text:
# Едвард Лі Торндайк
Едвард Лі Торндайк (англ. Edward Lee Thorndike; 31 серпня 1874, Вільямсбург, штат Массачусетс — 10 серпня 1949, Монтроз, Нью-Йорк) — американський психолог і педагог. Президент Американської психологічної асоціації в 1912 році.
Проводив дослідження, вивчаючи поведінку тварин. Вони були спрямовані на вихід з «проблемного ящика». Під цим терміном Торндайк мав на увазі експериментальний пристрій, в якому поміщалися піддослідні тварини. Якщо вони виходили з шухляди, то отримували підкріплення рефлексу. Результати досліджень відображалися на певних графіках, які він назвав «криві научіння». Таким чином, метою його дослідження було вивчення рухових реакцій тварин. Завдяки цим експериментам Торндайк зробив висновок, що тварини діють методом «проб, помилок і випадкового успіху». Ці роботи привели його до теорії коннективізму.

## Біографія
Народився в сім'ї священика методистської церкви. Сім'я вела аскетичний спосіб життя, синів (їх було троє) виховували в строгості, прищеплюючи їм звичку до наполегливої праці та самовідданого дотримання моральних заповідей. Такий стиль виховання може здатися занадто суворим, проте його позитивні плоди були у наявності: всі троє братів Торндайк поступили до університету Веслі і згодом стали великими вченими.
Едвард Торндайк поступив в Університет Веслі. Ще будучи студентом, він захопився психологією, прочитавши книгу У. Джемса «Основи психології». Вона настільки його зацікавила, що Торндайк вирішив зустрітися з автором і поїхав до Гарвардського університету.
У 1898 році він захистив докторську дисертацію в Колумбійському університеті під керівництвом психолога, якого звали Джеймс Маккін Кеттел. З 1904 року став професором Колумбійського університету.
Після написання своєї дисертації «Інтелект тварин» Торндайк залишає досліди над тваринами і перемикається на людей. У 1899 р. він вступає на посаду викладача психології в педагогічний коледж Колумбійського університету і там проводить психологічні дослідження проблеми навчання людей, а також захоплюється такою сферою наукової діяльності, як тестування інтелекту.
У 1912 році Торндайк стає президентом Американської психологічної асоціації. У 1939 році він іде у відставку, проте активно продовжує свою наукову діяльність аж до смерті в 1949. Його внесок у науку гідно оцінений багатьма вченими і дослідниками, наприклад, засновником біхевіоризму Джоном Уотсоном і російським ученим І. П. Павловим. Його наукові дослідження і роботи з теорії навчання стимулювали величезний інтерес в американській науці саме в цій галузі. Об'єктивність і точність зробили праці Торндайка класичними. Своїми роботами Торндайк показав, що психологія як наука виходить далеко за рамки простої механіки та біології. В її основі лежать зовсім інші принципи, а сфера дослідження розповсюджується крім самого організму і на область його взаємодії із зовнішнім середовищем.

## Експерименти Торндайка
Натхнений ідеями У. Джеймса, Торндайк перевівся до Гарвардського університету і тут прослухав його курс. Він запропонував провести дослідження сиріт. Незважаючи на підтримку Джеймса, адміністрація притулку відмовилася від проведення дослідження. Тоді Торндайк зайнявся дослідами над тваринами. Він став навчати курчат навичкам проходження лабіринту. Так як в Гарварді не було місця для лабораторії, курчат нема де було тримати, і Торндайк за пропозицією Джеймса, який до нього явно благоволив, влаштував імпровізовану лабораторію в підвалі його будинку. Фактично це була перша в світі експериментальна лабораторія з зоопсихології.
Дуже скоро від зоопсихології Торндайк переходить до вивчення дитини, і вже в 1903 році виходить його «Педагогічна психологія», яка в 1913—1914 рр. розростається у величезну тритомну працю (т. I — первісна природа людини; т. II — процес вчення; т. III — розумова праця і втома; індивідуальні відмінності та їхні причини). Проблема навчання ставиться як одна з найголовніших у педагогічній психології. Зокрема Торндайк формулює вперше основні закони вчення. Згодом він неодноразово буде вносити поправки в свої формулювання.
Перша робота Торндайка «Розум тварин» (1898) стала важливим відкриттям на шляху впровадження об'єктивного методу в дослідження процесу навчання. Також він відомий, як творець «закону вправи», «закону ефекту», «закону готовності», «закону використання» і «закону частоти».

## «Закон вправи»
Говорить, що повторення певного акту сприяє навчанню і полегшує його виконання в подальшому, посилюючи зв'язок ситуації з реакцією, а його неповторення послаблює цей зв'язок.
У більш пізніх роботах він провів експеримент. В експерименті було потрібно намалювати лінію в 4 дюйма з закритими очима три тисячі разів. Результат, який отримав Торндайк, привів його до висновку, що повторення одних і тих самих дій майже не вчать людину і мало впливають на психіку.

## «Закон ефекту»
Полягає в тому, що корисна дія, яка викликає задоволення, закріплюється і підсилює зв'язок між ситуацією і реакцією, а шкідлива, що викликає незадоволення, послаблює зв'язок і зникає.
Слід зазначити, що «навчання» Торндайк характеризує як «зв'язок між ситуацією і реакцією, сила якої оцінюється ймовірністю виникнення реакції на стимул».

## Основні роботи
1. Розум тварин / «Animal intelligence» (1898);
2. Освітня психологія / «Educational psychology» v. 1-2 (1913);
3. Психологія бажань, інтересів і переваг / «The psychology of wants, interest and attitudes» (1935);
4. Природа людини в соціальних відносинах / «Human nature and the social order» (1940);
5. Психологія і наука освіти / «Psychology and the science of education: selected frighting of Edward L. Thorndike» (1962).

title: Едвард Лі Торндайк

wikitext:
{{Науковець}}
'''Едвард Лі Торндайк''' ({{lang-en|Edward Lee Thorndike}}; [[31 серпня]] [[1874]], Вільямсбург, штат [[Массачусетс]] — [[10 серпня]] [[1949]], Монтроз, [[Нью-Йорк]]) — американський психолог і педагог. Президент [[Американська психологічна асоціація|Американської психологічної асоціації]] в [[1912]] році.

Проводив дослідження, вивчаючи поведінку тварин. Вони були спрямовані на вихід з «проблемного ящика». Під цим терміном Торндайк мав на увазі експериментальний пристрій, в якому поміщалися піддослідні тварини. Якщо вони виходили з шухляди, то отримували підкріплення [[рефлекс]]у. Результати досліджень відображалися на певних графіках, які він назвав «криві научіння». Таким чином, метою його дослідження було вивчення рухових реакцій тварин. Завдяки цим експериментам Торндайк зробив висновок, що тварини діють методом «проб, помилок і випадкового успіху». Ці роботи привели його до теорії коннективізму.

== Біографія ==
Народився в сім'ї священика [[Методисти|методистської церкви]]. Сім'я вела аскетичний спосіб життя, синів (їх було троє) виховували в строгості, прищеплюючи їм звичку до наполегливої праці та самовідданого дотримання моральних заповідей. Такий стиль виховання може здатися занадто суворим, проте його позитивні плоди були у наявності: всі троє братів Торндайк поступили до університету Веслі і згодом стали великими вченими.

Едвард Торндайк поступив в Університет Веслі. Ще будучи студентом, він захопився психологією, прочитавши книгу У. Джемса «Основи психології». Вона настільки його зацікавила, що Торндайк вирішив зустрітися з автором і поїхав до [[Гарвардський університет|Гарвардського університету]].

У [[1898]] році він захистив докторську дисертацію в [[Колумбійський університет|Колумбійському університеті]] під керівництвом психолога, якого звали [[Джеймс Маккін Кеттел]]. З [[1904]] року став професором Колумбійського університету.

Після написання своєї дисертації «Інтелект тварин» Торндайк залишає досліди над тваринами і перемикається на людей. У 1899 р. він вступає на посаду викладача психології в педагогічний коледж Колумбійського університету і там проводить психологічні дослідження проблеми навчання людей, а також захоплюється такою сферою наукової діяльності, як тестування інтелекту.

У [[1912]] році Торндайк стає президентом [[Американська психологічна асоціація|Американської психологічної асоціації]]. У [[1939]] році він іде у відставку, проте активно продовжує свою наукову діяльність аж до смерті в 1949. Його внесок у науку гідно оцінений багатьма вченими і дослідниками, наприклад, засновником [[біхевіоризм]]у [[Джон Бродес Уотсон|Джоном Уотсоном]] і російським ученим [[Павлов Іван Петрович|І. П. Павловим]]. Його наукові дослідження і роботи з теорії навчання стимулювали величезний інтерес в американській науці саме в цій галузі. Об'єктивність і точність зробили праці Торндайка класичними. Своїми роботами Торндайк показав, що психологія як наука виходить далеко за рамки простої механіки та біології. В її основі лежать зовсім інші принципи, а сфера дослідження розповсюджується крім самого організму і на область його взаємодії із зовнішнім середовищем.

== Експерименти Торндайка ==
Натхнений ідеями У. Джеймса, Торндайк перевівся до Гарвардського університету і тут прослухав його курс. Він запропонував провести дослідження сиріт. Незважаючи на підтримку Джеймса, адміністрація притулку відмовилася від проведення дослідження. Тоді Торндайк зайнявся дослідами над тваринами. Він став навчати курчат навичкам проходження лабіринту. Так як в Гарварді не було місця для лабораторії, курчат нема де було тримати, і Торндайк за пропозицією Джеймса, який до нього явно благоволив, влаштував імпровізовану лабораторію в підвалі його будинку. Фактично це була перша в світі експериментальна лабораторія з зоопсихології.

Дуже скоро від зоопсихології Торндайк переходить до вивчення дитини, і вже в 1903 році виходить його «Педагогічна психологія», яка в 1913—1914 рр. розростається у величезну тритомну працю (т. I — первісна природа людини; т. II — процес вчення; т. III — розумова праця і втома; індивідуальні відмінності та їхні причини). Проблема навчання ставиться як одна з найголовніших у педагогічній психології. Зокрема Торндайк формулює вперше основні закони вчення. Згодом він неодноразово буде вносити поправки в свої формулювання.

Перша робота Торндайка «Розум тварин» (1898) стала важливим відкриттям на шляху впровадження об'єктивного методу в дослідження процесу навчання. Також він відомий, як творець «закону вправи», «закону ефекту», «закону готовності», «закону використання» і «закону частоти».

