text:
# Брустурі (Фініш, Біхор)
Брустурі (рум. Brusturi) — село у повіті Біхор в Румунії. Входить до складу комуни Фініш.
Село розташоване на відстані 382 км на північний захід від Бухареста, 61 км на південний схід від Ораді, 106 км на захід від Клуж-Напоки, 118 км на північний схід від Тімішоари.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 10 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Брустурі (Фініш, Біхор)

wikitext:
{{Otheruses|Брустурі}}
{{НП Румунії
 | назва               = Брустурі
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Brusturi''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Біхор
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Фініш (комуна)|Фініш]]
 | код_SIRUTA          = 29421
 | широта              = 46.5677
 | довгота             = 22.2399
 | висота              = 547
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 10
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 417266
}}
'''Брустурі''' ({{lang-ro|Brusturi}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Біхор (повіт)|Біхор]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Фініш (комуна)|Фініш]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 382 км на північний захід від [[Бухарест]]а, 61 км на південний схід від [[Орадя|Ораді]], 106 км на захід від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]], 118 км на північний схід від [[Тімішоара|Тімішоари]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:10}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Біхор]]

title: Брустурі · Brusturi

Країна: Румунія

Повіт: Біхор

Комуна: Фініш

Телефонний код: +40 259 (Romtelecom, TR) · +40 359 (інші оператори)


text:
# Мартин Калиновський (гетьман)
Марцін Каліновський (українізоване Ма́ртин Калино́вський; пол. Marcin Kalinowski; 1585/1605 — 2 червня 1652) — державний, політичний і військовий діяч Речі Посполитої. Представник шляхетського роду Калиновських гербу Калинова. Власник маєтків в Україні, воював проти козаків під час шляхетсько-козацьких воєн, повстанців Богдана Хмельницького. Загинув у битві під Батогом.

## Біографія
Походив з відомої шляхетської родини Калиновських гербу Калинова. Третій, наймолодший син Валентія Александра Калиновского — брацлавського, вінницького, кам'янецького старости, старости генерального подільського  та його дружини Єлизавети зі Струсів.
1618 р. перебував у війську королевича Владислава Вази під Москвою, де був важко поранений. Після загибелі свого батька Валентія Александра і брата Войцеха в битві під Цецорою, Мартин отримав у спадок родинний замок у Гусятині. Володів великими земельними маєтностями в Україні. На початку 1620 рр. став старостою літинським та брацлавським, 1626 р. — кам'янецьким підкоморієм.
1624 р. воював проти татар у битві під Мартиновим. Брав участь у коронаційному сеймі 1633 р., потім брав участь у битві під Смоленськом, де був важко поранений.
Управляючи Чернігівським воєводством, мав претензії стосовно надмірного визискування на сеймі 1637 р. Будучи великий магнатом, утримував приватне військо.
Брав активну участь у придушенні козацького повстання Павлюка і Гуні у 1637–1638 рр. з власним військом. В 1638 р. за 119 тисяч золотих здав в оренду на 3 роки гданському купцеві містечка Буки, Іваньки, Маньківку, Мошурів та місто Умань, з правом виробляти поташ, селітру і смольчугу.
У 1640-х рр. дав кошти на побудову Сидорівського замку. Брав участь у Охматівській битві 1644 р. Разом з коронним гетьманом Миколаєм Потоцьким-«ведмежою лабою» очолював війська в Корсунській битві 1648 р., яка завершилася повною перемогою козацьких військ під проводом гетьмана Богдана Хмельницького. Обидва полководці потрапили у полон до кримських татар. У кінці 1650 року М.Калиновський був викуплений з полону після виплати частини суми.
На початку лютого 1651 року польські коругви під командуванням М.Калиновського, порушивши Зборівський договір, напали на містечко Красне (тепер село Красне Вінницької області; було спалене), де були розташовані козацькі загони, очолювані брацлавським полковником Данилом Нечаєм; також на Мурафу, Шаргород, Ямпіль. У нерівному бою козаки зазнали поразки, Данило Нечай загинув. М.Калиновський зробив спробу захопити Вінницю, проте українські війська під проводом Івана Богуна відбили всі атаки ворога і, завдавши раптових контрударів, примусили загони М.Калиновського відступити.
Брат Адама Киселя Микола загинув під Вінницею 11 березня 1651 року, ведучи в атаку коругву через пролом льоду на ставі, виконуючи необдуманий наказ коронного гетьмана.
У травні військо під командуванням М. Калиновського відступало з-під Кам'янця через сучасну Тернопільщину; біля с.Пробіжна (тепер Чортківського району) були сутички з козацько-татарськими загонами; у битвах під Купчинцями та Денисовом (тепер села Козівського району) поляки зазнали серйозних втрат та відійшли до Сокаля.
У Берестецькій битві 1651 року командував лівим крилом польської армії в 2-й та 3-й день битви (усім військом командував князь Ярема Вишневецький). Після Берестецької битви перебував у Крем'янці Після Білоцерківської угоди придушував повстання селян.
У травні 1652 року 20-тисячна польська армія, очолювана М. Калиновським, була вщент розбита українськими військами у Батозькій битві 1652 року. У цій битві загинув як сам М. Калиновський, так i його син Самуель Єжи — коронний обозний, зять великого коронного канцлера Єжи Оссолінського. Татари відрубали йому голову та настромили її на піку. Потім, ймовірно, відправили гетьману Б. Хмельницькому. Був похований у Сидорівському костелі.
Тогдажъ, какъ сошлися козаки и татаре съ ляхами на Батозѣ, тотъ часъ козаки и не хотя ударили на обозъ лядский, а татаре на войско лядское, которое, не вѣдая козаковъ, опановавшихъ обозъ ихъ, туда обратилися; ажъ козаки, запаливши обозъ ихъ, противу нихъ бросились, а тутъ рѣка Бугъ. И такъ ляховъ всѣхъ висѣкли, въ томъ числѣ и самого гетмана Калѣновского, котораго и голову до Хмелницкого на копьи принесено, и Собецкого, старосту красноставского; прочіихъ же избѣгшихъ посполство, изволѣкая от болота, убивали нещадно, а сынъ Калѣновского въ Бубновцѣ, бѣжа мостомъ, обвалився, утонулъ; иныхъ же многочисленныхъ татаре были побрали, но и сихъ Хмелницкій, мстячись за Берестецкое над козаками немилосердіе, всѣхъ велѣлъ порубать. Да тогдажъ под сию войну по городахъ вездѣ пановъ, старостъ, на свои добра понаездив'шихъ, знову всѣхъ вибили люды посполитые.— Літопис Самовидця за нововідкритими списками, Під ред. О. І. Левицького. — К., 1878. — С. 211—319.
Не належав до найкращих польських полководців. Схильний до насильства, важкий в побуті, легко гнівався і сперечався з оточенням — словом, типовий представник неспокійних «кресових» магнатів.

### Маєтності
23 квітня 1646 р. Мартин подарував своєму сину Самуелю усі свої дідичні та заставні маєтки. У Подільському воєводстві: місто Гусятин, села Чабарівка, Вільхівець Напільний, Вільхівець Старий, Кузьминець, Дуплівці, Івахнівці, Свіршківці, Теремківці, Юрківці, місто Чемерівці, село Бережанка, Кугаївці, Суходіл, Криків, село із замком Сидорів, село Зелена та Криве; в Руському воєводстві: місто Личківці, села Трибухівці, Городниця, Дубківці, Раків Кут, Воєводинці, Раштівці, місто із замком Струсів, села Настасів, Лука Кровінка, Дарахів, Острівчик, Рудзвяни, Варваринці, Замойстя чи по-іншому Варвар, Налуже за мотом, місто Хоростків з селами Перемилів, Карашинці, Вербова, Хвилів, Хоростків Старий, Хлопівка, частина в селі Клувінці.

### Посади
Гетьман польний коронний (1646–1652), чернігівський воєвода (1635–1652), сенатор (1635–1652), кам'янецький підкоморій (1628–1633), королівський ротмістр (1633), київський каштелян (з 1635). Посол на сеймі від Брацлавського воєводства (1633, 1635). Староста чернігівський (1633–1648), вінницький (1633–1643)[джерело?], любецький та брацлавський (1638–1643).

### Сім'я
- батько: Валентій Александр Калиновський (пом. 1620) — староста генеральний подільський.
- матір: Єлизавета (Ельжбета) Струсь
- дружина: княжна Гелена з Корецьких, донька князя Йоахима Корецького[16] та графині Ганни з Ходкевичів.
- діти: Самуель Єжи Калиновський

## У кінематографі
- Гетьман (2015) — фільм режисера Валерія Ямбурського[17]

wikiname: ukwiki

title: Мартин Калиновський (гетьман)

in_language: uk

wikitext:
{{othernames|Калиновський}}
{{не плутати|Марцін Калиновський (кам'янецький каштелян)}}
{{Особа
| ім'я                = Мартин Калиновський
| місце_проживання    = [[Сидорів]], [[Річ Посполита]]
| інші_імена          = Марцін Калиновський
| зображення          =
| розмір_зображення   =
| підпис_зображення   =
| ім'я_при_народженні = Marcin Kalinowski
| дата_народження     = [[1585]] / [[1605]]
| місце_народження    =
| дата_смерті         = 2.6.1652
| місце_смерті        = [[битва під Батогом|під горою Батіг]], сучасне с.[[Четвертинівка]]
| причина_смерті      = загинув у бою з козаками в [[битва під Батогом|битві під Батогом]]
| відомий_(відома)    =
| звання              =
| рід_діяльності      = державний, політичний і військовий діяч [[Річ Посполита|Речі Посполитої]]
| титул               =
| посада              = [[Польний гетьман коронний]]
| термін              =
| наступник           =
| конфесія    = [[католицька церква|католик]]
| родичі              = [[Адам Калиновський]] (брат)
| примітки            =
| герб                = POL COA Kalinowa.svg
}}

'''Марцін Каліновський''' (українізоване '''Ма́ртин Калино́вський'''; {{lang-pl|Marcin Kalinowski}}; [[1585]]<ref>[http://archive-pl.com/page/227041/2012-08-29/http://www.genealogia.okiem.pl/kalinowski.htm Kalinowski]{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-pl}}</ref>/[[1605]] — [[2 червня]] [[1652]]) — державний, політичний і військовий діяч [[Річ Посполита|Речі Посполитої]]. Представник [[шляхта|шляхетського]] роду [[Калиновські гербу Калинова|Калиновських]] гербу [[Калинова]]. Власник маєтків в Україні, воював проти козаків під час [[Польсько-козацькі війни|шляхетсько-козацьких воєн]], повстанців [[Богдан Хмельницький|Богдана Хмельницького]]. Загинув у [[битва під Батогом|битві під Батогом]].

