text:
# Наливайківська сільська рада (Голованівський район)
| Наливайківська сільська рада — колишній орган місцевого самоврядування у Голованівському районі Кіровоградської області з адміністративним центром у с. Наливайка. Історична дата утворення: 13 травня 1986 року . Сільській раді підпорядковані населені пункти: - с. Наливайка |

## Склад ради
Рада складається з 14 депутатів та голови.

### Керівний склад ради
| ПІБ                       | Основні відомості                                                         | Дата обрання | Дата звільнення |
| ------------------------- | ------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| П'яничук Надія Вікторівна | Сільський голова, 1972 року народження, освіта, член народної партії      | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| П'яничук Надія Вікторівна | Сільський голова, 1972 року народження, освіта вища, член Партії регіонів | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення сільської ради становила 783 особи, з яких 328 чоловіків та 455 жінок.
За переписом населення України 2001 року в сільській раді мешкало 700 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| українська | 96,47 %  |
| російська  | 2,40 %   |
| молдовська | 1,13 %   |

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Наливайківська сільська рада
   | будівля             =
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Кіровоградська область]]
   | район               = {{Крв-Гл}}
   | центр               = с. [[Наливайка (село)|Наливайка]]
   | голова              = П'яничук Надія Вікторівна
   | кількість членів    = 14
   | код КОАТУУ          = 3521485800
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=16574 Наливайківська сільська рада]
   | площа               =
   | населення           = 708 ''(станом на 2001 рік)''
   | щільність           =
   | населені пункти     = с. [[Наливайка (село)|Наливайка]]
   | смт                 =
   | села                = с. [[Наливайка (село)|Наливайка]]
   | селища              =
   | поштовий індекс     = 26512
   | телефонний код      = 5252
   | адреса              = Кіровоградська обл.,
 Голованівський р-н,
 с. Наливайка,
 вул. Центральна, 3
| вебсторінка         =
  }}
{{Otheruses|Наливайківська сільська рада}}
{|
| valign="top" | '''Наливайківська сільська рада''' — колишній [[орган місцевого самоврядування]] у [[Голованівський район|Голованівському районі]] [[Кіровоградська область|Кіровоградської області]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Наливайка (село)|Наливайка]].

== Загальні відомості ==
Історична дата утворення: 13 травня 1986 року .

== Населені пункти ==
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
* с. [[Наливайка (село)|Наливайка]]
| width="30%" | __TOC__
|}

== Склад ради ==
Рада складається з 14 депутатів та голови.

=== Керівний склад ради ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| П'яничук Надія Вікторівна
| Сільський голова, 1972 року народження, освіта, член народної партії
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| П'яничук Надія Вікторівна
| Сільський голова, 1972 року народження, освіта вища, член Партії регіонів
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними джерела''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=4489&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення сільської ради становила 783 особи, з яких 328 чоловіків та 455 жінок.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в сільській раді мешкало 700 осіб.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="standard"
|-
! Мова || Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 96,47 %
|-
| [[російська мова|російська]]
| align="right"| 2,40 %
|-
| [[молдовська мова|молдовська]]
| align="right"| 1,13 %
|}

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{БД Держстату України|тип=1989|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{БД Держстату України|тип=2001 с|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{БД Держстату України|тип=2001 мова|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

}}

== Джерела ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=16574 Картка ради на сайті Верховної Ради України]

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Голованівського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Голованівського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Кіровоградська область

Район: Голованівський район

Адм. центр: с. Наливайка

Облікова картка: Наливайківська сільська рада

title: Склад

Голова ради: П'яничук Надія Вікторівна

title: Територія та населення

Населення: 708 (станом на 2001 рік)

Населені пункти: с. Наливайка

title: Контактні дані

Адреса: Кіровоградська обл., · Голованівський р-н, · с. Наливайка, · вул. Центральна, 3


text:
# Чеховські мотиви
«Чеховські мотиви» — копродукційний художній фільм 2002 року зроблений Україною та Росією та знятий Кірою Муратовою. Сюжет фільму базований на оповіданні «Важкі люди» та п'єсі «Тетяна Рєпіна» російського письменника Антона Павловича Чехова.

## Зміст
За мотивами оповідань Чехова. Головний герой зраджує світле почуття любові заради грошей. Він одружується на багатій дівчині, залишивши свою бідну наречену на самоті. Та не витримує такої цинічної зради і зводить рахунки з життям. І ось настав день весілля, а до зрадника приходить привид бідної дівчини, прагнучої справедливої помсти.

## Ролі
| Актор                       | Роль     |
| --------------------------- | -------- |
| Наталія Бузько              | наречена |
| Жан Даніель                 | жених    |
| Філіп Панов                 | Петро    |
| Сергій Бехтерєв             |          |
| Ніна Русланова              |          |
| Георгій Делієв              |          |
| Володимир Комаров           |          |
| Сергій Попов                |          |
| Олександр Баширов           |          |
| Ольга Конська               |          |
| Ута Кільтер                 |          |
| Юрій Шликов                 |          |
| Інга Дороніна-Сиромятникова |          |
| Леонід Кушнір               |          |

## Знімальна група
- Автори сценарію: Євген Голубенко, Кіра Муратова
- Режисер-постановник: Кіра Муратова
- Оператор-постановник: Валерій Махньов
- Художник-постановник: Євген Голубенко
- Композитор: Валентин Сильвестров
- Режисер монтажу: Валентина Олійник
- Художник по костюмах: Руслан Хвастов
- Художник по гриму: Вікторія Курносенко
- Режисер: Т. Комарова
- Оператор: Олександр Лобєєв
- Звукооператор: Юхим Турецький
- Художник-декоратор: Володимир Євсіков
- Адміністративна група: І. Глушкова, Олена Дементьєва, Вікторія Петріна
- Директор картини: Олександр Боковіков

wikiname: ukwiki

title: Чеховські мотиви

in_language: uk

wikitext:
{{Фільм
| українська назва         = Чеховські мотиви
| оригінальна назва        = {{lang-ru|Чеховские мотивы}}
| Зображення    =
| Жанр           = [[кінокомедія|комедія]]
| Режисер       = [[Муратова Кіра Георгіївна|Кіра Муратова]]
| Продюсери       = [[Кальонов Ігор Євгенович|Ігор Кальонов]], [[Чміль Ганна Павлівна|Ганна Чміль]]
| Сценаристи      = [[Муратова Кіра Георгіївна|Кіра Муратова]]
[[Євген Голубенко]]
| актори         = Сергій Бехтерєв
[[Бузько Наталія Євгенівна|Наталія Бузько]]
Жан Даніель
Філіп Панов
[[Попов Леонід Сергійович|Сергій Попов]]
[[Шликов Юрій Веніамінович|Юрій Шликов]]
[[Олександр Баширов]]
Ольга Конська
Ірина Панова
[[Георгій Делієв]]
| Оператор       = [[Махньов Валерій Олексійович|Валерій Махньов]]
| Композитор     = [[Сильвестров Валентин Васильович|Валентин Сильвестров]]
| кінокомпанія   = «[[Нікола-фільм]]»
[[Одеська кіностудія]]
| кошторис       =
| країна         = {{RUS}}
{{UKR}}
| тривалість     = 120 хвилин
| рік            = 2002
| imdb_id        = 0321641
}}
'''«Чеховські мотиви»''' — [[Копродукція|копродукційний]] художній фільм 2002 року зроблений Україною та Росією та знятий [[Кіра Муратова|Кірою Муратовою]]. Сюжет фільму базований на [[оповідання|оповіданні]] «[[Важкі люди (Чехов)|Важкі люди]]» та [[П'єса|п'єсі]] «[[Тетяна Рєпіна (Чехов)|Тетяна Рєпіна]]» російського письменника [[Чехов Антон Павлович|Антона Павловича Чехова]].

== Зміст ==
За мотивами оповідань Чехова. Головний герой зраджує світле почуття любові заради грошей. Він одружується на багатій дівчині, залишивши свою бідну наречену на самоті. Та не витримує такої цинічної зради і зводить рахунки з життям. І ось настав день весілля, а до зрадника приходить привид бідної дівчини, прагнучої справедливої помсти.

== Ролі ==
{{ВРоляхВерх}}
{{ВРолях|[[Бузько Наталія Євгенівна|Наталія Бузько]]||наречена|}}
{{ВРолях|[[Даніель Жан Едуардович|Жан Даніель]]||жених|}}
{{ВРолях|Філіп Панов||Петро|}}
{{ВРолях|[[Бехтерєв Сергій Станіславович|Сергій Бехтерєв]]|||}}
{{ВРолях|[[Русланова Ніна Іванівна|Ніна Русланова]]|||}}
{{ВРолях|[[Делієв Георгій Вікторович|Георгій Делієв]]|||}}
{{ВРолях|[[Комаров Володимир Валентинович|Володимир Комаров]]|||}}
{{ВРолях|[[Попов Леонід Сергійович|Сергій Попов]]|||}}
{{ВРолях|[[Баширов Олександр Миколайович|Олександр Баширов]]|||}}
{{ВРолях|[[Конська Ольга Володимирівна|Ольга Конська]]|||}}
{{ВРолях|Ута Кільтер|||}}
{{ВРолях|[[Шликов Юрій Веніамінович|Юрій Шликов]]|||}}
{{ВРолях|Інга Дороніна-Сиромятникова|||}}
{{ВРолях|[[Кушнір Леонід Прокопович|Леонід Кушнір]]|||}}
{{ВРоляхНиз}}

== Знімальна група ==
{{Div col}}
* Автори сценарію: [[Голубенко Євген Іванович|Євген Голубенко]], [[Муратова Кіра Георгіївна|Кіра Муратова]]
* Режисер-постановник: [[Муратова Кіра Георгіївна|Кіра Муратова]]
* Оператор-постановник: [[Махньов Валерій Олексійович|Валерій Махньов]]
* Художник-постановник: [[Голубенко Євген Іванович|Євген Голубенко]]
* Композитор: [[Сильвестров Валентин Васильович|Валентин Сильвестров]]
* Режисер монтажу: [[Олійник Валентина Петрівна|Валентина Олійник]]
* Художник по костюмах: [[Хвастов Руслан Юрійович|Руслан Хвастов]]
* Художник по гриму: [[Курносенко Вікторія Всеволодівна|Вікторія Курносенко]]
* Режисер: Т. Комарова
* Оператор: [[Лобєєв Олександр Олександрович|Олександр Лобєєв]]
* Звукооператор: [[Турецький Юхим Васильович |Юхим Турецький]]
* Художник-декоратор: [[Євсіков Володимир Григорович|Володимир Євсіков]]
* Адміністративна група: І. Глушкова, [[Дементьєва Олена Сергіївна|Олена Дементьєва]], [[Петріна Вікторія Федорівна|Вікторія Петріна]]
* Директор картини: [[Боковіков Олександр Зорійович|Олександр Боковіков]]
{{Div col end}}

== Посилання ==
* {{imdb_title | id=0321641| title=«Чеховські мотиви»}}
{{External links}}
{{Екранізації Антона Чехова}}

[[Категорія:Фільми України 2002]]
[[Категорія:Фільми Росії 2002]]
[[Категорія:Кінокомедії України]]
[[Категорія:Кінокомедії Росії]]
[[Категорія:Екранізації творів Антона Чехова]]
[[Категорія:Фільми Кіри Муратової]]
[[Категорія:Фільми Одеської кіностудії]]
[[Категорія:Фільми російською мовою]]
[[Категорія:Фільми з музикою Валентина Сильвестрова]]

title: рос. Чеховские мотивы

Жанр: комедія

Режисер: Кіра Муратова

Продюсери: Ігор Кальонов, Ганна Чміль

Сценаристи: Кіра Муратова · Євген Голубенко

На основі: Важкі людиd і Тетяна Рєпінаd

У головних · ролях: Сергій Бехтерєв · Наталія Бузько · Жан Даніель · Філіп Панов · Сергій Попов · Юрій Шликов · Олександр Баширов · Ольга Конська · Ірина Панова · Георгій Делієв

Оператор: Валерій Махньов

Композитор: Валентин Сильвестров

Кінокомпанія: «Нікола-фільм» · Одеська кіностудія

Дистриб'ютор: Netflix

Тривалість: 120 хвилин

Мова: російська

Країна: Росія · Україна


text:
# Рябиніно (Псковська область)
Рябиніно (рос. Рябинино) — присілок в Опочецькому районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Варигинська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Варигинська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 | 2014 | 2015 | 2016 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 3    | ↘2   | ↘1   | →1   | ↘0   | →0   |

title: Рябиніно (Псковська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Рябиніно
|назва ін.       = Рябинино
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Опочецький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Варигинська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{стабільно}} 0
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Рябиніно''' ({{lang-ru|Рябинино}}) — [[присілок]] в [[Опочецький район|Опочецькому районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Варигинська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Варигинська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Рябинино (Псковская область)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Опочецький район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Опочецького району]]

title: присілок Рябиніно

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Опочецький район

Поселення: Варигинська волость

title: Основні дані

Населення: ▬ 0

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Рябиніно · Рябиніно


text:
# Надія (телеканал)
«Надія» — це перший християнський телеканал в Україні.

## Опис
Перший вихід в ефір відбувся у серпні 2008 року. З 2013 року телеканал працює цілодобово. Прямі ефіри транслюються на 20 країн з дубляжем шістьма мовами. Перегляд каналу доступний через супутник Astra-4A (Sirius) у більшості кабельних мереж України, через мобільні додатки і на офіційному сайті.
Аудиторія каналу в кабельних мережах перевищує три млн глядачів. Щодня виходять програми із сурдоперекладом. Телеканал надає програми для трансляції низці регіональних провайдерів. Особливим попитом користуються сімейні, біблійні та мотиваційні: «Сложных текстов нет», «2Я – одне життя», «Малюваки», «Рожеві окуляри», «Друге дихання з Сергієм Степанюком».

