентської демонстрації [[15 лютого]] [[1929]]; за причетність до її організації був заарештований.

Брав участь в діяльності третьофронтовців.

З початку [[1930-ті|1930-х]] припинив брати участь у виданнях лівої орієнтації.

Виступав у пресі проти «культур-[[Більшовизм|більшовизму]]<nowiki/>». Вступив до націоналістичної партї таутинінків.

Після окупації [[Литва|Литви]] в червні [[1940]] [[Червона армія|совєцькими військами]] [[21 червня]] того ж року еіґрував до [[Німеччина|Німеччини]].

Став одним із засновників Фронту литовських активістів ({{Langi|lt|Lietuvos aktyvistų frontas}} LAF), був головою комісії з пропаганди ФЛА.

У [[1942]] повернувся до [[Литва|Литви]], жив у [[Шяуляй|Шяуляї]], працював у періодичній пресі.

У [[1944]] еміґрував до [[Франція|Франції]], в [[1948]] перебрався до [[Сполучені Штати Америки|США]].

Був представником журналу «Сантарве» ({{Langi|lt|Santarvė}}, «Згода») в [[США]] ([[1951]] — [[1958]]). Займався літературною творчістю.

З [[1975]] працював на « [[Радіо Свобода|Радіо Вільна Європа / Радіо Свобода]]<nowiki/>» [[Коментатор|коментатором]] литовського культурного життя і політичних подій в [[Литва|Литві]].

Нагороджений Командорським хрестом [[Орден Великого князя Литовського Гедиміна|ордена Великого князя Литовського Гедіміна]] ([[1996]]{{Sfn|Raila}}).

Помер в [[Лос-Анджелес|Лос-Анджелесі]].

У [[2015]] прах Райли і його дружини був перепохований на [[Петрашунський цвинтар|Пятрашунському цвинтарі]]<ref>[http://www.15min.lt/kultura/naujiena/asmenybe/kaune-perlaidotas-iseiviu-rasytojas-bronys-raila-su-zmona-285-512306 Kaune perlaidotas išeivių rašytojas Bronys Raila su žmona] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160928013650/http://www.15min.lt/kultura/naujiena/asmenybe/kaune-perlaidotas-iseiviu-rasytojas-bronys-raila-su-zmona-285-512306 |date=28 вересня 2016 }}{{ref-lt}}</ref> в [[Каунас|Каунасі]].

== Літературна діяльність ==
З [[1923]] співпрацювавз виданнями лівої орієнтації ( {{Langi|lt|„Socialdemokratas“}} {{Langi|lt|„Kultūra“}}).

У журналі {{Langi|lt|„Kultūra“}} Райла дебютував як [[поет]], опублікувавши свій перший вірш у [[1925]]{{Sfn|Raila}}.

У [[1930]] — [[1931]] — один із ідеологів і редакторів авангардистського лівого [[Журнал|журналу]] «Трячас фронтас» ( {{Langi|lt|„Trečias frontas“}}, «Третій фронт»).

З [[1936]]  — оглядач каунаського «Радіофона».

У [[1937]] — [[1939]] — [[кореспондент]] газети « Летувос айдас » ( {{Langi|lt|„Lietuvos aidas“}}, «Ехо Литви») в [[Західна Європа|Західній Європі]]. Співпрацював із журналами {{Langi|lt|„Jaunoji karta“}}, «Вайрас» ( {{Langi|lt|„Vairas“}}, «Кермо»; в [[1939]] — секретар редакції).

У [[1939]] —- [[1940]] — завідувач відділом закордонної політики газети «Летувос айдас».

У [[1930]] випустив збірку віршів {{Langi|lt|„Barbaras rėkia“}}.

Переклав романи німецьких письменників Людвіга Вольфа «Сміливіше, Чарлі! ({{Langi|de|„Kopf hoch, Charly!“}}, [[1930]]) і «<nowiki/>[[Повернення (роман)|Повернення]]<nowiki/>» [[Еріх Марія Ремарк|Еріха Марії Ремарка]] ([[1931]]){{Sfn|Raila}}.

У [[США]] видав 19 збірок [[Есе|есеїв]], нотаток з літературної хроніки, статей на теми політики і культури, текстів своїх виступів по радіо, що відрізняються гострою полемічністю, різкою критикою прокомуністичного конформізму, послідовним руйнуванням еміґрантських догм та ілюзій.

== Видання ==

* Tamsiausia prieš aušrą. Straipsniai Lietuvių politikos, visuomenes, idėjų klausimais, 1946-1958 m. 1960.
* Laumių Juosta. Тисячу дев'ятсот шістьдесят шість.
* Dialogas su Lietuviais. 1970
* Paguoda. 1974
* Vaivos Rykštė: Šimtas prakalbų į Lietuvą (1975-1979). 1980.
* Kitokios Lietuvos ilgesys: Šimtas prakalbų į Lietuvą (1980-1982). 1983.
* Kryžkelės: radijo prakalbos į Lietuva (1986-1988), ketvirtas rinkinys. 1989.
* Kuo alsavom. 1994.
* Liudytojo poringės: Minčių ir išgyvenimų pėdsakais (1944-1996). 1 996.

== Нагороди ==

* Лауреат премії [[Вінцас Кудірка|Вінцаса Кудірки]]
* Командорський хрест [[Орден Великого князя Литовського Гедиміна|ордена Великого князя Литовського Гедіміна]] ([[9 лютого]] [[1996]]).