== «Закон вправи» ==
Говорить, що повторення певного акту сприяє навчанню і полегшує його виконання в подальшому, посилюючи зв'язок ситуації з реакцією, а його неповторення послаблює цей зв'язок.
У більш пізніх роботах він провів експеримент. В експерименті було потрібно намалювати лінію в 4 дюйма з закритими очима три тисячі разів. Результат, який отримав Торндайк, привів його до висновку, що повторення одних і тих самих дій майже не вчать людину і мало впливають на психіку.

== «Закон ефекту» ==
Полягає в тому, що корисна дія, яка викликає задоволення, закріплюється і підсилює зв'язок між ситуацією і реакцією, а шкідлива, що викликає незадоволення, послаблює зв'язок і зникає.

Слід зазначити, що «навчання» Торндайк характеризує як «зв'язок між ситуацією і реакцією, сила якої оцінюється ймовірністю виникнення реакції на стимул».

== Основні роботи ==
# Розум тварин / ''«Animal intelligence»'' (1898);
# Освітня психологія / ''«Educational psychology»'' v. 1-2 (1913);
# Психологія бажань, інтересів і переваг / ''«The psychology of wants, interest and attitudes»'' (1935);
# Природа людини в соціальних відносинах / ''«Human nature and the social order»'' (1940);
# Психологія і наука освіти / ''«Psychology and the science of education: selected frighting of Edward L. Thorndike»'' (1962).

== Див. також ==
* [[Передача навчання]]

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53410/22154.html Торндайк]}}
{{DEFAULTSORT|Торндайк}}

{{психологія}}

[[Категорія:Психологи США]]
[[Категорія:Педагоги США]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Президенти Американської психологічної асоціації]]
[[Категорія:Випускники Гарвардського університету]]
[[Категорія:Науковці, іменем яких названо наукові премії]]

title: англ. Edward Lee Thorndike

Народився: 31 серпня 1874[…] · Вільямсбург, Гемпшир, Массачусетс, США

Помер: 9 серпня 1949[…] (74 роки) · Монтроуз, Кортландт, Вестчестер, Нью-Йорк, США

Країна: США

Діяльність: психолог, викладач університету, педагог

Alma mater: Стенфордський університет (1897) · Колумбійський університет · Тічерс-Коледжd · Весліанський університет (1895) · Гарвардський університет

Галузь: психологія і педагогіка

Заклад: Тічерс-Коледжd · Колумбійський університет · Кейс-Вестерн-Резерв університет

Посада: President of the American Psychological Associationd

Науковий ступінь: магістр мистецтв (1897), доктор філософії (1898) і бакалавр мистецтв (1895)

Науковий керівник: Джеймс Маккін Кеттел

Вчителі: Вільям Джеймс

Аспіранти, докторанти: Frederic Butterfield Knightd · Thomas Henry Briggsd

Членство: Американська академія мистецтв і наук · Американське філософське товариство · Національна академія наук США · Американська психологічна асоціація

Брати, сестри: Lynn Thorndiked · Ashley Horace Thorndiked

Діти (5 ): Robert L. Thorndiked · Elizabeth Frances Coped

Нагороди: Butler Medald (1925) Мессенджерівські лекціїd (1928) Член Американської статистичної асоціації


text:
# Овочевий провулок (Київ)
Овоче́вий прову́лок — провулок у Шевченківському районі міста Києва, місцевість Нивки. Одна з найкоротших вулиць міста. Пролягає від Естонської вулиці до тупика.

## Історія
Овочевий провулок виник у 1950-х роках під назвою 62-а Нова вулиця. Сучасна назва — з 1955 року.

wikiname: ukwiki

title: Овочевий провулок (Київ)

in_language: uk

wikitext:
{{Otherstreets|Овочевий провулок}}
{{Вулиця України
 |назва                 = Овочевий провулок
 |населений пункт       = [[Київ]]
 |місцевість            = [[Нивки (Київ)|Нивки]]
 |район                 = [[Шевченківський район (Київ)|Шевченківський]]
 |на карті              =
 |фото                  =
 |розмір_фото           =
 |підпис                =
 |назва на честь        =
 |колишні назви         = 62-а Нова
 |протяжність           = 82 м
 |координати п          = {{Coord|50|27|52.4|N|30|23|53.2|E|scale:3000|display=inline,title}}
 |координати к          = {{Coord|50|27|54.2|N|30|23|53.2|E|scale:3000}}
 |покриття              = [[асфальт]]
 |рух                   = двосторонній
 |індекс                = 03062
 |телефони              =
 |метро                 = {{лкм|1}}«{{м|Нивки}}»
 |автобус               =
 |трамвай               =
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       =
 |фунікулер             =
 |зупинки               =
 |будівлі               = №3, 4, 5, 6, 7, 8
 |архітектурні пам'ятки =
 |пам'ятники            =
 |храми                 =
 |державні установи     =
 |навчальні заклади     =
 |заклади культури      =
 |медичні заклади       =
 |аптеки                =
 |пошта                 =
 |комерція              =
 |забудова              = садибна малоповерхова
 |підприємства          =
 |парки                 =
 |OSM                   = w384758899
}}

'''Овоче́вий прову́лок''' — [[провулок]] у [[Шевченківський район (Київ)|Шевченківському районі]] міста [[Київ|Києва]], місцевість [[Нивки (Київ)|Нивки]]. Одна з найкоротших вулиць міста. Пролягає від [[Естонська вулиця (Київ)|Естонської вулиці]] до тупика.

== Історія ==
Овочевий провулок виник у [[1950-ті|1950-х]] роках під назвою ''62-а Нова вулиця''. Сучасна назва — з [[1955]] року{{рвкмр2|857}}.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
{{Вікіпосилання|Портал=Київ|Портал-зображення=Flag of Kyiv Kurovskyi.svg}}
{{век|http://wek.kiev.ua/uk/Овочевий_провулок}}
{{вк75|120}}
{{вк95|154}}
{{вк15|177|Овочевий провулок}}
{{Kyiv-stub}}
{{Нивки (Київ)}}

[[Категорія:Вулиці Шевченківського району Києва]]
[[Категорія:Провулки Києва]]
[[Категорія:Найкоротші вулиці Києва]]

title: Овочевий провулок · Київ

Місцевість: Нивки

Район: Шевченківський

title: Колишні назви

Колишні назви: 62-а Нова

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Найближчі станції метро: «Нивки»

Рух: двосторонній

Покриття: асфальт

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Забудова: садибна малоповерхова

title: Зовнішні посилання

П: Портал «Київ»


text:
# Марченков Марк Миколайович
Марко Миколайович Марченков (рос. Марк Николаевич Марченков; 1914 — 10 липня 1938) — радянський військовик, повітряний стрілець-радист авіаційної ескадрильї швидкісних бомбардувальників Групи радянських добровольців у Китаї, молодший командир. Герой Радянського Союзу (1939).

## Життєпис
Народився в селі Лазарєво, нині Починківського району Смоленської області Росії, в селянській родині. Росіянин. Закінчив 5 класів і школу ФЗУ у Смоленську. Працював слюсарем у трамвайному парку, згодом — на авіаційному заводі.
До лав РСЧА призваний у 1936 році й направлений на навчання до школи молодших авіаційних спеціалістів. Після закінчення школи проходив службу в частинах ВПС у Забайкаллі. З травня 1938 року брав участь у бойових діях у Китаї. Як повітряний стрілець-радист здійснив 12 бойових вильотів на бомбардувальнику СБ.
3 липня 1938 року трійка бомбардувальників СБ під командуванням капітана С. В. Слюсарєва здійснила бомбоскидання і розвідку боєм аеродрому поблизу м. Аньцін (Китай), де знаходилась японська база зі складання бомбардувальників. Під час відходу від цілі група була аткована 27-ма японськими винищувачами. У повітряному бою тривалістю понад годину радянськими стрільцями-радистами було підбито 5 винищувачів супротивника. Під час бою молодший командир М. М. Марченков двічі був поранений у ноги, але продовжував вести бій і збив 1 винищувач супротивника.
10 липня 1938 року помер від отриманих ран. Спочатку був похований на міському кладовищі «Ваньго» міста Ханькоу. Влітку 1956 року перепохований у військовому меморіалі в міському парку «Визволення» м. Ухань (провінція Хубей, КНР).

## Нагороди
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1939 року «за зразкове виконання завдань уряду по зміцненню оборонної моці Радянського Союзу та виявлений при цьому героїзм» молодшому командиру Марченкову Марку Миколайовичу присвоєне звання Героя Радянського Союзу (посмертно).
Нагороджений орденом Леніна.

title: Марченков Марк Миколайович

wikitext:
{{Військовик
| ім'я = Марченков Марко Миколайович
| оригінал імені = {{lang-ru|Марченков Марк Николаевич}}
| портрет =
| розмір =
| підпис =
| ім'я при народженні =
| дата народження = 1914
| місце народження = [[Лазарєво (Смоленська область)|Лазарєво]], [[Смоленський повіт]], [[Смоленська губернія]], [[Російська імперія]]
| дата смерті = 10.7.1938
| місце смерті = [[провінція Хубей]], [[Китай]]
| місце поховання = [[Ухань]]
| координати місця поховання =
| прізвисько =
| національність = [[росіянин]]
| приналежність =
| країна = {{URS}}
| вид збройних сил = {{fВПС СРСР}}
| рід військ =
| освіта =
| роки служби = 1936—1938
| звання = молодший командир
| формування =
| командування =
| битви = [[Японсько-китайська війна (1937—1945)|Японсько-китайська війна]]
| нагороди =
  {{ряд|вирівняти=по центру|{{Медаль Золота Зірка}}}}
  {{ряд|вирівняти=по центру|{{Орден Леніна}}}}
| відносини =
| титул =
| по відставці =
| інше =
| автограф =
}}

'''Марко Миколайович Марченков''' ({{lang-ru|Марк Николаевич Марченков}}; [[1914]] — [[10 липня]] [[1938]]) — радянський [[військовик]], повітряний стрілець-радист авіаційної [[Ескадрилья|ескадрильї]] швидкісних бомбардувальників Групи радянських добровольців у [[Китай|Китаї]], молодший командир. [[Герой Радянського Союзу]] (1939).