## Програмна сітка
У програмну сітку каналу входять 70 програм – для дітей, підлітків, молоді, з історії, здоров’я та відпочинку, музичні, духовного розвитку, біблеїстики, просвітницькі, освітні, новинні, документальні фільми. Це науково-просвітницькі та розважальні програми для різних груп і прошарків населення з урахуванням українського культурного середовища і сучасних потреб.

### Інформаційно-аналітичні програми
- «Вісті Надії»
- «Так чи інакше»
- «В контексті»
- «Ранок Надії»
- «Є проблема»
- «5 хвилин для змін»

### Соціально-просвітницькі програми
- «Счастливой субботы»
- «Помоліться за мене»
- «Друге дихання з Сергієм Степанюком[4]»
- «Інша сторона»

### Біблійні програми
- «Сложных текстов нет»,
- Цикл лекцій Олександра Болотнікова «Нагорная проповедь и современная этика»
- «Біблія продовжує говорити»

### Програми, присвячені здоров'ю і здоровому способу життя
- «Вопрос доктору»
- «КОКОС»

## Структура телеканалу
З 2015 року телеканал «Надія» входить в однойменну Медіа Групу, яка також включає:
- перше християнське радіо в Україні «Голос Надії»[5], де 13 FM-станцій цілодобово покривають 1680 населених пунктів від Закарпаття до Харківщини, включаючи обласний центр Черкаси;
- цілодобовий контакт-центр «Надія»[6], який отримує близько ста дзвінків на добу;
- школу дистанційного вивчення Біблії[7], випускниками якої стали 80.000 студентів.

Телеканал «Надія» є частиною всесвітньої телемережі «Hope Channel International». Ця мережа об'єднує 50 каналів, які мовлять 23 мовами на всіх континентах світу.
Партнерами Медіа Групи є благодійна організація «Адвентистське агентство допомоги та розвитку в Україні» (ADRA in Ukraine), і християнське видавництво «Джерело життя».

## Супутникове мовлення
| ID-назва | Супутник          | Частота, МГц | Швидкість | Поляризація     | FEC |
| -------- | ----------------- | ------------ | --------- | --------------- | --- |
| NADIYA   | Astra 4A, 5‘ с.д. | 12130        | 27500     | V (вертикальна) | 3/4 |

title: Надія (телеканал)

wikitext:
{{значення}}

{{Телевізійний канал
 | Колір                 = #2A2866
 | Колір_тексту          = #FFFFFF
 | назва_каналу          = Надія
 | повна назва           = ТОВ «Телерадіокомпанія „Надія“»<ref>{{Cite web|url=https://www.nrada.gov.ua/state-register/trk-nadiya-tov/|title=ТРК Надія ТОВ|publisher=[[Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення]]|access-date=2023-11-24|archive-date=2023-11-24|archive-url=https://web.archive.org/web/20231124194208/https://www.nrada.gov.ua/state-register/trk-nadiya-tov/|url-status=dead}}</ref>
 | логотип               = Logo hope ua.png
 | логоназва             =
 | країна                = {{UKR}}
 | зона мовлення         = {{UKR}}
 | час мовлення
= Цілодобово
 | мова                  =  {{українська}}<br/>{{російська}}
 | центр                 = {{Прапор|UKR}} [[Київ]], [[Лук'янівська вулиця (Київ)|вул. Лук'янівська]], 9/10 А
 | формат                = [[Співвідношення сторін дисплею|576i 16:9]] ([[SDTV]])
 | тематика              = релігійна
 | дата початку мовлення = [[2012]]
 | дата кінця мовлення   =
 | причина закриття      =
 | слоган                =  Варто дивитись
 | сайт                  = http://hope.ua
}}

'''«Надія»''' — це перший [[Християнство|християнський]] телеканал в Україні.

== Опис ==

Перший вихід в ефір відбувся у серпні 2008 року. З 2013 року телеканал працює цілодобово. Прямі ефіри транслюються на 20 країн з дубляжем шістьма мовами. Перегляд каналу доступний через супутник Astra-4A (Sirius) у більшості кабельних мереж України, через мобільні додатки<ref>[https://play.google.com/store/apps/details?id=ua.hope Google Play] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190601152211/https://play.google.com/store/apps/details?id=ua.hope |date=1 червня 2019 }}

[https://itunes.apple.com/ua/app/id504194933 App Store] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161025203311/https://itunes.apple.com/ua/app/id504194933 |date=25 жовтня 2016 }}</ref> і на офіційному сайті<ref>{{Cite web|url=https://tv.hope.ua/|title=Телеканал "Надія"|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=30 червня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160630085355/https://tv.hope.ua/}}</ref>.

Аудиторія каналу в кабельних мережах перевищує три млн глядачів. Щодня виходять програми із [[Жестова мова|сурдоперекладом]]. Телеканал надає програми для трансляції низці регіональних провайдерів. Особливим попитом користуються сімейні, біблійні та мотиваційні: «Сложных текстов нет», «2Я – одне життя», «Малюваки», «Рожеві окуляри», «Друге дихання з Сергієм Степанюком<ref name=":0">{{Cite web|url=https://2d.hope.ua/|title=Друге дихання з Сергієм Степанюком|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=31 жовтня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191031191004/https://2d.hope.ua/}}</ref>».

== Програмна сітка ==
У програмну сітку каналу входять 70 програм – для дітей, підлітків, молоді, з історії, здоров’я та відпочинку, музичні, духовного розвитку, біблеїстики, просвітницькі, освітні, новинні, документальні фільми. Це науково-просвітницькі та розважальні програми для різних груп і прошарків населення з урахуванням українського культурного середовища і сучасних потреб.

=== Інформаційно-аналітичні програми ===

* «Вісті Надії»
* «Так чи інакше»
* «В контексті»
* «Ранок Надії»
* «Є проблема»
* «5 хвилин для змін»

=== Соціально-просвітницькі програми ===

* «Счастливой субботы»
* «Помоліться за мене»
* «Друге дихання з Сергієм Степанюком<ref name=":0" />»
* «Інша сторона»

=== Біблійні програми ===

* «Сложных текстов нет»,
* Цикл лекцій Олександра Болотнікова «Нагорная проповедь и современная этика»
* «Біблія продовжує говорити»

=== Програми, присвячені здоров'ю і здоровому способу життя ===

* «Вопрос доктору»
* «КОКОС»

== Структура телеканалу ==
З 2015 року телеканал «Надія» входить в однойменну Медіа Групу, яка також включає:

* перше християнське радіо в Україні '''«[[Радіо «Голос надії»|Голос Надії]]»'''<ref>{{Cite web|url=https://radio.hope.ua/|title=Радіо "Голос Надії"|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=1 листопада 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191101112119/https://radio.hope.ua/}}</ref>, де 13 FM-станцій цілодобово покривають 1680 населених пунктів від Закарпаття до Харківщини, включаючи обласний центр Черкаси;
* цілодобовий '''контакт-центр «Надія»'''<ref>номер контакт центру  0 800 30 20 20</ref>, який отримує близько ста дзвінків на добу;
* '''школу дистанційного вивчення Біблії'''<ref>{{Cite web|url=https://bible.ua/|title=Школа дистанційного вивчення Біблії|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=4 серпня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190804063357/https://bible.ua/}}</ref>, випускниками якої стали 80.000 студентів.

Телеканал «Надія» є частиною всесвітньої телемережі «<nowiki/>{{Не перекладено|Hope Channel International||en|Hope Channel}}<nowiki/>». Ця мережа об'єднує 50 каналів, які мовлять 23 мовами на всіх континентах світу.

Партнерами Медіа Групи є благодійна організація «<nowiki/>[[Адвентистське агентство допомоги та розвитку в Україні]]<nowiki/>» (ADRA in Ukraine), і християнське видавництво «<nowiki/>[[Джерело життя (видавництво)|Джерело життя]]<nowiki/>».

== Супутникове мовлення ==
{| class="standard sortable" style="text-align:center"
|-
! ID-назва !! Супутник !! Частота, МГц !! Швидкість !! Поляризація !! [[Попередня корекція помилок|FEC]]
|-
|NADIYA ||[[Astra 4A]], 5‘ с.д. || 12130 || 27500 || V (вертикальна) || 3/4
|}

== Примітки ==
{{references}}

== Посилання ==
*[https://tv.hope.ua/ Офіційний сайт телеканалу «Надія»]
*[https://radio.hope.ua/ Офіційний сайт Радіо "Голос Надії"]
*[https://bible.ua/ Офіційний сайт школи Біблії]

{{Українські телеканали}}
[[Категорія:Телеканали України]]
[[Категорія:Адвентизм]]
[[Категорія:Цілодобові телеканали]]
[[Категорія:Християнські телеканали]]

title: ТОВ «Телерадіокомпанія „Надія“»

Зона мовлення: Україна

Час мовлення: Цілодобово

Мова: українська · російська

Центр керування: Київ, вул. Лук'янівська, 9/10 А

Тематика каналу: релігійна

Слоган: Варто дивитись


text:
# Бітов Андрій Георгійович
Андрі́й Гео́ргійович Бі́тов (рос. Андрей Георгиевич Битов; 27 травня 1937, Ленінград, РРФСР — 3 грудня 2018, Москва, Росія) — російський письменник-нонкомформіст. Один із засновників російського постмодернізму в літературі.

## Біографія
Народився в Ленінграді, на Петроградській стороні. Батько — архітектор, мати — юрист. Брат Олег — відомий радянський журналіст-міжнародник. За власним визнанням, за національністю черкес у п'ятому поколінні. Писати почав 1956 року.
У 1954 році закінчив середню школу № 213 (тоді вона розташовувалася на набережній Фонтанки) — першу в Ленінграді школу з викладанням ряду предметів англійською мовою. У 1957 році вступив у Ленінградський гірничий інститут, де брав участь у роботі літоб'єднання під керівництвом Гліба Семенова. У 1957—1958 служив у будбаті на Півночі. У 1958 р. відновився в інституті, закінчив геологорозвідувальний факультет у 1962 році. Писав вірші, наслідуючи Віктору Голявкину почав писати короткі абсурдистські розповіді, вперше опубліковані в 1990-х рр. Часто в інтерв'ю називав себе непрофесійним письменником.
З 1960 по 1978 вийшло друком близько десяти книг прози. З 1965 року член Союзу письменників. У 1978 році в США опублікований роман «Пушкінський дім». У 1979 році він — один із творців нецензурованого альманаху «Метрополь». Його перестали друкувати до 1986 р.
Перебудова відкрила нові можливості. Закордон, лекції, симпозіуми, громадська, в тому числі правозахисна діяльність. У 1988 році брав участь у створенні російського Пен-клубу, з 1991 року — його президент. У 1991 році був одним із творців неформального об'єднання «БаГаЖъ» (Бітов, Ахмадуліна, Габріадзе, Алешковський, Жванецький).

## Громадянська позиція
В березні 2014 року підписав листа «Ми з Вами!» КіноСоюзу на підтримку України.

## Смерть
Андрій Бітов помер 3 грудня 2018 року у реанімації московської клінічної лікарні імені Баумана. Причиною смерті стали проблеми з серцем.

## Кіносценарії
- 1966 — «Маленький утікач»
- 1974 — «Закриття сезону»
- 1977 — «У четвер і більше ніколи»
- 1981 — «Три дні і два роки»
- 2008 — «Льолик і Барбарики»

## Актор
- 1986 — «Чужа біла і рябий» — Петро Петрович Старцев, композитор

## Нагороди
- 1984 — Орден «Знак Пошани»
- 1989 — Пушкінська премія фонду А. Тепфера (Німеччина)
- 1990 — Премія за найкращу іноземну книгу року (Франція), за роман «Пушкінський дім» і премія Андрія Білого (Санкт-Петербург)
- 1992 — Державна премія Росії за роман «Відлітаючий Монахов»
- 1993 — Орден «За заслуги в мистецтві і літературі» (Франція)
- 1997 — Державна премія Російської Федерації і премія «Північна Пальміра» за роман «Оприлюднені»
- 1999 — Царскосельска мистецька премія
- Медаль Мовсеса Хоренаці (Вірменія)
- Лауреат премій журналів «Дружба народів», «Новий світ», «Іноземна література», «Зірка», «Вогник» та ін.
- З 1997 року — Почесний докторЄреванського державного університету і Почесний громадянин Єревана.
- Почесний член Російської академії мистецтв

title: Бітов Андрій Георгійович

wikitext:
{{особа
| Ім'я                = Андрій Георгійович Бітов
| Оригінал імені      = Андрей Георгиевич Битов
| зображення          = Andrei Bitov.jpg
| Ширина              = 170пкс
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 27.5.1937
| Місце народження    = [[Ленінград]]
| Дата смерті         = 3.12.2018
| Місце смерті        = [[Москва]]
| Поховання           =
| Національність      = [[черкеси|черкес]]
| Громадянство        =
| Мова творів         =
| Рід діяльності      = [[письменник]]
| Роки активності     =
| Напрямок            = [[постмодернізм]]
| Жанр                =
| Magnum opus         =
| Премії              =
| Нагороди            =
| Сайт                =
| Автограф            =
| Примітки            =
}}

'''Андрі́й Гео́ргійович Бі́тов''' ({{lang-ru|Андрей Георгиевич Битов}}; {{ДН|27|5|1937}}, [[Санкт-Петербург|Ленінград]], [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|РРФСР]] — {{ДС|3|12|2018}}, [[Москва]], [[Росія]]<ref>{{cite web|url=https://meduza.io/news/2018/12/03/umer-andrey-bitov|title=Умер Андрей Битов|lang=ru|trans-title=Помер Андрій Бітов|accessdate=2018-12-03|date=2018-12-03|work=[[Meduza]]|archive-date=4 грудня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181204005605/https://meduza.io/news/2018/12/03/umer-andrey-bitov}}</ref>) — російський письменник-[[Нонконформізм|нонкомформіст]]. Один із засновників російського [[постмодернізм]]у в літературі.

