text:
# Танатаров Акжурек Достикович
Акжурек Достикович Таната́ров (каз. Акжурек Достыкович Танатаров; нар. 3 вересня 1986, Тараз, Жамбильська область) — казахський борець вільного стилю, чемпіон Азії, бронзовий призер Олімпійських ігор.

## Біографія
Боротьбою почав займатися з 1996 року.

## Спортивні результати на міжнародних змаганнях

### Виступи на Олімпіадах
| Змагання                    | Збірна    | Вагова категорія          | Місце  |
| --------------------------- | --------- | ------------------------- | ------ |
| Літні Олімпійські ігри 2012 | Казахстан | вільна боротьба, до 66 кг | Бронза |

### Виступи на Чемпіонатах світу
| Змагання                        | Збірна    | Вагова категорія          | Місце |
| ------------------------------- | --------- | ------------------------- | ----- |
| Чемпіонат світу з боротьби 2010 | Казахстан | вільна боротьба, до 66 кг | 10    |
| Чемпіонат світу з боротьби 2013 | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | 11    |
| Чемпіонат світу з боротьби 2014 | Казахстан | вільна боротьба, до 70 кг | 22    |

### Виступи на Чемпіонатах Азії
| Змагання                       | Збірна    | Вагова категорія          | Місце  |
| ------------------------------ | --------- | ------------------------- | ------ |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2009 | Казахстан | вільна боротьба, до 66 кг | 7      |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2014 | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | 11     |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2017 | Казахстан | вільна боротьба, до 70 кг | Золото |

### Виступи на інших змаганнях
| Змагання                                                      | Збірна    | Вагова категорія          | Місце  |
| ------------------------------------------------------------- | --------- | ------------------------- | ------ |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2007                      | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | 5      |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2008 (Мартіні) | Казахстан | вільна боротьба, до 66 кг | 7      |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2010 (Тбілісі)                    | Казахстан | вільна боротьба, до 66 кг | 16     |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2012 (Тегеран)                    | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | Бронза |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2012 (Астана)  | Казахстан | вільна боротьба, до 66 кг | Срібло |
| Меморіал Вацлава Циолковського 2012                           | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | Бронза |
| Турнір Алі Алієва 2013                                        | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | 14     |
| Гран-прі Німеччини з боротьби 2013                            | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | Золото |
| Міжнародний турнір Дінмухамеда Кунаєва 2013                   | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | Золото |
| Кубок Тахті 2014                                              | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | 7      |
| Міжнародний турнір Дінмухамеда Кунаєва 2014                   | Казахстан | вільна боротьба, до 70 кг | 5      |
| Турнір Олександра Медведя 2015                                | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | 18     |
| Турнір Алі Алієва 2015                                        | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | 8      |
| Кубок Президента Казахстану з боротьби 2015                   | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | Бронза |
| Інтерконтинентальний кубок з боротьби 2015                    | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | 5      |
| Турнір Олександра Медведя 2016                                | Казахстан | вільна боротьба, до 74 кг | 13     |
| Міжнародний турнір Дінмухамеда Кунаєва 2016                   | Казахстан | вільна боротьба, до 70 кг | Золото |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2017                      | Казахстан | вільна боротьба, до 70 кг | 5      |

title: Танатаров Акжурек Достикович

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Акжурек Танатаров [[Файл:Wrestling pictogram.svg|25 px]]
| повне_ім'я = Акжурек Достикович Танатаров
| зображення = Akzhurek Tanatarov 2012.jpg
| розмір_зображення = 300пкс
| підпис = Акжурек Танатаров на [[Літні Олімпійські ігри 2012|літнх Олімпійських іграх 2012 року]] в [[Лондон]]і
| прізвисько =
| національність =
| місце_проживання = [[казахи|казах]]
| дата_народження = 03.09.1986
| місце_народження = [[Тараз]], [[Жамбильська область]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 173 см
| вага = 76 кг
| вебсторінка  =
| країна = {{KAZ}}
| вид_спорту = [[Боротьба (спорт)|боротьба]]
| дисципліна = [[вільна боротьба]]
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна = {{KAZ}}
| статус_професіонала =
| тренери = Аделет Сарібаєв — з 2008 <br/> Гані Назімбетов — з 2008
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| спортивне_звання =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry | 	{{KAZ}} }}
{{MedalOlympic}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]]|[[боротьба на літніх Олімпійських іграх 2012|Вільна боротьба, 66 кг]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Азії з боротьби|Чемпіонати Азії з боротьби]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2017|Нью-Делі 2017]]|Вільна боротьба, 70 кг}}
| show-medals = yes
}}
'''Акжурек Достикович Таната́ров''' ({{Lang-kk|Акжурек Достыкович Танатаров}}; {{н}} [[3 вересня]] [[1986]], [[Тараз]], [[Жамбильська область]]) — [[Казахстан|казахський]] [[Боротьба (спорт)|борець]] [[вільна боротьба|вільного стилю]], [[Чемпіонат Азії з боротьби|чемпіон Азії]], бронзовий призер [[Олімпійські ігри|Олімпійських ігор]].

== Біографія ==

Боротьбою почав займатися з 1996 року.

{{доробити розділ|дата=травень 2017}}

== Спортивні результати на міжнародних змаганнях ==

=== Виступи на Олімпіадах ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2012]] || {{КраїнаОІ|KAZ |літніх|2012}} || [[Літні Олімпійські ігри 2012 — вільна боротьба, до 66 кг |вільна боротьба, до 66 кг]] || {{Бронзова медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2010]] ||{{KAZ}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2010 — вільна боротьба, до 66 кг (чоловіки)|вільна боротьба, до 66 кг]] || 10
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2013]] ||{{KAZ}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2013 — вільна боротьба, до 74 кг (чоловіки)|вільна боротьба, до 74 кг]] || 11
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2014]] ||{{KAZ}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2014 — вільна боротьба, до 70 кг (чоловіки)|вільна боротьба, до 70 кг]] || 22
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах Азії ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2009]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 66 кг || 7
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2014]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || 11
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2017]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 70 кг || {{Золота медаль}}
|-
|}

=== Виступи на інших змаганнях ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2007]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || 5
|-
|[[Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2008 (Мартіні)]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 66 кг || 7
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2010 (Тбілісі)]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 66 кг || 16
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2012 (Тегеран)]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2012 (Астана)]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 66 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Меморіал Вацлава Циолковського 2012]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Турнір Алі Алієва 2013]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || 14
|-
|[[Гран-прі Німеччини з боротьби 2013]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Міжнародний турнір Дінмухамеда Кунаєва 2013]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Кубок Тахті 2014]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || 7
|-
|[[Міжнародний турнір Дінмухамеда Кунаєва 2014]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 70 кг || 5
|-
|[[Турнір Олександра Медведя 2015]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || 18
|-
|[[Турнір Алі Алієва 2015]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || 8
|-
|[[Кубок Президента Казахстану з боротьби 2015]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Інтерконтинентальний кубок з боротьби 2015]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || 5
|-
|[[Турнір Олександра Медведя 2016]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 74 кг || 13
|-
|[[Міжнародний турнір Дінмухамеда Кунаєва 2016]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 70 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2017]] ||{{KAZ}}|| вільна боротьба, до 70 кг || 5
|-
|}

== Джерела ==

* {{ІПНН-Борець|DAC5507C1D60451D8FF987D56F25D3A9|}}
* {{cite web
|url = http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ta/akzhurek-tanatarov-1.html
|назва = Олімпійський профіль
|прізвище =
|ім'я =
|дата =
|вебсайт = sport.references.com
|видавець =
|дата-доступу = 16.05.2017
|archive-date = 2 лютого 2013
|archive-url = https://web.archive.org/web/20130202202104/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ta/akzhurek-tanatarov-1.html
}} {{ref-en}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Танатаров, Акжурек }}
{{Olympic-medalist-stub}}
{{Борець-доробити}}
{{Kazakhstan-sport-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Тараза]]
[[Категорія:Казахські борці вільного стилю]]
[[Категорія:Казахські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Борці вільного стилю на літніх Олімпійських іграх 2012]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 2012]]
[[Категорія:Чемпіони Азії з вільної боротьби]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Казахстан

Місце проживання: казах

Народження: 3 вересня 1986 (38 років) · Тараз, Жамбильська область

Вага: 76 кг

title: Спорт

Країна: Казахстан

Вид спорту: боротьба

Дисципліна: вільна боротьба

Нац. збірна: Казахстан

Тренери: Аделет Сарібаєв — з 2008 · Гані Назімбетов — з 2008

title: Олімпійські ігри

Бронза: Лондон 2012 · Вільна боротьба, 66 кг

title: Чемпіонати Азії з боротьби

Золото: Нью-Делі 2017 · Вільна боротьба, 70 кг


text:
# Мигашко Максим Михайлович
Максим Михайлович Мигашко (нар. 6 липня 1982, Київ, УРСР) — український футболіст, захисник.

## Життєпис
Вихованець київської ДЮСШ «Зміна», перший тренер — Анатолій Алексєєнко. Професіональну кар'єру гравця розпочав у кіровоградській «Зірці», яка виступала в першому дивізіоні чемпіонату України. Виступаючи за кіровоградців протягом чотирьох сезонів, у 2003 році в складі команди став переможцем першої ліги і завоював право виступати на найвищому рівні українського футболу. Дебютував в елітному дивізіоні 17 серпня 2003 року, на 79-й хвилині виїзного матчу проти львівських «Карпат» змінивши Олексія Дерипапу. Протягом сезону у вищій лізі з'являвся на полі майже в половині матчів, в яких не відіграв провідних ролей. По ходу чемпіонату у команди почалися фінансові неприємності, і в підсумку «Зірка» посіла останнє, 16-те місце, в турнірній таблиці, а наступного року не змогла заявитися в першу лігу. У зв'язку з цим Мигашко був змушений шукати новий клуб.
У 2004 році перейшов в луганську «Зорю», яку очолив колишній тренер «Зірки» Юрій Коваль. Протягом сезону 2004-2005 років залишився одним з основних гравців команди й допоміг клубу завоювати бронзові нагороди Першої ліги. Проте, наступний чемпіонат розпочав у складі київської «Оболоні», кольори якої захищав протягом півтора років. У 2007 році провів півсезону в хмельницькому «Поділлі», після чого повернувся в «Оболонь», де був гравцем глибокого запасу, більше часу проводячи в «Оболоні-2» у другій лізі. У 2009 році підписав контракт з «Олександрією» на чолі з Юрієм Ковалем, де завершив професіональну кар'єру, відігравши 5 матчів за команду в першому дивізіоні. Після закінчення виступів, грав за аматорські клуби з Києва та Київської області.

## Досягнення
- Перша ліга України
  -  Чемпіон (1): 2002/03
  -  Бронзовий призер (3): 2004/05, 2005/06, 2007/08

wikiname: ukwiki

title: Мигашко Максим Михайлович

in_language: uk

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Максим Мигашко
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Максим Михайлович Мигашко
| дата-народження   = 06.07.1982
| місце-народження  = [[Київ]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             = 193 см
| вага              = 80 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = {{UKR}}
| позиція           = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| поточний-клуб     =
| номер             =
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|UKR}} «Зміна» (Київ)
| юнацькі-роки      = 1998—1999
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2001—2004|{{Прапорець|UKR}}|[[Зірка (Кропивницький)|«Зірка» (К)]] |63|0}}
{{Футболіст рядок 0|2003|{{оренда}}{{Прапорець|UKR}}|[[Рось (футбольний клуб)|«Рось»]] |1|0}}
{{Футболіст рядок 1|2003|{{оренда}}{{Прапорець|UKR}}|[[Енергія (Южноукраїнськ)|«Олімпія ФК АЕС»]] |2|1}}
{{Футболіст рядок 0|2004—2005|{{Прапорець|UKR}}|[[Зоря (Луганськ)|«Зоря» (Л)]] |26|1}}
{{Футболіст рядок 1|2005—2006|{{Прапорець|UKR}}|[[Оболонь (футбольний клуб, 1992)|«Оболонь»]] |5|0}}
{{Футболіст рядок 0|2006|{{фарм-клуб}}{{Прапорець|UKR}}|«[[Оболонь-2]]» |8|0}}
{{Футболіст рядок 1|2007|{{Прапорець|UKR}}|[[Поділля (Хмельницький)|«Поділля» (Хм)]] |13|0}}
{{Футболіст рядок 0|2007—2008|{{Прапорець|UKR}}|[[Оболонь (футбольний клуб, 1992)|«Оболонь»]] |2|0}}
{{Футболіст рядок 1|2007—2008|{{фарм-клуб}}{{Прапорець|UKR}}|«[[Оболонь-2]]» |23|5}}
{{Футболіст рядок 0|2009|{{Прапорець|UKR}}|[[Олександрія (футбольний клуб)|«Олександрія»]] |5|0}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| гравець збірної =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Максим Михайлович Мигашко''' ({{нар}} [[6 липня]] [[1982]], [[Київ]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]) — український [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|захисник]].