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* {{Cite web|url=http://www.lle.lt/FMPro?-db=lle2004.fp5&-format=detail.htm&-lay=straipsnis&-op=eq&a=r&-max=2147483647&-recid=41919&-find=|title=Raila, Bronys|last=Kubilius V.|language=lt|accessdate=2012-04-14|archiveurl=https://www.webcitation.org/67g5Ukh3J?url=http://www.lle.lt/FMPro?-db=lle2004.fp5|archivedate=2012-05-15|deadlink=yes}}
* {{Cite web|url=https://www.vle.lt/Personalijos/ctl/Straipsnis/mid/469/tid/77985|title=Raila|last=|date=2011-06-06|website=Visuotinė lietuvių enciklopedija|publisher=Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras|accessdate=2017-12-18|language=lt|ref=Raila}}
[[Категорія:Командори ордена Великого князя Литовського Гядиминаса]]
[[Категорія:Випускники Університету Вітовта Великого]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Вікіпедія:Статті з іншим значенням на Вікіданих]]
[[Категорія:Літературні критики XX століття]]
[[Категорія:Літературні критики США]]
[[Категорія:Перекладачі США]]
[[Категорія:Перекладачі XX століття]]
[[Категорія:Литовські перекладачі]]
[[Категорія:Поети XX століття]]
[[Категорія:Поети США]]
[[Категорія:Литовські поети]]
[[Категорія:Поети за алфавітом]]
[[Категорія:Письменники XX століття]]
[[Категорія:Письменники США]]
[[Категорія:Литовські письменники]]
[[Категорія:Письменники за алфавітом]]
[[Категорія:Публіцисти XX століття]]
[[Категорія:Публіцисти США]]
[[Категорія:Литовські публіцисти]]
[[Категорія:Журналісти XX століття]]
[[Категорія:Журналісти США]]
[[Категорія:Литовські журналісти]]
[[Категорія:Померли в Лос-Анджелесі]]
[[Категорія:Померли 1997]]
[[Категорія:Померли 13 квітня]]
[[Категорія:Народились 1909]]
[[Категорія:Народились 23 березня]]

title: лит. Bronys Raila

Народився: 23 березня 1909 · село Плаучішкяй, Паневезький повіт, Ковенська губернія, Російська імперія

Помер: 13 квітня 1997 (88 років) · Лос-Анджелес, США

Поховання: Петрашунський цвинтар

Громадянство: Литва, США

Діяльність: журналіст, публіцист, прозаїк, поет, перекладач, літературний критик

Alma mater: Університет Вітовта Великого

Мова творів: литовська

Нагороди: Командорський хрест ордена Гедиміна


text:
# Hunter
Hunter — метеорит-хондрит масою 74600 грам.

title: Hunter

wikitext:
{{Метеорит
|Назва=Hunter
|Світлина=Метеорит Hermitage Hunter.jpg
|Виявлення=
|Країна=США
|Місце=Оклахома
|Широта=36o33.600 N
|Довгота=97o40.000 W
|Дата=1962
|Маса=74600
|Колькість=1
|Тип=LL5
|S=
|W=
|Fa=
|Fs=
|Місце зберігання=Метеоритна колекція PAH
|Коментарі=
}}

'''Hunter''' — [[метеорит]]-[[хондрит]] масою 74600 грам.

== Посилання ==

* [http://geo.web.ru/db/meteorites/card.html?id=10695 Дані про цей метеорит на сайті Російської Академії Наук] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071001001313/http://geo.web.ru/db/meteorites/card.html?id=10695 |date=1 жовтня 2007 }}

[[Категорія:Метеорити]]

{{Метеорити за назвою}}

title: Hunter

Місце зберігання: Метеоритна колекція PAH


text:
# Ігера
Ігера (ісп. Higuera) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Естремадура, у провінції Касерес. Населення — 94 особи (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 180 км на захід від Мадрида, 75 км на північний схід від Касереса.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету у провінції Касерес
- Церква Сан-Себастьян
- Ігера

title: Ігера

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Ігера
 | місцева_назва       = ''Higuera''
 | прапор              = Bandera de Higuera (Cáceres).svg
 | герб                = Escudo de Higuera (Cáceres).svg
 | автономна_спільнота = [[Естремадура]]
 | провінція           = [[Касерес (провінція)|Касерес]]
 | комарка             =
 | широта              = 39.883
 | довгота             = -5.683
 | висота              =
 | населення           = 94
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 40,54
 | густота             = 2,32
 | поштові_індекси     = 10359
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 10097
 | мер                 = Абдон Гонсалес Наранхо
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 =
}}
'''Ігера''' ({{lang-es|Higuera}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Естремадура]], у провінції [[Касерес (провінція)|Касерес]]. Населення — {{formatnum:94}} особи (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 180 км на захід від [[Мадрид]]а, 75 км на північний схід від [[Касерес (Іспанія)|Касереса]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Higuera de Albalat}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Higuera de Albalat.png|Розташування муніципалітету у провінції Касерес
Файл:Higuera.jpg|Церква Сан-Себастьян
Файл:Panoramica de Higuera.jpg|Ігера
</gallery>

<!--
<gallery>
Файл:Bienvenidos a higuera.jpg|Entrada a Higuera
</gallery>
-->

== Посилання ==

<!-- * [http://www.campoaranuelo.org/index.php/Municipios/Higuera-de-Albalat.html Información del municipio en el Portal de la Mancomunidad Campo Arañuelo] -->
<!-- * [http://www.hoy.es/20080407/caceres/pueblo-resiste-morir-20080407.html Reportaje sobre el municipio en el periódico Hoy] -->

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Касерес}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Касерес]]

title: Ігера · Higuera

· Герб: · Прапор

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Естремадура

Провінція: Касерес

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Абдон Гонсалес Наранхо (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Ленінський сільський округ (Федоровський район)
Ле́нінський сільський округ (каз. Ленин ауылдық округі, рос. Ленинский сельский округ) — адміністративна одиниця у складі Федоровського району Костанайської області Казахстану. Адміністративний центр — село Леніно.
Населення — 1262 особи (2021; 1448 у 2009, 2137 у 1999, 2460 у 1989).
Станом на 1989 рік існувала Ленінська сільська рада (села Байкаїн, Жанакой, Заозерне, Леніно, Нове). Село Нове було ліквідоване 2006 року.

## Склад
До складу округу входять такі населені пункти:
| Населений пункт | Старі назви | Населення, осіб (1989) | Населення, осіб (1999) | Населення, осіб (2009) | Населення, осіб (2021) |
| --------------- | ----------- | ---------------------- | ---------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Байкаїн, село   | -           | 309                    | 227                    | 72                     | 21                     |
| Жанакой, село   | -           | 293                    | 267                    | 214                    | 192                    |
| Заозерне, село  | -           | 537                    | 443                    | 411                    | 259                    |
| Леніно, село    | -           | 1083                   | 864                    | 751                    | 790                    |
| Нове, село      | -           | 238                    | 168                    | -                      | -                      |

wikitext:
{{Сільський округ Казахстану
| назва укр.      = Ленінський сільський округ
| назва ін.       = {{lang-kk|Ленин ауылдық округі}}
| прапор          =
| опис прапора    =
| герб            =
| опис герба      =
| розташування    =
| мапа            =
| область         = [[Костанайська область]]
| район           = [[Федоровський район (Костанайська область)|Федоровський]]
| утворений       =
| населення       = 1262 особи
| дані            = [[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}}
| площа           =
| густота         =
| код округу      =
| поштові індекси =
| центр           = село [[леніно (Федоровський район)|Леніно]]
| аули            =
| села            = 4
| інші НП         =
| адреса          =
| вебсторінка     =
| голова округу   =
}}

{{Otheruses|Ленінський сільський округ}}

'''Ле́нінський сільський округ''' ({{lang-kk|Ленин ауылдық округі}}, {{lang-ru|Ленинский сельский округ}}) — [[адміністративний поділ Казахстану|адміністративна одиниця]] у складі [[Федоровський район (Костанайська область)|Федоровського району]] [[костанайська область|Костанайської області]] [[Казахстан]]у. Адміністративний центр — село [[леніно (Федоровський район)|Леніно]].