== Біографія ==
Народився в Ленінграді, на Петроградській стороні. Батько — архітектор, мати — юрист. Брат [[Бітов Олег Георгійович|Олег]] — відомий радянський журналіст-міжнародник. За власним визнанням, за національністю [[Черкеси|черкес]] у п'ятому поколінні. Писати почав 1956 року.

У 1954 році закінчив середню школу № 213 (тоді вона розташовувалася на набережній Фонтанки) — першу в Ленінграді школу з викладанням ряду предметів англійською мовою. У 1957 році вступив у Ленінградський гірничий інститут, де брав участь у роботі літоб'єднання під керівництвом Гліба Семенова. У 1957—1958 служив у будбаті на Півночі. У 1958 р. відновився в інституті, закінчив геологорозвідувальний факультет у 1962 році. Писав вірші, наслідуючи Віктору Голявкину почав писати короткі абсурдистські розповіді, вперше опубліковані в 1990-х рр. Часто в інтерв'ю називав себе непрофесійним письменником.

З 1960 по 1978 вийшло друком близько десяти книг прози. З 1965 року член Союзу письменників. У 1978 році в США опублікований роман «Пушкінський дім». У 1979 році він — один із творців нецензурованого [[альманах]]у «Метрополь». Його перестали друкувати до 1986 р.

Перебудова відкрила нові можливості. Закордон, лекції, симпозіуми, громадська, в тому числі правозахисна діяльність. У 1988 році брав участь у створенні російського Пен-клубу, з 1991 року — його президент. У 1991 році був одним із творців неформального об'єднання «БаГаЖъ» (Бітов, [[Ахмадуліна Белла Ахатівна|Ахмадуліна]], [[Габріадзе Резо Леванович|Габріадзе]], [[Юз Алешковський|Алешковський]], [[Жванецький Михайло Михайлович|Жванецький]]).

== Громадянська позиція ==
В березні 2014 року [[Реакція російської інтелігенції на події в Криму (2014)|підписав листа «Ми з Вами!»]] [[КіноСоюз]]у на підтримку України<ref>{{cite web|url=http://kinosoyuz.com/news/?pub=2285|title=Мы с вами!|publisher=kinosoyuz.com|date=2014-03-08|accessdate=12 серпня 2015|archive-date=21 травня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170521022111/http://kinosoyuz.com/news/?pub=2285}}</ref>.

== Смерть ==
Андрій Бітов помер 3 грудня 2018 року у реанімації московської клінічної лікарні імені Баумана. Причиною смерті стали проблеми з серцем<ref>{{Cite web |url=https://narodna-pravda.ua/2018/12/03/pomer-rosijskyj-pysmennyk-andrij-bitov/ |title=Помер російський письменник Андрій Бітов |accessdate=4 грудня 2018 |archive-date=25 лютого 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220225001710/https://narodna-pravda.ua/2018/12/03/pomer-rosijskyj-pysmennyk-andrij-bitov/ }}</ref>.

== Бібліографія ==
* 1960 — три оповідання в альманасі «Молодий Ленінград»
* 1963 — «Велика куля»
* 1965 — «Таке довге дитинство»
* 1967 — «Дачна місцевість»
* 1967—1969 — «Уроки Вірменії»
* 1968 — «Аптекарський острів», «Подорож до друга дитинства»
* 1972 — «Спосіб життя»
* 1976 — «Сім подорожей», «Дні людини»
* 1978 — «Пушкінський дім»
* 1980 — «Недільний день»
* 1985 — «Грузинський альбом»
* 1986 — «Статті з роману», «Книга подорожей»
* 1988 — «Людина в пейзажі», «Остання повість»
* 1989 — «Повісті та оповідання», «Пушкінський дім»
* 1990 — «Відлітаючий Монахов»
* 1991 — «Ми прокинулися в незнайомій країні», «Життя у вітряну погоду», С/С в трьох томах
* 1993 — «Очікування мавп», «Віднімання зайця»
* 1995 — «Оприлюднені»
* 1996 — «Перша книга автора», «Імперія в чотирьох вимірах»
* 1997 — «Новий Гулівер», «Після дощу», «Записки новачка»
* 1998 — «Обґрунтована ревність», «Неминучість ненаписаного», «Дерево»
* 1999 — «Похорон Доктора»
* 2008 — «Викладач симетрії»

== Кіносценарії ==
* 1966 — «[[Маленький утікач]]»
* 1974 — «[[Закриття сезону]]»
* 1977 — «[[У четвер і більше ніколи]]»
* 1981 — «[[Три дні і два роки]]»
* 2008 — «[[Льолик і Барбарики]]»

== Актор ==

* 1986 — «[[Чужа біла і рябий]]» — Петро Петрович Старцев, композитор

== Нагороди ==
* 1984 — [[Орден «Знак Пошани»]]
* 1989 — Пушкінська премія фонду А. Тепфера (Німеччина)
* 1990 — Премія за найкращу іноземну книгу року (Франція), за роман «Пушкінський дім» і премія Андрія Білого (Санкт-Петербург)
* 1992 — [[Державна премія Росії]] за роман «Відлітаючий Монахов»
* 1993 — [[Орден «За заслуги в мистецтві і літературі»]] (Франція)
* 1997 — Державна премія Російської Федерації і премія «Північна Пальміра» за роман «Оприлюднені»
* 1999 — [[Царскосельска мистецька премія]]
* [[Медаль Мовсеса Хоренаці]] (Вірменія)
* Лауреат премій журналів «Дружба народів», «Новий світ», «Іноземна література», «Зірка», «Вогник» та ін.
* З 1997 року — Почесний доктор[[Єреванський державний університет|Єреванського державного університету]] і [[Почесні громадяни Єревана|Почесний громадянин Єревана]].
* Почесний член Російської академії мистецтв

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://Битов,%20Андрей%20Георгиевич Битов, Андрей Георгиевич]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://Битов,%20Андрей%20Георгиевич Битов, Андрей Георгиевич]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://www.hrono.ru/biograf/bio_b/bitov.php «Хронос»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181205003420/http://www.hrono.ru/biograf/bio_b/bitov.php |date=5 грудня 2018 }}
* [http://archive.svoboda.org Архивы радио «Свобода»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220529192645/https://archive.svoboda.org/ |date=29 травня 2022 }}
* [http://litradio.ru/author/162.htm Аудио и фото на сайте Литературного Радио] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181204005947/http://litradio.ru/author/162.htm |date=4 грудня 2018 }}
* [http://grani-tv.ru/entries/164/ Андрей Битов на сайте «Грани-ТВ»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181119174543/http://grani-tv.ru/entries/164/ |date=19 листопада 2018 }}
* [https://web.archive.org/web/20160312031540/http://www.podst.ru/?area=posts&id=44 Андрей Битов читает своё стихотворение «Сретенье» 27 января 2007 год]
* [https://web.archive.org/web/20160304190504/http://www.podst.ru/?area=posts&id=372 Андрей Битов читает своё стихотворение «Пасха» 27 января 2007 год]
* [http://«Портрет%20неизвестнЫй»%20рассказ%20о%20поиске%20картины%20для%20обложки%20новой%20книги%20А.Битова%202008%20год «Портрет неизвестнЫй» рассказ о поиске картины для обложки новой книги А.Битова 2008 год]
* [http://www.russia-ic.com/people/culture_art/b/99/ The Baggage of Writer Andrei Bitov] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181204005742/http://www.russia-ic.com/people/culture_art/b/99/ |date=4 грудня 2018 }}
* [https://web.archive.org/web/20061207001245/http://www.biograph.comstar.ru/bank/bitov.htm Biography]

{{^}}{{бібліоінформація}}
{{Велика книга}}
{{портали|Біографії|Література|Росія}}

[[Категорія:Російські письменники]]
[[Категорія:Уродженці Санкт-Петербурга]]
[[Категорія:Шістдесятники]]
[[Категорія:Підписанти проти військової інтервенції Росії в Україну]]
[[Категорія:Почесні громадяни Єревана]]
[[Категорія:Нагороджені медаллю Мовсеса Хоренаці]]
[[Категорія:Діячі російської культури, що підтримали Україну]]

title: Андрей Георгиевич Битов

Народився: 27 травня 1937 · Ленінград

Помер: 3 грудня 2018 (81 рік) · Москва · ·інфаркт міокарда

Поховання: Шуваловський цвинтарd

Країна: СРСР · Росія

Національність: черкес

Діяльність: письменник

Галузь: літературна діяльністьd, проза і есей

Alma mater: Вищі курси сценаристів і режисерівd і Санкт-Петербурзький державний гірничий університет (1962)

Знання мов: російська

Заклад: Літературний інститут імені Горького

Членство: Russian PEN Centerd

Напрямок: постмодернізм

Брати, сестри: Oleg Bitovd

У шлюбі з: Inga Petkevichd

Нагороди: Премія О. С. Пушкінаd (1990) Премія Андрія Бєлогоd prix du meilleur livre étrangerd (1989) Palmyra Northd (1996) prix Bounined (2005)


text:
# Nero Burning ROM
Nero Burning ROM — багатофункціональний пакет комп'ютерних програм для запису і створення образів CD та DVD дисків, що містить також утиліту резервного копіювання, редактор звукових файлів і програми для створення і друку обкладинок для CD і DVD. Починаючи з версії 6.6.0.13 Nero Burning ROM може також записувати диски форматів LightScribe та Blu-ray. Працює під операційною системою Windows, також існує версія для Linux.

## Склад пакету
- Nero StartSmart — програма-меню для запуску перелічених нижче застосунків
- Nero Burning Rom — застосунок для запису і створення образів CD та DVD.
- Nero Express — Nero Burning Rom із спрощеним інтерфейсом користувача.
- Nero BackItUp — утиліта для резервного копіювання даних.
- Nero Cover Designer — редактор обкладинок для CD і DVD.
- Nero Wave Editor — редактор звукових файлів.
- Nero SoundTrax — програма для створення власних аудіо-дисків.
- Nero ImageDrive — застосунок для роботи з віртуальними компакт-дисками.

### Додаткові утиліти
- Nero CD-DVD Speed — тестування CD або DVD приводу.
- Nero DriveSpeed — утиліта для регулювання швидкості обертів CD чи DVD приводу.
- Nero InfoTool — додаток для видачі детальної інформації про можливості CD чи DVD приводу, крім цього видає інформацію про систему.

## Назва програми
Програма отримала свою назву на честь імператора Нерона (англ. Nero), який згідно з легендою спалив Рим, через гру слів у назві програми. Nero Burning ROM може перекладатись, як «Нерон спалює Рим» або «Nero пропалює ROM (постійний запам'ятовуючий пристрій)».

## Версії
| Версія     | Дата релізу     | Назва     |
| ---------- | --------------- | --------- |
| 1.0        | 1997            | Nero 1    |
| 2.0.0.0    | 1997            | Nero 2    |
| 2.0.1.5    | 1997            | Nero 2    |
| 3.0.0.0    | 1997            | Nero 3    |
| 3.0.7.1    | 1998            | Nero 3    |
| 4.0.7.2    | 1999            | Nero 4    |
| 4.0.3.0    | 1999            | Nero 4    |
| 4.0.9.1    | 20 марта 2000   | Nero 4    |
| 5.0.0.3    | 2000            | Nero 5    |
| 5.5        | 30 квітня 2001  | Nero 5    |
| 5.5.4.0    | 25 липня 2001   | Nero 5    |
| 5.5.9.0    | 4 липня 2002    | Nero 5    |
| 5.5.10.56  | 2 березня 2004  | Nero 5    |
| 6.0.0.9    | 25 липня 2003   | Nero 6    |
| 6.3.1.25   | 18 червня 2004  | Nero 6    |
| 6.6.0.8    | 17 лютого 2005  | Nero 6    |
| 6.6.1.15c  | 31 липня 2007   | Nero 6    |
| 7.0.1.2    | 31 жовтня 2005  | Nero 7    |
| 7.2.7.0    | 28 серпня 2006  | Nero 7    |
| 7.5.1.1    | 18 вересня 2006 | Nero 7    |
| 7.5.7.0    | 16 жовтня 2006  | Nero 7    |
| 7.7.5.1    | 18 січня 2007   | Nero 7    |
| 7.8.5.0    | 20 березня 2007 | Nero 7    |
| 7.10.1.1   | 4 липня 2007    | Nero 7    |
| 7.11.10.0b | 21 січня 2010   | Nero 7    |
| 7.11.10.0c | 11 березня 2010 | Nero 7    |
| 8.1.1.0    | 1 жовтня 2007   | Nero 8    |
| 8.2.8.0    | 19 грудня 2007  | Nero 8    |
| 8.3.2.1    | 12 березня 2008 | Nero 8    |
| 8.3.6.0    | 14 липня 2008   | Nero 8    |
| 8.3.13.0   | 17 грудня 2008  | Nero 8    |
| 8.3.13.0a  | 11 січня 2010   | Nero 8    |
| 8.3.20.0   | 15 березня 2010 | Nero 8    |
| 9.0.9.4b   | 29 вересня 2008 | Nero 9    |
| 9.0.9.4c   | 16 жовтня 2008  | Nero 9    |
| 9.2.6.0    | 17 грудня 2008  | Nero 9    |
| 9.4.3.12   | 2 липня 2009    | Nero 9    |
| 9.4.3.12b  | 29 червня 2009  | Nero 9    |
| 9.4.3.12d  | 28 серпня 2009  | Nero 9    |
| 9.4.26.0   | 9 жовтня 2009   | Nero 9    |
| 9.4.26.0b  | 24 березня 2010 | Nero 9    |
| 9.4.44.0b  | 3 березня 2011  | Nero 9    |
| 10.0.13100 | 12 квітня 2010  | Nero 10   |
| 10.6.11300 | 2010            | Nero 10   |
| 11.0       | 2011            | Nero 11   |
| 12.0       | 2012            | Nero 12   |
| 15.0       | 2013            | Nero 2013 |
| 16.0       | 2014            | Nero 2014 |
| 17.0       | 2015            | Nero 2015 |
| 18.0       | 2016            | Nero 2016 |
| 19.0       | 2017            | Nero 2017 |
| 20.0       | 2018            | Nero 2018 |
| 21.0       | 2019            | Nero 2019 |
| 22.0       | 2020            | Nero 2020 |

title: Nero Burning ROM

wikitext:
{{Картка програми
|назва           = Nero Burning ROM
|логотип         =
|розмір логотипа =
|тип             = Пакет програм для запису та роботи з CD і DVD
|автор           = [[Nero AG]]
|перший випуск      = 1997 року
|стабільна версія   =
|операційна система = [[Microsoft Windows]]
|ліцензія           = [[умовно-безкоштовне програмне забезпечення]]
|сайт               = https://www.nero.com
}}

'''Nero Burning ROM''' — багатофункціональний пакет комп'ютерних програм для запису і створення [[ISO-образ|образів]] [[CD]] та [[DVD]] дисків, що містить також [[Утиліта|утиліту]] [[Резервне копіювання|резервного копіювання]], редактор [[звук]]ових [[файл]]ів і програми для створення і друку обкладинок для CD і DVD. Починаючи з версії 6.6.0.13 ''Nero Burning ROM'' може також записувати диски [[формат]]ів [[LightScribe]] та [[Blu-ray]]. Працює під [[Операційна система|операційною системою]] [[Windows]], також існує версія для [[Linux]].

