text:
# 48-ма інженерна бригада (Україна)
48-ма Кам'янець-Подільська інженерна бригада (48 ІБр, в/ч А2738, пп В1527) — військове формування інженерних військ України. Дислокується в місті Кам'янець-Подільський Хмельницької області. Бригада підпорядковується Командуванню Сил підтримки Збройних Сил України.
Окремі батальйони бригади брали участь у війні на сході України з 2014 року, ще до входження до складу 48-ї бригади.
Тривалий час 48-ма бригада була єдиною інженерною бригадою Збройних сил України.

## Історія

### Російсько-українська війна
30 листопада 2015 року в Кам'янці-Подільському Хмельницької області створена 48-ма інженерна бригада чисельністю близько 2500 військовослужбовців. Основою для створення став 11-й окремий понтонно-мостовий батальйон, бригада була розгорнута на фондах колишньої 275-ї Рогачовсько-Талліннської бази зберігання озброєння та техніки. Основою бригади стали окремі інженерні батальйони, сформовані на базі інженерних частин Збройних Сил України у 2014 році для виконання завдань у зоні бойових дій війни на сході України.
Під час навчань «Рубіж-2016» військові інженери 11-го окремого понтонно-мостового батальйону 48 бригади за дві години навели понтонно-мостову переправу довжиною 560 м через річку Дніпро під Херсоном. Було задіяно понад 500 військовослужбовців і близько 300 одиниць техніки. Це найбільша переправа, яку зводили понтонери за роки після відновлення незалежності.
Станом на листопад 2016 року половина батальйонів дислокується в Кам'янці-Подільському та виконує завдання в зоні АТО за ротаціями, а 309, 310 та 311 батальйони понад два роки без ротацій перебувають на Донеччині та Луганщині.
Півтора року без ротацій у зоні АТО провів 308 батальйон під командуванням полковника Леоніда Матвєєва. Батальйон виконував: фортифікаційне обладнання позицій військ, встановлення вибухових і невибухових загороджень, проведення заходів із маскування.[відсутнє в джерелі] Військовослужбовці підрозділу укріпили понад 30 передових позицій — під Торецьком, Луганським, Троїцьким, Попасною, поблизу шахти Бутовка.

## Структура
- управління (в тому числі штаб)
- 11 окремий понтонно-мостовий батальйон (в/ч А3290) м. Кам'янець-Подільський
- 308 окремий інженерно-технічний батальйон (в/ч пп В1423) м. Кам'янець-Подільський
- 309 окремий інженерно-технічний батальйон (в/ч пп В1527) м. Самбір
- 310 окремий інженерно-технічний батальйон (в/ч А4568, пп В1579) с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області
- 311 окремий інженерно-технічний батальйон (в/ч пп В1719) м. Мукачево
- 321 окремий інженерний батальйон[7] (в/ч А3479)[8] м. Кам'янець-Подільський
- підрозділи забезпечення
- загін штурму та розгородження[9]

## Командування
- (2015—2018) підполковник Коршок Віктор Миколайович[10][11][12]
- (з 2018) полковник Река Олександр Васильович[13][14]

## Традиції
23 серпня 2017 року з метою відновлення історичних традицій національного війська щодо назв військових частин, зважаючи на зразкове виконання поставлених завдань, високі показники в бойовій підготовці та з нагоди 26-ї річниці незалежності України, указом Президента України Петра Порошенка бригаді було присвоєне почесне найменування Кам'янець-Подільської. 24 серпня 2017 року на параді до Дня незалежності України Президент України Петро Порошенко вручив бригаді бойове знамено.
3 листопада 2023 року 48-ма інженерна Кам'янець-Подільська бригада Сил підтримки Збройних Сил України указом Президента України Володимира Зеленського відзначена почесною відзнакою «За мужність та відвагу». Глава держави привітав воїнів-інженерів зі святом та вручив стрічку почесної відзнаки командиру військової частини А2738 полковнику Олександру Реці.

## Герої України
- Плаксивий Владислав Михайлович (1 листопада 2024) — старший сержант[18].

## Втрати
- 14 травня 2016 року від ускладнень після пневмонії помер солдат 311-го батальйону Меренков Віктор Едуардович[19].
- 26 липня 2017 року помер заступник командира полковник Паровий Олександр Миколайович[20].
- 28 квітня 2018 - Паршенко Костянтин Сергійович, солдат. Загинув в смт Новоайдар, Луганська область[21].
- 27 лютого 2019 року в Кам'янці-Подільському похований військовослужбовець 48-ї бригади — Олексій[22][23]
- 10 травня 2019 року в автомобільній аварії загинули капітан Богдан Миколайович Авраменко та солдат Іван Кочергін[24].
- 24 лютого 2022 - Висльовський Євгеній Олександрович, солдат. Загинув в м. Олешки, Херсонська область[25].
- 4 серпня 2022 року під час виконання бойового завдання біля села Білогірка на Херсонщині загинув солдат Василь Мисак, позивний Сивий. Коли надавав медичну допомогу побратиму, отримав поранення внаслідок ворожого артилерійського обстрілу.
- 19 червня 2024 року на Харківському напрямку поблизу населених пунктів Кислівка і Іванівка загинув молодший сержант Голос Констянтин Анатолійович[26].

title: 48-ма інженерна бригада (Україна)

wikitext:
{{Otheruses2|48-ма бригада}}
{{Картка військового підрозділу
| назва                     = 48-ма інженерна бригада
| місцева_назва             =
| зображення                = 48 інженерна бригада.svg
| розмір_зображення         = 220пкс
| альт                      =
| підпис                    = Нарукавний знак бригади
| поч_дата                  = 30 листопада 2015
| країна                    = {{ПрТ|Україна}}
| країни                    =
| належність                =
| вид                       = {{FСВ ЗСУ}}
| тип                       = {{InІНЖ Укр}}
| роль                      =
| спеціалізація             =
| розмір                    =
| командна_структура        = {{КСП ЗСУ}}
| гарнізон                  = [[Хмельницька область]]
м.[[Кам'янець-Подільський]]
| гарнізон_назва            = Базування
| прізвисько                =
| заступник                 =
| гасло                     =
| штандарт                  =
| штандарт_назва            =
| марш                      =
| талісман                  =
| річниці                   =
| оснащення                 =
| оснащення_назва           =
| битви                     = [[Російсько-українська війна (з 2014)|Російсько-українська війна]]
* [[Війна на сході України]]
** [[Бої за Авдіївку (2014—2021)|Бої за Авдіївку]]
* [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|Російське вторгнення в Україну]]
| битви_назва               =
| нагороди                  = {{За мужність та відвагу}}
| почесні_найменування      = ''[[Кам'янець-Подільський|Кам'янець-Подільська]]''
| почесні_найменування_назва =
| розпущено                 =
| льотні_години             =
| вебсайт                   =
| командувач1               = [[полковник]]
[[Олександр Васильович Река|Олександр Река]]
| командувач1_назва         =
| командувач2               =
| командувач2_назва         =
| командувач3               =
| командувач3_назва         =
| командувач4               =
| командувач4_назва         =
| визначні_командувачі      =
| знак_розрізнення          =
| знак_розрізнення_назва    =
| знак_розрізнення2         =
| знак_розрізнення2_назва   =
| знак_розрізнення3         =
| знак_розрізнення3_назва   =
| знак_розрізнення4         =
| знак_розрізнення4_назва   =
| знак_розрізнення5         =
| знак_розрізнення5_назва   =
| дати                      =
}}

'''48-ма Кам'янець-Подільська інженерна бригада''' {{вчс|48 ІБр|А2738|В1527}} — військове формування [[Інженерні війська України|інженерних військ України]]. Дислокується в місті [[Кам'янець-Подільський]] Хмельницької області. Бригада підпорядковується [[Командування Сил підтримки Збройних Сил України|Командуванню Сил підтримки Збройних Сил України]].<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrmilitary.com/2015/11/48-brigada-formuvannja.html |title=В ЗСУ сформують 48-у інженерну бригаду |accessdate=8 грудня 2015 |archive-date=10 грудня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151210181732/http://www.ukrmilitary.com/2015/11/48-brigada-formuvannja.html }}</ref>

Окремі батальйони бригади брали участь у [[Війна на сході України|війні на сході України]] з 2014 року, ще до входження до складу 48-ї бригади.

Тривалий час 48-ма бригада була єдиною інженерною бригадою Збройних сил України.<ref>{{Cite web|title=Єдина інженерна бригада в Збройних Силах святкує три роки з дня створення|url=http://kam-pod.gov.ua/novini/town-news/item/21042-yedyna-inzhenerna-bryhada-v-zbroinykh-sylakh-sviatkuie-try-roky-z-dnia-stvorennia|website=kam-pod.gov.ua|accessdate=2019-03-01|language=uk-ua|last=oshkin|archive-date=2 березня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190302024719/http://kam-pod.gov.ua/novini/town-news/item/21042-yedyna-inzhenerna-bryhada-v-zbroinykh-sylakh-sviatkuie-try-roky-z-dnia-stvorennia}}</ref>

== Історія ==

=== Російсько-українська війна ===
{{main|Російсько-українська війна (з 2014)|Війна на сході України}}

30 листопада 2015 року в Кам'янці-Подільському Хмельницької області створена 48-ма інженерна бригада чисельністю близько 2500 військовослужбовців. Основою для створення став [[11-й окремий понтонно-мостовий батальйон (Україна)|11-й окремий понтонно-мостовий батальйон]], бригада була розгорнута на фондах колишньої 275-ї Рогачовсько-Талліннської бази зберігання озброєння та техніки.{{sfn|Красота|2020|p=130}} Основою бригади стали окремі інженерні батальйони, сформовані на базі інженерних частин Збройних Сил України у 2014 році для виконання завдань у зоні бойових дій [[Війна на сході України|війни на сході України]].

Під час навчань «Рубіж-2016» військові інженери [[11-й окремий понтонно-мостовий батальйон (Україна)|11-го окремого понтонно-мостового батальйону]] 48 бригади за дві години навели понтонно-мостову переправу довжиною 560 м через річку [[Дніпро]] під [[Херсон]]ом. Було задіяно понад 500 військовослужбовців і близько 300 одиниць техніки. Це найбільша переправа, яку зводили понтонери за роки після відновлення незалежності.<ref name=":1">{{Cite web|title=48 інженерна бригада|url=https://www.ukrmilitary.com/2016/11/48th-separate-engineer-brigade.html|date=2016-11-24|accessdate=2023-11-19|publisher=|website=Ukrainian Military Pages}}</ref>

Станом на листопад 2016 року половина батальйонів дислокується в [[Кам'янець-Подільський|Кам'янці-Подільському]] та виконує завдання в зоні АТО за ротаціями, а [[309-й окремий інженерно-технічний батальйон (Україна)|309]], [[310-й окремий інженерно-технічний батальйон (Україна)|310]] та [[311-й окремий інженерно-технічний батальйон (Україна)|311]] батальйони понад два роки без ротацій перебувають на [[Донецька область|Донеччині]] та [[Луганська область|Луганщині]].<ref name=":1" />

Півтора року без ротацій у зоні АТО провів [[308-й окремий інженерно-технічний батальйон (Україна)|308 батальйон]] під командуванням полковника [[Леонід Матвєєв|Леоніда Матвєєва]]. Батальйон виконував: фортифікаційне обладнання позицій військ, встановлення вибухових і невибухових загороджень, проведення заходів із маскування.<ref name=":0">{{cite thesis|прізвище=Красота|ім'я=Ігор Васильович|дата=2020|заголовок=Інженерні Війська Збройних Сил України: Розбудова та Застосування (1992–2018 рр.)|видавець=[[Національний університет оборони України|Науково-Дослідний Центр Гуманітарних Проблем Збройних Сил України Національного Університету Оборони України імені Івана Черняховського]]|url=https://nuou.org.ua/assets/dissertations/diser/dis_krasota_16_10_2020.pdf|дата-доступу=2023-11-18}}</ref>{{немає в джерелі}} Військовослужбовці підрозділу укріпили понад 30 передових позицій — під [[Торецьк]]ом, [[Луганське (смт)|Луганським]], [[Троїцьке (Попаснянський район)|Троїцьким]], [[Попасна|Попасною]], поблизу [[Бої за Авдіївку (2014—2021)|шахти Бутовка]].<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrmilitary.com/2016/11/48th-separate-engineer-brigade.html |title=48 інженерна бригада |accessdate=25 листопада 2016 |archive-date=6 лютого 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170206230804/http://www.ukrmilitary.com/2016/11/48th-separate-engineer-brigade.html }}</ref>