Населення — 1262 особи ([[2021]]; 1448 у [[2009]], 2137 у [[1999]], 2460 у [[1989]]).

Станом на 1989 рік існувала '''Ленінська сільська рада''' (села Байкаїн, Жанакой, Заозерне, Леніно, ''Нове''). Село '''Нове''' було ліквідоване [[2006]] року<ref>Совместное решение Костанайского областного маслихата и акимата Костанайской области от 2 июня 2006 года № 322/3св «О некоторых изменениях в административно-территориальном устройстве Костанайской области»</ref>.

== Склад ==
До складу округу входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Старі назви
! |Населення,
осіб ([[1989]])
! |Населення,
осіб ([[1999]])
! |Населення,
осіб ([[2009]])
! |Населення,
осіб ([[2021]])
|-----
| [[Байкаїн]], село
| -
| align="right"| 309
| align="right"| 227
| align="right"| 72
| align="right"| 21
|-----
| [[Жанакой]], село
| -
| align="right"| 293
| align="right"| 267
| align="right"| 214
| align="right"| 192
|-----
| [[заозерне (Федоровський район)|Заозерне]], село
| -
| align="right"| 537
| align="right"| 443
| align="right"| 411
| align="right"| 259
|-----
| [[леніно (Федоровський район)|Леніно]], село
| -
| align="right"| 1083
| align="right"| 864
| align="right"| 751
| align="right"| 790
|-----
| Нове, село
| -
| align="right"| 238
| align="right"| 168
| align="right"| -
| align="right"| -
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Федоровський район (Костанайська область)}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Сільські округи Федоровського району]]

title: Основні дані

Область: Костанайська область

Район: Федоровський

Населення (2021): 1262 особи

title: Населені пункти

Адміністративний центр: село Леніно


text:
# 383

Правління Феодосія I у Східній Римській імперії. У Західній частині Римської імперії після вбивства імператора Граціана розкол. У Китаї правління династії Цзінь. В Індії правління імперії Гуптів. У Японії триває період Ямато. У Персії править династія Сассанідів.
На території лісостепової України Черняхівська культура. У Північному Причорномор'ї готи й сармати. Історики VI століття згадують плем'я антів, що мешкало на території сучасної України приблизно з IV сторіччя. З'явилися гуни, підкорили остготів та аланів й приєднали їх до себе.

## Події
- Сину Феодосія I Аркадію надано титул імператора.
- Війська в Британії оголосили імператором Магна Максима. Його підтримали Галлія, італійські провінції та Іспанія.
- Імператора Граціана вбито в Лугдуні.
- Паннонія та Африка підтримують малолітнього Валентиніана II, від імені якого править Юстина.
- Імператор Феодосій I віддає Дакію та Македонію Валентиніану II. Вони визнають Магна Максима августом.
- Шахом Персії стає Шапур III.
- Битва на річці Фе між військами імперій Цзінь і Рання Цінь.

title: 383

wikitext:
{{Значення|383 (значення)}}
{{Навігація для року|383}}
{{Рік в інших календарях}}

Правління [[Феодосій I|Феодосія I]] у [[Східна Римська імперія|Східній Римській імперії]]. У [[Західна Римська імперія|Західній частині Римської імперії]] після вбивства імператора [[Граціан]]а розкол. У Китаї правління [[Династія Цзінь (265-420)|династії Цзінь]]. В Індії правління [[імперія Гуптів|імперії Гуптів]]. У Японії триває [[період Ямато]]. У Персії править [[імперія Сассанідів|династія Сассанідів]].

На території лісостепової України [[Черняхівська культура]]. У Північному Причорномор'ї [[готи]] й [[сармати]]. Історики VI століття згадують плем'я [[анти|антів]], що мешкало на території сучасної України приблизно з IV сторіччя. З'явилися [[гуни]], підкорили [[остготи|остготів]] та [[алани|аланів]] й приєднали їх до себе.

== Події ==
* Сину [[Феодосій I|Феодосія I]] [[Аркадій (візантійський імператор)|Аркадію]] надано титул імператора.
* Війська в Британії оголосили імператором [[Магн Максим|Магна Максима]]. Його підтримали Галлія, італійські провінції та Іспанія.
* Імператора [[Граціан]]а вбито в [[Ліон|Лугдуні]].
* [[Паннонія]] та Африка підтримують малолітнього [[Валентиніан II|Валентиніана II]], від імені якого править [[Юстина]].
* Імператор Феодосій I віддає Дакію та Македонію Валентиніану II. Вони визнають Магна Максима августом.
* Шахом Персії стає [[Шапур III]].
* [[Битва на річці Фе]] між військами імперій Цзінь і [[Династія Рання Цінь|Рання Цінь]].