== Склад пакету ==
* '''Nero StartSmart''' — програма-меню для запуску перелічених нижче [[застосунок|застосунків]]
* '''Nero Burning Rom''' — [[застосунок]] для запису і створення образів CD та DVD.
* '''Nero Express''' — ''Nero Burning Rom'' із спрощеним [[інтерфейс]]ом користувача.
* '''Nero BackItUp''' — утиліта для резервного копіювання даних.
* '''Nero Cover Designer''' — [[редактор]] обкладинок для CD і DVD.
* '''Nero Wave Editor''' — редактор звукових файлів.
* '''Nero SoundTrax''' — програма для створення власних аудіо-дисків.
* '''Nero ImageDrive''' — застосунок для роботи з віртуальними компакт-дисками.

=== Додаткові утиліти ===
* '''Nero CD-DVD Speed''' — тестування CD або DVD приводу.
* '''Nero DriveSpeed''' — утиліта для регулювання швидкості обертів CD чи DVD приводу.
* '''Nero InfoTool''' — додаток для видачі детальної інформації про можливості CD чи DVD приводу, крім цього видає інформацію про систему.

== Назва програми ==
Програма отримала свою назву на честь імператора [[Нерон]]а ({{lang-en|Nero}}), який згідно з легендою спалив [[Рим]], через гру слів у назві програми. ''Nero Burning ROM'' може перекладатись, як «Нерон спалює Рим» або «Nero ''пропалює'' [[ROM]] (постійний запам'ятовуючий пристрій)».

== Версії ==
{| class="wikitable"
!Версія
!Дата релізу
!Назва
|-
! style="background-color:#FA8072;"|1.0
|1997
|Nero 1
|-
! style="background-color:#FA8072;"|2.0.0.0
|1997
| rowspan="2" |Nero 2
|-
! style="background-color:#FA8072;"|2.0.1.5
|1997
|-
! style="background-color:#FA8072;"|3.0.0.0
|1997
| rowspan="2" |Nero 3
|-
! style="background-color:#FA8072;"|3.0.7.1
|1998
|-
! style="background-color:#FA8072;"|4.0.7.2
|1999
| rowspan="3" |Nero 4
|-
! style="background-color:#FA8072;"|4.0.3.0
|1999
|-
! style="background-color:#FA8072;"|4.0.9.1
|20 марта 2000
|-
! style="background-color:#FA8072;"|5.0.0.3
|2000
| rowspan="5" |Nero 5
|-
! style="background-color:#FA8072;"|5.5
|30 квітня 2001
|-
! style="background-color:#FA8072;"|5.5.4.0
|25 липня 2001
|-
! style="background-color:#FA8072;"|5.5.9.0
|4 липня 2002
|-
! style="background-color:#FA8072;"|5.5.10.56
|2 березня 2004
|-
! style="background-color:#FA8072;"|6.0.0.9
|25 липня 2003
| rowspan="4" |Nero 6
|-
! style="background-color:#FA8072;"|6.3.1.25
|18 червня 2004
|-
! style="background-color:#FA8072;"|6.6.0.8
|17 лютого 2005
|-
! style="background-color:#FA8072;"|6.6.1.15c
|31 липня 2007
|-
! style="background-color:#FA8072;"|7.0.1.2
|31 жовтня 2005
| rowspan="9" |Nero 7
|-
! style="background-color:#FA8072;"|7.2.7.0
|28 серпня 2006
|-
! style="background-color:#FA8072;"|7.5.1.1
|18 вересня 2006
|-
! style="background-color:#FA8072;"|7.5.7.0
|16 жовтня 2006
|-
! style="background-color:#FA8072;"|7.7.5.1
|18 січня 2007
|-
! style="background-color:#FA8072;"|7.8.5.0
|20 березня 2007
|-
! style="background-color:#FA8072;"|7.10.1.1
|4 липня 2007
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|7.11.10.0b
|21 січня 2010
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|7.11.10.0c
|11 березня 2010
|-
! style="background-color:#FA8072;"|8.1.1.0
|1 жовтня 2007
| rowspan="7" |Nero 8
|-
! style="background-color:#FA8072;"|8.2.8.0
|19 грудня 2007
|-
! style="background-color:#FA8072;"|8.3.2.1
|12 березня 2008
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|8.3.6.0
|14 липня 2008
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|8.3.13.0
|17 грудня 2008
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|8.3.13.0a
|11 січня 2010
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|8.3.20.0
|15 березня 2010
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|9.0.9.4b
|29 вересня 2008
| rowspan="9" |Nero 9
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|9.0.9.4c
|16 жовтня 2008
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|9.2.6.0
|17 грудня 2008
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|9.4.3.12
|2 липня 2009
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|9.4.3.12b
|29 червня 2009
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|9.4.3.12d
|28 серпня 2009
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|9.4.26.0
|9 жовтня 2009
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|9.4.26.0b
|24 березня 2010
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|9.4.44.0b
|3 березня 2011
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|10.0.13100
|12 квітня 2010
| rowspan="2" |Nero 10
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|10.6.11300
|2010
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|11.0
|2011
|Nero 11
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|12.0
|2012
|Nero 12
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|15.0
|2013
|Nero 2013
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|16.0
|2014
|Nero 2014
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|17.0
|2015
|Nero 2015
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|18.0
|2016
|Nero 2016
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|19.0
|2017
|Nero 2017
|-
! style="background-color:#F0E68C;"|20.0
|2018
|Nero 2018
|-
! style="background-color:#A0E75A;"|21.0
|2019
|Nero 2019
|-
! style="background-color:#A0E75A;"|22.0
|2020
|Nero 2020
|}
== Див. також ==
* [[CD]]
* [[DVD]]
* [[Alcohol 120%]]
* [[DAEMON Tools]]
* [[CloneCD]]

== Посилання ==
* [http://www.nero.com/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081203145905/http://www.nero.com./ |date=3 грудня 2008 }}

{{Програмне забезпечення для роботи з файловими системами оптичних дисків}}

[[Категорія:Програми для запису оптичних дисків]]

title: Nero Burning ROM

Автор: Nero AG

Розробник: Nero Incd

Перший випуск: 1997 року

Операційна система: Microsoft Windows


text:
# Корінні народи в Болівії
Корінні жителі Болівії або корінні болівійці — це болівійці, які мають корінне походження. За прогнозами Національного інституту статистики (INE) на 2017 рік  корінне населення країни становило  48%.  Аймара та кечуа є найбільшими етнічними групами. З 36 визнаних народів країни переважно розмовляють мовами кечуа (49,5%) і аймара (40,6%). Корінні народи ідентифікують себе у 16 національностей. Частина населення  (68%) є метисами та мають змішане походження.
Територія Болівії розташована в Андах, сухій саванні Гран-Чако та тропічному лісі Амазонки.

## Землі
На сьогоднішній день корінні народи консолідували 23 мільйони гектарів у колективну власність під назвою «Землі корінних громади»  (ісп. Tierras Comunitarias de Origen (TCO)), що становить 21% від загальної площі країни.Землі, якими спільно володіють корінні болівійці включають такі громади, як національний парк Каа-Ія-дель-Гран-Чако та природна територія комплексного управління, національний парк Ісіборо-Секюре та територія корінного населення, біосферний заповідник Пілон-Лахас і комунальні землі та  Землі рідної громади річки Юкі-Ічіло.

## Правове підґрунтя
У 1991 році уряд Болівії підписав Конвенцію 1989 року про корінні та племінні народи, основну обов’язкову міжнародну конвенцію про захист прав корінних народів. У 1993 році Закон про конституційну реформу визнав права корінних народів. 7 листопада 2007 року уряд прийняв Закон № 3760, який схвалив Декларацію ООН про права корінних народів.

## Соціальні протести та політична активність

### Революція: 1952 рік
Історично корінне населення Болівії протягом багатьох років страждало від маргіналізації та відсутності представництва. Однак саме в останні десятиліття XX століття відбувся сплеск політичної та соціальної активності в корінних громадах. Повстання в квітні 1952 року  привело до повалення диктаторського режиму Це звільнило болівійців і дала корінним народам громадянство, але все ще не дало політичного представництва корінним громадам. Саме в 1960-х і 1970-х роках соціальні рухи, такі як рух катаристів, почали включати проблеми корінного населення. Рух катаристів, що складається з громад аймара, Ла-Пасу та Альтіплано, намагався мобілізувати громаду корінного населення та підтримувати політичну ідентичність корінного населення через напрям політики та життя. Хоча рух катаристів не зміг створити національну політичну партію, рух вплинув на багато селянських спілок, таких як Унітарна синдиальна конфедерація селянських робітників Болівії. Катаристський рух 1970-х і 80-х років згас до кінця десятиліття, однак багато тих самих проблем і питань виникли знову в 1990-х.

### Громадський рух: 1990-2000-ті роки
У 1990-х роках спостерігався великий сплеск політичної мобілізації для корінних громад. Президент Санчес де Лосада провів такі реформи, як Закон про конституційну реформу 1993 року, що визначив права корінного населення в болівійській культурі та суспільстві. Однак багато з цих реформ були невдалими, оскільки уряд продовжував ухвалювати деструктивні екологічні та анти тубільні правила та норми. У 1994 році Закон про участь народу децентралізував політичні структури, надавши муніципальним і місцевим органам влади більше політичної автономії. Через два роки Закон про вибори 1996 року значно розширив політичні права корінного населення, оскільки національний конгрес перейшов на гібридну пропорційну систему, збільшивши кількість представників корінного населення.
Екологічна несправедливість стала суперечливою проблемою, оскільки багато корінних громад протестували проти підтримуваної урядом приватизації та викорінення природних ресурсів і ландшафтів. Виробництво листя коки є важливим сектором болівійської економіки та культури, особливо для фермерів та корінних народів. Викорінення виробництва коки, підтримане США та їхньою війною з наркотиками та болівійським урядом, викликало сильні протести корінного населення. Один із головних лідерів руху виробників коки Ево Моралес став гучним противником спроб держави знищити вирощування коки. Напруженість через виробництво листя коки почалася в регіоні Чапаре в 2000 році й перейшла до протестів. У цей час протестувальники організовували блокування доріг і зупинки транспорту на знак протесту проти низьких цін. Виробники листя коки продовжували чинити опір урядовій політиці щодо подальшої девальвації песо та захопили контроль над  Єдиною конфедерацією профспілок селянських трудящих Болівії.  Під керівництвом Ево Моралеса виробники коки змогли сформувати коаліції з іншими соціальними групами та зрештою створити політичну партію «Рух до соціалізму» (MAS).
Так само «Водна війна» 2000 року в місті Кочабамба, привернула увагу до цих протестів. Протести  почалися  через те, що  приватна компанія Bechtel почала підвищувати тарифи на воду після того, як уряд уклав контракт на приватизацію системи водопостачання Кочабамби.  Коли жителі Кочабамби зрозуміли, що вони не можуть дозволити собі платити визначену ціну за цей ресурс, вони почали протестувати. До них приєдналися міські робітники,  селяни та студенти.  Масові протести призвели до введення надзвичайного стану, оскільки сутички з поліцією та протестувальниками стали більш жорстокими. Протести були в основному успішними і призвели до скасування приватизації.
Крім того, у 2003 році, коли залежність економіки Болівії від природних ресурсів зростала, корінне населення Болівії чинило опір у формі «газових війн». Цей конфлікт, кульмінацією якого стали Водні війни, об’єднав фермерів коки, профспілки та громадян, щоб протестувати проти продажу запасів газу Болівії Сполученим Штатам через порти Чилі.  Корінні народи брали участь разом із шахтарями, вчителями та простими громадянами, блокуючи дороги та перешкоджаючи руху. Політика протестів за соціальні та економічні реформи була послідовним методом мобілізації та залучення корінного населення до політичного процесу. Вони досягли успішних результатів і створили платформу для прав корінного населення. Ці рухи протесту незабаром зробили шлях до правових і політичних змін і представництва.