== Структура ==
* {{mui|}} управління (в тому числі штаб)
* {{mui|11 ПОМБ (п).png}} [[11-й окремий понтонно-мостовий батальйон (Україна)|11 окремий понтонно-мостовий батальйон]] (в/ч А3290) м. [[Кам'янець-Подільський]]
* {{mui|308 ОІТБ (т).png}} [[308-й окремий інженерно-технічний батальйон (Україна)|308 окремий інженерно-технічний батальйон]] (в/ч пп В1423) м. Кам'янець-Подільський
* {{mui|309 ОІТБ.png}} [[309-й окремий інженерно-технічний батальйон (Україна)|309 окремий інженерно-технічний батальйон]] (в/ч пп В1527) м. [[Самбір]]
* {{mui|}} [[310-й окремий інженерно-технічний батальйон (Україна)|310 окремий інженерно-технічний батальйон]] (в/ч А4568, пп В1579) с. [[Ольшаниця]] Рокитнянського району Київської області
* {{mui|311 ОІТБ.png}} [[311-й окремий інженерно-технічний батальйон (Україна)|311 окремий інженерно-технічний батальйон]] (в/ч пп В1719) м. [[Мукачево]]
* {{mui|}} [[321-й окремий інженерний батальйон (Україна)|321 окремий інженерний батальйон]]<ref>{{Cite web |url=http://vdalo.info/viyskovi-321-go-batalyonu-na-3-misyatsi-vidpravilis-v-zonu-ato/ |title=ВІЙСЬКОВІ 321-ГО БАТАЛЬЙОНУ НА 3 МІСЯЦІ ВІДПРАВИЛИСЬ В ЗОНУ АТО |accessdate=20 січня 2017 |archive-date=18 січня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170118040837/http://vdalo.info/viyskovi-321-go-batalyonu-na-3-misyatsi-vidpravilis-v-zonu-ato/ }}</ref> (в/ч А3479)<ref>{{Cite web |url=http://aktualno.km.ua/aktualno-dlya-podolyan/yak-na-inzhenernoyi-brigadi-imenini/ |title=Як на інженерної бригади іменини… |accessdate=20 січень 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170202000040/http://aktualno.km.ua/aktualno-dlya-podolyan/yak-na-inzhenernoyi-brigadi-imenini/ |archivedate=2 лютий 2017 |deadurl=yes }}</ref> м. Кам'янець-Подільський
* {{mui|}} підрозділи забезпечення
* {{mui|}} загін штурму та розгородження<ref>{{Cite web|title=Інженерну бригаду ЗСУ посилять загоном штурму та розгородження|url=https://mil.in.ua/uk/news/inzhenernu-brygadu-zsu-posylyat-zagonom-shturmu-ta-rozgorodzhennya/|website=Український мілітарний портал|accessdate=2021-02-12|last=|first=|date=|publisher=|archive-date=12 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210212085721/https://mil.in.ua/uk/news/inzhenernu-brygadu-zsu-posylyat-zagonom-shturmu-ta-rozgorodzhennya/}}</ref>

== Командування ==
* (2015—2018) підполковник [[Коршок Віктор Миколайович]]{{sfn|Красота|2020|p=132}}<ref>{{Cite web |url=http://republic.com.ua/article/40020-U-Kam-Yanci-Podilskomu-stvoreno-48-okremu-inenernu-brigadu.html |title=У Кам янці-Подільському створено 48 окрему інженерну бригаду |accessdate=16 червня 2016 |archive-date=14 серпня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160814025414/http://republic.com.ua/article/40020-U-Kam-Yanci-Podilskomu-stvoreno-48-okremu-inenernu-brigadu.html }}</ref><ref>{{Cite web|title=У Кам'янці стартував набір до унікальної інженерної бригади ЗСУ – новини Хмельницького|url=https://khm.depo.ua/ukr/khm/u-kam-yantsi-startuvav-nabir-do-unikalnoyi-inzhenernoyi-brigadi-18012016123200|website=www.depo.ua|accessdate=2021-01-28|language=uk|archive-date=2 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210202101818/https://khm.depo.ua/ukr/khm/u-kam-yantsi-startuvav-nabir-do-unikalnoyi-inzhenernoyi-brigadi-18012016123200}}</ref>
* (з 2018) полковник [[Река Олександр Васильович]]<ref>{{Cite web|title=Універсальні Інженери|url=https://podolyanin.com.ua/suspilstvo/17279/|website=[[Подолянин|Газета "Подолянин"]]|date=2018-11-02|accessdate=2023-11-19|language=uk|first=Галина|last=Михальська}}</ref><ref name=":2">{{Facebook|48BRIGADE/posts/321004627317694|Повідомлення військової частини А2738}}</ref>

== Традиції ==
23 серпня 2017 року з метою відновлення історичних традицій національного війська щодо назв військових частин, зважаючи на зразкове виконання поставлених завдань, високі показники в бойовій підготовці та з нагоди 26-ї річниці незалежності України, указом Президента України Петра Порошенка бригаді було присвоєне почесне найменування [[Кам'янець-Подільський|Кам'янець-Подільської]].<ref>{{УПУ|234/2017|23 серпня 2017|Про присвоєння почесних найменувань військовим частинам Збройних Сил України та уточнення деяких найменувань|link=https://www.president.gov.ua/documents/2342017-22422}}</ref> 24 серпня 2017 року на [[Парад на честь дня Незалежності України|параді до Дня незалежності України]] Президент України Петро Порошенко вручив бригаді бойове знамено.<ref>{{Cite news |url=https://ukr.lb.ua/news/2017/08/24/374759_72y_brigadi_prisvoieno_imya_chornih.html |title=72-й бригаді присвоєно ім'я Чорних Запорожців, 24-й - ім'я короля Данила |work=LB.ua |accessdate=2017-08-24 |archive-date=24 серпня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170824175808/https://ukr.lb.ua/news/2017/08/24/374759_72y_brigadi_prisvoieno_imya_chornih.html }}</ref>

3 листопада 2023 року 48-ма інженерна Кам'янець-Подільська бригада Сил підтримки Збройних Сил України указом Президента України [[Зеленський Володимир Олександрович|Володимира Зеленського]] відзначена [[Почесна відзнака «За мужність та відвагу»|почесною відзнакою «За мужність та відвагу»]]. Глава держави привітав воїнів-інженерів зі святом та вручив стрічку почесної відзнаки командиру військової частини А2738 полковнику Олександру Реці.<ref name=":2" /><ref name="u730-2023">{{УПУ|730/2023|3 листопада 2023|Про відзначення почесною відзнакою "За мужність та відвагу"|link=https://www.president.gov.ua/documents/7302023-48801}}</ref>

== Герої України ==
* [[Плаксивий Владислав Михайлович]] (1 листопада 2024) — старший сержант<ref>{{Cite web|url=https://ye.ua/syspilstvo/71861_Zahisniku_z_Kam_yanechchini_Vladislavu_Plaksivomu_prisvoyili_zvannya_Geroya_Ukrayini.html|title=Новини Хмельницького "Є"|date=2024-11-05|website=ye.ua|language=uk|access-date=2024-11-06}}</ref>.

== Втрати ==

* 14 травня 2016 року від ускладнень після пневмонії помер солдат 311-го батальйону '''Меренков Віктор Едуардович'''<ref>{{Cite web |url=http://memorybook.org.ua/16/merenkov.htm |title=Книга пам'яті |accessdate=11 вересня 2018 |archive-date=12 вересня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180912054630/http://memorybook.org.ua/16/merenkov.htm }}</ref>.
* 26 липня 2017 року помер заступник командира полковник '''Паровий Олександр Миколайович'''<ref>{{Cite web |url=http://www.kam-pod.gov.ua/novini/town-news/item/10498-viddaly-shanu-oleksandru-parovomu |title=Віддали шану Олександру Паровому |accessdate=2 березня 2019 |archive-date=5 березня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190305211248/http://www.kam-pod.gov.ua/novini/town-news/item/10498-viddaly-shanu-oleksandru-parovomu }}</ref>.
* 28 квітня 2018 - Паршенко Костянтин Сергійович, солдат. Загинув в смт Новоайдар, Луганська область<ref>{{Cite web |url=https://novagromada.gov.ua/persons/parshenko-kostyantyn-serhiyovych |title=Паршенко Костянтин Сергійович {{!}} Новоушицька територіальна громада |website=novagromada.gov.ua |language=uk |access-date=2025-05-02}}</ref>.
* 27 лютого 2019 року в Кам'янці-Подільському похований військовослужбовець 48-ї бригади — Олексій<ref>{{Cite web|title=Вічна пам‘ять… 27 лютого прощалися з воїном Олексієм, який віддав своє життя на захист українського народу — Новости.in.ua|url=http://www.novosti.in.ua/vichna-pamyat-27-lyutogo-proshhalisya-z-voїnom-oleksiyem-yakij-viddav-svoye-zhittya-na-zaxist-ukraїnskogo-narodu/|accessdate=2019-03-01|language=ru-RU|archive-date=1 березня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190301201520/http://www.novosti.in.ua/vichna-pamyat-27-lyutogo-proshhalisya-z-voїnom-oleksiyem-yakij-viddav-svoye-zhittya-na-zaxist-ukraїnskogo-narodu/}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190301201520/http://www.novosti.in.ua/vichna-pamyat-27-lyutogo-proshhalisya-z-voїnom-oleksiyem-yakij-viddav-svoye-zhittya-na-zaxist-ukraїnskogo-narodu/ |date=2019-03-01 }}</ref><ref>{{Cite web|title=ЖИТТЯМ ЗАХИЩАТИ ЖИТТЯ - Синодальне управління військового духовенства|url=https://suvd.com.ua/uk/articles/zhittjam-zahishchati-zhittja/show|website=suvd.com.ua|accessdate=2019-03-01|archive-date=1 березня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190301201545/https://suvd.com.ua/uk/articles/zhittjam-zahishchati-zhittja/show}}</ref>
* 10 травня 2019 року в автомобільній аварії загинули капітан '''Богдан Миколайович Авраменко''' та солдат '''Іван Кочергін'''<ref>{{Cite web |url=https://www.3849.com.ua/news/2392270/kamanec-poprosaetsa-iz-zagiblimi-geroami |title=Кам'янець попрощається із загиблими героями |accessdate=15 жовтня 2019 |archive-date=15 жовтня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191015055517/https://www.3849.com.ua/news/2392270/kamanec-poprosaetsa-iz-zagiblimi-geroami }}</ref>.
* 24 лютого 2022 - Висльовський Євгеній Олександрович, солдат. '''З'''агинув в м. Олешки, Херсонська область<ref>{{Cite web |url=https://novagromada.gov.ua/persons/vyslovskyy-yevheniy-oleksandrovych |title=Висльовський Євгеній Олександрович {{!}} Новоушицька територіальна громада |website=novagromada.gov.ua |language=uk |access-date=2025-05-02}}</ref>.
* 4 серпня 2022 року під час виконання бойового завдання біля села Білогірка на Херсонщині загинув солдат '''[[Мисак Василь Ігорович|Василь Мисак]]''', позивний Сивий. Коли надавав медичну допомогу побратиму, отримав поранення внаслідок ворожого артилерійського обстрілу. [https://www.victims.memorial/people/vasyl-mysak]
* 19 червня 2024 року на Харківському напрямку поблизу населених пунктів Кислівка і Іванівка загинув молодший сержант Голос Констянтин Анатолійович<ref>{{Cite web|url=https://petition.president.gov.ua/petition/234370|назва=Про надання почесного звання Героя України посмертно молодшому сержанту Голосу Констянтину Анатолійовичу|видавець=Петиції до [[Президент України|Президента України]]|дата=20 вересня 2024|url-архіву=https://web.archive.org/web/20241204143105/https://petition.president.gov.ua/petition/234370|дата-архіву=2024-12-04|access-date=2024-12-04|url-status=live}}</ref>.

== Див. також ==
* [[47-ма окрема інженерна бригада (Україна)|47 окрема інженерна бригада]]
* [[Батальйон штурму та розгородження]]

== Примітки ==
{{reflist|3}}

== Література ==
* {{Інженерні війська ЗСУ Красота 2020}}

== Посилання ==
{{У соціальних мережах}}
* [https://www.youtube.com/watch?v=8J7rJQALZFw Військові інженери вирушили в зону АТО] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180313012134/https://www.youtube.com/watch?v=8J7rJQALZFw |date=13 березня 2018 }}
* {{cite web |url=http://www.mil.gov.ua/news/2018/05/31/na-hmelnichchini-vijskovi-pontoneri-perepravlyali-tehniku-i-osobovij-sklad-cherez-richku-dnister/ |title=На Хмельниччині військові понтонери переправляли техніку і особовий склад через річку Дністер |author= |date=2018-05-31 |website=www.mil.gov.ua|publisher=[[Міністерство оборони України]] |accessdate=31 травня 2018}}
{{Сухопутні війська ЗСУ}}
{{СП ЗСУ}}

[[Категорія:48-ма інженерна бригада| ]]
[[Категорія:Військові формування у Кам'янець-Подільському]]
[[Категорія:Оперативне командування «Захід»]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2015]]
[[Категорія:2015 у Хмельницькій області]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 2015]]
[[Категорія:Сили підтримки Збройних сил України]]

title: 48-ма інженерна бригада

Засновано: 30 листопада 2015

Країна: Україна

Вид: Сухопутні війська

Тип: Інженерні війська

У складі: КСП ЗСУ

Базування: Хмельницька область · м.Кам'янець-Подільський

Війни/битви: Російсько-українська війна - Війна на сході України - Бої за Авдіївку - Російське вторгнення в Україну

Почесні найменування: Кам'янець-Подільська

title: Командування

Поточний · командувач: полковник · Олександр Река


text:
# Моріорі
Моріорі — тубільці, що колись населяли острови архіпелагу Чатем, Нова Зеландія.
Прийнято вважати, що останній чистокровний моріорі (Томмі Соломон) помер в 1933 році, проте багато спадкоємців зі змішаних шлюбів продовжують вважати себе моріорі і підтримують культуру, мову і традиції народу. У світлі досліджень останніх років моріорі прийнято вважати одним з племен новозеландських маорі. За даними перепису населення 2013 року, у Новій Зеландії проживає 738 моріорі, 36 — на островах Чатем та 702 у Новій Зеландії.