== Біографія ==
[[Файл:Ukraine.Sydoriv.Castle01.jpg|200px|міні|праворуч|Руїни Сидорівського замку]]
[[Файл:Костел. Сидорів. 02.JPG|200px|міні|праворуч|Сидорівський костел]]

Походив з відомої шляхетської родини Калиновських гербу [[Калинова]]. Третій, наймолодший син [[Валентій-Олександр Калиновський|Валентія Александра Калиновского]]<ref>''Niesiecki К.'' [http://www.polona.pl/dlibra/doccontent2?id=280&lang=en Korona polska przy złotej wolności starożytnymi wszystkich katedr, prowincji i rycerstwa klejnotami…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120224221053/http://www.polona.pl/dlibra/doccontent2?id=280&lang=en |date=24 лютого 2012 }} S. 464</ref> — [[брацлав]]ського, [[список Вінницьких старост|вінницького]], [[Кам'янець-Подільський|кам'янецького]] старости, [[староста генеральний подільський|старости генерального подільського]]  та його дружини [[Струсі|Єлизавети зі Струсів]].<ref>''Niesiecki К.'' [http://www.polona.pl/dlibra/doccontent2?id=280&lang=en Korona polska przy złotej wolności…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120224221053/http://www.polona.pl/dlibra/doccontent2?id=280&lang=en |date=24 лютого 2012 }} — S. 463.</ref>

[[1618]] р. перебував у війську королевича [[Владислав IV Ваза|Владислава Вази]] під Москвою, де був важко поранений. Після загибелі свого батька [[Валентій-Олександр Калиновський|Валентія Александра]] і брата Войцеха в [[цецорська битва (1620)|битві під Цецорою]], Мартин отримав у спадок родинний [[Гусятинський замок|замок]] у [[Гусятин]]і. Володів великими земельними маєтностями в [[Україна|Україні]]. На початку [[1620]] рр. став старостою [[літин]]ським та [[брацлав]]ським, [[1626]] р. — кам'янецьким [[Підкоморій|підкоморієм]].

[[1624]] р. воював проти татар у [[битва під Мартиновим|битві під Мартиновим]]. Брав участь у коронаційному сеймі 1633 р., потім брав участь у битві під [[Смоленськ]]ом, де був важко поранений.<ref>''Czapliński W.'' Kalinowski Marcin h. Kalinowa (ok. 1605—1652)… — S. 462.</ref>

Управляючи Чернігівським воєводством, мав претензії стосовно надмірного визискування на сеймі 1637 р. Будучи великий магнатом, утримував приватне військо.

Брав активну участь у придушенні козацького повстання [[Павло Бут|Павлюка]] і [[Дмитро Гуня|Гуні]] у [[1637]]–[[1638]] рр. з власним військом. В [[1638]] р. за 119 тисяч золотих здав в [[оренда|оренду]] на 3 роки [[гданськ]]ому [[купецтво|купцеві]] містечка [[Буки (селище)|Буки]], [[Іваньки (Уманський район)|Іваньки]], [[Маньківка (селище)|Маньківку]], [[Мошурів]] та [[місто]] [[Умань]], з правом виробляти [[Карбонат калію|поташ]], [[селітра|селітру]] і [[смольчуга|смольчугу]]<ref>Історія Української РСР… Т. 1. — С. 178</ref>.

У [[1640]]-х рр. дав кошти на побудову [[Сидорівський замок|Сидорівського замку]]. Брав участь у [[Охматівська битва (1644)|Охматівській битві]] [[1644]] р. Разом з коронним гетьманом [[Миколай Потоцький|Миколаєм Потоцьким-«ведмежою лабою»]] очолював війська в [[Корсунська битва|Корсунській битві 1648 р.]], яка завершилася повною перемогою козацьких військ під проводом [[гетьман]]а [[Богдан Хмельницький|Богдана Хмельницького]]. Обидва полководці потрапили у полон до кримських татар. У кінці [[1650]] року М.Калиновський був викуплений з полону після виплати частини суми.

На початку лютого [[1651]] року польські коругви під командуванням М.Калиновського, порушивши [[Зборівський договір]], [[красненська оборона|напали на містечко Красне]] (тепер [[село]] [[Красне (Тиврівська селищна громада)|Красне]] [[Вінницька область|Вінницької області]]; було спалене<ref name="П3">''Czapliński W.'' Kalinowski Marcin h. Kalinowa (ok. 1605—1652)… — S. 463.</ref>), де були розташовані козацькі загони, очолювані [[брацлавський полк|брацлавським полковником]] [[Данило Нечай|Данилом Нечаєм]]; також на [[Мурафа (Жмеринський район)|Мурафу]], [[Шаргород]], [[Ямпіль]]. У нерівному бою [[козаки]] зазнали поразки, Данило Нечай загинув. М.Калиновський зробив спробу захопити [[Вінниця|Вінницю]], проте українські війська під проводом [[Іван Богун|Івана Богуна]] відбили всі атаки ворога і, завдавши раптових контрударів, примусили загони М.Калиновського відступити.

Брат [[Адам Кисіль|Адама Киселя]] [[Микола Кисіль|Микола]] загинув під Вінницею 11 березня 1651 року, ведучи в атаку коругву через пролом льоду на ставі, виконуючи необдуманий наказ коронного гетьмана.<ref>''Świtalski Z.'' Kisiel Mikołaj h. własnego (ok. 1605—1653) // [[Польський біографічний словник|Polski Słownik Biograficzny]]. — Kraków, 1966—1667. — T. XII. — S. 492. reprint {{ref-pl}}</ref>

У травні військо під командуванням М. Калиновського відступало з-під [[Кам'янець-Подільський|Кам'янця]] через сучасну Тернопільщину; біля с.[[Пробіжна]] (тепер [[Чортківський район|Чортківського району]]) були сутички з козацько-татарськими загонами; у битвах під [[Купчинці|Купчинцями]] та [[Денисів|Денисовом]] (тепер села [[Козівський район|Козівського району]]) поляки зазнали серйозних втрат та відійшли до [[Сокаль|Сокаля]].

У [[Битва під Берестечком|Берестецькій битві 1651 року]] командував лівим крилом польської армії в 2-й та 3-й день битви (усім військом командував князь [[Ярема Вишневецький]]). Після Берестецької битви перебував у Крем'янці<ref>''[[Гуцал Петро Зеновійович|Гуцал П]].'' Калиновський Мартин… — С. 17.</ref> Після [[Білоцерківський мирний договір|Білоцерківської угоди]] придушував повстання селян.<ref name="П3"/>

У травні [[1652]] року 20-тисячна польська армія, очолювана М. Калиновським, була вщент розбита українськими військами у [[Битва під Батогом|Батозькій битві 1652 року]]. У цій битві загинув як сам М. Калиновський, так i його син Самуель Єжи — коронний обозний, [[зять]] великого коронного канцлера [[Єжи Оссолінський|Єжи Оссолінського]]<ref>[http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/ossolinscy03.html Ossolinscy (03)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130927045449/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/ossolinscy03.html |date=27 вересня 2013 }} {{ref-pl}}</ref>. Татари<ref>або повстанці</ref> відрубали йому голову та настромили її на піку.<ref>''[[Новицький Іван Петрович|Новицький І]]''. Адам Кисіль, воєвода київський // В. Щербак (упорядник, автор передмови). Коли земля стогнала. — К. : Наукова думка, 1995. — С. 372. — ISBN 5-319-01072-9. {{ref-ru}}</ref> Потім, ймовірно, відправили гетьману Б. Хмельницькому.<ref>''Ходкевич Г. М.'' Богдан Хмельницький, гетьман України // Два гетьмани. — К. : Дніпро, 1991. — С. 54. — ISBN 5-308-01399-3.</ref> Був похований<ref>певне, перепохований</ref> у [[Костел Непорочного Зачаття Пречистої Діви Марії (Сидорів)|Сидорівському костелі]].

{{початок цитати}}Тогдажъ, какъ сошлися козаки и татаре съ ляхами на Батозѣ, тотъ часъ козаки и не хотя ударили на обозъ лядский, а татаре на войско лядское, которое, не вѣдая козаковъ, опановавшихъ обозъ ихъ, туда обратилися; ажъ козаки, запаливши обозъ ихъ, противу нихъ бросились, а тутъ рѣка Бугъ. И такъ ляховъ всѣхъ висѣкли, въ томъ числѣ и самого гетмана Калѣновского, котораго и голову до Хмелницкого на копьи принесено, и Собецкого, старосту красноставского; прочіихъ же избѣгшихъ [[поспільство|посполство]], изволѣкая от болота, убивали нещадно, а сынъ Калѣновского въ Бубновцѣ, бѣжа мостомъ, обвалився, утонулъ; иныхъ же многочисленныхъ татаре были побрали, но и сихъ Хмелницкій, мстячись за Берестецкое над козаками немилосердіе, всѣхъ велѣлъ порубать. Да тогдажъ под сию войну по городахъ вездѣ пановъ, старостъ, на свои добра понаездив'шихъ, знову всѣхъ вибили люды посполитые.{{кінець цитати|джерело=[http://litopys.org.ua/samovyd/sam10.htm Літопис Самовидця за нововідкритими списками], Під ред. О. І. Левицького. — К., 1878. — С. 211—319.}}

Не належав до найкращих польських полководців. Схильний до насильства, важкий в побуті, легко гнівався і сперечався з оточенням — словом, типовий представник неспокійних «[[Східні креси|кресових]]» магнатів.<ref name="П3"/>

=== Маєтності ===
23 квітня 1646 р. Мартин подарував своєму сину Самуелю усі свої дідичні та заставні маєтки. У Подільському воєводстві: місто Гусятин, села Чабарівка, Вільхівець Напільний, Вільхівець Старий, Кузьминець, Дуплівці, Івахнівці, Свіршківці, Теремківці, Юрківці, місто Чемерівці, село Бережанка, Кугаївці, Суходіл, Криків, село із замком Сидорів, село Зелена та Криве; в Руському воєводстві: місто Личківці, села Трибухівці, Городниця, Дубківці, Раків Кут, Воєводинці, Раштівці, місто із замком Струсів, села Настасів, Лука Кровінка, Дарахів, Острівчик, Рудзвяни, Варваринці, Замойстя чи по-іншому Варвар, Налуже за мотом, місто Хоростків з селами Перемилів, Карашинці, Вербова, Хвилів, Хоростків Старий, Хлопівка, частина в селі Клувінці<ref>{{Cite web|url=http://www.agad.gov.pl/inwentarze/12SumariuszMK190.pdf|title=Sumariusz Metryki Koronnej. Księga MK 190 z Archiwum Gływnego Akt Dawnych. - №190/4972|last=Dąbrowski|first=Janusz S.|accessdate=11 липня 2021|archive-date=11 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210711065832/http://www.agad.gov.pl/inwentarze/12SumariuszMK190.pdf}}</ref>.