### Марш корінних народів у 2011 році
З 15 серпня 2011 року Субцентр безпечної території та національного парку корінних народів Ісіборо (TIPNIS), Конфедерація корінних народів Болівії (CIDOB) і високогірна конфедерація корінних народів CONAMAQ — за підтримки інших корінних і екологічних груп — організували марш від Тринідаду  до фактичної столиці Ла-Пас, виступаючи проти проекту уряду побудувати 306 км шосе через національний парк на території корінного населення Уряд Ево Моралеса жорстоко придушив великий марш корінного населення проти будівництва дороги. Це призвело до «різанини в Чапаріні». 25 вересня 2011 року національна поліція жорстоко придушила протести маршу корінних народів. Щонайменше 70 протестувальників були поранені під час інтервенції, а четверо високопоставлених урядовців подали у відставку. Цей епізод ознаменував розрив у стосунках між президентом Ево Моралесом і рухом корінного населення.

## Ево Моралес і багатонаціональна держава
Одним із найбільших успіхів для корінної громади Болівії стало обрання Ево Моралеса, колишнього лідера руху виробників коки і першого президента Болівії, представника корінного населення країни. Президент Ево Моралес спробував створити багатонаціональну та постколоніальну державу, щоб розширити колективні права корінного населення. Конституція 2009 року визнала присутність різних громад, які проживають у Болівії, і надала корінним народам право на самоврядування та автономію на територіях своїх предків. Розширюючи Конституцію, Рамковий закон про автономії та децентралізацію 2010 року окреслив правові норми та процедури, яких мають дотримуватися громади корінного населення, щоб отримати автономію. Завдяки цим зусиллям децентралізації Болівія стала першою багатонаціональною державою в Південній Америці. Проте багато корінних громад стверджують, що процес отримання автономії є неефективним і тривалим.  Тим не менш, додавання субавтономій в уряд Болівії зробило крок вперед до включення корінних громад у політичний процес держави.

## Досягнення
У 2015 році болівійці знову увійшли в історію, коли обирали голову Верховного суду. Верховний суд Болівії складається з дев'яти членів і дев'яти альтернативних суддів, кожен з яких представляє дев'ять департаментів Болівії. Судді обираються на всенародних позапартійних виборах строком на шість років. Вперше було вибрано головою  Верховного суду представника корінного населення. Юристка Крістіна Мамані виграла вибори з найбільшою кількістю голосів. Вона народилась у громаді аймара з болівійських нагір’їв.

## Групи

### Доколумбові культури
- Тіуанако, 300–1000 роки нашої ери
- Культура Мольо, 1000–1500 роки нашої ери
- Лупака
- Народ Чарка
- Народ Паягуа
- Уру-Мурато

### Сучасні групи
- Араона
- Аймара, Анди
- Айорео, Гран-Чако
- Бауре, департамент Бені
- Бороро, департамент Санта-Крус
- Каллавая, Анди
- Канічана, низовини
- Кавіньос, північна Болівія
- Каюбаба, департамент Бені
- Чакобо, північно-західний департамент Бені
- Чане, департамент Санта-Крус
- Чіпайя, департамент Оруро
- Чикітано, департамент Санта-Крус
- Есе Еджа, північний захід Болівії
- Гуарані,
- Гуарайо
- Гуато
- Ігнасіано, Бені
- Ітене, Бені
- Ітонама
- Кулла
- Леко, східне озеро Тітікака
- Мачінере, департамент Pando
- Мовіма, Бені
- Моксос, Бені
- Нівакле,   Гран Чако
- Пакауара, Бені
- Паунака, Суфло де Суарес
- Паузерна (Guarayu-Ta, Paucerne, Pauserna-Guarasugwé), Бені
- Кечуа, Болівія
- Рейесано, Бені
- Саравека, Санта-Крус
- Сінабо
- Сіріоно, Бені та Санта-Крус
- Такана, департамент Ла-Пас
- Тапієте, департамент Таріха
- Тоба (Ком), департамент Таріджа
- Торомона, департамент Ла-Пас
- Цімане, Бені
- Уру, департамент Оруро
- Вічі, департамент Таріха
- Ямінава, Департамент Пандо
- Юкі
- Юракаре, Бені та Кочабамба[19]

title: Корінні народи в Болівії

wikitext:
{{Етнічна група|
| назва = Корінні болівійці
| зображення = [[File:Aymara ceremony copacabana 1.jpg|150px]]
| підпис = [[Аймара|Аймарська]] церемонія з [[віфала]] в [[Копакабана]], біля [[Тітікака|озера Тітікака]] в Болівії, 2010
| кількість =
| розселення = {{flag|Bolivia}} {{circa}} 2,261,269
 48% від загального населення
| мова = [[Аймара|мова аймара]], [[Гуарані (мова)|мова гуарані]], [[Кечуа (мова)|мова кечуа]], [[іспанська мова|іспанська]] та інші [[Індіанські мови|мови корінних народів Америки]]
| релігія = [[Католицька церква|Католицька]], [[Євангелизм]], Іррелігійність, Місцеві релігії
| родичі = [[Аймара]], [[Гуарані]], [[Кечуа (народ)|Кечуа]], метиси
}}
'''Корінні жителі Болівії''' або '''корінні болівійці''' — це [[болівійці]], які мають [[Корінні народи|корінне]] походження. За прогнозами Національного інституту статистики (INE) на 2017 рік  корінне населення країни становило  48%.  [[Аймара]] та [[Кечуа (народ)|кечуа]] є найбільшими етнічними групами. З 36 визнаних народів країни переважно розмовляють [[Мови Болівії|мовами]] кечуа (49,5%) і аймара (40,6%). Корінні народи ідентифікують себе у 16 [[Національність|національностей]].<ref>{{Cite web|title=El Mundo Indígena 2020: Bolivia - IWGIA - International Work Group for Indigenous Affairs|url=https://www.iwgia.org/es/bolivia/3736-mi-2020-bolivia.html|website=www.iwgia.org|accessdate=2023-01-10}}</ref> Частина населення  (68%) є [[Метиси|метисами]] та мають змішане походження.

Територія Болівії розташована в [[Анди|Андах]], сухій саванні [[Гран-Чако]] та [[Амазонський дощовий ліс|тропічному лісі Амазонки]].

== Землі ==
[[Файл:Pueblos originarios de Bolivia.png|міні|Карта корінних народів Болівії]]
На сьогоднішній день корінні народи консолідували 23 мільйони гектарів у колективну власність під назвою «Землі корінних громади»  ({{langx|es|Tierras Comunitarias de Origen}} (TCO)), що становить 21% від загальної площі країни.Землі, якими спільно володіють корінні болівійці включають такі громади, як [[національний парк Каа-Ія-дель-Гран-Чако та природна територія комплексного управління]], [[національний парк Ісіборо-Секюре та територія корінного населення]], [[біосферний заповідник Пілон-Лахас]] і комунальні землі та  [[Землі рідної громади річки Юкі-Ічіло]].<ref name="iwgia"/>

== Правове підґрунтя ==
[[Файл:Zonnepoort tiwanaku.jpg|міні| [[Ворота сонця|Ворота Сонця]] в [[Тіаванако|Тіуанако]]]]
У 1991 році уряд Болівії підписав Конвенцію 1989 року про корінні та племінні народи, основну обов’язкову міжнародну конвенцію про захист [[Права корінних народів|прав корінних народів]]. У 1993 році Закон про конституційну реформу визнав права корінних народів.<ref>{{Cite book
|url=https://web.williams.edu/AnthSoc/native/bolivia.htm
|title=Where the Incas Ruled, Indians Are Hoping for Power
|last=By JUAN FORERO
|year=July 17, 2004
|accessdate=2023-01-10
|archive-date=2023-01-10
|archive-url=https://web.archive.org/web/20230110193341/https://web.williams.edu/AnthSoc/native/bolivia.htm
}}</ref> 7 листопада 2007 року уряд прийняв Закон № 3760, який схвалив [[Декларація прав корінних народів|Декларацію ООН про права корінних народів]].<ref name="iwgia">[http://www.iwgia.org/regions/latin-america/bolivia "Indigenous peoples in Bolivia."]</ref>

== Соціальні протести та політична активність ==

=== Революція: 1952 рік ===
Історично корінне населення Болівії протягом багатьох років страждало від маргіналізації та відсутності представництва. Однак саме в останні десятиліття XX століття відбувся сплеск політичної та соціальної активності в корінних громадах.<ref name=":2" /> Повстання в квітні 1952 року  привело до повалення диктаторського режиму Це звільнило болівійців і дала корінним народам громадянство, але все ще не дало політичного представництва корінним громадам. Саме в 1960-х і 1970-х роках соціальні рухи, такі як рух [[катаристів]], почали включати проблеми корінного населення.<ref name=":2">{{Cite journal|last=Brysk|first=Alison|last2=Bennett|first2=Natasha|date=2012|title=Voice in the Village: Indigenous Peoples Contest Globalization in Bolivia|journal=The Brown Journal of World Affairs|volume=18|issue=2|pages=115–127|jstor=24590867}}</ref> Рух катаристів, що складається з громад аймара, Ла-Пасу та Альтіплано, намагався мобілізувати громаду корінного населення та підтримувати політичну ідентичність корінного населення через напрям політики та життя.<ref name=":4">[https://summit.sfu.ca/_flysystem/fedora/sfu_migrate/5807/etd2540.pdf TOWARDS HEGEMONY:THE RISE OF BOLIVIA'S INDIGENOUS MOVEMENTS Sandra Salt]</ref> Хоча рух катаристів не зміг створити національну політичну партію, рух вплинув на багато селянських спілок, таких як Унітарна синдиальна конфедерація селянських робітників Болівії. Катаристський рух 1970-х і 80-х років згас до кінця десятиліття, однак багато тих самих проблем і питань виникли знову в 1990-х.<ref name=":2" />

=== Громадський рух: 1990-2000-ті роки ===
У 1990-х роках спостерігався великий сплеск політичної мобілізації для корінних громад. Президент Санчес де Лосада провів такі реформи, як Закон про конституційну реформу 1993 року, що визначив права корінного населення в болівійській культурі та суспільстві. Однак багато з цих реформ були невдалими, оскільки уряд продовжував ухвалювати деструктивні екологічні та анти [[Корінні народи|тубільні]] правила та норми.<ref name=":2" /> У 1994 році Закон про участь народу децентралізував політичні структури, надавши муніципальним і місцевим органам влади більше політичної автономії. Через два роки Закон про вибори 1996 року значно розширив політичні права корінного населення, оскільки національний конгрес перейшов на гібридну пропорційну систему, збільшивши кількість представників корінного населення.<ref name=":2" />

Екологічна несправедливість стала суперечливою проблемою, оскільки багато корінних громад протестували проти підтримуваної урядом приватизації та викорінення природних ресурсів і ландшафтів.<ref name=":5">{{Cite journal|last=Healy|first=Kevin|date=1991|title=Political Ascent of Bolivia's Peasant Coca Leaf Producers|journal=Journal of Interamerican Studies and World Affairs|volume=33|issue=1|pages=87–121|doi=10.2307/166043|jstor=166043}}</ref> Виробництво листя коки є важливим сектором болівійської економіки та культури, особливо для фермерів та корінних народів.<ref name=":6" /> Викорінення виробництва коки, підтримане США та їхньою війною з наркотиками та болівійським урядом, викликало сильні протести корінного населення.<ref name=":5" /> Один із головних лідерів руху виробників коки [[Ево Моралес]] став гучним противником спроб держави знищити вирощування коки. Напруженість через виробництво листя коки почалася в регіоні Чапаре в 2000 році й перейшла до протестів. У цей час протестувальники організовували блокування доріг і зупинки транспорту на знак протесту проти низьких цін.<ref>{{Cite journal|last=Schaefer|first=Timo|date=2009|title=Engaging Modernity: The Politicai Making of Indigenous Movements in Bolivia and Ecuador, 1900-2008|url=http://revistas.usal.es/index.php/1130-2887/article/view/alh20146791118|journal=Third World Quarterly|volume=30|issue=2|pages=397–413|doi=10.1080/01436590802681116|jstor=40388122}}</ref> Виробники листя коки продовжували чинити опір урядовій політиці щодо подальшої девальвації песо та захопили контроль над  Єдиною конфедерацією профспілок селянських трудящих Болівії.  Під керівництвом Ево Моралеса виробники коки змогли сформувати коаліції з іншими соціальними групами та зрештою створити політичну партію «<nowiki/>[[Рух до соціалізму|Рух до соціалізму»]] (MAS).<ref name=":6">{{Cite journal|last=Mahler|first=John|date=September 2013|title=The Scale Shift of Cocelero Movements in Peru and Bolivia|url=https://calhoun.nps.edu/bitstream/handle/10945/37665/13Sep_Mahler_John.pdf?sequence=1&isAllowed=y|journal=Calhoun: International Archive of the Naval Postgraduate School}}</ref>

Так само «Водна війна» 2000 року в місті Кочабамба, привернула увагу до цих протестів.<ref name=":7">{{Cite journal|last=Arce|first=Moisés|last2=Rice|first2=Roberta|date=2009|title=Societal Protest in Post-Stabilization Bolivia|url=https://archive.org/details/sim_latin-american-research-review_2009_44_1/page/88|journal=Latin American Research Review|volume=44|issue=1|pages=88–101|doi=10.1353/lar.0.0071|jstor=20488170}}</ref> Протести  почалися  через те, що  приватна компанія [[Bechtel]] почала підвищувати тарифи на воду після того, як уряд уклав контракт на приватизацію системи водопостачання Кочабамби.  Коли жителі Кочабамби зрозуміли, що вони не можуть дозволити собі платити визначену ціну за цей ресурс, вони почали протестувати. До них приєдналися міські робітники,  селяни та студенти.  Масові протести призвели до введення надзвичайного стану, оскільки сутички з поліцією та протестувальниками стали більш жорстокими. Протести були в основному успішними і призвели до скасування приватизації.<ref name=":4" />

Крім того, у 2003 році, коли залежність економіки Болівії від природних ресурсів зростала, корінне населення Болівії чинило опір у формі «газових війн».<ref>{{Cite book
|title=Mobilizing Bolivia's Displaced
|last=Nicole Fabricant
|year=November 2012
|publisher=University of North Carolina Press
|pages=17–44
|chapter=Sediments of History
|isbn=9780807872499
}}</ref> Цей конфлікт, кульмінацією якого стали Водні війни, об’єднав фермерів коки, профспілки та громадян, щоб протестувати проти продажу запасів газу Болівії Сполученим Штатам через порти Чилі.  Корінні народи брали участь разом із шахтарями, вчителями та простими громадянами, блокуючи дороги та перешкоджаючи руху. Політика протестів за соціальні та економічні реформи була послідовним методом мобілізації та залучення корінного населення до політичного процесу.<ref name=":7" /> Вони досягли успішних результатів і створили платформу для прав корінного населення. Ці рухи протесту незабаром зробили шлях до правових і політичних змін і представництва.