## Походження
Вперше європейці зіткнулися з моріорі в 1791 році, коли британська експедиція на чолі з Джорджем Ванкувером відкрила острови Чатем. Згідно з першими описами, моріорі мали набагато примітивнішу культуру, ніж маорі та інші народи Полінезії, а також відрізнялися темною шкірою, проте говорили на мові полінезійської родини.
Протягом довгого часу існувало дві основні версії походження народу моріорі. Перші європейські дослідники припускали, що моріорі є представниками меланезійської групи народів. Інша частина дослідників вважала, ґрунтуючись на національних легендах, що моріорі є представниками полінезійської групи народів, котрі самостійно мігрували з тихоокеанських островів на острови архіпелагу Чатем приблизно в V столітті. Самі моріорі розповідали про те, що походять від легендарного вождя Ронгамаіфенуа, який приплив на Чатем зі Східної Полінезії, а його брат Ронгамаітере вирушив на землю Аотеа (вважають, що під цим словом мається на увазі Нова Зеландія, яку аборигени-маорі називали Аотеароа). В іншому варіанті міфу маорі самі приплили з Аотеа.
Однак дослідження початку ХХІ століття спростовують цю точку зору і визнають предками моріорі нащадків одного з племен маорі, що переселилися з Південного острова Нової Зеландії на острови Чатем і ізольовано розвивалися протягом декількох століть. Доказом тому є близькість говірки моріорі до діалекту мови маорі племені Ngāi Tahu новозеландського Південного острова, а також зіставлення родоводів моріорі («хокопапа») та маорі («Факапапа»). Сучасні дослідження показують, що предки моріорі переселилися з Нової Зеландії на острови Чатем наприкінці XIV століття.
Слово «моріорі» походить від праполінезійської * ma(a)qoli , яке по реконструкції має значення «істинний, справжній». Це споріднено слову «маорі» і, ймовірно, також мало значення «звичайні люди».

## Адаптація до умов архіпелагу Чатем
Перші переселенці потрапили в умови, що різко відрізняються від звичних їм умов існування на новозеландських островах Північний та Південний, оскільки на прохолодному, з високим рівнем вологості, архіпелазі Чатем було неможливо вирощувати більшість відомих тоді полинезійцям сільськогосподарських культур. Тому основним і майже єдиним джерелом харчування першопоселенців на остравах Чатем та Пітт стали продукти моря — риба, м'ясо і жир морських тварин і птахів. Труднощі збереження народу та проблеми виживання його представників в умовах малих територій і обмеженості природних запасів стали основою для створення моріорі суспільства мисливців та збирачів як організаційного принципу самоврядування.
Обмеженість населення викликала введення моріорі культурних заборон на канібалізм, що був частиною традицій їхніх предків — маорі. Спроба зберегти свій народ викликала введення культурних і релігійних заборон на ведення воєн. Пацифізм як ідеологія був сформульований легендарним вождем моріорі Нунуку-венуа. Оголошена ним заборона на насильство і канібалізм була така:
Заборона на війну супроводжувалася страшним прокляттям:
Пацифістська ідеологія ненасильства запобігла згубним міжусобним війнам і забезпечила мирний розвиток дев'яти племен моріорі (Hamata, Wheteina, Eitara, Etiao, Harua, Makao, Matanga, Poutama і Rauru) протягом 24 поколінь. Проте заповіти Nunuku, які тлумачать як божественний закон, морально роззброїли моріорі перед обличчям вторгнення маорі на початку XIX століття і привели до майже повного зникнення цього народу, винищеного загарбниками.
З метою обмеження чисельності населення в умовах вкрай обмеженої продовольчої бази, моріорі вдавалися до кастрації деякої частини хлопчиків у дитячому віці.

## Період європейського освоєння
Перші європейці висадилися на береги острова Чатем 29 листопада 1791 року, і архіпелаг був проголошений територією Великої Британії. Незабаром на островах з'явилися і почали вести активну діяльність європейські китобої та мисливці на морського звіра. За різними оцінками, в цей час в результаті появи нових інфекційних хвороб померло від 10 % до 20 % моріорі. На острови після 1810-х років прибули також перші поселенці маорі, які створили своє поселення Wharekauri, назва якого стала маорійською назвою архіпелагу Чатем.

## Маорійське завоювання і геноцид
Найтрагічнішою сторінкою історії народу моріорі стало вторгнення на острови маорійських племен Нгаті-мутунга та Нгаті-тама. Вони походили з області Таранакі новозеландського Північного острова, але прибули з району Веллінгтона, куди були витіснені в ході мушкетних воєн. Втративши свої споконвічні землі під натиском сильніших племен, вони вирішили захопити острови Чатем і зробити їх своїм володінням.
19 листопада 1835 року на острів Чатем на захопленому британському бригу Lord Rodney прибув перший загін у 500 воїнів маорі. В очікуванні другої партії воїнів, маорі з Lord Rodney, щоб залякати моріорі, вбили 12-річну дівчинку і повісили її тіло на щоглі. 5 грудня 1835 прибув другий корабель з 400 воїнами на борту. Після цього загони воїнів маорі, озброєні рушницями, бойовими палицями і томагавками, почали без запрошення чи дозволу місцевих жителів обходити території островів і захоплювати землі моріорі. Прибулі загарбники оголосили себе господарями всіх земель, а тубільців — своїми підданими.
Щоб обговорити складне становище, що склалося, моріорі зібрали раду всіх племен у поселенні Те-Апаватікі. Знаючи про схильність маорі до вбивств і канібалізму, молоді моріорі і деякі старійшини наполягали на вчиненні опору загарбникам, заявляючи, що пацифістські принципи Нунуку більш не відповідають вимогам дня. Однак верховні вожді Тапатіо і Торі категорично відкинули їхні вимоги, заявивши, що заповіти Нунуку не є законом, який може бути скасований в залежності від тієї чи іншої ситуації, а є непорушним моральним імперативом.
Коли моріорі відмовилися підкоритися загарбникам, не вдаючись при цьому до насильства, маорі влаштували нещадну різанину тубільців. Вони вбили більшу частину моріорі і захопили все їхнє майно і землі. Моріорі, що мали культурну заборону протягом багатьох століть на ведення воєн і не мали військових традицій і організації, стали легкою здобиччю для нападників, тим більше прибульці мали чисельну перевагу і вогнепальну зброю. Загарбники піддали народ моріорі справжньому геноциду, про що згадували виживші моріорі: «Маорі почали вбивати нас, як овець… Ми були в жаху і бігли в чагарники, ховалися в ущелинах, хто де, щоб сховатися від вбивць. Ніде не було порятунку, нас знаходили і вбивали всіх підряд — чоловіків, жінок і дітей без розбору». Близько 300 моріорі були ритуально зарізані і з'їдені воїнами маорі. Маорійський завойовник згодом розповідав: «Ми вступили у володіння відповідно до наших звичаїв і зловили всіх. Жоден з них не втік. Тікаючих ми вбили, деяких інших теж, але що з того? Це було відповідно до нашого звичаю!» Усі моріорі, що залишилися живими, були звернені в рабство і стали власністю племен Нгаті-мутунга і Нгаті-тама.
Щоб вселити острів'янам жах, маорійські поневолювачі піддали ритуальній страті кожного десятого моріорі, залишивши їх зв'язаними вмирати болісною смертю від спеки на пляжі протягом декількох днів. Загарбники також заборонили моріорі говорити своєю рідною мовою. Щоб принизити моріорі і зломити їх морально, загарбники змусили їх осквернити власні священні місця, змусивши їх там мочитися і випорожнюватися. Через це багато моріорі вмирали від «конгенге» (відчаю), а інші кінчали життя самогубством.
Дослідник Ернст Диффенбах, який відвідав у 1840-х роках острови Чатем на кораблі Новозеландської компанії, повідомляв, що моріорі перебували в тяжкому рабстві в маорі і зазнавали таких жорстоких знущань, що порівняно з ними смерть була благословенням.
Маорійські завойовники заборонили своїм моріорійським рабам вступати в шлюб між собою, а моріорійським жінкам мати дітей від чоловіків-моріорі. Маорійські загарбники ґвалтували жінок-моріорі, і багато з них були змушені народжувати дітей від своїх господарів-маорі. Лише невелика кількість жінок-моріорі змогли створити сім'ї з чоловіками з моріорі або європейців. Деякі жінки-моріорі були вивезені завойовниками і ніколи не повернулися на батьківщину. Прийнято вважати, що до 1862 року із загальної відомої максимальної кількості у 2000 осіб в живих залишався лише 101 представник народу моріорі, що становить лише 5 % їхньої первісної чисельності.

## Звільнення від маорійського рабства
У 1843 році на Чатем прибула група німецьких місіонерів моравської церкви, що змішалися з залишками моріорі.
Тільки в 1863 році моріорі були офіційно звільнені з рабства й стали повноправними громадянами своєї країни. У 1870 році, незважаючи на те, що основна частина загарбників-маорі вже покинула острови архіпелагу, маорійський земельний суд визнав за племенами Нгаті-мутунга і Нгаті-танга права на основні частини земель острова Чатем. Це стало ще однією з причин, на цей раз економічною, яка відбилася на самій можливості існування народу моріорі.

## Сучасна громада моріорі
За переписом 2013 року, на островах Чатем проживають 36 моріорі, а переважна більшість проживають у Новій Зеландії — 354 на Північному острові та 348 — на Південному.
Громада моріорі, організована як Hokotehi Moriori Trust, отримала визнання з боку Британської корони й уряду Нової Зеландії в частині своїх претензій до цих установ у період беззаконня і гноблення. Уряд Нової Зеландії вжив низку заходів для компенсації злочинів, здійснених щодо моріорі в минулому. Зокрема, моріорі визнані корінним населенням островів Чатем (Rekohu, в перекладі з мови моріорі — Затуманене Сонце). Водночас при цьому уряд також визнав маорійське плем'я Ngāti Mutunga таким, що має статус тубільців архіпелагу Чатем за правом понад 160-річного проживання на цій території.
Населення островів Чатем за переписом 2013 року становить 600 осіб, у тому числі 264 осіб європейського походження та 336 нащадків тубільців, включно з членами обох етнічних груп — маорі і моріорі. У січні 2005 року громада моріорі відсвяткувала відкриття нового Копінга Марае (Молитовний будинок).
Сучасні нащадки маорі, завойовників 1835 року, на їхню вимогу отримали свою частку в родових квотах на право рибальства у водах архіпелагу Чатем. Зараз, після визнання корінним населенням, моріорі, будучи визнані ранішою за маорі етнічною групою, незважаючи на заперечення деяких Ngati Mutunga, також отримали свою квоту на право рибальства.

wikiname: ukwiki

title: Моріорі

in_language: uk

wikitext:
{{Етнічна група|
 | group= Моріорі
''Moriori''
 | image = [[Файл:Chatham Islands photo, 1910, Canterbury Museum, 2016-01-27.jpg|x131px]]
 | race=
 |image1=
 | poptime= 738 (2013)
 | popplace=
 | langs= [[Моріорі (мова)|Моріорі]], [[англійська мова|англійська]]
 | rels=[[християнство]]
| related= [[полінезійці]]
 [[австронезійські народи]]
 }}
[[Файл:Chatham-Islands_map_topo_en.svg|thumb|архіпелаг Чатем]]
[[Файл:Chatham Island Tree Carving.JPG|thumb|250px|Вирізані на деревах ''дендрогліфи'' моріорі]]
'''Моріорі''' — тубільці, що колись населяли острови [[Чатем (архіпелаг)|архіпелагу Чатем]], [[Нова Зеландія]].

