text:
# The Oak Ridge Boys
The Oak Ridge Boys — американський вокальний квартет у стилі кантрі та госпел з Оук-Ріджа, штат Теннессі. Група була заснована в 1940-х роках як Oak Ridge Quartet. Вони стали популярними в південному госпелі в 1950-х роках. На початку 1960-х років їхня назва була змінена на Oak Ridge Boys, і вони залишалися госпел-групою до середини 1970-х, коли змінили імідж і зосередилися на музиці кантрі.
Склад, який створив їхні найвідоміші кантрі та кросоверні хіти ― такі як «Elvira» (1981), «Bobbie Sue» (1982) і «American Made» (1983) ― складається з Дуейна Аллена (головний вокал), Джо Бонсолл (тенор), Вільям Лі Голден (баритон) і Річард Стербан (бас). Голден і Аллен приєдналися до групи в середині 1960-х, а Стербан і Бонсолл приєдналися на початку 1970-х. Голдена вилучили з групи в 1987 році та замінили Стівом Сандерсом до 1995 року, коли він пішов, а Голден знову приєднався.
У 2015 році група увійшла до Зали слави кантрі-музики.

## Історія
Основною групою, яка згодом призвела до Oak Ridge Boys, була кантрі-група під назвою Wally Fowler and the Georgia Clodhoppers, сформована в 1943 році в Ноксвіллі, Теннессі. Їх попросили виступити перед співробітниками та їхніми родинами, які були обмежені під час Другої світової війни в Національній лабораторії Оук-Рідж у сусідньому Оук-Ріджі, штат Теннессі. Їх так часто просили співати там, що зрештою вони змінили назву на Оук-Рідж Квартет, і оскільки їхні найпопулярніші пісні були госпел, Фаулер вирішив зосередитися виключно на музиці південного госпелу. У той час квартет складався з Воллі Фаулера, Лона «Дікона» Фрімена, Керлі Кінсі та Джонні Нью. Ця група почала записуватися в 1947 році. У 1940-х роках Воллі Фаулер і квартет Oak Ridge були членами Grand Ole Opry. У 1949 році інші троє чоловіків відокремилися від Фаулера, щоб сформувати нову групу, Curley Kinsey and the Tennessee Ridge Runners, тому Фаулер найняв існуючу групу, Calvary Quartet, щоб реформувати Oak Ridge Quartet. Уолт Корнелл співав баритоном для квартету Оук-Рідж на початку 1950-х років. У 1957 році Фаулер продав права на назву «Oak Ridge Quartet» члену групи Смітті Гетліну в обмін на прощення боргу. У результаті нових кадрових змін група втратила свій тенор, тож вони зменшили свої аранжування та попросили Гетліна співати тенором, а піаніст Томмі Ферчайлд співав провідну роль. Вони записали альбом для Cadence Records, потім у 1958 році вони найняли Віллі Вінна співати партію тенора, а Ферчайлд повернувся виключно до фортепіано. У цей момент група складалася з Фейрчайлда за фортепіано, Вінна, Гетліна (лідер співу), баритона Рона Пейджа та баса Германа Харпера. Вони записали альбом на лейблі Checker Records, один на Starday і три на Skylite. У 1961 році Гетлін змінив назву групи на «the Oak Ridge Boys», оскільки їхній продюсер Бад Прегер вважав, що «Oak Ridge Quartet» звучить надто старомодно для їхнього сучасного звучання.

У 1987 році вийшов фільм «Де закінчується швидка дорога». Це був перший альбом з новим продюсером Джиммі Боуеном і останній альбом групи до відходу Вільяма Лі Голдена в 1987 році. Голдена змінив гітарист групи Стів Сандерс.
Група випустила ще чотири альбоми для MCA, включаючи третій альбом Greatest Hits, який містив раніше невиданий сингл, який вони записали для кампанії Take Pride In America. Вони переїхали до RCA Nashville і записали там три альбоми, у тому числі «Best of the Oak Ridge Boys», який включав сингл, який вони записали для саундтреку до фільму «My Heroes Have Always Been Cowboys». Перехід до RCA не спрацював, тому що особа, яка підписала їх там, незабаром перейшла на інший лейбл, і його заміна хотіла рекламувати Алабаму більше, ніж Oak Ridge Boys. Вони знову помінялися і підписали контракт із Liberty Records (лейбл Capitol, що базується в Нешвіллі), для якого вони записали свій третій різдвяний альбом.
Після майже десяти років вирішення таких проблем, як лейбли, які мало цікавилися просуванням The Oak Ridge Boys, збої в студіях і слабкі продажі, доля групи змінилася, коли вони підписали контракт із Spring Hill Records у 2000 році. За перші чотири роки спільної роботи з продюсером, лауреатом премії Dove Майклом Сайксом, квартет випустив повноформатний госпел-альбом (From The Heart), свій четвертий різдвяний альбом (Inconvenient Christmas), патріотичний альбом (Colours), альбом мятликової музики (The Journey) і квазі-компіляція під назвою Common Thread, що містить нещодавно записані версії старих госпел-пісень, а також матеріал із альбому The Journey 2004 року. Ще один різдвяний альбом, Christmas Cookies, вийшов у 2005 році. У 2006 році група завершила роботу над альбомом «Front Row Seats» — поверненням до традиційної кантрі-музики з сучасними, агресивними аранжуваннями та підбором пісень. Проект породив незначний хіт топ-40 із піснею «It’s Hard to Be Cool in a Mini-Van».

## Дискографія
- Див. статтю «The Oak Ridge Boys discography» в англійському розділі.

## Склад
Поточний
- Вільям Лі Голден[en] — баритон (1965–87; 1995–)
- Дуейн Аллен[en] — соло (1966–)
- Річард Стербан[en] — бас (1972–)
- Джо Бонсолл[en] — тенор (1973–)

Колишній

## Нагороди та відзнаки
Нагороди Академії кантрі-музики
- 1978: Верхня вокальна група
- 1981: Сингл року – «Ельвіра»

Нагороди Асоціації кантрі-музики
- 1978: Інструментальна група року
- 1978: Вокальна група року
- 1981: Сингл року – "Elvira"
- 1986: інструментальна група року

GMA Dove Awards
- 1969: Альбом року – It's Happening
- 1970: Чоловіча група року
- 1972: Чоловіча група року
- 1972: Альбом року – Light
- 1973: Альбом року – Street Gospel
- 2002: Кантрі-альбом року – From The Heart
- 2007: Кантрі-пісня року – "Jonah, Job and Moses"
- 2010: Довге музичне відео року – A Gospel Journey

Нагороди Греммі
- 1971: Найкраще виконання госпелу (крім соулу) – «Talk About the Good Times»
- 1974: Найкраще виконання госпелу (крім соулу) – «Хрещення Джессі Тейлора»
- 1977: Найкраще виконання госпелу (крім соулу) – «Where the Soul Never Dies»
- 1978: Найкраще виконання традиційного євангелія – Просто маленька розмова з Ісусом
- 1982: Кращий кантрі-виконання дуету або групи з вокалом – Ельвіра

### Інші відзнаки
- 2000: введено до Зали слави госпел-музики [5]
- 2001: отримав нагороду «Срібний буйвол» від бойскаутів Америки[6]
- 2015: введено до Зали слави кантрі-музики[7]

title: The Oak Ridge Boys

wikitext:
{{Музичний колектив
| Назва            = The Oak Ridge Boys
| Лого             =
| Фото             = The Oak Ridge Boys by Gage Skidmore.jpg
| Опис фотографії  = The Oak Ridge Boys у 2013 році
(Зліва направо: Джо Бонсолл, Дуейн Аллен, Вільям Лі Голден, Річард Стербан)
| Попередні назви  =
| Жанр             = [[Кантрі]], [[Госпел]], [[Ду-воп]], [[Попмузика]]
| Стиль            =
| Роки             = 1947–дотепер
| Країна           = {{прапорець|США}} [[США]]
| Місто            = [[Оук-Ридж]], [[Теннесі]]
| Інші назви       = The Oak Ridge Quartet (раніше)
| Мова             = англійська
| Тематика         =
| Лейбл            =
| Керівник         =
| Склад            = {{нп|Вільям Лі Голден|Вільям Лі Голден|en|William Lee Golden}} — баритон (1965–87; 1995–)
{{нп|Дуейн Аллен|Дуейн Аллен|en|Duane Allen}} — соло (1966–)
{{нп|Річард Стербан|Річард Стербан|en|Richard Sterban}} — бас (1972–)
{{нп|Джо Бонсолл|Джо Бонсолл|en|Joe Bonsall}} — тенор (1973–)
| Колишні учасники =
| Інші проєкти     =
| Співпраця        =
| Відзнаки         =
| Сайт             = {{URL|www.oakridgeboys.com}}
}}

'''The Oak Ridge Boys''' — американський вокальний квартет у стилі [[кантрі]] та [[госпел]] з [[Оук-Ридж|Оук-Ріджа, штат Теннессі]]. Група була заснована в 1940-х роках як Oak Ridge Quartet. Вони стали популярними в південному госпелі в 1950-х роках. На початку 1960-х років їхня назва була змінена на Oak Ridge Boys, і вони залишалися госпел-групою до середини 1970-х, коли змінили імідж і зосередилися на музиці кантрі<ref name="2015_hall">Carter, Walter: [https://countrymusichalloffame.org/artist/oak-ridge-boys/ "Oak Ridge Boys: Inducted 2015,"], 2015, (adapted from the Country Music Hall of Fame® and Museum's ''Encyclopedia of Country Music,'' [[Oxford University Press]]) {{iw|Country Music Hall of Fame and Museum}}, retrieved September 6, 2020</ref><ref name="hof">[https://countrymusichalloffame.org/country-music-hall-of-fame-inductees-jim-ed-brown-and-the-browns-grady-martin-oak-ridge-boys/ "Country Music Hall Of Fame Inductees: Jim Ed Brown And The Browns, Grady Martin, Oak Ridge Boys,"]{{Недоступне посилання}}, October 25, 2015, {{iw|Country Music Hall of Fame and Museum}}, retrieved September 6, 2020</ref>.

Склад, який створив їхні найвідоміші кантрі та кросоверні хіти ― такі як «Elvira» (1981), «Bobbie Sue» (1982) і «American Made» (1983) ― складається з Дуейна Аллена (головний вокал), Джо Бонсолл (тенор), Вільям Лі Голден (баритон) і Річард Стербан (бас). Голден і Аллен приєдналися до групи в середині 1960-х, а Стербан і Бонсолл приєдналися на початку 1970-х. Голдена вилучили з групи в 1987 році та замінили Стівом Сандерсом до 1995 року, коли він пішов, а Голден знову приєднався.

У 2015 році група увійшла до Зали слави кантрі-музики.

== Історія ==
Основною групою, яка згодом призвела до Oak Ridge Boys, була кантрі-група під назвою '''Wally Fowler and the Georgia Clodhoppers''', сформована в 1943 році в [[Ноксвілл|Ноксвіллі, Теннессі]]. Їх попросили виступити перед співробітниками та їхніми родинами, які були обмежені під час Другої світової війни в [[Національна лабораторія Оук-Ридж|Національній лабораторії]] Оук-Рідж у сусідньому [[Оук-Ридж|Оук-Ріджі, штат Теннессі]]. Їх так часто просили співати там, що зрештою вони змінили назву на Оук-Рідж Квартет, і оскільки їхні найпопулярніші пісні були госпел, Фаулер вирішив зосередитися виключно на музиці південного госпелу. У той час квартет складався з Воллі Фаулера, Лона «Дікона» Фрімена, Керлі Кінсі та Джонні Нью. Ця група почала записуватися в 1947 році<ref>{{Cite web|last=Huey|first=Steve|title=Oak Ridge Boys Bio|url=http://www.cmt.com/artists/az/oak_ridge_boys_the/bio.jhtml|website=Cmt.com|accessdate=5 квітня 2011}}</ref>. У 1940-х роках Воллі Фаулер і квартет Oak Ridge були членами [[Гранд ол опрі|Grand Ole Opry]]<ref>{{Cite web|title=Opry Timeline – 1940s|url=http://www.opry.com/history|website=Opry.com|accessdate=10 липня 2012}}</ref>. У 1949 році інші троє чоловіків відокремилися від Фаулера, щоб сформувати нову групу, Curley Kinsey and the Tennessee Ridge Runners, тому Фаулер найняв існуючу групу, Calvary Quartet, щоб реформувати Oak Ridge Quartet. Уолт Корнелл співав баритоном для квартету Оук-Рідж на початку 1950-х років. У 1957 році Фаулер продав права на назву «Oak Ridge Quartet» члену групи Смітті Гетліну в обмін на прощення боргу. У результаті нових кадрових змін група втратила свій тенор, тож вони зменшили свої [[аранжування]] та попросили Гетліна співати тенором, а піаніст Томмі Ферчайлд співав провідну роль. Вони записали альбом для Cadence Records, потім у 1958 році вони найняли Віллі Вінна співати партію тенора, а Ферчайлд повернувся виключно до фортепіано. У цей момент група складалася з Фейрчайлда за фортепіано, Вінна, Гетліна (лідер співу), баритона Рона Пейджа та баса Германа Харпера. Вони записали альбом на лейблі Checker Records[[Лейбл звукозапису|,]] один на Starday і три на Skylite. У 1961 році Гетлін змінив назву групи на «the Oak Ridge Boys», оскільки їхній [[Музичний продюсер|продюсер]] Бад Прегер вважав, що «Oak Ridge Quartet» звучить надто старомодно для їхнього сучасного звучання.