== Народились ==
{{main|:Категорія:Народились 383|l1=Народилися 383 року}}

== Померли ==
{{main|:Категорія:Померли 383|l1=Померли 383 року}}

== Див. також ==
* [[Список керівників держав 383 року]]
[[Категорія:380-ті]]

title: Рік:

Століття: II · III — IV — V · VI

Тисячоліття: 1-ше до н. е. — 1-ше — 2-ге

title: 383 в інших календарях

Григоріанський: 383 · CCCLXXXIII

Китайський: 壬午年 (водяний кінь) · 3080 або 2873 · — до — · 癸未年 (водяний козел) · 3081 або 2874

Тайванський: 1529 до РК · 民前1529年

Юліанський: 383 · CCCLXXXIII


text:
# Сан-Мігель-де-Серресуела
Сан-Мігель-де-Серресуела (ісп. San Miguel de Serrezuela) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-і-Леон, у провінції Авіла. Населення — 162 особи (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 140 км на захід від Мадрида, 49 км на захід від Авіли.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

title: Сан-Мігель-де-Серресуела

wikitext:
{{Otherplaces|Сан-Мігель}}
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Сан-Мігель-де-Серресуела
 | місцева_назва       = ''San Miguel de Serrezuela''
 | прапор              =
 | герб                =
 | автономна_спільнота = [[Кастилія-і-Леон]]
 | провінція           = [[Авіла (провінція)|Авіла]]
 | комарка             =
 | широта              = 40.67
 | довгота             = -5.288
 | висота              =
 | населення           = 162
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 34,75
 | густота             = 4,66
 | поштові_індекси     = 05150
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 05218
 | мер                 = Фабіан Бланко Ескрібано
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 =
}}
'''Сан-Мігель-де-Серресуела''' ({{lang-es|San Miguel de Serrezuela}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кастилія-і-Леон]], у провінції [[Авіла (провінція)|Авіла]]. Населення — {{formatnum:162}} особи (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 140 км на захід від [[Мадрид]]а, 49 км на захід від [[Авіла|Авіли]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/San Miguel de Serrezuela}}

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Авіла}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Авіла]]

title: Муніципалітет

Автономна спільнота: Кастилія-і-Леон

Провінція: Авіла

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Фабіан Бланко Ескрібано (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Метациклін
Метациклін — напівсинтетичний антибіотик з групи тетрациклінів для перорального застосування.

## Фармакологічні властивості
Метациклін — напівсинтетичний антибіотик з групи тетрациклінів широкого спектра дії. По хімічній структурі є похідним окситетрацикліну. Препарат має бактеріостатичну дію, зумовлену порушенням синтезу білка в бактеріальній клітині. До метацикліну чутливі такі збудники: стафілококи, стрептококи, в тому числі пневмококи, шиґели, сальмонелли, Aerobacter, Escherichia coli, Brucella, рикетсії, спірохети, мікоплазми, хламідії, нейсерії, деякі найпростіші. Нечутливими до метацикліну є мікобактерії.

### Фармакодинаміка
Метациклін добре всмоктується з шлунково-кишкового тракту, біодоступність препарату — 60 %. Більша частина препарату зв'язується з білками плазми крові, що забезпечує високі концентрації в тканинах і рідинах організму. У великих концентраціях виявляється в печінці, нирках, плевральній та асцитичній рідині. Препарат проникає через плацентарний бар'єр, виділяється в грудне молоко. Метаболізується метациклін у печінці. Період напіввиведення препарату становить 10-12 годин. Виводиться метациклін з організму нирками, з жовчю і калом.

## Показання до застосування
Метациклін може застосовуватись при інфекційних хворобах, які спричинюють чутливі до препарату збудники: захворювання органів дихання (бронхітів, пневмоній, гнійних плевритів), бруцельозу, туляремії, висипного і поворотного тифів, рикетсіозів, холециститу, інфекцій шкіри і м'яких тканин, остеомієліту, сифілісу, гонореї, сибірки.

## Побічна дія
При застосуванні метацикліну можуть спостерігатися такі побічні ефекти: висипання на шкірі, набряк Квінке, нудота, блювання, кандидоз ротової порожнини, діарея, глосит, стоматит, гастрит, підвищення активності амінотрансфераз і лужної фосфатази в крові, збільшення рівня в крові білірубіну і сечовини, запаморочення, панкреатит, нецукровий діабет, фотодерматоз, зміна кольору зубів. Побічні ефекти при застосуванні метацикліну спостерігаються рідше, чим при застосуванні інших препаратів групи тетрациклінів.

## Протипоказання
Метациклін протипоказаний при підвищеній чутливості до тетрациклінів, при вагітності та годуванні грудьми, дітям до 8 років. З обережністю призначається при захворюваннях нирок і печінки, при лейкопенії.

## Форми випуску
Метациклін випускається в желатинових капсулах по 0,15 і 0,3 г. З 8 травня 2007 року реєстрація препарату в Україні закінчилась.

title: Метациклін

wikitext:
{{Лікарський засіб |
|Зображення = methacycline.png
|IUPAC_name = (2''Z'',4''S'',4a''R'',5''S'',5a''R'',12a''S'')-2-[amino(hydroxy)methylene]-4-(dimethylamino)-5,10,11,12,12a-tetrahydroxy-6-methylene-4a,5a,6,12a-tetrahydrotetracene-1,3,12(2''H'',4''H'',5''H'')-trione
|CAS_number = 914-00-1
| ATC_prefix= J01
| ATC_suffix= AA05
| PubChem = 5281054
|  C = 22|H =22|N =2|O =8
| Молярна маса = 442,419
| Біодоступність = ~60%
| Метаболізм = [[Печінка]]
| Період напіввиведення = 10-12 год.
| Екскреція = [[Нирки]],[[Жовч]],фекалії
| Назва, фірма-виробник, країна, номер реєстрації, дата = МЕТАЦИКЛІН
}}
'''Метациклін''' — напівсинтетичний [[антибіотик]] з групи [[тетрацикліни|тетрациклінів]] для перорального застосування.

== Фармакологічні властивості ==
Метациклін — напівсинтетичний антибіотик з групи [[тетрацикліни|тетрациклінів]] широкого спектра дії. По хімічній структурі є похідним [[окситетрациклін]]у. Препарат має бактеріостатичну дію, зумовлену порушенням синтезу білка в бактеріальній клітині. До метацикліну чутливі такі збудники: [[стафілококи]], [[стрептококи]], в тому числі [[Streptococcus pneumoniae|пневмококи]], [[Shigella|шиґели]], [[Salmonella|сальмонелли]], [[Aerobacter]], [[Escherichia coli]], [[Brucella]], [[рикетсії]], [[спірохети]], [[мікоплазми]], [[хламідії]], [[нейсерії]], деякі найпростіші. Нечутливими до метацикліну є [[мікобактерії]].

=== Фармакодинаміка ===
Метациклін добре всмоктується з шлунково-кишкового тракту, біодоступність препарату — 60 %. Більша частина препарату зв'язується з білками плазми крові, що забезпечує високі концентрації в тканинах і рідинах організму. У великих концентраціях виявляється в печінці, нирках, плевральній та асцитичній рідині. Препарат проникає через плацентарний бар'єр, виділяється в грудне молоко. Метаболізується метациклін у печінці. Період напіввиведення препарату становить 10-12 годин. Виводиться метациклін з організму нирками, з жовчю і калом.

