text:
# Дерев'яна архітектура Росії
Дерев'я́на архітекту́ра Росі́ї  — уславлена сторінка історії архітектури російських земель, котра мала драматичний шлях розвитку, побутування і недбалого збереження.

## Витоки і побутування дерев'яних споруд
Більшість форм національної архітектури Росії була вироблена в дерев'яній архітектурі. Деревина довгий час була найдоступнішим будівельним матеріалом в краї і передувала появі і використанню каменю і цегли в національній архітектурі. Деревина також століттями залишалась найдоступнішим будівельним матеріалом для всіх прошарків російського суспільства від періодів родоплемінного до десятиліть капіталізму. Дерев'яна архітектура Росії не зникла і в період впровадження кам'яної архітектури, в періоди, коли її витісняла архітектура кам'яна чи з інших тривких матеріалів, народивши компромісні варіанти — підмурки або перший поверх кам'яний (цегельний), другий — дерев'яний.
На відміну від іншого, дерев'яна архітектура російських земель не запозичена у татаро-монгол чи в італійських, універсально обдарованих майстрів. Також на неї мало звертали уваги російські імператори 18 ст., тому її не регулювали царськими наказами Петро I, Єлизавета Петрівна, Катерина II.
У практиці використовували колоди довжиною 5-10 метрів, лише іноді 12-16 метрів, якщо такі знаходили. Спроби видовжувати колоди (дві в одну) були рідкими, будували впритул самі зруби один за одним. Там, де неможливо було використати цілу колоду, її обробляли — в брус, в пластину (половина колоди). Аби уникати монотонності дерев'яних споруд із фактично типових деталей (пізніше ними стануть калібровані колоди), розробили виразні об'єми і додавали своєрідні деталі. Так, була вироблена ціла низка типів лиштви і різноманітних дерев'яних дахів, серед яких :
- двошатрові (двопохилі)
- чотиришатрові
- восьмишатрові
- шолом
- проста бочка
- хрещата бочка
- шатро.

Російська архітектура мала період в декілька століть, коли все будували саме з дерева — фортеці (кремлі), житла і господарські споруди, монастирські огорожі і сакральні споруди, вимостку вулиць, мости тощо. Серед дерев'яних споруд давнини — перший Софійський собор в Новгороді (989 р.), Успенський собор в Ростові (992 р.), фортечні мури Московського Кремля (1339 р., до перебудов в кам'яні)
Монотонну, переважно низку, пересічну забудову селищ і російських міст (що мало зовнішньо відрізнялись від селищ) треба було урізноманітнювати. Цю функцію виконували вежі дерев'яних фортець, церкви та вітряки, що збагачували силуети поселень і слугували висотними орієнтирами-домінантами, а на узбережжях річок і Білого моря ще й маяками. Пізніше до них додали високі дзвіниці. Суворі мури споруд прикрашали різьбою по лиштві, на стовпах. В центральних районах Московії, де вдосталь сонячного світла, використовували рельєфну різьбу. В північних районах з тьмяним освітленням і безліччю похмурих, дощових днів мала поширення наскрізна різьба. Традиція прикрашати житлові споруди різьбою дожила до 20 століття. Особливо різноманітно були розроблені типи російської лиштви, часто неповторно-індивідуальних в окремих поселеннях.
- Коломенське, дах-шатро.
- Сєверодвінськ, колишній Ніколо-Корельський монастир, фото 1906 р.
- Троїцьке-Голенищево (Москва), сполучення дерева і каменя.
- Новосибірськ, декор будинку.
- Іркутськ, дерев'яний будинок 19 ст.
- Дача Сінакевича, різьба.
- м. Гороховець, тин і дерев'яні ворота.
- Музеєфікована вежа Братського острога.
- Колодязь (музей А. П. Чехова)
- Різьба на будинку 19 ст. Вологда.
- Дерев'яний будинок письменника Федора Достоєвського, Стара Русса.

Небагатий вибір архітектурних об'ємів вдало обігрували композиційними рішеннями, сполученнями четвериків і восьмериків, кількістю шатрових дахів чи бань. Допомагав і контраст між низькою і маловиразною пересічною забудовою і висотними сакральними чи фортечними спорудами. Лише в сакральних спорудах стала переважати художня складова над функціональною. Тому всі зусилля архітекторів були спрямовані не на пересічну забудову, а саме на віднайдення нових композицій в сакральному будівництві. До того ж, церкви більше оберігали, тому саме серед них збережені зразки 16-17 століть, тоді як знайти пересічну забудову до 17 ст. практично неможливо, вона зникла (у скансенах експонують сучасні реконструкції).
Особливе місце в дерев'яній архітектурі посів млин-вітряк. Вітряки ставили на узвишшях околиць, відкритих вітрам. Існувало декілька типів вітряків, котрі були видатними зразками тогочасної інженерії. Описано близько двадцяти різновидів їх конструктивних рішень. Особливо цікавими були вітряки-шатровки з міцним, стабільним низом і невеликим, але поворотким верхом для уловлення вітру, коли той міняв напрям.
Деревині, як матеріалу теплоємному і приємному на дотик, в Росії надавали перевагу до 18 століття включно, коли дерев'яними (рубленими) була більшість селянських і міських будинків, сакральних споруд в провінціях завеликої імперії, більшість офіційних споруд, включаючи дерев'яні імператорські палаци (палаци подорожні, тимчасові чи постійні).
- Хата в селі Філі, околиці Москви.
- Клетська церква Св. Трійці, Вітославлиці
- Подорожній дерев'яний палац Петра I, Стрельна (реставраційне відтворення 20 ст.)
- Вітряки села Щелково на Вологодчині
- Хата, село Коптелово.

Довгий час (через затриманість доби феодалізму в Московії) дерев'яні церкви залишались єдиними громадськими спорудами поселень. Зі зростанням поселень невеликі церкви швидко ставали затісними. До того ж в високих церквах використовували лише один поверх, обмежений підлогою та стелею, верхні яруси залишались порожніми і незадіяними. Церква з дахом шатро могла досягати 35-45 метрів, а використовували лише одну третину, одну п'яту її висоти. Тому інтер'єри дерев'яних церков Московії значно поступались в виразності інтер'єрам кам'яних готичних храмів, перспективно розкритих і в довжину, і догори.
Необхідність збільшення приміщень зумовила появу прирубів — додаткових приміщень. Вже літописи 11 століття описували восьмерикові церкви, що стали розповсюдженими і традиційними. Восьмерик головував в розплануванні і в силуеті. Прирубами до нього стануть вівтарна частина (абсида) та бічні приміщення і паперть, що збільшували корисну площу споруди. Так виникла восьмерикова церква з чотирма додатковими приміщеннями, яка отримала назву «кругла із двадцятьма мурами». Видатним зразком восьмерикової церкви з чотирма прирубами, що дійшли до 18 ст., є Преображенська церква (Кіжи).

## Заборона на шатрові дахи
В 17 столітті в розвиток російської архітектури втрутився патріарх Никон. За його реформами шатровий дах визнали невідповідним церковному чину і заборонили. В архітектуру було введено п'ять бань. Реформи Никона мали значний вплив на духовне життя релігійно налаштованого населення і спричинили розкол в російському православ'ї. Заборона на використання даху-шатро діяла і після заслання і смерті Никона, але в провінціях подекуди ігнорувалась і сходила нанівець до кінця 18 ст. Шатро наново відродять майстри доби сецесії. Церкви з п'ятьма банями діяльно підтримала також імператриця Єлизавета Петрівна, які почали використовувати тогочасні архітектори (російські і іноземні, що працювали в імперії) і в кам'яній архітектурі, давши низку цікавих і різних варіантів.

## Спроби захисту деревини
Недовготривалість дерев'яної архітектури була добре відома вже на ранішніх етапах її розвитку. Аби якось зарадити проблемі, виникає низка своїх засобів укріплення сировини і захисту дерев'яних споруд. На ранішніх і середніх етапах розвитку дерев'яної архітектури характерна відсутність гідроізоляції, пошкодження пліснявою і недовготривалість дерев'яних споруд. Свої обмеження вносила і велика пожежонебезпека. Дерев'яні споруди добре горять, що небезпечно як в воєнні, так і мирні часи, в часи посух. До засобів укріплення сировини відносять обстукування торців брусів і колод, покриття воском чи лаками, фарбування дерева. Лаки особливо полюбляли в Китаї. Своє місце захисту мало і копчення — обробка дерева димом (курна хата тощо). В Скандинавських країнах дерев'яні колоди церков (ставкірка = церква) вкривали смолою. Мешканці були повинні оновлювати покриття смолою кожні три роки, інакше несли покарання.
Вкрай поганим недоліком для дослідників дерев'яної архітектури була відсутність у дерев'яних споруд підмурків і фундаментів. Наявність стрічкового типу фундаментів в кам'яній архітектурі надає можливість відновити план споруди навіть після зникнення будови в стародавні часи. Старовинна дерев'яна архітектура без підмурків — зникає назавжди.
Споруду доводили до карниза, де створювали «повал», конструктивний засіб невеликого збільшення споруди зверху. «Повал» та великий винос полиць даху сприяли швидкому водовідведенню зайвої дощової води від споруди. Аби захистити нижні колоди від вологи, споруди ставили на пагорбах, бо дієвих засобів захисту деревини не розробили.
Уявити старовинну архітектуру початкових періодів дозволяють лише описи, рідкі замальовки, з 20 століття — археологічні розкопки при нагоді знайти покинуті нижні дерев'яні вінці колишніх споруд. Іноді в пригоді стають найконсервативніші традиції побудови дерев'яних споруд.

## Суперництво і пов'язаність з кам'яною архітектурою
- Дерев'яний прообраз Іонічного ордера Стародавньої Греції.
- Войцех Лєнартович, Костел Внебовзяття Пресвятої Діви Марії, Угнів, план 1642 р.
- Церква Різдва Гіморецького погосту, 2-га половина 17 ст, план
- Войцех Лєнартович, Костел, Угнів, Львівська область, Україна, бічний фасад 1642 р.
- Церква Різдва Гіморецького погосту, 2-га половина 17 ст., бічний фасад

Суперництво між дерев'яною і кам'яною архітектурою розпочалося давно. Воно мало місце вже в архітектурі Стародавньої Греції. Відомо, що іонічній ордер в камені запозичив форми, давно знайдені і вироблені в дерев'яній архітектурі. Взаємовпливи мали місце і в архітектурі Росії. Так, кам'яна архітектура країни, ще не обізнана з побудовою бань в 16-17 століттях, запозичила у дерев'яних споруд форму даху шатро.
Що далі йшов розвиток російської архітектури, то більше розбіжностей між ними накопичувалось. В 17 столітті дерев'яні і кам'яні споруди ще можуть мати збіги в планах і просторовому розплануванні (план Костелу Внебовзяття Пресвятої Діви Марії, Угнів, нині Львівська область, Україна, та церкви Різдва Гіморецького погосту на Новгородчині), але техніки побудови, стилі і перспективи розвитку кардинально розходяться. Кам'яна архітектура доби бароко дала таку кількість планових і просторових рішень, помножених на індивідуальні художні манери митців, що майстри дерев'яної архітектури почали не встигати, а надалі — навіть запозичувати декор, розроблений в стилі бароко. З 18 століття в дерев'яній архітектурі збільшуються консервативні і занепадницькі тенденції, не подолані і при запозиченні форм в класицизмі. Дерев'яна архітектура Росії отримає новий поштовх для розвитку лише в 19 ст., коли низка тодішніх архітекторів наново звернеться до вивчення історичного спадку і запропонує на їх основі індивідуалістичні і фантазійні рішення (твори Карла Россі, Івана Ропета, низки майстрів доби сецесії).
- Арх. І. П. Ропет. Проект заміського будинку
- Арх. І. П. Ропет. Павільйон Російської імперії на Всесвітній виставці в Парижі.
- Вязники, забудова вулиці Кисельова 19 ст.
- Кімри, колишній будинок Лужина.
- Колишній Осередок товариства тверезих, Вириця.