У 1987 році вийшов фільм «Де закінчується швидка дорога». Це був перший альбом з новим продюсером Джиммі Боуеном і останній альбом групи до відходу Вільяма Лі Голдена в 1987 році. Голдена змінив гітарист групи Стів Сандерс.

Група випустила ще чотири альбоми для MCA, включаючи третій альбом Greatest Hits, який містив раніше невиданий сингл, який вони записали для кампанії Take Pride In America. Вони переїхали до RCA Nashville і записали там три альбоми, у тому числі «Best of the Oak Ridge Boys», який включав сингл, який вони записали для саундтреку до фільму «My Heroes Have Always Been Cowboys». Перехід до RCA не спрацював, тому що особа, яка підписала їх там, незабаром перейшла на інший лейбл, і його заміна хотіла рекламувати Алабаму більше, ніж Oak Ridge Boys. Вони знову помінялися і підписали контракт із Liberty Records (лейбл Capitol, що базується в Нешвіллі), для якого вони записали свій третій різдвяний альбом.

Після майже десяти років вирішення таких проблем, як лейбли, які мало цікавилися просуванням The Oak Ridge Boys, збої в студіях і слабкі продажі, доля групи змінилася, коли вони підписали контракт із Spring Hill Records у 2000 році. За перші чотири роки спільної роботи з продюсером, лауреатом премії Dove Майклом Сайксом, квартет випустив повноформатний госпел-альбом (''From The Heart''), свій четвертий різдвяний альбом (''Inconvenient Christmas''), [[Патріотизм|патріотичний]] альбом (''Colours''), альбом [[Блюграс|мятликової]] музики (''The Journey'') і квазі-компіляція під назвою ''Common Thread'', що містить нещодавно записані версії старих госпел-пісень, а також матеріал із альбому ''The Journey'' 2004 року. Ще один різдвяний альбом, ''Christmas Cookies'', вийшов у 2005 році. У 2006 році група завершила роботу над альбомом «''Front Row Seats''» — поверненням до традиційної кантрі-музики з сучасними, агресивними аранжуваннями та підбором пісень. Проект породив незначний хіт топ-40 із піснею «It’s Hard to Be Cool in a Mini-Van».

== Дискографія ==
* ''Див. статтю «[[:en:The Oak Ridge Boys discography|The Oak Ridge Boys discography]]» в англійському розділі.''

== Склад ==
'''Поточний'''
* {{нп|Вільям Лі Голден|Вільям Лі Голден|en|William Lee Golden}} — баритон (1965–87; 1995–)
* {{нп|Дуейн Аллен|Дуейн Аллен|en|Duane Allen}} — соло (1966–)
* {{нп|Річард Стербан|Річард Стербан|en|Richard Sterban}} — бас (1972–)
* {{нп|Джо Бонсолл|Джо Бонсолл|en|Joe Bonsall}} — тенор (1973–)

'''Колишній'''

=== Хронологія ===
<timeline>
ImageSize = width:1000 height:auto barincrement:20
PlotArea = left:90 bottom:80 top:0 right:20
Alignbars = justify
DateFormat = mm/dd/yyyy
Period = from:01/01/1943 till:12/31/2019
TimeAxis = orientation:horizontal format:yyyy
Legend = orientation:vertical position:bottom columns:4
ScaleMajor = increment:3 start:1945
ScaleMinor = increment:1 start:1945

Colors =
 id:Lead      value:red     legend:Lead
 id:Tenor     value:yellow    legend:Tenor
 id:Baritone    value:green     legend:Baritone
 id:Bass      value:blue    legend:Bass
 id:lines     value:black    legend:Studio_albums

BarData =
  bar:Fowler    text:"Wally Fowler"
  bar:Cook     text:"Carlos Cook"
  bar:Newton    text:"Calvin Newton"
  bar:Gatlin    text:"Smitty Gatlin"
  bar:Fairchild  text:"Tommy Fairchild"
  bar:Allen    text:"Duane Allen"
  bar:New     text:"Little Johnny New"
  bar:Allred    text:"Joe Allred"
  bar:CFreeman   text:"Cat Freeman"
  bar:Evans    text:"Hobert Evans"
  bar:Edwards   text:"Wallace Edwards"
  bar:Clark    text:"Bobby Clark"
  bar:Wynn     text:"Little Willie Wynn"
  bar:Bonsall   text:"Joe Bonsall"
  bar:LFreeman   text:"Lon Freeman"
  bar:Patterson  text:"Pat Patterson"
  bar:Prather   text:"Bob Prather"
  bar:Roberson   text:"Les Roberson"
  bar:Ronnie    text:"Ronnie Page"
  bar:McSpadden  text:"Gary McSpadden"
  bar:Hamill    text:"Big Jim Hamill"
  bar:Golden    text:"William Golden"
  bar:Sanders   text:"Steve Sanders"
  bar:Kinsey    text:"Curly Kinsey"
  bar:Blaylock   text:"Monroe Blaylock"
  bar:Weber    text:"Bob Weber"
  bar:Ron     text:"Ron Page"
  bar:Smith    text:"Bill Smith"
  bar:Harper    text:"Herman Harper"
  bar:Fox     text:"Noel Fox"
  bar:Sterban   text:"Richard Sterban"

PlotData=
 width:11 textcolor:black align:left anchor:from shift:(10,-4)
 bar:Kinsey   from:01/01/1943 till:06/01/1947 color:Bass
 bar:LFreeman  from:01/01/1943 till:06/01/1949 color:Baritone
 bar:Fowler   from:01/01/1943 till:06/01/1952 color:Lead
 bar:New     from:01/01/1943 till:06/01/1949 color:Tenor
 bar:New     from:01/01/1952 till:01/01/1953 color:Tenor
 bar:Blaylock  from:06/01/1947 till:06/01/1949 color:Bass
 bar:Weber    from:06/01/1949 till:06/01/1956 color:Bass
 bar:Patterson  from:06/01/1949 till:06/01/1952 color:Baritone
 bar:Patterson  from:06/01/1952 till:06/01/1953 color:Lead
 bar:Allred   from:06/01/1949 till:04/01/1952 color:Tenor
 bar:Allred   from:08/01/1952 till:06/01/1952 color:Tenor
 bar:Prather   from:06/01/1952 till:01/01/1953 color:Baritone
 bar:Cook    from:06/06/1952 till:06/01/1953 color:Lead
 bar:Cook    from:06/01/1953 till:06/01/1954 color:Baritone
 bar:Newton   from:06/01/1953 till:06/01/1956 color:Lead
 bar:CFreeman  from:06/01/1954 till:06/01/1956 color:Tenor
 bar:Roberson  from:06/01/1955 till:06/01/1956 color:Baritone
 bar:Ron     from:06/01/1956 till:01/01/1957 color:Bass
 bar:Smith    from:01/01/1957 till:12/31/1957 color:Bass
 bar:Ronnie   from:01/01/1957 till:12/31/1962 color:Baritone
 bar:Gatlin   from:06/01/1957 till:06/01/1958 color:Lead
 bar:Gatlin   from:06/02/1958 till:05/31/1959 color:Tenor
 bar:Gatlin   from:06/01/1959 till:06/01/1966 color:Lead
 bar:Evans    from:06/01/1957 till:03/01/1958 color:Tenor
 bar:Edwards   from:03/01/1958 till:06/01/1958 color:Tenor
 bar:Clark    from:06/01/1958 till:01/01/1959 color:Tenor
 bar:Harper   from:01/01/1957 till:01/01/1969 color:Bass
 bar:Fairchild  from:01/01/1958 till:01/01/1960 color:Lead
 bar:Wynn    from:01/01/1959 till:12/31/1973 color:Tenor
 bar:McSpadden  from:01/01/1962 till:12/31/1963 color:Baritone
 bar:Hamill   from:01/01/1963 till:12/31/1964 color:Baritone
 bar:Fox     from:01/01/1969 till:12/31/1972 color:Bass
 bar:Golden   from:01/01/1965 till:06/30/1987 color:Baritone
 bar:Sanders   from:07/01/1987 till:11/30/1995 color:Baritone
 bar:Golden   from:01/01/1996 till:end color:Baritone
 bar:Allen    from:01/01/1966 till:end color:Lead
 bar:Sterban   from:07/01/1972 till:end color:Bass
 bar:Bonsall   from:01/01/1973 till:end color:Tenor
LineData =
 width:1
 at:06/01/1958 color:black layer:back
 at:04/01/1959 color:black layer:back
 at:08/01/1959 color:black layer:back
 at:04/01/1960 color:black layer:back
 at:08/01/1960 color:black layer:back
 at:06/06/1961 color:black layer:back
 at:04/01/1962 color:black layer:back
 at:08/01/1962 color:black layer:back
 at:06/01/1963 color:black layer:back
 at:03/01/1964 color:black layer:back
 at:06/01/1964 color:black layer:back
 at:09/01/1964 color:black layer:back
 at:12/01/1964 color:black layer:back
 at:03/01/1965 color:black layer:back
 at:08/01/1965 color:black layer:back
 at:04/01/1966 color:black layer:back
 at:08/01/1966 color:black layer:back
 at:12/01/1966 color:black layer:back
 at:04/01/1967 color:black layer:back
 at:08/01/1967 color:black layer:back
 at:12/01/1967 color:black layer:back
 at:06/01/1968 color:black layer:back
 at:06/01/1969 color:black layer:back
 at:06/01/1970 color:black layer:back
 at:03/01/1971 color:black layer:back
 at:08/01/1971 color:black layer:back
 at:04/01/1972 color:black layer:back
 at:08/01/1972 color:black layer:back
 at:12/01/1972 color:black layer:back
 at:04/01/1973 color:black layer:back
 at:08/01/1973 color:black layer:back
 at:12/01/1973 color:black layer:back
 at:06/01/1974 color:black layer:back
 at:06/01/1975 color:black layer:back
 at:06/01/1976 color:black layer:back
 at:04/01/1977 color:black layer:back
 at:09/02/1977 color:black layer:back
 at:05/25/1978 color:black layer:back
 at:03/30/1979 color:black layer:back
 at:03/30/1980 color:black layer:back
 at:03/26/1981 color:black layer:back
 at:02/10/1982 color:black layer:back
 at:01/20/1983 color:black layer:back
 at:10/20/1983 color:black layer:back
 at:03/06/1985 color:black layer:back
 at:03/25/1986 color:black layer:back
 at:02/10/1987 color:black layer:back
 at:09/30/1987 color:black layer:back
 at:08/10/1988 color:black layer:back
 at:08/30/1989 color:black layer:back
 at:04/09/1991 color:black layer:back
 at:06/23/1992 color:black layer:back
 at:06/01/1997 color:black layer:back
 at:07/27/1999 color:black layer:back
 at:05/22/2001 color:black layer:back
 at:05/20/2003 color:black layer:back
 at:07/27/2004 color:black layer:back
 at:05/24/2005 color:black layer:back
 at:09/26/2006 color:black layer:back
 at:04/21/2009 color:black layer:back
 at:05/19/2009 color:black layer:back
 at:09/19/2011 color:black layer:back
 at:05/22/2012 color:black layer:back
 at:05/26/2015 color:black layer:back
</timeline>

== Нагороди та відзнаки ==
'''[[Нагороди академії кантрі музики|Нагороди Академії кантрі-музики]]'''

* 1978: Верхня вокальна група
* 1981: Сингл року – «Ельвіра»

'''Нагороди Асоціації кантрі-музики'''

* 1978: Інструментальна група року
* 1978: Вокальна група року
* 1981: Сингл року – "Elvira"
* 1986: інструментальна група року

'''GMA Dove Awards'''

* 1969: Альбом року – ''It's Happening''
* 1970: Чоловіча група року
* 1972: Чоловіча група року
* 1972: Альбом року – ''Light''
* 1973: Альбом року – ''Street Gospel''
* 2002: Кантрі-альбом року – ''From The Heart''
* 2007: Кантрі-пісня року – "Jonah, Job and Moses"
* 2010: Довге музичне відео року – ''A Gospel Journey''

'''[[Греммі|Нагороди Греммі]]'''

* 1971: Найкраще виконання госпелу (крім соулу) – «Talk About the Good Times»
* 1974: Найкраще виконання госпелу (крім соулу) – «Хрещення Джессі Тейлора»
* 1977: Найкраще виконання госпелу (крім соулу) – «Where the Soul Never Dies»
* 1978: Найкраще виконання традиційного євангелія – ''Просто маленька розмова з Ісусом''
* 1982: Кращий кантрі-виконання дуету або групи з вокалом – ''Ельвіра''

=== Інші відзнаки ===

* 2000: введено до Зали слави госпел-музики <ref>{{Cite web|title=CMR Nashville Radio - Oak Ridge Boys Album 'Rock of Ages' Breaks into Billboard Top 10|url=http://www.cmrnashville.com/news-details.php?id=21721|website=Cmrnashville.com|accessdate=2022-10-27|archive-date=2019-04-28|archive-url=https://web.archive.org/web/20190428165936/http://www.cmrnashville.com/news-details.php?id=21721}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190428165936/http://www.cmrnashville.com/news-details.php?id=21721 |date=2019-04-28 }}</ref>
* 2001: отримав нагороду «Срібний буйвол» від бойскаутів Америки<ref>{{Cite web|url=https://www.scouting.org/awards/awards-central/silver-buffalo/silver-buffalo-recipients/|title=Silver Buffalo Award Recipients|website=Boy Scouts of America|language=en-US|accessdate=13 лютого 2019}}</ref>
* 2015: введено до Зали слави кантрі-музики<ref>{{Cite web|title=Inductees List|url=http://countrymusichalloffame.org/Inductees|website=Country Music Hall of Fame|accessdate=2022-10-27|archive-date=2014-04-15|archive-url=https://web.archive.org/web/20140415174529/http://countrymusichalloffame.org/Inductees}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140415174529/http://countrymusichalloffame.org/Inductees |date=2014-04-15 }}</ref>