== Життєпис ==
Вихованець київської ДЮСШ «Зміна», перший тренер — Анатолій Алексєєнко. Професіональну кар'єру гравця розпочав у кіровоградській [[Зірка (Кропивницький)|«Зірці»]], яка виступала в першому дивізіоні чемпіонату України. Виступаючи за кіровоградців протягом чотирьох сезонів, у 2003 році в складі команди став переможцем першої ліги і завоював право виступати на найвищому рівні українського футболу. Дебютував в елітному дивізіоні 17 серпня 2003 року, на 79-й хвилині виїзного матчу проти львівських [[Карпати (Львів)|«Карпат»]] змінивши [[Дерипапа Олексій Володимирович|Олексія Дерипапу]]. Протягом сезону у вищій лізі з'являвся на полі майже в половині матчів, в яких не відіграв провідних ролей. По ходу чемпіонату у команди почалися фінансові неприємності, і в підсумку «Зірка» посіла останнє, 16-те місце, в турнірній таблиці, а наступного року не змогла заявитися в першу лігу. У зв'язку з цим Мигашко був змушений шукати новий клуб.

У 2004 році перейшов в луганську [[Зоря (Луганськ)|«Зорю»]], яку очолив колишній тренер «Зірки» [[Коваль Юрій Григорович|Юрій Коваль]]. Протягом сезону 2004-2005 років залишився одним з основних гравців команди й допоміг клубу завоювати бронзові нагороди Першої ліги. Проте, наступний чемпіонат розпочав у складі київської [[Оболонь (футбольний клуб, 1992)|«Оболоні»]], кольори якої захищав протягом півтора років. У 2007 році провів півсезону в хмельницькому [[Поділля (Хмельницький)|«Поділлі»]], після чого повернувся в «Оболонь», де був гравцем глибокого запасу, більше часу проводячи в [[Оболонь-2|«Оболоні-2»]] у другій лізі. У 2009 році підписав контракт з [[Олександрія (футбольний клуб)|«Олександрією»]] на чолі з Юрієм Ковалем, де завершив професіональну кар'єру, відігравши 5 матчів за команду в першому дивізіоні. Після закінчення виступів, грав за аматорські клуби з Києва та Київської області.

== Досягнення ==
* {{Прапорець|UKR}} '''[[Чемпіонат України з футболу: перша ліга|Перша ліга України]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): [[Чемпіонат України з футболу 2002—2003: перша ліга|2002/03]]
** [[Файл:Bronze medal icon.svg|15px]] Бронзовий призер (3): [[Чемпіонат України з футболу 2004—2005: перша ліга|2004/05]], [[Чемпіонат України з футболу 2005—2006: перша ліга|2005/06]], [[Чемпіонат України з футболу 2007—2008: перша ліга|2007/08]]

== Посилання ==
* [http://db.uaf.ua/player/2479/view.htm?activeTab=playerRequestsTab Статистика виступів гравця на офіційному сайті УАФ]
* [https://upl.ua/ua/people/view/49864 Візитна картка футболіста на офіційному сайті УПЛ]
* {{transfermarkt|102570}}
* {{allplayers|1541}}
* {{ff|167592}}
* [https://ukr-footbal.org.ua/personalii/hravtsi/12410--1982-sp-4127.html Профіль гравця] на сайті «Український футбол»
* [http://www.football.lg.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=7533%3Amigashkomm&catid=21%3Adefender&Itemid=1 Профіль гравця] на сайті «Луганський футбол» {{ref-ru}}

{{Портали|Футбол|Спорт}}

[[Категорія:Уродженці Києва]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Зірки» (Кропивницький)]]
[[Категорія:Футболісти «Росі»]]
[[Категорія:Футболісти «Енергії» (Південноукраїнськ)]]
[[Категорія:Футболісти «Оболоні» (1992)]]
[[Категорія:Футболісти «Поділля» (Хмельницький)]]
[[Категорія:Футболісти «Олександрії»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Максим Михайлович Мигашко

Народження: 6 липня 1982 (42 роки)

Вага: 80 кг

Громадянство: Україна

Позиція: захисник

title: Юнацькі клуби

«Зміна» (Київ)

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Зірка» (К) · 63 · (0)

→ «Рось» · 1 · (0)
→ «Олімпія ФК АЕС» · 2 · (1)

«Зоря» (Л) · 26 · (1)

«Оболонь» · 5 · (0)

→ «Оболонь-2» · 8 · (0)

«Поділля» (Хм) · 13 · (0)

«Оболонь» · 2 · (0)
→ «Оболонь-2» · 23 · (5)

«Олександрія» · 5 · (0)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Шлай (округ, Джорджія)
Шаблон:StateAbbr_ 32°16′00″ пн. ш. 84°17′59″ зх. д. / 32.266666666667° пн. ш. 84.299722222222° зх. д.
Округ  Шлай (англ. Schley County) — округ (графство) у штаті  Джорджія, США. Ідентифікатор округу 13249.

## Історія
Округ утворений 1857 року.

## Демографія
За даними перепису
2000 року
загальне населення округу становило 3766 осіб, усе сільське.
Серед мешканців округу чоловіків було 1803, а жінок — 1963. В окрузі було 1435 домогосподарств, 1042 родин, які мешкали в 1612 будинках.
Середній розмір родини становив 3,11.
Віковий розподіл населення поданий у таблиці:
| Стать    | До 15 років | 15-21 | 22-29 | 30-39 | 40-49 | 50-65 | 65-85 | Понад 85 |
| -------- | ----------- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | -------- |
| Чоловіки | 452         | 194   | 137   | 303   | 249   | 312   | 143   | 13       |
| Жінки    | 475         | 179   | 189   | 284   | 226   | 347   | 235   | 28       |

## Суміжні округи
- Тейлор — північ
- Мейкон — схід
- Самтер — південь
- Меріон — захід

## Виноски
1. ↑  U.S. Decennial Census. United States Census Bureau. Архів оригіналу за 4 квітня 2018. Процитовано 26 червня 2014.
2. ↑  Historical Census Browser. University of Virginia Library. Архів оригіналу за 11 серпня 2012. Процитовано 26 червня 2014.
3. ↑  Population of Counties by Decennial Census: 1900 to 1990. United States Census Bureau. Архів оригіналу за 2 лютого 2019. Процитовано 26 червня 2014.
4. ↑  Census 2000 PHC-T-4. Ranking Tables for Counties: 1990 and 2000 (PDF). United States Census Bureau. Архів оригіналу (PDF) за 18 грудня 2014. Процитовано 26 червня 2014.
5. ↑  State & County QuickFacts. United States Census Bureau. Архів оригіналу за 18 липня 2011. Процитовано 26 червня 2014. [Архівовано 2011-06-07 у Wayback Machine.](англ.) Наведено за англійською вікіпедією.
6. ↑  American FactFinder. Бюро перепису населення США. Архів оригіналу за 26 лютого 2012. Процитовано 31 січня 2008. [Архівовано 2008-05-21 у Wayback Machine.]

| США | Це незавершена стаття з географії США. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Шлай (округ, Джорджія)

wikitext:
{{Округ США
 | county           = Округ  Шлай
 | english_county   = Schley County
 | state            = Джорджія
 | english_state    = Georgia
 | seal        =
 | map         = Map of  Georgia  highlighting Schley County.png
 | map size    = 250
 | founded     =
 | seat             = [[Еллавілл (Джорджія)|Еллавілл]]
 | largest city     = Еллавілл
 | area_total_sq_mi = 168
 | area_land_sq_mi  = 167
 | area_water_sq_mi = 1
 | area percentage  = 0.60 %
 | census yr   = 2020
 | pop         = 4547
 | density_km2 = 10.5
 | web   =
 | ID    = 13249
 | US_ID = 05000US13249
}}
'''Округ  Шлай''' ({{lang-en|Schley County}}) — округ (графство) у штаті  [[Джорджія]], [[Сполучені Штати Америки|США]]. Ідентифікатор округу 13249.

== Історія ==
Округ утворений [[1857]] року.
== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1860 = 4633
| 1870 = 5129
| 1880 = 5302
| 1890 = 5443
| 1900 = 5499
| 1910 = 5213
| 1920 = 5243
| 1930 = 5347
| 1940 = 5033
| 1950 = 4036
| 1960 = 3256
| 1970 = 3097
| 1980 = 3433
| 1990 = 4861
| 2000 = 5233
| 2010 = 5010
| 2020 = 4547
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
| footnote = U.S. Decennial Census<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=U.S. Decennial Census|publisher=United States Census Bureau|accessdate=26 червня 2014|archive-date=4 квітня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180404140728/https://www.census.gov/prod/www/decennial.html}}</ref>
1790-1960<ref>{{cite web|url=http://mapserver.lib.virginia.edu|title=Historical Census Browser|publisher=University of Virginia Library|accessdate=26 червня 2014|archive-date=11 серпня 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20120811110448/http://mapserver.lib.virginia.edu/}}</ref> 1900-1990<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/population/cencounts/ga190090.txt|title=Population of Counties by Decennial Census: 1900 to 1990|publisher=United States Census Bureau|accessdate=26 червня 2014|archive-date=2 лютого 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190202175131/https://www.census.gov/population/cencounts/ga190090.txt}}</ref>
1990-2000<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/population/www/cen2000/briefs/phc-t4/tables/tab02.pdf|title=Census 2000 PHC-T-4. Ranking Tables for Counties: 1990 and 2000|publisher=United States Census Bureau|accessdate=26 червня 2014|archive-date=18 грудня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141218203824/http://www.census.gov/population/www/cen2000/briefs/phc-t4/tables/tab02.pdf}}</ref> 2010-2013<ref name="QF"/>
}}
За даними перепису
2000 року<ref name="GR2">{{cite web|url=http://factfinder.census.gov|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=2008-01-31|title=American FactFinder|archiveurl=https://www.webcitation.org/65jESGrbU?url=http://factfinder2.census.gov/legacy/aff_sunset.html|archivedate=2012-02-26|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080521160844/http://factfinder.census.gov./ |date=2008-05-21 }}</ref>
загальне населення округу становило 3766 осіб, усе сільське.
Серед мешканців округу чоловіків було 1803, а жінок — 1963. В окрузі було 1435 домогосподарств, 1042 родин, які мешкали в 1612 будинках.
Середній розмір родини становив 3,11.

Віковий розподіл населення поданий у таблиці:

{| class = "wikitable"
! Стать
! До 15 років
! 15-21
!22-29
! 30-39
! 40-49
!50-65
!65-85
!Понад 85
|-
|Чоловіки
|452
|194
|137
|303
|249
|312
|143
|13
|-
| Жінки
|475
|179
|189
|284
|226
|347
|235
|28
|}

== Суміжні округи ==
* [[Тейлор (округ, Джорджія)|Тейлор]] — північ
* [[Мейкон (округ, Джорджія)|Мейкон]] — схід
* [[Самтер (округ, Джорджія)|Самтер]] — південь
* [[Меріон (округ, Джорджія)|Меріон]] — захід

== Див. також ==
* [[Список округів штату Джорджія]]

== Виноски ==
{{reflist|refs=<ref name="QF">{{cite web|title=State & County QuickFacts|url=http://quickfacts.census.gov/qfd/states/13/13249.html|publisher=United States Census Bureau|accessdate=26 червня 2014|archive-date=18 липня 2011|archive-url=https://www.webcitation.org/60GNNlwcO?url=http://quickfacts.census.gov/qfd/states/13/13249.html}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110607132711/http://quickfacts.census.gov/qfd/states/13/13249.html |date=2011-06-07 }}{{ref-en}} Наведено за англійською вікіпедією.</ref>
}}

{{Штат Джорджія}}

{{Шлай (округ, Джорджія)}}

{{US-geo-stub}}

{{Портали|США|Географія}}

Заснований: 22 грудня 1857

Центр: Еллавілл

Найбільше місто: Еллавілл

Площа · - Загальна · - Суходолу · - Водойм: · 168 кв. миль (435 км²) · 167 кв. миль (433 км²) · 1 кв. миль (3 км²), 0.60 %


text:
# Proboscidea (рід рослин)
Пробосцідея (Proboscidea) — рід рослин родини Мартинієві.