Прийнято вважати, що останній чистокровний моріорі (Томмі Соломон) помер в 1933 році, проте багато спадкоємців зі змішаних шлюбів продовжують вважати себе моріорі і підтримують культуру, мову і традиції народу. У світлі досліджень останніх років моріорі прийнято вважати одним з племен новозеландських [[Маорі (народ)|маорі]]. За даними перепису населення 2013 року, у Новій Зеландії проживає 738 моріорі, 36 — на островах Чатем<ref name="nzpopulation">{{cite web|title=Moriori Population and Geography|url=http://m.stats.govt.nz/Census/2013-census/profile-and-summary-reports/iwi-profiles-individual.aspx?request_value=24628&tabname=Populationandgeography|website=stats.govt.nz|publisher=[[Statistics New Zealand]]|accessdate=5 березня 2016|archive-date=7 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160307124403/http://m.stats.govt.nz/Census/2013-census/profile-and-summary-reports/iwi-profiles-individual.aspx?request_value=24628&tabname=Populationandgeography}}</ref> та 702 у Новій Зеландії<ref name="nzpopulation" /><ref>{{cite web|url=http://www.stats.govt.nz/~/media/Statistics/Census/2013%20Census/profile-and-summary-reports/quickstats-about-maori/qs-maori-tables.xls|title=2013 Census QuickStats about Māori|publisher=Statistics New Zealand|format=[[XLS]]|lang=en|accessdate=2014-05-03|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140713105000/http://stats.govt.nz/~/media/Statistics/Census/2013%20Census/profile-and-summary-reports/quickstats-about-maori/qs-maori-tables.xls|archivedate=2014-07-13|deadurl=yes}}</ref>.

== Походження ==
Вперше європейці зіткнулися з моріорі в 1791 році, коли британська експедиція на чолі з [[Джордж Ванкувер|Джорджем Ванкувером]] відкрила острови Чатем. Згідно з першими описами, моріорі мали набагато примітивнішу культуру, ніж маорі та інші народи Полінезії, а також відрізнялися темною шкірою, проте говорили на мові [[Полінезійські мови|полінезійської родини]].

Протягом довгого часу існувало дві основні версії походження народу моріорі. Перші європейські дослідники припускали, що моріорі є представниками [[Меланезійці|меланезійської групи народів]]. Інша частина дослідників вважала, ґрунтуючись на національних легендах, що моріорі є представниками [[Полінезійці|полінезійської групи народів]], котрі самостійно мігрували з тихоокеанських островів на острови [[архіпелаг]]у Чатем приблизно в V столітті. Самі моріорі розповідали про те, що походять від легендарного вождя Ронгамаіфенуа, який приплив на Чатем зі Східної Полінезії, а його брат Ронгамаітере вирушив на землю Аотеа (вважають, що під цим словом мається на увазі Нова Зеландія, яку аборигени-маорі називали Аотеароа). В іншому варіанті міфу маорі самі приплили з Аотеа.

Однак дослідження початку ХХІ століття спростовують цю точку зору і визнають предками моріорі нащадків одного з племен маорі, що переселилися з [[Південний острів (Нова Зеландія)|Південного острова]] Нової Зеландії на острови Чатем і ізольовано розвивалися протягом декількох століть. Доказом тому є близькість говірки моріорі до [[Діалекти маорі|діалекту мови маорі]] племені {{iw|Ngāi Tahu}} новозеландського [[Південний острів (Нова Зеландія)|Південного острова]], а також зіставлення родоводів моріорі («хокопапа») та маорі («Факапапа»). Сучасні дослідження показують, що предки моріорі переселилися з Нової Зеландії на острови Чатем наприкінці XIV століття<ref name="Clark">{{cite book
  | last = Clark
  | first = Ross
  | authorlink =
  | chapter=Moriori and Maori: The Linguistic Evidence
  | editor=Sutton, Douglas G
  | title=The Origins of the First New Zealanders
  | publisher = Auckland University Press
  | year = 1994
  | location = Auckland
  | pages = 123–135
  | url =
  | doi =
  | id =
  | isbn = }}
</ref><ref>{{cite web
  | last = Solomon
  | first = Māui
  | authorlink =
  | author2 = Denise Davis
  | title = Moriori
  | work = Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand
  | date = 2011-09-02
  | url = http://www.TeAra.govt.nz/en/moriori
  | accessdate = 2012-05-04
  | archive-date = 9 лютого 2018
  | archive-url = https://web.archive.org/web/20180209063252/https://teara.govt.nz/en/moriori
  }}</ref><ref name="Howe">{{cite web
| last = Howe
| first = Kerry R.
| authorlink =
| title = Ideas of Māori origins
| work = Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand
| date = 2011-09-24
| url = http://www.TeAra.govt.nz/en/ideas-of-maori-origins
| accessdate = 2012-05-04
| archive-date = 12 червня 2012
| archive-url = https://web.archive.org/web/20120612045208/http://www.teara.govt.nz/en/ideas-of-maori-origins
}}</ref><ref name="King">{{cite book
  | last = King
  | first = Michael
  | authorlink =
  | title = Moriori: A People Rediscovered
  | publisher = Viking
  | year = 2000
  | location =
  | pages =
  | url =
  | doi =
  | id =
  | isbn = 0-14-010391-0}}</ref>.

Слово «моріорі» походить від [[Праполінезійська мова|праполінезійської]] ''* ma(a)qoli '', яке по реконструкції має значення «істинний, справжній»<ref>[http://pollex.org.nz/entry/maqoli/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160327204300/http://pollex.org.nz/entry/maqoli/ |date=27 березня 2016 }} Entries for MAQOLI [PN] True, real, genuine: *ma(a)qoli]</ref>. Це споріднено слову «маорі» і, ймовірно, також мало значення «звичайні люди».

== Адаптація до умов архіпелагу Чатем ==
Перші переселенці потрапили в умови, що різко відрізняються від звичних їм умов існування на новозеландських островах [[Північний острів (Нова Зеландія)|Північний]] та [[Південний острів (Нова Зеландія)|Південний]], оскільки на прохолодному, з високим рівнем вологості, архіпелазі Чатем було неможливо вирощувати більшість відомих тоді полинезійцям сільськогосподарських культур. Тому основним і майже єдиним джерелом харчування першопоселенців на остравах Чатем та Пітт стали продукти моря — риба, м'ясо і жир морських тварин і птахів. Труднощі збереження [[народ]]у та проблеми виживання його представників в умовах малих територій і обмеженості природних запасів стали основою для створення моріорі [[Мисливці і збирачі|суспільства мисливців та збирачів]] як організаційного принципу самоврядування.

Обмеженість населення викликала введення моріорі культурних заборон на [[канібалізм]], що був частиною традицій їхніх предків — маорі. Спроба зберегти свій народ викликала введення культурних і релігійних заборон на ведення воєн. Пацифізм як ідеологія був сформульований легендарним вождем моріорі [[Нунуку-венуа]]. Оголошена ним заборона на насильство і канібалізм була така:

{{Quotation |... коли люди сердяться і відчувають, що вони в гніві можуть вдарити іншу людину, вони можуть це зробити, але лише палицею товщиною не більше ніж у великий палець, і довжиною не більше руки. Бій закінчується при першому пошкодженні шкіри або появі краплі крові і тоді всі мають вважати, що їхня честь задоволена.|Усна традиція}}

Заборона на війну супроводжувалася страшним прокляттям:

{{Quotation|"Відтепер і навіки, з цього дня, нехай ніколи не буде воєн! Так згниє ваше черево в той день, коли ви наважитеся ослухатися!|Усна традиція}}<ref> [http://www.teara.govt.nz/en/moriori/ page-2 2. The migrations from Hawaiki — Moriori — Te Ara Encyclopedia of New Zealand] </ref>

Пацифістська ідеологія ненасильства запобігла згубним міжусобним війнам і забезпечила мирний розвиток дев'яти племен моріорі (''Hamata, Wheteina, Eitara, Etiao, Harua, Makao, Matanga, Poutama і Rauru'') протягом 24 поколінь. Проте заповіти ''Nunuku'', які тлумачать як божественний закон, морально роззброїли моріорі перед обличчям вторгнення маорі на початку XIX століття і привели до майже повного зникнення цього народу, винищеного загарбниками.

З метою обмеження чисельності населення в умовах вкрай обмеженої продовольчої бази, моріорі вдавалися до [[Кастрація # Кастрація людей|кастрації]] деякої частини хлопчиків у дитячому віці.<ref>{{cite web |url=http://www.teara.govt.nz/en/moriori/page-3 |title=The Encyclopedia of New Zealand |accessdate=9 лютого 2018 |archive-date=19 червня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170619172115/http://www.teara.govt.nz/en/moriori/page-3 }}</ref>

== Період європейського освоєння ==

Перші європейці висадилися на береги острова Чатем 29 листопада 1791 року, і архіпелаг був проголошений територією [[Велика Британія|Великої Британії]]. Незабаром на островах з'явилися і почали вести активну діяльність європейські китобої та мисливці на морського звіра. За різними оцінками, в цей час в результаті появи нових інфекційних хвороб померло від 10 % до 20 % моріорі. На острови після 1810-х років прибули також перші поселенці [[маорі (народ)|маорі]], які створили своє поселення ''Wharekauri'', назва якого стала маорійською назвою архіпелагу Чатем.

== Маорійське завоювання і геноцид ==
Найтрагічнішою сторінкою історії народу моріорі стало вторгнення на острови маорійських племен {{нп5|Нгаті-мутунга|||Ngāti Mutunga}} та {{нп5|Нгаті-тама|||Ngāti Tama}}. Вони походили з області [[Таранакі (регіон)|Таранакі]] новозеландського Північного острова, але прибули з району Веллінгтона, куди були витіснені в ході [[мушкетні війни|мушкетних воєн]]. Втративши свої споконвічні землі під натиском сильніших племен, вони вирішили захопити острови Чатем і зробити їх своїм володінням.

19 листопада 1835 року на острів Чатем на захопленому<ref>King, M. ''The Silence Beyond''. Penguin, 2011; p. 190.</ref> британському бригу ''Lord Rodney'' прибув перший загін у 500 воїнів маорі. В очікуванні другої партії воїнів, маорі з ''Lord Rodney'', щоб залякати моріорі, вбили 12-річну дівчинку і повісили її тіло на щоглі. 5 грудня 1835 прибув другий корабель з 400 воїнами на борту. Після цього загони воїнів маорі, озброєні рушницями, бойовими палицями і томагавками, почали без запрошення чи дозволу місцевих жителів обходити території островів і захоплювати землі моріорі. Прибулі загарбники оголосили себе господарями всіх земель, а тубільців — своїми підданими.

Щоб обговорити складне становище, що склалося, моріорі зібрали раду всіх племен у поселенні Те-Апаватікі. Знаючи про схильність маорі до вбивств і канібалізму, молоді моріорі і деякі старійшини наполягали на вчиненні опору загарбникам, заявляючи, що пацифістські принципи Нунуку більш не відповідають вимогам дня. Однак верховні вожді Тапатіо і Торі категорично відкинули їхні вимоги, заявивши, що заповіти Нунуку не є законом, який може бути скасований в залежності від тієї чи іншої ситуації, а є непорушним моральним імперативом.

Коли моріорі відмовилися підкоритися загарбникам, не вдаючись при цьому до насильства, маорі влаштували нещадну різанину тубільців. Вони вбили більшу частину моріорі і захопили все їхнє майно і землі. Моріорі, що мали культурну заборону протягом багатьох століть на ведення воєн і не мали військових традицій і організації, стали легкою здобиччю для нападників, тим більше прибульці мали чисельну перевагу і вогнепальну зброю. Загарбники піддали народ моріорі справжньому [[геноцид]]у, про що згадували виживші моріорі: «Маорі почали вбивати нас, як овець… Ми були в жаху і бігли в чагарники, ховалися в ущелинах, хто де, щоб сховатися від вбивць. Ніде не було порятунку, нас знаходили і вбивали всіх підряд — чоловіків, жінок і дітей без розбору». Близько 300 моріорі були ритуально зарізані і з'їдені воїнами маорі. Маорійський завойовник згодом розповідав: «Ми вступили у володіння відповідно до наших звичаїв і зловили всіх. Жоден з них не втік. Тікаючих ми вбили, деяких інших теж, але що з того? Це було відповідно до нашого звичаю!» Усі моріорі, що залишилися живими, були звернені в рабство і стали власністю племен Нгаті-мутунга і Нгаті-тама.

Щоб вселити острів'янам жах, маорійські поневолювачі піддали ритуальній страті кожного десятого моріорі, залишивши їх зв'язаними вмирати болісною смертю від спеки на пляжі протягом декількох днів. Загарбники також заборонили моріорі говорити своєю рідною мовою. Щоб принизити моріорі і зломити їх морально, загарбники змусили їх осквернити власні священні місця, змусивши їх там мочитися і випорожнюватися. Через це багато моріорі вмирали від «конгенге» (відчаю), а інші кінчали життя самогубством.

Дослідник {{нп5|Ернст Диффенбах|Ернст Диффенбах|de|Ernst Dieffenbach}}, який відвідав у 1840-х роках острови Чатем на кораблі Новозеландської компанії, повідомляв, що моріорі перебували в тяжкому рабстві в маорі і зазнавали таких жорстоких знущань, що порівняно з ними смерть була благословенням.