== Примітки ==
{{Reflist}}
[[Категорія:Музичні колективи, що з'явились 1947]]
[[Категорія:Лауреати премії «Греммі»]]
[[Категорія:Кантрі-гурти]]
[[Категорія:Кантрі]]

title: Основна інформація

Жанр: Кантрі, Госпел, Ду-воп, Попмузика

Роки: 1947–дотепер

Місто: Оук-Ридж, Теннесі

Інші назви: The Oak Ridge Quartet (раніше)

Мова: англійська

Склад: Вільям Лі Голден — баритон (1965–87; 1995–) · Дуейн Аллен — соло (1966–) · Річард Стербан — бас (1972–) · Джо Бонсолл — тенор (1973–)


text:
# RERGL
RERGL (англ. RERG like) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 12-й хромосомі. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 205 амінокислот, а молекулярна маса — 23 855.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MSNFLHLKYN |  | EKSVSVTKAL |  | TVRFLTKRFI |  | GEYASNFESI |  | YKKHLCLERK |
| QLNLEIYDPC |  | SQTQKAKFSL |  | TSELHWADGF |  | VIVYDISDRS |  | SFAFAKALIY |
| RIREPQTSHC |  | KRAVESAVFL |  | VGNKRDLCHV |  | REVGWEEGQK |  | LALENRCQFC |
| ELSAAEQSLE |  | VEMMFIRIIK |  | DILINFKLKE |  | KRRPSGSKSM |  | AKLINNVFGK |
| RRKSV      |  |            |  |            |  |            |  |            |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

Білок має сайт для зв'язування з нуклеотидами, ГТФ.

wikiname: ukwiki

title: RERGL

in_language: uk

wikitext:
{{Картка гена}}
'''RERGL''' ({{lang-en|RERG like}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 12-й хромосомі.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:26213 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:26213 |language=англ. |accessdate=19 вересня 2017 |url-status=dead }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 205 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 23 855<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/Q9H628#sequences |title=UniProt, Q9H628 |language=англ. |accessdate=19 вересня 2017 |archive-date=8 серпня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170808013834/http://www.uniprot.org/uniprot/Q9H628#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MSNFLHLKYN		EKSVSVTKAL		TVRFLTKRFI		GEYASNFESI		YKKHLCLERK

QLNLEIYDPC		SQTQKAKFSL		TSELHWADGF		VIVYDISDRS		SFAFAKALIY

RIREPQTSHC		KRAVESAVFL		VGNKRDLCHV		REVGWEEGQK		LALENRCQFC

ELSAAEQSLE		VEMMFIRIIK		DILINFKLKE		KRRPSGSKSM		AKLINNVFGK

RRKSV

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Білок має сайт для зв'язування з [[Нуклеотиди|нуклеотидами]], [[Гуанозинтрифосфат|ГТФ]].

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Хромосома 12 (людина)|Хромосома 12]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Некатегоризовані білки]]

title: Ідентифікатори

Символи: RERGL, RERG like

Зовнішні ІД: MGI: 3642998 HomoloGene: 41583 GeneCards: RERGL

Молекулярна функція: • nucleotide binding · • GTP binding · • GO:0006184 GTPase activity

Клітинна компонента: • мембрана

Біологічний процес: • GO:0072468 сигнальна трансдукція

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

Ортологи: Вікідані

Див./Ред. для людей: Див./Ред. для мишей


text:
# Гетероатом
Ге́тероа́том (від дав.-гр. heteros — інший) — це будь-який атом в органічній сполуці, що не є вуглецем чи воднем.
Вживання терміна ґрунтується на тому, що органічна сполука за визначенням має містити хоча б один зв'язок C—H, а атоми інших елементів, відповідно, можна вважати «іншими», «додатковими». Термін зазвичай застосовується у більш вузькому значенні, коли гетероатом заміщає вуглець в основному ланцюзі. Типовими гетероатомами є кисень, азот, сірка та фосфор.
Сполуки з гетероатомами (за винятком сполук сольової природи з лужними та лужноземельними металами) часто об'єднують загальним терміном елементоорганічних сполук. Крім того, поширеним є поняття про хімію гетероциклічних сполук.
У біохімії (зокрема в банку даних білків) також зустрічається інше використання цього терміна, а саме для позначення атома, який належить до молекули-кофактора, а не до основного полімерного ланцюга.

title: Гетероатом

wikitext:
[[File:Pyridine.svg|thumb|right|upright=0.5|[[Піридин]] — гетероциклічна сполука, а гетероатом — [[азот]].]]

'''Ге́тероа́том''' (від {{lang-grc|heteros}} — інший) — це будь-який [[атом]] в [[органічна сполука|органічній сполуці]], що не є [[Вуглець|вуглецем]] чи [[Водень|воднем]].

Вживання терміна ґрунтується на тому, що органічна сполука за визначенням має містити хоча б один [[Хімічний зв'язок|зв'язок]] C—H, а атоми інших елементів, відповідно, можна вважати «іншими», «додатковими». Термін зазвичай застосовується у більш вузькому значенні, коли гетероатом заміщає вуглець в [[Структурні ізомери|основному ланцюзі]]. Типовими гетероатомами є [[кисень]], [[азот]], [[сірка]] та [[фосфор]].

Сполуки з гетероатомами (за винятком сполук сольової природи з лужними та лужноземельними металами) часто об'єднують загальним терміном [[елементоорганічні сполуки|елементоорганічних сполук]]. Крім того, поширеним є поняття про хімію [[гетероциклічні сполуки|гетероциклічних сполук]].

У [[біохімія|біохімії]] (зокрема в [[банк даних білків|банку даних білків]]) також зустрічається інше використання цього терміна, а саме для позначення атома, який належить до [[кофактор|молекули-кофактора]], а не до основного [[полімер|полімерного ланцюга]].

== Див. також ==
* [[Умполюнґ]]

== Джерела ==
* {{Глосарій термінів з хімії}}

[[Категорія:Органічна хімія]]


text:
# Плоть і диявол (фільм)
«Плоть і диявол» (англ. Flesh and the Devil) — німа романтична драма режисера Кларенса Брауна, студії MGM. У головних ролях Грета Гарбо, Джон Гілберт, Ларс Гансон, Барбара Кент. Фільм створено на основі п'єси «Безсмертне минуле» Германа Зудермана.
У 2006 році у США фільм «Плоть і диявол» обрано Бібліотекою Конгресу для збереження у Національному реєстрі фільмів як «культурно, історично або естетично значущий».

## Сюжет
Фільм являє собою романтичну мелодраму про двох друзів дитинства, які вже виросли й стали австрійськими солдатами. Один з друзів, Лео (Ґілберт), закохується в Фелісітас (Гарбо), дружину могутнього графа (про шлюб з яким Фелісітас не розповідає Лео). Граф викликає Лео на дуель честі, але наполягає на тому, щоб вона відбулась під фальшивим приводом — сваркою через гру в карти для того, щоб захистити репутацію графа. Лео вбиває графа на дуелі, за це військовий суд відсилає його відбувати службу далеко в Африці протягом п'яти років.
Завдяки втручанню Ульріха, Лео служить лише три роки й повертається додому. Шляхом додому він зосереджується на своїй мрії про возз'єднання з Фелісітас. Перш ніж виїхати до Африки, Лео попросив Ульріха (Ларс Генсон), щоб подбав про потреби Фелісітас, поки він буде у від'їзді. Ульріх не підозрюючи, що його друг закоханий у Фелісітас — сам закохується в жінку й одружується з нею. Після повернення Лео розривається між Фелісітас, яка заохочує його, і дружбою з Ульріхом. Його засуджує місцевий пастор за продовження стосунків з Фелісітас, Лео зрештою втрачає контроль над своїми емоціями, що призводить до дуелі між двома друзями дитинства. Щоб зупинити дуель Фелісітас біжить замерзлою річкою, провалюється через тонкий шар льоду і тоне. Тим часом друзі миряться, розуміючи, що їх дружба важливіша за Фелісітас.

## Ролі виконують
- Джон Гілберт — Лео фон Гарден
- Грета Гарбо — Фелісітас фон Раден
- Ларс Гансон — Ульріх фон Ельтц
- Барбара Кент — Герта
- Вільям Орламонд — дядько Катовскі
- Джордж Фосетт — пастор Босс
- Юджині Бессерер — мати Лео
- Марк МакДермотт — граф фон Раден
- Марселл Кордей — Мінна

## Виробництво
Плоть і диявол знімався в 1926 році (прем'єра відбулась 9 січня 1927 року), фільм став поворотним пунктом для особистого і професійного життя Гарбо. Спочатку акторка відмовилася від участі у фільмі. Вона тільки закінчила зйомки у Спокусниці і була втомлена, також її сестра тільки недавно померла від раку, а контракт з Metro-Goldwyn-Mayer (відповідно до голосових коментарів біографа Гарбо Баррі Паріса для релізу фільму 2005 року на DVD) не дозволяв їй взяти довшу поїздку до Швеції, що дуже засмутило актрису. Строго сформульований лист від MGM попереджав її від жахливих наслідків, якщо вона не з'явиться на роботу. Ця свого роду боротьба Гарбо проти керівників студії після успіху фільму "Плоть і диявол" завершилась, і Гарбо стала однією з найбільш високооплачуваних актрис у Голлівуді того часу.
Романтична хімія між Гарбо і Ґілбертом — не лише задум режисера. Двох акторів швидко поглинуло романтичне захоплення і, ще до завершення зйомок вони вже стали жити разом (за коментарем Паріса). Голлівудська легенда свідчить також, що ще під час зйомок Ґілберт освідчився Гарбо; вона погодилася, було організоване гучне весілля, але Гарбо відмовилася. Паріс сумнівається, що це могло статися в розпал виробництва фільму. Незалежно від хронології, Плоть і диявол поклав початок одному з найвідоміших романів золотого віку Голлівуду. Вони також продовжували зніматися разом в еру звукового кіно, але, в той час, як кар'єра Ґілберта занепала на початку 1930-х років, Гарбо знаходилась на вершині.
Гарбо була настільки вражена режисурою Кларенса Брауна і кінематографією Вільяма Деніелса, що продовжувала працювати з кожним з них у її наступних фільмах на MGM.

title: Плоть і диявол (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Плоть і диявол
| оригінальна назва = Flesh and the Devil
| жанр              = романтична драма
| зображення        =
| зображення розмір = 260пкс
| режисер           = [[Кларенс Браун]]
| продюсер          = [[Ірвінг Грант Тальберг|Ірвінг Тальберг]]
| сценарист         = [[Бенджамін Ґлейзер]]
Меріен Ейнслі (назва)
[[Герман Зудерманн]] (п'єса ''Безсмертне минуле'')
| актори            = [[Ґрета Ґарбо]]
[[Джон Гілберт]]
[[Ларс Гансон]]
[[Барбара Кент]]
| композитор        = Девід Брокмен
| оператор          =
| кінокомпанія      =
| дистриб’ютор      = [[Metro-Goldwyn-Mayer]]
| тривалість        = 109 хв.
| бюджет            = $372,618.21
| країна            = {{USA}}
| дата виходу       = 25 грудня, 1926 року<ref name="Institute1971">{{cite book|author=American Film Institute|title=The American Film Institute catalog of motion pictures produced in the United States|url=http://books.google.com/books?id=rlLbRAPOgP0C&pg=PA253|accessdate=19 липня 2010|year=1971|publisher=University of California Press|isbn=978-0-520-20969-5|page=253|archive-date=16 квітня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170416062217/https://books.google.com/books?id=rlLbRAPOgP0C&pg=PA253}}</ref>
| рейтинг           =
| ідентифікатор     = 0016884
| мова              = [[німе кіно]]
[[Англійська мова|англійські]] інтертитри
| рік               = 1926
| сайт              =
|зображення=Flesh and the Devil with John Gilbert.jpg
}}
«'''Плоть і диявол'''» ({{lang-en|Flesh and the Devil}}) — [[німе кіно|німа]] романтична драма режисера [[Кларенс Браун|Кларенса Брауна]], студії ''[[Metro-Goldwyn-Mayer|MGM]]''.<ref>''[[Variety Film Reviews|Variety]]'' film review; January 12, 1927, page 14.</ref><ref>''[[Harrison's Reports and Film Reviews|Harrison's Reports]]'' film review; January 15, 1927, page 10.</ref> У головних ролях [[Грета Гарбо]], [[Джон Гілберт]], [[Ларс Гансон]], [[Барбара Кент]]. Фільм створено на основі п'єси «Безсмертне минуле» [[Герман Зудерман|Германа Зудермана]].

У 2006 році у США фільм «Плоть і диявол» обрано [[Бібліотека Конгресу|Бібліотекою Конгресу]] для збереження у [[Національний реєстр фільмів|Національному реєстрі фільмів]] як «культурно, історично або естетично значущий».