=== Посади ===
[[Польний гетьман коронний|Гетьман польний коронний]] ([[1646]]–[[1652]]), [[чернігівський воєвода]] ([[1635]]–[[1652]]), [[Сенат Речі Посполитої|сенатор]] ([[1635]]–[[1652]]), [[Кам'янець-Подільський|кам'янецький]] [[підкоморій]] ([[1628]]–[[1633]]), королівський [[ротмістр]] (1633), [[київські каштеляни|київський каштелян]] (з 1635). Посол на сеймі від [[Брацлавське воєводство|Брацлавського воєводства]] ([[1633]], [[1635]]). [[Староста]] [[чернігівське староство|чернігівський]] ([[1633]]–[[1648]]), [[список Вінницьких старост|вінницький]] ([[1633]]–[[1643]]){{джерело}}, [[Любецьке староство|любецький]] та [[брацлавське староство|брацлавський]] ([[1638]]–[[1643]]).

=== Сім'я ===
* батько: [[Валентій-Олександр Калиновський|Валентій Александр Калиновський]] ({{†}} [[1620]]) — [[староста генеральний подільський]].
* матір: [[Струсі|Єлизавета (Ельжбета) Струсь]]
* дружина: княжна Гелена з [[Корецькі|Корецьких]], донька князя [[Яхим Корецький|Йоахима Корецького]]<ref>[http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/koreccy01.html#E2 Książęta Koreccy (01)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130921210104/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/koreccy01.html#E2 |date=21 вересня 2013 }} {{ref-pl}}.</ref> та графині Ганни з [[Ходкевичі]]в.
* діти: [[Самуель Єжи Каліновський|Самуель Єжи Калиновський]]

== У кінематографі ==
* [[Гетьман (фільм)|Гетьман]] (2015) — фільм режисера [[Ямбурський Валерій Вячеславович|Валерія Ямбурського]]<ref>{{Cite web |url=https://www.youtube.com/watch?v=Th8BXA0oUkk |title=Трейлер фільму «Гетьман» |accessdate=27 квітня 2015 |archive-date=2 січня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160102222441/https://www.youtube.com/watch?v=Th8BXA0oUkk }}</ref>

== Див. також ==
* [[Оборона Стіни (1651)]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела та література ==
* ''[[Гуцал Петро Зеновійович|Гуцал П]].'' Калиновський Мартин // {{ТЕС|2|17}}
* ''Кулаковський П.'' Земські урядники Чернігово-Сіверщини у 1621—1648 роках // Центральна і Східна Європа в XV—XVIII століттях: питання соціально-економічної та політичної історії. — Львів, 1998. — С. 113—130.
* ''[[Сас Петро Михайлович|Сас П]]''. [http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Kalynovsky_M Калиновський Мартин] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160816202118/http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Kalynovsky_M |date=16 серпня 2016 }} // {{ЕІУ|4|33}}
* ''Czapliński W.'' Kalinowski Marcin h. Kalinowa (ok. 1605—1652) // [[Польський біографічний словник|Polski Słownik Biograficzny]]. — Wrocław — Warszawa — Kraków : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1964—1965. — T. XI/…, zeszyt …. — 638 s. — S. 462—463. {{ref-pl}}
* ''[[Каспер Несецький|Niesiecki К.]]'' [http://www.polona.pl/item/181770/238/ Korona polska przy złotej wolności starożytnymi wszystkich katedr, prowincji i rycerstwa klejnotami…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140814002814/http://www.polona.pl/item/181770/238/ |date=14 серпня 2014 }} — Lwów : w drukarni [[Львівська єзуїтська колегія|Collegium Lwowskiego Societatis Jesu]], 1738. — T. 2. — 761 s. — S. 464—465. {{ref-pl}}
* ''[[Франк Сисин|Sysyn F. E]].'' [http://diasporiana.org.ua/ukrainica/6290-sysyn-f-between-poland-and-the-ukraine-the-dilemma-of-adam-kysil-1600-1653/ Between Poland and the Ukraine: The Dilemma of Adam Kysil, 1600—1653] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201129162356/https://diasporiana.org.ua/ukrainica/6290-sysyn-f-between-poland-and-the-ukraine-the-dilemma-of-adam-kysil-1600-1653/ |date=29 листопада 2020 }}. — Cambridge, Massachusetts, 1986. — 175 p. — P. 77. {{ref-en}}

== Посилання ==
* [http://history.franko.lviv.ua/IIk1.htm Довідник з історії України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200811051236/http://history.franko.lviv.ua/IIk1.htm |date=11 серпня 2020 }}.
* [http://www.sejm-wielki.pl/b/9.278.35 Marcin Kalinowski z Husiatyna h. Kalinowa (ID: 9.278.35)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160918053233/http://www.sejm-wielki.pl/b/9.278.35 |date=18 вересня 2016 }}. {{ref-pl}}

{{бібліоінформація}}

{{Хмельниччина}}
{{DEFAULTSORT:Калиновський Марцін (гетьман)}}
[[Категорія:Учасники Хмельниччини]]
[[Категорія:Чернігівські воєводи]]
[[Категорія:Світські сенатори Речі Посполитої]]
[[Категорія:Польні гетьмани коронні]]
[[Категорія:Кам'янецькі підкоморії]]
[[Категорія:Калиновські герба Калинова|Марцін (гетьман)]]
[[Категорія:Брацлавські старости]]
[[Категорія:Вінницькі старости]]
[[Категорія:Київські каштеляни]]
[[Категорія:Чернігівські підкоморії]]
[[Категорія:Персоналії:Гусятин]]
[[Категорія:Персоналії:Брацлав]]
[[Категорія:Персоналії:Умань]]
[[Категорія:Персоналії:Буки]]
[[Категорія:Персоналії:Мурафа]]
[[Категорія:Персоналії:Сидорів]]
[[Категорія:Страчені під Батогом]]
[[Категорія:Поховані в Сидорові]]
[[Категорія:Чернігівські старости]]
[[Категорія:Карачківські старости]]
[[Категорія:Літинські старости]]
[[Категорія:Любецькі старости]]
[[Категорія:Лоївські старости]]
[[Категорія:Теребовлянські старости]]
[[Категорія:Сенатори-резиденти Владислава IV Вази]]
[[Категорія:Посли на Сейм I Речі Посполитої (Подільське воєводство)]]
[[Категорія:Посли на Сейм I Речі Посполитої (Брацлавське воєводство)]]

title: Мартин Калиновський

Ім'я при народженні: Marcin Kalinowski

Псевдо: Марцін Калиновський

Помер: 2 червня 1652 · під горою Батіг, сучасне с.Четвертинівка · ·загинув у бою з козаками в битві під Батогом

Поховання: Сидорів

Країна: Річ Посполита

Місце проживання: Сидорів, Річ Посполита

Alma mater: Старий Левенський університет

Посада: Польний гетьман коронний

Військове звання: ротмістр

Конфесія: католик

Рід: Калиновські гербу Калинова

Батько: Валентин-Олександр Калиновський

Мати: Elżbieta Struśd

Родичі: Адам Калиновський (брат)

Діти: Самуель Єжи Каліновскі


text:
# Луї Огюст-Дормель
Луї Огюст-Дормель (фр. Louis Auguste-Dormeuil, 15 серпня 1868 — 8 жовтня 1951) — французький яхтсмен.
Олімпійський чемпіон 1900 року в першому запливі в класі 0,5—1,0 тонна.

title: Луї Огюст-Дормель

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Луї Огюст-Дормель
| оригінал імені = Louis Auguste-Dormeuil
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalSport|[[Вітрильний спорт на Олімпійських іграх|Вітрильний спорт]]}}
{{MedalCountry|{{FRA}}}}
{{MedalCompetition|[[Олімпійські ігри]]}}
{{MedalGold| [[Вітрильний спорт на літніх Олімпійських іграх 1900 — 0,5—1,0 тонна|Париж 1900]] | [[Ton class|Перший заплив у класі 0,5—1,0 тонна]]}}
}}

'''Луї Огюст-Дормель''' ({{lang-fr|Louis Auguste-Dormeuil}}, 15 серпня 1868 — 8 жовтня 1951) — [[Франція|французький]] [[Вітрильний спорт|яхтсмен]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Олімпійський чемпіон [[Вітрильний спорт на літніх Олімпійських іграх 1900 — 0,5—1,0 тонна|1900]] року в першому запливі в класі 0,5—1,0 тонна.
<!--ДосягненняКінець Код:OGG00.-->

== Посилання ==
* {{Olympedia}}
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Au/Louis-Auguste-Dormeuil-1.html Луї Огюст-Дормель на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Огюст-Дормель Луї}}
[[Категорія:Персоналії Франції XX століття]]
[[Категорія:Французькі яхтсмени]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 1900]]
[[Категорія:Французькі олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Олімпійські чемпіони з вітрильного спорту]]
[[Категорія:Яхтсмени на літніх Олімпійських іграх 1900]]
[[Категорія:Спортсмени Франції XIX століття]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Франція

Місце проживання: Круассі-сюр-Сен · Париж · Сен-Жермен-ан-Ле

Народження: 15 серпня 1868 · Круассі-сюр-Сен, Сен-е-Уаз

Смерть: 8 жовтня 1951 (83 роки) · Сен-Жермен-ан-Ле

Поховання: Круассі-сюр-Сен

title: Спорт

Вид спорту: вітрильний спорт

title: Олімпійські ігри

Золото: Париж 1900 · Перший заплив у класі 0,5—1,0 тонна


text:
# 11040 Вундт
11040 Вундт (11040 Wundt) — астероїд головного поясу, відкритий 3 вересня 1989 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,607.

title: 11040 Вундт

wikitext:
{{Планета
| назва = 11040 Вундт
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ерік Вальтер Ельст]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Верхнього Провансу]]
| дата відкриття = [[3 вересня]] [[1989]]
| метод відкриття =
| на честь = [[Вільгельм Вундт]]
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1989 RG1''' <br />1998 FQ3
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|11040|2014.04.30|2014.04.09}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,683185770298 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 1,806229953574 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,244707861936 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,195338518565
| орбітальний період = 1228,395362914 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,293065254777 °/д
| середня аномалія = 141,9858637263°
| нахил орбіти = 0,917061315243°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 60,15313852028°
| арг_перицентру = 263,2882542981°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 15,5
| спектр_тип =
}}