Маорійські завойовники заборонили своїм моріорійським рабам вступати в шлюб між собою, а моріорійським жінкам мати дітей від чоловіків-моріорі. Маорійські загарбники ґвалтували жінок-моріорі, і багато з них були змушені народжувати дітей від своїх господарів-маорі. Лише невелика кількість жінок-моріорі змогли створити сім'ї з чоловіками з моріорі або європейців. Деякі жінки-моріорі були вивезені завойовниками і ніколи не повернулися на батьківщину. Прийнято вважати, що до 1862 року із загальної відомої максимальної кількості у 2000 осіб в живих залишався лише 101 представник народу моріорі, що становить лише 5 % їхньої первісної чисельності.

== Звільнення від маорійського рабства ==
У 1843 році на Чатем прибула група німецьких місіонерів [[Моравська церква|моравської церкви]], що змішалися з залишками моріорі<ref>{{Cite web|url=http://www.library.otago.ac.nz/pdf/2008_Reference%20Missionary%20guide.pdf|title=Архівована копія|archiveurl=https://web.archive.org/web/20081219194517/http://www.library.otago.ac.nz/pdf/2008_Reference%20Missionary%20guide.pdf|archivedate=19 грудня 2008|deadurl=yes|accessdate=10 лютого 2018}}</ref>.

Тільки в 1863 році моріорі були офіційно звільнені з рабства й стали повноправними громадянами своєї країни. У 1870 році, незважаючи на те, що основна частина загарбників-маорі вже покинула острови архіпелагу, {{нп5|маорійський земельний суд|||Māori Land Court}} визнав за племенами Нгаті-мутунга і Нгаті-танга права на основні частини земель острова Чатем. Це стало ще однією з причин, на цей раз економічною, яка відбилася на самій можливості існування народу моріорі.

== Сучасна громада моріорі ==
За переписом 2013 року, на островах Чатем проживають 36 моріорі, а переважна більшість проживають у Новій Зеландії — 354 на Північному острові та 348 — на Південному.

Громада моріорі, організована як '''Hokotehi Moriori Trust'''<ref>[http://www.moriori.co.nz/home/ HOME | Hokotehi Moriori Trust] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140815074954/http://www.moriori.co.nz/home/ |date=2014-08-15 }}</ref>, отримала визнання з боку Британської корони й уряду Нової Зеландії в частині своїх претензій до цих установ у період беззаконня і гноблення. Уряд Нової Зеландії вжив низку заходів для компенсації злочинів, здійснених щодо моріорі в минулому. Зокрема, моріорі визнані корінним населенням островів Чатем (''Rekohu'', в перекладі з мови моріорі — Затуманене Сонце). Водночас при цьому уряд також визнав маорійське плем'я ''Ngāti Mutunga'' таким, що має статус тубільців архіпелагу Чатем за правом понад 160-річного проживання на цій території.

Населення островів Чатем за переписом 2013 року становить 600 осіб<ref>{{Cite web |url=http://www.stats.govt.nz/Census/2013-census/profile-and-summary-reports/quickstats-about-a-place.aspx?request_value=15200#15200 |title=QuickStats about a place |accessdate=10 лютого 2018 |archive-date=23 січня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150123130509/http://www.stats.govt.nz/Census/2013-census/profile-and-summary-reports/quickstats-about-a-place.aspx?request_value=15200#15200 }}</ref>, у тому числі 264 осіб європейського походження та 336 нащадків тубільців, включно з членами обох етнічних груп — маорі і моріорі. У січні 2005 року громада моріорі відсвяткувала відкриття нового ''Копінга Марае'' (Молитовний будинок).

Сучасні нащадки [[Маорі (народ)|маорі]], завойовників 1835 року, на їхню вимогу отримали свою частку в родових квотах на право рибальства у водах архіпелагу Чатем. Зараз, після визнання корінним населенням, моріорі, будучи визнані ранішою за маорі етнічною групою, незважаючи на заперечення деяких ''Ngati Mutunga'', також отримали свою квоту на право рибальства.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

{{Народи Океанії}}
[[Категорія:Народи Нової Зеландії]]
[[Категорія:Полінезійські народи]]
[[Категорія:Геноцид]]
[[Категорія:Чатем (архіпелаг)]]
[[Категорія:Пацифізм]]

title: Моріорі · Moriori

Близькі до: полінезійці · австронезійські народи

Входить до: полінезійці

Мова: Моріорі, англійська

Релігія: християнство


text:
# Яковенко Олег Васильович
Оле́г Васи́льович Якове́нко — старший лейтенант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

## Нагороди
За особисту мужність, сумлінне та бездоганне служіння Українському народові, зразкове виконання військового обов'язку відзначений — нагороджений
- орденом «За мужність» III ступеня (3.11.2015).

title: Яковенко Олег Васильович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Яковенко Олег Васильович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     =
| місце народження    =
| дата смерті         =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    ={{fЗСУ}}
| рід військ          =
| роки служби         =
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Старший лейтенант}}
| формування          =
| командування        =
| битви               =[[Війна на сході України]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Яковенко}}
'''Оле́г Васи́льович Якове́нко''' — старший лейтенант Збройних сил України, [[Учасники російсько-української війни Я|учасник російсько-української війни]].

== Нагороди ==
За особисту [[мужність]], сумлінне та бездоганне служіння Українському народові, зразкове виконання військового обов'язку відзначений — нагороджений
* орденом «За мужність» III ступеня (3.11.2015).

== Джерела ==
* {{УПУ|622/2015|3 листопада 2015|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/6222015-19546}}
{{Ukraine-mil-bio-stub}}
{{Учасники РУВ}}

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Війни / битви: Війна на сході України


text:
# Залізнична сигналізація
Залізнична сигналізація — система сигналів, що зумовлює безпеку і чітку організацію руху поїздів і маневрової роботи на залізницях.
Розрізняють:
- видиму;
- звукову.

## Видима залізнична сигналізація
До засобів видимої залізничної сигналізації належать:
- світлофори;
- семафори;
- щити;
- диски;
- ліхтарі;
- прапори;
- сигнальні покажчики і знаки.

Сигнали такої сигналізації відрізняються кольором, положенням, формою або числом.

### Світлофори
Світлофор, сигнальне показання якого забороняє рух, називається закритим; сигнальне показання якого дозволяє рух - відкритим.
Світлофорами подаються такі основні сигнали:
- один зелений вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю;
- один червоний вогонь (або два червоні вогні): стій! Заборонено проїжджати сигнал;
- один жовтий вогонь: дозволяється рух із готовністю зупинитися; наступний світлофор закритий;
- один жовтий мигаючий вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю;
- два жовті вогні: дозволяється рух із готовністю зупинитися; наступний світлофор закритий; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
- два жовті вогні, верхній з яких мигаючий: дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
- один місячно-білий вогонь: дозволено проводити маневри;
- один синій вогонь: заборонено проводити маневри.

#### Прохідні світлофори
Прохідні світлофори слугують для дозволу або заборони поїзду проїжджати с одного міжпостового перегону (чи блок-ділянки) на інший.
Прохідні світлофори автоматичного блокування нумеруються цифрами, починаючи від вхідного світлофора (тобто при наближенні до станції числа, якими позначуються світлофори, зменшуються), при цьому світлофори непарного напрямку позначаються непарними числами (1, 3, 5 …), а світлофори парного напрямку – парними числами (2, 4, 6 …). При застосування двостороннього автоблокування, прохідні світлофори для неправильного напрямку руху додатково позначаються римською цифрою номера колії.
Сигнали прохідних світлофорів залежать від системи автоблокування, що застосується на цій ділянці.
При застосуванні напівавтоматичного блокування:
- один зелений вогонь: перегін до наступної станції або колійного поста вільний;
- один червоний вогонь: стій! заборонено проїжджати сигнал.

При застосуванні тризначного автоблокування:
- один зелений вогонь: попереду вільні не менше двох блок-ділянок;
- один жовтий вогонь: попереду вільна одна блок-ділянка;
- один червоний вогонь: стій! заборонено проїжджати сигнал.

Якщо наступна блок-ділянка  має довжину меншу за потрібний гальмівний шлях, світлофор за тризначним автоблокуванням позначається двома табличками з вертикальними стрілами, направленими вниз; попередній світлофор помічається однією такою табличкою.
При застосуванні чотиризначного автоблокування:
- один зелений вогонь: попереду вільні не менше трьох блок-ділянок;
- один жовтий і один зелений вогні: попереду вільні дві блок-ділянки;
- один жовтий вогонь: попереду вільна одна блок-ділянка;
- один червоний вогонь: стій! заборонено проїжджати сигнал;

При застосуванні тризначного або чотиризначного автоблокування, останній світлофор перед станцією (так званий передвхідний світлофор) може також подавати додаткові сигнали, окрім вищезгаданих:
- один жовтий мигаючий вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю; вхідний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю; поїзд приймається на бокову колію;
- один зелений мигаючий вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю; вхідний світлофор відкритий і вимагає проходження із швидкістю не більш ніж

80 км/год; поїзд приймається на бокову колію.
Передвхідні світлофори позначається табличкою з похилими білими та чорними смугами, що чергуються.

#### Станційні світлофори
До станційних світлофорів відносяться вхідні (такі, що дозволяють або забороняють поїзду прямувати на станцію з перегону), вихідні (такі, що дозволяють або забороняють поїзду відправлятися зі станції на перегін) та маршрутні (такі, що дозволяють або забороняють поїзду проїжджати у межах станції).
Станційні світлофори позначаються літерою «Н» або «Ч» (для непарного та парного напрямку руху, відповідно). На вихідних світлофорах також вказується номер (або номера) колій. Додаткові вхідні світлофори (які слугують для приймання поїзда на станцію по неправильній колії) позначаються літерами «ДН» або «ДЧ», в залежності від напрямку руху.
Вхідними, вихідними та маршрутними світлофорами подаються такі основні сигнали:
- один зелений вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю;
- один червоний вогонь: стій! Забороняється проїжджати сигнал;
- один жовтий вогонь: дозволяється рух із готовністю зупиниться; наступний світлофор закритий;
- один мигаючий жовтий вогонь: Дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю;
- два жовті вогні: дозволяється рух із готовністю зупинитися; наступний світлофор закритий; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
- два жовті вогні, верхній з яких мигаючий: Дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
- один мигаючий зелений вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу з хрестовиною пологої марки;
- три жовті вогні: дозволяється моторвагонному поїзду, локомотиву без вагонів, дрезині незнімного типу прямувати на вільну ділянку колії зі швидкістю не більше 20 км/год і з особливою обережністю; наступний світлофор закритий.

##### Додаткові сигнали світлофорів на швидкісних ділянках
Якщо поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу з хрестовиною пологої марки, додатково застосовуються такі сигнали:
- один зелений мигаючий та один жовтий вогні, одна зелена смуга, що світиться: дозволяється рух зі швидкістю не більше 80 км/год на бокову колію; наступний світлофор відкритий та вимагає проходження його зі швидкістю не більше 80 км/год;
- два жовті вогні, з яких верхній мигаючий та одна зелена смуга, що світиться: дозволяється рух зі швидкістю не більше 80 км/год на бокову колію; наступний світлофор відкритий та вимагає його проходження зі зменшеною швидкістю;
- два жовті вогні та одна зелена смуга, що світиться: дозволяється рух зі швидкістю не більше 60 км/год на бокову колію  із готовністю зупинитися; наступний світлофор закритий.

##### Запрошувальний сигнал
Запрошувальний сигнал включається диспетчером у таких випадках, як несправність автоблокування, відсутність сигналу на світлофорі, приймання двох поїздів на одну колію тощо.
У таких ситуаціях у диспетчера немає можливості вимкнути забороняючий сигнал світлофора; замість цього застосовується запрошувальний сигнал:
- один мигаючий місячно-білий вогонь: дозволяється проїхати світлофор із червоним або погаслим вогнем, та продовжувати рух до наступного світлофора із швидкістю не більше 20 км/год, з особливою пильністю та готовністю негайно зупинитися.

##### Додаткові сигнали вихідних світлофорів
На ділянках, обладнаних автоматичною локомотивною сигналізацією, вихідними світлофорами додатково можуть подаватися такі сигнали:
- один зелений і один місячно-білий вогні: дозволяється відправлення поїзда; попереду вільні три або більше блок-ділянки;
- один жовтий і один місячно-білий вогні: дозволяється відправлення поїзда; попереду вільні дві або одна блок-ділянки;
- два жовті і один місячно-білий вогні: дозволяється відправлення поїзда із зменшеною швидкістю; попереду вільні дві або одна блок-ділянки; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
- два жовті, верхній з яких мигаючий і один місячно-білий вогні: дозволяється відправлення поїзда із зменшеною швидкістю; попереду вільні три або більше блок-ділянки; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу.