== Сюжет ==
Фільм являє собою романтичну мелодраму<ref name="Institute1971"/> про двох друзів дитинства, які вже виросли й стали австрійськими солдатами. Один з друзів, Лео (Ґілберт), закохується в Фелісітас (Гарбо), дружину могутнього графа (про шлюб з яким Фелісітас не розповідає Лео). Граф викликає Лео на дуель честі, але наполягає на тому, щоб вона відбулась під фальшивим приводом — сваркою через гру в карти для того, щоб захистити репутацію графа. Лео вбиває графа на дуелі, за це військовий суд відсилає його відбувати службу далеко в Африці протягом п'яти років.

Завдяки втручанню Ульріха, Лео служить лише три роки й повертається додому. Шляхом додому він зосереджується на своїй мрії про возз'єднання з Фелісітас. Перш ніж виїхати до Африки, Лео попросив Ульріха (Ларс Генсон), щоб подбав про потреби Фелісітас, поки він буде у від'їзді. Ульріх не підозрюючи, що його друг закоханий у Фелісітас — сам закохується в жінку й одружується з нею. Після повернення Лео розривається між Фелісітас, яка заохочує його, і дружбою з Ульріхом. Його засуджує місцевий пастор за продовження стосунків з Фелісітас, Лео зрештою втрачає контроль над своїми емоціями, що призводить до дуелі між двома друзями дитинства. Щоб зупинити дуель Фелісітас біжить замерзлою річкою, провалюється через тонкий шар льоду і тоне. Тим часом друзі миряться, розуміючи, що їх дружба важливіша за Фелісітас.

== Ролі виконують ==
* [[Джон Гілберт]] — Лео фон Гарден
* [[Грета Гарбо]] — Фелісітас фон Раден
* [[Ларс Гансон]] — Ульріх фон Ельтц
* [[Барбара Кент]] — Герта
* [[Вільям Орламонд]] — дядько Катовскі
* [[Джордж Фосетт]] — пастор Босс
* [[Юджині Бессерер]] — мати Лео
* [[Марк МакДермотт]] — граф фон Раден
* [[Марселл Кордей]] — Мінна

== Виробництво ==
''Плоть і диявол'' знімався в 1926 році (прем'єра відбулась 9 січня 1927 року<ref name="RobinsonDuncan2007">{{cite book|author1=David Robinson|author2=Paul Duncan|title=Greta Garbo|url=http://books.google.com/books?id=A3daNQAACAAJ|accessdate=18 липня 2010|year=2007|publisher=Taschen|isbn=978-3-8228-2209-8|page=180|archive-date=16 квітня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170416230854/https://books.google.com/books?id=A3daNQAACAAJ}}</ref>), фільм став поворотним пунктом для особистого і професійного життя Гарбо. Спочатку акторка відмовилася від участі у фільмі. Вона тільки закінчила зйомки у [[Спокусниця (фільм)|Спокусниці]] і була втомлена, також її сестра тільки недавно померла від раку, а контракт з [[Metro-Goldwyn-Mayer]] (відповідно до голосових коментарів біографа Гарбо [[Баррі Паріса]] для релізу фільму 2005 року на DVD) не дозволяв їй взяти довшу поїздку до [[Швеція|Швеції]], що дуже засмутило актрису.<ref>Paris, Barry. Commentary track on Flesh and the Devil. DVD. Warner Brothers/Turner Entertainment, 2005.</ref> Строго сформульований лист від MGM попереджав її від жахливих наслідків, якщо вона не з'явиться на роботу. Ця свого роду боротьба Гарбо проти керівників студії після успіху фільму "''Плоть і диявол"'' завершилась, і Гарбо стала однією з найбільш високооплачуваних актрис у Голлівуді того часу.

Романтична хімія між Гарбо і Ґілбертом — не лише задум режисера. Двох акторів швидко поглинуло романтичне захоплення і, ще до завершення зйомок вони вже стали жити разом (за коментарем Паріса). Голлівудська легенда свідчить також, що ще під час зйомок Ґілберт освідчився Гарбо; вона погодилася, було організоване гучне весілля, але Гарбо відмовилася. Паріс сумнівається, що це могло статися в розпал виробництва фільму. Незалежно від хронології, ''Плоть і диявол'' поклав початок одному з найвідоміших романів золотого віку Голлівуду. Вони також продовжували зніматися разом в еру звукового кіно, але, в той час, як кар'єра Ґілберта занепала на початку 1930-х років, Гарбо знаходилась на вершині.

Гарбо була настільки вражена режисурою Кларенса Брауна і кінематографією Вільяма Деніелса, що продовжувала працювати з кожним з них у її наступних фільмах на MGM.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{IMDb title}}

{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми США 1926]]
[[Категорія:Фільми-драми США]]
[[Категорія:Фільми Metro-Goldwyn-Mayer]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми США]]
[[Категорія:Фільми Кларенса Брауна]]
[[Категорія:Екранізації творів Германа Зудермана]]
[[Категорія:Екранізації п'єс]]
[[Категорія:Національний реєстр фільмів]]

title: Flesh and the Devil

Жанр: романтична драма

Режисер: Кларенс Браун

Продюсер: Ірвінг Тальберг

Сценарист: Бенджамін Ґлейзер · Меріен Ейнслі (назва) · Герман Зудерманн (п'єса Безсмертне минуле)

На основі: The Undying Pastd

У головних · ролях: Ґрета Ґарбо · Джон Гілберт · Ларс Гансон · Барбара Кент

Оператор: Вільям Г. Деніелс

Композитор: Девід Брокмен

Художник: Седрік Гіббонс

Кінокомпанія: Metro-Goldwyn-Mayer

Дистриб'ютор: Metro-Goldwyn-Mayer

Мова: німе кіно · англійські інтертитри

Країна: США

Дата виходу: 25 грудня, 1926 року


text:
# Автомагістраль D4 (Словаччина)
Автомагістраль D4 — автомагістраль у південно-західній Словаччині. Заплановану магістраль зазвичай називають Братиславською об’їзною дорогою. Протягом десятиліть існував лише короткий відрізок від австрійського кордону в Яровце до перехрестя з D2 (частина колишньої D61), будівництво якого почалося в 1996 році та було відкрито в 1998 році. Будівництво різних інших частин почалося наприкінці 2010-х років, кілька відкриттів протягом 2020 і 2021 років. Триває розширення до автостради D1 між Братиславою та Сенцем, щоб з’єднати південну об’їзну дорогу Братислави з головною транспортною артерією країни. Об’їзна дорога також перетинається зі швидкісною дорогою R7, частини якої також уже відкриті.

## Історія
Сполучна автомагістраль на австрійській стороні, Nordost Autobahn A6, була відкрита 19 листопада 2007 року. Шосе з'єднує кордон зі Словаччиною з автобаном Ost A4. Він забезпечував сполучення з 3-ю з 5-ти сусідніх країн, до 2007 року Словаччина була з'єднана автомагістраллю лише з Чехією та Угорщиною.
У 2016 році почалося будівництво 27-кілометрової ділянки автомагістралі від розв’язки D2x D4 поблизу Яровце до Братислави, Рача. Всю ділянку планували відкрити у 2020 році, але відклали через проблеми з будівництвом. Таким чином, у 2020 році були відкриті лише ділянки Bratislava, South - Bratislave, Podunajské Biskupice та Bratislava, Podunajské Biskupice - Bratislava, Vrakuňa. Решту секції відкрили для відвідування восени 2021 року. Однак перехрестя D1x D4 відкладається аж до 2026 року.

title: Автомагістраль D4 (Словаччина)

wikitext:
{{Автодорога
| країни = SVK
| довжина = 48 км
| регіон3 = [[Братиславський край]]
| міста = [[Братислава]]
| тип_регіону3 = Край
| логотип = D4-SVK-2020.svg
| логотип_розмір = 70пкс
| зображення = Diaľnica D4 - Ketelec 2.jpg
}}

'''Автомагістраль D4''' — [[автомагістраль]] у південно-західній [[Словаччина|Словаччині]]. Заплановану магістраль зазвичай називають Братиславською об’їзною дорогою. Протягом десятиліть існував лише короткий відрізок від [[Австрія|австрійського]] кордону в [[Яровце]] до перехрестя з [[Автомагістраль D2 (Словаччина)|D2]] (частина колишньої D61), будівництво якого почалося в 1996 році та було відкрито в 1998 році. Будівництво різних інших частин почалося наприкінці 2010-х років, кілька відкриттів протягом 2020 і 2021 років. Триває розширення до автостради [[Автомагістраль D1 (Словаччина)|D1]] між [[Братислава|Братиславою]] та [[Сенець|Сенцем]], щоб з’єднати південну об’їзну дорогу Братислави з головною транспортною артерією країни. Об’їзна дорога також перетинається зі швидкісною дорогою R7, частини якої також уже відкриті.

== Історія ==
Сполучна автомагістраль на австрійській стороні, Nordost Autobahn A6, була відкрита 19 листопада 2007 року. Шосе з'єднує кордон зі Словаччиною з автобаном Ost A4. Він забезпечував сполучення з 3-ю з 5-ти сусідніх країн, до 2007 року Словаччина була з'єднана автомагістраллю лише з [[Чехія|Чехією]] та [[Угорщина|Угорщиною]]<ref>http://www.bratislavskenoviny.sk/56332/doprava/o-mesiac-budu-bratislava-a-vieden-blizsie (Slovak)</ref>.

У 2016 році почалося будівництво 27-кілометрової ділянки автомагістралі від розв’язки [[Автомагістраль D2 (Словаччина)|D2x]] D4 поблизу Яровце до Братислави, Рача. Всю ділянку планували відкрити у 2020 році, але відклали через проблеми з будівництвом. Таким чином, у 2020 році були відкриті лише ділянки Bratislava, South - Bratislave, Podunajské Biskupice та Bratislava, Podunajské Biskupice - Bratislava, Vrakuňa. Решту секції відкрили для відвідування восени 2021 року. Однак перехрестя [[Автомагістраль D1 (Словаччина)|D1x]] D4 відкладається аж до 2026 року<ref>https://ekonomika.pravda.sk/krajina/clanok/607021-posledny-usek-na-dialnicnom-obchvate-bratislavy-na-d4-medzi-vajnormi-a-ivankou-pri-dunaji-je-uz-otvoreny/ (Slovak)</ref><ref>https://auto.pravda.sk/doprava/clanok/599992-konzorcium-d4r7-krizovatku-d1-d4-sme-chceli-postavit-aj-my-nikoho-to-nezaujimalo/ (Slovak)</ref>.

== Див. також ==

* [[Транспорт у Братиславі]]

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* [https://www.motorways-exits.com/europe/sk/d4.html Виїзди з автомагістралі D4]
* [http://www.d4r7.com/en/ Офіційний сайт проекту]
* https://ww-w.ndsas.sk/narodna-dialnicna-spolocnost

{{Автомобільні шляхи Словаччини}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Дороги Словаччини]]

title: Загальні дані

Країна: Словаччина

Мережа: motorway in Slovakiad

Край: Братиславський край

Довжина: 48 км

Міста: Братислава


text:
# Гонтар Олександр Васильович
Олександр Васильович Гонтар (1934 Одеса — 2012 Одеса) — український історик, наукові інтереси якого пов'зані з проблемами історії України ХХ ст. у період між двома світовими війнами.

## Життєпис
Народився 21.10.1934 в Одесі. 1958 закінчив історичний Факультет Одеського Державного Університету, 1967—1971 проходив заочну аспірантуру при кафедрі історії профспілок СРСР Московської Вищої школи профруху ВЦРПС під керівництвом проф. П. І. Кабанова. В 1974 захистив у спецраді ОДУ канд. дисертацію на тему: "Участь профспілок України в організації та управлінні соціалістичним виробництвом у відбудовчий період (1921—1925 рр.). Офіційні опоненти: к.і.н. Ф. К. Стоянов, к.і.н. А. П. Іванов. В 1991 р. в КДУ захистив доктор. дисертацію: «Міські ради України: історія становлення та розвитку (20-30-ті рр.)». Офіційні опоненти: проф. А. І. Разгон, проф. С. В. Кульчицький, проф. С. М. Сирцова. Науковий консультант д.і.н., проф., ст. науковий співробітник Інституту історії АН СРСР М. М. Алєщенко. Трудовий шлях розпочав у 1958 учителем історії та військової підготовки Ліснянської с. школи Бородинського рай. Одеської обл. Працював мол. співробітником — керівником музею Антарктичних китобійних флотилій «Слава» і «Радянська Україна» (м. Одеса), інструктором Одеської обл. ради профспілок, громадським кореспондентом журналу ВЦРПС «Советские профсоюзы» (Москва), викладачем кафедри історії КПРС та філософії ОІІМФ (Морський університет), ст. викладачем, доц., проф. кафедри історії СРСР ОДУ, зав. кафедри українознавства та культурології Одеського державного медичного університету, професором кафедри соціально-економічних дисциплін Одеського інституту внутрішніх справ МВС України, зав. кафедри історії державності України — кафедри українознавства Одеського державного університету внутрішніх справ. 1993—2000 член спец. ради по захисту дисертації зі спеціальності «Політичні науки» при Одеській нац. юридичній академії, з 2000 р. — член спеціалізованої ради по захисту дисертацій зі спеціальності 07.00.01 — Історія України при ОДУ. З 1991 р. член Одеської обл. редколегії Всеукраїнської серії книг ВУАН «Реабілітовані історією», з 1999 — член редколегії журналу «Вісник Одеського інституту внутрішніх справ», з 2005 — «Південноукраїнський правничий часопис», з 2006 — член редколегії історико-краєзнавчого альманаху «Юго-Запад Одессика».