'''11040 Вундт''' (11040 Wundt) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[3 вересня]] [[1989]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,607.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Вундт}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (11001-11100)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|11040}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|11039 Raynal|11041 Fechner}}

{{Сонячна система}}

[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1989]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 11040 Вундт

Відкривач: Ерік Вальтер Ельст

Місце відкриття: Обсерваторія Верхнього Провансу

Дата відкриття: 3 вересня 1989

title: Позначення

Названа на честь: Вільгельм Вундт

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Аркан: ґримуар
"Аркан": ґримуар — повість українського письменника Віктора Сердульця, видана під дещо двозначним псевдонімом Роман Жахів, вперше опублікована 2014 року у видавництві «Сергія Пантюка» (Київ); перевиданий 2019 року у видавництві Р.К. Майстер-принт (Київ).
Дебютна повість письменника з Буковини Романа Жахіва повна пригод і поневірянь гурту відважних сколотів, котрі вирушили на пошуки втраченої святині свого народу – золотого келиха.
Текст насичений евангельськими та історичними алюзіями, інтертекстуальними вкрапленнями з доробку українських мислителів, перлинами народної мудрості, пісенно-поетичної творчості, запозичених із переказів, легенд, казок, народного епосу.
Більшість рецензентів відзначають особливу вишуканість мови твору.
Події повісті сягають скіфських часів (автор наполягає на самоназві скіфів — сколоти). Головний персонаж Лан-сколот. Саме навколо його пригод, мандрів і будується основна сюжетна лінія твору. Усі події об'єднані образом одного артефакту — золотого келиха, який, за народотворчим міфом, разом із золотими плугом, ярмом і сокирою впав з неба на зорі виникнення сколотів. Втрата цієї святині призвела до часів смути.
Щодо жанрових особливостей "Аркану", то його можна було б означити як пригодницьку повість, як квест. Сам автор називає свій твір ґримуаром. Усе це слушно, оскільки є мандрівка, наповнена різними пригодами, персонажами, є мета, на шляху до якої безліч небезпек, перешкод. Опису подій властивий динамізм. Це все те, що робить повість читабельною. Авторське визначення жанру твору як ґримуару підводить читача до іншого рівня "Аркану", до прихованого змісту, який містить у собі важливе смислове навантаження. Безперечно, повість потребує детальної контекстуальної рецепції, яка передбачає відповідну підготовку, оскільки творові властива інтертекстуальність, алюзійність. Роман Жахів, працюючи над текстом, залучав фольклорні матеріали, історичні джерела, релігійно-філософські системи, міфологічні уявлення, навіть знання із народної медицини.
Особливу увагу автор приділив мові твору. Він намагався досягти питомо українського звучання. Саме цим пояснюється цілковита відсутність у тексті не властивої питомим словам букви "ф".

## Відгуки
Інга Кейван: Художньо довершені мова і стиль "Аркану", образна насиченість, яскраві персонажі, цікавий і динамічний сюжет, інтрига, можливість різнорівневого прочитання свідчать про те, що українську літературу можна привітати ще з одним хорошим, самобутнім автором. Очевидно, що повість здобуде досить широку читацьку аудиторію, адже її автор піднімає і намагається збагнути особливо сьогодні і особливо очевидну для всіх проблему рокованості України.

title: Аркан: ґримуар

wikitext:
{{Видання
| назва              = "Аркан": ґримуар
| зображення         = Обкладинка ґримуар "Аркан" видання 2019.jpg
| підпис_зображення  = Обкладинка ґримуару "Аркан" видання 2019.jpg.
| автор              = Роман Жахів
| країна             = [[Україна]]
| мова               = [[українська мова|українська]]
| жанр               = [[Повість (жанр)|повість]]
| видавництво        = Сергія Пантюка (2014)
Р.К. Майстер-принт (2019)
| | сторінки         = 152
| isbn               = 978-617-7778-11-9
}}

'''"Аркан": ґримуар''' — повість українського письменника [[Сердулець Віктор Михайлович|Віктора Сердульця]], видана під дещо двозначним псевдонімом ''Роман Жахів'', вперше опублікована 2014 року у видавництві «Сергія Пантюка» (Київ); перевиданий 2019 року у видавництві Р.К. Майстер-принт (Київ).

Дебютна повість письменника з Буковини Романа Жахіва повна пригод і поневірянь гурту відважних сколотів, котрі вирушили на пошуки втраченої святині свого народу – золотого келиха.

Текст насичений евангельськими та історичними алюзіями, інтертекстуальними вкрапленнями з доробку українських мислителів, перлинами народної мудрості, пісенно-поетичної творчості, запозичених із переказів, легенд, казок, народного епосу.

Більшість рецензентів відзначають особливу вишуканість мови твору. <ref>Аркан: Ґримуар Роман Жахів Повість https://chtyvo.org.ua/authors/Zhakhiv_Roman/Arkan_Grymuar/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211120114646/https://chtyvo.org.ua/authors/Zhakhiv_Roman/Arkan_Grymuar/ |date=20 листопада 2021 }}</ref>

Події повісті сягають скіфських часів (автор наполягає на самоназві скіфів — сколоти). Головний персонаж Лан-сколот. Саме навколо його пригод, мандрів і будується основна сюжетна лінія твору. Усі події об'єднані образом одного артефакту — золотого келиха, який, за народотворчим міфом, разом із золотими плугом, ярмом і сокирою впав з неба на зорі виникнення сколотів. Втрата цієї святині призвела до часів смути.

Щодо жанрових особливостей "Аркану", то його можна було б означити як пригодницьку повість, як квест. Сам автор називає свій твір ґримуаром. Усе це слушно, оскільки є мандрівка, наповнена різними пригодами, персонажами, є мета, на шляху до якої безліч небезпек, перешкод. Опису подій властивий динамізм. Це все те, що робить повість читабельною. Авторське визначення жанру твору як [[ґримуар]]у підводить читача до іншого рівня "Аркану", до прихованого змісту, який містить у собі важливе смислове навантаження. Безперечно, повість потребує детальної контекстуальної рецепції, яка передбачає відповідну підготовку, оскільки творові властива інтертекстуальність, алюзійність. Роман Жахів, працюючи над текстом, залучав фольклорні матеріали, історичні джерела, релігійно-філософські системи, міфологічні уявлення, навіть знання із народної медицини.

Особливу увагу автор приділив мові твору. Він намагався досягти питомо українського звучання. Саме цим пояснюється цілковита відсутність у тексті не властивої питомим словам букви "ф". <ref>Магія «Аркану»: перша чернівецька презентація ґримуару Романа Жахіва http://lsd.co.ua/roman-zhakhiv-grymuar-arkan-prezentatsiya-anons/</ref>

== Відгуки ==
[[Кейван Інга Іларіївна|Інга Кейван]]: Художньо довершені мова і стиль "Аркану", образна насиченість, яскраві персонажі, цікавий і динамічний сюжет, інтрига, можливість різнорівневого прочитання свідчать про те, що українську літературу можна привітати ще з одним хорошим, самобутнім автором. Очевидно, що повість здобуде досить широку читацьку аудиторію, адже її автор піднімає і намагається збагнути особливо сьогодні і особливо очевидну для всіх проблему рокованості України<ref>[http://dobrabiblioteka.cv.ua/ua/news?id=447399 Інга Кейван. Нові Надходження.//Чернівецька муніципальна бібліотека ім. А. Добрянського, 10 червня 2014]</ref>.

== Примітки ==
<references />

[[Категорія:Ґримуари]]
[[Категорія:Українські повісті]]

title: «"Аркан": ґримуар»

Автор: Роман Жахів

Країна: Україна

Мова: українська

Жанр: повість

Видавництво: Сергія Пантюка (2014) · Р.К. Майстер-принт (2019)


text:
# Себастьян Собеський
Себа́стьян Собе́ський гербу Яніна (пол. Sebastian Sobieski; бл. 1552 — перед 26 березня 1615) — польський шляхтич, військовий та державний діяч Корони Польської у Речі Посполитій.

## Життєпис
Народився близько 1552 року. Один з синів ротімстра кавалерії Яна Собеського (бл.1518—1564) та його дружини Катажини з Ґдешинських. Мав старших братів Миколая і Марека.
Можливо, навчався у школі кальвіністів у Бихаві. Потім, як і брати, став римо-католиком. Певне, за сприяння Яна Саріуша Замойського 17 грудня 1576 був прийнятий до пажів двору короля Стефана Баторія. 1 травня 1584 був переведений до групи пол. jurgieltnikow (лат. salatariati saeculares), в якій був до смерті короля, після чого став прихильником Я. С. Замойського. Очевидно, брав участь в обороні Кракова від нападу військ архікнязя Максиміліана ІІ Габсбурга в 1587 році та битві під Бичиною 1588 року. У червні 1594 року король Сигізмунд III Ваза в Стокгольмі видав привілей, за яким війтівство у Щирці отримав Себастьян Собеський. У травні 1596 «авансував» на посаду хорунжого великого коронного після її звільнення братом Мареком.
На початку 1602 року на Люблінському сеймику був обраний послом Сейму. Передавав канцлеру Я. С. Замойському свіжі новини з Любліна та воєводства. Під час конфлікту короля з Я. С. Замойським дотримувався радше нейтралітету, а після смерті останнього став на сторону Сигізмунда III Вази. 5 липня 1607 року брав участь у битві під Гузувом на стороні короля. Від серпня 1609 року брав участь у поході військ під проводом Сигізмунда III Вази під Смоленськ та наступній облозі міста. За участь у поході отримав посаду Болеславського старости в Серадзькому воєводстві.
Помер перед 26 березня 1615. Певне, був похований у костелі бернардинів Тикоцина, де було поміщено присвячені йому та дружині таблички з епітафіями, які нині втрачені.

### Маєтності
1583 року з братом Мареком і стрийком Станіславом провели поділ маєтностей, належних до села Пилашковиці (пол. Pilaszkowice, нині в складі гміни Рибчевіце Свідницького повіту Люблінського воєводства), які стали його дідичним селом. У грудні 1596 року король надав йому кам'яницю у Львові, яку звали Кеглярівкою або Шембеківкою; у травні 1598 — села Острів, Семенівка та Кросно поблизу Щирця. 1600 року мав судовий процес з луківським старостою Павелом Мнішеком щодо викоритання сіл Ягідне (пол. Jagodne) і Броди (пол. Brody).