## Стилі дерев'яної архітектури Росії
- Садиба Кудрявцевих, Калузька область, Малоярославець, село Панське
- Дві церкви села Лядини
- Церква Успіння Пресвятої Богородиці, Кондопога, доба феодалізму
- Бароковий павільйон у Петергофі
- Господський будинок садиби Захарово
- Садиба Олександра Блока у Шахматово
- Кусково, палац з дерева, пофарбований під кам'яний. Класицизм
- Колишня садиба Сукачова в Іркутську, передана Картинній галереї
- Церква Святої Трійці у селі Колбінка, сецесія
- Музей купецького побуту у місті Єкатеринбург, сецесія

## Деякі шедеври і мартиролог
- Худ. Верещагін В. В. Трапезна церкви Петра і Павла, 1894 р. с. Пучуга, Архангельська обл.
- Фото ВерещагінаВ. В. с. Пучуга, 1894 р., інтер'єр, трапезна церкви Петра і Павла, 1894 р.

- При створенні музею Вітославлиці (Великий Новгород) дослідили типи розпланування селищ на Новгородчині. Регулярне розпланування селищ намагались царськими указами силоміць запровадити з 18 ст., але радіально-центричного розпланування (з церквою на площі на віялом вулиць від неї) в області не помічено. Тому подібного розпланування нема і в музеї. Воно залишене за феодальними ще зразками — вільне (хаотичне) розпланування, де церква могла стояти на околиці, а не в центрі. В Поозерському секторі музею з церквою Успіння Богородиці це вільне (хаотичне) розпланування було відтворене на місцевості.

- Четверик на восьмерику як композиційний тип був досить гнучким і дозволяв будувати як вертикальні, стовпоподібні (безтрапезні) храми, так і хрещаті з додатковою до вертикальної — горизонтальною віссю, де прибудовували трапезну і крильця зі сходинками. Так затвердився уступчастий силует дерев'яних храмів. Храмом з трапезною була уславлена церква Петра і Павла в селі Пучуга, створена 1698 р. (зникла). Її трапезна, прикрашена різьбленими стовпами і лавами, визнавалась найкращою на російському півночі (зникла, відома за фото і картинами художника Верещагіна В. В. та фото Владимирова В. І.)[6]. Вертикальна і горизонтальна осі в силуеті церкви Петра і Павла в селі Пучуга врівноважені, а фасади були залишені суворими, позбавленими декору.

- Мав місце і тип багатошатрових дерев'яних храмів. До 1983 року зникли, згоріли, знищені всі, окрім церкви Св. Трійці в селі Ньонокса (Приморський район, Архангельська область, 1727 р.) Церква Св. Трійці мала чотири шатра на прирубах окрім високого центрального.

- Втручання в архітектурну традицію патріарха Никона примусило архітекторів шукати нові композиційні рішення. Так виникли хрещаті церкви, криті хрещатими дахами-бочками. Але в центрі залишали восьмерик, критий забороненим дахом-шатро. На хрещаті дахи-бочки ставили чотири малі баньки, що разом з шатром відтворювали запроваджене п'ятиглав'я. Силует виходив компромісним, але за рахунок висотності цікавим. Аби підсилити щільність силуєта, робили чотири малі баньки майже впритул до високого шатра і навіть створювали нахил до нього (так звана курватура). Свого часу цей засіб (бані впритул до центрального об'єму) використав і Вартоломей Растреллі при побудові висотної частини Смольного собору в Санкт-Петербурзі[7].

- Найпліднішою була північна архітектурна школа, що склалася в долині річки Онега і в Карелії. Серед видатних ярусних церков, що передували побудові уславленої Преображенської церкви в Кіжах, датованої 1714 роком -

- ярусна Богородицька церква 1552 р. (село Холм, Костромська обл. знищена)
- багатобанна Іллінська церква 1659 р. (село Чухчерьма, Архангельська обл.)
- багатобанна Нікольська церква 1678 р. (село Бережная Дубрава, Архангельська обл.)
- Предтеченська церква (перша чверть 18 ст., село Шуя, Карелія)
- Покровський храм (Анхімово) (1708 рік, село Анхімово, Витегорський район, Вологодська область, зникла внаслідок пожежі 1963 року). Останній храм викликає найбільшу зацікавленість, бо його архітектурний образ мав дещо спільне з Преображенською церквою в Кіжах. Аби якось зарадити зникненню і знищенню дерев'яних шедеврів в провінціях, прототип церкви в Анхімово відтворили в Санкт-Петербурзі.

Але ярусні, дерев'яні храми будували і після створення створення Преображенської церкви в Кіжах. Про це свідчать -
- унікальна Богоявленська церква (Палтога) 1733 року (село Палтога, Вологодська область, яка завалилася без догляду і реставрації в 2009 році)
- ефектна Покровська церква 1764 року, яку зберігає історико-архітектурний музей в Кіжах.

Серед зниклих дерев'яних пам'яток архітектури —
- храми на берегах річок Онега, на Кенозері та Мезені, вздовж Білого моря
- дерев'яні господарські комплекси численних сіл (виняток — музеєфікована частина села Семенково, Вологодська область)
- подорожні палаци російських імператорів (палац Петра І в Стрельні — реставраційне відновлення)
- Літні палаци Анни Іванівни і Єлизавети Петрівни
- дерев'яній Петровський палац на Петровському острові Санкт-Петербурга, згорів в 1912 р. (архітектор Антоніо Рінальді)[8]
- практично всі малі дерев'яні садиби небагатих дворян доби класицизму (садиба Захарово, Спаське-Лутовиново — реставраційні відновлення)
- більшість дерев'яних дач доби капіталізму
- масами зникає дерев'яна міська забудова (Вологда, Нижній Новгород, Томськ, Москва, Іркутськ)

Ніде в Європі загибель і знищення історико-архітектурного і культурного спадку країни, що зростали після більшовицького перевороту 1917 р., не досягали таких загрозливих масштабів. Адже кам'яні споруди в Володимирі, в Москві, Новгороді, і Санкт-Петербурзі — не досягали і одного відсотка. Вся неосяжна, провінційна Росія століттями мешкала, молилась і господарювала в дерев'яних спорудах.

## Петро Барановський і проблеми рятування пам'яток
- Коломенське, Спаська брама з дахом шістьма діжками
- Коломенське, вежа колишнього Ніколо-Корельського монастиря

У 1924 р. Барановський Петро Дмитрович домігся дозволу на створення музею народної архітектури і мистецтва в Коломенському (Москва). Після створення музею був призначеним його першим директором. Як фахівець-музейник розшукав і вивіз в новостворений музей пам'ятки дерев'яної архітектури з В'ятського краю, Сибіру, Карелії. Аби заплутати бюрократів Москви у звітах писав: «Програма і науковий метод створення музейного містечка народної архітектури». Хитрість вдалася. До музею в Коломенське він і його співробітники вивозили церковні дзвони, стародавні кахлі, антикварні і старі меблі, баштові куранти, твори ковалів, зразки дерев'яного різьблення, ткацькі вироби, креслення архітекторів і малюнки будівничих.

## Російські музеї дерев'яної архітектури
- Малі Корели, Архангельська область.
- Вітославлиці, Великий Новгород.
- Державний історико-архітектурний музей «Кіжи»
- Коломенське, Москва
- Нижнє-Синячихинський музей-заповідник дерев'яної архітектури та народного мистецтва (Нижня Синячиха, Свердловська область).
- Так званий «130-й квартал Іркутська» або «Іркутська слобода».

title: Дерев'яна архітектура Росії

wikitext:
[[Файл:Malyje Karely.jpg|міні|праворуч|300пкс|Скансен Малі Корели.]]
'''Дерев'я́на архітекту́ра Росі́ї ''' — уславлена сторінка історії архітектури російських земель, котра мала драматичний шлях розвитку, побутування і недбалого збереження.

== Витоки і побутування дерев'яних споруд ==
[[Файл:Красногвардейская 37, Почтовый 10 (1).JPG|міні|праворуч|200пкс|м. [[Бійськ]], компромісний
варіант.]]
[[Файл:Каинская, 5, Новосибирск.jpg|міні|праворуч|200пкс|м. [[Новосибірськ]], будинок 19 ст.]]

[[Файл:Особняк Кугушевой.jpg|міні|праворуч|200пкс|Дача Кугушевої, Кам'яний острів, Петербург.]]
Більшість форм національної архітектури Росії була вироблена в дерев'яній архітектурі. Деревина довгий час була найдоступнішим будівельним матеріалом в краї і передувала появі і використанню каменю і цегли в національній архітектурі<ref>Пилявский В. И. и др. «История русской архитектуры», Л, «Стройиздат», 1984, с. 7.</ref>. Деревина також століттями залишалась найдоступнішим будівельним матеріалом для всіх прошарків російського суспільства від періодів родоплемінного до десятиліть [[капіталізм]]у. Дерев'яна архітектура Росії не зникла і в період впровадження кам'яної архітектури, в періоди, коли її витісняла архітектура кам'яна чи з інших тривких матеріалів, народивши компромісні варіанти — підмурки або перший поверх кам'яний (цегельний), другий — дерев'яний.

На відміну від іншого, дерев'яна архітектура російських земель не запозичена у татаро-монгол чи в італійських, універсально обдарованих майстрів. Також на неї мало звертали уваги російські імператори 18 ст., тому її не регулювали царськими наказами [[Петро I]], [[Єлизавета Петрівна]], [[Катерина II]].

У практиці використовували колоди довжиною 5-10 метрів, лише іноді 12-16 метрів, якщо такі знаходили. Спроби видовжувати колоди (дві в одну) були рідкими, будували впритул самі [[зруб (архітектура)|зруби]] один за одним. Там, де неможливо було використати цілу колоду, її обробляли — в брус, в пластину (половина колоди). Аби уникати монотонності дерев'яних споруд із фактично типових деталей (пізніше ними стануть калібровані колоди), розробили виразні об'єми і додавали своєрідні деталі. Так, була вироблена ціла низка типів лиштви і різноманітних дерев'яних дахів, серед яких :
* двошатрові (двопохилі)
* чотиришатрові
* восьмишатрові
* шолом
* проста [[бочка (архітектура)|бочка]]
* хрещата бочка
* [[шатро (архітектура)|шатро]].
[[Файл:Церковь Рождества Христова в Большой Шалге 3.JPG|міні|праворуч|200пкс|Церква Різдва Христова, Велика Шалга. До [[1745]] р.]]
Російська архітектура мала період в декілька століть, коли все будували саме з дерева — [[Фортеця|фортеці]] ([[кремль|кремлі]]), житла і господарські споруди, [[монастир]]ські огорожі і сакральні споруди, вимостку вулиць, [[Міст|мости]] тощо. Серед дерев'яних споруд давнини — перший [[Софійський собор (Новгород)|Софійський собор]] в [[Новгород]]і ([[989]] р.), Успенський собор в [[Ростов]]і (992 р.), фортечні мури Московського Кремля ([[1339]] р., до перебудов в кам'яні)<ref>Пилявский В. И. и др. «История русской архитектуры», Л, «Стройиздат», 1984, с. 9.</ref>

Монотонну, переважно низку, пересічну забудову селищ і російських міст (що мало зовнішньо відрізнялись від селищ) треба було урізноманітнювати. Цю функцію виконували вежі дерев'яних фортець, [[Церква (будівля)|церкви]] та вітряки, що збагачували силуети поселень і слугували висотними орієнтирами-домінантами, а на узбережжях річок і Білого моря ще й [[маяк]]ами. Пізніше до них додали високі [[Дзвіниця|дзвіниці]]. Суворі мури споруд прикрашали різьбою по лиштві, на стовпах. В центральних районах Московії, де вдосталь сонячного світла, використовували [[рельєф]]ну різьбу. В північних районах з тьмяним освітленням і безліччю похмурих, [[дощ]]ових днів мала поширення наскрізна різьба. Традиція прикрашати житлові споруди різьбою дожила до 20 століття. Особливо різноманітно були розроблені типи російської [[наличник|лиштви]], часто неповторно-індивідуальних в окремих поселеннях.