## Назва
В англійській мові рослину називають «чортів кіготь» (англ. devil's claw), «рослина-єдиноріг» (англ. unicorn plant) через дивної форми плід з гачками. Назву «чортів кіготь» мають африканські рослини роду Harpagophytum.

## Класифікація
- Proboscidea althaeifolia
- Proboscidea louisianica — «Пробосцідея луїзіанська»
- Proboscidea parviflora
- Proboscidea sabulosa
- Proboscidea spicata

## Практичне використання
Плоди всіх видів їстівні у молодому віці. Готують як окру.

## Цікаві факти
Proboscidea louisianica був зафіксований в Україні у 1961 р. у Старобешівському районі Донецької області на полях радгоспу «Каракубський» агроном.

## Галерея
- Proboscidea louisianica
- Proboscidea althaeifolia
- Нарізані плоди Proboscidea parviflora
- Висушений стручок Proboscidea parviflora

title: Proboscidea (рід рослин)

wikitext:
{{dablink|Це стаття про рід рослин. Якщо вас цікавить ряд тварин, дивіться [[Proboscidea]]}}
{{Заголовок курсивом}}
{{Automatic taxobox
| image = Dictionnaire classique des sciences naturelles - présentant la définition, l'analyse et l'histoire de tous les êtres qui composent les trois règnes, leur application générale aux arts, à (20819611371).jpg
| image_width = 250px
|taxon = Proboscidea (plant)
|authority = [[Schmidel]]
| synonyms =
}}
'''Пробосцідея''' (''Proboscidea'') — рід рослин родини [[Мартинієві]].

== Назва ==
В англійській мові рослину називають «чортів кіготь» ({{lang-en|devil's claw}}), «рослина-єдиноріг» ({{lang-en|unicorn plant}}) через дивної форми плід з гачками. Назву «чортів кіготь» мають африканські рослини роду [[Harpagophytum]].

== Класифікація ==

* ''Proboscidea althaeifolia''
* ''[[Proboscidea louisianica]]'' — «Пробосцідея луїзіанська»
* ''Proboscidea parviflora''
* ''Proboscidea sabulosa''
* ''Proboscidea spicata''

== Практичне використання ==
Плоди всіх видів їстівні у молодому віці. Готують як [[Бамія їстівна|окру]].

== Цікаві факти ==
''[[Proboscidea louisianica]]'' був зафіксований в Україні у 1961 р. у Старобешівському районі Донецької області на полях радгоспу «Каракубський» агроном.<ref>{{Cite news|url=https://collectedpapers.com.ua/plants_travelers/roslina-kapkan|title=Рослина-капкан|date=2015-03-13|language=uk-UA|work=CollectedPapers|accessdate=2018-06-02|archive-date=24 липня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170724154509/http://collectedpapers.com.ua/plants_travelers/roslina-kapkan}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170724154509/http://collectedpapers.com.ua/plants_travelers/roslina-kapkan |date=2017-07-24 }}</ref>

== Галерея ==
<gallery>
Proboscidea louisianica - speckled flower detail.jpg|''[[Proboscidea louisianica]]''
Proboscidea althaeifolia (27045891881).jpg|''[[Proboscidea althaeifolia]]''
Proboscidea parviflora - double claw. chopped fresh green pods 04.jpg|Нарізані плоди ''[[Proboscidea parviflora]]''
Proboscidea parviflora - double claw. dried seed pod.jpg|Висушений стручок ''[[Proboscidea parviflora]]''
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Devil's Claws: Hitchhikers On Big Animals // WAYNE'S WORD Volume 8) Spring 1999

{{Taxonbar|from=Q137309}}

[[Категорія:Мартинієві]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Айстериди (Asterids)

Порядок: Губоцвіті (Lamiales)

Родина: Martyniaceae

Рід: Proboscidea · Schmidel


text:
# Limnodynastes terraereginae
Limnodynastes terraereginae — вид земноводних з родини Limnodynastidae. Ендемік Австралії.

## Поширення
Вид поширений вздовж узбережжя Квінсленда та прилеглих внутрішніх районів, а також на північному сході Нового Південного Уельсу аж до Порт-Маккуорі, а потім на захід від Великого Вододільного хребта до південного Нового Південного Уельсу. Він також зустрічається на острові Фрейзер (К'гарі), острові Північний Страдброк (Мінджерріба), острові Мортон і острові Брайбі біля узбережжя південно-східного Квінсленду.
Мешкає в різноманітних середовищах існування вздовж країв постійних струмків, дамб, боліт та інших ділянок із зафіксованою водою, включаючи придорожні канави. Обов'язково має бути наявність трави та іншої густої рослинності.

## Опис
Це великий вид жаб, що досягає 75 мм в довжину. Зверху вона коричнева з інколи темнішими плямами. На стегнах і боках є червоно-помаранчеві або червоні відмітини. Від морди до плеча проходить темна смуга. Вона підкреслюється рельєфною смужкою від кремового до помаранчевого кольору. Пахва помаранчева, а живіт білий.

## Спосіб життя
Це вид, що риє, і в посушливі періоди проводить час під землею. Після проливних дощів із жовтня по травень самці видають високий голос «бонк» із прихованих місць у воді.
Яйця відкладають у великій плаваючій пінистій масі. Пуголовки вилуплюються приблизно через 2-3 дні після кладки. Пуголовки дуже темно-коричневі і виростають до 70 мм. Розвиток пуголовка триває близько 70 днів. Метаморфи мають розмір 20 мм і схожі на дорослу особину, однак забарвлення стегон стає очевидним лише через тиждень.

title: Limnodynastes terraereginae

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
|name = ''Limnodynastes terraereginae''
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name="IUCN">{{IUCN|id= 41167 |title=''Limnodynastes terraereginae'' |assessor=IUCN SSC Amphibian Specialist Group.|version=2024.2 |year= 2022 |accessdate=18 листопада 2024}}</ref>
| image =
| image_width =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Земноводні]] (Amphibia)
| ordo = [[Безхвості]] (Anura)
| familia = [[Limnodynastidae]]
| genus = ''[[Limnodynastes]]''
| species = '''''L. terraereginae'''''
| binomial = ''Limnodynastes terraereginae''
| binomial_authority = [[Dene Barrett Fry|Fry]], 1915
| range_map = Limnodynastes terraereginae map-fr.svg
| range_map_caption =
| wikispecies = Limnodynastes terraereginae
}}

'''''Limnodynastes terraereginae''''' — вид [[земноводні|земноводних]] з родини [[Limnodynastidae]]. Ендемік [[Австралія|Австралії]].

== Поширення ==
Вид поширений вздовж узбережжя [[Квінсленд]]а та прилеглих внутрішніх районів, а також на північному сході [[Новий Південний Уельс|Нового Південного Уельсу]] аж до [[Порт-Маккуорі]], а потім на захід від [[Великий Вододільний хребет|Великого Вододільного хребта]] до південного Нового Південного Уельсу. Він також зустрічається на острові [[К'Гарі|Фрейзер (К'гарі)]], острові [[Північний Страдброк]] (Мінджерріба), острові [[Мортон (острів)|Мортон]] і острові [[Брайбі]] біля узбережжя південно-східного Квінсленду.

Мешкає в різноманітних середовищах існування вздовж країв постійних струмків, дамб, боліт та інших ділянок із зафіксованою водою, включаючи придорожні канави. Обов'язково має бути наявність трави та іншої густої рослинності.

== Опис ==
Це великий вид жаб, що досягає 75 мм в довжину. Зверху вона коричнева з інколи темнішими плямами. На стегнах і боках є червоно-помаранчеві або червоні відмітини. Від морди до плеча проходить темна смуга. Вона підкреслюється рельєфною смужкою від кремового до помаранчевого кольору. Пахва помаранчева, а живіт білий.

== Спосіб життя ==
Це вид, що риє, і в посушливі періоди проводить час під землею. Після проливних дощів із жовтня по травень самці видають високий голос «бонк» із прихованих місць у воді.

Яйця відкладають у великій плаваючій пінистій масі. Пуголовки вилуплюються приблизно через 2-3 дні після кладки. Пуголовки дуже темно-коричневі і виростають до 70 мм. Розвиток пуголовка триває близько 70 днів. Метаморфи мають розмір 20 мм і схожі на дорослу особину, однак забарвлення стегон стає очевидним лише через тиждень.

== Примітки ==
{{reflist}}
== Джерела ==
* {{cite book |author=Robinson, M. |year=2002 |title=A Field Guide to Frogs of Australia |publisher=Australian Museum/Reed New Holland |location=Sydney |isbn=9781876334833}}
* {{cite book |author=Anstis, M. |year=2002 |title=Tadpoles of South-eastern Australia |publisher=Reed New Holland |location=Sydney |isbn=1876334630}}
* {{cite web |url=http://frogsaustralia.net.au/frogs/display.cfm?frog_id=44 |author=Australian Frog Database |website=Frogs Australia Network |title=''Limnodynastes terraereginae'' - Scarlet Sided Pobblebonk |archive-url=https://web.archive.org/web/20120224011629/http://frogsaustralia.net.au/frogs/display.cfm?frog_id=44 |archive-date=2012-02-24 |url-status=dead |date=2005-02-23}}
* {{cite web |url=https://environment.des.qld.gov.au/wildlife/animals/a-z/northern-banjo-frog |title=Northern banjo frog |author=Department of Environment and Science |website=Environment |publisher=Queensland Government |access-date=2021-02-21 |date=2016-05-25}}
{{Taxonbar|from=Q616694}}
[[Категорія:Земноводні Австралії]]
[[Категорія:Limnodynastidae]]
[[Категорія:Тварини, описані 1915]]

title: ?Limnodynastes terraereginae

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Земноводні (Amphibia)

Ряд: Безхвості (Anura)

Родина: Limnodynastidae

Рід: Limnodynastes

Вид: L. terraereginae

Вікісховище: Limnodynastes terraereginae

Віківиди: Limnodynastes terraereginae


text:
# T24 (міноносець)
T24 (нім. T 24) — військовий корабель, міноносець типу 1939 Кріґсмаріне за часів Другої світової війни.
Міноносець T24 закладений 21 вересня 1940 року на верфі заводу Schichau-Werke в Ельблонзі, 13 вересня 1941 року спущений на воду, а 17 жовтня 1942 року корабель уведений до складу військово-морських сил Третього Рейху. T24 брав участь у бойових діях в атлантичних водах, біля берегів Франції та Норвегії. На початку своєї кар'єри діяв поблизу норвезьких берегів, супроводжуючи конвої та судна, згодом переведений до Франції, де протягом 1943 року забезпечував прикриття проривачам блокади, які рушили Біскайською затокою до та з портів окупованої Франції. Бився у битві в цій затоці наприкінці року. 25 серпня 1944 року затоплений ракетами британських важких винищувачів «Бофайтер» неподалік від Ле-Вердон-сюр-Мер.