У окремих випадках вихідними світлофорами також можуть подаватися такі сигнали:
- два зелені вогні: дозволяється відправлення поїзда на відгалуження, або по одній з колій багатоколійної ділянки, або по неправильній колії; попереду вільні дві або більше блок-ділянки (при наявності автоблокування) / перегін до наступної станції або колійного поста вільний (при наявності напівавтоматичного блокування);
- один мигаючий жовтий та один місячно-білий вогонь: дозволяється відправлення поїзда зі швидкістю не більше 40 км/год; поїзд прямує по неправильній колії за показаннями локомотивного світлофора;
- один місячно-білий вогонь (при відсутньому червоному вогні): готовність маршруту для поїзда, що відправляється на відгалуження, не обладнане колійним блокуванням.

##### Маневрові світлофори
Маневрові світлофори забороняють або дозволяють проведення маневрів. Вони позначаються літерами «М» та цифрами номера колії (або залежно від горловини), до якої відноситься світлофор. Покази цих світлофорів призначені тільки для маневрового складу.
- один синій вогонь: заборонено проводити маневри;
- один місячно-білий вогонь (при відсутньому червоному вогні): дозволено проводити маневри.

##### Гіркові світлофори
Гіркові світлофори дозволяють або забороняють розпуск вагонів з сортувальної гірки. Вони позначаються літерою «Г».

## Звукова залізнична сигналізація
Сигнали звукової сигналізації подають духовими ріжками, гудками та сиренами силових установок, ручними та локомотивними свистками, дзвінками електричної сигналізації, станційними дзвонами або петардами. Ці сигнали відрізняються числом і співвідношенням звуків різної тривалості.

title: Залізнична сигналізація

wikitext:
'''Залізнична сигналізація''' — система [[Залізничний сигнал|сигналів]], що зумовлює безпеку і чітку організацію руху поїздів і маневрової роботи на залізницях.

Розрізняють:
* видиму;
* звукову.

== Видима залізнична сигналізація ==
До засобів видимої залізничної сигналізації належать:
* [[світлофор#Залізничний світлофор|світлофори]];
* [[семафор]]и;
* щити;
* диски;
* ліхтарі;
* прапори;
* сигнальні покажчики і знаки.

Сигнали такої сигналізації відрізняються кольором, положенням, формою або числом.

=== Світлофори ===
{{main|Залізнична світлофорна сигналізація}}
Світлофор, сигнальне показання якого забороняє рух, називається закритим; сигнальне показання якого дозволяє рух - відкритим.

Світлофорами подаються такі основні сигнали:
* один зелений вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю;
* один червоний вогонь (або два червоні вогні): стій! Заборонено проїжджати сигнал;
* один жовтий вогонь: дозволяється рух із готовністю зупинитися; наступний світлофор закритий;
* один жовтий мигаючий вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю;
* два жовті вогні: дозволяється рух із готовністю зупинитися; наступний світлофор закритий; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
* два жовті вогні, верхній з яких мигаючий: дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
* один місячно-білий вогонь: дозволено проводити маневри;
* один синій вогонь: заборонено проводити маневри.

==== Прохідні світлофори ====

Прохідні світлофори слугують для дозволу або заборони поїзду проїжджати с одного міжпостового перегону (чи блок-ділянки) на інший.

Прохідні світлофори автоматичного блокування нумеруються цифрами, починаючи від вхідного світлофора (тобто при наближенні до станції числа, якими позначуються світлофори, зменшуються), при цьому світлофори непарного напрямку позначаються непарними числами (1, 3, 5 …), а світлофори парного напрямку – парними числами (2, 4, 6 …). При застосування двостороннього [[автоблокування]], прохідні світлофори для неправильного напрямку руху додатково позначаються римською цифрою номера колії.

Сигнали прохідних світлофорів залежать від системи автоблокування, що застосується на цій ділянці.

При застосуванні [[Напівавтоматичне блокування|напівавтоматичного блокування]]:
* один зелений вогонь: перегін до наступної станції або колійного поста вільний;
* один червоний вогонь: стій! заборонено проїжджати сигнал.

При застосуванні тризначного автоблокування:

* один зелений вогонь: попереду вільні не менше двох блок-ділянок;
* один жовтий вогонь: попереду вільна одна блок-ділянка;
* один червоний вогонь: стій! заборонено проїжджати сигнал.

Якщо наступна блок-ділянка  має довжину меншу за потрібний гальмівний шлях, світлофор за тризначним автоблокуванням позначається двома табличками з вертикальними стрілами, направленими вниз; попередній світлофор помічається однією такою табличкою.

При застосуванні чотиризначного автоблокування:

* один зелений вогонь: попереду вільні не менше трьох блок-ділянок;
* один жовтий і один зелений вогні: попереду вільні дві блок-ділянки;
* один жовтий вогонь: попереду вільна одна блок-ділянка;
* один червоний вогонь: стій! заборонено проїжджати сигнал;

При застосуванні тризначного або чотиризначного автоблокування, останній світлофор перед станцією (так званий передвхідний світлофор) може також подавати додаткові сигнали, окрім вищезгаданих:

* один жовтий мигаючий вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю; вхідний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю; поїзд приймається на бокову колію;
* один зелений мигаючий вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю; вхідний світлофор відкритий і вимагає проходження із швидкістю не більш ніж
80 км/год; поїзд приймається на бокову колію.

Передвхідні світлофори позначається табличкою з похилими білими та чорними смугами, що чергуються.

==== Станційні світлофори ====

До станційних світлофорів відносяться вхідні (такі, що дозволяють або забороняють поїзду прямувати на станцію з перегону), вихідні (такі, що дозволяють або забороняють поїзду відправлятися зі станції на перегін) та маршрутні (такі, що дозволяють або забороняють поїзду проїжджати у межах станції).

Станційні світлофори позначаються літерою «Н» або «Ч» (для непарного та парного напрямку руху, відповідно). На вихідних світлофорах також вказується номер (або номера) колій. Додаткові вхідні світлофори (які слугують для приймання поїзда на станцію по неправильній колії) позначаються літерами «ДН» або «ДЧ», в залежності від напрямку руху.

Вхідними, вихідними та маршрутними світлофорами подаються такі основні сигнали:

* один зелений вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю;
* один червоний вогонь: стій! Забороняється проїжджати сигнал;
* один жовтий вогонь: дозволяється рух із готовністю зупиниться; наступний світлофор закритий;
* один мигаючий жовтий вогонь: Дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю;
* два жовті вогні: дозволяється рух із готовністю зупинитися; наступний світлофор закритий; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
* два жовті вогні, верхній з яких мигаючий: Дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий і вимагає проходження зі зменшеною швидкістю; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
* один мигаючий зелений вогонь: дозволяється рух із встановленою швидкістю; наступний світлофор відкритий; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу з хрестовиною пологої марки;
* три жовті вогні: дозволяється моторвагонному поїзду, локомотиву без вагонів, дрезині незнімного типу прямувати на вільну ділянку колії зі швидкістю не більше 20 км/год і з особливою обережністю; наступний світлофор закритий.

===== Додаткові сигнали світлофорів на швидкісних ділянках =====

Якщо поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу з хрестовиною пологої марки, додатково застосовуються такі сигнали:

* один зелений мигаючий та один жовтий вогні, одна зелена смуга, що світиться: дозволяється рух зі швидкістю не більше 80 км/год на бокову колію; наступний світлофор відкритий та вимагає проходження його зі швидкістю не більше 80 км/год;
* два жовті вогні, з яких верхній мигаючий та одна зелена смуга, що світиться: дозволяється рух зі швидкістю не більше 80 км/год на бокову колію; наступний світлофор відкритий та вимагає його проходження зі зменшеною швидкістю;
* два жовті вогні та одна зелена смуга, що світиться: дозволяється рух зі швидкістю не більше 60 км/год на бокову колію  із готовністю зупинитися; наступний світлофор закритий.

===== Запрошувальний сигнал =====

Запрошувальний сигнал включається диспетчером у таких випадках, як несправність автоблокування, відсутність сигналу на світлофорі, приймання двох поїздів на одну колію тощо.

У таких ситуаціях у диспетчера немає можливості вимкнути забороняючий сигнал світлофора; замість цього застосовується запрошувальний сигнал:

* один мигаючий місячно-білий вогонь: дозволяється проїхати світлофор із червоним або погаслим вогнем, та продовжувати рух до наступного світлофора із швидкістю не більше 20 км/год, з особливою пильністю та готовністю негайно зупинитися.

===== Додаткові сигнали вихідних світлофорів =====

На ділянках, обладнаних автоматичною локомотивною сигналізацією, вихідними світлофорами додатково можуть подаватися такі сигнали:

* один зелений і один місячно-білий вогні: дозволяється відправлення поїзда; попереду вільні три або більше блок-ділянки;
* один жовтий і один місячно-білий вогні: дозволяється відправлення поїзда; попереду вільні дві або одна блок-ділянки;
* два жовті і один місячно-білий вогні: дозволяється відправлення поїзда із зменшеною швидкістю; попереду вільні дві або одна блок-ділянки; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу;
* два жовті, верхній з яких мигаючий і один місячно-білий вогні: дозволяється відправлення поїзда із зменшеною швидкістю; попереду вільні три або більше блок-ділянки; поїзд прямує з відхиленням по стрілочному переводу.

У окремих випадках вихідними світлофорами також можуть подаватися такі сигнали:

* два зелені вогні: дозволяється відправлення поїзда на відгалуження, або по одній з колій багатоколійної ділянки, або по неправильній колії; попереду вільні дві або більше блок-ділянки (при наявності автоблокування) / перегін до наступної станції або колійного поста вільний (при наявності напівавтоматичного блокування);
* один мигаючий жовтий та один місячно-білий вогонь: дозволяється відправлення поїзда зі швидкістю не більше 40 км/год; поїзд прямує по неправильній колії за показаннями локомотивного світлофора;
* один місячно-білий вогонь (при відсутньому червоному вогні): готовність маршруту для поїзда, що відправляється на відгалуження, не обладнане колійним блокуванням.

===== Маневрові світлофори =====

Маневрові світлофори забороняють або дозволяють проведення маневрів. Вони позначаються літерами «М» та цифрами номера колії (або залежно від горловини), до якої відноситься світлофор. Покази цих світлофорів призначені тільки для маневрового складу.

* один синій вогонь: заборонено проводити маневри;
* один місячно-білий вогонь (при відсутньому червоному вогні): дозволено проводити маневри.

===== Гіркові світлофори =====
Гіркові світлофори дозволяють або забороняють розпуск вагонів з [[сортувальна гірка|сортувальної гірки]]. Вони позначаються літерою «Г».

== Звукова залізнична сигналізація ==
Сигнали звукової сигналізації подають духовими ріжками, гудками та сиренами силових установок, ручними та локомотивними свистками, дзвінками електричної сигналізації, станційними дзвонами або петардами. Ці сигнали відрізняються числом і співвідношенням звуків різної тривалості.

== Див. також ==
* [[Автоблокування колійне]]
* [[Локомотивна сигналізація]]
* [[Автоматична локомотивна сигналізація]]
* [[Залізничний сигнал]]

== Джерела ==
* {{УРЕ}}

{{Залізничний транспорт-доробити}}

[[Категорія:Залізнична сигналізація]]


text:
# Берлін (Невада)
Берлін — місто-привид в окрузі Най, Невада. Місто було засноване в 1897 році як частина гірничого району Союзу після відкриття Берлінської шахти минулого року. Місто названо на честь Берліна, що в Німеччині, батьківщини частини місцевих старателів. Місто ніколи не процвітало до такої міри, як інші міста буму, такі як Тонопа і Голдфілд, і занепало після паніки 1907 року. До 1911 року місто було майже покинуте. У 1970 році це місце було придбане штатом Невада як частина «Berlin–Ichthyosaur State Park».
Місто розташоване на західній стороні хребта Шошоне на краю Національного лісу Тойябе на висоті приблизно 6 676 фут (2 035 м) над рівнем моря. На висотах над містом ліс стає більш густим і є джерелом будівельних матеріалів для міста. Місто розташоване у формі U, що відкривається на схід. На піку свого розвитку місто налічувало близько 75 будівель і 300 жителів. Берлін був компанійним містом, яким керувала компанія Nevada Company, і утримувався до його придбання державою в 1970 році. Це пояснює чудовий стан збереження міста.
Місто Юніон, на одну милю на схід, функціонувало як передмістя Берліна. Берлінський рудник мав 3 милі тунелів, але видобуток золота і срібла був менше ніж на 1 мільйон доларів за весь час існування. Шахта Діана з'єднується з Берлінською шахтою на четвертому рівні і зберігається як музей гірничої справи. Екскурсії по шахті «Діана» були припинені в 2007 році до завершення перевірки безпеки.
Збережені будівлі в Берліні включають будинок наглядача шахти, нині парковий офіс, пробірний офіс і механічний цех. 30-штамповий млин, один із найкращих у штаті, було стабілізовано.
Місто було додано до Національного реєстру історичних місць у 1971 році.