<gallery>
Файл:Kolomenskoe Gateway Tower Top.hires.jpg|[[Коломенське]], дах-шатро.
Файл:Николо-Корельский монастырь (1905-1906гг).jpg|[[Сєверодвінськ]], колишній Ніколо-Корельський монастир, фото [[1906]] р.
Файл:Church of Life-Giving Trinity in Troitsko-Golenischevo, Moscow.jpg|Троїцьке-Голенищево (Москва), сполучення дерева і каменя.
Файл:Красноярская, 112 и 1905 года, 33 Новосибирск.jpg|Новосибірськ, декор будинку.
Файл:Lignodomo en Irkutsk 003.jpg|[[Іркутськ]], дерев'яний будинок 19 ст.
Файл:Дача купца Синакевича 2012-08-06 21.19.00.jpg|Дача Сінакевича, різьба.
Файл:ДеревянныеВоротаГороховец.jpg|м. [[Гороховець]], тин і дерев'яні ворота.
Файл:Братский Острог.JPG|Музеєфікована вежа [[Братський острог|Братського острога]].
Файл:Колодец.JPG|Колодязь (музей А. П. Чехова)
Файл:Пречистенская набережная, 18 1.jpg|Різьба на будинку 19 ст. [[Вологда]].
Файл:Staraya Russa asv2018-07 Dostoevsky House img01.jpg|Дерев'яний будинок письменника Федора Достоєвського, [[Стара Русса]].
</gallery>

Небагатий вибір архітектурних об'ємів вдало обігрували композиційними рішеннями, сполученнями четвериків і восьмериків, кількістю шатрових дахів чи бань. Допомагав і [[контраст]] між низькою і маловиразною пересічною забудовою і висотними сакральними чи фортечними спорудами. Лише в сакральних спорудах стала переважати художня складова над функціональною. Тому всі зусилля архітекторів були спрямовані не на пересічну забудову, а саме на віднайдення нових композицій в сакральному будівництві. До того ж, церкви більше оберігали, тому саме серед них збережені зразки 16-17 століть, тоді як знайти пересічну забудову до 17 ст. практично неможливо, вона зникла (у [[скансен]]ах експонують сучасні реконструкції).

Особливе місце в дерев'яній архітектурі посів [[млин]]-[[вітряк]]. Вітряки ставили на узвишшях околиць, відкритих вітрам. Існувало декілька типів вітряків, котрі були видатними зразками тогочасної інженерії. Описано близько двадцяти різновидів їх конструктивних рішень<ref>Пилявский В. И. и др. «История русской архитектуры», Л, «Стройиздат», 1984, с. 27.</ref>. Особливо цікавими були [[вітряк#Шатрові вітряки|вітряки-шатровки]] з міцним, стабільним низом і невеликим, але поворотким верхом для уловлення вітру, коли той міняв напрям.

Деревині, як матеріалу теплоємному і приємному на дотик, в Росії надавали перевагу до 18 століття включно, коли дерев'яними ([[рублена хата|рубленими]]) була більшість селянських і міських будинків, сакральних споруд в провінціях завеликої імперії, більшість офіційних споруд, включаючи дерев'яні імператорські палаци (палаци подорожні, тимчасові чи постійні).
<gallery>
Файл:Изба совета в Филях.jpg|Хата в селі [[Філі (село)|Філі]], околиці Москви.
Файл:Vitoslavlicy 5.JPG|Клетська церква Св. Трійці, [[Вітославлиці]]
Файл:Дворец ПетраI.jpg|Подорожній дерев'яний палац Петра I, [[Стрельна]] (реставраційне відтворення 20 ст.)
Файл:Село Щелково Вологодчина.jpg|Вітряки села Щелково на Вологодчині
Файл:Изба бабы Кати (село Коптелово) 01.jpg|Хата, село Коптелово.
</gallery>
[[Файл:Богородицька ц-ва.jpg|міні|праворуч|200пкс|Богородицька ц-ва (восьмерикова, план), с. Заостров'є, [[1726]] р. Архангельська обл.]]
Довгий час (через затриманість доби [[феодалізм]]у в Московії) дерев'яні церкви залишались єдиними громадськими спорудами поселень. Зі зростанням поселень невеликі церкви швидко ставали затісними. До того ж в високих церквах використовували лише один поверх, обмежений підлогою та стелею, верхні яруси залишались порожніми і незадіяними. Церква з дахом шатро могла досягати 35-45 метрів, а використовували лише одну третину, одну п'яту її висоти. Тому інтер'єри дерев'яних церков Московії значно поступались в виразності інтер'єрам кам'яних [[Готика|готичних храмів]], перспективно розкритих і в довжину, і догори.

Необхідність збільшення приміщень зумовила появу прирубів — додаткових приміщень. Вже літописи 11 століття описували восьмерикові церкви, що стали розповсюдженими і традиційними. Восьмерик головував в розплануванні і в [[силует]]і. Прирубами до нього стануть вівтарна частина ([[абсида]]) та бічні приміщення і [[паперть]], що збільшували корисну площу споруди. Так виникла восьмерикова церква з чотирма додатковими приміщеннями, яка отримала назву «кругла із двадцятьма мурами»<ref>Пилявский В. И. и др. «История русской архитектуры», Л, «Стройиздат», 1984, с. 38.</ref>. Видатним зразком восьмерикової церкви з чотирма прирубами, що дійшли до 18 ст., є [[Преображенська церква (Кіжи)]].

== Заборона на шатрові дахи ==
[[Файл:Kazan chearch in Virica.jpg|міні|праворуч|200пкс|Арх. [[Апишков Володимир Петрович|В. П. Апишков]]. Казанська церква, Вириця, [[1914]] р. Сецесія.]]
В 17 столітті в розвиток російської архітектури втрутився патріарх [[Никон (патріарх Московський)|Никон]]. За його реформами шатровий дах визнали невідповідним церковному чину і заборонили. В архітектуру було введено п'ять бань. Реформи Никона мали значний вплив на духовне життя релігійно налаштованого населення і спричинили розкол в російському православ'ї. Заборона на використання даху-шатро діяла і після заслання і смерті Никона, але в провінціях подекуди ігнорувалась і сходила нанівець до кінця 18 ст. Шатро наново відродять майстри доби [[Сецесія|сецесії]]. Церкви з п'ятьма банями діяльно підтримала також імператриця [[Єлизавета Петрівна]], які почали використовувати тогочасні архітектори (російські і іноземні, що працювали в імперії) і в кам'яній архітектурі, давши низку цікавих і різних варіантів.

== Спроби захисту деревини ==
Недовготривалість дерев'яної архітектури була добре відома вже на ранішніх етапах її розвитку. Аби якось зарадити проблемі, виникає низка своїх засобів укріплення сировини і захисту дерев'яних споруд. На ранішніх і середніх етапах розвитку дерев'яної архітектури характерна відсутність [[гідроізоляція|гідроізоляції]], пошкодження [[пліснява|пліснявою]] і недовготривалість дерев'яних споруд. Свої обмеження вносила і велика пожежонебезпека. Дерев'яні споруди добре горять, що небезпечно як в воєнні, так і мирні часи, в часи [[посуха|посух]]. До засобів укріплення сировини відносять обстукування торців брусів і колод, покриття воском чи лаками, фарбування дерева. Лаки особливо полюбляли в Китаї. Своє місце захисту мало і копчення — обробка дерева димом ([[курна хата]] тощо). В Скандинавських країнах дерев'яні колоди церков (ставкірка = церква) вкривали [[Смола|смолою]]. Мешканці були повинні оновлювати покриття смолою кожні три роки, інакше несли покарання.

Вкрай поганим недоліком для дослідників дерев'яної архітектури була відсутність у дерев'яних споруд підмурків і [[фундамент]]ів. Наявність стрічкового типу фундаментів в кам'яній архітектурі надає можливість відновити план споруди навіть після зникнення будови в стародавні часи. Старовинна дерев'яна архітектура без підмурків — зникає назавжди.

Споруду доводили до [[карниз]]а, де створювали «повал», конструктивний засіб невеликого збільшення споруди зверху. «Повал» та великий винос полиць даху сприяли швидкому водовідведенню зайвої [[дощ]]ової води від споруди. Аби захистити нижні колоди від вологи, споруди ставили на пагорбах, бо дієвих засобів захисту деревини не розробили.

Уявити старовинну архітектуру початкових періодів дозволяють лише описи, рідкі замальовки, з 20 століття — [[Археологія|археологічні]] розкопки при нагоді знайти покинуті нижні дерев'яні вінці колишніх споруд. Іноді в пригоді стають найконсервативніші традиції побудови дерев'яних споруд.

== Суперництво і пов'язаність з кам'яною архітектурою ==
<gallery>
Файл:Дерев.jpg|Дерев'яний прообраз Іонічного ордера Стародавньої Греції.
Файл:Костел Успіння.jpg|[[Войцех Лєнартович]], [[Костел Внебовзяття Пресвятої Діви Марії (Угнів)|Костел Внебовзяття Пресвятої Діви Марії]], [[Угнів]], план 1642 р.
Файл:Церква Різдва.jpg|Церква Різдва Гіморецького погосту, 2-га половина 17 ст, план
Файл:Костел Лєнартовича.jpg|Войцех Лєнартович, Костел, Угнів, [[Львівська область]], [[Україна]], бічний фасад 1642 р.
Файл:Ц-ва Різдва дерев.jpg|Церква Різдва Гіморецького погосту, 2-га половина 17 ст., бічний фасад
</gallery>

Суперництво між дерев'яною і кам'яною архітектурою розпочалося давно. Воно мало місце вже в архітектурі Стародавньої Греції. Відомо, що іонічній ордер в камені запозичив форми, давно знайдені і вироблені в дерев'яній архітектурі. Взаємовпливи мали місце і в архітектурі Росії. Так, кам'яна архітектура країни, ще не обізнана з побудовою бань в 16-17 століттях, запозичила у дерев'яних споруд форму даху шатро.