## Історія служби
Після введення до строю у жовтні 1942 року до березня 1943 року T24 нетривалий час діяв поблизу берегів Норвегії, де супроводжував поодинокі судна та конвої. Згодом T24 повернули до Німеччини для короткого ремонту в Кілі. 3 липня T24 з однотипним T25 вирушили до Західної Франції через Ла-Манш. Вранці 5 липня кораблі були безуспішно атаковані трьома голландськими моторними торпедними човнами та обстріляні британською береговою артилерією. Після досягнення гавані Булонь 6 липня вони були атаковані винищувачами «Тайфун», які не здобули результатів.
У ніч з 9 на 10 липня під час переходу між Сен-Мало та Брестом вони отримали завдання забезпечити далеке прикриття конвою, який супроводжували п'ять тральщиків біля Уессана. Конвой був атакований британськими есмінцями «Мелбрейк», «Венслідейл» і норвезьким «Глейсдейл», які потопили один із тральщиків і пошкодили інший до того, як T24 і T25 змогли прибути на допомогу. Німецькі міноносці сильно пошкодили «Мелбрейк» перед тим, як кораблі союзників вийшли з бою. Зараз приписані до 4-ї флотилії міноносців, кораблі отримали завдання допомагати супроводжувати підводні човни через затоку. 2 серпня T24, T25 та T22, відповівши на сигнал лиха з іншого підводного човна, врятували вцілілих з підводного човна U-106. З 29 по 31 серпня ті ж три міноносці супроводжували японський підводний човен I-8 через затоку до Лор'яна.
24–26 грудня T24 входив до кораблів ескорту судна MV Osorno (6951 GRT), що проривало блокаду й рушило через Біскайську затоку. Інший проривач блокади, рефрижераторне вантажне судно MV Alsterufer вантажопідйомністю 2729 брт, слідував за Osorno кілька днів, а чотири есмінці 8-ї флотилії і шість міноносців 4-ї флотилії відпливли 27 грудня, щоб супроводжувати його через затоку. Союзники, завдяки розшифровці «Ультра», знали про плани щодо прориву блокади та розмістили крейсери та літаки в Західній Атлантиці, щоб перехопити їх під час операції «Стоунвол». Важкий бомбардувальник Consolidated B-24 Liberator 311-ї ескадрильї Королівських ПС потопив Alsterufer пізніше того дня.
Але, німецькі кораблі до наступного дня не знали про затоплення й продовжили рух до місця рандеву. Вони були помічені американським бомбардувальником «Ліберейтор» вранці 28 числа, і британські легкі крейсери «Глазго» та «Ентерпрайз», вирушили їм на перехоплення. До цього часу погода значно погіршилася. Використовуючи свій радар, «Глазго» першим відкрив вогонь о 13:46 з відстані 19 600 метрів (21 400 ярдів), а «Ентерпрайз» — почав вести вогонь вслід за ним за кілька хвилин. Приблизно в той час німецькі есмінці почали стріляти у відповідь з гармат і торпед; всі останні промахнулися, і лишень о 14:05 сталося одне влучення в «Глазго». Капітан-цур-зее Ганс Ердменгер, командир 8-ї флотилії, вирішив розділити свої сили і наказав міноносцям Z23, Z27, T22, T25 і T26 повернути на північ о 14:18. Крейсери переслідували північну групу і потопили Z27, T25 і T26. Усі кораблі південної групи, включаючи Т24, змогли успішно відірватися.
У ніч з 21 на 22 квітня 1944 року 4-та флотилія, яка тепер складалася з T24, T27 і T29, вийшла з Шербура до Сен-Мало. В ніч з 25 на 26 квітня, після встановлення мінного поля поблизу островів Сет-Іль на північному узбережжі Бретані, флотилія зіткнулася з силами союзників, які складалися з легкого крейсера «Блек Прінс» та есмінців «Ашанті», «Атабаскан», «Хаїда» та «Гурон», що діяли неподалік від Іль-де-Ба. Німецька берегова артилерія безрезультатно обстріляла кораблі союзників, і командир флотилії корветтен-капітан Франц Колауф попрямував на захід у пошуках кораблів союзників, але о 02:07 радар «Блек Прінса» першим помітив німців на відстані 21 000 ярдів (19 000 м). Невдовзі німці виявили кораблі союзників і змінили курс. Британські та канадські кораблі були швидшими за німецькі міноносці та скоротили дистанцію до 13 000 ярдів (12 000 м) до 02:20, коли «Блек Прінс» почав стріляти освітлювальними снарядами. Есмінці з відстані 9000 ярдів (8200 м) вели вогонь по T24 і T27, незабаром крейсер «Блек Прінс» відкрив вогонь у підтримку, доки одна з його передніх башт не заклинила. Вогонь союзників був точним, і один снаряд уразив T27 о 02:31, унаслідок чого, той знизив швидкість до 12 вузлів (22 км/год); Колауф наказав кораблю відходити до затоки Морле, і союзники втратили його радіолокаційне відображення серед скель затоки. T24 безрезультатно вистрілив із кормових торпедних апаратів у своїх переслідувачів, а потім у нього влучили два снаряди в надбудову, що викликало пожежу, яку швидко загасили. О 02:54 він безрезультатно випустив торпеди, що залишилися, і приблизно в той самий час снаряд вивів з ладу кермо T29. «Ашанті» та «Гурон» зосередилися на T29, тоді як «Хайда» та «Атабаскан» продовжували переслідування T24. Але T24 встиг прорватися до Сен-Мало, і канадські есмінці повернулися, щоб допомогти потопити T29.
У ніч з 14 на 15 серпня T24 два тральщики та допоміжні кораблі типу Sperrbrecher 157 супроводжували авіаремонтний корабель Richthofen, коли вони були атаковані легким крейсером «Морішіес» та есмінцями «Урса» і «Ірокез» біля Ле-Сабль-д'Олонн. Міноносець поставив димову завісу і торпедною атакою ледве не уразив «Ірокез». Одного разу в T24 влучила торпеда «Ірокези», але кораблі союзників потопили Sperrbrecher 157, підпалили Richthofen, сильно пошкодили один тральщик і змусили інший викинутися на берег. Під час нападу «Ірокез» отримав легкі ушкодження.
24 серпня біля Ле-Вердон-сюр-Мер T24 і Z24 були атаковані ракетними ударами RP-3 британських та канадських винищувачів-бомбардувальників «Бофайтер». Вони затопили T24, на борту якого загинуло 18 матросів і настільки серйозно пошкодили Z24, що той наступного дня затонув. Під час атаки ескадрильї союзників втратили 17 літаків з усіх причин.

title: T24 (міноносець)

wikitext:
{{Військовий корабель
| Назва             = T24
| Оригінал назви    = T 24
| Ілюстрація        = German destroyers T24 and Z24 under attack by Bristol Beaufighters off Le Verdon-sur-Mer, Gironde, France, 24 August 1944 (342-FH-3A18812-55169AC).jpg
| Підпис            = T24 (на передньому плані) разом з есмінцем [[Z24 (есмінець)|Z24]] під ракетними ударами британських важких винищувачів [[Bristol Beaufighter|«Бофайтер»]]. 24 серпня 1944
| Тип/клас судна    = [[міноносець]] [[Міноносці типу 1939|типу 1939]]
| Прапор            = {{GERnazi}}
| Порт              =
| На честь          =
| Організація       = {{FKriegsmarine}}
| Виготовлювач      = [[Schichau-Werke]], [[Ельблонг]]
| Вартість          =
| Замовлено         = [[10 листопада]] [[1939]]
| Закладено         = [[21 вересня]] [[1940]]
| Спущено           = [[13 вересня]] [[1941]]
| Експлуатація з    = [[17 жовтня]] [[1942]]
| Служба            = [[1942]]–[[1944]]
| Перейменований    =
| Перекваліфікований=
| Переданий         =
| Прийнятий         =
| Виведений         =
| Загибель          = [[24 серпня]] [[1944]] року затоплений поблизу [[Ле-Вердон-сюр-Мер]] атакою британських та канадських [[важкий винищувач|важких винищувачів]] [[Bristol Beaufighter|«Бофайтер»]]
| Статус            =
| Нагороди          =
| Бойовий досвід    = '''[[Друга світова війна]]'''
[[Битва за Атлантику (1939—1945)|Битва за Атлантику]]
* [[Бій у Біскайській затоці (1943)|Бій у Біскайській затоці]]
* [[Морський бій 26 квітня 1944 року]]
| Прізвисько        =
| Девіз             =
| Водотоннажність   = 1 294 тонни (стандартна)
1 754 тонни (повна)
| Довжина           = 102,5 м
| Ширина            = 10 м
| Висота            =
| Осадка            = 3,22 м
| Бронювання        =
| Двигуни           = 2 × [[Парова турбіна|парових турбіни]] ''Wagner''
4 × [[Водотрубний котел|водотрубних котли]] ''Wagner''
| Гвинти            = 2
| Потужність        = 33 500 [[Кінська сила|к.с.]]
| Швидкість         = 36 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]] (67 км/год)
| Дальність плавання= 2 400 [[Морська миля|миль]] (4 400 км) на швидкості 19 вузлів (35 км/год)
| Автономність плавання=
| Екіпаж            = 206 [[офіцер]]ів та [[матрос]]ів
| Артилерія         = 4 (4 × 1) × 105-мм [[Корабельна артилерія|корабельні гармати]] [[Морська гармата 10,5 см SK C/32|SK C/32]]
| Торпедно-мінне озброєння= 6 (2 × 3) × 533-мм [[торпедний апарат|торпедних апаратів]]
30-60 морських мін
4 скидувачі глибинних бомб
| Ракетне озброєння       =
| Зенітне озброєння       = 4 (2 × 2) × 37-мм зенітні гармати [[37-мм зенітна гармата SKC/30|SKC/30]]
6 (1 × 4; 2 × 1) × 20-мм зенітних гармат [[20-мм зенітна гармата FlaK 30/38/Flakvierling|FlaK 38/Flakvierling]]
| Авіація                 =
|Радіолокаційне озброєння = сонар ''S-Gerät''
радар ''FuMO 21''
}}
{{Location map+ |Моря навколо Британських островів
| width = 350
| caption = Район загибелі T24 | relief = 1
| places =
  {{Location map~ |Моря навколо Британських островів
    | label = '''T24'''
    | label_size =
    | position = left
    | background =
    | mark = Red pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 45| lat_min = 31| lat_sec = 00| lat_dir = N
    | lon_deg = 01| lon_min = 03| lon_sec = 00| lon_dir = W
  }}
}}
'''T24''' ({{lang-de|T 24}}) — [[військовий корабель]], [[міноносець]] [[Міноносці типу 1939|типу 1939]] [[Військово-морські сили Третього Рейху|Кріґсмаріне]] за часів Другої світової війни.

Міноносець T24 закладений [[21 вересня]] [[1940]] року на верфі заводу [[Schichau-Werke]] в [[Ельблонг|Ельблонзі]], [[13 вересня]] [[1941]] року спущений на воду, а [[17 жовтня]] [[1942]] року корабель уведений до складу військово-морських сил Третього Рейху. T24 брав участь у бойових діях в атлантичних водах, біля берегів Франції та Норвегії. На початку своєї кар'єри діяв поблизу норвезьких берегів, супроводжуючи конвої та судна, згодом переведений до Франції, де протягом 1943 року забезпечував прикриття [[Проривач блокади|проривачам блокади]], які рушили [[Біскайська затока|Біскайською затокою]] до та з портів окупованої Франції. Бився у [[Бій у Біскайській затоці (1943)|битві в цій затоці]] наприкінці року. 25 серпня 1944 року затоплений ракетами британських [[важкий винищувач|важких винищувачів]] [[Bristol Beaufighter|«Бофайтер»]] неподалік від [[Ле-Вердон-сюр-Мер]].

== Історія служби ==
Після введення до строю у жовтні 1942 року до березня 1943 року T24 нетривалий час діяв поблизу берегів Норвегії, де супроводжував поодинокі судна та конвої. Згодом T24 повернули до Німеччини для короткого ремонту в Кілі. 3 липня T24 з однотипним [[T25 (міноносець)|T25]] вирушили до Західної Франції через [[Ла-Манш]]. Вранці 5 липня кораблі були безуспішно атаковані трьома голландськими [[Моторний торпедний човен|моторними торпедними човнами]] та обстріляні британською береговою артилерією. Після досягнення гавані Булонь 6 липня вони були атаковані винищувачами [[Hawker Typhoon|«Тайфун»]], які не здобули результатів.

У ніч з 9 на 10 липня під час переходу між [[Сен-Мало]] та Брестом вони отримали завдання забезпечити далеке прикриття конвою, який супроводжували п'ять [[тральщик]]ів біля [[Уессан]]а. Конвой був атакований британськими есмінцями [[HMS Melbreak (L73)|«Мелбрейк»]], [[HMS Wensleydale (L86)|«Венслідейл»]] і норвезьким [[HMS Glaisdale (L44)|«Глейсдейл»]], які потопили один із тральщиків і пошкодили інший до того, як T24 і T25 змогли прибути на допомогу. Німецькі міноносці сильно пошкодили «Мелбрейк» перед тим, як кораблі союзників вийшли з бою. Зараз приписані до 4-ї флотилії міноносців, кораблі отримали завдання допомагати супроводжувати підводні човни через затоку. 2 серпня T24, [[T25 (міноносець)|T25]] та [[T22 (міноносець)|T22]], відповівши на [[сигнал лиха]] з іншого підводного човна, врятували вцілілих з підводного човна [[U-106 (1940)|U-106]]. З 29 по 31 серпня ті ж три міноносці супроводжували японський підводний човен [[I-8 (підводний човен)|I-8]] через затоку до [[Лор'ян]]а.