== Показання до застосування ==
Метациклін може застосовуватись при інфекційних хворобах, які спричинюють чутливі до препарату збудники: захворювання органів дихання (бронхітів, [[пневмонія|пневмоній]], гнійних плевритів), [[бруцельоз]]у, [[туляремія|туляремії]], [[Епідемічний висипний тиф|висипного]] і [[Епідемічний поворотний тиф|поворотног]]о [[тиф]]ів, [[Рикетсіози|рикетсіозів]], холециститу, інфекцій шкіри і м'яких тканин, [[остеомієліт]]у, [[сифіліс]]у, [[гонорея|гонореї]], [[сибірка|сибірки]].

== [[Побічна дія (медицина)|Побічна дія]] ==
При застосуванні метацикліну можуть спостерігатися такі побічні ефекти: висипання на шкірі, [[набряк Квінке]], [[нудота]], [[блювання]], [[кандидоз]] ротової порожнини, [[діарея]], глосит, стоматит, гастрит, підвищення активності [[амінотрансферази|амінотрансфераз]] і [[лужна фосфатаза|лужної фосфатази]] в крові, збільшення рівня в крові [[білірубін]]у і [[сечовина|сечовини]], [[запаморочення]], панкреатит, [[нецукровий діабет]], [[фотодерматоз]], зміна кольору зубів. Побічні ефекти при застосуванні метацикліну спостерігаються рідше, чим при застосуванні інших препаратів групи тетрациклінів.<ref name="mashkovsky.ru">{{cite web|url=http://mashkovsky.ru/tiki-index.php?page=Метациклина+гидрохлорид"|title="Метациклина гидрохлорид в Справочнике Машковского">Метациклина гидрохлорид}}{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-ru}}</ref>

== Протипоказання ==
Метациклін протипоказаний при підвищеній чутливості до [[тетрацикліни|тетрациклінів]], при вагітності та годуванні грудьми, дітям до 8 років. З обережністю призначається при захворюваннях нирок і печінки, при лейкопенії.

== Форми випуску ==
Метациклін випускається в желатинових капсулах по 0,15 і 0,3 г.<ref name="mashkovsky.ru"/> З 8 травня 2007 року реєстрація препарату в Україні закінчилась.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* {{Безуглий_фармхімія|525-528}}
* Фармакологія: підручник / І. В. Нековаль, Т. В. Казанюк. — 4-е вид., виправл. — К.: ВСВ «Медицина», 2011.— 520 с. ISBN 978-617-505-147-4 (С.?)

== Посилання ==
* [http://mozdocs.kiev.ua/likiview.php?id=6555 Метациклін на сайті ''mozdocs.kiev.ua'']
* [http://www.rlsnet.ru/mnn_index_id_942.htm Метациклін на сайті ''rlsnet.ru'']{{ref-ru}}

[[Категорія:Тетрациклінові антибіотики]]
[[Категорія:Лікарські засоби за алфавітом]]
[[Категорія:Антибіотики широкого спектра дії]]

Метаболізм: Печінка

Екскреція: Нирки,Жовч,фекалії

Назва, фірма-виробник, країна, номер реєстрації, дата: МЕТАЦИКЛІН


text:
# Церква святих апостолів Петра і Павла (Теклівка)
Церква святих апостолів Петра і Павла в Теклівці — парафія і храм Підволочиського благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Теклівка Тернопільського району Тернопільської области.

## Історія церкви
У 2001 році митрополит Тернопільський і Бучацький Василій освятив наріжний камінь під будівництво храму в селі Теклівка. Настоятелем було призначено священника Петра Будзилу, а головою церковного комітету — Романа Роговського.
Завдяки Божій допомозі та сумлінній праці парафіян розпочалося будівництво. Невдовзі було зведено фундамент храму та дзвіницю. Дзвони пожертвував Василь Дмитерко, вихідець із села. Борис Тодоров, також родом із Теклівки, відвідав могилу свого діда та пожертвував основні кошти на будівництво. За кошти його дружини виконуються художні роботи в храмі.

## Парохи
- о. Петро Будзило (з 2001).

wikitext:
{{Otheruses|Церква святих апостолів Петра і Павла}}
{{визначна пам'ятка
|назва               = Церква святих апостолів Петра і Павла (Теклівка)
|зображення          = Петропавлівська церква с.Теклівка.jpg
|країна              = {{UKR}}
|конфесія            = [[Православна церква України|ПЦУ]]
|закінчення будівництва =
|розташування        =
|архітектурний стиль =
|архітектор          =
|стан                =
}}
'''Церква святих апостолів Петра і Павла в Теклівці''' — парафія і [[культова споруда|храм]] [[Підволочиське благочиння ПЦУ|Підволочиського благочиння]] [[Тернопільська єпархія ПЦУ|Тернопільської єпархії]] [[Православна церква України|Православної церкви України]] в селі [[Теклівка (Тернопільський район)|Теклівка]] [[Тернопільський район|Тернопільського району]] [[Тернопільська область|Тернопільської области]].

== Історія церкви ==
У 2001 році митрополит Тернопільський і Бучацький [[Василій (Боднарчук)|Василій]] освятив наріжний камінь під будівництво храму в селі Теклівка. Настоятелем було призначено священника Петра Будзилу, а головою церковного комітету — Романа Роговського.

Завдяки Божій допомозі та сумлінній праці парафіян розпочалося будівництво. Невдовзі було зведено фундамент храму та дзвіницю. Дзвони пожертвував Василь Дмитерко, вихідець із села. Борис Тодоров, також родом із Теклівки, відвідав могилу свого діда та пожертвував основні кошти на будівництво. За кошти його дружини виконуються художні роботи в храмі.

== Парохи ==
* о. Петро Будзило (з 2001).

== Джерела ==
* {{Храми УПЦ КП Тернопільщина|311|с. Теклівка|Храм святих апостолів Петра і Павла}}

{{Підволочиське благочиння ПЦУ}}

[[Категорія:Церкви Тернопільського району]]
[[Категорія:Теклівка (Тернопільський район)]]
[[Категорія:Церкви святих верховних апостолів Петра і Павла]]

Тип: церква

Країна: Україна : ISO3166-1 alpha-3: UKR ; ISO3166-1 цифровий: 804 ;

Розташування: Теклівка

Конфесія: ПЦУ


text:
# Вимпел Воєнних заслуг
Вимпел Воєнних заслуг (нім. Kriegsverdienstwimpel) — військова нагорода Третього Рейху, заснована 16 травня 1941 року Адольфом Гітлером для нагородження капітанів кораблів, які не належали до крігсмаріне.
Вимпел не має нічого спільного із Хрестом Воєнних заслуг.