### Сім'я
Дружина — Анна з Вєнцборка Зебжидовська, донька Миколая; шлюб уклали перед 15 травня 1598. Діти:
- Томаш — господарював у Галичині, мав село Доманичі (Любельщина, 1626)
- Стефан (†1660, Львів) — єзуїт
- Зофія Констанція — дружина міраховського старости Зиґмунта Фердинанда Щепанського.[7]

title: Себастьян Собеський

wikitext:
{{Otheruses|Собеський}}
{{особа
|ім'я              = Себастьян Собеський
|оригінал імені    = Sebastian Sobieski
|зображення        = Sebastian Sobieski.jpg
|розмір_зображення = <!-- 230пкс -->
|підпис_зображення =  <small>Портрет Себастьяна Собеського</small>
|дата народження   = бл. 1552
|дата_смерті       = перед 26 березня 1615
|поховання         = можливо, [[костел бернардинців (Тикоцин)|костел бернардинців]] (Тикоцин)
|підданство        = Королівство Польське
|Alma_mater        = можливо, школа [[кальвініст]]ів у Бихаві
|конфесія           = кальвініст, потім римо-католик
|суспільний_стан   = шляхтич
|відомий_(відома)  =
|рід_діяльності    = військовий та державний діяч
|національність    = поляк
|військове звання  =
|рід               = [[Собеські]]
|батько            = Ян Собеський
|матір             = Катажина з [[Ґдешинські|Ґдешинських]]
|дружина              = Анна з [[Венцборк]]а [[Зебжидовські|Зебжидовська]]
|діти                 = Томаш, Стефан  Зофія Констанція
|герб                 = POL_COA_Janina.svg
|підпис_герба         = варіант гербу Яніна
}}
'''Себа́стьян Собе́ський''' [[герб]]у Яніна ({{lang-pl|Sebastian Sobieski}}; бл. 1552 — перед 26 березня 1615) — [[Поляки|польський]] [[шляхтич]], військовий та державний діяч Корони Польської у [[Річ Посполита|Речі Посполитій]].

== Життєпис ==
Народився близько 1552 року.<ref name="Г509">''Gmiterek H.'' Sobieski Sebastian h. Janina (ok. 1552—1615)… — S. 509.</ref> Один з синів ротімстра кавалерії Яна Собеського (бл.1518—1564) та його дружини Катажини з [[Ґдешинські|Ґдешинських]]. Мав старших братів Миколая і Марека.<ref>''Plewczyński M.'' Sobieski Jan h. Janina (ok.1518—1564) // [[Polski Słownik Biograficzny]]. — Warszawa — Kraków : Polska Akademia Nauk, Polska Akademia Umiejętności, 2000. — T. XXXIX/4, zeszyt 163. — S. 496—497. {{ref-pl}}</ref>

Можливо, навчався у школі [[кальвініст]]ів у Бихаві. Потім, як і брати, став [[римо-католик]]ом. Певне, за сприяння [[Ян Саріуш Замойський|Яна Саріуша Замойського]] 17 грудня 1576 був прийнятий до [[паж]]ів двору короля [[Стефан Баторій|Стефана Баторія]]. [[1 травня]] [[1584]] був переведений до групи {{lang-pl|jurgieltnikow}} ({{lang-la|salatariati saeculares}}), в якій був до смерті короля, після чого став прихильником Я. С. Замойського. Очевидно, брав участь в обороні Кракова від нападу військ архікнязя Максиміліана ІІ Габсбурга в 1587 році та битві під Бичиною 1588 року. У червні [[1594]] року король [[Сигізмунд III Ваза]] в [[Стокгольм]]і видав привілей, за яким [[війт]]івство у [[Щирець|Щирці]] отримав Себастьян Собеський. У травні 1596 «авансував» на посаду [[Хорунжий великий коронний|хорунжого великого коронного]]<ref>Urzędnicy centralni i nadworni Polski XIV-XVIII wieku. Spisy”. Oprac. Krzysztof Chłapowski, Stefan Ciara, Łukasz Kądziela, Tomasz Nowakowski, Edward Opaliński, Grażyna Rutkowska, Teresa Zielińska. Kórnik 1992, s. 204.</ref> після її звільнення братом [[Марек Собеський|Мареком]].

На початку 1602 року<ref>в джерелі вказано 30.ІІ.1602</ref> на Люблінському сеймику був обраний послом Сейму. Передавав канцлеру Я. С. Замойському свіжі новини з Любліна та воєводства. Під час конфлікту короля з Я. С. Замойським дотримувався радше нейтралітету, а після смерті останнього став на сторону Сигізмунда III Вази. 5 липня 1607 року брав участь у [[Битва під Гузувом|битві під Гузувом]] на стороні короля. Від серпня 1609 року брав участь у поході військ під проводом Сигізмунда III Вази під [[Смоленськ]] та наступній облозі міста. За участь у поході отримав посаду Болеславського<ref>нині село Болеславець ({{lang-pl|Bolesławiec}}) Лодзького воєводства</ref> старости в Серадзькому воєводстві.

[[Файл:Tykocin - klasztor bernardynow - ndx - 01.JPG|міні|праворуч|200пкс|Місце ймовірного поховання]]

Помер перед [[26 березня]] [[1615]]. Певне, був похований у [[костел бернардинців (Тикоцин)|костелі бернардинів]] [[Тикоцин]]а, де було поміщено присвячені йому та дружині таблички з [[епітафія]]ми, які нині втрачені.<ref name="Г509"/>

=== Маєтності ===
1583 року з братом Мареком і стрийком Станіславом провели поділ маєтностей, належних до села Пилашковиці ({{lang-pl|Pilaszkowice}}, нині в складі [[Рибчевиці (гміна)|гміни Рибчевіце]] [[Свідницький повіт (Люблінське воєводство)|Свідницького повіту]] [[Люблінське воєводство|Люблінського воєводства]]), які стали його дідичним селом. У грудні 1596 року король надав йому кам'яницю у Львові, яку звали Кеглярівкою або Шембеківкою; у травні 1598 — села Острів, Семенівка та Кросно поблизу Щирця. 1600 року мав судовий процес з луківським старостою Павелом Мнішеком щодо викоритання сіл Ягідне ({{lang-pl|Jagodne}}) і Броди ({{lang-pl|Brody}}).<ref name="Г509"/>

=== Сім'я ===
Дружина — Анна з [[Венцборк|Вєнцборка]] [[Зебжидовські|Зебжидовська]], донька Миколая; шлюб уклали перед 15 травня 1598. Діти:
* Томаш — господарював у [[Галичина|Галичині]], мав село Доманичі ([[Любельщина]], 1626)
* Стефан (†1660, Львів) — [[єзуїт]]
* Зофія Констанція — дружина міраховського старости Зиґмунта Фердинанда Щепанського.<ref name="Г509-510">''Gmiterek H.'' Sobieski Sebastian h. Janina (ok. 1552—1615)… — S. 509—510.</ref>

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* ''Gmiterek H.'' Sobieski Sebastian h. Janina (ok. 1552—1615) // [[Polski Słownik Biograficzny]]. — Warszawa — Kraków : Polska Akademia Nauk, PAU, 2000. — T. XXXIX/4, zeszyt 163. — S. 509—510. {{ref-pl}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20131021192936/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/sobiescy01.html#C1 Sobiescy] {{ref-pl}}

{{Ukraine-bio-stub}}
{{poland-bio-stub}}
{{DEFAULTSORT:Собеський Себастьян}}
{{ВП-Портали|Біографії|Галичина|Історія|Католицтво|Польща}}
[[Категорія:Собеські|Себастьян]]
[[Категорія:Болеславські старости]]
[[Категорія:Хорунжі великі коронні]]
[[Категорія:Персоналії:Щирець]]
[[Категорія:Персоналії:Тикоцин]]
[[Категорія:Посли на Сейм I Речі Посполитої (Люблінське воєводство)]]
[[Категорія:Посли на Сейм I Речі Посполитої (Руське воєводство)]]
[[Категорія:Протестанти, які стали католиками]]

title: Sebastian Sobieski

Sebastian Sobieski:
Портрет Себастьяна Собеського
· варіант гербу Яніна

Помер: перед 26 березня 1615

Поховання: можливо, костел бернардинців (Тикоцин)

Підданство: Королівство Польське

Національність: поляк

Діяльність: військовий та державний діяч

Alma mater: можливо, школа кальвіністів у Бихаві

Суспільний стан: шляхтич

Посада: Хорунжий великий коронний, посол Сейму Речі Посполитої, староста болеславськийd і богуславський старостаd

Конфесія: кальвініст, потім римо-католик

Рід: Собеські

Батько: Ян Собеський

Мати: Катажина з Ґдешинських

У шлюбі з: Анна з Венцборка Зебжидовська

Діти: Томаш, Стефан Зофія Констанція


text:
# Польовий Федір
Федір Польовий  (псевдо: «Поль») (* 1913 — † 15 жовтня 1944, с. Липа, Долинський район, Івано-Франківська область) — майор УПА (посмертно). Командир старшинських шкіл УПА.
Лицар Золотого Хреста Бойової Заслуги 2-го класу (посмертно).

## Життєпис
Народився у Кременецькому повіті тодішньої Волинської губернії.
Служив у польській армії, де отримав старшинське звання.
На початку німецько-радянської війни Федір Польовий керував однією з трьох груп ОУН-Мельника, яка вслід за німцями марширувала з Володави за маршрутом, що вів через південну Волинь на прикордоння з Поліссям.
Члени похідних груп одержали підроблені документи або перепустки служби пропаганди Вермахту. На осягнутому терені вони організовували українську міліцію і місцеве управління, а також здійснювали широку агітацію, закликаючи українців займати управлінські посади та працювати для побудови самостійної України.
Згодом поручник Федір Польовий керувавав підстаршинською школою УПА «Дружинники». Школа була розміщена на хуторах між селами Злотолинь і Ярополт над річкою Горинню (на південь від м. Степань) на території Північної ввоєнної округи «Заграва», підпорядковуваного групі УПА-Північ. Оскільки рівень навчання у цій школі виявився вищим, аніж у старшинській, то після першої презентації та певної реорганізації її перейменовано на старшинську школу, а комендантом став Леонід Ступницький.
У жовтні 1943 — січні 1944 на Волині під командуванням поручника Федора Польового діяла школа «Лісові чорти». З наближенням радянських військ вишкільні курси було перенесено у Галичину. В Карпатах у лютому 1944 засновано школу «Олені», яка дала два випуски: «Олені-1» (березень-липень) та «Олені-2» (липень-жовтень 1944). Командував школою «Олені» поручник «Хмель», а згодом — Федір Польовий.
Федір Польовий загинув 15 жовтня 1944 у большевицькій засідці в урочищі Глибокий біля с. Липа, Долинського району Івано-Франківської області з усім штабом.
Посмертно підвищений до рангу майора УПА.