24–26 грудня T24 входив до кораблів ескорту судна ''MV Osorno'' (6951 GRT), що проривало блокаду й рушило через Біскайську затоку. Інший [[проривач блокади]], рефрижераторне [[вантажне судно]] ''MV Alsterufer'' вантажопідйомністю 2729 брт, слідував за ''Osorno'' кілька днів, а чотири есмінці [[8-ма флотилія ескадрених міноносців Крігсмаріне|8-ї флотилії]] і шість міноносців [[4-та флотилія міноносців Крігсмаріне|4-ї флотилії]] відпливли [[27 грудня]], щоб супроводжувати його через затоку. Союзники, завдяки розшифровці [[Ultra (криптоаналіз)|«Ультра»]], знали про плани щодо прориву блокади та розмістили крейсери та літаки в Західній Атлантиці, щоб перехопити їх під час операції «Стоунвол». [[Важкий бомбардувальник]] [[Consolidated B-24 Liberator]] 311-ї ескадрильї Королівських ПС потопив ''Alsterufer'' пізніше того дня.

Але, німецькі кораблі до наступного дня не знали про затоплення й продовжили рух до місця рандеву. Вони були помічені американським [[бомбардувальник]]ом «Ліберейтор» вранці 28 числа, і британські легкі крейсери [[HMS Glasgow (C21)|«Глазго»]] та [[HMS Enterprise (D52)|«Ентерпрайз»]], вирушили їм на перехоплення. До цього часу погода значно погіршилася. Використовуючи свій радар, «Глазго» першим відкрив вогонь о 13:46 з відстані 19 600 метрів (21 400 ярдів), а «Ентерпрайз» — почав вести вогонь вслід за ним за кілька хвилин. Приблизно в той час німецькі есмінці почали стріляти у відповідь з гармат і торпед; всі останні промахнулися, і лишень о 14:05 сталося одне влучення в «Глазго». [[Капітан-цур-зее]] [[Ганс Ердменгер]], командир 8-ї флотилії, вирішив розділити свої сили і наказав міноносцям [[Z23 (есмінець)|Z23]], [[Z27 (есмінець)|Z27]], [[T22 (міноносець)|T22]], [[T25 (міноносець)|T25]] і [[T26 (міноносець)|T26]] повернути на північ о 14:18. Крейсери переслідували північну групу і потопили Z27, T25 і T26. Усі кораблі південної групи, включаючи Т24, змогли успішно відірватися.

У ніч з 21 на 22 квітня 1944 року 4-та флотилія, яка тепер складалася з T24, [[T27 (міноносець)|T27]] і [[T29 (міноносець)|T29]], вийшла з [[Шербур-Октевіль|Шербура]] до Сен-Мало. В ніч з 25 на 26 квітня, після встановлення мінного поля поблизу островів [[Сет-Іль (острови)|Сет-Іль]] на північному узбережжі Бретані, флотилія зіткнулася з силами союзників, які складалися з легкого крейсера [[HMS Black Prince (81)|«Блек Прінс»]] та есмінців [[HMS Ashanti (F51)|«Ашанті»]], [[HMCS Athabaskan (G07)|«Атабаскан»]], [[HMCS Haida (G63)|«Хаїда»]] та [[HMCS Huron (G24)|«Гурон»]], що діяли неподалік від [[Іль-де-Ба]]. Німецька берегова артилерія безрезультатно обстріляла кораблі союзників, і командир флотилії [[корветтен-капітан]] Франц Колауф попрямував на захід у пошуках кораблів союзників, але о 02:07 радар «Блек Прінса» першим помітив німців на відстані 21 000 ярдів (19 000 м). Невдовзі німці виявили кораблі союзників і змінили курс. Британські та канадські кораблі були швидшими за німецькі міноносці та скоротили дистанцію до 13 000 ярдів (12 000 м) до 02:20, коли «Блек Прінс» почав стріляти освітлювальними снарядами. Есмінці з відстані 9000 ярдів (8200 м) вели вогонь по T24 і T27, незабаром крейсер «Блек Прінс» відкрив вогонь у підтримку, доки одна з його передніх башт не заклинила. Вогонь союзників був точним, і один снаряд уразив T27 о 02:31, унаслідок чого, той знизив швидкість до 12 вузлів (22 км/год); Колауф наказав кораблю відходити до затоки Морле, і союзники втратили його радіолокаційне відображення серед скель затоки. T24 безрезультатно вистрілив із кормових торпедних апаратів у своїх переслідувачів, а потім у нього влучили два снаряди в надбудову, що викликало пожежу, яку швидко загасили. О 02:54 він безрезультатно випустив торпеди, що залишилися, і приблизно в той самий час снаряд вивів з ладу кермо T29. «Ашанті» та «Гурон» зосередилися на T29, тоді як «Хайда» та «Атабаскан» продовжували переслідування T24. Але T24 встиг прорватися до Сен-Мало, і канадські есмінці повернулися, щоб допомогти потопити T29.

У ніч з 14 на 15 серпня T24 два тральщики та допоміжні кораблі типу [[Sperrbrecher]] 157 супроводжували авіаремонтний корабель ''Richthofen'', коли вони були атаковані легким крейсером [[HMS Mauritius (80)|«Морішіес»]] та есмінцями [[HMS Ursa (R22)|«Урса»]] і [[HMCS Iroquois (G89)|«Ірокез»]] біля [[Ле-Сабль-д'Олонн]]. Міноносець поставив [[Димова завіса|димову завісу]] і торпедною атакою ледве не уразив «Ірокез». Одного разу в T24 влучила [[торпеда]] «Ірокези», але кораблі союзників потопили Sperrbrecher 157, підпалили ''Richthofen'', сильно пошкодили один тральщик і змусили інший викинутися на берег. Під час нападу «Ірокез» отримав легкі ушкодження.

[[24 серпня]] біля [[Ле-Вердон-сюр-Мер]] T24 і [[Z24 (есмінець)|Z24]] були атаковані ракетними ударами [[RP-3]] британських та канадських винищувачів-бомбардувальників [[Bristol Beaufighter|«Бофайтер»]]. Вони затопили T24, на борту якого загинуло 18 матросів і настільки серйозно пошкодили Z24, що той наступного дня затонув. Під час атаки ескадрильї союзників втратили 17 літаків з усіх причин.

== Див. також ==
* [[Z24 (есмінець)]]
* [[Касасагі (1937)]]
* [[Circe (міноносець)]]
* [[Завидний (міноносець)]]
* [[Міноносці Tb 82 F]]
* [[Міноносці класу «Гусар»]]

== Примітки ==
;Виноски
{{Reflist|group=Прим.}}

;Джерела
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.german-navy.de/kriegsmarine/ships/torpedoboats/flottentorpedoboot1939/t24/index.html T24]

== Література ==
* Erich Gröner, Dieter Jung [Bearb.]: Die Schiffe der deutschen Kriegsmarine und Luftwaffe 1939—1945 und ihr Verbleib. Bernard & Graefe, Bonn 2000 (9., neu bearb. und erw. Aufl.), ISBN 978-3-7637-6215-6.{{ref-de}}
* Hervieux, Pierre (1986). «The Elbing Class Torpedo Boats at War». In Lambert, Andrew (ed.). Warship X. London: Conway Maritime Press. pp. 95–102. ISBN 0-85177-449-0.

{{Портали|Нацистська Німеччина|Друга світова війна|Військова техніка|Війна|Морська справа}}

[[Категорія:Міноносці типу 1939]]
[[Категорія:Кораблі 1941]]
[[Категорія:Кораблі, затоплені авіацією]]

title: Служба

Тип/клас: міноносець типу 1939

Держава прапора: Третій Рейх

Належність: Крігсмаріне

Корабельня: Schichau-Werke, Ельблонг

Замовлено: 10 листопада 1939

Закладено: 21 вересня 1940

Спущено на воду: 13 вересня 1941

Введено в експлуатацію: 17 жовтня 1942

Загибель: 24 серпня 1944 року затоплений поблизу Ле-Вердон-сюр-Мер атакою британських та канадських важких винищувачів «Бофайтер»

Бойовий досвід: Друга світова війна · Битва за Атлантику · * Бій у Біскайській затоці · * Морський бій 26 квітня 1944 року

title: Параметри

Тоннаж: 1 294 тонни (стандартна) · 1 754 тонни (повна)

title: Технічні дані

Рухова установка: 2 × парових турбіни Wagner · 4 × водотрубних котли Wagner

Швидкість: 36 вузлів (67 км/год)

Дальність плавання: 2 400 миль (4 400 км) на швидкості 19 вузлів (35 км/год)

Екіпаж: 206 офіцерів та матросів

title: Озброєння

Артилерія: 4 (4 × 1) × 105-мм корабельні гармати SK C/32

Торпедно-мінне озброєння: 6 (2 × 3) × 533-мм торпедних апаратів · 30-60 морських мін · 4 скидувачі глибинних бомб

Зенітне озброєння: 4 (2 × 2) × 37-мм зенітні гармати SKC/30 · 6 (1 × 4; 2 × 1) × 20-мм зенітних гармат FlaK 38/Flakvierling

Радіолокаційне озброєння: сонар S-Gerät · радар FuMO 21


text:
# Джузеппе де Ніттіс
Джузеппе де Ніттіс (італ. Giuseppe De Nittis; 25 лютого 1846, Барлетта — 21 серпня 1884, Сен-Жермен-ан-Ле) — італійський художник, у своїх роботах з'єднав академізм і імпресіонізм.

## Біографія
Народився 25 лютого 1846 в Барлетта, де згодом навчався живопису у місцевого художника Джованні Баттіста Кало. Після відрахування з інституту в 1863 році за непокору правилам, він починає свою кар'єру, відправивши дві картини на одну неаполітанську виставку. Потім в 1867 році він переїжджає у Париж і укладає контракт з артдилером Адольфом Гупіль, взявши зобов'язання писати полотна на популярні і прибуткові сюжети. Придбавши деяку популярність, він повертається до Італії, де пише з натури види Везувію. 1872 року знову приїжджає у Париж, але вже без договору з Гупіль. Через два роки одна з його картин досягає успіху в Салоні. Водночас він бере участь у Першій виставці імпресіоністів на запрошення Едґара Деґа. Потім була поїздка в Лондон, завдяки якій Де Ніттіс почав з великим захопленням працювати в імпресіоністської техніці (в тому числі робити малюнки пастеллю). У наступні роки він нерідко їздив до Італії, але жив у Парижі, де його будинок став місцем зборів відомих художників і письменників, серед яких були брати Гонкур, Еміль Золя, Едуард Мане і Луї Едмон Дюранті.
У 1884 році у віці 38 років де Ніттіс раптово помер від інсульту в Сен-Жермен-ан-Ле.

title: Джузеппе де Ніттіс

wikitext:
{{художник}}
'''Джузеппе де Ніттіс''' ({{lang-it|Giuseppe De Nittis}}; [[25 лютого]] [[1846]], [[Барлетта]] — [[21 серпня]] [[1884]], [[Сен-Жермен-ан-Ле]]) — італійський художник, у своїх роботах з'єднав академізм і імпресіонізм.

== Біографія ==
Народився 25 лютого 1846 в Барлетта, де згодом навчався живопису у місцевого художника Джованні Баттіста Кало. Після відрахування з інституту в 1863 році за непокору правилам, він починає свою кар'єру, відправивши дві картини на одну неаполітанську виставку. Потім в 1867 році він переїжджає у Париж і укладає контракт з артдилером [[Адольф Гупіль|Адольфом Гупіль]], взявши зобов'язання писати полотна на популярні і прибуткові сюжети. Придбавши деяку популярність, він повертається до Італії, де пише з натури види [[Везувій|Везувію]]. 1872 року знову приїжджає у Париж, але вже без договору з Гупіль. Через два роки одна з його картин досягає успіху в [[Паризький салон|Салоні]]. Водночас він бере участь у Першій виставці імпресіоністів на запрошення [[Едґар Деґа|Едґара Деґа]]. Потім була поїздка в Лондон, завдяки якій Де Ніттіс почав з великим захопленням працювати в [[Імпресіонізм|імпресіоністської]] техніці (в тому числі робити малюнки пастеллю). У наступні роки він нерідко їздив до Італії, але жив у Парижі, де його будинок став місцем зборів відомих художників і письменників, серед яких були брати Гонкур, [[Еміль Золя]], [[Едуард Мане]] і Луї Едмон Дюранті.