## Науковий доробок
Наукові інтереси пов'зані з проблемами історії України ХХ ст. у період між двома світовими війнами (історія робітничого класу України, українських профспілок, міського самоврядування, народної освіти, між партійних відносин у 20-30 рр., сталінських репресій, діяльності місцевих органів Української Центральної Ради, історії української культури (національні традиції, культура періоду «розстріляного відродження»), історіографія та методика викладання історії й українознавства у вищій школі.
Організовував та проводив Всеукраїнські та міжнародні наукові конференції. В 1996 р. (13-16 травня) кафедра українознавства та культурології ОДМУ провела Міжнародну наукову конференцію «Відродження української державності: проблеми історії та культури» (ініціатор і член Оргкомітету). Конференція проходила як один з підготовчих заходів до УІ Конгресу Світової Федерації українських лікарських товариств (СФУЛТ), який відбувся в Одесі 9-12 вересня того ж року (член Оргкомітету). До програми було включено 224 доповіді і повідомлення, серед 304 учасників було 8 академіків, 53 доктора і 151 кандидат наук, 92 викладача вищих та середніх навчальних закладів. Вони репрезентували 25 міст України, десятки університетів, академій, навчальних та науково-дослідних інститутів, наукові та навчальні заклади Німеччини, Польщі, Словаччини. На конференції працювало 5 секцій: проблема державності України в історії української суспільної думки, історія української державності в ХХ ст., проблеми українознавства і соціокультурна реальність, історія медицини в Україні та соціальні проблеми охорони здоров'я в українській державі та проблеми виховання молоді. Професор В. Г. Сарбей, який зробив на конференції дві доповіді, згодом писав з Києва: «Ви самі не усвідомили ще, яку прекрасну конференцію ви зорганізували». І наполягав, щоб інформація про неї неодмінно потрапила до «УІЖу» (стр. 5 УІЖ, 1997, № 3, с. 142—144).
З 2005 р. кафедра українознавства ОДУВС щорічно проводить Міжнародні та Всеукраїнські конференції під загальною назвою «Революції ХХ-ХХІ ст. в Україні: співзвуччя епох», кожна присвячувалася окремій проблемі або ювілейній даті. Проведено 5 таких конференцій. В конференціях щорічно бере участь пересічно 40-50 науковців, склався постійний склад учасників що спеціалізуються на певній тематиці. Конференція отримала визнання наукової громадськості в Україні, ближньому та дальньому зарубіжжі. Окремі програми конференції увійшли до бібліографічних збірок, зокрема ІУ міжнародна конференція, присвячена ювілею академіка С. О. Єфремова (альманах «Молода нація» (Київ), 2007, № 2, с.211-256), деякі збірники тез замовлялися бібліотеками США та вузів України.
В 1974—1977 рр. був відповідальним редактором багатотиражної газети Одеського університету ім. І. І. Мечникова «За наукові кадри» (ЗНК). В 1992 р. — членом республіканської комісії МО України з підготовки нових програмних питань з історії України до вступних екзаменів у вищі навчальні заклади. Протягом багатьох років був головою предметної комісії з історії по вступу до ОДУ.
Нагороджений Почесною Грамотою МОЗ України (1995) та знаком «Відмінник освіти України» Міністерства освіти України (1997).
Має понад 350 публікацій.

## Основні наукові праці
- «Поступь Великого Октября. Из истории революционных и трудовых традиций советского рабочего класса юга Украины». Колективна монографія. К.-Одеса: Головне вид-че об'єднання «Вища школа», 1989, 208 с.;
- «Городские Советы Украины: история становления и развития (20-30-е годы)». — К.-Одеса: Вища школа, 1990, 204 с.;
- «Одесский университет. 1865—1990». Колективна монографія. К.: «Либідь», 1991, 160 с.;
- «Історія Одеського університету (1865—2000)». Колективна монографія. Одеса: «Астропринт», 2000, 226 с.;
- «Історія Одеси. Історико-краєзнавчі нариси». Колектив авторів. Одеса: «Друк», 2002, 560 с.
- «Між двома війнами (20-30-ті роки)», с.317-364;
- «Дорогой созидания». Социалистическое строительство на Одесщине. Документы и материалы (1921—1941). Одесса: Маяк, 1981, 320 с. Укладач.
- «Участие профсоюза водников в организации и управлении производством».// Сб. научн. Трудов ОИИМФ. Одесса, 1973, с. 167—171;
- «Економічні відділи профспілок України та їх участь в організації та управлінні виробництвом у 1920—1921 рр.»// «Питання історії СРСР». Респуб. міжвід. темат. наук. зб. Хрк., вип. 17.1974, с. 38-45;
- «Передумови створення виробничих нарад на соціалістичних підприємствах».// «Питання історії СРСР» (Хрк.), 1976, вип. 21, с. 91-99;
- «К истории создания Украинского республиканского совета профсоюзов».// «Вопросы истории СССР» (Хрк.), 1981, вип. 26, с. 28-35;
- «Материалы о работе В. П. Потемкина в Одессе».// «Советские архивы» (Россия, Москва), 1981, № 2, с. 56-57;
- «На кафедрах отечественной истории Одесского государственного университета им. И. И. Мечникова».// «История СССР» (Россия, Москва), 1982, № 3, с. 220—221; «В. П. Потемкин — заведующий губнаробразом».// «Советская педагогика» (Россия, Москва), 1983, № 4, с. 98-101;
- «Історичні дослідження: Вітчизняна історія. Міжреспубліканський міжвідомчий збірник (1975—1982 рр.). Науковий огляд». У співавт. (С.Боровий, З.Першина).// «УІЖ», 1983, № 10 (271), с. 38-46;
- «Проблемы экономической политики на Всеукраинских съездах Советов и сессиях ВУЦИК в середине 20-х годов».// «Региональные особенности экономической политики переходного периода в СССР». Сб. ст. М.: Изд. И-та истории СССР, 1983, с. 158—167;
- «К вопросу о количестве городов и городских Советов в Украине в 20-е годы».// «Вопросы истории СССР» (Хрк.), 1985, вып. 30, с. 85-93;
- «Некоторые вопросы межпартийных отношений в городских Советах Украины в 1920—1921 гг.»// «Советы Украины в период восстановления и реконструкции народного хозяйства (1921—1937) в послевоенной советской историографии».// «Вопросы истории СССР» (Хрк.), 1987, вып. 32, с. 77-83;
- «Чи опанують професори українську мову?»// «За наукові кадри» (Одеса), 1992, 10 вересня, № 12;
- «Борьба большевиков против социалистических партий в процессе выборов в городские советы Украины в начале 20-х годов».// «История общественных движений и политических партий России». Материалы респуб. научной конференции в г. Томске 20-21 ноября 1992 г. — Томск, 1993, с.125-126;
- «Городские Советы в 1920-30-е гг. (Историография проблемы)».// «Регионология». Научно-публицистический журнал (Россия, г. Саранск), 1995, № 2 (11), с. 180—192;
- «Педагогічна діяльність академіка М. Є. Слабченка».// «Академік Михайло Єлисейович Слабченко. Наукова спадщина і життєвий шлях». — Одеса, 1995, с.21-25;
- «Ради і здійснення національної політики в Україні в 20-ті роки».// «Вісник Одеського інституту внутрішніх справ», 1997, № 3, с.106-111.
- «Державницькі погляди Миколи Костомарова.// „Українська культура в іменах і дослідженнях“. Наук. зап. Рівненського державного ін-ту культури». Вип. 1. Волинське полісся в контексті слов'янської культури. — Рівне, 1997, с.47-49;
- «Реквієм закатованим».// «Рідна школа» (США, Нью-Йорк), 1998, лютий, ч.1 (119), с.17;
- «Чи потрібні катедри українознавства в українських вузах?»// «Рідна школа» (США, Нью-Йорк), 1998, листопад, ч.3 (121), с.13-14; Проявления тоталитарной системы (Из истории Одесского горсовета. 30-е годы ХХ в.).// «Историческая память». Историко-краеведческий ежегодник. Вып. 1 Одесса, 1999, с.57-66;
- «Лишенцы».// Одесский мартиролог. — Т.2. — Одесса: ОХФА, 1999, с.728-740;
- «Українська інтелегенція і націонал-комунізм».// «Інтелігенція і влада». Матеріали Всеукраїнської наукової конференції. 22-23 жовтня 1999 р., Одеса: «Астропринт» 1999, с. 18-20;
- «Позбавленці явні та приховані».// «Актуальні проблеми політики». Зб. наук. Праць Одеської юридичної академії. вип. 5. Одеса, 1999, с. 60-67;
- «Сталінські репресії проти одеської інтелігенції».// «Іньелігенція і влада». Зб. наук. праць. Вип. 1(2). Ч. 1. Одеса: Астропринт, 2002, с. 119—125;
- «Національно-культурні проблеми єврейського населення Півдня України в 20-х рр. ХХ ст.»// Седьмые Запорожские еврейские чтения. Запорожье, 2003, с. 139—142,
- «Політичні репресії проти єврейського населення Одещини у 20-ті роки ХХ ст.»// Восьмые Запорожские еврейские чтения. Запорожье: Диво, 2004, с. 196—202;
- «Дитяча безпритульність в Україні у світлі історичного досвіду».// Південноукраїнський правничий часопис, 2006, № 3, с. 175—178;
- «Історія євреїв в Україні на сторінках англомовної Енциклопедії „Україна“».// Одиннадцатые Запорожские еврейские чтения. 17-18 мая 2007 г. Запорожье, 2007, с. 9-15;
- «Дисциплінарно-товариські суди профспілок України у 20-х рр. ХХ ст.»// Південноукраїнський правничий часопис, 2007, № 1, с. 177—181;
- Інститут позбавленців в Україні. Південноукраїнський правничий часопис, 2008, № 4, с. 228—231;
- «Державність як запорука національного відродження України».
- Південноукраїнський часопис, 2009, № 3, с. 177—181;
- Українська та зарубіжна культура. Конспект лекцій. Одеса, ОДМУ, 2004 та ін. методичні матеріали з історії України, культурології та історії української культури.

## Посилення
- Гонтар, Олександр Васильович. Электронный каталог нового поколения [Архівовано 25 серпня 2017 у Wayback Machine.]
- Электронный каталог: Гонтар Олександр Васильович (1934—2012)Наукова бібліотека Одеського Національного університету імені І. І. Мечникова

title: Гонтар Олександр Васильович

wikitext:
{{Однофамільці|Гонтар (прізвище){{!}}Гонтар}}
{{Науковець}}

'''Олександр Васильович Гонтар''' (1934 [[Одеса]] — 2012 [[Одеса]]) — український історик, наукові інтереси якого пов'зані з проблемами історії України ХХ ст. у період між двома світовими війнами.

== Життєпис ==
Народився 21.10.1934 в Одесі. 1958 закінчив [[Одеський національний університет імені І. І. Мечникова|історичний Факультет Одеського Державного Університету]], 1967—1971 проходив заочну аспірантуру при кафедрі історії профспілок СРСР Московської Вищої школи профруху ВЦРПС під керівництвом проф. П. І. Кабанова. В 1974 захистив у спецраді ОДУ канд. дисертацію на тему: "Участь профспілок України в організації та управлінні соціалістичним виробництвом у відбудовчий період (1921—1925 рр.). Офіційні опоненти: к.і.н. Ф. К. Стоянов, к.і.н. А. П. Іванов. В 1991 р. в КДУ захистив доктор. дисертацію: «Міські ради України: історія становлення та розвитку (20-30-ті рр.)». Офіційні опоненти: проф. А. І. Разгон, проф. С. В. Кульчицький, проф. С. М. Сирцова. Науковий консультант д.і.н., проф., ст. науковий співробітник Інституту історії АН СРСР М. М. Алєщенко. Трудовий шлях розпочав у 1958 учителем історії та військової підготовки Ліснянської с. школи Бородинського рай. Одеської обл. Працював мол. співробітником — керівником музею Антарктичних китобійних флотилій «Слава» і «Радянська Україна» (м. Одеса), інструктором Одеської обл. ради профспілок, громадським кореспондентом журналу ВЦРПС «Советские профсоюзы» (Москва), викладачем кафедри історії КПРС та філософії ОІІМФ (Морський університет), ст. викладачем, доц., проф. кафедри історії СРСР ОДУ, зав. кафедри українознавства та культурології Одеського державного медичного університету, професором кафедри соціально-економічних дисциплін Одеського інституту внутрішніх справ МВС України, зав. кафедри історії державності України — кафедри українознавства Одеського державного університету внутрішніх справ. 1993—2000 член спец. ради по захисту дисертації зі спеціальності «Політичні науки» при Одеській нац. юридичній академії, з 2000 р. — член спеціалізованої ради по захисту дисертацій зі спеціальності 07.00.01 — Історія України при ОДУ. З 1991 р. член Одеської обл. редколегії Всеукраїнської серії книг ВУАН «Реабілітовані історією», з 1999 — член редколегії журналу «Вісник Одеського інституту внутрішніх справ», з 2005 — «Південноукраїнський правничий часопис», з 2006 — член редколегії історико-краєзнавчого альманаху «Юго-Запад Одессика».

== Науковий доробок ==
Наукові інтереси пов'зані з проблемами історії України ХХ ст. у період між двома світовими війнами (історія робітничого класу України, українських профспілок, міського самоврядування, народної освіти, між партійних відносин у 20-30 рр., сталінських репресій, діяльності місцевих органів Української Центральної Ради, історії української культури (національні традиції, культура періоду «розстріляного відродження»), історіографія та методика викладання історії й українознавства у вищій школі.