## Нагороди
Відзначений Золотим Хрестом бойової заслуги УПА 2 класу (посмертно).

## Вшанування пам'яті
У липні кожного року, починаючи з 1988, велика кількість людей бере участь у поході з села Липа до місця загибелі Ярослава Мельника «Роберта» біля гори Яворина, а також відвідують повстанський цвинтар, де похоронений Федір Польовий та стрільці старшинської школи «Олені». У самому селі проводиться свято повстанської пісні, яке має обласний статус.

title: Польовий Федір

wikitext:
{{Othernames|Польовий}}
{{Військовик2
| ім'я                = Федір Польовий
| оригінал імені      =
| портрет             = Польовий Федір.jpg
| розмір              = 200пкс
| підпис              =
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 1913
| місце народження    = [[Кременецький повіт (II Річ Посполита)|Кременецький повіт]], тепер [[Тернопільська область]]
| дата смерті         = 15.10.1944
| місце смерті        = біля села [[Липа (Долинський район)|Липа]], [[Долинський район (Івано-Франківська область)|Долинський район]], [[Івано-Франківська область]]
| прізвисько          = ''«Поль»''
| вид збройних сил    = {{fUPA}}
| країна              = [[файл:Flag of Ukraine.svg|20px]] [[Україна]]
| роки служби         =
| звання              = {{Ранг|УПА|звання=Майор}} (посмертно)
| підрозділ           =
| командування        = командир старшинських шкіл «Лісові чорти» та [[Старшинська школа «Олені»|«Олені»]]
| битви               =
| нагороди            = {{Золотий Хрест Бойової Заслуги 2 класу|full=1}}(посмертно)
| відносини           =
| інше                =
}}
'''Федір Польовий'''  ([[Псевдо діячів ОУН та УПА|псевдо]]: ''«Поль»'') (* [[1913]] — † {{дс|15|10|1944}}, с. [[Липа (Долинський район)|Липа]], [[Долинський район (Івано-Франківська область)|Долинський район]], [[Івано-Франківська область]]) — [[майор]] [[УПА]] (посмертно). Командир старшинських шкіл УПА.

Лицар [[Хрест Бойової Заслуги|Золотого Хреста Бойової Заслуги 2-го класу]] (посмертно).

== Життєпис ==
Народився у [[Кременецький повіт|Кременецькому повіті]] тодішньої [[Волинська губернія|Волинської губернії]].

Служив у польській армії, де отримав старшинське звання.

На початку німецько-радянської війни Федір Польовий керував однією з трьох груп ОУН-Мельника, яка вслід за німцями марширувала з [[Володава|Володави]] за маршрутом, що вів через південну Волинь на прикордоння з Поліссям.

Члени похідних груп одержали підроблені документи або перепустки служби пропаганди Вермахту. На осягнутому терені вони організовували українську міліцію і місцеве управління, а також здійснювали широку агітацію, закликаючи українців займати управлінські посади та працювати для побудови самостійної України<ref name="filar-1">{{Cite web |url=http://www.ukrhistory.narod.ru/filar-1.htm |title=Архівована копія |accessdate=11 грудня 2010 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20130122080247/http://www.ukrhistory.narod.ru/filar-1.htm |archivedate=22 січня 2013 |deadurl=yes }}</ref>.

Згодом поручник Федір Польовий керувавав підстаршинською школою УПА «Дружинники». Школа була розміщена на хуторах між селами [[Злотолинь]] і [[Ярополт]] над річкою Горинню (на південь від м. [[Степань]]) на території Північної ввоєнної [[ВО «Заграва»|округи «Заграва»]], підпорядковуваного групі [[УПА-Північ]]. Оскільки рівень навчання у цій школі виявився вищим, аніж у старшинській, то після першої презентації та певної реорганізації її перейменовано на старшинську школу, а комендантом став [[Ступницький Леонід|Леонід Ступницький]]<ref name="filar-1" />.

У жовтні 1943 — січні 1944 на Волині під командуванням поручника Федора Польового діяла школа «[[Лісові чорти]]». З наближенням радянських військ вишкільні курси було перенесено у Галичину. В Карпатах у лютому 1944 засновано [[Старшинська школа «Олені»|школу «Олені»]], яка дала два випуски: «Олені-1» (березень-липень) та «Олені-2» (липень-жовтень 1944). Командував школою «Олені» поручник [[Фрасуляк Степан|«Хмель»]], а згодом — Федір Польовий<ref>http://www.gloriousukraine.pp.net.ua/2/upaorg.html ОУН-УПА Організація</ref>.

Федір Польовий загинув 15 жовтня 1944 у большевицькій засідці в урочищі Глибокий біля с. [[Липа (Долинський район)|Липа]], [[Долинський район (Івано-Франківська область)|Долинського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]] з усім штабом.

Посмертно підвищений до рангу майора УПА.

== Нагороди ==
Відзначений [[Хрест Бойової Заслуги|Золотим Хрестом бойової заслуги УПА 2 класу]] (посмертно).

== Вшанування пам'яті ==
У липні кожного року, починаючи з [[1988]], велика кількість людей бере участь у поході з села [[Липа (Долинський район)|Липа]] до місця загибелі [[Мельник Ярослав Миколайович|Ярослава Мельника «Роберта»]] біля [[Яворина (гора)|гори Яворина]], а також відвідують повстанський цвинтар, де похоронений Федір Польовий та стрільці [[Старшинська школа «Олені»|старшинської школи «Олені»]]. У самому селі проводиться свято повстанської пісні, яке має обласний статус.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20150629052300/http://oun-upa.org.ua/encyclopaedia/p.html Квазіенциклопедія ОУН-УПА]
* [http://forum.milua.org/viewtopic.php?f=18&t=2031&start=15 Воєнно-історичний форум]

== Див. також ==
* [[Файл:Organization_of_Ukrainian_Nationalists-M.svg|20px]] [[Файл:OUN-B-01.svg|20px]] † [[Мартиролог загиблих діячів ОУН та УПА|'''Мартиролог загиблих діячів ОУН та УПА''']] † [[Файл:UPA-Zaslugy1.png|20пкс]] [[Файл:OUN-r Flag 1941.svg|25пкс]]
{{ukr-mil-bio-stub}}
[[Категорія:Діячі УПА]]
[[Категорія:Загинули в боях Другої світової війни]]
[[Категорія:Померли в Долинському району Івано-Франківської області]]

title: Загальна інформація

Народження: 1913 · Кременецький повіт, тепер Тернопільська область

Смерть: 15 жовтня 1944 · біля села Липа, Долинський район, Івано-Франківська область

Псевдо: «Поль»

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: УПА

title: Командування

Командування: командир старшинських шкіл «Лісові чорти» та «Олені»

title: Нагороди та відзнаки

Нагороди та відзнаки: (посмертно)


text:
# BackTrack
BackTrack — дистрибутив Linux, що розповсюджується у вигляді LiveCD, створений на базі Ubuntu, доповнений утилітами для пен-тестінгу програм, мереж та систем.
Остання версія — BackTrack 5 R3 від 13 серпня 2012 року, створена на базі Ubuntu, графічна оболонка KDE та Gnome. Доступні 32 та 64-бітні версії BackTrack.
В подальшому команда BackTrack перебудувала його навколо дистрибутиву Debian і випустила під назвою Kali Linux.

## Історія
Дистрибутив BackTrack з'явився з об'єднання двох раніше конкуруючих дистрибутивів що фокусувалися на пентестінгу:
- WHAX: дистрибутив на основі Slax. Старіші версії WHAX називались Whoppix[3] і базувалися на основі Knoppix.
- Auditor Security Collection: Live CD на основі Knoppix розроблений Максом Мозером, що включав понад 300 інструментів організованих в дружню до користувача ієрархію.

## Релізи
| Дата              | Реліз                                              |
| ----------------- | -------------------------------------------------- |
| Лютий 5, 2006     | BackTrack v.1.0 Beta                               |
| Травень 26, 2006  | Перший реліз Backtrack v.1.0                       |
| Березень 6, 2007  | BackTrack 2 final released.                        |
| Червень 19, 2008  | BackTrack 3 final released.                        |
| Січень 9, 2010    | BackTrack 4 final release. (Linux kernel 2.6.30.9) |
| Травень 8, 2010   | BackTrack 4 R1 release                             |
| Листопад 22, 2010 | BackTrack 4 R2 release                             |
| Травень 10, 2011  | BackTrack 5 release (Linux kernel 2.6.38)          |
| Серпень 18, 2011  | BackTrack 5 R1 release (Linux kernel 2.6.39.5)     |
| Березень 1, 2012  | BackTrack 5 R2 release (Linux kernel 3.2.6)        |
| Серпень 13, 2012  | BackTrack 5 R3 release                             |

Після виходу кожної наступної версії BackTrack попередня втрачала підтримку від команди розробників. На даний момент жодна версія BackTrack не підтримується розробниками ОС.

title: BackTrack

wikitext:
{{Картка ОС
|name = BackTrack
|logo = [[Файл:Backtrack_logo.JPG|250px|Логотип BackTrack]]
|screenshot = BackTrack 5 R1.png
|caption =
|website = [http://www.backtrack-linux.org www.backtrack-linux.org]
|developer = Маті Ахароні (Mati Aharoni), Макс Мозер (Max Moser) та інші.
|programmed_in =
|family = [[UNIX]]-подібні
|source_model = [[Відкрите програмне забезпечення|Open source]]
|released =
|latest_release_version = 5 R3
|latest_release_date = {{release date and age|mf=yes|2012|08|13}}
|latest_test_version =
|latest_test_date =
|marketing_target =
|language =
|prog_language =
|influenced =
|influenced_by =
|kernel_type = [[Монолітне ядро]] [[Лінукс (ядро)|Linux]]
|ui = [[bash]], [[KDE]]<ref>{{cite web|url=http://backtrack.offensive-security.com/index.php/HowTo:Install_KDE_4.1|title=HowTo:Install KDE 4.1|publisher=Offensive-security.com|accessdate=2010-10-19|language=англійською|deadurl=yes|archiveurl=https://web.archive.org/web/20090806044712/http://backtrack.offensive-security.com/index.php/HowTo%3AInstall_KDE_4.1|archivedate=2009-08-06}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090806044712/http://backtrack.offensive-security.com/index.php/HowTo%3AInstall_KDE_4.1 |date=2009-08-06 }}</ref>, [[Fluxbox]]
|license = [[GNU]]/[[Linux]], різні ліцензії [[Вільне програмне забезпечення|вільного програмного забезпечення]]
|working_state = Замінено на [[Kali Linux]]
|supported_platforms = [[x86]]
|support status =
|updatemodel =
|package_manager = [[synaptic]]
}}
'''BackTrack''' — дистрибутив [[Linux]], що розповсюджується у вигляді [[LiveCD]], створений на базі [[Ubuntu]], доповнений утилітами для пен-тестінгу програм, мереж та систем.