Що далі йшов розвиток російської архітектури, то більше розбіжностей між ними накопичувалось. В 17 столітті дерев'яні і кам'яні споруди ще можуть мати збіги в планах і просторовому розплануванні (план [[Костел Внебовзяття Пресвятої Діви Марії (Угнів)|Костелу Внебовзяття Пресвятої Діви Марії]], [[Угнів]], нині [[Львівська область]], [[Україна]], та церкви Різдва Гіморецького погосту на Новгородчині), але техніки побудови, стилі і перспективи розвитку кардинально розходяться. Кам'яна архітектура доби [[бароко]] дала таку кількість планових і просторових рішень, помножених на індивідуальні художні манери митців, що майстри дерев'яної архітектури почали не встигати, а надалі — навіть запозичувати декор, розроблений в стилі [[бароко]]. З 18 століття в дерев'яній архітектурі збільшуються консервативні і занепадницькі тенденції, не подолані і при запозиченні форм в [[класицизм]]і. Дерев'яна архітектура Росії отримає новий поштовх для розвитку лише в 19 ст., коли низка тодішніх архітекторів наново звернеться до вивчення історичного спадку і запропонує на їх основі індивідуалістичні і фантазійні рішення (твори [[Россі Карл Іванович|Карла Россі]]<ref>М. З. Тарановская «Карл Росси», Л. 1980, с. 161.</ref>, [[Ропет Іван Павлович|Івана Ропета]], низки майстрів доби [[Сецесія|сецесії]]).
[[Файл:Проект села.jpg|міні|центр|350пкс|Арх. К. І. Россі, проект села Глазово, [[1815]] р.]]

<gallery>
Файл:Заміський будинок.jpg|Арх. І. П. Ропет. Проект заміського будинку
Файл:Ropet.jpg|Арх. І. П. Ропет. Павільйон Російської імперії на Всесвітній виставці в Парижі.
Файл:Vyazniki. Housing of Kiselyov Street.jpg|[[Вязники]], забудова вулиці Кисельова 19 ст.
Файл:Casa del comerciante Luzhina, en Kimry.jpg|[[Кімри]], колишній будинок Лужина.
Файл:Vyritsa obs.JPG|Колишній Осередок товариства тверезих, Вириця.
</gallery>

== Стилі дерев'яної архітектури Росії ==
<gallery caption="" widths="" heights="" mode=packed perrow="" class= style=>
Kudryavtsevs' Manson 04.JPG|border|Садиба Кудрявцевих, Калузька область, Малоярославець, село Панське
Lyadiny1.jpg|border|Дві церкви села Лядини
Церковь Успения Пресвятой Богородицы (Кондопога).JPG|border|Церква Успіння Пресвятої Богородиці, [[Кондопога]], доба феодалізму
SG100153.JPG|border|Бароковий павільйон у Петергофі
Zakharovo manor.jpg|border|Господський будинок садиби Захарово
SG103846 - копия.JPG|border|Садиба Олександра Блока у Шахматово
Kuskovopalace.jpg|border|[[Кусково]], палац з дерева, пофарбований під кам'яний. [[Класицизм]]
"Усадьба В.П. Сукачева", фасад здания Картинной галереи.jpg|border|Колишня садиба Сукачова в Іркутську, передана Картинній галереї
Троицкая церковь в с. Колбинка..jpg|border|Церква Святої Трійці у селі Колбінка, [[сецесія]]
Музей Купеческого Быта, Сакко и Ванцетти, 28.JPG|border|Музей купецького побуту у місті [[Єкатеринбург]], сецесія
|border|
</gallery>

== Деякі шедеври і мартиролог ==
<gallery perrow="2" widths="260" heights="180">
Файл:Резной столб.jpg|Худ. Верещагін В. В. Трапезна церкви Петра і Павла, 1894 р. с. Пучуга, Архангельська обл.
Файл:Трапезна ц-ви Петра і Павла 1698 р..jpg|Фото ВерещагінаВ. В. с. Пучуга, [[1894]] р., інтер'єр, трапезна церкви Петра і Павла, 1894 р.
</gallery>

[[Файл:Vitoslavlicy 7.JPG|міні|праворуч|280пкс|Шатрова церква Успіння Богородиці із села Куріцко, кінець 16 ст. Поозерський сектор]]
* При створенні музею [[Вітославлиці]] (Великий Новгород) дослідили типи розпланування селищ на Новгородчині. Регулярне розпланування селищ намагались царськими указами силоміць запровадити з 18 ст., але радіально-центричного розпланування (з церквою на площі на віялом вулиць від неї) в області не помічено. Тому подібного розпланування нема і в музеї. Воно залишене за феодальними ще зразками — вільне (хаотичне) розпланування, де церква могла стояти на околиці, а не в центрі. В Поозерському секторі музею з церквою Успіння Богородиці це вільне (хаотичне) розпланування було відтворене на місцевості.

* Четверик на восьмерику як композиційний тип був досить гнучким і дозволяв будувати як вертикальні, стовпоподібні (безтрапезні) храми, так і хрещаті з додатковою до вертикальної — горизонтальною віссю, де прибудовували трапезну і крильця зі сходинками. Так затвердився уступчастий силует дерев'яних храмів. Храмом з трапезною була уславлена церква Петра і Павла в селі Пучуга, створена [[1698]] р. (зникла). Її трапезна, прикрашена різьбленими стовпами і лавами, визнавалась найкращою на російському півночі (зникла, відома за фото і картинами художника Верещагіна В. В. та фото Владимирова В. І.)<ref>Пилявский В. И. и др. «История русской архитектуры», Л, «Стройиздат», 1984, с. 47-49.</ref>. Вертикальна і горизонтальна осі в силуеті церкви Петра і Павла в селі Пучуга врівноважені, а фасади були залишені суворими, позбавленими декору.

* Мав місце і тип багатошатрових дерев'яних храмів. До [[1983]] року зникли, згоріли, знищені всі, окрім церкви Св. Трійці в селі Ньонокса (Приморський район, [[Архангельська область]], [[1727]] р.) Церква Св. Трійці мала чотири шатра на прирубах окрім високого центрального.

* Втручання в архітектурну традицію патріарха [[Никон (патріарх Московський)|Никона]] примусило архітекторів шукати нові композиційні рішення. Так виникли хрещаті церкви, криті хрещатими дахами-[[бочка (архітектура)|бочками]]. Але в центрі залишали восьмерик, критий забороненим дахом-шатро. На хрещаті дахи-бочки ставили чотири малі баньки, що разом з шатром відтворювали запроваджене п'ятиглав'я. [[Силует]] виходив компромісним, але за рахунок висотності цікавим. Аби підсилити щільність силуєта, робили чотири малі баньки майже впритул до високого шатра і навіть створювали нахил до нього (так звана курватура). Свого часу цей засіб (бані впритул до центрального об'єму) використав і [[Вартоломей Растреллі]] при побудові висотної частини [[Смольний собор|Смольного собору]] в Санкт-Петербурзі<ref>Д. Аркин «Растрелли», М, 1954, с. 63.</ref>.
[[Файл:1909 Церковь Спасителя и Покрова Пресвятой Богородицы. Вытегорский Погост.jpg|міні|праворуч|280пкс|Покровський храм, фото [[1909]] року (зникла).]]
* Найпліднішою була північна архітектурна школа, що склалася в долині річки [[Онега]] і в Карелії. Серед видатних ярусних церков, що передували побудові уславленої Преображенської церкви в Кіжах, датованої [[1714]] роком -

* ярусна Богородицька церква [[1552]] р. (село Холм, Костромська обл. знищена)
* багатобанна Іллінська церква [[1659]] р. (село Чухчерьма, Архангельська обл.)
* багатобанна Нікольська церква [[1678]] р. (село Бережная Дубрава, Архангельська обл.)
* Предтеченська церква (перша чверть 18 ст., село Шуя, Карелія)
* [[Покровський храм (Анхімово)]] ([[1708]] рік, село Анхімово, Витегорський район, Вологодська область, зникла внаслідок [[пожежа|пожежі]] [[1963]] року). Останній храм викликає найбільшу зацікавленість, бо його архітектурний образ мав дещо спільне з Преображенською церквою в Кіжах. Аби якось зарадити зникненню і знищенню дерев'яних шедеврів в провінціях, прототип церкви в Анхімово відтворили в [[Санкт-Петербург|Санкт-Петербурзі]].

Але ярусні, дерев'яні храми будували і після створення створення Преображенської церкви в Кіжах. Про це свідчать -

* унікальна [[Богоявленська церква (Палтога)]] [[1733]] року (село [[Палтога]], [[Вологодська область]], яка завалилася без догляду і реставрації в [[2009]] році)
* ефектна Покровська церква [[1764]] року, яку зберігає історико-архітектурний музей в Кіжах.

Серед зниклих дерев'яних пам'яток архітектури —

* храми на берегах річок [[Онега]], на [[Кенозеро|Кенозері]] та [[Мезень|Мезені]], вздовж [[Біле море|Білого моря]]
* дерев'яні господарські комплекси численних сіл ([[виняток]] — музеєфікована частина села Семенково, [[Вологодська область]])
* подорожні палаци російських імператорів (палац Петра І в Стрельні — реставраційне відновлення)
* Літні палаци Анни Іванівни і Єлизавети Петрівни
* дерев'яній Петровський палац на Петровському острові Санкт-Петербурга, згорів в [[1912]] р. (архітектор [[Антоніо Рінальді]])<ref>Д. А. Кючарианц, «Антоніо Рінальді», Л, 1976, с. 68-71.</ref>
* практично всі малі дерев'яні садиби небагатих дворян доби [[класицизм]]у ([[садиба]] Захарово, Спаське-Лутовиново — реставраційні відновлення)
* більшість дерев'яних дач доби [[капіталізм]]у
* масами зникає дерев'яна міська забудова ([[Вологда]], [[Нижній Новгород]], [[Томськ]], [[Москва]], [[Іркутськ]])

Ніде в Європі загибель і знищення історико-архітектурного і культурного спадку країни, що зростали після більшовицького перевороту [[1917]] р., не досягали таких загрозливих масштабів. Адже кам'яні споруди в Володимирі, в Москві, Новгороді, і Санкт-Петербурзі — не досягали і одного відсотка. Вся неосяжна, провінційна Росія століттями мешкала, молилась і господарювала в дерев'яних спорудах.

== Петро Барановський і проблеми рятування пам'яток ==
[[Файл:Kolomenskoe Wooden StGeorge Church.jpg|міні|праворуч|200пкс|Церква Георгія Змієборця, [[1685]] р.]]

<gallery>
Файл:Kolomenskoe Saviour Gates.jpg|Коломенське, Спаська брама з дахом шістьма діжками
Файл:Kolomen04.jpg|Коломенське, вежа колишнього Ніколо-Корельського монастиря
</gallery>

У 1924 р. [[Барановський Петро Дмитрович]] домігся дозволу на створення музею народної архітектури і мистецтва в Коломенському (Москва). Після створення музею був призначеним його першим [[директор]]ом. Як фахівець-музейник розшукав і вивіз в новостворений музей пам'ятки дерев'яної архітектури з [[В'ятський край|В'ятського краю]], [[Сибір]]у, [[Карелія|Карелії]]. Аби заплутати бюрократів Москви у звітах писав: «Програма і науковий метод створення музейного містечка народної архітектури». Хитрість вдалася. До музею в Коломенське він і його співробітники вивозили церковні дзвони, стародавні [[кахлі]], антикварні і старі [[меблі]], баштові [[куранти]], твори ковалів, зразки дерев'яного різьблення, ткацькі вироби, креслення архітекторів і малюнки будівничих.

== Російські музеї дерев'яної архітектури ==
[[Файл:Provincial Russian Church by Vasily Vasilievich Vereshchagin.jpg|міні|праворуч|200пкс|[[Верещагін Василь Васильович]]. « Дерев'яна архітектура на Півночі Росії», 1894 р. (?)]]

* Малі Корели, Архангельська область.
* [[Вітославлиці]], [[Великий Новгород]].
* Державний історико-архітектурний музей «Кіжи»
* Коломенське, Москва
* Нижнє-Синячихинський музей-заповідник дерев'яної архітектури та народного мистецтва (Нижня Синячиха, Свердловська область).
* Так званий «130-й квартал Іркутська» або «Іркутська слобода».