Організовував та проводив Всеукраїнські та міжнародні наукові конференції. В 1996 р. (13-16 травня) кафедра українознавства та культурології ОДМУ провела Міжнародну наукову конференцію «Відродження української державності: проблеми історії та культури» (ініціатор і член Оргкомітету). Конференція проходила як один з підготовчих заходів до УІ Конгресу Світової Федерації українських лікарських товариств (СФУЛТ), який відбувся в Одесі 9-12 вересня того ж року (член Оргкомітету). До програми було включено 224 доповіді і повідомлення, серед 304 учасників було 8 академіків, 53 доктора і 151 кандидат наук, 92 викладача вищих та середніх навчальних закладів. Вони репрезентували 25 міст України, десятки університетів, академій, навчальних та науково-дослідних інститутів, наукові та навчальні заклади Німеччини, Польщі, Словаччини. На конференції працювало 5 секцій: проблема державності України в історії української суспільної думки, історія української державності в ХХ ст., проблеми українознавства і соціокультурна реальність, історія медицини в Україні та соціальні проблеми охорони здоров'я в українській державі та проблеми виховання молоді. Професор В. Г. Сарбей, який зробив на конференції дві доповіді, згодом писав з Києва: «Ви самі не усвідомили ще, яку прекрасну конференцію ви зорганізували». І наполягав, щоб інформація про неї неодмінно потрапила до «УІЖу» (стр. 5 УІЖ, 1997, № 3, с. 142—144).
З 2005 р. кафедра українознавства ОДУВС щорічно проводить Міжнародні та Всеукраїнські конференції під загальною назвою «Революції ХХ-ХХІ ст. в Україні: співзвуччя епох», кожна присвячувалася окремій проблемі або ювілейній даті. Проведено 5 таких конференцій. В конференціях щорічно бере участь пересічно 40-50 науковців, склався постійний склад учасників що спеціалізуються на певній тематиці. Конференція отримала визнання наукової громадськості в Україні, ближньому та дальньому зарубіжжі. Окремі програми конференції увійшли до бібліографічних збірок, зокрема ІУ міжнародна конференція, присвячена ювілею академіка С. О. Єфремова (альманах «Молода нація» (Київ), 2007, № 2, с.211-256), деякі збірники тез замовлялися бібліотеками США та вузів України.

В 1974—1977 рр. був відповідальним редактором багатотиражної газети Одеського університету ім. І. І. Мечникова «За наукові кадри» (ЗНК). В 1992 р. — членом республіканської комісії МО України з підготовки нових програмних питань з історії України до вступних екзаменів у вищі навчальні заклади. Протягом багатьох років був головою предметної комісії з історії по вступу до ОДУ.

Нагороджений Почесною Грамотою МОЗ України (1995) та знаком «Відмінник освіти України» Міністерства освіти України (1997).

Має понад 350 публікацій.

== Основні наукові праці ==
{{стовпці}}
* «Поступь Великого Октября. Из истории революционных и трудовых традиций советского рабочего класса юга Украины». Колективна монографія. К.-Одеса: Головне вид-че об'єднання «Вища школа», 1989, 208 с.;
* «Городские Советы Украины: история становления и развития (20-30-е годы)». — К.-Одеса: Вища школа, 1990, 204 с.;
* «Одесский университет. 1865—1990». Колективна монографія. К.: «Либідь», 1991, 160 с.;
* «Історія Одеського університету (1865—2000)». Колективна монографія. Одеса: «Астропринт», 2000, 226 с.;
* «Історія Одеси. Історико-краєзнавчі нариси». Колектив авторів. Одеса: «Друк», 2002, 560 с.
* «Між двома війнами (20-30-ті роки)», с.317-364;
* «Дорогой созидания». Социалистическое строительство на Одесщине. Документы и материалы (1921—1941). Одесса: Маяк, 1981, 320 с. Укладач.
* «Участие профсоюза водников в организации и управлении производством».// Сб. научн. Трудов ОИИМФ. Одесса, 1973, с. 167—171;
* «Економічні відділи профспілок України та їх участь в організації та управлінні виробництвом у 1920—1921 рр.»// «Питання історії СРСР». Респуб. міжвід. темат. наук. зб. Хрк., вип. 17.1974, с. 38-45;
* «Передумови створення виробничих нарад на соціалістичних підприємствах».// «Питання історії СРСР» (Хрк.), 1976, вип. 21, с. 91-99;
* «К истории создания Украинского республиканского совета профсоюзов».// «Вопросы истории СССР» (Хрк.), 1981, вип. 26, с. 28-35;
* «Материалы о работе В. П. Потемкина в Одессе».// «Советские архивы» (Россия, Москва), 1981, № 2, с. 56-57;
* «На кафедрах отечественной истории Одесского государственного университета им. И. И. Мечникова».// «История СССР» (Россия, Москва), 1982, № 3, с. 220—221; «В. П. Потемкин — заведующий губнаробразом».// «Советская педагогика» (Россия, Москва), 1983, № 4, с. 98-101;
* «Історичні дослідження: Вітчизняна історія. Міжреспубліканський міжвідомчий збірник (1975—1982 рр.). Науковий огляд». У співавт. (С.Боровий, З.Першина).// «УІЖ», 1983, № 10 (271), с. 38-46;
* «Проблемы экономической политики на Всеукраинских съездах Советов и сессиях ВУЦИК в середине 20-х годов».// «Региональные особенности экономической политики переходного периода в СССР». Сб. ст. М.: Изд. И-та истории СССР, 1983, с. 158—167;
* «К вопросу о количестве городов и городских Советов в Украине в 20-е годы».// «Вопросы истории СССР» (Хрк.), 1985, вып. 30, с. 85-93;
* «Некоторые вопросы межпартийных отношений в городских Советах Украины в 1920—1921 гг.»// «Советы Украины в период восстановления и реконструкции народного хозяйства (1921—1937) в послевоенной советской историографии».// «Вопросы истории СССР» (Хрк.), 1987, вып. 32, с. 77-83;
* «Чи опанують професори українську мову?»// «За наукові кадри» (Одеса), 1992, 10 вересня, № 12;
* «Борьба большевиков против социалистических партий в процессе выборов в городские советы Украины в начале 20-х годов».// «История общественных движений и политических партий России». Материалы респуб. научной конференции в г. Томске 20-21 ноября 1992 г. — Томск, 1993, с.125-126;
* «Городские Советы в 1920-30-е гг. (Историография проблемы)».// «Регионология». Научно-публицистический журнал (Россия, г. Саранск), 1995, № 2 (11), с. 180—192;
* «Педагогічна діяльність академіка М. Є. Слабченка».// «Академік Михайло Єлисейович Слабченко. Наукова спадщина і життєвий шлях». — Одеса, 1995, с.21-25;
* «Ради і здійснення національної політики в Україні в 20-ті роки».// «Вісник Одеського інституту внутрішніх справ», 1997, № 3, с.106-111.
* «Державницькі погляди Миколи Костомарова.// „Українська культура в іменах і дослідженнях“. Наук. зап. Рівненського державного ін-ту культури». Вип. 1. Волинське полісся в контексті слов'янської культури. — Рівне, 1997, с.47-49;
* «Реквієм закатованим».// «Рідна школа» (США, Нью-Йорк), 1998, лютий, ч.1 (119), с.17;
* «Чи потрібні катедри українознавства в українських вузах?»// «Рідна школа» (США, Нью-Йорк), 1998, листопад, ч.3 (121), с.13-14; Проявления тоталитарной системы (Из истории Одесского горсовета. 30-е годы ХХ в.).// «Историческая память». Историко-краеведческий ежегодник. Вып. 1 Одесса, 1999, с.57-66;
* «Лишенцы».// Одесский мартиролог. — Т.2. — Одесса: ОХФА, 1999, с.728-740;
* «Українська інтелегенція і націонал-комунізм».// «Інтелігенція і влада». Матеріали Всеукраїнської наукової конференції. 22-23 жовтня 1999 р., Одеса: «Астропринт» 1999, с. 18-20;
* «Позбавленці явні та приховані».// «Актуальні проблеми політики». Зб. наук. Праць Одеської юридичної академії. вип. 5. Одеса, 1999, с. 60-67;
* «Сталінські репресії проти одеської інтелігенції».// «Іньелігенція і влада». Зб. наук. праць. Вип. 1(2). Ч. 1. Одеса: Астропринт, 2002, с. 119—125;
* «Національно-культурні проблеми єврейського населення Півдня України в 20-х рр. ХХ ст.»// Седьмые Запорожские еврейские чтения. Запорожье, 2003, с. 139—142,
* «Політичні репресії проти єврейського населення Одещини у 20-ті роки ХХ ст.»// Восьмые Запорожские еврейские чтения. Запорожье: Диво, 2004, с. 196—202;
* «Дитяча безпритульність в Україні у світлі історичного досвіду».// Південноукраїнський правничий часопис, 2006, № 3, с. 175—178;
* «Історія євреїв в Україні на сторінках англомовної Енциклопедії „Україна“».// Одиннадцатые Запорожские еврейские чтения. 17-18 мая 2007 г. Запорожье, 2007, с. 9-15;
* «Дисциплінарно-товариські суди профспілок України у 20-х рр. ХХ ст.»// Південноукраїнський правничий часопис, 2007, № 1, с. 177—181;
* Інститут позбавленців в Україні. Південноукраїнський правничий часопис, 2008, № 4, с. 228—231;
* «Державність як запорука національного відродження України».
* Південноукраїнський часопис, 2009, № 3, с. 177—181;
* Українська та зарубіжна культура. Конспект лекцій. Одеса, ОДМУ, 2004 та ін. методичні матеріали з історії України, культурології та історії української культури.
</div>

== Посилення ==
* [http://catalog.odnb.odessa.ua/opac/index.php?url=/auteurs/view/54776/source:default Гонтар, Олександр Васильович. Электронный каталог нового поколения] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170825185046/http://catalog.odnb.odessa.ua/opac/index.php?url=%2Fauteurs%2Fview%2F54776%2Fsource%3Adefault |date=25 серпня 2017 }}
* [http://liber.onu.edu.ua/opacunicode/index.php?url=/notices/index/IdNotice:525849/Source:default Электронный каталог: Гонтар Олександр Васильович (1934—2012)Наукова бібліотека Одеського Національного університету імені І. І. Мечникова]

{{rq|wikify=серпень 2017|стиль=серпень 2017}}
[[Категорія:Українські історики]]
[[Категорія:Українські краєзнавці]]
[[Категорія:Одеські історики]]
[[Категорія:Випускники історичного факультету Одеського університету]]

[[Категорія:Одеські краєзнавці]]
[[Категорія:Доктори історичних наук України]]
[[Категорія:Історія Південної України]]

title: Гонтар Олександр Васильович

Народився: 21 жовтня 1934 · Одеса, Українська СРР, СРСР

Помер: 2012 · Одеса, Україна

Діяльність: історик

Alma mater: ОНУ ім. І. І. Мечникова

Заклад: ОНУ ім. І. І. Мечникова · Одеський національний медичний університет · Одеський національний морський університет

Науковий ступінь: доктор історичних наук

Нагороди: Почесна грамота Міністерства охорони здоров'я України


text:
# Попов Петро Харитонович
Петро Харитонович Попов  10 січня 1867— 6 жовтня 1960) — донський отаман, генерал від кавалерії