== Життєпис ==
Народився в селі [[Лазарєво (Смоленська область)|Лазарєво]], нині [[Починківський район (Смоленська область)|Починківського району]] [[Смоленська область|Смоленської області]] [[Росія|Росії]], в селянській родині. [[Росіянин]]. Закінчив 5 класів і школу [[ФЗУ]] у [[Смоленськ]]у. Працював слюсарем у трамвайному парку, згодом — на авіаційному заводі.

До лав [[РСЧА]] призваний у 1936 році й направлений на навчання до школи молодших авіаційних спеціалістів. Після закінчення школи проходив службу в частинах [[Військово-повітряні сили|ВПС]] у [[Забайкалля|Забайкаллі]]. З травня 1938 року брав участь у [[Японсько-китайська війна (1937—1945)|бойових діях у Китаї]]. Як повітряний стрілець-радист здійснив 12 [[Бойовий виліт|бойових вильотів]] на [[бомбардувальник]]у [[АНТ-40|СБ]].

3 липня 1938 року трійка бомбардувальників СБ під командуванням [[Капітан (військове звання)|капітана]] [[Слюсарєв Сидір Васильович|С. В. Слюсарєва]] здійснила бомбоскидання і розвідку боєм [[аеродром]]у поблизу м. [[Аньцін]] ([[Китай]]), де знаходилась японська база зі складання бомбардувальників. Під час відходу від цілі група була аткована 27-ма японськими [[винищувач]]ами. У [[Повітряний бій|повітряному бою]] тривалістю понад годину радянськими стрільцями-радистами було підбито 5 винищувачів супротивника. Під час бою молодший командир М. М. Марченков двічі був поранений у ноги, але продовжував вести бій і збив 1 винищувач супротивника.

10 липня 1938 року помер від отриманих ран. Спочатку був похований на міському кладовищі «Ваньго» міста [[Ханькоу]]. Влітку 1956 року перепохований у військовому меморіалі в міському парку «Визволення» м. [[Ухань]] ([[провінція Хубей]], [[КНР]]).

== Нагороди ==
Указом [[Президія Верховної Ради СРСР|Президії Верховної Ради СРСР]] від [[22 лютого]] [[1939]] року «за зразкове виконання завдань уряду по зміцненню оборонної моці Радянського Союзу та виявлений при цьому героїзм» молодшому командиру Марченкову Марку Миколайовичу присвоєне звання Героя Радянського Союзу (посмертно).

Нагороджений [[орден]]ом [[Орден Леніна|Леніна]].

== Посилання ==
{{Бібліоінформація}}
{{Герої Радянського Союзу}}
{{Перші Герої Радянського Союзу}}
[[Категорія:Уродженці Смоленської області]]
[[Категорія:Радянські військові льотчики]]
[[Категорія:Герої Радянського Союзу — росіяни]]
[[Категорія:Учасники Японсько-китайської війни (1937—1945)]]
[[Категорія:Померли від ран]]
[[Категорія:Померли в Хубеї]]
[[Категорія:Поховані в Ухані]]

title: рос. Марченков Марк Николаевич

Народження: 1914 · Лазарєво, Смоленський повіт, Смоленська губернія, Російська імперія

Смерть: 10 липня 1938 · провінція Хубей, Китай

Поховання: Ухань

Національність: росіянин

Країна: СРСР

Вид збройних сил: ВПС СРСР

Звання: молодший командир

Війни / битви: Японсько-китайська війна

Нагороди: Герой Радянського Союзу · Орден Леніна


text:
# Мальвінас Архентінас
«Мальвінас Архентінас» (ісп. Estadio Malvinas Argentinas) — футбольний стадіон, розташований в столиці провінції Мендоса, Аргентина. Його місткість становить близько 40 268 глядачів. Власником стадіону є уряд провінції.

## Історія
У 1978 році Аргентині потрібно було побудувати стадіони для проведення чемпіонату світу з футболу 1978 року. У 1976 ці було визначено, що Мендоса буде одним з міст-господарів, але після огляду стадіонів місцевих клубів було вирішено, що буде зручніше побудувати новий стадіон, розташований неподалік від центру міста, біля підніжжя гори Серро-де-ла-Глорія та з використанням особливостей рельєфу басейнів, розташованих на її схилах. Його проект передбачав проведення нових і продовження деяких існуючих доріг, будівництво автостоянок, забезпечення доступу з парку генерала Сан-Мартіна, будівництво додаткового поля для тренувань, проведення нових ліній електропередач, каналізаційних і водопровідних труб і інших допоміжних робіт.
Будівництво стадіону почалося в 1976 році, а відкриття відбулося 14 травня 1978 року матчем між збірними міст Мендоси і Сан-Рафаеля.
Через кілька тижнів розпочався чемпіонат світу 1978 року, і стадіон прийняв 3 матчі групи D за участю збірних Перу, Шотландії, Нідерландів та Ірану, а також 3 матчі другого раунду з участю збірних Бразилії, Перу та Польщі.
Початковою назвою стадіону було «С'юдад-де-Мендоса» (ісп. Estadio Ciudad de Mendoza), а свою нинішню назву він отримав на честь Фолклендської війни 1982 року і символізує аргентинські претензії над Фолклендськими островами, які в Аргентині називаються Мальвінськими.
Стадіон використовується для проведення різних культурних заходів з 1994 року. Він приймав Літні ігри AFA, був домашнім стадіоном для клубу «Архентінос Хуніорс», незважаючи на те, що це клуб з Буенос-Айреса. У 2001 році він приймав матчі чемпіонату світу серед молодіжних команд.
З 1994 року використовувався клубом «Годой-Крус», який грав у Національному чемпіонаті B, другому ешелоні аргентинського футболу. Також на цьому стадіоні проводили свої матчі «Сан-Мартін» з Мендоси і «Індепендьєнте» (Рівадавія).
На цьому стадіоні відбувся один з літніх матчів Суперкласіко між клубами «Бока Хуніорс» і «Рівер Плейт».
У 2005 році стадіон приймав чемпіонат світу з регбі серед молоді.
У 2007 році на стадіоні проходив товариський матч між збірними Аргентини і Чилі.
Після виходу в перший дивізіон «Годой-Крус» став проводити тут свої домашні матчі, замість власного стадіону «Фелісіано Гамбарте».
У 2011 році «Годой-Крус» вперше в своєї історії брав участь в Кубку Лібертадорес і свої домашні матчі проводив на стадіоні «Архентінас Мальвінас», де він обіграв ЛДУ Кіто і зіграв внічию з «Індепендьєнте».

### Реконструкція
В квітні 2011 року розпочалися роботи з реконструкції стадіону перед Кубком Америки, який повинен був пройти в липні в Аргентині і на якому стадіон повинен був прийняти матчі турніру. В ці роботи входила повна заміна крісел, установка LED-екранів площею 128 м2 (найбільшого в Південній Америці), реконструкція туалетів, ремонт даху, ліфтів стадіону та покращення доступу до нього.

## Чемпіонат світу 1978 року
На «Мальвінас Архентінас» (тоді називався «С'юдад-де-Мендоса») були зіграно шість ігор. При цьому в третій з них, що відбулась 11 червня року, був забитий ювілейний 1000-ий гол в історії чемпіонаті світу. Його забив нідерландець Роб Ренсенбрінк з пенальті, втім його збірна все ж поступилась шотландцям 2:3.
| Дата      | Час (UTC-03) | Раунд | Група   | Збірна #1  | Рахунок | Збірна #2  | Глядачів |
| --------- | ------------ | ----- | ------- | ---------- | ------- | ---------- | -------- |
| 3 червня  | 16:45        | 1     | Група 4 | Нідерланди | 3–0     | Іран       | 33,431   |
| 7 червня  | 16:45        | 1     | Група 4 | Нідерланди | 0–0     | Перу       | 28,125   |
| 11 червня | 16:45        | 1     | Група 4 | Шотландія  | 3–2     | Нідерланди | 35,130   |
| 14 червня | 16:45        | 2     | Група B | Перу       | 0–3     | Бразилія   | 31,278   |
| 18 червня | 13:45        | 2     | Група B | Перу       | 0–1     | Польща     | 35,288   |
| 21 червня | 16:45        | 2     | Група B | Бразилія   | 3–1     | Польща     | 39,586   |

## Галерея
- Стадіон під час будівництва. 1977 рік.
- Стадіон напередодні чемпіонату світу 1978 року.
- Стадіон у 2012 році
- Вид на стадіон з гори Серра-де-ла-Глорія.

title: Мальвінас Архентінас

wikitext:
{{Стадіон|назва=Мальвинас Архентінас
|оригінальна назва={{lang-es|Estadio Malvinas Argentinas}}
|колишні назви={{lang-es|Estadio Ciudad de Mendoza}}
|зображення= Estadio Malvinas Argentinas (2).jpg
|місцезнаходження=[[Мендоса (Аргентина)|Мендоса]], [[Аргентина]]
|побудований=1978
|відкритий=[[14 травня]] [[1978]]
|архітектор=BGH Technology
|команда=
|покриття=Трава
}}
'''«Мальвінас Архентінас»''' ({{lang-es|Estadio Malvinas Argentinas}}) — [[Футбол|футбольний]] [[стадіон]], розташований в [[Мендоса (Аргентина)|столиці]] [[Мендоса (провінція)|провінції Мендоса]], [[Аргентина]]. Його місткість становить близько 40 268 глядачів<ref name="capacidad">{{Cite web|title=Malvinas Argentinas - Mendoza|url=http://www.ca2011.com/sedes_estadios_exibe.php?EstdSed=98f13708210194c475687be6106a3b84|publisher=[http://www.ca2011.com/home.php?Lang=3 ca2011.com]|accessdate=2011-06-29|archiveurl=https://www.webcitation.org/6DxoJogpB?url=http://www.ca2011.com/sedes_estadios_exibe.php?EstdSed=98f13708210194c475687be6106a3b84|archivedate=2013-01-26|deadlink=no}}</ref>. Власником стадіону є уряд провінції.

== Історія ==
У 1978 році [[Аргентина|Аргентині]] потрібно було побудувати стадіони для проведення [[Чемпіонат світу з футболу 1978|чемпіонату світу з футболу 1978 року]]. У 1976 ці було визначено, що [[Мендоса (Аргентина)|Мендоса]] буде одним з міст-господарів, але після огляду стадіонів місцевих клубів було вирішено, що буде зручніше побудувати новий стадіон, розташований неподалік від центру міста, біля підніжжя гори Серро-де-ла-Глорія та з використанням особливостей рельєфу басейнів, розташованих на її схилах. Його проект передбачав проведення нових і продовження деяких існуючих доріг, будівництво автостоянок, забезпечення доступу з парку генерала Сан-Мартіна, будівництво додаткового поля для тренувань, проведення нових ліній електропередач, каналізаційних і водопровідних труб і інших допоміжних робіт.