== Див. також ==
* [[Дерев'яна архітектура]]
* [[Пам'ятка архітектури]]
* [[Кижі]]
* [[Малі Корели]]
* [[Вітославлиці]] ([[Великий Новгород]])
* [[Барановський Петро Дмитрович]]
* [[Перенесення споруд]]
* [[Реставрація (мистецтво)]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* {{ref-ru}} {{книга |автор=Бубнов Е. Н. |заголовок=Русское деревянное зодчество Урала |посилання= |відповідальний= |місце={{М.}} |видавництво=[[Стройиздат]] |рік=1988 |сторінки=192 |isbn= |ref=Бубнов Е. Н. }}
* {{ref-ru}} {{книга |автор= |заголовок=Деревянные часовни Русского Севера (Республика Карелия, Республика Коми, Архангельская область, Вологодская область). Иллюстрированный перечень |посилання= |відповідальний= |місце={{М.}} |видавництво=Институт Наследия |рік=2005 |сторінок=224 |isbn= |ref= }}
* Краткая художественная энциклопедия, «Искусство стран и народов мира», т 3, М, 1971
* Пилявский В. И. и др. «История русской архитектуры», Л, «Стройиздат», 1984, с. 7-79
* Мильчик М. И., Ушаков Ю. С. Деревянная архитектура Русского Севера: Страницы истории. — Л.: Стройиздат, 1981 год.
* «Памятники градостроительства и архитектуры УССР», Киев, «Будівельник», 1985, Т. 3
* «Зодчество русского Севера XII—XIX вв.», «Аврора», 1976
* «Юный художник», август, 1987

== Посилання ==
* [http://religions.unian.net/ukr/detail/13192 УНІАН: Заброшенные деревянные церкви России (Фото)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130201040339/http://religions.unian.net/ukr/detail/13192 |date=1 лютого 2013 }}

{{ac}}
{{Портал|Мистецтво|Архітектура|Дерев'яна архітектура}}

[[Категорія:Архітектура Росії]]
[[Категорія:Дерев'яні церкви Росії]]
[[Категорія:Дерев'яна архітектура]]
[[Категорія:Історія архітектури Росії]]


text:
# Поліхінани
Поліхінани (англ. polyquinanes) — ненасичені поліциклічні вуглеводні, які містять конденсовані п'ятичленні кільця, звичайно, але не обов‘язково, мають у собі скелет хінацену (трицикло[5.2.1.04,10]дека-2,5,8-трієну). Пр., біцикло[3.3.0]октан, додекаедран.

wikiname: ukwiki

title: Поліхінани

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Triquinacene 2.png|thumb|150px|triquinacene]]
'''Поліхінани''' ({{lang-en|polyquinanes}}) — ненасичені поліциклічні [[вуглеводні]], які містять конденсовані п'ятичленні кільця, звичайно, але не обов‘язково, мають у собі скелет хінацену (трицикло[5.2.1.04,10]дека-2,5,8-трієну). Пр., біцикло[3.3.0]октан, додекаедран.
: [[Файл:TriquinaceneSynthesis.png|400px|triquinacene synthesis Woodward 1965]]

== Див. також ==
* [[Поліхінени]]

== Джерела ==
* {{Глосарій термінів з хімії}}

{{Chem-stub}}
{{Ізольована стаття|кільце2}}
[[Категорія:Поліциклічні органічні сполуки]]
[[Категорія:Вуглеводні]]


text:
# Alive at Red Rocks
«Alive at Red Rocks» — живий DVD та бонусний CD американського гурту Incubus. Його було записано в Ред-Рокс, Колорадо 26 липня 2004 року. Це перший DVD, що показує нового басиста Бена Кенні (заміна Дірка Ланса). Це також перший DVD, в якому Майк Ейнзігер використовує Родес-піано у виконаннях «Here in My Room» (укр. Тут, у моїй кімнаті) і «Drive».
Бонусний CD містить п'ять попередньо невипущених треків. Одним є популярна жива пісня «Pantomime» (укр. Пантоміма), яку було записано для «A Crow Left of the Murder...», але зрештою залишено. Також було випущено «Monuments and Melodies» (укр. Монументи та мелодії) — сторону Б синглу «Megalomaniac» та японський бонусний трек «A Crow Left of the Murder…» (укр. Ворона залишає вбивство). Було включено нову версію пісні під назвою «Follow» (попередня версія була рухом від «The Odyssey» (укр. Одіссей), представлену в «Halo 2 Original Soundtrack»). Нарешті, на CD є живі виконання пісень «Circles» (укр. Кола) та «Are You In».

## Список треків DVD
| #   | Назва                                                                                | Тривалість |
| --- | ------------------------------------------------------------------------------------------ | ---------- |
| 1.  | «Megalomaniac»                                                                             |            |
| 2.  | «Nice To Know You»                                                                         |            |
| 3.  | «Idiot Box»                                                                                |            |
| 4.  | «Just A Phase»                                                                             |            |
| 5.  | «Priceless»                                                                                |            |
| 6.  | «Beware! Criminal»                                                                         |            |
| 7.  | «Wish You Were Here»                                                                       |            |
| 8.  | «Here In My Room»                                                                          |            |
| 9.  | «Drive»                                                                                |            |
| 10. | «Vitamin» (містить «Everything in Ebb» — частину «4th Movement of The Odyssey» із текстом) |            |
| 11. | «Pistola»                                                                                |            |
| 12. | «Stellar» (містить частину «De Do Do Do, De Da Da Da» The Police)                          |            |
| 13. | «Made For TV Movie»                                                                        |            |
| 14. | «Talk Shows on Mute»                                                                       |            |
| 15. | «Sick Sad Little World»                                                                    |            |
| 16. | «A Certain Shade of Green»                                                                 |            |
| 17. | «Pantomime»                                                                                |            |
| 18. | «The Warmth»                                                                               |            |
| 19. | «Pardon Me»                                                                                |            |

## Список треків CD
| #     | Назва                                                           | Тривалість |
| ----- | --------------------------------------------------------------- | ---------- |
| 1.    | «Pantomime» (студійна версія)                                   | 3:54       |
| 2.    | «Follow» (вокальна версія першого руху «The Odyssey (Incubus)») | 3:35       |
| 3.    | «Monuments and Melodies»                                        | 5:05       |
| 4.    | «Are You In?» (жива)                                            | 4:30       |
| 5.    | «Circles» (жива)                                                | 4:52       |
| 21:56 |                                                                 |            |

## Склад гурту
- Брендон Бойд[en] — провідний вокал, ритм-гітара, ударні
- Майкл Ейнзігер[en] — соло-гітара, Родес-піано, бек-вокал
- Хосе Пасіллас — барабани, ударні
- Кріс Кілмор — фонограф, терменвокс
- Бен Кенні[en] — бас-гітара, бек-вокал, барабани, ударні

title: Alive at Red Rocks

wikitext:
{{Музичний альбом
| Назва      = Alive at Red Rocks
| Тип        = відео
| Доповнення = (DVD)
| Виконавець = [[Incubus]]
| Обкладинка =
| Випущено   = {{Initial release|2004|11|23}}
| Записаний  = 26 липня 2004 року в {{нп|Red Rocks Park|Ред-Рокс, Колорадо}}
| Жанр       = [[альтернативний рок]]
| Тривалість = 140 хвилин
| Лейбл      = [[Epic Records|Epic]] / {{нп|Immortal Records|Immortal}}
| Режисер    = Зейн Велла
| Продюсер   = Сара Мейєр, Стів Ренні, Зейн Велла
| Рік        = 2004
| Мова       = <!-- всі мови пісні, якщо у альбомі різні мови, вказуйте їх всі -->
| Попередній = {{br separated entries|{{нп|Morning View Sessions}}<!-- Проблема вікіфікації: Сторінка [[:en:Morning View Sessions]] (→ [[:en:Incubus (band)]]) перекладена як [[Incubus]], хоча хотіли [[Morning View Sessions]] (SashkoR0B0T)-->|(2002)}}
| Наступний  = {{br separated entries|{{нп|Look Alive (альбом Incubus)|Look Alive|en|Look Alive (Incubus album)}}|(2007)}}
| Інше       =
}}
{{Album ratings
| rev1 = [[Allmusic]]
| rev1Score = {{Rating|4|5}}<ref>{{cite web|url=http://www.allmusic.com/album/alive-at-red-rocks-r719409/review|title=Incubus Alive at Red Rocks review|accessdate=23 грудня 2011|last=Henderson|first=Alex|work=[[Allmusic]]|publisher=[[Rovi Corporation]]}}</ref>
|rev2 = «[[Classic Rock]]»
| rev2Score = {{Rating|4|5}}<ref>{{cite book|last1=Yates|first1=Henry|title=[[Classic Rock]]|chapter=Incubus Alive at Red Rocks|volume=76|publisher=[[Future plc|Future Publishing Ltd]]|month=лютий|рік=2005|location=[[Лондон]]|pages=111}}</ref>
| noprose = yes
}}
{{Музичний альбом
| Назва      = Alive at Red Rocks
| Тип        = EP
| Виконавець = [[Incubus]]
| Обкладинка =
| Випущено   = {{Initial release|2004|11|23}}
| Записаний  = 26 липня 2004 року в {{нп|Red Rocks Park|Ред-Рокс, Колорадо}}
| Місце      =
| Студія     =
| Жанр       = [[альтернативний рок]]
| Тривалість = 21:56
| Лейбл      = [[Epic Records|Epic]] / {{нп|Immortal Records|Immortal}}
| Продюсер   = {{нп|Брендан О'Браєн (продюсер)|Брендан О'Браєн|en|Brendan O'Brien (record producer)}}
| Попередній = {{br separated entries|{{нп|When Incubus Attacks Volume 1}}|(2000)}}
| Наступний  = {{br separated entries|[[Friends and Lovers]]|(2012)}}
}}
«'''Alive at Red Rocks'''» — живий [[DVD]] та бонусний [[CD]] американського гурту [[Incubus]]. Його було записано в {{нп|Red Rocks Park|Ред-Рокс, Колорадо}} 26 липня 2004 року. Це перший DVD, що показує нового [[басист]]а {{нп|Бен Кенні|Бена Кенні|en|Ben Kenney}} (заміна {{нп|Дірк Ланс|Дірка Ланса|en|Dirk Lance}}). Це також перший DVD, в якому {{нп|Майк Ейнзігер|||Mike Einziger}} використовує [[Родес-піано]] у виконаннях «Here in My Room» ({{lang-uk|Тут, у моїй кімнаті}}) і «{{нп|Drive (пісня Incubus)|Drive|en|Drive (Incubus song)}}».

Бонусний CD містить п'ять попередньо невипущених треків. Одним є популярна жива пісня «Pantomime» ({{lang-uk|Пантоміма}}), яку було записано для «[[A Crow Left of the Murder...]]», але зрештою залишено. Також було випущено «Monuments and Melodies» ({{lang-uk|Монументи та мелодії}}) — [[Сторона Б|сторону Б]] синглу «{{нп|Megalomaniac (пісня Incubus)|Megalomaniac|en|Megalomaniac (Incubus song)}}» та японський бонусний трек «A Crow Left of the Murder…» ({{lang-uk|Ворона залишає вбивство}}). Було включено нову версію пісні під назвою «Follow» (попередня версія була рухом від «The Odyssey» ({{lang-uk|Одіссей}}), представлену в «{{нп|Halo 2 Original Soundtrack}}»). Нарешті, на CD є живі виконання пісень «Circles» ({{lang-uk|Кола}}) та «Are You In».