=== Марш корінних народів у 2011 році ===
З 15 серпня 2011 року Субцентр безпечної території та національного парку корінних народів Ісіборо (TIPNIS), Конфедерація корінних народів Болівії (CIDOB) і високогірна конфедерація корінних народів CONAMAQ — за підтримки інших корінних і екологічних груп — організували марш від [[Тринідад (Болівія)|Тринідаду]]  до фактичної столиці [[Ла-Пас]], виступаючи проти проекту уряду побудувати 306 км шосе через національний парк на території корінного населення<ref>{{Cite news|date=1 жовтня 2011|title=Bolivia Amazon protesters resume Tipnis road march|work=BBC|url=https://www.bbc.com/news/world-latin-america-15138784}}</ref> Уряд Ево Моралеса жорстоко придушив великий марш корінного населення проти будівництва дороги.<ref>{{Cite news|last=Picq|first=Manuela|date=22 грудня 2012|title=The Failure to Consult Triggers Indigenous Creativity|work=Aljazeera|url=https://www.aljazeera.com/opinions/2012/12/22/the-failure-to-consult-triggers-indigenous-creativity/}}</ref> Це призвело до «різанини в Чапаріні». 25 вересня 2011 року національна поліція жорстоко придушила протести маршу корінних народів. Щонайменше 70 протестувальників були поранені під час інтервенції, а четверо високопоставлених урядовців подали у відставку. Цей епізод ознаменував розрив у стосунках між президентом Ево Моралесом і рухом корінного населення.<ref>{{Cite news|last=Achtenburg|first=Emily|date=21 листопада 2013|title=Bolivia: Two Years after Chaparina Still No Answers|work=NACLA|url=https://nacla.org/blog/2013/11/22/bolivia-two-years-after-chaparina-still-no-answers}}</ref>

== Ево Моралес і багатонаціональна держава ==
Одним із найбільших успіхів для корінної громади Болівії стало обрання Ево Моралеса, колишнього лідера руху виробників коки і першого президента Болівії, представника корінного населення країни.<ref name=":1" /> Президент Ево Моралес спробував створити [[Багатонаціональна держава|багатонаціональну]] та постколоніальну державу, щоб розширити колективні права корінного населення.<ref name=":8" /> Конституція 2009 року визнала присутність різних громад, які проживають у Болівії, і надала корінним народам право на самоврядування та автономію на територіях своїх предків.<ref name=":8">{{Cite journal|last=Tockman|first=Jason|last2=Cameron|first2=John|date=2014|title=Indigenous Autonomy and the Contradictions of Plurinationalism in Bolivia|url=https://archive.org/details/sim_latin-american-politics-and-society_fall-2014_56_3/page/46|journal=Latin American Politics and Society|volume=56|issue=3|pages=46–69|doi=10.1111/j.1548-2456.2014.00239.x|jstor=43284913}}</ref> Розширюючи Конституцію, Рамковий закон про автономії та децентралізацію 2010 року окреслив правові норми та процедури, яких мають дотримуватися громади корінного населення, щоб отримати автономію.<ref name=":1">{{Cite journal|last=Tockman|first=Jason|last2=Cameron|first2=John|last3=Plata|first3=Wilfredo|year=2015|title=New Institutions of Indigenous Self-Governance in Bolivia: Between Autonomy and Self-Discipline|journal=Latin American and Caribbean Ethnic Studies|volume=10|pages=37–59|doi=10.1080/17442222.2015.1034442}}</ref> Завдяки цим зусиллям децентралізації Болівія стала першою багатонаціональною державою в Південній Америці.<ref>{{Cite web|url=https://auislandora.wrlc.org/islandora/object/auislandora%3A10477/datastream/PDF/view|title=Rural Indigenous Autonomy: A Case of Decentralization in Bolivia|last=Elliot-Meisel|first=Emily|date=Spring 2014|accessdate=2023-01-09|archive-date=2018-11-09|archive-url=https://web.archive.org/web/20181109112029/https://auislandora.wrlc.org/islandora/object/auislandora%3A10477/datastream/PDF/view}}</ref> Проте багато корінних громад стверджують, що процес отримання автономії є неефективним і тривалим.<ref name=":8" />  Тим не менш, додавання субавтономій в уряд Болівії зробило крок вперед до включення корінних громад у політичний процес держави.<ref name=":1" />

== Досягнення ==
У 2015 році болівійці знову увійшли в історію, коли обирали голову [[Верховний суд|Верховного суду.]] Верховний суд Болівії складається з дев'яти членів і дев'яти альтернативних суддів, кожен з яких представляє дев'ять департаментів Болівії.<ref name="Bolivia - The Judiciary">{{Cite web|url=http://countrystudies.us/bolivia/75.htm|title=Bolivia - The Judiciary|website=countrystudies.us|accessdate=2018-11-17}}</ref> Судді обираються на всенародних позапартійних виборах строком на шість років.<ref name="Bolivia - The Judiciary" /> Вперше було вибрано головою  Верховного суду представника корінного населення. Юристка Крістіна Мамані виграла вибори з найбільшою кількістю голосів. Вона народилась у громаді аймара з болівійських нагір’їв.<ref name="Bolivia's New Faces of Justice">{{Cite web|url=https://nacla.org/blog/2012/1/13/bolivia%25E2%2580%2599s-new-faces-justice|title=Bolivia's New Faces of Justice|website=NACLA|language=en|accessdate=2018-11-18}}</ref>

== Групи ==

=== Доколумбові культури ===
{{div col|colwidth=30em}}
* [[Тіуанако (культура)|Тіуанако]], 300–1000 роки нашої ери
* [[Мольо (культура)|Культура Мольо]], 1000–1500 роки нашої ери
* Лупака
* Народ Чарка
* Народ Паягуа
* Уру-Мурато
{{Div col end}}
=== Сучасні групи ===
{{div col|colwidth=30em}}
* Араона
* [[Аймара]], [[Анди]]
* [[Айорео (мова)|Айорео]], [[Гран-Чако]]
* [[Бауре]], департамент Бені
* [[Бороро]], департамент Санта-Крус
* Каллавая, [[Анди]]
* Канічана, низовини
* Кавіньос, північна Болівія
* Каюбаба, департамент Бені
* Чакобо, північно-західний департамент Бені
* [[Чане]], департамент Санта-Крус
* Чіпайя, департамент Оруро
* [[Чикітано]], департамент Санта-Крус
* [[Чама|Есе Еджа]], північний захід Болівії
* [[Гуарані (група народів)|Гуарані]],
* Гуарайо
* Гуато
* Ігнасіано, Бені
* Ітене, Бені
* [[Ітонама]]
* Кулла
* Леко, східне озеро Тітікака
* Мачінере, департамент Pando
* Мовіма, Бені
* Моксос, Бені
* Нівакле,   [[Гран-Чако|Гран Чако]]
* Пакауара, Бені
* Паунака, Суфло де Суарес
* Паузерна (Guarayu-Ta, Paucerne, Pauserna-Guarasugwé), Бені
* [[Кечуа (народ)|Кечуа]], Болівія
* Рейесано, Бені
* Саравека, Санта-Крус
* Сінабо
* Сіріоно, Бені та Санта-Крус
* Такана, департамент Ла-Пас
* Тапієте, департамент Таріха
* Тоба (Ком), департамент Таріджа
* Торомона, департамент Ла-Пас
* [[Цімане]], Бені
* [[Уру (народ)|Уру]], департамент Оруро
* Вічі, департамент Таріха
* Ямінава, Департамент Пандо
* Юкі
* Юракаре, Бені та Кочабамба<ref>{{Cite web|title=Bolivia|url=https://www.ethnologue.com/country/BO|website=Ethnologue|accessdate=2023-01-09|language=en}}</ref>
{{Div col end}}

== Див. також ==
{{Портал|Болівія}}
* [[Доколоніальна історія Болівії]]

== Примітки ==
<references group="" responsive="0"></references>

== Бібліографія ==
* ''Ideología mesiánica del mundo andino'', Juan M. Ossio Acuña, Edición de Ignacio Prado Pastor

[[Категорія:Народи Болівії]]
[[Категорія:Індіанці Південної Америки]]
[[Категорія:Індіанці Болівії]]

title: Корінні болівійці

Ареал: прибл. 2,261,269 · 48% від загального населення

Близькі до: Аймара, Гуарані, Кечуа, метиси

Мова: мова аймара, мова гуарані, мова кечуа, іспанська та інші мови корінних народів Америки

Релігія: Католицька, Євангелизм, Іррелігійність, Місцеві релігії


text:
# Еґоморф
Еґоморф (Aegomorphus Dejean, 1821 = Acanthoderes Audinet-Serville, 1835) — рід жуків з родини вусачів.

## Види
- Еґоморф рогатий (Aegomorphus clavipes Schrank, 1781)
- Еґоморф скромний (Aegomorphus modesta (Gyllenhal, 1817))
- Еґоморф Моріса (Aegomorphus morrisii Uhler, 1855)
- Еґоморф півострівний (Aegomorphus peninsularis Horn, 1880)
- Еґоморф білуватий (Aegomorphus albosignus Chemsak & Noguera, 1993)
- Еґоморф аризонський (Aegomorphus arizonicus Linsley & Chemsak, 1984)
- Еґоморф хамелієвий (Aegomorphus chamelae Chemsak & Giesbert, 1986)
- Еґоморф Крупера (Aegomorphus krueperi Kraatz, 1859)
- Еґоморф плоскуватий (Aegomorphus planiusculus Holzschuh, 1998)

title: Еґоморф

wikitext:
{{без джерел|дата=січень 2021}}
{{Taxobox
| name = Еґоморф
| fossil_range =
| image = Aegomorphus clavipes up.jpg
| image_width = 250px
| image_caption = [[Еґоморф рогатий]]<br /> ([[Aegomorphus clavipes]] [[Schrank]], [[1781]])
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| subregnum = [[Справжні багатоклітинні (підцарство)|Справжні багатоклітинні тварини]] (Eumetazoa)
| phylum = [[Членистоногі]] (Arthropoda)
| classis = [[Комахи]] (Insecta)
| subclassis = [[Крилаті комахи]] (Pterygota)
| infraclassis = [[Новокрилі]] (Neoptera)
| superordo = [[Голометабола]] (Holometabola)
| ordo = [[Твердокрилі]] (Coleoptera)
| subordo = [[Всеїдні жуки]] (Polyphaga)
| infraordo = [[Кукуїформні]] (Cucujiformia)
| superfamilia = [[Церамбікоїдні]] ([[Cerambycoidea]] [[Latreille]], [[1802]])
| familia = [[Вусачі]] ([[Cerambycidae]] [[Latreille]], [[1802]])
| subfamilia = [[Ляміїни]] ([[Lamiinae]] [[Latreille]], [[1802]])
| tribus= [[Акантодерині]] ([[Acanthoderini]] [[Thomson]], [[1860]])
| genus= '''Еґоморф''' ('''Aegomorphus''')
| genus_authority = [[Dejean]], [[1821]]
}}

'''Еґоморф''' ('''''Aegomorphus''''' [[Dejean]], [[1821]] = ''Acanthoderes'' [[Audinet-Serville]], [[1835]]) — [[рід (біологія)|рід]] [[Твердокрилі|жуків]] з [[родина (біологія)|родини]] [[вусачі]]в.