Будівництво стадіону почалося в 1976 році, а відкриття відбулося [[14 травня]] [[1976|1978 року]] матчем між збірними міст [[Мендоса (Аргентина)|Мендоси]] і [[Сан-Рафаель|Сан-Рафаеля]].

Через кілька тижнів розпочався чемпіонат світу 1978 року, і стадіон прийняв 3 матчі групи D за участю збірних [[Збірна Перу з футболу|Перу]], [[Збірна Шотландії з футболу|Шотландії]], [[Збірна Нідерландів з футболу|Нідерландів]] та [[Збірна Ірану з футболу|Ірану]], а також 3 матчі другого раунду з участю збірних [[Збірна Бразилії з футболу|Бразилії]], [[Збірна Перу з футболу|Перу]] та [[Збірна Польщі з футболу|Польщі]].

Початковою назвою стадіону було «С'юдад-де-Мендоса» ({{lang-es|Estadio Ciudad de Mendoza}}), а свою нинішню назву він отримав на честь [[Фолклендська війна|Фолклендської війни]] 1982 року і символізує аргентинські претензії над [[Фолклендські Острови|Фолклендськими островами]], які в Аргентині називаються Мальвінськими.

Стадіон використовується для проведення різних культурних заходів з 1994 року. Він приймав Літні ігри AFA, був домашнім стадіоном для клубу «<nowiki/>[[Архентінос Хуніорс]]<nowiki/>», незважаючи на те, що це клуб з [[Буенос-Айрес]]а. У 2001 році він приймав матчі [[Молодіжний чемпіонат світу з футболу 2001|чемпіонату світу серед молодіжних команд]].

З 1994 року використовувався клубом «<nowiki/>[[Годой-Крус (футбольний клуб)|Годой-Крус]]<nowiki/>», який грав у Національному чемпіонаті B, другому ешелоні аргентинського футболу. Також на цьому стадіоні проводили свої матчі «Сан-Мартін» з Мендоси і «Індепендьєнте» (Рівадавія).

На цьому стадіоні відбувся один з літніх матчів Суперкласіко між клубами «<nowiki/>[[Бока Хуніорс]]<nowiki/>» і «<nowiki/>[[Рівер Плейт]]<nowiki/>».

У 2005 році стадіон приймав чемпіонат світу з регбі серед молоді.

У 2007 році на стадіоні проходив товариський матч між збірними [[Збірна Аргентини з футболу|Аргентини]] і [[Збірна Чилі з футболу|Чилі]].

Після виходу в [[Прімера Дивізіон (Аргентина)|перший дивізіон]] «Годой-Крус» став проводити тут свої домашні матчі, замість власного стадіону «Фелісіано Гамбарте».

У 2011 році «Годой-Крус» вперше в своєї історії брав участь в [[Кубок Лібертадорес 2011|Кубку Лібертадорес]] і свої домашні матчі проводив на стадіоні «Архентінас Мальвінас», де він обіграв [[ЛДУ Кіто]] і зіграв внічию з «<nowiki/>[[Індепендьєнте (Авельянеда)|Індепендьєнте]]<nowiki/>».

=== Реконструкція ===
В квітні 2011 року розпочалися роботи з реконструкції стадіону перед [[Кубок Америки з футболу|Кубком Америки]], який повинен був пройти в липні в Аргентині і на якому стадіон повинен був прийняти матчі турніру. В ці роботи входила повна заміна крісел, установка [[Світлодіод|LED-екранів]] площею 128 м2 (найбільшого в Південній Америці)<ref>{{Cite web|url=http://www.multiled.com.ar/index.php/copa-america-4-estadios.html|title=Copa América: 4 Estadios Inauguran Pantallas Multiled|accessdate=2013-01-05|archiveurl=https://www.webcitation.org/6E2Bp3Ymu?url=http://www.multiled.com.ar/index.php/copa-america-4-estadios.html|archivedate=2013-01-29|deadlink=yes}}</ref>, реконструкція туалетів, ремонт даху, ліфтів стадіону та покращення доступу до нього.

== Чемпіонат світу 1978 року ==
На «Мальвінас Архентінас» (тоді називався «С'юдад-де-Мендоса») були зіграно шість ігор. При цьому в третій з них, що відбулась 11 червня року, був забитий [[Список ювілейних голів на чемпіонатах світу з футболу|ювілейний 1000-ий гол в історії чемпіонаті світу]]. Його забив нідерландець [[Роб Ренсенбрінк]] з пенальті, втім його збірна все ж поступилась шотландцям 2:3.

{| class="wikitable"  style="text-align:left; width:60%;"
|-
!Дата
!Час ([[UTC-03]])
!Раунд
!Група
!Збірна #1
!Рахунок
!Збірна #2
!Глядачів
|-
|3 червня ||16:45||1||[[Чемпіонат світу з футболу 1978 (група 4)|Група 4]]||{{fb|NED}}||style="text-align:center;"|'''3–0'''||{{fb|IRN|1964}}||style="text-align:center;"|33,431
|-bgcolor="#EFEFEF"
|7 червня ||16:45||1||[[Чемпіонат світу з футболу 1978 (група 4)|Група 4]]||{{fb|NED}}||style="text-align:center;"|'''0–0'''||{{fb|PER}}||style="text-align:center;"|28,125
|-
|11 червня ||16:45||1||[[Чемпіонат світу з футболу 1978 (група 4)|Група 4]]||{{fb|SCO}}||style="text-align:center;"|'''3–2'''||{{fb|NED}}||style="text-align:center;"|35,130
|-bgcolor="#EFEFEF"
|14 червня ||16:45||2||[[Чемпіонат світу з футболу 1978 (група B)|Група B]]||{{fb|PER}}||style="text-align:center;"|'''0–3'''||{{fb|BRA|1968}}||style="text-align:center;"|31,278
|-
|18 червня ||13:45||2||[[Чемпіонат світу з футболу 1978 (група B)|Група B]]||{{fb|PER}}||style="text-align:center;"|'''0–1'''||{{fb|POL|1928}}||style="text-align:center;"|35,288
|-bgcolor="#EFEFEF"
|21 червня ||16:45||2||[[Чемпіонат світу з футболу 1978 (група B)|Група B]]||{{fb|BRA|1968}}||style="text-align:center;"|'''3–1'''||{{fb|POL|1928}}||style="text-align:center;"|39,586
|}

== Галерея ==
<gallery class="center">
Файл:Construcción del Estadio Malvinas Argentinas.jpg|Стадіон під час будівництва. 1977 рік.
Файл:Estadio Malvinas Argentinas en 1978.jpg|Стадіон напередодні чемпіонату світу 1978 року.
Файл:Estadio Malvinas Argentinas.jpg|Стадіон у 2012 році
Файл:Estadio Malvinas Argentinas.JPG|Вид на стадіон з гори Серра-де-ла-Глорія.
</gallery>

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20140714224131/http://www.estadiomalvinasargentinas.com/ Офіційний сайт] {{ref-es}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Стадіони Аргентини]]
[[Категорія:Стадіони, збудовані 1978]]
[[Категорія:1978 в аргентинському спорті]]
[[Категорія:Місто Мендоса]]
[[Категорія:Засновані в Аргентині 1978]]

title: Мальвінас Архентінас

Оригінал назви: ісп. Estadio Malvinas Argentinas

Країна: Аргентина

Розташування: Мендоса, Аргентина

Відкрито: 14 травня 1978

Власник: Мендоса

Покриття: Трава

Архітектор: BGH Technology

Колишні назви: ісп. Estadio Ciudad de Mendoza

Команда (-и): Годой-Крус, Independiente Rivadaviad, Huracán Las Herasd, San Martín de Mendozad, збірна Аргентини з футболу і збірна Аргентини з регбі

Види спорту: футбол і регбі-15


text:
# Міф про вагінальний оргазм
«Міф про вагінальний оргазм» (англ. The Myth of the Vaginal Orgasm) — феміністичне есе про жіночу сексуальність, написане американською радикальною феміністкою Енн Коедт у 1968 році та опубліковане в 1970 році.
Вперше з'явилося у вигляді плану з чотирьох абзаців у журналі «Нотатки з другого року», виданому New York Radical Women, і частково базувалося на висновках із роботи Мастерса та Джонсон «Сексуальна реакція людини» 1966 року. Потім есе було розповсюджено як брошуру в повному вигляді, включаючи розділи про докази про визначальну роль клітора як органа оргазму, жіночу анатомію та причини підтримки міфу про вагінальну природу жіночих оргазмів.
Коедт написала цю феміністичну відповідь під час сексуальної революції 1960-х. Метою роботи було подолання «міфу про вагінальний оргазм», підвищення обізнаності та навчання жінок і чоловіків щодо жіночого сексуального задоволення, а також протистояння попереднім хибним концепціям жіночого оргазму, що концентрувалися на вагіні, ігноруючи безпосередній орган жіночого оргазму — клітор.
Коедт розмірковує у статті: «Саме почуття Фрейда щодо другорядності та неповноцінності стосунків жінок із чоловіками лягли в основу його теорій про жіночу сексуальність. Одного разу встановивши закон про природу нашої сексуальності, Фрейд не так вже й дивним чином виявив величезну проблему фригідності у жінок. Його рекомендованим ліками для фригідної жінки була психіатрична допомога. Вона страждала від того, що не змогла психічно адаптуватися до своєї „природної“ ролі жінки».
Коедт руйнує суспільні бар'єри щодо того, що вважається прийнятним для обговорення, і її стаття відіграла важливу роль у феміністичній сексуальній революції. Есей спирається на сексологічні дослідження Альфреда Кінсі, серед інших, про людську сексуальність, щоб підтвердити свої постулати.

title: Міф про вагінальний оргазм

wikitext:
{{Картка книги
|назва = The Myth of the Vaginal Orgasm
|зображення = Anne Koedt - The Myth of the Vaginal Orgasm.jpg
|publisher = New England Free Press
|media_type = Print
|сторінки = 4
}}

«'''Міф про вагінальний оргазм'''» ({{lang-en|The Myth of the Vaginal Orgasm}}) — [[Список феміністичної літератури|феміністичне есе]] про [[Жіноча сексуальність|жіночу сексуальність]], написане американською [[Радикальний фемінізм|радикальною феміністкою]] [[Енн Коедт]] у 1968 році<ref name="vaginalmyth.html">{{Cite journal|last=Koedt|first=Anne|author-link=Anne Koedt|date=1968|title=The myth of the vaginal orgasm|url=http://www.uic.edu/orgs/cwluherstory/CWLUArchive/vaginalmyth.html|journal=Notes from the Second Year|oclc=2265246|archive-url=https://web.archive.org/web/20130106211856/http://www.uic.edu/orgs/cwluherstory/CWLUArchive/vaginalmyth.html|archive-date=2013-01-06|url-status=dead}}</ref> та опубліковане в 1970 році<ref>{{Cite book
|title=The myth of the vaginal orgasm
|last=Koedt
|first=Anne
|authorlink1=Anne Koedt
|year=1970
|publisher=New England Free Press
|location=Somerville
|oclc=2393445
}}
</ref>.