title: Берлін (Невада)

wikitext:
{{Місцевість
|назва= Берлін
|nrhp_type=hd
|nocat=так
|зображення=Berlin Ghost Town.jpg
|підпис=
|розташування=Off NV 23, Берлін, Невада
|координати={{coord|38|52|56|N|117|36|26|W|display=inline,title}}
|локмапін=Невада#США
|площа=
|побудований=1897
|архітектура=
|додано=5 листопада 1971 р.<ref name="nris" />
|refnum=71000490
}}
{{Otheruses|Берлін (значення){{!}}Берлін}}

'''Берлін''' — [[місто-привид]] в окрузі Най, [[Невада]]. Місто було засноване в 1897 році як частина гірничого району Союзу після відкриття Берлінської шахти минулого року.<ref name="nvsp1">{{cite web|url=http://parks.nv.gov/bi .htm|title=Berlin-Ichthyosaur State Park|publisher=Nevada Division of State Parks|accessdate=2009-05-18|archive-date=2009-05-21|archive-url=https://web.archive.org /web/20090521040139/http://parks.nv.gov/bi.htm|url-status=dead}}</ref> Місто названо на честь [[Берліна]], що в Німеччині, батьківщини частини місцевих старателів.<ref>{{cite book
|url=http://dwgateway.library.unr.edu/keck/histtopoNV/Origin_of_Place_Names_Files/1941NevadaOriginofNames-pt2.pdf
|title=Походження топонімів: Невада
|рік=1941
|видавець=W.P.A.
|pages=54
|автор=Федеральний письменницький проект
}}</ref> Місто ніколи не процвітало до такої міри, як інші міста буму, такі як [[Тонопа (Невада)|Тонопа]] і [[Голдфілд (Невада)|Голдфілд]], і занепало після паніки 1907 року. До 1911 року місто було майже покинуте. У 1970 році це місце було придбане штатом Невада як частина «''Berlin–Ichthyosaur State Park''».<ref name="bldgsnv1">{{cite book
|title=Buildings of Nevada
|url=https://archive.org/details/buildingsofnevad0000nico
|last=Nicoletta
|first=Julie
|year=2000
|publisher=Oxford University Press
|pages=[https://archive.org/details/buildingsofnevad0000nico/page/n220 197]–198
|chapter=Rhyolite, Berlin
|isbn=0-19-514139-3
}}</ref>

Місто розташоване на західній стороні хребта Шошоне на краю Національного лісу Тойябе на висоті приблизно {{convert|6676|ft|abbr=on}} над рівнем моря. На висотах над містом ліс стає більш густим і є джерелом будівельних матеріалів для міста. Місто розташоване у формі U, що відкривається на схід. На піку свого розвитку місто налічувало близько 75 будівель і 300 жителів. Берлін був компанійним містом, яким керувала компанія Nevada Company, і утримувався до його придбання державою в 1970 році. Це пояснює чудовий стан збереження міста.<ref name="nrhpinv1">{{cite web|url={{NRHP url|id=71000490}}|title=Національний реєстр інвентаризації історичних місць Номінація: Берлінський історичний район|last=Wieprecht|first=W.E.|date=березень 1971|publisher=Служба національних парків|accessdate=2009- 05-18}}</ref>

Місто Юніон, на одну милю на схід, функціонувало як передмістя Берліна. Берлінський рудник мав 3 милі тунелів, але видобуток [[золота]] і [[Срібло|срібла]] був менше ніж на 1 мільйон доларів за весь час існування. Шахта Діана з'єднується з Берлінською шахтою на четвертому рівні і зберігається як музей гірничої справи. Екскурсії по шахті «Діана» були припинені в 2007 році до завершення перевірки безпеки.<ref name="nvsp1" />

Збережені будівлі в Берліні включають будинок наглядача шахти, нині парковий офіс, пробірний офіс і механічний цех. 30-штамповий млин, один із найкращих у штаті, було стабілізовано.<ref name="bldgsnv1" /><ref name="nrhpinv1" />

Місто було додано до [[Національний реєстр історичних місць США|Національного реєстру історичних місць]] у 1971 році.<ref name="nris">{{NRISref|2009a}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{wikivoyage|Берлін – Державний парк Іхтіозаврів}}

* [http://parks.nv.gov/parks/bi/ Берлінський державний парк іхтіозаврів]

[[Категорія:Колишні міста]]
[[Категорія:Колишні населені пункти США]]
[[Категорія:Населені пункти округу Най (Невада)]]

title: Загальна інформація

Країна: США

Адмінодиниця: Най


text:
# Кубок Андорри з футболу 2015
Кубок Андорри з футболу 2015 — 23-й розіграш кубкового футбольного турніру в Андоррі.

## Календар
| Раунд        | Дата                       |
| ------------ | -------------------------- |
| 1/8 фіналу   | 21 лютого - 1 березня 2015 |
| Чвертьфінали | 1 - 8 березня 2015         |
| Півфінали    | 8 - 11 березня 2015        |
| Фінал        | 10 травня 2015             |

## 1/8 фіналу
| Команда 1                       | Рахунок | Команда 2      |
| ------------------------------- | ------- | -------------- |
| 21 лютого 2015                  |         |                |
| Уніо Еспортива II (2)           | 2 - 4   | Ордіно II (2)  |
| 22 лютого 2015                  |         |                |
| Лузітанос II (2)                | 0 - 7   | Санта-Колома   |
| Ранжерс (2)                     | 0 - 10  | Лузітанос      |
| 1 березня 2015                  |         |                |
| Ордіно                          | 11 - 0  | Ла-Массана (2) |
| Пенья Енкарнада                 | 0 - 3   | Уніо Еспортива |
| Інтер (Ескальдес-Енгордань) (2) | 8 - 0   | Енкамп II (2)  |
| Екстременья (2)                 | 0 - 5   | Сан-Жулія      |
| Енгордані                       | 2 - 2   | Енкамп         |

### Перегравання
| Команда 1      | Рахунок | Команда 2 |
| -------------- | ------- | --------- |
| 5 березня 2015 |         |           |
| Енгордані      | 0 - 1   | Енкамп    |

## Чвертьфінали
| 1 березня 2015 |        |                                 |
| Санта-Колома   | 14 - 0 | Ордіно II (2)                   |
| 3 березня 2015 |        |                                 |
| Уніо Еспортива | 3 - 1  | Інтер (Ескальдес-Енгордань) (2) |
| 4 березня 2015 |        |                                 |
| Лузітанос      | 0 - 2  | Ордіно                          |
| 8 березня 2015 |        |                                 |
| Сан-Жулія      | 4 - 0  | Енкамп                          |

## Півфінали
| 8 березня 2015  |       |           |
| Санта-Колома    | 4 - 3 | Ордіно    |
| 11 березня 2015 |       |           |
| Уніо Еспортива  | 1 - 3 | Сан-Жулія |

## Фінал
| 10 травня 2015 |

| Санта-Колома | 1–1 (пен. 4–5) | Сан-Жулія |
| ------------ | -------------- | --------- |
|              |                |           |

| Комуналь д'Андорра-ла-Велья Арбітр: Роберт Гонсалес Сальвадо |

title: Кубок Андорри з футболу 2015

wikitext:
{{Національний чемпіонат
|турнір=Кубок Андорри 2015
|лого =
|підпис =
|час = [[21 лютого]] — [[10 травня]] [[2015]]
|учасників = 16
|чемпіон = [[Сан-Жулія (футбольний клуб)|Сан-Жулія]]
|раз = 5
|2 місце = [[Санта-Колома (футбольний клуб)|Санта-Колома]]
|3 місце =
|кубок1 =
|команди1 =
|вище =
|нижче =
|підйом =
|бомбардир = {{Прапорець20|AND}} [[Ґабі Рієра]]
|бголів = 11
|найкращий =
|ігор = 15
|голів = 92
|глядачів =
|глядачів_max =
|глядачів_min =
|найбільший_рахунок =
|попередній_сезон = [[Кубок Андорри з футболу 2014|2014]]
|наступний_сезон = [[Кубок Андорри з футболу 2016|2016]]
}}
'''Кубок Андорри з футболу 2015''' — [[Кубок Андорри з футболу|23-й розіграш]] кубкового футбольного турніру в Андоррі.

== Календар ==
{| class="wikitable"
|-
! Раунд !! Дата
|-
| 1/8 фіналу || style="text-align:center;"| 21 лютого - 1 березня 2015
|-
| Чвертьфінали || style="text-align:center;"| 1 - 8 березня 2015
|-
| Півфінали || style="text-align:center;"| 8 - 11 березня 2015
|-
| Фінал || style="text-align:center;"| 10 травня 2015
|}

== 1/8 фіналу ==
{{OneLegStart}}
|colspan="3" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''21 лютого 2015'''
{{OneLegResult|[[Уніо Еспортива (Санта-Колома)|Уніо Еспортива II]] (2)||2 - 4|'''[[Ордіно (футбольний клуб)|Ордіно II]]''' (2)||winner=2}}
|-
|colspan="3" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''22 лютого 2015'''
{{OneLegResult|[[Лузітанос|Лузітанос II]] (2)||0 - 7|'''[[Санта-Колома (футбольний клуб)|Санта-Колома]]'''||winner=2}}
{{OneLegResult|[[Ранжерс (футбольний клуб) |Ранжерс]] (2)||0 - 10|'''[[Лузітанос]]'''||winner=2}}
|-
|colspan="3" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''1 березня 2015'''
{{OneLegResult|'''[[Ордіно (футбольний клуб)|Ордіно]]'''||11 - 0|[[Ла-Массана (футбольний клуб)|Ла-Массана]] (2)||winner=1}}
{{OneLegResult|[[Пенья Енкарнада]]||0 - 3|'''[[Уніо Еспортива (Санта-Колома)|Уніо Еспортива]]'''||winner=2}}
{{OneLegResult|'''[[Інтер (Ескальдес-Енгордань)]]''' (2)||8 - 0|[[Енкамп (футбольний клуб)|Енкамп II]] (2)||winner=1}}
{{OneLegResult|[[Екстременья (футбольний клуб)|Екстременья]] (2)||0 - 5|'''[[Сан-Жулія (футбольний клуб)|Сан-Жулія]]'''||winner=2}}
{{OneLegResult|[[Енгордані]]||2 - 2|[[Енкамп (футбольний клуб)|Енкамп]]||winner=}}
|}

=== Перегравання ===
{{OneLegStart}}
|colspan="3" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''5 березня 2015'''
{{OneLegResult|[[Енгордані]]||0 - 1|'''[[Енкамп (футбольний клуб)|Енкамп]]'''||winner=2}}
|}

== Чвертьфінали ==
{{OneLegStart}}
|colspan="5" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''1 березня 2015'''
{{OneLegResult|'''[[Санта-Колома (футбольний клуб)|Санта-Колома]]'''||14 - 0|[[Ордіно (футбольний клуб)|Ордіно II]] (2)||winner=1}}
|-
|colspan="5" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''3 березня 2015'''
{{OneLegResult|'''[[Уніо Еспортива (Санта-Колома)|Уніо Еспортива]]'''||3 - 1|[[Інтер (Ескальдес-Енгордань)]] (2)||winner=1}}
|-
|colspan="5" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''4 березня 2015'''
{{OneLegResult|[[Лузітанос]]||0 - 2|'''[[Ордіно (футбольний клуб)|Ордіно]]'''||winner=2}}
|-
|colspan="5" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''8 березня 2015'''
{{OneLegResult|'''[[Сан-Жулія (футбольний клуб)|Сан-Жулія]]'''||4 - 0|[[Енкамп (футбольний клуб)|Енкамп]]||winner=1}}
|}
== Півфінали ==
{{OneLegStart}}
|colspan="5" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''8 березня 2015'''
{{OneLegResult|'''[[Санта-Колома (футбольний клуб)|Санта-Колома]]'''||4 - 3|[[Ордіно (футбольний клуб)|Ордіно]]||winner=1}}
|-
|colspan="5" style="background-color:#D0D0D0" align=center|'''11 березня 2015'''
{{OneLegResult|[[Уніо Еспортива (Санта-Колома)|Уніо Еспортива]]||1 - 3|'''[[Сан-Жулія (футбольний клуб)|Сан-Жулія]]'''||winner=2}}
|}
== Фінал ==
{{football box
|date=10 травня 2015
|time=
|team1= [[Санта-Колома (футбольний клуб)|Санта-Колома]]
|score= 1–1 (пен. 4–5)
|report=
|team2= '''[[Сан-Жулія (футбольний клуб)|Сан-Жулія]]'''
|goals1=
|goals2=
|stadium=[[Комуналь д'Андорра-ла-Велья]]
|attendance=
|publisher=
|referee=Роберт Гонсалес Сальвадо
}}

== Посилання ==
* [http://int.soccerway.com/national/andorra/copa-constitucio/20142015/ Кубок Андорри на soccerway] {{ref-en}}

{{Сезони Кубку Андорри з футболу}}
{{Європейський футбол 2014–2015}}

{{Портали|Футбол|Спорт}}

[[Категорія:Кубок Андорри з футболу|2015]]
[[Категорія:2015 у футболі|Андорра]]
[[Категорія:2015 в андоррському спорті]]

title: Кубок Андорри 2015

Дата проведення: 21 лютого — 10 травня 2015

Чемпіон: Сан-Жулія (5-й раз)

Віцечемпіон: Санта-Колома

Бомбардир(и): Ґабі Рієра · (11 м'ячів)


text:
# Большелузьке сільське поселення
Большелу́зьке сільське поселення (рос. Большелугское сельское поселение) — муніципальне утворення у складі Корткероського району Республіки Комі, Росія. Адміністративний центр — село Большелуг.