== Види ==
* Еґоморф рогатий (''[[Aegomorphus clavipes]]'' [[Schrank]], [[1781]])
* Еґоморф скромний (''[[Aegomorphus modesta]]'' (Gyllenhal, 1817))
* Еґоморф Моріса (''[[Aegomorphus morrisii]]'' Uhler, 1855)
* Еґоморф півострівний (''[[Aegomorphus peninsularis]]'' Horn, 1880)
* Еґоморф білуватий (''[[Aegomorphus albosignus]]'' Chemsak & Noguera, 1993)
* Еґоморф аризонський (''[[Aegomorphus arizonicus]]'' Linsley & Chemsak, 1984)
* Еґоморф хамелієвий (''[[Aegomorphus chamelae]]'' Chemsak & Giesbert, 1986)
* Еґоморф Крупера (''[[Aegomorphus krueperi]]'' Kraatz, 1859)
* Еґоморф плоскуватий (''[[Aegomorphus planiusculus]]'' Holzschuh, 1998)

== Див. також ==
* [[Акантодерині]]
* [[Систематика родини Жуків-вусачів]]
* [[Ляміїни]]
* [[Вусачі]]
* [[Церамбікоїдні]]
{{Beetle-stub}}
[[Категорія:Еґоморф]]
[[Категорія:Роди вусачів]]

title: ?Еґоморф

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Підцарство: Справжні багатоклітинні тварини (Eumetazoa)

Тип: Членистоногі (Arthropoda)

Клас: Комахи (Insecta)

Підклас: Крилаті комахи (Pterygota)

Інфраклас: Новокрилі (Neoptera)

Надряд: Голометабола (Holometabola)

Ряд: Твердокрилі (Coleoptera)

Підряд: Всеїдні жуки (Polyphaga)

Інфраряд: Кукуїформні (Cucujiformia)

Надродина: Церамбікоїдні (Cerambycoidea Latreille, 1802)

Родина: Вусачі (Cerambycidae Latreille, 1802)

Підродина: Ляміїни (Lamiinae Latreille, 1802)

Триба: Акантодерині (Acanthoderini Thomson, 1860)

Рід: Еґоморф (Aegomorphus) · Dejean, 1821

Вікісховище: Acanthoderes


text:
# Середня загальноосвітня школа № 213 (Київ)
Середня загальноосвітня школа №213 м. Києва є комунальним закладом освіти, що здійснює навчання за загальнообов'язковою та спеціалізованою програмою. Школа розташована на Лісовому проспекті (№ 33-б) на Лісовому масиві.
Збудована в 1975 за типовим проектом 2С-02-8.

## Початкова школа
У початковій школі існують такі класи:
- Середній загальноосвітній клас за комплексною програмою розвитку дитини «Росток», яка спрямована на розвиток логічного мислення та пам'яті дитини.
- Середній загальноосвітній клас з вивченням російської та англійських мов.

## Старша школа
У старшій школі існує тільки середній загальноосвітній клас інформаційно-технологічного профілю з поглибленим вивченням інформатики та додатковим і безкоштовним вивченням окремих предметів профілю.

## Друга половина дня
У другу половину дня, за бажанням, діти мають можливість вивчати такі предмети:
- поглиблене вивчення англійської мови;
- вивчення другої іноземної мови — французької;
- вивчення курсу «Комп'ютерна азбука»;
- вивчення курсу «Основи дизайну»;
- гурток спортивного танцю;
- гурток ейдетики та логіки, заняття, які передбачають розвиток логічного, варіативного та абстрактного мислення дітей.
- спортивна секція „Карате" та спортивні гуртки;
- гурток східних єдиноборств.

## Вступ
Необхідні документи для вступу:
1. Заява батьків.
2. Копія свідоцтва про народження дитини.
3. Медична картка.

Адреса: Деснянський район міста Києва, проспект Лісовий, ЗЗ-б.

Телефон: 518-76-36.

wikitext:
[[File:Школа № 213, Киев.jpg|thumb|шкільна будівля]]

'''Середня загальноосвітня школа №213''' м. Києва є [[комунальна власність|комунальним]] [[Навчальний заклад|закладом освіти]], що здійснює [[навчання]] за загальнообов'язковою та спеціалізованою програмою. [[Середня загальноосвітня школа|Школа]] розташована на [[Лісовий проспект (Київ)|Лісовому проспекті]] (№ 33-б) на [[Лісовий масив|Лісовому масиві]].

Збудована в 1975<ref>{{Cite web |url=http://school213.ucoz.ua/index/informacija_pro_shkolu/0-9 |title=Офіційний сайт. Інформація про школу. |accessdate=9 травня 2017 |archive-date=5 травня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170505215502/http://school213.ucoz.ua/index/informacija_pro_shkolu/0-9 }}</ref> за типовим проектом 2С-02-8.

== Початкова школа ==
У [[Початкова школа|початковій школі]] існують такі [[Класна кімната|клас]]и:
* Середній загальноосвітній клас за [[Педагогічна технологія «Росток» - комплексна програма розвитку дітей|комплексною програмою розвитку дитини «Росток»]], яка спрямована на розвиток логічного мислення та пам'яті дитини.
* Середній загальноосвітній клас з вивченням російської та англійських мов.

== Старша школа ==
У [[Старша школа|старшій школі]] існує тільки середній загальноосвітній клас інформаційно-технологічного профілю з поглибленим вивченням інформатики та додатковим і безкоштовним вивченням окремих предметів профілю.

== Друга половина дня ==
У другу половину дня, за бажанням, діти мають можливість вивчати такі предмети:
* поглиблене вивчення англійської мови;
* вивчення другої іноземної мови — французької;
* вивчення курсу «Комп'ютерна азбука»;
* вивчення курсу «Основи дизайну»;
* гурток спортивного танцю;
* гурток ейдетики та логіки, заняття, які передбачають розвиток логічного, варіативного та абстрактного мислення дітей.
* спортивна секція „Карате" та спортивні гуртки;
* гурток східних єдиноборств.

== Вступ ==
Необхідні [[документ]]и для [[вступ]]у:
# [[Заява]] батьків.
# [[Копія]] [[Свідоцтво про народження|свідоцтва про народження дитини]].
# [[Медична картка]].

[[Поштова адреса|Адреса]]: [[Деснянський район]] міста [[Київ|Києва]], [[Лісовий проспект (Київ)|проспект Лісовий]], ЗЗ-б.
<br>
[[Телефон]]: 518-76-36.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20150123224507/http://desn.kievcity.gov.ua/content/navchalni-zaklady-desnyanskogo-rayonu-zagalnoosvitni-navchalni-zaklady-vechirni-shkoly.html Навчальні заклади Деснянського району на офіційному інтернет-порталі деснянської районної державної адміністрації{{ref-uk}}.]
* [https://web.archive.org/web/20150123224012/http://tutor.in.ua/gmap/index.php/article/103-serednia-zahalnoosvitnia-shkola-i-iii-stupeniv-213 Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 213 на освітній карті Києва{{ref-uk}}.]
* [https://web.archive.org/web/20150123222929/http://kos.ippo.kubg.edu.ua/?page_id=34 Середня загальноосвітня школа №213 в списку інклюзивних класів на сайті "Корекційна освіта"{{ref-uk}}.]
* http://kiev.vgorode.ua/reference/shkoly/11648-sredniaia-obscheobrazovatelnaia-shkola-213 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150123230015/http://kiev.vgorode.ua/reference/shkoly/11648-sredniaia-obscheobrazovatelnaia-shkola-213 |date=23 січня 2015 }}

[[Категорія:Навчальні заклади Деснянського району]]
[[Категорія:Лісовий масив (Київ)]]
[[Категорія:Школи Києва]]


text:
# Cease to Exist (пісня)
Cease to Exist сингл американського дезкор гурту Suicide Silence з їхнього четвертого студійного альбому You Can't Stop Me. Реліз синглу відбувся 6 травня 2014 року

## Реліз
Пісня була доступна для онлайн пролуховування 5 травня 2014 року.. На наступний десь відбувся офіційний реліз синглу та лірик відео на нього.
Вперше наживо пісню почули на фестивалі Rock Am Ring 2014 6 червня 2014 року.

## Трек
Автор музики Suicide Silence.
| Сингл | Сингл            | Сингл      |
| #     | Назва            | Тривалість |
| ----- | ---------------- | ---------- |
| 1.    | «Cease to Exist» | 3:42       |
| 3:42  |                  |            |

## Учасники запису
Suicide Silence
- Едді "Eddie" Херміда – вокал
- Марк Хейлмун – гітара
- Ден Кенні – бас-гітара
- Кріс Гарса – ритм-гітара
- Алекс Лопес – ударні

title: Cease to Exist (пісня)

wikitext:
{{Сингл
|Назва      = Cease to Exist
|Обкладинка =SuicideSilenceCeasetoExist.png
|Виконавець = [[Suicide Silence]]
|Альбом     =
|Випущений  = [[6 травня]] [[2014]]
|Формат     = [[Завантаження музики|Для завантаження]]
|Сторона Б  =
|Записаний  = 2014
|Жанр       = [[Дезкор]]
|Композитор =
|Тривалість = 3 [[хвилина|хв.]] 42 [[секунда|с.]]
|Лейбл      = [[Nuclear Blast]]
|Продюсер   = Стів Еветтс
|Чарти      =
|Огляди     =
|Попередній = "Fuck Everything"
2011
|Рік = 2014
|Наступний  = "[[Don't Die (пісня)|Don't Die]]"
2014
|Інше       =
}}
'''Cease to Exist''' сингл американського [[дезкор]] гурту [[Suicide Silence]] з їхнього четвертого студійного альбому [[You Can't Stop Me]]. Реліз синглу відбувся 6 травня 2014 року
== Реліз ==
Пісня була доступна для онлайн пролуховування 5 травня 2014 року..<ref>{{cite web|publisher=Lambgoat|url=http://lambgoat.com/bits/8173/Suicide-Silence-Cease-To-Exist-stream|title=Suicide Silence Cease To Exist stream|date=5 травня 2014|accessdate=6 травня 2014|archive-date=8 травня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140508030423/http://lambgoat.com/bits/8173/Suicide-Silence-Cease-To-Exist-stream}}</ref> На наступний десь відбувся офіційний реліз синглу та лірик відео на нього.<ref>{{cite web|publisher=''[[Loudwire]]''|last=Bowar|first=Chad|url=http://loudwire.com/suicide-silence-cease-to-exist-lyric-video/|title=Suicide Silence Unveil 'Cease to Exist' Lyric Video|date=6 травня 2014|accessdate=6 травня 2014|archive-date=8 травня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140508030155/http://loudwire.com/suicide-silence-cease-to-exist-lyric-video/}}</ref><ref>{{cite web|publisher=[[YouTube]]|url=https://www.youtube.com/watch?v=mBVdDVEZ4zs|title=SUICIDE SILENCE - Cease To Exist (LYRIC VIDEO)|accessdate=6 травня 2014|archive-date=6 травня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140506233647/http://www.youtube.com/watch?v=mBVdDVEZ4zs&gl=US&hl=en}}</ref><ref>{{cite web|publisher=[[YouTube]]|url=https://www.youtube.com/watch?v=D-uqrYLIzXI|title=SUICIDE SILENCE - Cease To Exist (OFFICIAL LYRIC VIDEO)|accessdate=6 травня 2014|archive-date=6 травня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140506175914/http://www.youtube.com/watch?v=D-uqrYLIzXI&gl=US&hl=en}}</ref>
Вперше наживо пісню почули на фестивалі [[Rock am Ring|Rock Am Ring 2014]] 6 червня 2014 року.

==Трек==
{{tracklist
| all_music = Suicide Silence
| all_lyrics =
| collapsed = no
| headline = Сингл
| total_length = 3:42
| title1 = Cease to Exist
| length1 = 3:42
}}
==Учасники запису==
;Suicide Silence
* Едді "Eddie" Херміда – [[вокал]]
* Марк Хейлмун – [[гітара]]
* Ден Кенні – [[бас-гітара]]
* Кріс Гарса – [[ритм-гітара]]
* Алекс Лопес – [[ударні]]
== Примітки ==
{{reflist|2}}
{{Suicide Silence}}

[[Категорія:Сингли 2014]]
[[Категорія:Пісні Suicide Silence]]
[[Категорія:Англомовні пісні]]
[[Категорія:Рок-пісні]]
[[Категорія:Травень 2014]]
[[Категорія:Події 6 травня]]

title: Сингл Suicide Silence

Випущений: 6 травня 2014

Формат: Для завантаження

Жанр: Дезкор

Лейбл: Nuclear Blast

Продюсер: Стів Еветтс

title: Хронологія синглів Suicide Silence

| Попередній | "Fuck Everything" 2011 |: | "Don't Die" 2014 | Наступний |

Попередній: "Fuck Everything" · 2011

"Don't Die" · 2014: Наступний

title: Suicide Silence

Студійні альбоми: The Cleansing No Time to Bleed The Black Crown You Can't Stop Me Suicide Silence Become the Hunter

Мініальбоми: Suicide Silence

Відеоальбоми: Ending Is the Beginning: The Mitch Lucker Memorial Show

Сингли: «Wake Up» «Disengage» «No Time to Bleed» «You Only Live Once» «Cease to Exist» «Don't Die»

Пов'язані статті: «Genocide» Century Media


text:
# Смердючий тофу
Смердючий тофу, також тухлий тофу або тухлий доуфу (кит. 臭豆腐, піньїнь: chòu dòufu, акад. чоу доуфу) — одна з форм ферментованого тофу (соєвого сиру), яка має сильний запах. Це популярна закуска в країнах Сходу і Південно-Східної Азії, особливо в Китаї, Малайзії, Тайвані та Гонконгу, а також у різних анклавах в Східній Азії в інших місцях, де зазвичай продається в будинках (де і робиться в тому числі), на нічних ринках та придорожніх торгових точках, або ж подається як гарнір до обіду, але тільки в барах, а не в ресторанах.
8 березня в цих країнах є «днем смердючого тофу».

title: Смердючий тофу

wikitext:
{{страва}}
'''Смердючий тофу''', також '''тухлий тофу''' або '''тухлий доуфу''' ({{Китайська|臭豆腐|臭豆腐 | chòu dòufu | чоу доуфу |}}) — одна з форм ферментованого [[тофу]] (соєвого сиру), яка має сильний запах. Це популярна закуска в країнах Сходу і Південно-Східної Азії, особливо в [[Китай|Китаї]], [[Малайзія|Малайзії]], [[Тайвань|Тайвані]] та [[Гонконг]]у, а також у різних анклавах в Східній Азії в інших місцях, де зазвичай продається в будинках (де і робиться в тому числі), на [[нічний ринок|нічних ринках]] та придорожніх торгових точках, або ж подається як гарнір до обіду, але тільки в барах, а не в ресторанах.