Остання версія — BackTrack 5 R3 від 13 серпня 2012 року, створена на базі Ubuntu, графічна оболонка [[KDE]] та [[Gnome]]. Доступні 32 та 64-бітні версії BackTrack.

В подальшому команда BackTrack перебудувала його навколо дистрибутиву Debian і випустила під назвою [[Kali Linux]].<ref>{{Cite web|url=https://www.kali.org/news/birth-of-kali/|title=The beginning of Kali Linux {{!}} Kali Linux|website=www.kali.org|language=en-US|accessdate=2017-10-19|archive-date=9 жовтня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161009135506/https://www.kali.org/news/birth-of-kali/}}</ref>

== Історія ==
Дистрибутив BackTrack з'явився з об'єднання двох раніше конкуруючих дистрибутивів що фокусувалися на [[пентестінг]]у:
* ''WHAX'': дистрибутив на основі [[Slax]]. Старіші версії WHAX називались ''Whoppix''<ref>{{cite web|url=http://www.remote-exploit.org/?page_id=160|title=BackTrack - remote-exploit.org}}</ref> і базувалися на основі [[Knoppix]].
* ''Auditor Security Collection'': [[Live CD]] на основі [[Knoppix]] розроблений Максом Мозером, що включав понад 300 інструментів організованих в дружню до користувача ієрархію.

== Релізи ==
{| class="wikitable"
|-
! Дата
! Реліз
|-
| Лютий 5, 2006
| BackTrack v.1.0 Beta
|-
| Травень 26, 2006
| Перший реліз Backtrack v.1.0
|-
| Березень 6, 2007
| BackTrack 2 final released.
|-
| Червень 19, 2008
| BackTrack 3 final released.
|-
| Січень 9, 2010
| BackTrack 4 final release. (Linux kernel 2.6.30.9)
|-
| Травень 8, 2010
| BackTrack 4 R1 release
|-
| Листопад 22, 2010
| BackTrack 4 R2 release
|-
| Травень 10, 2011
| BackTrack 5 release (Linux kernel 2.6.38)
|-
| Серпень 18, 2011
| BackTrack 5 R1 release (Linux kernel 2.6.39.5)
|-
| Березень 1, 2012
| BackTrack 5 R2 release (Linux kernel 3.2.6)
|-
| Серпень 13, 2012
| BackTrack 5 R3 release
|-
|}
Після виходу кожної наступної версії BackTrack попередня втрачала підтримку від команди розробників. На даний момент жодна версія BackTrack не підтримується<ref>{{cite web|url=http://www.backtrack-linux.org/|title=Офіційний вебсайт з заявою розробників|publisher=backtrack-linux.org|language=англійською|deadurl=unknown-host|accessdate=24 лютого 2015|archive-date=30 листопада 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20121130143122/http://www.backtrack-linux.org/}}</ref> розробниками [[ОС]].

== Див. також ==
* [[Список дистрибутивів Лінукс]]
* [[LiveCD]]
* [[Порівняння дистрибутивів Лінукс]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.backtrack-linux.org Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121130143122/http://www.backtrack-linux.org/ |date=30 листопада 2012 }}

[[Категорія:Live CD]]
[[Категорія:Дистрибутиви на основі Debian]]

title: BackTrack

Родина ОС: UNIX-подібні

Робочий стан: Замінено на Kali Linux

Вихідна модель: Open source

Менеджер пакетів: synaptic

Тип ядра: Монолітне ядро Linux

Інтерфейс · користувача: bash, KDE, Fluxbox

Ліцензія: GNU/Linux, різні ліцензії вільного програмного забезпечення


text:
# Крокодил кубинський
Крокодил кубинський, кріолло (Crocodylus rhombifer) — плазун з роду крокодилів, ендемік Куби.

## Ареал
Кубинський крокодил має найменший ареал з усіх крокодилів, він мешкає лише на Кубі у болоті Сапата на північному заході острова і в болоті Ланьє на острові Хувентуд. Раніше вид був ширше поширений, але дотепер на Кайманових і Багамських островах він зник.

## Біологічний опис
Голова кубинського крокодила коротка і широка, позаду очей є кістяний гребінь. Луски на спині, шиї і лапах великі. У молодих крокодилів райдужна оболонка очей світла, але з віком вона темніє. Цей вид має численні цікаві характеристики, які відрізняють його від інших крокодилів, як, наприклад, яскравіші кольори дорослих особин, довгі та сильні ноги та ін. Пальці на ногах короткі та пов'язані слабо розвиненою плавальною перегородкою, що вказує, що вид більше часу проводить на суші в порівнянні з іншими видами крокодилів. Цей вид — найбільш наземний з крокодилів, а також можливо і «найрозумніший». Загальна кількість зубів — 66-68: передщелепних зубів 5; щелепних 13-14; нижньощелепних −15-16. Кубинські крокодили мають широкі кутні зуби, які пристосовані для прокусування і розтрощення панцирів черепах.

### Забарвлення
Колір тіла — від зеленого до жовто-зеленого з жовтими і чорними плямами. Черево світле, темні пестріни відсутні. Хвіст покритий плямами і / або групами плям чорного кольору. Крокодил має характерний жовтий та чорний візерунок на шкірі, через що іноді зветься «перловим крокодилом». У голови основний фон темніший.

### Розмір
Кубинський крокодил середнього розміру, сягає до 3,5 м у довжину (зустрічаються окремі особини до 5 м). Самки менші за самців.

### Вага
Вага залежить від їхнього віку і довжини. Встановлено, що при довжині тіла 3,5 м їхня вага становить приблизно 130 кг.

### Тривалість життя
Тривалість життя від 50 до 75 років, за іншими даними кубинські крокодили мають життєвий діапазон аж до 100 років.

## Екологія
Населяє прісноводні болота, але може винести воду помірної солоності.
Головний ворог — людина. Крім того, він змушений конкурувати з коричневим кайманом (Caiman crocodilus fuscus), що мешкає разом з ним в болоті Ланьє.

## Харчування
Молоді кубинські крокодили харчуються комахами та дрібною рибою. Дорослий кубинський крокодил харчується в основному рибою і черепахами виду Chelonia, іноді — дрібними ссавцями. Цей вид віддає перевагу полюванню на суші. Зареєстровані випадки поїдання крокодилами деревних ссавців, які звисають із гілок дерев (за допомогою вистрибування з води). Викопні рештки свідчать про те, що кубинські крокодили харчувалися гігантськими слимаками, нині вимерлими, в результаті чого у них і сформувалася особлива будова зубів, яка нині адаптована до панцира черепах.
У зоопарках їдять попередньо убитих кроликів, а дрібніші особини — щурів.

## Поведінка
Для кубинських крокодилів, як і для всіх рептилій, важливо підтримувати потрібну температуру тіла, оскільки вони не здатні виробляти тепло в процесі обміну речовин. Вони проводять деякий час на землі, гріючись на сонці або в теплих водах на мілині. Це відбувається вранці, коли крокодили охолоджуються у прохолодній воді, а після їжі, коли обмін речовин підвищує температуру тіла, їм потрібно охолонути.
Кубинські крокодили — відмінні плавці, хоча здатні пересуватися і по суші. На землі вони пересуваються вільно і спритно, оскільки їхні кінцівки пристосовані до пересування по поверхні землі — передні лапи потужні, а перетинка між пальцями невелика. Пересуваючись по землі, тварини високо підіймають тіло й іноді здійснюють стрибки.
Під час полювання іноді не тільки вистрибують з води, але і збивають свою жертву (зі навислої над водою гілки) потужним ударом
хвоста.

## Соціальна структура
Крокодили часто збираються у великі групи для полювання або годування, відносини між ними підтримуються у строгому дотриманні ієрархії. Ієрархія в групі встановлюється виходячи з розміру та темпераменту тварин.

## Розмноження
Немає точних даних про розмноження кубинського крокодила. Є спостереження щодо гнізд, які роблять крокодили — в одних випадках у природних умовах вони риють нори, в інших умовах — споруджують гніздо на землі. Можна зробити висновок, що кубинські крокодили будують гніздо одним із двох способів, що залежить від середовища проживання і відповідних умов (тобто наявності рослинного матеріалу для будівництва). Величина кладки залежить від довжини та віку самки. У кладці зазвичай буває 30-40 яєць. Яйця мають розміри 5-7,6 см в довжину і масу близько 112 р.
Температура всередині гнізда визначає стать ембріонів. Самці вилуплюються при температурі
30-32 °C, в той час, як самки з'являються в гніздах, коли температура вище або нижче цих значень.

### Сезон / період розмноження
Сезон розмноження починається в травні та триває 3-4 місяці. У місцях співіснування на одній території з гостромордим крокодилом кубинський крокодил здатний схрещуватися з ним, утворюючи генетичні гібриди, що загрожує чистоті виду. Схрещування видається можливим, оскільки кінець сезону розмноження у гостромордого крокодила збігається з початком сезону розмноження у кубинського.
Інкубація триває 58-70 днів.
Спостереження показують, що 99% усіх яєць і новонароджених не виживає, оскільки вони стають здобиччю дрібних і великих хижаків — ссавців, рептилій, птахів. Часто молоді тварини стають здобиччю дорослих крокодилів.

## Користь / шкода для людини
Кубинський крокодил є об'єктом полювання. Його шкіра використовується в промисловості для виготовлення гаманців, черевик, портфелів та інших речей. Рептилій також відловлюють заради білого м'яса (у хвості), яке вважається делікатесом. З молодих особин, вирощених на фермах, виготовляють опудала для туристичної торгівлі.