## Населення
Населення — 963 особи (2017, 1062 у 2010, 1308 у 2002, 1108 у 1989).

## Склад
До складу поселення входять такі населені пункти:
| Населений пункт      | Населення, осіб (1989) | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| -------------------- | ---------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Большелуг, село      | 623                    | 829                    | 680                    |
| Вильиб, присілок     | 280                    | 270                    | 226                    |
| Зулеб, присілок      | 144                    | 132                    | 103                    |
| Івановська, присілок | 61                     | 77                     | 53                     |

title: Большелузьке сільське поселення

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
| назва               = Большелузьке сільське поселення
| розташування        =
| країна              = {{RUS}}
| регіон = [[Республіка Комі]]
| район = [[Корткероський район]]
| центр = село [[Большелуг]]
| голова = Сімпелєв Микола Іванович
| дата утворення =
| депутатський корпус =
| площа = 548,74
| населення = 963 особи ([[2017]])
| щільність = 1,76
| населені пункти = 4 сільських нп
| поштові індекси =
| часовий пояс = [[UTC+3]]
| сайт =
}}

'''Большелу́зьке сільське поселення''' ({{lang-ru|Большелугское сельское поселение}}) — [[сільське поселення Росії|муніципальне утворення]] у складі [[корткероський район|Корткероського району]] [[республіка Комі|Республіки Комі]], [[Росія]]. Адміністративний центр — село [[Большелуг]].

== Населення ==
Населення — 963 особи ([[2017]]{{RUS-population|2017}}, 1062 у [[2010]]{{RUS-KO-census-2010}}, 1308 у [[2002]]{{RUS-KO-admin-live}}, 1108 у [[1989]]{{RUS-KO-admin2006}}).

== Склад ==
До складу поселення входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[1989]])
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Большелуг]], село
| align="right"| 623
| align="right"| 829
| align="right"| 680
|-----
| [[Вильиб]], присілок
| align="right"| 280
| align="right"| 270
| align="right"| 226
|-----
| [[Зулеб]], присілок
| align="right"| 144
| align="right"| 132
| align="right"| 103
|-----
| [[івановська (Корткероський район)|Івановська]], присілок
| align="right"| 61
| align="right"| 77
| align="right"| 53
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Корткероський район}}

{{Komi-geo-stub}}

[[Категорія:Поселення Корткероського району]]

title: Большелузьке сільське поселення

Країна: Росія

Регіон: Республіка Комі

Район: Корткероський район

Центр: село Большелуг

Голова: Сімпелєв Микола Іванович

title: Основні дані

Густота населення: 1,76 осіб/км²

Населені пункти: 4 сільських нп


text:
# Фатіх Келеш
Фатіх Келеш (тур. Fatih Keleş; 27 листопада 1989, Трабзон) — турецький професійний боксер, чемпіон Європи серед аматорів.

## Аматорська кар'єра
На чемпіонаті Європи 2011 Фатіх Келеш став чемпіоном.
- В 1/16 фіналу переміг Маріна Драгос (Румунія) — 24-12
- В 1/8 фіналу переміг Ельвіна Ісаєва (Азербайджан) — 24-23
- У чвертьфіналі переміг Сулеймана Сіссоко (Франція) — 20-12
- У півфіналі переміг Владимира Саруханяна (Вірменія) — 28-16
- У фіналі переміг Доменіко Валентіно (Італія) — 17(+)-17

На чемпіонаті світу 2011 програв у першому бою Лю Цян (Китай).
На Олімпійських іграх 2012 у першому бою переміг Абделькадера Шаді (Алжир), а в наступному програв Евальдасу Петраускасу (Литва) — 12-16.
На чемпіонаті світу 2013 стартував у категорії до 64 кг і програв у другому бою.
На чемпіонаті Європи 2015 програв у другому бою.

## Професіональна кар'єра
2016 року Фатіх Келеш перейшов до професійного боксу. Впродовж 2016—2021 років провів 17 боїв з суперниками невисокого рівня, зазнавши в цих боях лише однієї поразки.

title: Фатіх Келеш

wikitext:
{{Боксер
|ім'я             =Фатіх Келеш
|зображення       =
|підпис           =
|повне ім'я       =
|прізвисько       =
|громадянство     ={{TUR}}
|дата народження  =27.11.1989
|місце народження =[[Трабзон]]
|дата смерті =
|місце смерті =
|місце проживання =
|вагова категорія =[[Легка вага в боксі|легка]]
|стійка =
|зріст =175
|розмах рук =
|стиль =
|промоутер =
|тренер =
|нагороди =
|сайт =
|найкращий рейтинг =
|найкраща позиція =
|рейтинг1 =
|позиція1 =
|рейтинг2 =
|позиція2 =
|рейтинг3 =
|позиція3 =
|боїв =17
|перший бій =[[24 квітня]] [[2016]]
|останній бій =[[3 вересня]] [[2021]]
|пояс =
|перемог =14
|нокаутів =8
|поразок =1
|нічиїх =1
|не відбулося=1
|боїв любительських =
|перемог любительських =
|нокаутів любительських =
|поразок любительських =
|ничиїх любительських =
}}
{{MedalTableTop|}}
{{MedalCountry|{{TUR}}}}
{{MedalSport|[[Бокс]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з боксу]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з боксу 2011|2011 Анкара]]|До 60 кг}}
{{MedalBottom}}
'''Фатіх Келеш''' ({{lang-tr|Fatih Keleş}}; [[27 листопада]] [[1989]], [[Трабзон]]) — [[Туреччина|турецький]] [[професійний бокс]]ер, чемпіон Європи серед аматорів.

== Аматорська кар'єра ==
На чемпіонаті Європи 2011 Фатіх Келеш став чемпіоном.
* В 1/16 фіналу переміг Маріна Драгос (Румунія) — 24-12
* В 1/8 фіналу переміг Ельвіна Ісаєва (Азербайджан) — 24-23
* У чвертьфіналі переміг [[Сулейман Сіссоко|Сулеймана Сіссоко]] (Франція) — 20-12
* У півфіналі переміг [[Саруханян Владимир Гникович|Владимира Саруханяна]] (Вірменія) — 28-16
* У фіналі переміг [[Доменіко Валентіно]] (Італія) — 17(+)-17

На чемпіонаті світу 2011 програв у першому бою Лю Цян (Китай).

На [[літні Олімпійські ігри 2012|Олімпійських іграх 2012]] у першому бою переміг Абделькадера Шаді (Алжир), а в наступному програв [[Евальдас Петраускас|Евальдасу Петраускасу]] (Литва) — 12-16.

На чемпіонаті світу 2013 стартував у категорії до 64 кг і програв у другому бою.

На чемпіонаті Європи 2015 програв у другому бою.

== Професіональна кар'єра ==
2016 року Фатіх Келеш перейшов до професійного боксу. Впродовж 2016—2021 років провів 17 боїв з суперниками невисокого рівня, зазнавши в цих боях лише однієї поразки.

== Посилання ==
* [http://www.amateur-boxing.strefa.pl/Championships/ Результати змагань на amateur-boxing.strefa]
* [https://www.olympedia.org/athletes/124553 На сайті olympedia]
{{BoxRec|756348}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Келеш Фатіх}}
[[Категорія:Уродженці Трабзона]]
[[Категорія:Турецькі боксери]]
[[Категорія:Чемпіони Європи з боксу]]
[[Категорія:Боксери на літніх Олімпійських іграх 2012]]
[[Категорія:Боксери легкої ваги]]
[[Категорія:Учасники Середземноморських ігор 2013]]
[[Категорія:Спортсмени Трабзона]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Туреччина

Народження: 27 листопада 1989 (35 років) · Трабзон

Alma mater: Karadeniz Technical Universityd

Вагова категорія: легка

title: Професіональна кар'єра

Перший бій: 24 квітня 2016

Останній бій: 3 вересня 2021

title: Чемпіонат Європи з боксу

Золото: 2011 Анкара · До 60 кг


text:
# Асмолов Андрій Вікторович
Андрі́й Ві́кторович Асмо́лов — український військовик, сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

## Короткий життєпис
13 років працював в МВС — з 2000 по 2013-й, займався розкриттям кримінальних злочинів, проводив поліграфічні тестування.
Мобілізований 17 травня 2014-го. Начальник автослужби, 40-й окремий мотопіхотний батальйон, 17-а окрема танкова бригада. Зумів вибратися з Іловайського котла. Побував вдома в короткочасній відпустці.
12 лютого 2015-го загинув на позиції «Олімп» опорного пункту «Мойша» — східна околиця Дебальцевого під час мінометного обстрілу терористами.
Вдома залишились мама, брат, дружина, донька та син. Похований в Нікополі 6 березня 2015-го, у місті оголошено день смутку.

## Нагороди
За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни
- нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (4.6.2015, посмертно)
- відзнака Президента України «За участь в антитерористичній операції» (посмертно)[1]

title: Асмолов Андрій Вікторович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Асмолов Андрій Вікторович
| оригінал імені      =
| портрет             =Асмолов Андрій Вікторович.jpg
| ім'я при народженні =
| дата народження     =17.9.1973
| місце народження    =[[Нікополь]]
| дата смерті         =12.2.2015
| місце смерті        =[[Дебальцеве]]
| причина смерті      =
| прізвисько          = «Ендрю»
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fЗСУ}}
| рід військ          =[[Танкові війська України]]
| роки служби         =
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Сержант}}
| формування          = {{17 ОТБр ЗСУ|2}}
| командування        =
| битви               =[[Війна на сході України]]
* [[Іловайський котел]]
* [[Бої за Дебальцеве]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}} {{відзнака Президента України «За участь в антитерористичній операції»}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Асмолов}}
'''Андрі́й Ві́кторович Асмо́лов''' — український військовик, сержант [[Збройні сили України|Збройних сил України]], [[Учасники російсько-української війни А|учасник російсько-української війни]].

== Короткий життєпис ==
13 років працював в МВС — з 2000 по 2013-й, займався розкриттям кримінальних злочинів, проводив поліграфічні тестування.

Мобілізований 17 травня 2014-го. Начальник автослужби, 40-й окремий мотопіхотний батальйон, [[17-а окрема танкова бригада (Україна)|17-а окрема танкова бригада]]. Зумів вибратися з [[Бої за Іловайськ|Іловайського котла]]. Побував вдома в короткочасній відпустці.

12 лютого 2015-го загинув на позиції «Олімп» опорного пункту «Мойша» — східна околиця [[Бої за Дебальцеве|Дебальцевого]] під час мінометного обстрілу терористами.

Вдома залишились мама, брат, дружина, донька та син. Похований в Нікополі 6 березня 2015-го, у місті оголошено день смутку.

== Нагороди ==
За особисту [[мужність]] і [[героїзм]], виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]] під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]]

* нагороджений [[Орден «За мужність»|орденом «За мужність»]] III ступеня (4.6.2015, посмертно)
* відзнака Президента України «За участь в антитерористичній операції» (посмертно)<ref>[https://www.facebook.com/groups/1544544682477392/posts/2338580919740427/ В Нікополі нагородили матерів загиблих Героїв]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.president.gov.ua/documents/3112015-19093Указ № 873/2014]
* [http://memorybook.org.ua/1/asmolov.htm  Асмолов Андрій Вікторович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150531075543/http://memorybook.org.ua/1/asmolov.htm |date=31 травня 2015 }}
* [https://web.archive.org/web/20160307213845/http://portal.nikopol.net/novunu/nikopol-proviv-v-ostannyu-put-spravzh.html Нікополь провів в останню путь справжнього героя]
* [http://nikopolnews.net/politika/voyna/2142-nkopol-znovu-proschayetsya-z-geroyem.html Нікополь знову прощається з Героєм] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150717100502/http://nikopolnews.net/politika/voyna/2142-nkopol-znovu-proschayetsya-z-geroyem.html |date=17 липня 2015 }}

{{ukraine-mil-bio-stub}}
{{Учасники РУВ|загинув=так}}

[[Категорія:Уродженці Нікополя]]
[[Категорія:Померли в Дебальцевому]]
[[Категорія:Поховані в Нікополі]]

title: Загальна інформація

Народження: 17 вересня 1973 · Нікополь

Смерть: 12 лютого 2015 (41 рік) · Дебальцеве

Поховання: Нікопол

Псевдо: «Ендрю»

title: Військова служба

Вид ЗС: Збройні сили

Рід військ: Танкові війська України

Формування: 17 ОТБр

Війни / битви: Війна на сході України - Іловайський котел - Бої за Дебальцеве