[[8 березня]] в цих країнах є «днем смердючого тофу».

== Див. також ==
* [[Ферментований тофу]]
* [[Соєва паста]]

== Примітки ==
{{примітки}}
{{Соєві продукти}}
{{Нормативний контроль}}

{{Food-stub}}
{{China-stub}}

[[Категорія:Китайська кухня]]
[[Категорія:Соєві продукти]]
[[Категорія:Закуски]]
[[Категорія:Ферментована їжа]]

title: Смердючий тофу

Походження: КНР і Тайвань

Необхідні компоненти: Тофу


text:
# Агішев Равіль Рустамович
Раві́́ль Руста́мович А́́гішев (нар. 14 березня 1959, Бухара, УзРСР — 11 серпня 1979, поблизу Дніпродзержинська, УРСР) — радянський футболіст, центральний захисник ташкентського «Пахтакора». Загинув у авіазіткненні TУ-134 під Дніпродержинськом.

## Життєпис
Народився у Бухарі, де й почав займатися футболом у лавах місцевого «Спартака». Першим тренером хлопця був Анатолій Червов, згодом юнак грав у футбол під орудою Ібрагіма Шаріпова. 1973 року Агішев переїхав до Ташкента. Тренувався у місцевому РУОР імені Титова під керівництвом Гурама Дараселія. Виступав за хорезмський клуб «Ханкі», у складі якого став переможцем Кубка Узбекської РСР 1977 року та отримав звання кандидата в майстри спорту.
1978 року перейшов до лав «Пахтакора». Протягом двох сезонів провів 27 ігор, візначившись одним забитим м'ячем у воротах ростовського СКА. Грав на позиції центрального захисника, створивши пару оборонців зі своїм другом Алімом Аширом. 1979 року у складі збірної Узбекистану брав участь у Спартакіаді народів СРСР.
11 серпня 1979 року трагічно загинув разом з командою в авіакатастрофі над Дніпродзержинськом. Нагороджений званням Майстра спорту СРСР посмертно.
Похований у Ташкенті на цвинтарі № 1.

title: Агішев Равіль Рустамович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Равіль Агішев
| зображення =
| повне-ім'я = Равіль Рустамович Агішев
| дата-народження = 14.03.1959
| місце-народження = [[Бухара]], [[Узбецька Радянська Соціалістична Республіка|УзРСР]]
| дата-смерті = 11.08.1979
| місце-смерті = [[Кам'янське|Дніпродзержинськ]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]
| країна-народження =
| громадянство = {{URS}}
| зріст =
| вага =
| прізвисько =
| поточний-клуб =
| позиція = центральний [[захисник (футбол)|захисник]]
| номер =
| юнацькі-роки =
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|URS}} РУОР імені Титова
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1977      | {{Прапорець|URS}} | [[Ханкі (футбольний клуб)|«Хорезм» Х]] | ? |2}}
{{Футболіст рядок 0|1978–1979 | {{Прапорець|URS}} | [[Пахтакор (футбольний клуб)|«Пахтакор»]] | 27 |1}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 2 листопада 2021
}}

'''Раві́́ль Руста́мович А́́гішев''' ({{н}} [[14 березня]] [[1959]], [[Бухара]], [[Узбецька Радянська Соціалістична Республіка|УзРСР]] — [[11 серпня]] [[1979]], поблизу [[Кам'янське|Дніпродзержинська]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]) — радянський [[футболіст]], центральний [[захисник (футбол)|захисник]] ташкентського [[Пахтакор (футбольний клуб)|«Пахтакора»]]. Загинув у [[Зіткнення Ту-134 під Кам'янським|авіазіткненні TУ-134 під Дніпродержинськом]].

== Життєпис ==
Народився у Бухарі, де й почав займатися футболом у лавах місцевого «Спартака». Першим тренером хлопця був Анатолій Червов, згодом юнак грав у футбол під орудою Ібрагіма Шаріпова. 1973 року Агішев переїхав до [[Ташкент]]а. Тренувався у місцевому РУОР імені Титова під керівництвом [[Дараселія Гурам Григорович|Гурама Дараселія]]. Виступав за хорезмський клуб «Ханкі», у складі якого став переможцем Кубка Узбекської РСР 1977 року та отримав звання кандидата в майстри спорту.

1978 року перейшов до лав «Пахтакора». Протягом двох сезонів провів 27 ігор, візначившись одним забитим м'ячем у воротах ростовського СКА. Грав на позиції центрального захисника, створивши пару оборонців зі своїм другом Алімом Аширом. 1979 року у складі збірної Узбекистану брав участь у Спартакіаді народів СРСР.

11 серпня 1979 року трагічно загинув разом з командою в [[Зіткнення Ту-134 під Кам'янським|авіакатастрофі над Дніпродзержинськом]]. Нагороджений званням Майстра спорту СРСР посмертно.

Похований у Ташкенті на цвинтарі № 1<ref>{{cite web |url=https://championat.asia/ru/news/vspominaya-paxtakor-79-ravil-agishev |title=Вспоминая «Пахтакор-79»: Равиль Агишев |publisher=«Championat.asia»|language=рос. |accessdate=6 листопада 2021 |archive-date=6 листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211106153743/https://championat.asia/ru/news/vspominaya-paxtakor-79-ravil-agishev }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ff|46137-agishevravilrustamovich}}
* {{cite web |url=http://sport-strana.ru/agishev-ravil-rustamovich/ |title=Агишев Равиль Рустамович |publisher=«Спорт-страна»|language=рос. |accessdate=6 листопада 2021 |archive-date=6 листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211106153744/http://sport-strana.ru/agishev-ravil-rustamovich/ }}

[[Категорія:Уродженці Бухари]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Равіль Рустамович Агішев

Народження: 14 березня 1959

Смерть: 11 серпня 1979 (20 років)

Громадянство: СРСР

Позиція: центральний захисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Хорезм» Х · ? · (2)

«Пахтакор» · 27 · (1)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 2 листопада 2021.


text:
# Антіох VIII Гріп
Антіох VIII Епіфан Каллінік Філометор (? — 96 до н. е.) — цар Сирії у 125 до н. е.—96 до н. е. роках. Мав прізвисько «Гріп», тобто «Яструбиний ніс».

## Життєпис
Походив з династії Селевкідів. Син Деметрія II, царя, та Клеопатри Теї з династії Птолемеїв.
Про молоді роки відомо замало. Тривалий час знаходився під опікою матері. Після загибелі у 125 році до н. е. його старшого брата Селевка V, Клеопатра Тея зробила царем Антіоха. Проте влада останнього була номінальною, правила мати Клеопатра. Вона влаштувала шлюб сина з Клеопатрою Трифеною з роду Птолемеїв.
Лише у 121 році до н. е. Антіоху VIII вдалося перебрати усю владу, ліквідувавши проти себе змову матері. Після цього цар намагався дотримуватися миру з Парфією та царями Малої Азії. Водночас спирався на союз з династією Птолемеїв. Ще раніше було відправлено у заслання зведеного брата Антіоха.
У 116 році до н. е. до Сирії повертається брат Антіох (майбутній Антіох IX), який у 115 році до н. е., заручившись підтримкою Птолемеїв, виступив проти Антіоха VIII. Останній у 115 році до н. е. зазнав поразки, відступивши з південної Сирії, а у 113 році до н. е. вимушений був тікати до Кілікії. Тоді ж надав кілікійським піратам широку автономію. Лише у 112 році до н. е. Антіох VIII завдав поразки Антіоху IX й відвоював Сирією із столицею Антіохією. При цьому Антіоха VIII підтримував цар Птолемей X, а його ворога — Птолемей IX. У 111 році до н. е. Антіох VIII втрачає Антіохію, але у 110 році до н. е. повертає собі столицю. Того ж року укладається мирна угода, згідно з якою держава Селевкідів була поділена між братами: Антіох VIII отримав Сирію та Кілікію.
У 104 році до н. е. бойові дії поновилися. При цьому Антіоху VIII підтримку надав Рим, з іншого боку римляни виступили проти кілікійських піратів. Протистояння тривало до 96 року до н. е., коли Антіоха Гріпа було підступно вбито Діонісієм, тираном Берої.

## Образ в мистецтві
Антіох один з головних героїв п'єси П'єра Корнеля «Родогунда».

## Життєпис
1. Дружина — Клеопатра Трифена
Діти:
- Селевк VI Епіфан
- Антіох XI Діоніс
- Філіпп I Філадельф
- Деметрій III Філопатор
- Антіох XII
- Лаодіка VII Теа

2. Дружина — Клеопатра Селена
Дітей не було

title: Антіох VIII Гріп

wikitext:
{{Інші імена|Антіох (значення)|Антіох}}
{{Монарх
|посада                 = Цар Сирії
|країна                 =
|ім'я                   = Антіох VIII Гріп
|оригінал імені         = Αντίοχος Γρυπός
|порядок                =
|порядок-жін            =
|зображення             = Tetradrachm Tarsus Antiochos Grypos obverse CdM Paris.jpg
|підпис                 = Тетрадрахма Антіоха VIII
|початок повноважень    = [[125 до н. е.]]
|закінчення повноважень = [[96 до н. е.]]
|попередник             = [[Селевк V]]
|наступник              = [[Селевк VI Епіфан]]
|коронація              =
|інші титули            =
|віце-президент         =
|партія                 =
|в шлюбі                = [[Клеопатра Трифена]]<br/>[[Клеопатра Селена]]
|діти                   = 5 синів та 1 донька
|династія               = [[Селевкіди]]
|батько                 = [[Деметрій II Нікатор]]
|мати                   = [[Клеопатра Теа]]
}}
'''Антіох VIII Епіфан Каллінік Філометор''' (? — [[96 до н. е.]]) — [[цар]] [[Держава Селевкідів|Сирії]] у [[125 до н. е.]]—[[96 до н. е.]] роках. Мав прізвисько «Гріп», тобто «Яструбиний ніс».

== Життєпис ==
Походив з династії [[Селевкіди|Селевкідів]]. Син [[Деметрій II Нікатор|Деметрія II]], царя, та [[Клеопатра Теа|Клеопатри Теї]] з династії Птолемеїв.

Про молоді роки відомо замало. Тривалий час знаходився під опікою матері. Після загибелі у 125 році до н. е. його старшого брата [[Селевк V|Селевка V]], Клеопатра Тея зробила царем Антіоха. Проте влада останнього була номінальною, правила мати Клеопатра. Вона влаштувала шлюб сина з Клеопатрою Трифеною з роду Птолемеїв.

Лише у 121 році до н. е. Антіоху VIII вдалося перебрати усю владу, ліквідувавши проти себе змову матері. Після цього цар намагався дотримуватися миру з Парфією та царями Малої Азії. Водночас спирався на союз з династією Птолемеїв. Ще раніше було відправлено у заслання зведеного брата [[Антіох IX Кізікський|Антіоха]].

У 116 році до н. е. до Сирії повертається брат Антіох (майбутній Антіох IX), який у 115 році до н. е., заручившись підтримкою Птолемеїв, виступив проти Антіоха VIII. Останній у 115 році до н. е. зазнав поразки, відступивши з південної Сирії, а у 113 році до н. е. вимушений був тікати до Кілікії. Тоді ж надав кілікійським піратам широку автономію. Лише у 112 році до н. е. Антіох VIII завдав поразки Антіоху IX й відвоював Сирією із столицею Антіохією. При цьому Антіоха VIII підтримував цар [[Птолемей X Александр|Птолемей X]], а його ворога — [[Птолемей IX]]. У 111 році до н. е. Антіох VIII втрачає Антіохію, але у 110 році до н. е. повертає собі столицю. Того ж року укладається мирна угода, згідно з якою держава Селевкідів була поділена між братами: Антіох VIII отримав Сирію та Кілікію.

У 104 році до н. е. бойові дії поновилися. При цьому Антіоху VIII підтримку надав Рим, з іншого боку римляни виступили проти кілікійських піратів. Протистояння тривало до 96 року до н. е., коли Антіоха Гріпа було підступно вбито Діонісієм, тираном Берої.

== Образ в мистецтві ==

Антіох один з головних героїв п'єси [[П'єр Корнель|П'єра Корнеля]] «Родогунда».
== Життєпис ==
1. Дружина — [[Клеопатра Трифена]]

Діти:
* [[Селевк VI Епіфан Нікатор|Селевк VI Епіфан]]
* [[Антіох XI Епіфан Філадельф|Антіох XI Діоніс]]
* [[Філіпп I Філадельф]]
* [[Деметрій III Філопатор Евкер|Деметрій III Філопатор]]
* [[Антіох XII Діоніс|Антіох XII]]
* Лаодіка VII Теа

2. Дружина — [[Клеопатра Селена I|Клеопатра Селена]]

''Дітей не було''

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* http://www.livius.org/am-ao/antiochus/antiochus_viii_grypus.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131011214856/http://www.livius.org/am-ao/antiochus/antiochus_viii_grypus.html |date=11 жовтня 2013 }}
{{commons|Category:Antiochus VIII|Антіох VIII Гріп}}

{{ac}}
{{Селевкіди}}

{{royal-stub}}

[[Категорія:Династія Селевкідів]]
[[Категорія:Сирійські царі]]

title: Антіох VIII Гріп

Попередник: Селевк V

Наступник: Селевк VI Епіфан

title: Біографічні дані

Смерть: 96 до н. е. або 97 до н. е.

У шлюбі з: Клеопатра Селена і Клеопатра Трифена

Діти: 5 синів та 1 донька

Династія: Селевкіди

Батько: Деметрій II Нікатор

Мати: Клеопатра Теа