## Популяція / статус збереження
Нині кубинський крокодил один з найрідкісніших крокодилів у світі — він належить до зникаючих видів. Вид внесено до Додатка I Конвенції CITES і до Міжнародної Червоної книги по категорії: EN A1ce, B1 +2 c (загрожений вид). Основна частина популяції зосереджена на болоті Запата і становить 3000-6000 особин, які проживають на площі 300 км² в південно-західній частині болота. У 1950-60-х рр.. набули поширення крокодилячі ферми, які повинні були задовольнити потреби промисловості в крокодилячій шкірі.
У 1985 р. 107 кубинських крокодилів було надіслано як подарунок з Куби уряду В'єтнаму. Чотири крокодили були дорослими, а іншим близько року. До 1994 р. приблизно половина крокодилів загинула. Зараз на крокодилячих фермах у В'єтнамі розводять гібридів кубинського і сіамського крокодилів. І в тих, і в інших випадках, гібриди здатні до розмноження і беруть участь в програмах по штучному розведенню кубинського крокодила, що порушує чистоту генетичного типу цього виду.
Завдяки зооохоронним заходам, популяція виду поступово відновлюється.

title: Крокодил кубинський

wikitext:
{{Speciesbox |name=Крокодил кубинський |fossil_range=верхній [[плейстоцен]] — сучасність |status=CR |status_system=iucn3.1 |image=Cuban Crocodile.JPG |image_caption= |genus=Crocodylus |species=rhombifer |authority=[[Cuvier]], 1807 |range_map=Cuban crocodile range.svg |range_map_caption=Ареал }}
'''Крокодил кубинський'''<ref>{{книга|автор=Решетило, О.|заголовок=Зоогеографія : навч. посіб.|місце=Львів|видавництво=ЛНУ імені Івана Франка|рік=2013|сторінки=84|посилання=}}</ref>, '''кріолло''' (''Crocodylus rhombifer'') — [[плазун]] з [[рід (біологія)|роду]] [[крокодил]]ів, [[ендемік]] [[Куба|Куби]].

== Ареал ==
Кубинський крокодил має найменший [[ареал]] з усіх крокодилів, він мешкає лише на Кубі у [[Сапата (болото)|болоті Сапата]] на північному заході острова і в [[Ланьє (болото)|болоті Ланьє]] на острові [[Ісла-де-ла-Хувентуд|Хувентуд]]. Раніше вид був ширше поширений, але дотепер на [[Кайманові острови|Кайманових]] і [[Багамські острови|Багамських островах]] він зник.

== Біологічний опис ==
[[Голова]] кубинського крокодила коротка і широка, позаду [[Око|очей]] є кістяний гребінь. [[Луски]] на [[спина|спині]], [[шия|шиї]] і [[лапа]]х великі. У молодих крокодилів [[райдужна оболонка]] очей світла, але з віком вона темніє. Цей вид має численні цікаві характеристики, які відрізняють його від інших крокодилів, як, наприклад, яскравіші кольори дорослих особин, довгі та сильні [[нога|ноги]] та ін. [[Палець|Пальці]] на ногах короткі та пов'язані слабо розвиненою плавальною перегородкою, що вказує, що вид більше часу проводить на [[суша|суші]] в порівнянні з іншими видами крокодилів. Цей вид — найбільш наземний з крокодилів, а також можливо і «найрозумніший». Загальна кількість [[зуб]]ів — 66-68: передщелепних зубів 5; щелепних 13-14; нижньощелепних −15-16. Кубинські крокодили мають широкі кутні зуби, які пристосовані для прокусування і розтрощення панцирів [[черепаха|черепах]].

=== Забарвлення ===
Колір тіла — від зеленого до жовто-зеленого з жовтими і чорними плямами. [[Черево]] світле, темні пестріни відсутні. [[Хвіст]] покритий плямами і / або групами плям чорного кольору. Крокодил має характерний жовтий та чорний [[візерунок]] на [[шкіра|шкірі]], через що іноді зветься «перловим крокодилом». У голови основний фон темніший.

=== Розмір ===
Кубинський крокодил середнього розміру, сягає до 3,5 м у довжину (зустрічаються окремі особини до 5 м). [[Самка|Самки]] менші за [[самець|самців]].

=== Вага ===
[[Вага]] залежить від їхнього віку і довжини. Встановлено, що при довжині тіла 3,5 м їхня вага становить приблизно 130 кг.

=== Тривалість життя ===
[[середня тривалість життя|Тривалість життя]] від 50 до 75 років, за іншими даними кубинські крокодили мають життєвий діапазон аж до 100 років.

== Екологія ==
Населяє прісноводні болота, але може винести воду помірної солоності.

Головний ворог — [[людина]]. Крім того, він змушений конкурувати з [[коричневий кайман|коричневим кайманом]] (''Caiman crocodilus fuscus''), що мешкає разом з ним в болоті Ланьє.

[[Файл:Cuban Crocodile Image 003.jpg|міні|ліворуч|250px]]

== Харчування ==
Молоді кубинські крокодили харчуються [[комаха]]ми та дрібною [[риба|рибою]]. Дорослий кубинський крокодил харчується в основному рибою і черепахами виду [[Chelonia]], іноді — дрібними [[ссавці|ссавцями]]. Цей вид віддає перевагу [[полювання|полюванню]] на суші. Зареєстровані випадки поїдання крокодилами деревних ссавців, які звисають із гілок дерев (за допомогою вистрибування з води). Викопні рештки свідчать про те, що кубинські крокодили харчувалися гігантськими [[слимак]]ами, нині вимерлими, в результаті чого у них і сформувалася особлива будова зубів, яка нині адаптована до панцира черепах.
У [[зоопарк]]ах їдять попередньо убитих [[кролик]]ів, а дрібніші особини — [[щур]]ів.

== Поведінка ==
Для кубинських крокодилів, як і для всіх [[рептилія|рептилій]], важливо підтримувати потрібну температуру тіла, оскільки вони не здатні виробляти [[тепло]] в процесі [[обмін речовин|обміну речовин]]. Вони проводять деякий час на землі, гріючись на сонці або в теплих водах на мілині. Це відбувається вранці, коли крокодили охолоджуються у прохолодній воді, а після їжі, коли обмін речовин підвищує температуру тіла, їм потрібно охолонути.

Кубинські крокодили — відмінні плавці, хоча здатні пересуватися і по суші. На землі вони пересуваються вільно і спритно, оскільки їхні кінцівки пристосовані до пересування по поверхні землі — передні лапи потужні, а перетинка між пальцями невелика. Пересуваючись по землі, тварини високо підіймають тіло й іноді здійснюють стрибки.

Під час полювання іноді не тільки вистрибують з води, але і збивають свою жертву (зі навислої над водою гілки) потужним ударом
хвоста.

== Соціальна структура ==
Крокодили часто збираються у великі групи для полювання або годування, відносини між ними підтримуються у строгому дотриманні [[ієрархія|ієрархії]]. Ієрархія в групі встановлюється виходячи з розміру та [[темперамент]]у тварин.

== Розмноження ==
Немає точних даних про [[розмноження]] кубинського крокодила. Є спостереження щодо [[гніздо|гнізд]], які роблять крокодили — в одних випадках у природних умовах вони риють [[Нора|нори]], в інших умовах — споруджують гніздо на землі. Можна зробити висновок, що кубинські крокодили будують гніздо одним із двох способів, що залежить від середовища проживання і відповідних умов (тобто наявності рослинного матеріалу для будівництва). Величина кладки залежить від довжини та віку самки. У кладці зазвичай буває 30-40 [[яйце|яєць]]. Яйця мають розміри 5-7,6 см в довжину і масу близько 112 р.
Температура всередині гнізда визначає стать [[ембріон]]ів. Самці вилуплюються при температурі
30-32 °C, в той час, як самки з'являються в гніздах, коли температура вище або нижче цих значень.

=== Сезон / період розмноження ===
Сезон розмноження починається в травні та триває 3-4 місяці. У місцях співіснування на одній території з [[гостромордий крокодил|гостромордим крокодилом]] кубинський крокодил здатний схрещуватися з ним, утворюючи генетичні [[гібрид]]и, що загрожує чистоті виду. Схрещування видається можливим, оскільки кінець сезону розмноження у гостромордого крокодила збігається з початком сезону розмноження у кубинського.

[[Інкубація]] триває 58-70 днів.

Спостереження показують, що 99% усіх яєць і новонароджених не виживає, оскільки вони стають здобиччю дрібних і великих [[хижак]]ів — [[ссавці]]в, [[рептилії|рептилій]], [[птах]]ів. Часто молоді тварини стають здобиччю дорослих крокодилів.

== Користь / шкода для людини ==
Кубинський крокодил є об'єктом [[полювання]]. Його [[шкіра]] використовується в [[Шкіряна промисловість|промисловості]] для виготовлення [[Гаманець|гаманців]], [[черевики|черевик]], [[портфель|портфелів]] та інших речей. Рептилій також відловлюють заради білого [[м'ясо|м'яса]] (у хвості), яке вважається [[делікатес]]ом. З молодих особин, вирощених на фермах, виготовляють [[опудало|опудала]] для туристичної торгівлі.

== Популяція / статус збереження ==
Нині кубинський крокодил один з найрідкісніших крокодилів у світі — він належить до зникаючих видів. Вид внесено до Додатка I Конвенції [[CITES]] і до [[Червоний Список Міжнародного Союзу Охорони Природи|Міжнародної Червоної книги]] по категорії: EN A1ce, B1 +2 c (загрожений вид). Основна частина [[популяція|популяції]] зосереджена на болоті Запата і становить 3000-6000 особин, які проживають на площі 300 км² в південно-західній частині болота. У [[1950-ті|1950]]-[[1960-ті|60]]-х рр.. набули поширення [[крокодиляча ферма|крокодилячі ферми]], які повинні були задовольнити потреби промисловості в крокодилячій шкірі.

У [[1985]] р. 107 кубинських крокодилів було надіслано як подарунок з Куби уряду [[В'єтнам]]у. Чотири крокодили були дорослими, а іншим близько року. До [[1994]] р. приблизно половина крокодилів загинула. Зараз на крокодилячих фермах у В'єтнамі розводять гібридів кубинського і [[сіамський крокодил|сіамського крокодилів]]. І в тих, і в інших випадках, гібриди здатні до розмноження і беруть участь в програмах по штучному розведенню кубинського крокодила, що порушує чистоту генетичного типу цього виду.

Завдяки зооохоронним заходам, популяція виду поступово відновлюється.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* http://www.zooclub.ru/rept/vidy/83.shtml {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110112072205/http://www.zooclub.ru/rept/vidy/83.shtml |date=12 січня 2011}}

{{Taxonbar|from=Q242102}}

[[Категорія:Тварини, описані 1807]]
[[Категорія:Крокодилові]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Куби]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · На межі зникнення (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Клада: Архозаври (Archosauria)

Надряд: Crocodylomorpha

Ряд: Крокодилоподібні (Crocodilia)

Родина: Крокодилові (Crocodylidae)

Рід: Крокодил (Crocodylus)

Вид: Крокодил кубинський (C. rhombifer)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва:
Crocodylus rhombifer · Cuvier, 1807
Ареал