## Опис
Червоний вимпел із круглим білим полем, на якому зображений Залізний хрест 1-го класу, оточений вінком із дубового листя. Над хрестом зображений орел вермахту. Параметри вимпела залежали від типу судна:
| Тип корабля                           | Тип корабля      | Довжина, см | Максимальна ширина, см |
| ------------------------------------- | ---------------- | ----------- | ---------------------- |
| Човен                                 | Човен            | 35          | 20                     |
| Корабель із загальною водотоннажністю | до 500 брт       | 65          | 40                     |
| Корабель із загальною водотоннажністю | до 2500 брт      | 120         | 70                     |
| Корабель із загальною водотоннажністю | до 10 000 брт    | 170         | 100                    |
| Корабель із загальною водотоннажністю | понад 10 000 брт | 250         | 150                    |

Відношення між шириною і довжиною становило 3:5. Розміри кола, хреста , орла і вінка залежали від ширини і довжини.

## Умови нагородження
Капітани мали право на отримання вимпела, якщо:
- служили на судні, що не належало крігсмаріне;
- судно, весь його екіпаж і сам капітан брали участь у бойових діях (наприклад, у прориві морської блокади);
- дії капітана, екіпажу і судна були корисними для ведення війни.

Подання про нагородження здійснював Головнокмандувач ВМС, рішення приймав рейхсміністр транспорту. Нагороджений купував вимпел за свій рахунок, пред'являючи сертифікат на володіння нагородою.
Вимпел кріпився на носі судна поруч із державним прапором (якщо такий висів). Нагороджений мав право кріпити вимпел на будь-якому судні, на якому служив. Несанкціоноване кріплення вимпела, а також його використання на суші (наприклад, кріплення до автомобіля) заборонялось.

## Відомі нагороджені
- Пауль Гелльман
- Петер Грау

title: Вимпел Воєнних заслуг

wikitext:
[[Файл:Kriegsverdienstwimpel.svg|міні|Вимпел Воєнних заслуг]]
'''Вимпел Воєнних заслуг''' ({{lang-de|Kriegsverdienstwimpel}}) — військова нагорода [[Третій Рейх|Третього Рейху]], заснована 16 травня 1941 року [[Адольф Гітлер|Адольфом Гітлером]] для нагородження капітанів кораблів, які не належали до [[крігсмаріне]].

Вимпел не має нічого спільного із [[Хрест Воєнних заслуг (Німеччина)|Хрестом Воєнних заслуг]].

== Опис ==
Червоний вимпел із круглим білим полем, на якому зображений [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]] 1-го класу, оточений вінком із дубового листя. Над хрестом зображений орел вермахту. Параметри вимпела залежали від типу судна:
{| class="wikitable"
|+
! colspan="2" |Тип корабля
!Довжина, см
!Максимальна ширина, см
|-
| colspan="2" |Човен
|35
|20
|-
| rowspan="4" |Корабель із загальною водотоннажністю
|до 500 [[брт]]
|65
|40
|-
|до 2500 брт
|120
|70
|-
|до 10 000 брт
|170
|100
|-
|понад 10 000 брт
|250
|150
|}
Відношення між шириною і довжиною становило 3:5. Розміри кола, хреста , орла і вінка залежали від ширини і довжини.

== Умови нагородження ==
Капітани мали право на отримання вимпела, якщо:

* служили на судні, що не належало крігсмаріне;
* судно, весь його екіпаж і сам капітан брали участь у бойових діях (наприклад, у прориві морської блокади);
* дії капітана, екіпажу і судна були корисними для ведення війни.

Подання про нагородження здійснював Головнокмандувач ВМС, рішення приймав рейхсміністр транспорту. Нагороджений купував вимпел за свій рахунок, пред'являючи сертифікат на володіння нагородою.

Вимпел кріпився на носі судна поруч із державним прапором (якщо такий висів). Нагороджений мав право кріпити вимпел на будь-якому судні, на якому служив. Несанкціоноване кріплення вимпела, а також його використання на суші (наприклад, кріплення до автомобіля) заборонялось.

== Відомі нагороджені ==

* [[Пауль Гелльман]]
* [[Петер Грау (офіцер)|Петер Грау]]

== Джерела ==

* Указ про заснування нагороди в Імперському віснику законів від 27 травня 1941 року, № 57.
* Опис нагороди в Імперському віснику законів від 12 серпня 1941 року, №88.

[[Категорія:Нагороди за алфавітом]]
[[Категорія:Нагороди Третього Рейху]]
[[Категорія:Нагороди, засновані 1941]]


text:
# Карцев Роман Андрійович
Карцев Роман Андрійович (Кац Роман Аншелевич, нар. 20 травня 1939, Одеса, Українська РСР, СРСР — 2 жовтня 2018, Москва, Росія) — радянський, російський актор естради, театру і кіно єврейського походження. Заслужений артист РРФСР (1990). Народний артист Росії (1999).