У 1884 році у віці 38 років де Ніттіс раптово помер від інсульту в Сен-Жермен-ан-Ле.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Ніттіс Джузеппе де}}
[[Категорія:Італійські художники]]
[[Категорія:Поховані на кладовищі Пер-Лашез]]

title: Джузеппе де Ніттіс

Поховання: Пер-Лашез [ 6 ] і Grave of Nittis d

Країна: Королівство Італія

Навчання: Accademia di Belle Arti di Napoli d

Вчитель: Vincenzo Petrocelli d

Діяльність: художник , художник-гравер , pastellist , аквареліст , рисувальник , літограф

Покровитель: Vincenzo Petrocelli d

Твори: La Place des Pyramides, Paris (I) d і Place du Carrousel and Tuileries in Ruins d

У шлюбі з: Léontine De Nittis d [ 7 ]

Діти: Jacques de Nittis d [ 7 ]

Роботи в колекції: Міннеаполіський інститут мистецтва , Музей мистецтв Нельсона-Аткінса d , Національна галерея мистецтв , Національний музей Швеції , Galleria d'arte moderna d , Музей мистецтв Філадельфії , Національна галерея , Pinacoteca "Giuseppe De Nittis" d , Національний музей образотворчого мистецтва , Художня галерея Єльського університету , Музей д'Орсе , Applied Arts Collection of Milan d , Карнавале , Національна галерея сучасного мистецтва (Рим) , Revoltella Museum d , Музей витончених мистецтв Парижа d , Музей Каподімонте , Palazzo Zevallos Stigliano d , Galleria d'arte moderna di Milano d , Centro Matteucci, Viareggio d , Malaspina Picture Gallery d , Museo civico e pinacoteca "De Nittis" d , Pinacoteca metropolitana di Bari d і Реймський музей образотворчого мистецтва d


text:
# Farlowella
Farlowella (Фарловелла) — рід риб триби Harttiini з підродини Loricariinae родини Лорікарієві ряду сомоподібні. Має 27 видів. Інші назви «сом-батігохвіст», «сом-гілля». Названо на честь американського ботаніка Вільяма Фарлоу.

## Опис
Загальна довжина представників цього роду коливається від 10 до 26,5 см. Морфологічно і молекулярно схожі на сомів з роду Sturisoma. Тіло голкоподібне, витягнуте, струнке, вкрите повністю кістковими пластинками (навіть черево). Очі невеличкі. Морда довга, тонка й вузька. У самців з її боків є збільшені одонтоди (шкіряні зубчики). Рот невеличкий. Спинний і анальний плавці розташовані навпроти одного. Грудні плавці невеличкі, трохи широкі. Черевні плавці крихітні. Хвостовий плавець нагадує роздвоєний батіг.
Забарвлення коричневе з різними відтінками. З боків проходять темні контрастні смуги. Здатні до мімікрії.

## Спосіб життя
Це демерсальні риби. Біотопи заселення — різні. Одні види живуть в лісових струмках, на глибині від 0,3 до 2 м, з піщаним дном; інші — в річках зі швидкою течією і непрозорими водами на кам'янистих ґрунтах. Найпоширеніший біотоп — це зарості осоки уздовж берегів, яка росте у напівзануреному стані. На нижній частині осоки «висять» соми цього роду. Це можуть бути великі річки з каламутною (або білою) водою і слабкою течією.
Активні у присмерку або вночі. Вдень ховаються серед каміння, рослин або піл корчами. Живляться переважно водоростями, а також дрібними водними організмами.
Для нересту обирають вузькі щілини, затоплені рослини, куди самка відкладає ікру. Кількість останньої може сягати 50 тис. штук. Нерест відбувається у сутінках або на світанку. Самець піклується про ікру, до появи мальків. Допомагає останнім звільнятися від яйця.

## Розповсюдження
Поширені в басейнах річок Амазонка, Оріноко, Магдалена, Парана і озерах Маракайбо та Валенсія. Також зустрічаються в річках Гаяни.

## Тримання в акваріумі
Знадобиться високий акваріум від 150 літрів. На дно насипають суміш середнього і дрібного піску темних тонів. Уздовж задньої стінки висаджують рослини з довгим стеблом або зміцнюють вертикально на дні очерет, додають також 2-3 корчі в середині або по краях акваріума.
Видам з швидких річок акваріум оформляють інакше. Основою служить великий пісок, по верх якого викладають каміння різного калібру. Реофільним видам так само необхідні корчі.
Є неагресивними сомиками. Містять групою від 5 особин. Сусідами можуть бути будь-які не агресивні риби відповідного розміру. Годують риб свіжими овочами, таблетками для рослиноїдних сомів і живим харчем (заморожуванням). З технічних засобів потрібен внутрішній фільтр середньої потужності для створення помірної течії, компресор. Для реофільних сомів фільтр повинен бути потужнішим. Температура тримання повинна становити 22-26 °C.

## Види
- Farlowella acus
- Farlowella altocorpus
- Farlowella amazonum
- Farlowella colombiensis
- Farlowella curtirostra
- Farlowella gracilis
- Farlowella hahni
- Farlowella hasemani
- Farlowella henriquei
- Farlowella isbruckeri
- Farlowella jauruensis
- Farlowella knerii
- Farlowella mariaelenae
- Farlowella martini
- Farlowella nattereri
- Farlowella odontotumulus
- Farlowella oxyrryncha
- Farlowella paraguayensis
- Farlowella platorynchus
- Farlowella reticulata
- Farlowella rugosa
- Farlowella schreitmuelleri
- Farlowella smithi
- Farlowella taphorni
- Farlowella venezuelensis
- Farlowella vittata
- Farlowella yarigui

title: Farlowella

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Taxobox
| name = ''Farlowella''
| image = Farlowella knerii.jpg
| image_width = 250px
| image_caption = ''[[Farlowella knerii]]''
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| subregnum = [[Справжні багатоклітинні (підцарство)|Справжні багатоклітинні]] (Eumetazoa)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| subphylum = [[Черепні]] (Craniata)
| subphylum2 = [[Хребетні]] (Vertebrata)
| superclassis = [[Щелепні]] (Gnathostomata)
| classis = [[Променепері]] (Actinopterygii)
| subclassis = [[Новопері]] (Neopterygii)
| infraclassis = [[Костисті риби]] (Teleostei)
| superordo = [[Остаріофізи]] (Ostariophysi)
| ordo = [[Сомоподібні]] (Siluriformes)
| familia = [[Лорікарієві]] (Loricariidae)
| subfamilia = [[Loricariinae]]
| genus = '''''Farlowella'''''
| genus_authority= C. H. Eigenmann and R. S. Eigenmann, 1889
| subdivision_ranks =
| subdivision =
| synonyms =

* ''Acestra'' Kner, 1853
| wikispecies = Farlowella
| commonscat = Farlowella
| itis =
| ncbi =
| eol =
}}

'''''Farlowella''''' (Фарловелла) — рід риб триби [[Harttiini]] з підродини [[Loricariinae]] [[родина (біологія)|родини]] [[Лорікарієві]] ряду [[сомоподібні]]. Має 27 видів. Інші назви «сом-батігохвіст», «сом-гілля». Названо на честь американського ботаніка Вільяма Фарлоу.

== Опис ==
Загальна довжина представників цього роду коливається від 10 до 26,5 см. Морфологічно і молекулярно схожі на сомів з роду ''[[Sturisoma]]''. Тіло голкоподібне, витягнуте, струнке, вкрите повністю кістковими пластинками (навіть черево). Очі невеличкі. Морда довга, тонка й вузька. У самців з її боків є збільшені одонтоди (шкіряні зубчики). Рот невеличкий. Спинний і анальний плавці розташовані навпроти одного. Грудні плавці невеличкі, трохи широкі. Черевні плавці крихітні. Хвостовий плавець нагадує роздвоєний батіг.

Забарвлення коричневе з різними відтінками. З боків проходять темні контрастні смуги. Здатні до [[мімікрія|мімікрії]].

== Спосіб життя ==
Це [[демерсальні риби]]. [[Біотоп]]и заселення — різні. Одні види живуть в лісових струмках, на глибині від 0,3 до 2 м, з піщаним дном; інші — в річках зі швидкою течією і непрозорими водами на кам'янистих [[ґрунт]]ах. Найпоширеніший біотоп — це зарості осоки уздовж берегів, яка росте у напівзануреному стані. На нижній частині [[осока|осоки]] «висять» соми цього роду. Це можуть бути великі річки з каламутною (або білою) водою і слабкою течією.

Активні у присмерку або вночі. Вдень ховаються серед каміння, рослин або піл корчами. Живляться переважно водоростями, а також дрібними водними організмами.

Для нересту обирають вузькі щілини, затоплені рослини, куди самка відкладає ікру. Кількість останньої може сягати 50 тис. штук. Нерест відбувається у сутінках або на світанку. Самець піклується про ікру, до появи мальків. Допомагає останнім звільнятися від яйця.

== Розповсюдження ==
Поширені в басейнах річок [[Амазонка]], [[Оріноко]], [[Магдалена (річка)|Магдалена]], [[Парана (річка)|Парана]] і озерах [[Маракайбо]] та Валенсія. Також зустрічаються в річках Гаяни.

== Тримання в акваріумі ==
Знадобиться високий [[акваріум]] від 150 літрів. На дно насипають суміш середнього і дрібного піску темних тонів. Уздовж задньої стінки висаджують рослини з довгим стеблом або зміцнюють вертикально на дні очерет, додають також 2-3 корчі в середині або по краях акваріума.

Видам з швидких річок акваріум оформляють інакше. Основою служить великий пісок, по верх якого викладають каміння різного калібру. Реофільним видам так само необхідні корчі.

Є неагресивними сомиками. Містять групою від 5 особин. Сусідами можуть бути будь-які не агресивні риби відповідного розміру. Годують риб свіжими овочами, таблетками для рослиноїдних сомів і живим харчем (заморожуванням). З технічних засобів потрібен внутрішній фільтр середньої потужності для створення помірної течії, компресор. Для реофільних сомів фільтр повинен бути потужнішим. Температура тримання повинна становити 22-26 °C.

== Види ==

* ''[[Farlowella acus]]''
* ''[[Farlowella altocorpus]]''
* ''[[Farlowella amazonum]]''
* ''[[Farlowella colombiensis]]''
* ''[[Farlowella curtirostra]]''
* ''[[Farlowella gracilis]]''
* ''[[Farlowella hahni]]''
* ''[[Farlowella hasemani]]''
* ''[[Farlowella henriquei]]''
* ''[[Farlowella isbruckeri]]''
* ''[[Farlowella jauruensis]]''
* ''[[Farlowella knerii]]''
* ''[[Farlowella mariaelenae]]''
* ''[[Farlowella martini]]''
* ''[[Farlowella nattereri]]''
* ''[[Farlowella odontotumulus]]''
* ''[[Farlowella oxyrryncha]]''
* ''[[Farlowella paraguayensis]]''
* ''[[Farlowella platorynchus]]''
* ''[[Farlowella reticulata]]''
* ''[[Farlowella rugosa]]''
* ''[[Farlowella schreitmuelleri]]''
* ''[[Farlowella smithi]]''
* ''[[Farlowella taphorni]]''
* ''[[Farlowella venezuelensis]]''
* ''[[Farlowella vittata]]''
* ''[[Farlowella yarigui]]''

== Джерела ==
* Günther Sterba: Süsswasserfische der Welt, Urania-Verlag, 1990, ISBN 3-332-00109-4
* {{FishBase genus|genus=Farlowella|year=2019|month=грудень}}
* Ballen, G.A. & Mojica, J.I. (2014): A new trans-Andean Stick Catfish of the genus ''Farlowella'' Eigenmann & Eigenmann, 1889 (Siluriformes: Loricariidae) with the first record of the genus for the río Magdalena Basin in Colombia. ''Zootaxa'', 3765 (2): 134—142.

{{taxonbar|from=Q134999}}
{{Сомоподібні}}
[[Категорія:Лорікарієві]]
[[Категорія:Farlowella| ]]

title: ?Farlowella

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Підцарство: Справжні багатоклітинні (Eumetazoa)

Підтип: Черепні (Craniata)

Надклас: Щелепні (Gnathostomata)

Клас: Променепері (Actinopterygii)

Підклас: Новопері (Neopterygii)

Інфраклас: Костисті риби (Teleostei)

Надряд: Остаріофізи (Ostariophysi)

Ряд: Сомоподібні (Siluriformes)

Родина: Лорікарієві (Loricariidae)

Підродина: Loricariinae

Рід: Farlowella · C. H. Eigenmann and R. S. Eigenmann, 1889

Вікісховище: Farlowella

Віківиди: Farlowella


text:
# BMW 320d
BMW 320d - це середньорозмірні автомобілі марки БМВ, 3 серії, які випускаються з 1999 року.  BMW 320d випускались у різних варіантах та модифікаціях кузова :
- (E46) - 1998-2005;
- (E90) - 2005-2008, 2008-2011;
- (E91) - 2005-2008, 2008-2012;
- (E92) - 2007-2010, 2010-2013;
- (E93) - 2008-2010, 2010-2013;
- (F30) - 2011-2015, 2015-н.ч.;
- (F31) - 2012-2015, 2015-н.ч.;
- (F34) - 2013-2016, 2016-н.ч.