Вперше з'явилося у вигляді плану з чотирьох абзаців у журналі ''«Нотатки з другого року»,'' виданому New York Radical Women<ref>{{Cite journal|last=Gerhard|first=Jane|date=Summer 2000|title=Revisiting "''The Myth of the Vaginal Orgasm''": the female orgasm in American sexual thought and second wave feminism|journal=[[Feminist Studies]]|volume=26|issue=2|pages=449–476|doi=10.2307/3178545|jstor=3178545|pmid=16856271}}</ref>, і частково базувалося на висновках із роботи Мастерса та Джонсон ''«Сексуальна реакція людини''» 1966 року<ref>{{Cite book
|url=https://archive.org/details/notmymotherssist00henr_204
|title=Not my mother's sister: generational conflict and third-wave feminism
|last=Henry
|first=Astrid
|year=2004
|editor-last=Henry
|editor-first=Astrid
|publisher=Indiana University Press
|location=Bloomington
|page=[https://archive.org/details/notmymotherssist00henr_204/page/n97 83]
|chapter=Finding ourselves in the past: feminist generations and the development of second-wave feminism
|isbn=9780253344540
}} [https://books.google.com/books?id=W4U4Ss1OZGoC&lpg=PA83&dq=%22Myth%20of%20the%20Vaginal%20Orgasm%22&pg=PA83 Preview.]</ref>. Потім есе було розповсюджено як [[Брошура|брошуру]] в повному вигляді<ref>{{Cite web|last=H|first=Mata|title=A month of awesome women: Anne Koedt, author of "''The Myth of Vaginal Orgasm''"|url=http://www.blogher.com/remarkable-woman-anne-koedt|website=blogher.com|publisher=[[BlogHer]]|date=12 березня 2011|accessdate=2023-04-12|archive-date=2015-07-09|archive-url=https://web.archive.org/web/20150709064915/http://www.blogher.com/remarkable-woman-anne-koedt}}</ref>, включаючи розділи про докази про визначальну роль [[клітор]]а як органа [[оргазм]]у, [[Жіноча репродуктивна система|жіночу анатомію]] та причини підтримки міфу про [[вагіна]]льну природу жіночих оргазмів<ref name="vaginalmyth.html" />.

Коедт написала цю феміністичну відповідь під час [[Сексуальна революція|сексуальної революції]] 1960-х. Метою роботи було подолання «міфу про вагінальний оргазм», підвищення обізнаності та навчання жінок і чоловіків щодо жіночого сексуального задоволення, а також протистояння попереднім хибним концепціям жіночого оргазму, що концентрувалися на вагіні, ігноруючи безпосередній орган жіночого оргазму — [[клітор]].

Коедт розмірковує у статті: «Саме почуття [[Зигмунд Фрейд|Фрейда]] щодо другорядності та неповноцінності стосунків жінок із чоловіками лягли в основу його теорій про жіночу сексуальність. Одного разу встановивши закон про природу нашої сексуальності, Фрейд не так вже й дивним чином виявив величезну проблему [[Фригідність|фригідності]] у жінок. Його рекомендованим ліками для фригідної жінки була [[Психіатрія|психіатрична]] допомога. Вона страждала від того, що не змогла психічно адаптуватися до своєї „<nowiki/>[[Гендерні стереотипи|природної]]<nowiki/>“ [[Гендерна роль|ролі жінки]]<nowiki/>»<ref name="vaginalmyth.html" />.

Коедт руйнує суспільні бар'єри щодо того, що вважається прийнятним для обговорення, і її стаття відіграла важливу роль у феміністичній сексуальній революції<ref>{{Cite web|last=Wade|first=Lisa|title=Orgasmic birth and the myth of the vaginal orgasm|url=http://thesocietypages.org/socimages/2009/01/05/orgasmic-birth-and-the-myth-of-the-vaginal-orgasm/|publisher=Sociological Images|date=5 січня 2009}}</ref>. Есей спирається на [[Сексологія|сексологічні]] дослідження [[Альфред Кінсі|Альфреда Кінсі]], серед інших, про [[Сексуальність людини|людську сексуальність]], щоб підтвердити свої постулати<ref name="vaginalmyth.html" />.

== Див. також ==

* [[Ерекція клітора]]
* [[Радикальний фемінізм]]
* [[Список феміністичної літератури]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
* ''[https://docs.wixstatic.com/ugd/63d11a_f1aa3818f1b6471aa113c28aeb5130f7.pdf The Myth of the Vaginal Orgasm]'' digitized by the New England Free Press{{Ref-en}}
* ''[https://www.youtube.com/watch?v=J_3OA_VZVkY The Clitoris - Animated Documentary]'' by Lori-Malépart Traversy (Video), 2016.{{Ref-en}}
{{Портали|Література|США|Фемінізм}}
[[Категорія:Жіноча сексуальність]]
[[Категорія:Фемінізм та сексуальність]]
[[Категорія:Есе англійською мовою]]
[[Категорія:Феміністична література]]

title: «The Myth of the Vaginal Orgasm»

Автор: Енн Коедт

Мова: англійська

Тема: vaginal orgasmd

Видавництво: New England Free Press

Тип носія: Print


text:
# Левков Юрась
Юрась Левков (біл. Юрась Ляўкоў) — білоруський рок-музикант.
В свій час брав участь у гуртах Мроя, Новае неба, зараз входить до складу гурту N.R.M.

title: Левков Юрась

wikitext:
<noinclude>{{Поліпшити|8 лютого 2025}}</noinclude>
{{Значущість|дата=квітень 2024}}
{{Музикант
| Ім'я                 = Юрась Левков
| Підпис               = Юрась Ляўкоў
| Ключ                 =
| Лого                 =
| Фото                 = N.R.M. in Horki 05.jpg
| Опис_фото            =
| Справжнє_ім'я        =
| Дата народження      =
| Місце народження     =
| Дата смерті          =
| Місце смерті         =
| Роки                 =
| Країна               =
| Національність       =
| Освіта               =
| Професія             =
| Співацький голос     =
| Інструмент           = [[бас-гітара]]
| Жанр                 = [[рок]]
| Псевдонім            =
| Колектив             = [[Мроя]], [[N.R.M.]]
| Гурт                 =
| Співробітництво      = [[Новае неба]], [[Народны Альбом]], [[Я нарадзіўся тут]]
| Співпраця            =
| Нагороди             =
| Лейбл                =
| Улюблений інструмент =
| Сайт                 =
}}

'''Юрась Левков''' ({{lang-be|Юрась Ляўкоў}}) — [[Білорусь|білоруський]] [[рок-музикант]].

В свій час брав участь у гуртах [[Мроя]], [[Новае неба]], зараз входить до складу гурту [[N.R.M.]]

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20041205135155/http://www.nrm.by.com/ Офіційний вебсайт N.R.M.]

{{N.R.M.}}

[[Категорія:Бас-гітаристи]]
[[Категорія:Рок-музиканти]]
[[Категорія:Білоруські музиканти]]

title: Основна інформація

Дата народження: 23 червня 1964 (60 років)

Місце народження: Мінськ, Білоруська РСР, СРСР

Громадянство: Білорусь

Професії: бас-гітарист, співак

Інструменти: бас-гітара

Жанр: рок

Колективи: Мроя, N.R.M.

Членство: N.R.M. і Новае неба

Заклад: Фізичний факультет БДУ і Інститут ядерних проблем Білоруського державного університету


text:
# Шемпліно-Чарне
Шемпліно-Чарне (пол. Szemplino Czarne) — село в Польщі, у гміні Яново Нідзицького повіту Вармінсько-Мазурського воєводства.
Населення — 41 особа (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Ольштинського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 20      | 8                  | 11               | 1                    |
| Жінки    | 21      | 7                  | 10               | 4                    |
| Разом    | 41      | 15                 | 21               | 5                    |

title: Шемпліно-Чарне

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Шемпліно-Чарне
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Szemplino Czarne}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Вармінсько-Мазурське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Нідзицький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Яново (гміна){{!}}Яново
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 41
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 89
|поштовий індекс        = 13-113
|автомобільний код      = NNI
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0476435
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Шемпліно-Чарне''' ({{lang-pl|Szemplino Czarne}}) — село в Польщі, у [[Яново (гміна)|гміні Яново]] [[Нідзицький повіт|Нідзицького повіту]] [[Вармінсько-Мазурське воєводство|Вармінсько-Мазурського воєводства]].
Населення — {{formatnum:41}} {{МНОЖИНА:41|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ольштинське воєводство|Ольштинського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=20 |ЧолПре=8 |ЧолПрац=11 |ЧолПост=1
|Жін=21 |ЖінПре=7 |ЖінПрац=10 |ЖінПост=4
|Разом=41 |РазомПре=15 |РазомПрац=21 |РазомПост=5
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Яново}}

[[Категорія:Села Нідзицького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Вармінсько-Мазурське воєводство

Повіт: Нідзицький повіт

Гміна: Яново

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: NNI

OSM: ↑2986203 ·R (Ґміна Яново)


text:
# Мамбере-Кадеї
Мамбере-Кадеї — одна з 14 префектур Центральноафриканської Республіки. Столиця — Бербераті.
Межує на півночі з префектурою Нана-Мамбере, на північному сході з префектурою Омбелла-Мпоко, на сході з префектурою Лобан, на півдні з економічною префектурою Санга-Мбаере, на заході з Камеруном.