## Життєпис
У 1962-1969 рр. — артист Ленінградського театру мініатюр під керівництвом Аркадія Ісааковича Райкіна. Заочно закінчив акторський факультет ГІТІСу (1972).
Більше 30 років виступав у дуеті з Віктором Ільченком (Карцев і Ільченко) в жанрі естрадної репризи. У глядацької аудиторії дует здобув величезну популярність.
З 1988 року Карцев і Ільченко виступали в Московському театрі мініатюр під керівництвом М. М. Жванецького.
Після смерті свого партнера Віктора Ільченка (1992), актор виступав на естраді з моноспектаклями.
Грав в українських кінокартинах: «Операція Герцог» (1971, музичний фільм; агент), «Хвилі Чорного моря» (1975, антрепренер Дацарилла Хороброго), «Чарівний голос Джельсоміно» (1977, реж. Т. Лисиціан; шкільний вчитель), «Довга пам'ять» (1975, реж. Р. Віктюк).
Знімався в популярних кінофільмах: «Собаче серце» (1988, Швондер), «Биндюжник і Король» (1989, В. Аленіков; Лазар Боярський); «Небеса обітовані» (1991, Соломон), «Пророцтво» (1993, патріот-антикомуніст) та «Старі шкапи» (2000, Йосип Лазовський) режисера Ельдара Рязанова; «Майстер і Маргарита» (2005, Максиміліан Андрійович Поплавський, дядько Берліоза), «Посмішка Бога, або Чисто одеська історія» (2008, реж. В. Аленіков; Перельмутер), «У стилі Jazz» (2010, реж. С. Говорухін; одеський таксист) тощо.
Багато часу проводив в Україні. Після Революції Гідності та знищення сепаратистів в Одесі у травні 2014 року він підтримав проросійську владу Януковича та негативно висловлювався про зміну влади в Україні. «Віктор Янукович мав під корінь викорчувати цей майдан. Потім приєднались бандити, хулігани, фашисти, які там ходять. Це ж — нелюди, це ж вбивці, їм все одно, кого вбивати. Вони поранених добивали в Одесі», — заявляв у коментарях російським ЗМІ у травні 2014 року. В іншому інтерв'ю у 2014 році він сказав: «Я об'їздив всю Україну з Заходу на Схід, десятки разів був у Львові, Івано-Франківську, Чернівцях, Дніпропетровську. Прекрасно приймали, шикарно розуміють гумор». «А тепер Україна лежить, і її, лежачу, деякі добивають», — додав він. А вже у 2015 році його висловлювання про Україну дещо змінилися. «Україна для мене — болюча тема. Я там виріс, я дуже люблю цю країну і вважаю, що ми, тобто Росія, неправі. Україна лежить зараз, і ми б'ємо лежачого. А лежачого не б'ють. Треба навпаки — підставити плече».
Помер 2 жовтня 2018 року у віці 79 років.

## Фільмографія
- 1967 — Аркадій Райкін. Адреса: Театр (фільм-спектакль)
- 1971 — Операція «Герцог» (короткометражний) — агент
- 1975 — Хвилі Чорного моря — антрепренер Дацарілла Безстрашного
- 1975 — Мініатюри. М. Жванецький (короткометражний)
- 1976 — Важкий день — понеділок (короткометражний)
- 1977 — Чарівний голос Джельсоміно — шкільний учитель
- 1979 — Дюма на Кавказі — Лефер, кредитор Дюма
- 1983 — Золота рибка (фільм-спектакль) — артист Карцев
- 1985 — Довга пам'ять — дядя Яша
- 1988 — Собаче серце — Швондер, голова будинкового комітету
- 1989 — Биндюжник і король — Боярський
- 1989 — Нечиста сила — Щербатий
- 1991 — Як це робилося в Одесі (фільм-спектакль)
- 1991 — Небеса обітовані — Соломон
- 1992 — Квартира — Генріх Іванович Валенчік
- 1992 — Ноїв Ковчег
- 1993 — Передбачення — патріот-антикомуніст
- 2000 — Старі шкапи — Йося, директора театру
- 2005 — Майстер і Маргарита — Максиміліан Андрійович Поплавський
- 2008 — Посмішка Бога, або Чисто одеська історія — Перельмутер
- 2010 — У стилі джаз — одеський таксист

### Озвучування
- 1979 — Олімпійський характер (анімаційний) — Філін
- 1987 — Контакти і конфлікти (анімаційний)

title: Карцев Роман Андрійович

wikitext:
{{Othernames|Карцев}}
{{Othernames|Кац}}
{{Актор
|bgcolour             =
|ім'я                 = Карцев Роман Андрійович
|зображення           = Roman Kartsev2.jpg
|розмір               =
|підпис               =
|дата_народження      = 20.05.1939
|місце_народження     = [[Одеса]], [[Українська РСР]], [[СРСР]]
|дата_смерті          = 2.10.2018
|місце_смерті         =
|інші_імена           =
|громадянство         = {{USSR}} → {{RUS}}
|національність       = [[Євреї в Україні|український єврей]]
|рід_діяльності       = [[актор]]
|роки_діяльності      =
|imdb_id              = 0440248
|сторінка_в_інтернеті =
|провідні_ролі        =
|нагороди             =
}}
'''Карцев Роман Андрійович''' ('''Кац Роман Аншелевич''', {{н}} [[20 травня]] [[1939]], [[Одеса]], [[Українська РСР]], [[СРСР]] — [[2 жовтня]] [[2018]], [[Москва]], [[Росія]]) — радянський, російський актор естради, театру і кіно [[Євреї в Україні|єврейського походження]]. [[Заслужений артист РРФСР]] ([[1990]]). [[Народний артист Росії]] ([[1999]]).

== Життєпис ==
У [[1962]]-[[1969]] рр. — артист ''Ленінградського театру мініатюр'' під керівництвом [[Райкін Аркадій Ісаакович|Аркадія Ісааковича Райкіна]]. Заочно закінчив акторський факультет ГІТІСу ([[1972]]).

Більше 30 років виступав у дуеті з [[Ільченко Віктор Леонідович|Віктором Ільченком]] (''Карцев і Ільченко'') в жанрі естрадної репризи. У глядацької аудиторії дует здобув величезну популярність.

З [[1988]] року Карцев і Ільченко виступали в ''Московському театрі мініатюр'' під керівництвом [[Жванецький Михайло Михайлович|М. М. Жванецького]].

Після смерті свого партнера Віктора Ільченка ([[1992]]), актор виступав на естраді з моноспектаклями.

Грав в українських кінокартинах: «Операція Герцог» ([[1971]], музичний фільм; ''агент''), «[[Хвилі Чорного моря]]» ([[1975]], ''антрепренер Дацарилла Хороброго''), «[[Чарівний голос Джельсоміно]]» ([[1977]], реж. [[Лисиціан Тамара Миколаївна|Т. Лисиціан]]; ''шкільний вчитель''), «Довга пам'ять» ([[1975]], реж. [[Віктюк Роман Григорович|Р. Віктюк]]).