== Список треків DVD ==
{{Tracklist
| collapsed       =
| headline        =
| extra_column    =
| total_length    =

| all_writing     =
| all_lyrics      =
| all_music       =

| writing_credits =
| lyrics_credits  =
| music_credits   =

| title1          = Megalomaniac
| note1           =
| writer1         =
| lyrics1         =
| music1          =
| extra1          =
| length1         =

| title2          = Nice To Know You
| note2           =
| writer2         =
| lyrics2         =
| music2          =
| extra2          =
| length2         =

| title3          = Idiot Box
| note3           =
| writer3         =
| lyrics3         =
| music3          =
| extra3          =
| length3         =

| title4          = Just A Phase
| note4           =
| writer4         =
| lyrics4         =
| music4          =
| extra4          =
| length4         =

| title5          = Priceless
| note5           =
| writer5         =
| lyrics5         =
| music5          =
| extra5          =
| length5         =

| title6          = Beware! Criminal
| note6           =
| writer6         =
| lyrics6         =
| music6          =
| extra6          =
| length6         =

| title7          = {{нп|Wish You Were Here (пісня Incubus)|Wish You Were Here|en|Wish You Were Here (Incubus song)}}
| note7           =
| writer7         =
| lyrics7         =
| music7          =
| extra7          =
| length7         =

| title8          = Here In My Room
| note8           =
| writer8         =
| lyrics8         =
| music8          =
| extra8          =
| length8         =

| title9          = {{нп|Drive (пісня Incubus)|Drive|en|Drive (Incubus song)}}
| note9           =
| writer9         =
| lyrics9         =
| music9          =
| extra9          =
| length9         =

| title10         = Vitamin
| note10          = містить «Everything in Ebb» — частину «4th Movement of The Odyssey» із текстом
| writer10        =
| lyrics10        =
| music10         =
| extra10         =
| length10        =

| title11         = Pistola
| note11          =
| writer11        =
| lyrics11        =
| music11         =
| extra11         =
| length11        =

| title12         = {{нп|Stellar (пісня)|Stellar|en|Stellar (song)}}
| note12          = містить частину «[[De Do Do Do, De Da Da Da]]» [[The Police]]
| writer12        =
| lyrics12        =
| music12         =
| extra12         =
| length12        =

| title13         = Made For TV Movie
| note13          =
| writer13        =
| lyrics13        =
| music13         =
| extra13         =
| length13        =

| title14         = {{нп|Talk Shows on Mute}}
| note14          =
| writer14        =
| lyrics14        =
| music14         =
| extra14         =
| length14        =

| title15         = Sick Sad Little World
| note15          =
| writer15        =
| lyrics15        =
| music15         =
| extra15         =
| length15        =

| title16         = {{нп|A Certain Shade of Green||fr}}
| note16          =
| writer16        =
| lyrics16        =
| music16         =
| extra16         =
| length16        =

| title17         = Pantomime
| note17          =
| writer17        =
| lyrics17        =
| music17         =
| extra17         =
| length17        =

| title18         = The Warmth
| note18          =
| writer18        =
| lyrics18        =
| music18         =
| extra18         =
| length18        =

| title19         = {{нп|Pardon Me}}
| note19          =
| writer19        =
| lyrics19        =
| music19         =
| extra19         =
| length19        =
}}

== Список треків CD ==
{{Tracklist
| collapsed       =
| headline        =
| extra_column    =
| total_length    = 21:56

| all_writing     =
| all_lyrics      =
| all_music       =

| writing_credits =
| lyrics_credits  =
| music_credits   =

| title1          = Pantomime
| note1           = студійна версія
| writer1         =
| lyrics1         =
| music1          =
| extra1          =
| length1         = 3:54

| title2          = Follow
| note2           = вокальна версія першого руху «[[The Odyssey (Incubus)]]»
| writer2         =
| lyrics2         =
| music2          =
| extra2          =
| length2         = 3:35

| title3          = Monuments and Melodies
| note3           =
| writer3         =
| lyrics3         =
| music3          =
| extra3          =
| length3         = 5:05

| title4          = Are You In?
| note4           = жива
| writer4         =
| lyrics4         =
| music4          =
| extra4          =
| length4         = 4:30

| title5          = Circles
| note5           = жива
| writer5         =
| lyrics5         =
| music5          =
| extra5          =
| length5         = 4:52
}}

== Склад гурту ==
* {{нп|Брендон Бойд|||Brandon Boyd}} — провідний вокал, [[ритм-гітара]], ударні
* {{нп|Майкл Ейнзігер|||Michael Einziger}} — [[соло-гітара]], [[Родес-піано]], [[бек-вокал]]
* [[Хосе Пасіллас]] — [[барабан]]и, ударні
* [[Кріс Кілмор]] — [[фонограф]], [[терменвокс]]
* {{нп|Бен Кенні|||Ben Kenney}} — [[бас-гітара]], бек-вокал, барабани, ударні

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}
{{альбом-доробити}}

{{Портали|Музика}}
[[Категорія:Альбоми Incubus]]

title: Відеоальбом (DVD)

Виконавець: Incubus

Дата випуску: 23 листопада 2004

Записаний: 26 липня 2004 року в Ред-Рокс, Колорадо

Жанр: альтернативний рок

Тривалість: 140 хвилин

Лейбл: Epic / Immortal

Режисер: Зейн Велла

Продюсер: Сара Мейєр, Стів Ренні, Зейн Велла

title: Хронологія Incubus

| Попередній | Morning View Sessions[en] (2002) |: | Look Alive[en] (2007) | Наступний |

Попередній: Morning View Sessions · (2002)

Look Alive · (2007): Наступний

title: Оцінки оглядів

Джерело: Рейтинг

title: Мініальбом

Дата випуску: 23 листопада 2004

Записаний: 26 липня 2004 року в Ред-Рокс, Колорадо

Жанр: альтернативний рок

Продюсер: Брендан О'Браєн

title: Хронологія Incubus

| Попередній | When Incubus Attacks Volume 1[en] (2000) |: | Friends and Lovers (2012) | Наступний |

Попередній: When Incubus Attacks Volume 1 · (2000)

Friends and Lovers · (2012): Наступний


text:
# Щучанка
Щуча́нка (рос. Щучанка) — присілок у складі Альменєвського округу Курганської області, Росія.
Населення — 126 осіб (2010, 182 у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік:
- башкири — 66 %
- росіяни — 29 %

title: Щучанка

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Щучанка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Щучанка}}
 | карта розташування1 = Росія Курганська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Курганська область]]
 | округ           = [[Альменєвський округ]]
 | поселення       =
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 126 осіб ([[2010]]{{RUS-KRG-popstat-2010}})
 | поштові індекси = 641143
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N | lat_deg= 54 | lat_min= 58 | lat_sec= 57
 | lon_dir=E | lon_deg= 62 | lon_min= 51 | lon_sec= 29
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Щуча́нка''' ({{lang-ru|Щучанка}}) — [[присілок]] у складі [[альменєвський округ|Альменєвського округу]] [[курганська область|Курганської області]], [[Росія]].

Населення — 126 осіб ([[2010]], 182 у [[2002]]{{RUS-KRG-popstat}}).

Національний склад станом на 2002 рік:
* [[башкири]] — 66 %
* [[росіяни]] — 29 %

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|N-41-42}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=54.984312&lon=62.858105&z=13&show=/10370632/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=54.984312&lon=62.858105&z=13&show=/10370632/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{альменєвський округ}}

{{kurgan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Альменєвського округу]]
[[Категорія:Присілки Курганської області]]

title: присілок Щучанка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Курганська область

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Щучанка · Щучанка


text:
# Ружани
Ружа́ни (біл. Ружаны) — селище міського типу, розташоване в Пружанському районі Берестейської області Білорусі, розташований на річці Ружанка, в оточенні мальовничих пагорбів, за 140 км від Берестя, за 38 км від залізничної станції Івацевичі за 45 кілометрів північно-східніше Пружан, на перехресті доріг Пружани — Слонім і Вовковиськ — Косово.