## Клімат
| Клімат                    | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат | Клімат |
| Показник                  | Січ.   | Лют.   | Бер.   | Квіт.  | Трав.  | Черв.  | Лип.   | Серп.  | Вер.   | Жовт.  | Лист.  | Груд.  |        |
| Середній максимум, °C     | 31     | 32,5   | 32,5   | 30,7   | 30,1   | 29     | 28,3   | 27,9   | 28,7   | 29,4   | 30,2   | 30,5   |        |
| Середня температура, °C   | 24,2   | 25,6   | 26,1   | 25,2   | 24,8   | 24     | 23,6   | 23,3   | 23,7   | 24     | 24,4   | 23,6   |        |
| Середній мінімум, °C      | 17,5   | 18,7   | 19,7   | 19,8   | 19,6   | 19,1   | 18,9   | 18,8   | 18,7   | 18,7   | 18,6   | 16,7   |        |
| Норма опадів, мм          | 21     | 36     | 95     | 129    | 146    | 158    | 143    | 186    | 216    | 221    | 84     | 26     |        |
| ------------------------- | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ |
| Джерело: Climate-Data.org |        |        |        |        |        |        |        |        |        |        |        |        |        |

title: Мамбере-Кадеї

wikitext:
{{Infobox settlement
| native_name             =
| native_name_lang        =
| settlement_type         = [[Адміністративний поділ Центральноафриканської Республіки|Префектура]]
| image_skyline           =
| image_map               = CAR-MambereKadei.png
| mapsize                 = 200px
| map_alt                 =
| map_caption             = Мамбере-Кадеї, префектура Центральноафриканської Республіки
| subdivision_type        = [[Країна]]
| subdivision_name        = {{flagcountry|Центральноафриканська Республіка}}
| seat_type               = Столиця
| seat                    = [[Бербераті]]
| area_total_km2          = 30203
| population_total        = 364795
| population_as_of        = 2003
| population_density_km2  = auto
}}
'''Мамбере-Кадеї''' — одна з 14 префектур Центральноафриканської Республіки<ref>{{cite web |url=http://www.stat-centrafrique.com/Donnees/donnees%20structurelles/demographie/population%20prefecture.htm |title=Population Prefecture |publisher=stat-centrafrique.com |accessdate=2 лютого 2012 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626114213/http://www.stat-centrafrique.com/Donnees/donnees%20structurelles/demographie/population%20prefecture.htm }}</ref><ref>{{cite web |url=http://statoids.com/ucf.html |title=Central African Republic Prefectures |publisher=statoids.com |accessdate=2 лютого 2012 |archive-date=5 лютого 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120205175452/http://www.statoids.com/ucf.html }}</ref>. Столиця — [[Бербераті]].

Межує на півночі з префектурою Нана-Мамбере, на північному сході з префектурою Омбелла-Мпоко, на сході з префектурою Лобан, на півдні з економічною префектурою Санга-Мбаере, на заході з [[Камерун]]ом.
==Клімат==
{{Weather box
|metric first=yes
|single line=yes
|location=
|temperature colour=
|Jan high C=31
|Feb high C=32.5
|Mar high C=32.5
|Apr high C=30.7
|May high C=30.1
|Jun high C=29
|Jul high C=28.3
|Aug high C=27.9
|Sep high C=28.7
|Oct high C=29.4
|Nov high C=30.2
|Dec high C=30.5

|Jan mean C=24.2
|Feb mean C=25.6
|Mar mean C=26.1
|Apr mean C=25.2
|May mean C=24.8
|Jun mean C=24
|Jul mean C=23.6
|Aug mean C=23.3
|Sep mean C=23.7
|Oct mean C=24
|Nov mean C=24.4
|Dec mean C=23.6

|Jan low C=17.5
|Feb low C=18.7
|Mar low C=19.7
|Apr low C=19.8
|May low C=19.6
|Jun low C=19.1
|Jul low C=18.9
|Aug low C=18.8
|Sep low C=18.7
|Oct low C=18.7
|Nov low C=18.6
|Dec low C=16.7

|precipitation colour=green
|Jan precipitation mm=21
|Feb precipitation mm=36
|Mar precipitation mm=95
|Apr precipitation mm=129
|May precipitation mm=146
|Jun precipitation mm=158
|Jul precipitation mm=143
|Aug precipitation mm=186
|Sep precipitation mm=216
|Oct precipitation mm=221
|Nov precipitation mm=84
|Dec precipitation mm=26

|source = ''Climate-Data.org''
}}

== Примітки ==
{{references}}

{{CentralAfricanRepublic-stub}}
{{Адміністративний поділ Центральноафриканської Республіки}}

[[Категорія:Префектури Центральноафриканської Республіки]]
{{coord|4|30|N|16|00|E|region:CF_type:adm1st|display=title}}

title: — Префектура —

Країна: Центральноафриканська Республіка

Столиця: Бербераті

— Префектура —: Населення (2003)


text:
# RIM-116 Rolling Airframe Missile
RIM-116 Rolling Airframe Missile (RAM) — зенітна ракета класу земля — повітря спільної розробки Raytheon та RAMSYS. Призначена для забезпечення кораблів ефективною, недорогою, легкою системою самозахисту, здатною вражати протикорабельні крилаті ракети. RAM є спільним проектом Сполучених Штатів та Німеччини і є частиною автономного, самонавідного (вистрілив-забув) корабельного зенітного ракетного комплексу безпосереднього захисту корабля.

## Варіанти
З метою скорочення витрат при створенні RAM використовувалися деякі наявні компоненти, у тому числі ракетний двигун Chaparral МІМ-72, боєголовка AIM-9 Sidewinder та інфрачервона ГСН FIM-92 Stinger. Ракета може бути запущена з пускової установки на 21 або 11 ракет.

### Блок 0
Ракета RAM Блок 0 (RIM-116A в класифікації армії США) має корпус, що обертається в польоті, діаметром 12.7 см (нестабілізованим по крену) і забезпечена дворежимною пасивною радіочастотною/інфрачервоною (RF/IR) головкою самонаведення. Початкове захоплення цілі ракета здійснює в радіочастотному режимі, наводиться на РЛС атакуючої ракети, після чого захоплення цілі відбувається в інфрачервоному режимі.
Експлуатаційна оцінка RAM Блок 0 проводилася з січня по квітень 1990 року. Перевірялася потенційна оперативна ефективність в усіх кліматичних і тактичних умовах і можливі недоліки і способи їхнього усунення. На підставі аналізу недоліків, що проявилися в процесі експлуатаційної оцінки, у квітні 1993 року було прийнято рішення провести модернізацію ракети до рівня RAM Блок 1.

### Блок 1
Для підвищення ефективності відносно широкого спектра існуючих загроз, модернізація RAM Блок 1 включала в себе нову інфрачервону ГСН, яка працює протягом руху по всій траєкторії ракети. Це сприяло поліпшенню здатності перехоплення крилатих ракет з новими пасивними і активними ГСН. Таким чином, ракета RAM Блок 1 зберегла всі можливості ракети Блок 0, при цьому отримала два нових режими наведення: тільки інфрачервоний і подвійний режим, включаючи інфрачервоний (Dual Mode Enable, IRDM). У режимі ІЧ ГСН наводиться по тепловій сигнатурі крилатої ракети. У режимі IRDM ракета наводиться на ІЧ сигнатуру крилатої ракети при цьому зберігає можливість використання радіочастотного наведення у випадку, коли РЛС атакуючої ракети дозволяє це зробити. Ракета RAM Блок 1 може бути запущена в режимі, коли інфрачервона ГСН працює протягом руху по всій траєкторії ракети, а також у подвійному режимі (пасивні навідні на РЛС ПКР, а потім пасивний ІЧ), що використовується на RAM Блок 0.
Програма модернізації RAM Блок 1 була успішно завершена в серпні 1999 року серією експлуатаційних випробувань з метою демонстрації готовності до прийняття на озброєння. У 10 різних сценаріях реальні протикорабельні ракети і надзвукові ракетні цілі Вандал (що розвивають швидкість до Мах 2.5) були вдало перехоплені і знищені в реальних умовах. Система RAM Блок 1 з першого пострілу вразила всі цілі, в тому числі й такі, що летіли на гранично малій висоті над поверхнею моря, пікіруючі і високоманеврені цілі при одиночних і групових атаках.
На цих стрільбах RAM продемонструвала свої унікальні можливості з перехоплення найскладніших сучасних загроз. На сьогоднішній день у цілому було випущено понад 180 ракет по протикорабельних ракетах та інших цілях, досягнувши при цьому успіху в понад 95 % випадків.
RAM надійшла у виробництво в 1989 році і на даний час вона розгорнута на більш ніж 80-и кораблях американського і 30 кораблях німецького флотів. Південна Корея встановила їх на своїх есмінцях KDX-II і KDX-III, десантних кораблях класу LPX Dokdo. До ракети також виявили інтерес або вже придбали її Греція, Єгипет, Японія, Туреччина і ОАЕ.
На підставі результатів дослідної експлуатації, що проводилася на борту десантного корабля USS Gunston Hall (LSD-44) в січні 1999 року, і завдяки випробуванням, проведеним в період з березня по серпень 1999 року, RAM Блок 1 була визнана ефективною проти різних крилатих ракет і рекомендована до прийняття на озброєння флоту. RAM Блок 1 зумів успішно перехопити 23 із 24-х атакуючих ракет. Серійне виробництво було схвалене в січні 2000 року.

### Режим HAS
У листопаді 1998 року Сполучені Штати і Німеччина внесли поправки до програми RAM Блок 1, відповідно до яких позначалися обсяги робіт та фінансування на розробку версії проти вертольотів, літаків, надводних суден (англ. Helicopter, Aircraft, Surface; HAS). Для здійснення цих завдань була потрібна тільки зміна програмного забезпечення ракети RAM Блок 1. Модернізація до рівня RAM Блок 1A включала додаткові можливості по обробці сигналу для перехоплення вертольотів, літаків і надводних суден.
Перші американські бойові стрільби RAM пройшли в жовтні 1995 року на десантному кораблі USS Peleliu (LHA-5). 21 березня 2002 року USS Kitty Hawk (CV-63) став першим авіаносцем у ВМС США, на якому виконали стрільби з використанням RAM.
Система RAM на деяких кораблях інтегрована з бойовою системою AN/SWY-2 і як система самооборони (Суднові системи самооборони, SSD) на інших кораблях типу ЛСД-41. AN/SWY-2 складається з системи озброєння і бойової системи управління. Бойова система управлінні використовує існуючий радар системи виявлення цілей Мк 23 і допоміжний датчик радіоелектронної боротьби AN/SLQ-32 (V) разом з програмним забезпеченням для проведення оцінки загроз та виділення засобів ураження на Mk 23. RAM разом із SSDS є частиною системи оборони корабля.