## Життєпис
Петро Харитонович Попов народився в сім'ї військового чиновника, засновника Донського музею і дослідника донських старожитностей Харитона Івановича Попова. Закінчив 6 класів Новочеркаської класичної гімназії по 2-му розряду. У 1891 році закінчив Новочеркаське козаче юнкерське училище. Отримав звання підхорунжого і був направлений у Донський 12-й козачий полк. У 1892 році у званні хорунжого був звільнений на пільгу.
З пільги був відряджений в Одесу в Донський 8-й козачий полк.
- 1897 — Сотник.
- 1899 — Закінчив Миколаївську академію Генерального штабу. Капітан Генштабу. Ад'ютант штабу 1-ї гренадерської дивізії.
- 1902 — Викладач тактики і адміністрації в Олександрівському піхотному училищі.
- Відбув ценз командування Сумському гусарському полку.
- 1904 — Підполковник, штаб-офіцер для доручень при штабі Московського військового округу.
- 1908 — Полковник. Відбув ценз командування полк ом в 1-м Донський козачий полк
- 10 січня 1910 — січень 1918 — Начальник Новочеркаського козачого юнкерського училища. Викладав топографію і психологію.
- 6 квітня 1914 — Генерал-майор.
- Червень 1917 — Представник Мігулінської станиці на Першому Військовому Колі Війська Донського. Був кандидатом на пост Донського отамана. Був першим кандидатом на посаду начальника штабу при отамані Каледіну Олексію Максимовичу, але відмовився, залишившись в училищі.
- у 1918:
  - 30 січня  — Новообраний Донський отаман генерал Назаров призначив генерала Попова  'Похідним отаманом'  для продовження боротьби з більшовиками.
  - 1-10 лютого  — Похідний отаман Попов зібрав воєдино розрізнені партизанські загони (юнкери Новочеркаського козачого юнкерського училища, загін полковника Мамантова, Семілетовці, Яковлєвці і Калмики; залишки 2-го і 9-го кадрових полків — усього 1500 багнетів і шашок при 28 кулеметах /за іншими відомостями — при 40 кулеметах).
  - 12 лютого — З наближенням червоних до Новочеркаську, Похідний отаман Попов виступив у Степовий похід, прагнучи зберегти кадри Донського війська.
  - 13 лютого — На нараді в станиці Ольгинська(Ростовська область) Попов намагався переконати генерала Корнілова піти з його загоном за Дон, в Сальскі степи, щоб там дочекатися Загальнодонського повстання, але генерал Алексєєв рішуче чинив опір цьому плану, і Добровольча армія пішла в перший кубанський похід на Кубань.
  - 4 квітня — Загін Походного отамана перейшов назад через Дон і рушив на звільнення правобережних станиць і Новочеркаська.
  - 15 квітня — Попов був проголошений командувачем Донською армією.
  - 23 квітня — Зайняв Новочеркаськ. В авангарді збройних сил Походного Отамана, в Новочеркаськ увійшов загін полковника Семилєтова. Після запеклого бою утримав Донську столицю, за допомогою підійшовшого загону полковника Дроздовського .
  - 3 травня — У зв'язку з розформуванням партизанських загонів Попов був залишений при Донському отаману Краснову для доручень.
  - 5 травня — Попову запропонований був пост представника Війська Донського в Константинополі.
  - 6 травня — Подав у відставку, яка була прийнята.
- 7 лютого — 19 жовтня 1919 — Голова Донського уряду і міністр закордонних справ при отаману Богаєвському.
- 12 лютого 1919 — Генерал від кавалерії,  'Довічний Похідний отаман' .
- Квітень 1919 — Голова створеної Богаєвським Спілки степовиків-партизан.
- Листопад 1919 — березень 1920 — У розпорядженні отамана Богаєвського.
- 15 березня 1920 — Представник Донського отамана в Константинополі.
- Квітень 1920 — Перебував в резерві Донського корпусу в Російській армії генерала Врангеля.
- 1920 — Створив у Габрово (Болгарія) першу Донську станицю за кордоном.
- 1924 — Подав у відставку і переїхав до Франції.
- 1924-1928 — Працював у ремонтній майстерні, невдало намагався організувати козачий кооперативний гараж.
- 1928 — Поїхав у США. Працював на фермі, потім кухарем.
- 9 серпня 1930 — На зборі Ліонської загальнокозачої станиці Г.Ленівов виступив з ініціативою збору документів і мемуарів про Партизанському Степовому поході отамана Попова.
- 1934 — Попов виставив свою кандидатуру на виборах Донського отамана, але не був обраний.
- 1938 — Попов переїхав у  Прагу.
- 1939 — Провів переговори з однимі з лідерів Глінкової Словацької Народної партії про спільну стратегію антикомуністичної боротьби

Був заарештований німецькою владою за відмову брати участь у формуванні козачих частин в складі Німецької армії, але незабаром випущений з забороною займатися будь-якою громадською діяльністю.
- 1946 — Попов переїхав в Америку, де двічі переобирався Донським отаманом. Невдало намагався створити Закордонний Донський уряд.

Останні роки прожив в будинку для престарілих людей Толстовського центру. Помер від наслідків інсульту 6 жовтня 1960 рік а в Нью-Йорк у (причиною інсульту стало спалення адміністрацією будинку для людей похилого віку двох рукописів отамана Попова). Похований на Свято-Володимирському кладовищі в місті Касвілл, штат Нью-Джерсі

## Праці
- 1911 — Герої Дону. Новочеркаськ
- 1912 — Донські Козаки та їх заслуги перед вітчизною. Новочеркаськ
- 1937 — Степовий похід Донських Козаків. Стаття в альбомі генерала С. В. Денисова, Нью-Йорк

title: Попов Петро Харитонович

wikitext:
{{otherpersons|Петро Попов}}
{{Військовик
| ім'я                = Петро Харитонович Попов
| оригінал імені      = Петро Харитонович Попов
| дата народження     =
| місце народження    =
| дата смерті         =
| місце смерті        =
| приналежність       = [[Російська імперія]];
[[Білий рух]];
| країна              = {{RUSold}}
| роки служби         = [[1892]]–[[1918]]
| звання              = [[підхорунжий]] ([[1891]])
[[хорунжий]] ([[1892]])
[[сотник]] ([[1897]])
[[підполковник]] ([[1904]])
[[полковник]] ([[1908]])
[[генерал-майор]] ([[1914]])
[[генерал-лейтенант]] ([[1918]])
{{s|[[генерал]] ([[1919]])}}
| рід військ            = кавалерія
| нагороди        =
| відносини =
| інше =
}}

'''Петро Харитонович Попов ''' [[10 січня]] [[1867]]— [[6 жовтня]] [[1960]]) — донський отаман, генерал від кавалерії

== Життєпис ==
Петро Харитонович Попов народився в сім'ї військового чиновника, засновника Донського музею і дослідника донських старожитностей Харитона Івановича Попова. Закінчив 6 класів Новочеркаської класичної гімназії по 2-му розряду. У [[1891]] році закінчив Новочеркаське козаче юнкерське училище. Отримав звання підхорунжого і був направлений у Донський 12-й козачий полк. У 1892 році у званні хорунжого був звільнений на пільгу.
З пільги був відряджений в Одесу в Донський 8-й козачий полк.
* [[1897]] — [[Сотник]].
* [[1899]] — Закінчив Миколаївську академію Генерального штабу. Капітан Генштабу. [[Ад'ютант]] штабу 1-ї гренадерської дивізії.
* [[1902]] — Викладач тактики і адміністрації в Олександрівському піхотному училищі.
* Відбув ценз командування Сумському гусарському полку.
* [[1904]] — [[Підполковник]], [[штаб-офіцер]] для доручень при штабі Московського військового округу.
* [[1908]] — [[Полковник]]. Відбув ценз командування [[полк]] ом в 1-м Донський козачий полк
* [[10 січня]] [[1910]] — січень [[1918]] — Начальник Новочеркаського козачого юнкерського училища. Викладав топографію і психологію.
* [[6 квітня]] [[1914]] — [[Генерал-майор]].
* Червень [[1917]] — Представник Мігулінської станиці на Першому Військовому Колі Війська Донського. Був кандидатом на пост Донського отамана. Був першим кандидатом на посаду начальника штабу при отамані Каледіну Олексію Максимовичу, але відмовився, залишившись в училищі.
* у [[1918]]:
** [[30 січня]]  — Новообраний Донський отаман генерал Назаров призначив генерала Попова '' 'Похідним отаманом' '' для продовження боротьби з більшовиками.
** 1-10 лютого  — Похідний отаман Попов зібрав воєдино розрізнені партизанські загони (юнкери Новочеркаського козачого юнкерського училища, загін полковника Мамантова, Семілетовці, Яковлєвці і Калмики; залишки 2-го і 9-го кадрових полків — усього 1500 багнетів і шашок при 28 кулеметах /за іншими відомостями — при 40 кулеметах).
** [[12 лютого]] — З наближенням червоних до [[Новочеркаськ]]у, Похідний отаман Попов виступив у Степовий похід, прагнучи зберегти кадри Донського війська.
** [[13 лютого]] — На нараді в станиці Ольгинська(Ростовська область) Попов намагався переконати генерала Корнілова піти з його загоном за Дон, в Сальскі степи, щоб там дочекатися Загальнодонського повстання, але генерал Алексєєв рішуче чинив опір цьому плану, і Добровольча армія пішла в перший кубанський похід на Кубань.
** [[4 квітня]] — Загін Походного отамана перейшов назад через Дон і рушив на звільнення правобережних станиць і Новочеркаська.
** [[15 квітня]] — Попов був проголошений командувачем Донською армією.
** [[23 квітня]] — Зайняв Новочеркаськ. В авангарді збройних сил Походного Отамана, в Новочеркаськ увійшов загін полковника Семилєтова. Після запеклого бою утримав Донську столицю, за допомогою підійшовшого загону полковника Дроздовського .
** [[3 травня]] — У зв'язку з розформуванням партизанських загонів Попов був залишений при Донському отаману Краснову для доручень.
** [[5 травня]] — Попову запропонований був пост представника Війська Донського в Константинополі.
** [[6 травня]] — Подав у відставку, яка була прийнята.
* [[7 лютого]] — [[19 жовтня]] [[1919]] — Голова Донського уряду і міністр закордонних справ при отаману Богаєвському.
* [[12 лютого]] 1919 — Генерал від кавалерії, '' 'Довічний Похідний отаман' ''.
* Квітень 1919 — Голова створеної Богаєвським Спілки степовиків-партизан.
* Листопад 1919 — березень 1920 — У розпорядженні отамана Богаєвського.
* [[15 березня]] [[1920]] — Представник Донського отамана в Константинополі.
* Квітень 1920 — Перебував в резерві Донського корпусу в Російській армії генерала Врангеля.
* 1920 — Створив у [[Габрово]] (Болгарія) першу Донську станицю за кордоном.
* [[1924]] — Подав у відставку і переїхав до Франції.
* [[1924]]-[[1928]] — Працював у ремонтній майстерні, невдало намагався організувати козачий кооперативний гараж.
* [[1928]] — Поїхав у США. Працював на фермі, потім кухарем.
* [[9 серпня]] [[1930]] — На зборі Ліонської загальнокозачої станиці Г.Ленівов виступив з ініціативою збору документів і мемуарів про Партизанському Степовому поході отамана Попова.
* [[1934]] — Попов виставив свою кандидатуру на виборах Донського отамана, але не був обраний.
* [[1938]] — Попов переїхав у [[Прага | Прагу]].
* [[1939]] — Провів переговори з однимі з лідерів Глінкової Словацької Народної партії про спільну стратегію антикомуністичної боротьби
Був заарештований німецькою владою за відмову брати участь у формуванні козачих частин в складі Німецької армії, але незабаром випущений з забороною займатися будь-якою громадською діяльністю.
* [[1946]] — Попов переїхав в Америку, де двічі переобирався Донським отаманом. Невдало намагався створити Закордонний Донський уряд.
Останні роки прожив в будинку для престарілих людей Толстовського центру. Помер від наслідків інсульту [[6 жовтня]] [[1960 рік]] а в [[Нью-Йорк]] у (причиною інсульту стало спалення адміністрацією будинку для людей похилого віку двох рукописів отамана Попова). Похований на Свято-Володимирському кладовищі в місті Касвілл, штат [[Нью-Джерсі]]

== Праці ==

* [[1911]] — Герої Дону. Новочеркаськ
* [[1912]] — Донські Козаки та їх заслуги перед вітчизною. Новочеркаськ
* [[1937]] — Степовий похід Донських Козаків. Стаття в альбомі генерала С. В. Денисова, Нью-Йорк

== Джерела та література ==
* Попов Петро Харитонович. http://1914ww.ru/biograf/bio_p/popov_ph.php
* http://pomnipro.ru/memorypage20505/biography

== Посилання ==
* [http://www.donvrem.dspl.ru/Files/article/m5/4/art.aspx?art_id=146 Падалкин А. П. Рыцарь вольного Дона: П. Х. Попов // Донской временник / Донская государственная публичная библиотека. Ростов-на-Дону, 1993—2014]
* [http://www.hrono.info/biograf/bio_p/popov_ph.html Страница на «Хроносе»]
* [http://slovar.com.ua/kazak/1542.html Казацкий справочник]
{{Бібліоінформація}}
{{без приміток|дата=грудень 2018}}

[[Категорія:Російські військовики Першої світової війни]]
[[Категорія:Генерали Добровольчої армії]]
[[Категорія:Поховані в Нью-Джерсі]]

title: Петро Харитонович Попов

Народження: 10 січня 1867 · Мігулинськаd, Область Війська Донського, Російська імперія

Смерть: 6 жовтня 1960 (93 роки) · Нью-Йорк, Нью-Йорк, США

Поховання: Нью-Джерсі і Saint Vladimirs Russian Orthodox Cemeteryd

Країна: Російська імперія

Приналежність: Російська імперія; · Білий рух

Рід військ: кавалерія

Освіта: Новочеркаське козацьке училищеd

Звання: підхорунжий (1891) · хорунжий (1892) · сотник (1897) · підполковник (1904) · полковник (1908) · генерал-майор (1914) · генерал-лейтенант (1918) · генерал (1919)

Війни / битви: Перша світова війна

Нагороди: Хрест «За Степовий похід»d


text:
# 10121 Арзамас
10121 Арзамас (10121 Arzamas) — астероїд головного поясу, відкритий 27 січня 1993 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,175.

title: 10121 Арзамас

wikitext:
{{Планета
| назва = 10121 Арзамас
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ерік Вальтер Ельст]]
| місце відкриття = [[Коссоль]]
| дата відкриття = [[27 січня]] [[1993]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1993 BS4'''
1994 GA11
2118 T-1
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|10121|2013.12.27|2013.12.02}}</ref>
| епоха = [[4 листопада]] [[2013]] (2 456 600,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,701729616962 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,692253735193 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 3,196991676077 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,157879028794
| орбітальний період = 2087,904763584 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,172421657481 °/д
| середня аномалія = 79,20141162262°
| нахил орбіти = 0,897007897105°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 30,54231476824°
| арг_перицентру = 263,1220847685°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання = 12,1 год
| стандартна величина = 13,3
| спектр_тип =
}}

'''10121 Арзамас''' (10121 Arzamas) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[27 січня]] [[1993]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,175.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Арзамас}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (10101-10200)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|10121}}

{{Навігація малих планет|10120 Ypres|10122 Fröding|}}
{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1993]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 10121 Арзамас

Відкривач: Ерік Вальтер Ельст

Місце відкриття: Коссоль

title: Позначення

Названа на честь: Арзамас

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

Орбітальні характеристики: Епоха 4 листопада 2013 (2 456 600,5 JD)

title: Фізичні характеристики


text:
# Джанетт Брейквелл
Джанетт Брейквелл  (англ. Jeanette Brakewell, 4 лютого 1974) — британська вершниця, олімпійська медалістка.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада   | Дисципліна           | Місце  |
| ----------- | -------------------- | ------ |
| Сідней 2000 | триборство, командні | 2      |
| Афіни 2004  | триборство, особисті | участь |
| Афіни 2004  | триборство, командні | 2      |

## Зовнішні посилання
- Досьє на sport.references.com [Архівовано 13 серпня 2011 у Wayback Machine.]

1. ↑  Sports-Reference.com

title: Джанетт Брейквелл

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Jeanette Brakewell
| повне_ім'я =
| зображення =   Jeanette brakewell major buck the lake badminton 2010.jpg
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[Британці|британка]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 4.2.1974
| місце_народження = [[Чорлі]], [[Ланкашир]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 169 см
| вага = 60 кг
| вебсторінка  =
| країна = [[Велика_Британія]]
| вид_спорту = [[кінний спорт]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalOlympic}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 2000|Сідней 2000]]| триборство, командні}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 2004|Афіни 2004]]| триборство, командні}}
| show-medals = yes
}}
'''Джанетт Брейквелл ''' ({{lang-en|Jeanette Brakewell}}, [[4 лютого]] [[1974]]) — [[Велика_Британія|британська]] [[кінний спорт|вершниця]], [[Олімпійські ігри|олімпійська]] медалістка.