## Історія
Перша письмова згадка про Ружани (Ражани) відноситься до 1552 року, проте відомо, що до 1552 року Ружани належали магнатам Тишкевичам. У 1598 році магнат Барташ Брухальскій продав Ружани канцлеру Великого князівства Литовського Леву Івановичу Сапізі.
В документах 1606 року Ружани звуться містечком, розташованим «на великому гостинців, провідному з Слоніма до Берест і на Подлясье, яким великі посли, і торговельні люди обвиклі їздити».
У 1617 році на кошти Сапег місці старого дерев'яного побудований Троїцький костел домініканців. Відомо, що в 1617 році Лев Сапіга приймав тут королевича Владислава.
20 червня 1637 року Ружанам даровано магдебурзьке право і міський герб: на срібному полі вінок із троянд (Руж) та всередині образ Святого Казимира з хрестом і Лілією в руках на увесь зріст.
У 1644 році дідич — підканцлер литовський Казимир Лев Сапега — приймав у палаці короля Владислава IV Вазу. Як тимчасова резиденція короля тут приймалися посли і навіть готувалися ставленики на московський престол. У величезних льохах зберігалася державна скарбниця Великого князівства Литовського і арсенал.
У 1655 році Віленськая капітула, рятуючись від військ царя Алєксєя Міхайловича, помістила в ружанському палаці мощі Святого Казимира — небесного покровителя Великого князівства Литовського. У пам'ять про цю подію в 1791 році на кладовищі була зведена каплиця Св. Казимира.
У 1657 році євреїв Ружан звинуватили у вбивстві в єврейському кварталі християнської дитини. Їм загрожував погром, проти якого рішуче виступили Сапіги, проте заступництво не зупинило заворушень і керівників єврейської громади стратили.
З 1662 року єврейська громада Ружан отримала самостійний статус. Кожен рік у Ружанах обирався бургомістр, 2 або 3 радники, 3 засідателі. Ружани мали ратушу, магістрат, магістратський суд. За даними документів 1687 року, в Ружанах налічили 427 будинків і 2 базари.
У другій половині XVII століття припиняється економічний розвиток Ружан і поступово вони стають одним із найбідніших міст. У 1698 році конфедерати і шляхта повстали проти Сапіг, знищили місто.
Ружани сильно постраждали під час Північної війни (1700–1721) між Росією і Швецією. Шведський король Карл ХІІ, що просувався з військами з Литви на Волинь, зупинявся в Ружанах.
Маєток Сапег мав один з найбільших театрів у князівстві, який проіснував з 1765 по 1791 рік. Театр достатньо оснащений технічно, щоб під час вистави тричі змінювати декорації. В театрі було 60 артистів і танцівників, 40 музикантів.
На початку 1780-х років володар започаткував велике будівництво й перебудував старе укріплення в блискучий палацово-парковий комплекс. Перебудову здійснив саксонець Ян Самуель Беккер. Виник комплекс споруд з палацом, 2-ма флігелями та парадною брамою, до якої прибудували кордегардію для почесної варти. В Західному флігелі розмістили збірку картин Сапег, Східний під одним дахом мав Манеж для коней та театр. Взірцем для театральної зали узяли залу театру родини Фарнезе в Пармі(Італія).
А при палаці була бібліотека, яка за життя Сапеги Казимира Лева налічувала близько 3000 томів, для книжок якої художник Франтішек Бальцерович зробив власний екслібріс Сапег. Дивом стала звістка про збереження тієї бібліотеки. Після придушення національно-визвольного повстання поляків 1831 року, бібліотеку Сапег царат конфіскував та вивіз до Петербургу та Варшави… Отже, Ружанська бібліотека не зникла.
В 1786 році канцлер Великого князівства Литовського Олександр Сапега, який засідав в Гродненському сеймі короля Станіслава Августа Понятовського, віддав замок в оренду, а свою резиденцію переніс у Деречин. У палаці була закладена фабрика шовкових тканин, оксамиту і суконь. Крім того, тут виготовлялися карети і лаковані екіпажі. На фабриці працювало 159 робітників.
У результаті третього поділу Польщі Ружани відійшли в складі Російської імперії, Магдебурзьке право було скасовано. За участь Сапіг у повстанні проти російських військ у 1830–1831 роках володіння були конфісковані. В 1834 році палац узяв в оренду підприємець і покоях він організував текстильне виробництво. Після відкриття у Ружанах в першій половині 19 ст. 6-ти текстильних та кількох прядильних фабрик на них почали працювати багато євреїв міста та околиць. Деякі єврейські родини на орендованих ними землях займалися городництвом та садівництвом.
У 1847 році єврейське населення Ружан становило 1467 чоловік. У 1850 році біля Ружан були засновані 2 єврейських сільськогосподарських поселення. В 1863 році біля Ружан відбувся бій повсталих з царськими військами.
У 1897 році єврейське населення Ружан становило 3599 (71,7 % населення). У 1904 році була створена організація єврейської самооборони, не допустила погромів в Ружанах. У 1905–1907 роках у Ружанах активізувалася діяльність різних єврейських і російських політичних партій.
У серпні 1914 року згорів головний корпус замку. За даними на 1914 рік, містечко мало близько 7 тисяч мешканців. У 1915 році Ружани окуповані кайзерівськими німецькими військами.
В 1919–1920 та 1921–1939 роках Ружани перебували у складі Польщі. Після початку Другої світової війни й окупації Німеччиною Польщі єврейське населення Ружан значно зросло за рахунок біженців, кількість яких становить кілька тисяч. Багато з них були вислані у внутрішні райони Радянського Союзу, але частина залишилася в Ружанах. Після приєднання Ружан до БРСР у складі Радянського Союзу в 1939 році єврейські громадські установи, Філії політичних партій, навчальних закладів із викладанням на івриті були ліквідовані. Підприємці, політичні та громадські діячі, рабини були заарештовані й вислані в радянські концтабори або насильницькі переселені у віддалені кути Радянського Союзу.
24 червня 1941 року передові частини вермахту окупували Ружани. Невеличкій частини єврейського населення вдалося втекти з міста і врятуватися. А в Ружанах відразу розпочався грабіж єврейського населення. У липні 1941 р. на євреїв Ружан було накладено контрибуції (10 кг золота і 20 кг срібла). Були введені значні обмеження, а також обов'язкове носіння білої пов'язки на правому рукаві зі словом «юде».
Німецькі фашисти створили юденрат для реєстрації єврейського населення. Восени 1941 року євреї були зведені в гетто. Гітлерівці використовували їх на важких роботах. 2 листопада 1942 році гітлерівські підрозділи разом з білоруськими поліцаями оточили єврейське гетто, а полонених євреїв пішим ходом гнали в концентраційний табір в Вовковиську. Знесилених, немічних і хворих розстрілювали по дорозі. В кінці листопаду 1942 року євреї Ружан були депортовані до концтабору Треблінку. Більша кількість уцілілих євреїв після війни через Польщу виїхала до Ізраїлью та інших країн світу. У 1950-ті року в Ружанах мешкало не більше 10 євреїв. Згідно з даними перепису населення республіки Білорусь в 1998 році, в Ружанах не було зареєстровано євреїв зовсім.
На початку XIX століття в селищі мешкало 3,4 тис. населення. Протягом значної історії Ружан більшість населення були євреями. Перша згадка про ружанських євреїв — рішення зборів литовських євреїв 1623 року про підпорядкування громади Ружан до громади Брест-Литовська (Берестя).
Палацово-парковий комплекс в Ружанах руйнували двічі тільки за 20 ст. — в 1914 та 1944 роках. Палац давно втратив дах, другий поверх дуже зруйнований. До фундаментів зруйновано приміщення колишньої картинної галереї. Театральне приміщення без даху, але стіни встояли в буремні, лихі роки. Тріумфальні ворота брами та кордегардії збереглися краще, але руйнація їм краси не додає. Прийшла приємна звістка, що проектні креслення Беккера віднайдені в збірці Варшавського університету. Це подає слабку надію на відтворення найкращого палацово-паркового комплексу в Білорусі доби пізнього бароко та раннього класицизму. В колишній Польщі це був найкращий ансамбль серед подібних магнатських садиб.

## Населення
За переписом населення Білорусі 2009 року чисельність населення смт становила 3153 особи.

### Національність
Розподіл населення за рідною національністю за даними перепису 2009 року:
| Національність                | Осіб | Відсоток |
| ----------------------------- | ---- | -------- |
| білоруси                      | 2527 | 80,15 %  |
| росіяни                       | 270  | 8,56 %   |
| поляки                        | 139  | 4,41 %   |
| українці                      | 104  | 3,30 %   |
| цигани                        | 75   | 2,38 %   |
| татари                        | 13   | 0,41 %   |
| литовці                       | 8    | 0,25 %   |
| національність не повідомлена | 6    | 0,19 %   |
| молдовани                     | 2    | 0,06 %   |
| дві та більше національності  | 2    | 0,06 %   |
| німці                         | 1    | 0,03 %   |
| грузини                       | 1    | 0,03 %   |
| чуваші                        | 1    | 0,03 %   |
| греки                         | 1    | 0,03 %   |
| удмурти                       | 1    | 0,03 %   |
| комі-перм'яки                 | 1    | 0,03 %   |
| національність не вказана     | 1    | 0,03 %   |
| Разом                         | 3153 | 100 %    |

## Підприємства
Провідними підприємствами є меблева фабрика, виробничо-харчової завод, виробничо-торговельний комбінат.

## Пам'ятники архітектури
Костел Св. Трійці, церква Св. Петра та Павла, каплиця Св. Казимира на цвинтарі, зруйнований палац Сапігів, синагога.

## Відомі люди

### Народилися
- І. М. Пінес — відомий письменник і релігійно-сіоністський діяч
- Іцхак Шамір — прем'єр-міністр Ізраїля
- Українцев Олег Анатолійович (нар. 1976) — український вчений-правознавець

title: Ружани

wikitext:
{{Населений пункт Білорусі
| тип                    = [[смт]]
| назва                  = Ружа́ни
| місцева назва          = Ружаны
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   = BIA Różana COA.png
| опис герба             = Герб Ружан
| розташування           = Belarus location map.svg
| опис розташування      = Ружани на карті Білорусі
| mapx                   = 40
| mapy                   = 190
| marksize               =
| область                = [[Берестейська область]]
| район                  = [[Пружанський район]]
| засноване              =
| перша згадка           = [[1552]]
| магдебурзьке право     = [[20 червня]] [[1637]]
| агломерація            =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 3153 (2009<ref name="населення 2009"/>)
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
| координати             =
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| відстань               =
| залізниця о            =
| ref-залізниця о        =
| автошлях о             =
| ref-автошлях о         =
| фізична о              =
| ref-фізична о          =
| залізниця с            =
| фізична с              =
| автошлях с             =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| рада                   =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| голова                 =
| ремарки                =
}}
'''Ружа́ни''' ({{lang-be|Ружаны}}) — [[селище міського типу]], розташоване в [[Пружанський район|Пружанському районі]] [[Берестейська область|Берестейської області]] [[Білорусь|Білорусі]], розташований на річці [[Ружанка]], в оточенні мальовничих пагорбів, за 140 км від [[Берестя]], за 38 км від залізничної станції [[Івацевичі]] за 45 кілометрів північно-східніше Пружан, на перехресті доріг [[Пружани]] — [[Слонім]] і [[Вовковиськ]] — [[Косово]].

== Історія ==
Перша письмова згадка про Ружани (Ражани) відноситься до [[1552]] року, проте відомо, що до 1552 року Ружани належали магнатам [[Тишкевичі|Тишкевичам]]. У 1598 році магнат Барташ Брухальскій продав Ружани канцлеру [[Велике князівство Литовське|Великого князівства Литовського]] [[Лев Іванович Сапега|Леву Івановичу Сапізі]].

В документах [[1606]] року Ружани звуться містечком, розташованим ''«на великому гостинців, провідному з Слоніма до Берест і на Подлясье, яким великі посли, і торговельні люди обвиклі їздити»''.

У [[1617]] році на кошти [[Сапіги|Сапег]] місці старого дерев'яного побудований Троїцький костел [[домініканці (орден)|домініканців]].<ref>[http://vikna.if.ua/news/category/kl/2018/08/14/88565/view У костелі XVII століття в Білорусі знайшли розбитий дзвін калуських дзвоноливарів. ФОТО]</ref> Відомо, що в [[1617]] році Лев Сапіга приймав тут королевича [[Владислав IV Ваза|Владислава]].

[[20 червня]] [[1637]] року Ружанам даровано магдебурзьке право і міський герб: на срібному полі вінок із троянд (Руж) та всередині образ Святого Казимира з хрестом і Лілією в руках на увесь зріст.

У [[1644]] році [[дідич]] — підканцлер литовський [[Сапега Казимир Лев|Казимир Лев Сапега]] — приймав у палаці короля Владислава IV Вазу. Як тимчасова резиденція короля тут приймалися посли і навіть готувалися ставленики на московський престол. У величезних льохах зберігалася державна скарбниця Великого князівства Литовського і арсенал.

У [[1655]] році Віленськая капітула, рятуючись від військ царя Алєксєя Міхайловича, помістила в ружанському палаці мощі Святого Казимира — небесного покровителя Великого князівства Литовського. У пам'ять про цю подію в 1791 році на кладовищі була зведена каплиця Св. Казимира.

У [[1657]] році євреїв Ружан звинуватили у вбивстві в єврейському кварталі християнської дитини. Їм загрожував погром, проти якого рішуче виступили Сапіги, проте заступництво не зупинило заворушень і керівників єврейської громади стратили.

З [[1662]] року єврейська громада Ружан отримала самостійний статус. Кожен рік у Ружанах обирався бургомістр, 2 або 3 радники, 3 засідателі. Ружани мали ратушу, магістрат, магістратський суд. За даними документів 1687 року, в Ружанах налічили 427 будинків і 2 базари.

У другій половині XVII століття припиняється економічний розвиток Ружан і поступово вони стають одним із найбідніших міст. У [[1698]] році конфедерати і шляхта повстали проти Сапіг, знищили місто.

Ружани сильно постраждали під час [[Велика Північна війна|Північної війни]] ([[1700]]–[[1721]]) між Росією і Швецією. Шведський король [[Карл ХІІ]], що просувався з військами з Литви на [[Волинь]], зупинявся в Ружанах.
[[Файл:Sapieha Estate in Ružany.jpg|міні|ліворуч|[[Наполеон Орда]]. Палац Сапігів]]
[[Файл:Ruzhany zamok panorama.jpg|міні|ліворуч|450пкс|Зруйнований ружанський палац]]
Маєток Сапег мав один з найбільших театрів у князівстві, який проіснував з [[1765]] по [[1791]] рік. Театр достатньо оснащений технічно, щоб під час вистави тричі змінювати декорації. В театрі було 60 артистів і танцівників, 40 музикантів.