### SeaRAM
Для оборони кораблів у ближній зоні ППО від масованих атак крилатих ракет, що летять на низькій висоті, розроблена система SeaRAM. Вона об'єднує в собі елементи системи ближнього бою «Вулкан-Фаланкс» (Phalanx CIWS) і керовані ракети RAM. Такий підхід розширює зону дії системи зброї ближнього бою і дозволяє кораблю ефективно діяти по кільком цілям одночасно. Для цього на модифікованому лафеті швидкострільного 20-мм ЗАК «Вулкан-Фаланкс» встановлюється пускова установка з 11-ма контейнерами ракет RAM Блок 1.
В результаті SeaRAM поєднує в собі високу точність, велику дальністю перехоплення і високу маневреність RAM разом із високою роздільною здатністю системи пошуку-стеження, швидким і надійним реагуванням Phalanx Блок 1В. 1 лютого 2001 року SeaRAM був розміщений для проведення випробувань на борту есмінця королівського флоту HMS York.

### Блок 2
8 травня 2007 року ВМС США і Raytheon підписали контракт на $ 105 мільйонів на розробку блоку RAM 2. У травні 2013 року компанія Raytheon повідомила про проведення вдалих бойових стрільб ракети RAM Блок 2, в ході яких ракети вразили дві високошвидкісні, маневруючі, дозвукові мішені, успішно підтвердивши закладені характеристики.
«Успіх випробувань RAM Блок 2 йде за серією успішних випробувань системи наведення, — сказав РІк Нельсон (Rick Nelson), віцепрезидент Raytheon по морських ракетних комплексах і системам оборони, — RAM Блок 2 збільшує кінематичні можливості ракети, що поряд з її передовою системою наведення, буде і надалі надавати флоту значну перевагу в бою».
Raytheon і її німецький партнер RAMSYS отримали замовлення на виробництво 61 ракет RAM Блок 2 в грудні 2012 року. На початку 2013 року компанія отримала замовлення на виробництво RAM Блок 2 для німецького флоту на суму в $ 155 600 000. США мають намір придбати 2093 ракети RAM Блок 2.
Модернізація RAM Блок 2 включає в себе чотиривісний незалежний силовий привід поверхонь управління і потужніший маршовий двигун, що збільшують ефективну дальність перехоплення ракети приблизно вдвічі і її маневреність майже в три рази. Модернізовано також пасивна радіочастотна головка самонаведення, цифровий автопілот і окремі компоненти інфрачервоної ГСН.
У березні 2013 року німецький уряд підписав контракт на $ 343 600 000 з Raytheon і RAMSYS GmbH на виробництво 445 ракет RIM-116 Блок 2. Поставки повинні завершитися до січня 2019 року.

## Тактико-технічні характеристики
Загальні характеристики Системи RAM (RIM-116A Mod 0,1.)
- Класифікація: ракета класу земля — повітря.

Призначена для боротьби проти протикорабельних крилатих ракет, надводних кораблів, вертольотів, безпілотних літальних апаратів і літаків усіх типів.
- Виробник: General Dynamics (нині Raytheon)/Diehl BGT Defence
- Діаметр ракети, см: 12.7
- Довжина ракети, м: 2,82
- Розмах крил, см: 44,5
- Швидкість ракети: понад 2 Мах
- Радіус дії: близько 10 км
- Голівка самонаведення: дворежимна.
- Вага боєголовки, кг: 11,3 кг
- Загальна вага ракети, кг: 73,6
- Вартість ракети: Блок 0 — $ 273 000, Блок 1 — $ 444 000.
- Пускова установка: Mk-43 (основний варіант) або модифікована Mk-29.
- Пошукова РЛС: Ku-діапазон, цифрова
- РЛС супроводу: Ku-діапазон, імпульсно-доплерівська
- Інфрачервона станція наведення: LWIR (7,5—9,5 мкм)
- Кут підйому ПУ: від –10° до +80°
- Вага над палубою, кг: 7000 (включно з ракетами)
- Кут повороту: ± 155°
- Вага під палубою, кг: 714
- Боєкомплект ЗКР: 21

## Оператори
- Єгипет
- Німеччина
- Греція
- Японія[1]
- Мексика
- Катар
- Південна Корея
- Саудівська Аравія
- Туреччина
- ОАЕ
- США

title: RIM-116 Rolling Airframe Missile

wikitext:
{{Infobox Weapon
|name= RIM-116 Rolling Airframe Missile
|image= [[File:USS New Orleans (LPD-18) launches RIM-116 missile 2013.jpg|300px]]
|caption= Запуск RAM з борту USS New Orleans (LPD-18), 2013
|origin= Сполучені Штати/Німеччина
|type= [[Зенітно-ракетний комплекс]]
<!-- Type selection -->
|is_rangedl= Yes
|is_bladed=
|is_explosive=
|is_artillery=
|is_vehicle=
|is_missile= Yes
|is_UK=
<!-- Service history -->
|service= 1992-{{т.ч.}}
|used_by=
|wars=
<!-- Production history -->
|designer= [[General Dynamics]] (тепер [[Raytheon]]) / [[Diehl BGT Defence]]
|design_date= 1976
|manufacturer= General Dynamics (тепер Raytheon) / Diehl BGT Defence
|unit_cost= $ {{formatnum:440000}} (блок 1)
|production_date= 1985-{{т.ч.}}
|number=
|variants= див. [[#Варіанти|варіанти]]
<!-- General specifications -->
|spec_label=
|weight= 5 777 кг (пускова установка)<br/>73,5 кг (ракета)
|length= 2,79 м (ракета)
|part_length=
|width=
|height=
|diameter=
|crew=
<!-- Ranged weapon specifications -->
|cartridge=
|cartridge_weight=
|caliber=
|barrels=
|action=
|rate=
|velocity=
|range= 9 км
|max_range=
|feed=
|sights=
<!-- Explosive specifications -->
|filling= вибухово-осколкова бойова частина
|filling_weight= 11,3 кг
|detonation=
|yield=
<!-- Vehicle/missile specifications -->
|armour=
|primary_armament= 21 Rolling Airframe Missiles
|secondary_armament=
|engine=
|engine_power=
|pw_ratio=
|transmission=
|payload_capacity=
|suspension=
|clearance=
|fuel_capacity=
|vehicle_range=
|speed= понад [[Мах|Мах 2]]
|guidance= три режими: радіочастотний, інфрачервоний, комбінований
|steering=
<!-- Missiles only -->
|wingspan= 434 мм
|propellant= твердий
|ceiling=
|altitude=
|depth=
|boost=
|accuracy=
|launch_platform= Mk 144 Guided Missile Launcher (GML) або Mk 49 Guided Missile Launching System (GMLS)
|transport=
}}

'''RIM-116 Rolling Airframe Missile (RAM)''' — [[зенітна ракета]] класу земля — повітря спільної розробки [[Raytheon]] та [[RAMSYS]]. Призначена для забезпечення кораблів ефективною, недорогою, легкою системою самозахисту, здатною вражати протикорабельні [[крилаті ракети]]. RAM є спільним проектом [[Сполучені Штати Америки|Сполучених Штатів]] та [[Німеччина|Німеччини]] і є частиною автономного, самонавідного (вистрілив-забув) корабельного [[зенітно-ракетний комплекс|зенітного ракетного комплексу]] безпосереднього захисту корабля.

== Варіанти ==

З метою скорочення витрат при створенні RAM використовувалися деякі наявні компоненти, у тому числі ракетний двигун Chaparral МІМ-72, боєголовка [[AIM-9 Sidewinder]] та інфрачервона ГСН [[FIM-92 Stinger]]. Ракета може бути запущена з пускової установки на 21 або 11 ракет.

=== Блок 0 ===
[[Файл:RIM-116 Loading.jpg|thumb|Моряки завантажують ракету RIM-116 RAM в пускову установку на палубі авіаносця класу Німіц [[USS Harry S. Truman (CVN-75)]].]]
[[Файл:RIM-116 Rolling Airframe Missile Launcher 3.jpg|thumb|Пускова установка RIM-116 RAM на палубі ракетного катеру ''S78 Ozelot'' ([[Ракетні катери типу «Гепард»|типу «Гепард»]]) Німецьких ВМС.]]

Ракета RAM Блок 0 (RIM-116A в класифікації армії США) має корпус, що обертається в польоті, діаметром 12.7 см (нестабілізованим по крену) і забезпечена дворежимною пасивною радіочастотною/інфрачервоною (RF/IR) [[головка самонаведення|головкою самонаведення]]. Початкове захоплення цілі ракета здійснює в радіочастотному режимі, наводиться на РЛС атакуючої ракети, після чого захоплення цілі відбувається в інфрачервоному режимі.

Експлуатаційна оцінка RAM Блок 0 проводилася з січня по квітень 1990 року. Перевірялася потенційна оперативна ефективність в усіх кліматичних і тактичних умовах і можливі недоліки і способи їхнього усунення. На підставі аналізу недоліків, що проявилися в процесі експлуатаційної оцінки, у квітні 1993 року було прийнято рішення провести модернізацію ракети до рівня RAM Блок 1.

=== Блок 1 ===

Для підвищення ефективності відносно широкого спектра існуючих загроз, модернізація RAM Блок 1 включала в себе нову інфрачервону ГСН, яка працює протягом руху по всій траєкторії ракети. Це сприяло поліпшенню здатності перехоплення крилатих ракет з новими пасивними і активними ГСН. Таким чином, ракета RAM Блок 1 зберегла всі можливості ракети Блок 0, при цьому отримала два нових режими наведення: тільки інфрачервоний і подвійний режим, включаючи інфрачервоний (Dual Mode Enable, IRDM). У режимі ІЧ ГСН наводиться по тепловій сигнатурі крилатої ракети. У режимі IRDM ракета наводиться на ІЧ сигнатуру крилатої ракети при цьому зберігає можливість використання радіочастотного наведення у випадку, коли РЛС атакуючої ракети дозволяє це зробити. Ракета RAM Блок 1 може бути запущена в режимі, коли інфрачервона ГСН працює протягом руху по всій траєкторії ракети, а також у подвійному режимі (пасивні навідні на РЛС ПКР, а потім пасивний ІЧ), що використовується на RAM Блок 0.