Завдяки сильній конкуренції, автомобіль постійно вдосконалюється як з технічної, так і з естетичної сторін. Основними конкурентами 320d вважаються: Mercedes C-Класу, Jaguar XE і Audi A4.

### Опис
Сучасні версії автомобіля доступні з  трьома видами двигунів - 2,0-літровими 4 і 6-циліндровими бензиновими і 2,0-літровими 4-циліндровим дизельним мотором з подвійним турбонаддувом. Завдяки подвійному турбонаддуву, цей двигун поєднує у собі чудові експлуатаційні характеристики з низькою витратою палива. До того ж, дизельний двигун відповідає стандартам Euro 6. Двигуни автомобіля працюють в парі з 6-ступінчастою механічною або з 8-ступінчастою автоматичною коробкою передач.
У 2012 році, BMW 320d пройшла випробування Euro Ncap:
| Водій | Дитина | Пішохід | Засоби безпеки |
| ----- | ------ | ------- | -------------- |
| 95%   | 84%    | 78%     | 86%            |

Для версії седан доступно кілька режимів їзди: Comfort для повсякденної їзди, Sport і Sport+ для швидкісної їзди, і Eco Pro для зниження витрати палива. З недавнього часу автомобіль почав оснащуватися більш жорсткою підвіскою - амортизаційною стійкою спереду і гвинтовою пружиною ззаду. BMW 320d комплектується дисковими вентильованими гальмами спереду і дисковими ззаду.

title: BMW 320d

wikitext:
{{Картка:Автомобіль|зображення=BMW 320d F30 (6857485681).jpg|назва=BMW 320d (F30)|виробник=[[BMW]]|виробництво=10.2011-05.2015|складається_у=[[Мюнхен]], [[Німеччина]]|клас=[[D]]|кузов=[[Седан]]|двигун=2.0 л|трансмісія=6-ступінчаста механічна, 8-ступінчаста автомат|колісна_база=2810 мм|довжина=4624 мм|ширина=1811 мм|висота=1429 мм|кліренс=140 мм|передня_колія=1543 мм|задня_колія=1583 мм|швидкість=235 км/год|бак=60 л}}

'''BMW 320d -''' це середньорозмірні автомобілі марки БМВ, [[BMW 3 Серії|3 серії]], які випускаються з 1999 року.  BMW 320d випускались у різних варіантах та модифікаціях кузова :
* ([[BMW E46|E46]]) - 1998-2005;
* ([[BMW E90|E90]]) - 2005-2008, 2008-2011;
* (E91) - 2005-2008, 2008-2012;
* (E92) - 2007-2010, 2010-2013;
* (E93) - 2008-2010, 2010-2013;
* ([[BMW F30|F30]]) - 2011-2015, 2015-н.ч.;
* (F31) - 2012-2015, 2015-н.ч.;
* (F34) - 2013-2016, 2016-н.ч.

Завдяки сильній конкуренції, автомобіль постійно вдосконалюється як з технічної, так і з естетичної сторін. Основними конкурентами 320d вважаються: [[Mercedes-Benz C-Клас|Mercedes C-Класу]], [[Jaguar XE]] і [[Audi A4]].

=== Опис ===
Сучасні версії автомобіля доступні з  трьома видами двигунів - 2,0-літровими 4 і 6-циліндровими бензиновими і 2,0-літровими 4-циліндровим дизельним мотором з подвійним турбонаддувом. Завдяки подвійному турбонаддуву, цей двигун поєднує у собі чудові експлуатаційні характеристики з низькою витратою палива. До того ж, [[дизельний двигун]] відповідає стандартам Euro 6. Двигуни автомобіля працюють в парі з 6-ступінчастою механічною або з 8-ступінчастою автоматичною коробкою передач.

У 2012 році, BMW 320d пройшла випробування [[Euro NCAP|Euro Ncap]]<ref>{{Cite web|url=https://www.euroncap.com/en/results/bmw/3-series/10914|title=Official BMW 3 Series 2012 safety rating results|website=www.euroncap.com|language=en|accessdate=2017-09-01|archive-date=7 березня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150307192050/https://www.euroncap.com/en/results/bmw/3-series/10914}}</ref>:
{| class="wikitable"
!Водій
!Дитина
!Пішохід
!Засоби
безпеки
|-
|95%
|84%
|78%
|86%
|}
Для версії седан доступно кілька режимів їзди: Comfort для повсякденної їзди, Sport і Sport+ для швидкісної їзди, і Eco Pro для зниження витрати палива. З недавнього часу автомобіль почав оснащуватися більш жорсткою підвіскою - амортизаційною стійкою спереду і гвинтовою пружиною ззаду. BMW 320d комплектується дисковими вентильованими гальмами спереду і дисковими ззаду<ref>{{Cite web|url=https://automoto.ua/uk/overview/BMW-320d-2016-504.html|title=Як ми тестували BMW 320d 2016|website=automoto.ua|accessdate=2017-09-01|archive-date=1 вересня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170901153357/https://automoto.ua/uk/overview/BMW-320d-2016-504.html}}</ref>.

=== Огляд моделі ===
<gallery>
Файл:BMW 320d Facelift.JPG|
Файл:BMW 320d M Sport (F30) front.jpg|
Файл:BMW 320d Touring E91 (7173612416).jpg|
Файл:BMW 320d EDE E90 (6777345047).jpg|
</gallery>

== Примітки ==
<references />

title: BMW 320d (F30)

Виробник: BMW

Місце виробництва: Мюнхен, Німеччина

Клас: D

Стиль кузова: Седан

Найвища швидкість: 235 км/год


text:
# Quercus declinata
Quercus declinata — викопний вид дуба. Датується міоценом. Знайдений у Каліфорнії.

title: Quercus declinata

wikitext:
{{Speciesbox|fossil_range = {{Geological range|20.4|13.6}}[[міоцен]]|taxon=Quercus declinata|authority=Dorf, 1930|extinct=yes
}}
'''''Quercus declinata''''' — викопний [[вид]] дуба. Датується [[міоцен]]ом. Знайдений у Каліфорнії<ref>{{cite web |url=https://www.mindat.org/taxon-8914962.html |назва=''Quercus declinata'' |вебсайт=Mindat.org - Mines, Minerals and More |видавець= |дата-доступу=12.10.2024}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Axelrod, D. I. 1939. A Miocene flora from the western border of the Mohave desert. Carnegie Institution of Washington Publications 516:1–129

{{taxonbar}}

[[Категорія:Дуб|declinata]]

title: Біологічна класифікація

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)

Порядок: Букоцвіті (Fagales)

Родина: Букові (Fagaceae)

Рід: Дуб (Quercus)

Вид: †Q. declinata

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: †Quercus declinata · Dorf, 1930


text:
# Ржавка (Новосергієвський район)
Ржа́вка (рос. Ржавка) — село у складі Новосергієвського району Оренбурзької області, Росія.

## Населення
Населення — 246 осіб (2010; 306 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 73 %

title: Ржавка (Новосергієвський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Ржавка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Ржавка}}
 | карта розташування1 = Росія Оренбурзька область
 | герб            =
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Оренбурзька область]]
 | район           = [[новосергієвський район|Новосергієвський]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[мустаєвська сільська рада|Мустаєвська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 246 осіб ([[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 51
 | lat_min= 50
 | lat_sec= 04
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 53
 | lon_min= 30
 | lon_sec= 00
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Ржавка}}

'''Ржа́вка''' ({{lang-ru|Ржавка}}) — [[село]] у складі [[новосергієвський район|Новосергієвського району]] [[оренбурзька область|Оренбурзької області]], [[Росія]].

== Населення ==
Населення — 246 осіб ([[2010]]; 306 у [[2002]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2002 року]</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 73 %

== Джерела ==
* {{Карта|M-39-12}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{orenburg-geo-stub}}
{{новосергієвський район}}

[[Категорія:Населені пункти Новосергієвського району]]
[[Категорія:Села Оренбурзької області]]

title: село Ржавка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Оренбурзька область

Муніципальний район: Новосергієвський

Поселення: Мустаєвська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Ржавка · Ржавка


text:
# Командорський заповідник
Командорський заповідник (рос. Государственный природный биосферный заповедник «Командорский») — природоохоронна територія на крайньому сході Росії. Заповідник розташований в Алеутському районі Камчатської області на Командорських островах; включає чотири великих острови — Беринга (1667 км²), Мідний (186 км²), Топорків (0,5 км²) і Арій Камінь (0,3 км²), поанд 60 дрібних островів і прилеглу акваторію Берингового моря і Тихого океану. Загальна площа заповідника — 3648,7 тис. га, в тому числі 3463,3 тис. га- морська акваторія. Охоронної зони немає.

## Історія
Командорські острови були відкриті в 1741 році під час експедиції, яку очолював командор Вітус Беринг, і названі на його честь. Довгий час після відкриття острова були нежилими, перші поселенці — алеути та нащадки алеутів з підданими Російської імперії до яких застосовувавалася назва креоли стали обживати острова тільки в 1825 році, утворивши своєрідну і неповторну за своїми етнічними традиціям культуру з російськими впливами. Село Нікольське на найбільшому з Командорських островів — острові Беринга — єдине поселення алеутів в Росії.
За часів Царської Росії Командорські острови були одними з основних постачальників хутра, поповнюючи царську казну. Безконтрольне винищення тварин, «хутрова лихоманка», привели до масового винищення котиків, катастрофічно скорочуючи їхню чисельність. Тільки наприкінці XIX століття почала здійснюватися охорона лежбищ і були введені обмеження видобутку каланів і морських котиків. Контроль над промислом каланів і заборона видобутку морських котиків були введені в 1911 році.
За радянських часів ситуація на Командорських островах покращилася — з 1958 року була введена заборона на вилов риби у тридцятимильній зоні навколо островів, в 1980 році на території островів був створений заказник, який з 1983 року набув обласного значення. Федеральне значення і назву "Державний природний заповідник федерального значення «Командорський» отримує 23 квітня 1993 року, а наприкінці 2002 року йому присвоюється статус «біосферного» під егідою ЮНЕСКО.
Заповідник створено для охорони і вивчення природних комплексів Командорського архіпелагу, розташованого в акваторії Берингової моря і Тихого океану. Тут зберігаються найбільші лежбища морських ссавців, пташині базари, унікальна популяція мідновського блакитного песця, гніздування ряду видів птахів на західній межі свого поширення. Командори — єдине місце в світі, де мешкала морська корова, про що свідчать збережені до наших днів скупчення її кісткових останків на о. Берінга.
Під особливою охороною перебувають історико-археологічні пам'ятники XVIII—XIX ст. пов'язані з першими відкривачами Командорського архіпелагу. З 2002 р заповідник включений до Всесвітньої мережі біосферних резерватів.

## Природа
Командорські острови належать до природної країни Берингії з типовою для всього узбережжя Берингового моря природою. Ландшафти островів — приморська тундра, й пейзажі Командорів досить похмурі: невисокі сопки, пологі виярки, озера і річки, численні зручні бухти і гострі миси. На островах немає жодного дерева, окрім карликових беріз.
На території Командорських островів розташований найбільший у світі біосферний заповідник. Всі острови архіпелагу вулканічного походження. Дотепер 47 вулканів тримають людей у напрузі. 25 з них постійно димлять..
Клімат островів морський субарктичний, і влітку тут постійно хмарно, вітряно, середня температура близько 10 °C, взимку острови заносить снігом до вершин сопок. Часті шторми.

### Фауна
Командорські острови виняткові своєю морською полярною фауною. Тут можна спостерігати у природних умовах океанських птахів, ластоногих, морських молюсків і кишковопорожнинних. На островах зустрічаються величезні пташині базари і ліговиська. Під час відпливів оголюється дно, де можна побачити різних медуз, актиній, асцидій, морських їжаків, балянусів та інших.
Серед птахів на островах найцікавіший баклан, який ще й дуже поширений коло берега. У внутрішніх районах островів у значних кількостях мешкають ворони. Окрім того, дуже багато невеликих морських птахів: топорики (найпоширеніші), тупики, крячки, гагари, мартини.
На узбережжі багато лігвищ великих ластоногих. На островах мешкають нерпа, калан і північний морський котик, часто зустрічається морж, але найпоширеніший великий ссавець Командорських островів — сивуч, ластоногий, зовні подібний на моржа, та без бивнів. Із суходольних ссавців на островах поширений песець. У навколишніх водах зустрічаються кити.