На початку 1780-х років володар започаткував велике будівництво й перебудував старе укріплення в блискучий палацово-парковий комплекс. Перебудову здійснив саксонець Ян Самуель Беккер. Виник комплекс споруд з палацом, 2-ма флігелями та парадною брамою, до якої прибудували кордегардію для почесної варти. В Західному флігелі розмістили збірку картин Сапег, Східний під одним дахом мав Манеж для коней та театр. Взірцем для театральної зали узяли залу театру родини Фарнезе в Пармі(Італія).

А при палаці була бібліотека, яка за життя Сапеги Казимира Лева налічувала близько 3000 томів,<ref>Andrzej Rachuba. ''Sapieha Kazimierz Leon Sapieha (syn Leon) herbu Lis (1609—1656)'' / [[Polski Słownik Biograficzny]]. — Warszawa — Kraków: Polskia Akademja Nauk, 1994.— T. XXXV/1, zeszyt 144.— S. 35. {{ref-pl}}</ref> для книжок якої художник Франтішек Бальцерович зробив власний екслібріс Сапег. Дивом стала звістка про збереження тієї бібліотеки. Після придушення національно-визвольного повстання поляків 1831 року, бібліотеку Сапег царат конфіскував та вивіз до Петербургу та Варшави… Отже, Ружанська бібліотека не зникла.

В [[1786]] році канцлер Великого князівства Литовського Олександр Сапега, який засідав в Гродненському сеймі короля [[Станіслав Август Понятовський|Станіслава Августа Понятовського]], віддав замок в оренду, а свою резиденцію переніс у [[Деречин]]. У палаці була закладена фабрика шовкових тканин, оксамиту і суконь. Крім того, тут виготовлялися карети і лаковані екіпажі. На фабриці працювало 159 робітників.

У результаті [[Поділи Речі Посполитої|третього поділу Польщі Ружани]] відійшли в складі [[Російська імперія|Російської імперії]], Магдебурзьке право було скасовано. За участь Сапіг у повстанні проти російських військ у [[1830]]–[[1831]] роках володіння були конфісковані. В [[1834]] році палац узяв в оренду підприємець і покоях він організував текстильне виробництво. Після відкриття у Ружанах в першій половині 19 ст. 6-ти текстильних та кількох прядильних фабрик на них почали працювати багато євреїв міста та околиць. Деякі єврейські родини на орендованих ними землях займалися городництвом та садівництвом.
[[Файл:st_kazimierz_ruzhany_sept_2007.jpg|thumb|right|100px|Каплиця Святого Казимира. 1791 р.]]
[[Файл:Ruzhany synagogue 2006 1.jpg|thumb|right|150px|Синагога]]
У [[1847]] році єврейське населення Ружан становило 1467 чоловік. У [[1850]] році біля Ружан були засновані 2 єврейських сільськогосподарських поселення. В [[1863]] році біля Ружан відбувся бій повсталих з царськими військами.

У [[1897]] році єврейське населення Ружан становило 3599 (71,7 % населення). У [[1904]] році була створена організація єврейської самооборони, не допустила погромів в Ружанах. У [[1905]]–[[1907]] роках у Ружанах активізувалася діяльність різних єврейських і російських політичних партій.

У серпні [[1914]] року згорів головний корпус замку. За даними на 1914 рік, містечко мало близько 7 тисяч мешканців. У [[1915]] році Ружани окуповані кайзерівськими німецькими військами.

В [[1919]]–[[1920]] та [[1921]]–[[1939]] роках Ружани перебували у складі Польщі. Після початку [[Друга світова війна|Другої світової війни]] й окупації Німеччиною Польщі єврейське населення Ружан значно зросло за рахунок біженців, кількість яких становить кілька тисяч. Багато з них були вислані у внутрішні райони [[Радянський Союз|Радянського Союзу]], але частина залишилася в Ружанах. Після приєднання Ружан до [[БРСР]] у складі Радянського Союзу в 1939 році єврейські громадські установи, Філії політичних партій, навчальних закладів із викладанням на івриті були ліквідовані. Підприємці, політичні та громадські діячі, рабини були заарештовані й вислані в радянські концтабори або насильницькі переселені у віддалені кути Радянського Союзу.

[[24 червня]] [[1941]] року передові частини вермахту окупували Ружани. Невеличкій частини єврейського населення вдалося втекти з міста і врятуватися. А в Ружанах відразу розпочався грабіж єврейського населення. У липні 1941 р. на євреїв Ружан було накладено контрибуції (10 кг золота і 20 кг срібла). Були введені значні обмеження, а також обов'язкове носіння білої пов'язки на правому рукаві зі словом «юде».

Німецькі фашисти створили юденрат для реєстрації єврейського населення. Восени [[1941]] року євреї були зведені в гетто. Гітлерівці використовували їх на важких роботах. [[2 листопада]] [[1942]] році гітлерівські підрозділи разом з білоруськими поліцаями оточили єврейське гетто, а полонених євреїв пішим ходом гнали в [[концентраційний табір]] в [[Вовковиськ]]у. Знесилених, немічних і хворих розстрілювали по дорозі. В кінці листопаду [[1942]] року євреї Ружан були депортовані до концтабору [[Треблінка|Треблінку]]. Більша кількість уцілілих євреїв після війни через Польщу виїхала до [[Ізраїль]]ю та інших країн світу. У [[1950-ті]] року в Ружанах мешкало не більше 10 євреїв. Згідно з даними перепису населення республіки Білорусь в [[1998]] році, в Ружанах не було зареєстровано євреїв зовсім.

На початку XIX століття в селищі мешкало 3,4 тис. населення. Протягом значної історії Ружан більшість населення були євреями. Перша згадка про ружанських євреїв — рішення зборів литовських євреїв [[1623]] року про підпорядкування громади Ружан до громади Брест-Литовська ([[Берестя]]).

Палацово-парковий комплекс в Ружанах руйнували двічі тільки за 20 ст. — в 1914 та 1944 роках. Палац давно втратив дах, другий поверх дуже зруйнований. До фундаментів зруйновано приміщення колишньої картинної галереї. Театральне приміщення без даху, але стіни встояли в буремні, лихі роки. Тріумфальні ворота брами та кордегардії збереглися краще, але руйнація їм краси не додає. Прийшла приємна звістка, що проектні креслення Беккера віднайдені в збірці Варшавського університету. Це подає слабку надію на відтворення найкращого палацово-паркового комплексу в Білорусі доби пізнього бароко та раннього класицизму. В колишній Польщі це був найкращий ансамбль серед подібних магнатських садиб.

== Населення ==
За [[Перепис населення Білорусі (2009)|переписом населення Білорусі 2009 року]] чисельність населення смт становила 3153 особи<ref name="населення 2009"/>.

=== Національність ===
Розподіл населення за рідною національністю за даними перепису 2009 року<ref name="населення 2009 національність"/>:
{| class="standard"
|-
! Національність || Осіб || Відсоток
|-
| [[білоруси]]
| align="right"| 2527
| align="right"| 80,15 %
|-
| [[росіяни]]
| align="right"| 270
| align="right"| 8,56 %
|-
| [[поляки]]
| align="right"| 139
| align="right"| 4,41 %
|-
| [[українці]]
| align="right"| 104
| align="right"| 3,30 %
|-
| [[цигани]]
| align="right"| 75
| align="right"| 2,38 %
|-
| [[татари]]
| align="right"| 13
| align="right"| 0,41 %
|-
| [[литовці]]
| align="right"| 8
| align="right"| 0,25 %
|-
| національність не повідомлена
| align="right"| 6
| align="right"| 0,19 %
|-
| [[молдовани]]
| align="right"| 2
| align="right"| 0,06 %
|-
| дві та більше національності
| align="right"| 2
| align="right"| 0,06 %
|-
| [[німці]]
| align="right"| 1
| align="right"| 0,03 %
|-
| [[грузини]]
| align="right"| 1
| align="right"| 0,03 %
|-
| [[чуваші]]
| align="right"| 1
| align="right"| 0,03 %
|-
| [[греки]]
| align="right"| 1
| align="right"| 0,03 %
|-
| [[удмурти]]
| align="right"| 1
| align="right"| 0,03 %
|-
| [[комі-перм'яки]]
| align="right"| 1
| align="right"| 0,03 %
|-
| національність не вказана
| align="right"| 1
| align="right"| 0,03 %
|-
! Разом || 3153 || 100 %
|}

== Підприємства ==
Провідними підприємствами є меблева фабрика, виробничо-харчової завод, виробничо-торговельний комбінат.

== Пам'ятники архітектури ==
Костел Св. Трійці, [[Церква святих Петра і Павла (Ружани)|церква Св. Петра та Павла]], каплиця Св. Казимира на цвинтарі, зруйнований палац Сапігів, [[Ружанська синагога|синагога]].

== Відомі люди ==

=== Народилися ===
* І. М. Пінес — відомий письменник і релігійно-[[сіонізм|сіоністський діяч]]
* [[Іцхак Шамір]] — прем'єр-міністр [[Ізраїль|Ізраїля]]
* [[Українцев Олег Анатолійович]] ({{нар}} 1976) — український вчений-правознавець

== Примітки ==
{{reflist|1|refs=

<ref name="населення 2009">{{cite web|url=http://pop-stat.mashke.org/belarus-census.htm|назва=Belarus|автор=|дата=|вебсайт=pop-stat.mashke.org|дата-доступу=23 січня 2020|url-архіву=https://web.archive.org/web/20191002065531/http://pop-stat.mashke.org/belarus-census.htm|мертвий-url=no|дата-архіву=2 жовтня 2019}} {{ref-en}}</ref>

<ref name="населення 2009 національність">{{cite web|url=http://pop-stat.mashke.org/belarus-ethnic-comm2009.htm|назва=Ethnic composition of Belarus 2009|автор=|дата=|вебсайт=pop-stat.mashke.org|дата-доступу=23 січня 2020|url-архіву=|мертвий-url=no|дата-архіву=}} {{ref-en}}</ref>

}}

== Посилання ==
{{Портал|Білорусь}}
* [http://www.brestobl.com/gerb/ruzany0.html Ружани (Ружани Ruzhany)] {{ref-ru}}
* {{ЕЄЕ|13617|Ружани}}
* [http://globus.tut.by/ruzhany/index.htm Добірка фотографій та інформація] {{ref-ru}}
* [http://artykul.livejournal.com/19324.html Цікаве посилання з історії] {{ref-ru}}
* [http://ruzhany.info/ Все про Ружани] {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20081230051613/http://data.jewishgen.org/wconnect/wc.dll?jg~jgsys~shtetm~-1948969 Ruzhany, Belarus] {{ref-en}}
* Encyclopedia of Jewish Life (2001), p. 1101: «Rozhana».{{ref-en}}
* Shtetl Finder (1980), p. 86: «Ruzhany».{{ref-en}}
* {{SgKP|IX|852|Słownik Geograficzny Królestwa Polskiego (1880-1902), IX, p. 852-853: "Różana".}}
{{Бібліоінформація}}

{{Пружанський район}}
{{Берестейська область}}

[[Категорія:Ружани| ]]
[[Категорія:Населені пункти з історичною єврейською громадою]]
[[Категорія:Населені пункти, засновані 1552]]
[[Категорія:Населені пункти Пружанського району]]
[[Категорія:Селища міського типу Берестейської області]]
[[Категорія:Селища міського типу Білорусі]]

title: Основні дані

Країна: Білорусь

Область: Берестейська область

Район: Пружанський район

Магдебурзьке право: 20 червня 1637

Часовий пояс: час у Білорусі

title: До Мінська

До Мінська:
Ружа́ни
Ружа́ниРужа́ни (Берестейська область)
Ружани у Вікісховищі