Програма модернізації RAM Блок 1 була успішно завершена в серпні 1999 року серією експлуатаційних випробувань з метою демонстрації готовності до прийняття на озброєння. У 10 різних сценаріях реальні протикорабельні ракети і надзвукові ракетні цілі Вандал (що розвивають швидкість до Мах 2.5) були вдало перехоплені і знищені в реальних умовах. Система RAM Блок 1 з першого пострілу вразила всі цілі, в тому числі й такі, що летіли на гранично малій висоті над поверхнею моря, пікіруючі і високоманеврені цілі при одиночних і групових атаках.

На цих стрільбах RAM продемонструвала свої унікальні можливості з перехоплення найскладніших сучасних загроз. На сьогоднішній день у цілому було випущено понад 180 ракет по протикорабельних ракетах та інших цілях, досягнувши при цьому успіху в понад 95 % випадків.

RAM надійшла у виробництво в 1989 році і на даний час вона розгорнута на більш ніж 80-и кораблях американського і 30 кораблях німецького флотів. Південна Корея встановила їх на своїх есмінцях [[KDX-II]] і [[KDX-III]], десантних кораблях класу [[LPX Dokdo]]. До ракети також виявили інтерес або вже придбали її Греція, Єгипет, Японія, Туреччина і ОАЕ.

На підставі результатів дослідної експлуатації, що проводилася на борту десантного корабля [[USS Gunston Hall (LSD-44)]] в січні 1999 року, і завдяки випробуванням, проведеним в період з березня по серпень 1999 року, RAM Блок 1 була визнана ефективною проти різних крилатих ракет і рекомендована до прийняття на озброєння флоту. RAM Блок 1 зумів успішно перехопити 23 із 24-х атакуючих ракет. Серійне виробництво було схвалене в січні 2000 року.

=== Режим HAS ===

У листопаді 1998 року Сполучені Штати і Німеччина внесли поправки до програми RAM Блок 1, відповідно до яких позначалися обсяги робіт та фінансування на розробку версії проти [[вертольот]]ів, [[літак]]ів, надводних суден ({{lang-en|Helicopter, Aircraft, Surface}}; HAS). Для здійснення цих завдань була потрібна тільки зміна програмного забезпечення ракети RAM Блок 1. Модернізація до рівня RAM Блок 1A включала додаткові можливості по обробці сигналу для перехоплення вертольотів, літаків і надводних суден.

Перші американські бойові стрільби RAM пройшли в жовтні 1995 року на десантному кораблі [[USS Peleliu (LHA-5)]]. 21 березня 2002 року [[USS Kitty Hawk (CV-63)]] став першим авіаносцем у ВМС США, на якому виконали стрільби з використанням RAM.

Система RAM на деяких кораблях інтегрована з бойовою системою AN/SWY-2 і як система самооборони (Суднові системи самооборони, SSD) на інших кораблях типу ЛСД-41. AN/SWY-2 складається з системи озброєння і бойової системи управління. Бойова система управлінні використовує існуючий радар системи виявлення цілей Мк 23 і допоміжний датчик радіоелектронної боротьби AN/SLQ-32 (V) разом з програмним забезпеченням для проведення оцінки загроз та виділення засобів ураження на Mk 23. RAM разом із SSDS є частиною системи оборони корабля.

=== SeaRAM ===

Для оборони кораблів у ближній зоні ППО від масованих атак крилатих ракет, що летять на низькій висоті, розроблена система SeaRAM. Вона об'єднує в собі елементи системи ближнього бою «Вулкан-Фаланкс» ([[Phalanx CIWS]]) і керовані ракети RAM. Такий підхід розширює зону дії системи зброї ближнього бою і дозволяє кораблю ефективно діяти по кільком цілям одночасно. Для цього на модифікованому лафеті швидкострільного 20-мм ЗАК «Вулкан-Фаланкс» встановлюється пускова установка з 11-ма контейнерами ракет RAM Блок 1.

В результаті SeaRAM поєднує в собі високу точність, велику дальністю перехоплення і високу маневреність RAM разом із високою роздільною здатністю системи пошуку-стеження, швидким і надійним реагуванням Phalanx Блок 1В. 1 лютого 2001 року SeaRAM був розміщений для проведення випробувань на борту есмінця королівського флоту [[HMS York (90)|HMS York]].

=== Блок 2 ===

8 травня 2007 року ВМС США і Raytheon підписали контракт на $ 105 мільйонів на розробку блоку RAM 2. У травні 2013 року компанія Raytheon повідомила про проведення вдалих бойових стрільб ракети RAM Блок 2, в ході яких ракети вразили дві високошвидкісні, маневруючі, дозвукові мішені, успішно підтвердивши закладені характеристики.

: «Успіх випробувань RAM Блок 2 йде за серією успішних випробувань системи наведення, — сказав РІк Нельсон (Rick Nelson), віцепрезидент Raytheon по морських ракетних комплексах і системам оборони, — RAM Блок 2 збільшує кінематичні можливості ракети, що поряд з її передовою системою наведення, буде і надалі надавати флоту значну перевагу в бою».

Raytheon і її німецький партнер RAMSYS отримали замовлення на виробництво 61 ракет RAM Блок 2 в грудні 2012 року. На початку 2013 року компанія отримала замовлення на виробництво RAM Блок 2 для німецького флоту на суму в $ {{formatnum:155600000}}. США мають намір придбати 2093 ракети RAM Блок 2.

Модернізація RAM Блок 2 включає в себе чотиривісний незалежний силовий привід поверхонь управління і потужніший маршовий двигун, що збільшують ефективну дальність перехоплення ракети приблизно вдвічі і її маневреність майже в три рази. Модернізовано також пасивна радіочастотна головка самонаведення, цифровий автопілот і окремі компоненти інфрачервоної ГСН.

У березні 2013 року німецький уряд підписав контракт на $ {{formatnum:343600000}} з [[Raytheon]] і [[RAMSYS GmbH]] на виробництво 445 ракет RIM-116 Блок 2. Поставки повинні завершитися до січня 2019 року.

== Тактико-технічні характеристики ==

Загальні характеристики Системи RAM (RIM-116A Mod 0,1.)

* Класифікація: ракета класу земля — повітря.
: Призначена для боротьби проти протикорабельних [[крилата ракета|крилатих ракет]], [[корабель|надводних кораблів]], [[вертольот]]ів, [[безпілотний літальний апарат|безпілотних літальних апаратів]] і [[літак]]ів усіх типів.
* Виробник: [[General Dynamics]] (нині [[Raytheon]])/[[Diehl BGT Defence]]
* Діаметр ракети, см: 12.7
* Довжина ракети, м: 2,82
* Розмах крил, см: 44,5
* Швидкість ракети: понад 2 [[Число Маха|Мах]]
* Радіус дії: близько 10 км
* Голівка самонаведення: дворежимна.
* Вага боєголовки, кг: 11,3 кг
* Загальна вага ракети, кг: 73,6
* Вартість ракети: Блок 0 — $ {{formatnum:273000}}, Блок 1 — $ {{formatnum:444000}}.
* Пускова установка: Mk-43 (основний варіант) або модифікована Mk-29.
* Пошукова РЛС: Ku-діапазон, цифрова
* РЛС супроводу: Ku-діапазон, імпульсно-доплерівська
* Інфрачервона станція наведення: LWIR (7,5—9,5 мкм)
* Кут підйому ПУ: від –10° до +80°
* Вага над палубою, кг: 7000 (включно з ракетами)
* Кут повороту: ± 155°
* Вага під палубою, кг: 714
* Боєкомплект ЗКР: 21

== Оператори ==

* {{EGY}}
* {{GER}}
* {{GRE}}
* {{JPN}}<ref name="military-today">{{cite web |url=http://www.military-today.com/navy/izumo_class.htm |title=SeaRAM, Close-In Weapon System - Japanese Example Ship |publisher=military-today.com |date= |accessdate=2013-08-13 |archive-date=20 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190520190847/http://www.military-today.com/navy/izumo_class.htm }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190520190847/http://www.military-today.com/navy/izumo_class.htm |date=2019-05-20 }}</ref>
* {{MEX}}
* {{QAT}}
* {{KOR}}
* {{KSA}}
* {{TUR}}
* {{UAE}}
* {{USA}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commons|RIM-116 Rolling Airframe Missile}}

* {{cite web
 | url = http://wartime.org.ua/7126-zentna-raketa-ram-rim-116a.html
 | title = Зенітна ракета RAM (RIM-116A) » Військова панорама
 | author =
 | publisher = Військова панорама
 | date = 26 липня 2013
 | accessdate = 13 січня 2014
 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20140113221718/http://wartime.org.ua/7126-zentna-raketa-ram-rim-116a.html
 | archivedate = 13 січня 2014
 | deadurl = yes
 }}
* [http://www.globalsecurity.org/military/systems/munitions/ram.htm RIM-116 RAM Rolling Airframe Missile] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060708081619/http://www.globalsecurity.org/military/systems/munitions/ram.htm |date=8 липня 2006 }} — GlobalSecurity.org
* [https://web.archive.org/web/20060310234834/http://www.waffenhq.de/schiffe/rim-116ram.htm RIM-116 RAM — Rolling Airframe Missile] — waffenHQ.de
* [http://www.designation-systems.net/dusrm/m-116.html Raytheon (General Dynamics) RIM-116 RAM — Designation Systems] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060711155540/http://www.designation-systems.net/dusrm/m-116.html |date=11 липня 2006 }}
* [https://web.archive.org/web/20080710164614/http://www.diehl-bgt.de/index.php?id=559&L=1 RAM on the Homepage of German developer and manufacturer Diehl BGT]

{{Ракетна зброя США}}

[[Категорія:Зенітно-ракетні комплекси Данії]]
[[Категорія:Зенітно-ракетні комплекси Німеччини]]
[[Категорія:Зенітно-ракетні комплекси США]]
[[Категорія:Військова продукція Raytheon]]

title: RIM-116 Rolling Airframe Missile

Тип: Зенітно-ракетний комплекс

Походження: Сполучені Штати/Німеччина

title: Історія використання

title: Історія виробництва

Варіанти: див. варіанти

title: Характеристики

Вага: 5 777 кг (пускова установка) · 73,5 кг (ракета)

Довжина: 2,79 м (ракета)

Характеристики: Дальність вогню

Боєголовка: вибухово-осколкова бойова частина

Паливо: твердий

Швидкість: понад Мах 2