## Визначні пам'ятки
На території Командорського заповідника розташовані об'єкти, що представляють історичну і культурну цінність, а також пам'ятники природи. Це арка Стеллера, бухта Буян, острів Арій Камінь, бухта Командор (о. Беринга), колишнє село Преображенське (о. Мідний). Суворою зимою 1741 р бухта Командор стала останнім притулком на життєвому шляху керівника Другої Камчатської експедиції, капітана-командора російського флоту Вітуса Іонассена Беринга (1681—1741) і 13 членів екіпажу його корабля. На місці їхнього поховання зараз стоїть пам'ятний знак. Також в бухті Командор археологами знайдені свідчення неолітичних стоянок, які говорять про те, що острів відвідувався древніми мореплавцями задовго до експедиції Беринга.
Колишнє село Преображенське на острові Мідний — пам'ятник історії заселення та споживчого природокористування на островах. Тут збереглися залишки старого алеутського кладовища (XIX століття), могила помічника повітового начальника М. М. Лукіна-Федотова, який організував оборону Командор під час російсько-японської війни 1904—1905 рр., надгробна плита на могилі відомого російського вченого, доглядача за рибними і хутровими промислами А. І. Черського (1879—1921), пам'ятники історії місцевого значення часів російсько-американської компанії (1799—1867 рр.), копані стежки по північній частині острова Мідного, житлові ями на місцях поселень.

## Туризм
Командорські острови приваблюють туристів з усього світу своєю дикою, первісною, незайманою природою. Період з липня по вересень — найсприятливіший для відвідування заповідника. Для туристів розроблені два діючі маршрути: «Алеутська стежка на острові Мідний» і «Знайомство з фауною і флорою острова Беринг». Програма круїзів включає в себе відвідування села Нікольського, лежбища морських котиків, огляд островів Топорків, Мідний, Арій Камінь.
Дістатися до адміністративного центру Командорських островів — села Нікольського на острові Беринга, можна трьома способами: літаком Л-410 з аеропорту Єлізово, вертольотом MI-8 або морським пасажирським судном. Подорожі по заповіднику проводяться на автомобілях ГАЗ-66, УАЗ, ЗІЛ-131, Урал або пішки, по воді — на моторних човнах «Zodiac».

title: Командорський заповідник

wikitext:
{{Заповідна зона
 | назва               = Командорський заповідник
 | категорія МСОП      = Ia
 | зображення          = О. Медный 456547.jpg
 | зображення_підпис   = [[Острів Мідний]]
 | ширина_зображення   =
 | мапа                =
 | підпис              =
 | ширина_мапи         =
 | локатор_x           =
 | локатор_y           =
 | розташування        = [[Росія]]
 | найближче_місто     = [[Камчатський край]]<br/> [[Командорські острови]]
 | lat_degrees         = 54
 | lat_minutes         = 50
 | lat_seconds         = 12
 | lat_direction       = N
 | long_degrees        = 166
 | long_minutes        = 32
 | long_seconds        = 11
 | long_direction      = E
 | площа               = 3 648 679 га
 | водні об'єкти       =
 | заснований          = 23 квітня 1993 року
 | число_відвідувачів  =
 | рік_відвідувачів    =
 | керуюча_організація =
 | ССЮ_назва           =
 | ССЮ_країна          =
 | ССЮ_тип             =
 | ССЮ_критерії        =
 | ССЮ_ідентифікатор   =
 | ССЮ_регіон          =
 | ССЮ_рік             =
 | ССЮ_загроза         =
 | ССЮ_примітки        =
}}
'''Командорський заповідник''' ({{lang-ru|Государственный природный биосферный заповедник «Командорский»}}) — природоохоронна територія на крайньому сході [[Росія|Росії]]. Заповідник розташований в [[Алеутський район|Алеутському районі]] [[Камчатська область|Камчатської області]] на [[Командорські острови|Командорських островах]]; включає чотири великих острови — [[Острів Беринга|Беринга]] (1667 км²), [[Острів Мідний|Мідний]] (186 км²), [[Острів Топорків|Топорків]] (0,5 км²) і [[Арій Камінь]] (0,3 км²), поанд 60 дрібних островів і прилеглу акваторію [[Берингове море|Берингового моря]] і [[Тихий океан|Тихого океану]]. Загальна площа заповідника — 3648,7 тис. га, в тому числі 3463,3 тис. га- морська акваторія. Охоронної зони немає.

== Історія ==
Командорські острови були відкриті в 1741 році під час [[Велика Північна експедиція|експедиції]], яку очолював командор [[Вітус Беринг]], і названі на його честь. Довгий час після відкриття острова були нежилими, перші поселенці — [[алеути]] та нащадки алеутів з підданими Російської імперії до яких застосовувавалася назва [[креоли]] стали обживати острова тільки в 1825 році, утворивши своєрідну і неповторну за своїми етнічними традиціям культуру з російськими впливами. Село Нікольське на найбільшому з Командорських островів — острові Беринга — єдине поселення алеутів в Росії.

За часів Царської Росії Командорські острови були одними з основних постачальників хутра, поповнюючи царську казну. Безконтрольне винищення тварин, «хутрова лихоманка», привели до масового винищення котиків, катастрофічно скорочуючи їхню чисельність. Тільки наприкінці XIX століття почала здійснюватися охорона лежбищ і були введені обмеження видобутку [[калан]]ів і [[Отарієві|морських котиків]]. Контроль над промислом каланів і заборона видобутку морських котиків були введені в 1911 році.

За радянських часів ситуація на Командорських островах покращилася — з 1958 року була введена заборона на вилов риби у тридцятимильній зоні навколо островів, в 1980 році на території островів був створений заказник, який з 1983 року набув обласного значення. Федеральне значення і назву "Державний природний заповідник федерального значення «Командорський» отримує 23 квітня 1993 року, а наприкінці 2002 року йому присвоюється статус «біосферного» під егідою ЮНЕСКО.

Заповідник створено для охорони і вивчення природних комплексів Командорського архіпелагу, розташованого в акваторії Берингової моря і Тихого океану. Тут зберігаються найбільші лежбища морських ссавців, пташині базари, унікальна популяція мідновського блакитного песця, гніздування ряду видів птахів на західній межі свого поширення. Командори — єдине місце в світі, де мешкала [[морська корова]], про що свідчать збережені до наших днів скупчення її кісткових останків на о. Берінга.

Під особливою охороною перебувають історико-археологічні пам'ятники XVIII—XIX ст. пов'язані з першими відкривачами Командорського архіпелагу. З 2002 р заповідник включений до [[Всесвітня мережа біосферних резерватів|Всесвітньої мережі біосферних резерватів]].

== Природа ==
Командорські острови належать до [[природна країна|природної країни]] Берингії з типовою для всього узбережжя Берингового моря природою. Ландшафти островів — приморська [[тундра]], й пейзажі Командорів досить похмурі: невисокі [[сопка|сопки]], пологі виярки, [[озеро|озера]] і [[річка|річки]], численні зручні [[бухта|бухти]] і гострі [[мис]]и. На островах немає жодного [[дерево|дерева]], окрім [[карликова береза|карликових беріз]].

На території Командорських островів розташований найбільший у світі біосферний заповідник. Всі острови архіпелагу вулканічного походження. Дотепер 47 вулканів тримають людей у напрузі. 25 з них постійно димлять<ref name="Котлярчук">''Котлярчук А.'' [http://tyzhden.ua/Publication/4282 Російська Америка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160923163531/http://tyzhden.ua/Publication/4282 |date=23 Вересня 2016 }} // «[[Український тиждень]]» № 13 (74) від 3 квітня 2009 року.</ref>..

[[Клімат]] островів морський субарктичний, і [[літо|влітку]] тут постійно хмарно, вітряно, середня [[температура]] близько 10 °C, [[зима|взимку]] острови заносить [[сніг]]ом до вершин сопок. Часті [[шторм]]и.

=== Фауна ===
[[Файл:Steller sea lion bull.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Сивуч- прикраса Командорський островів]]
Командорські острови виняткові своєю морською полярною [[фауна|фауною]]. Тут можна спостерігати у природних умовах океанських птахів, [[Ластоногі|ластоногих]], морських молюсків і кишковопорожнинних. На островах зустрічаються величезні пташині базари і ліговиська. Під час відпливів оголюється дно, де можна побачити різних [[медуза|медуз]], актиній, асцидій, [[морський їжак|морських їжаків]], балянусів та інших.

Серед [[птахи|птахів]] на островах найцікавіший [[баклан]], який ще й дуже поширений коло берега. У внутрішніх районах островів у значних кількостях мешкають [[ворон]]и. Окрім того, дуже багато невеликих морських птахів: [[топорик]]и (найпоширеніші), [[іпатка (рід)|тупики]], [[Полярний крячок|крячки]], [[гагара|гагари]], [[мартин]]и.

На узбережжі багато лігвищ великих ластоногих. На островах мешкають [[нерпа]], [[калан]] і [[північний морський котик]], часто зустрічається [[морж]], але найпоширеніший великий ссавець Командорських островів — [[сивуч]], ластоногий, зовні подібний на [[морж]]а, та без бивнів. Із суходольних ссавців на островах поширений [[песець]]. У навколишніх водах зустрічаються [[кит]]и.

== Визначні пам'ятки ==
На території Командорського заповідника розташовані об'єкти, що представляють історичну і культурну цінність, а також пам'ятники природи. Це [[арка Стеллера]], [[бухта Буян]], острів Арій Камінь, [[бухта Командор]] (о. Беринга), колишнє село Преображенське (о. Мідний). Суворою зимою 1741 р бухта Командор стала останнім притулком на життєвому шляху керівника [[Велика Північна експедиція|Другої Камчатської експедиції]], капітана-командора російського флоту [[Вітус Беринг|Вітуса Іонассена Беринга]] (1681—1741) і 13 членів екіпажу його корабля. На місці їхнього поховання зараз стоїть пам'ятний знак. Також в бухті Командор археологами знайдені свідчення неолітичних стоянок, які говорять про те, що острів відвідувався древніми мореплавцями задовго до експедиції Беринга.

Колишнє село Преображенське на острові Мідний — пам'ятник історії заселення та споживчого природокористування на островах. Тут збереглися залишки старого алеутського кладовища (XIX століття), могила помічника повітового начальника М. М. Лукіна-Федотова, який організував оборону Командор під час [[Російсько-японська війна|російсько-японської війни]] 1904—1905 рр., надгробна плита на могилі відомого російського вченого, доглядача за рибними і хутровими промислами А. І. Черського (1879—1921), пам'ятники історії місцевого значення часів російсько-американської компанії (1799—1867 рр.), копані стежки по північній частині острова Мідного, житлові ями на місцях поселень.

== Туризм ==
Командорські острови приваблюють туристів з усього світу своєю дикою, первісною, незайманою природою. Період з липня по вересень — найсприятливіший для відвідування заповідника. Для туристів розроблені два діючі маршрути: «Алеутська стежка на острові Мідний» і «Знайомство з фауною і флорою острова Беринг». Програма круїзів включає в себе відвідування села Нікольського, лежбища морських котиків, огляд островів Топорків, Мідний, Арій Камінь.

Дістатися до адміністративного центру Командорських островів — села Нікольського на острові Беринга, можна трьома способами: літаком [[Л-410]] з аеропорту [[Єлізово (місто)|Єлізово]], вертольотом [[MI-8]] або морським пасажирським судном. Подорожі по заповіднику проводяться на автомобілях [[ГАЗ-66]], [[УАЗ]], [[ЗІЛ-131]], [[Уральський автомобільний завод|Урал]] або пішки, по воді — на моторних човнах «[[Zodiac]]».

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.komandorsky.ru/ Официальный сайт Командорского государственного природного заповедника] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200510225857/https://komandorsky.ru/ |date=10 Травня 2020 }} {{ref-ru}}
* [http://beringisland.ru/ сайт о Командорских островах] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110209001039/http://beringisland.ru/ |date=9 Лютого 2011 }} {{ref-ru}}

{{ac}}
{{Заповідники Росії}}

{{russia-geo-stub}}

[[Категорія:Заповідники Росії]]
[[Категорія:Камчатський край]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1993]]

title: Командорський заповідник

Розташування: Росія

Найближче місто: Камчатський край · Командорські острови

Засновано: 23 квітня 1993 року

Статус: Об'єкт попереднього списку Світової спадщини ЮНЕСКО