Знімався в популярних кінофільмах: «[[Собаче серце (фільм, 1988)|Собаче серце]]» ([[1988]], ''Швондер''), «[[Биндюжник і Король]]» ([[1989]], [[Аленіков Володимир Михайлович|В. Аленіков]]; ''Лазар Боярський''); «Небеса обітовані» ([[1991]], ''Соломон''), «Пророцтво» ([[1993]], ''патріот-антикомуніст'') та «[[Старі шкапи]]» ([[2000]], ''Йосип Лазовський'') режисера [[Рязанов Ельдар Олександрович|Ельдара Рязанова]]; «[[Майстер і Маргарита (російський телесеріал)|Майстер і Маргарита]]» ([[2005]], ''Максиміліан Андрійович Поплавський, дядько Берліоза''), «[[Посмішка Бога, або Чисто одеська історія]]» ([[2008]], реж. В. Аленіков; ''Перельмутер''), «[[У стилі Jazz]]» ([[2010]], реж. [[Говорухін Станіслав Сергійович|С. Говорухін]]; ''одеський таксист'') тощо.

Багато часу проводив в Україні. Після [[Революція гідності|Революції Гідності]] та [[Протистояння в Одесі 2 травня 2014|знищення сепаратистів в Одесі]] у травні 2014 року він підтримав проросійську владу Януковича та негативно висловлювався про зміну влади в Україні. [[Янукович Віктор Федорович|«Віктор Янукович]] мав під корінь викорчувати цей майдан. Потім приєднались бандити, хулігани, фашисти, які там ходять. Це ж — нелюди, це ж вбивці, їм все одно, кого вбивати. Вони поранених добивали в Одесі», — заявляв у коментарях російським ЗМІ у травні 2014 року. В іншому інтерв'ю у 2014 році він сказав: «Я об'їздив всю Україну з Заходу на Схід, десятки разів був у Львові, Івано-Франківську, Чернівцях, Дніпропетровську. Прекрасно приймали, шикарно розуміють гумор». «А тепер [[Україна]] лежить, і її, лежачу, деякі добивають», — додав він. А вже у 2015 році його висловлювання про Україну дещо змінилися. «Україна для мене — болюча тема. Я там виріс, я дуже люблю цю країну і вважаю, що ми, тобто Росія, неправі. Україна лежить зараз, і ми б'ємо лежачого. А лежачого не б'ють. Треба навпаки — підставити плече»<ref name=":0">{{Cite news|url=https://www.bbc.com/ukrainian/news-45718641|title=Помер російський артист Роман Карцев|date=2018-10-02|language=en-GB|work=BBC News Україна|accessdate=2018-10-02|archive-date=2 жовтня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181002221932/https://www.bbc.com/ukrainian/news-45718641}}</ref>.

Помер 2 жовтня 2018 року у віці 79 років<ref name=":0" /><ref>{{Cite web |url=https://www.ukrinform.ua/rubric-culture/2549963-pomer-roman-karcev.html |title=Помер Роман Карцев /Укрінформ, 2.10.2018/ |accessdate=2 жовтня 2018 |archive-date=3 жовтня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181003092431/https://www.ukrinform.ua/rubric-culture/2549963-pomer-roman-karcev.html }}</ref>.

== Фільмографія ==
{{colbegin}}
* 1967 — Аркадій Райкін. Адреса: Театр (фільм-спектакль)
* 1971 — Операція «Герцог» (короткометражний) — ''агент''
* 1975 — [[Хвилі Чорного моря]] — ''антрепренер Дацарілла Безстрашного''
* 1975 — Мініатюри. М. Жванецький (короткометражний)
* 1976 — Важкий день — понеділок (короткометражний)
* 1977 — [[Чарівний голос Джельсоміно]] — ''шкільний учитель''
* 1979 — [[Дюма на Кавказі]] — ''Лефер, кредитор Дюма''
* 1983 — [[Золота рибка (фільм, 1985)|Золота рибка]] (фільм-спектакль) — ''артист Карцев''
* 1985 — Довга пам'ять — ''дядя Яша''
* 1988 — [[Собаче серце (фільм, 1988)|Собаче серце]] — ''Швондер, голова будинкового комітету''
* 1989 — Биндюжник і король — ''Боярський''
* 1989 — [[Нечиста сила (фільм)|Нечиста сила]] — ''Щербатий''
* 1991 — Як це робилося в Одесі (фільм-спектакль)
* 1991 — [[Небеса обітовані]] — ''Соломон''
* 1992 — Квартира — ''Генріх Іванович Валенчік''
* 1992 — Ноїв Ковчег
* 1993 — Передбачення — ''патріот-антикомуніст''
* 2000 — [[Старі шкапи]] — ''Йося, директора театру''
* 2005 — [[Майстер і Маргарита (російський телесеріал)|Майстер і Маргарита]] — ''Максиміліан Андрійович Поплавський''
* 2008 — [[Посмішка Бога, або Чисто одеська історія]] — ''Перельмутер''
* 2010 — У стилі джаз — ''одеський таксист''
{{colend}}

=== Озвучування ===
* 1979 — Олімпійський характер (анімаційний) — ''Філін''
* 1987 — Контакти і конфлікти (анімаційний)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Всемирный биографический знциклопедический словарь. М.

== Посилання ==
* http://www.kino-teatr.ru/kino/acter/m/sov/1890/works/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130614054601/http://www.kino-teatr.ru/kino/acter/m/sov/1890/works/ |date=14 червня 2013 }}
{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Радянські актори]]
[[Категорія:Російські театральні актори]]
[[Категорія:Російські актори]]
[[Категорія:Українські кіноактори]]
[[Категорія:Заслужені артисти РРФСР]]
[[Категорія:Народні артисти Росії]]
[[Категорія:Уродженці Одеси]]
[[Категорія:Спонсори «Будинку з янголом»]]
[[Категорія:Одеські євреї]]
[[Категорія:Гумористи, відомі під псевдонімами]]

title: рос. Роман Аншелевич Кац

Ім'я при народженні: рос. Роман Аншелевич Кац

Народився: 20 травня 1939 · Одеса, Українська РСР, СРСР

Помер: 2 жовтня 2018 (79 років) · Москва, Росія · зупинка серця

Поховання: Троєкуровське кладовище

Національність: український єврей

Громадянство: СРСР → Росія

Діяльність: актор

Alma mater: Російський університет театрального мистецтва

рос. Роман Аншелевич Кац: Нагороди та премії

рос. Роман Аншелевич Кац: Орден «За заслуги перед Вітчизною» IV ступеня · медаль «У пам’ять 850-річчя Москви» · медаль «Ветеран праці» · заслужений артист РРФСР · народний артист Російської Федерації

рос. Роман Аншелевич Кац: Карцев Роман Андрійович у Вікісховищі