== Виступи на Олімпіадах ==

{|class = "wikitable"
!Олімпіада!! Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2000|Сідней 2000]] || триборство, командні || 2
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2004|Афіни 2004]] || триборство, особисті || участь
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2004|Афіни 2004]] || триборство, командні || 2
|-

|}

== Зовнішні посилання ==
*[http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/br/jeanette-brakewell-1.html Досьє на sport.references.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110813055118/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/br/jeanette-brakewell-1.html |date=13 серпня 2011 }}

{{sportsman-stub}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Брейквелл Джанетт }}

[[Категорія:Британські вершниці]]
[[Категорія:Британські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 2000]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 2004]]
[[Категорія:Вершники на літніх Олімпійських іграх 2000]]
[[Категорія:Вершники на літніх Олімпійських іграх 2004]]

title: Загальна інформація

Національність: британка

Громадянство: Велика Британія

Народження: 4 лютого 1974 (51 рік) · Чорлі, Ланкашир

Вага: 60 кг

title: Спорт

Країна: Велика_Британія

Вид спорту: кінний спорт

title: Олімпійські ігри

Срібло:
Сідней 2000 · триборство, командні
Афіни 2004 · триборство, командні


text:
# Адам Оссолінський
А́дам Юрій Оссолінський (також Єжи Адам Оссолінський; пол. Jerzy Adam Ossoliński; бл. 1618 — 1651) — військовик та урядник Речі Посполитої. Представник шляхетського роду Оссолінських гербу Сокира (Топор).

## Біографія
Єжи Адам Оссолінський — небіж коронного канцлера Єжи Оссолінського.
Народився близько 1618 року. Його батьком був Максиміліан Оссолінський (пол. Maksymilian Ossoliński, 1588—1655), надвірний коронний підскарбій, староста бецький та мальборкський, який у 1652 році став спадкоємцем частини маєтностей свого брата Єжи, який помер у 1650 році. Матір — Гелена з Казановських (пом. до 1636 року) дочка Зигмунта Казановського, підкоморія великого коронного, була першою дружиною Мксиміліана. Єжи Адам був четвертим сином батька (старший брат Геронім (пол. Hieronim Ossoliński) народився у 1616 році).
За Каспером Несецьким Адам замолоду брав участь у військових кампаніях за кордоном. З 1650 року займав посаду люблінського і стенжицького старости.
Загинув 1651 року в битві з козаками під Берестечком.

title: Адам Оссолінський

wikitext:
{{Otherpersons|Єжи Оссолінський (значення)}}
{{особа
|ім'я                 = Єжи Адам Оссолінський
|оригінал імені       = Jerzy Adam Ossoliński
|інші імена           = Єжи Оссолінський <!-- Адам Оссолінський -->
|ім'я_при_народженні  =
|дата народження      = бл. 1618
|місце народження     =
|дата смерті          = 1651
|місце смерті         =
|причина смерті       = загинув у битві
|поховання            =
|місце проживання     =
|підданство           = [[Корона Королівства Польського]]
|громадянство         = [[Річ Посполита]]
|національність       = поляк
|Alma_mater           =
|відомий_(відома)     =
|суспільний_стан      = шляхтич
|рід_діяльності       = військовик, урядник
|посада               = [[люблін]]ський і [[стенжиця (Рицький повіт)|стенжицький]] [[староста]]
|військове звання     =
|статки               =
|термін               =
|попередник           =
|наступник            =
|конфесія             =
|батько               = [[Максиміліан Оссолінський]]
|матір                = Гелена з [[Казановські|Казановських]]
|рід                  = [[Оссолінські]]
|родичі               = [[Єжи Оссолінський]] ([[стрий (родич)|стрийко]]), Геронім Оссолінський (брат)
|дружина              =
|нагороди             =
|герб                 = POL COA Topór.svg
|підпис_герба         = варіант гербу Топор
|примітки             =
}}
'''А́дам Юрій Оссолінський'''<ref>''Ossoliński J. M.'' [https://books.google.com.ua/books?id=xNRbAAAAcAAJ&pg=PA337&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiE5_SV4fbTAhULFywKHccCCfgQ6AEIIDAA#v=onepage&q=Jerzy%20Adam%20Ossoli%C5%84ski&f=false Wiadomości Historyczno-krytyczne do Dziejów Literatury Polskiey] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171113165154/https://books.google.com.ua/books?id=xNRbAAAAcAAJ&pg=PA337&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiE5_SV4fbTAhULFywKHccCCfgQ6AEIIDAA#v=onepage&q=Jerzy%20Adam%20Ossoli%C5%84ski&f=false |date=13 листопада 2017 }}. — Lwów, 1852. — S. 337; ''Sucheni-Grabowska A., Żaryn M.'' [https://books.google.com.ua/books?id=O2VpAAAAMAAJ&q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiE5_SV4fbTAhULFywKHccCCfgQ6AEIMDAC Między monarchą a demokracją: studia z dziejów Polski XV—XVIII wieku] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171113165257/https://books.google.com.ua/books?id=O2VpAAAAMAAJ&q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiE5_SV4fbTAhULFywKHccCCfgQ6AEIMDAC |date=13 листопада 2017 }}. — S. 285; ''[[Мирослав Нагельський|Nagielski M]].'' [https://books.google.com.ua/books?id=C7UhAQAAIAAJ&q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiE5_SV4fbTAhULFywKHccCCfgQ6AEIRDAF Relacje wojenne z pierwszych lat walk polsko-kozackich powstania Bohdana Chmielnickiego okresu «Ogniem i mieczem» (1648—1651)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171113165255/https://books.google.com.ua/books?id=C7UhAQAAIAAJ&q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiE5_SV4fbTAhULFywKHccCCfgQ6AEIRDAF |date=13 листопада 2017 }}. — 1999; ''[[Кароль Естрейхер (старший)|Estreicher K]].'' [https://books.google.com.ua/books?id=rm9mAAAAcAAJ&pg=PA207&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiE5_SV4fbTAhULFywKHccCCfgQ6AEISTAG#v=onepage&q=Jerzy%20Adam%20Ossoli%C5%84ski&f=false Bibliografia Polska: 140,000 druków. Chronologiczne zestawienie] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171113165221/https://books.google.com.ua/books?id=rm9mAAAAcAAJ&pg=PA207&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiE5_SV4fbTAhULFywKHccCCfgQ6AEISTAG#v=onepage&q=Jerzy%20Adam%20Ossoli%C5%84ski&f=false |date=13 листопада 2017 }}… — S. 207.</ref><ref>[https://www.google.com.ua/?gfe_rd=cr&ei=djAcWZeHKpKBtAG50ZGwBA#q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&tbm=bks&start=10 Genealogia: studia i materiały historyczne]. — 2003; ''Kłaczewski W., Urban W., Gąsiorowski A.'' [https://www.google.com.ua/?gfe_rd=cr&ei=djAcWZeHKpKBtAG50ZGwBA#q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&tbm=bks&start=10 Urzędnicy województwa lubelskiego XVI—XVIII wieku: spisy]. — 1991; ''Jop R.'' [https://books.google.com.ua/books?id=BaEWAQAAIAAJ&q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwjYn8q95_bTAhUJfiwKHaTvDGQ4ChDoAQgsMAI Środowisko urzędnicze kancelarii grodzkich w Chełmie, Lublinie] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171113165251/https://books.google.com.ua/books?id=BaEWAQAAIAAJ&q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwjYn8q95_bTAhUJfiwKHaTvDGQ4ChDoAQgsMAI |date=13 листопада 2017 }}… — 2003. — S. 101; ''Ujma M.'' [https://books.google.com.ua/books?id=ErQWAQAAIAAJ&q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiyidb56PbTAhUDFCwKHcveDvk4ChDoAQgyMAM Sejmik lubelski, 1572—1696] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171113165253/https://books.google.com.ua/books?id=ErQWAQAAIAAJ&q=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&dq=Jerzy+Adam+Ossoli%C5%84ski&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiyidb56PbTAhUDFCwKHcveDvk4ChDoAQgyMAM |date=13 листопада 2017 }}. — 2003. — S. 272; ''Kalwat
W.'' [http://www.wilanow-palac.pl/print/beresteczko_28_30_vi_1651_pogrom_kozakow.html Beresteczko 28 VI30 VII 1651 — pogrom Kozaków] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171109191415/http://www.wilanow-palac.pl/print/beresteczko_28_30_vi_1651_pogrom_kozakow.html |date=9 листопада 2017 }} // Muzeum Pałacu Króla Jana III w Wilanowie; [http://www.estreicher.uj.edu.pl/staropolska/baza/?offset=55439&limit=30&sort=id&order=1 Bibliografia Estreichera / Bibliografia Staropolska] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171111094821/https://www.estreicher.uj.edu.pl/staropolska/baza/?offset=55439&limit=30&sort=id&order=1 |date=11 листопада 2017 }}.</ref> (також ''Єжи Адам Оссолінський;'' {{lang-pl|Jerzy Adam Ossoliński}}; бл. 1618 — [[1651]]) — військовик та [[урядник]] [[Річ Посполита|Речі Посполитої]]. Представник [[шляхта|шляхетського]] роду [[Оссолінські|Оссолінських]] гербу [[Топор (герб)|Сокира (Топор)]].

== Біографія ==
Єжи Адам Оссолінський — небіж коронного канцлера [[Єжи Оссолінський (канцлер)|Єжи Оссолінського]].

Народився близько 1618 року. Його батьком був [[Максиміліан Оссолінський]] ({{lang-pl|Maksymilian Ossoliński}}, 1588—1655), надвірний коронний [[підскарбій]], [[староста]] [[Беч (місто)|бецький]] та [[мальборк]]ський, який у 1652 році став спадкоємцем частини маєтностей свого брата Єжи, який помер у 1650 році. Матір — Гелена з [[Казановські|Казановських]] ({{пом}} до 1636 року) дочка Зигмунта Казановського, підкоморія великого коронного<ref>[http://www.sejm-wielki.pl/b/9.596.59 Zygmunt Kazanowski z Kazanowa h. Grzymała (ID: 9.596.59)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160813065846/http://www.sejm-wielki.pl/b/9.596.59 |date=13 серпня 2016 }}. {{ref-pl}}</ref>, була першою дружиною Мксиміліана. Єжи Адам був четвертим сином батька (старший брат Геронім ({{lang-pl|Hieronim Ossoliński}}) народився у 1616 році<ref name="Д24">''Długosz J.'' Ossoliński Maksymilian h. Topór (1588—1655)… — S. 424.</ref>).

За [[Каспер Несецький|Каспером Несецьким]] Адам замолоду брав участь у військових кампаніях за кордоном. З 1650 року займав посаду [[Люблін|люблінського]]<ref name="Д24" /> і [[стенжиця (Рицький повіт)|стенжицького]] старости<ref>{{Cite book|url=https://books.google.com/books/about/Mi%C4%99dzy_monarch%C4%85_a_demokracj%C4%85.html?id=O2VpAAAAMAAJ|назва=Między monarchą a demokracją: studia z dziejów polski XV-XVIII wieku|ім'я1=Anna|прізвище1=Sucheni-Grabowska|ім'я2=Małgorzata|прізвище2=Żaryn|видавець=Wydawn. Sejmowe|дата=1994|мертвий-url=no|дата-доступу=29 травня 2021}} {{ref-pl}}</ref>.

Загинув 1651 року в [[Битва під Берестечком|битві з козаками під Берестечком]].

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* ''Długosz J.'' [http://www.ipsb.nina.gov.pl/a/biografia/maksymilian-h-topor-ossolinski Ossoliński Maksymilian h. Topór (1588—1655)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171021223131/http://www.ipsb.nina.gov.pl/a/biografia/maksymilian-h-topor-ossolinski |date=21 жовтня 2017 }} // [[Polski Słownik Biograficzny]]. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1979. — T. XXIV. — S. 423—424. {{ref-pl}}
* Jerzy Ossoliński h. Topór (1595—1650) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1979. — T. XXIV/2, XXIV/3, zeszyt 101—102. — S. 393—410. {{ref-pl}}
* [[несецький Каспер|''Niesiecki K.'']] [http://www.polona.pl/item/181006/248/ Korona Polska przy Złotey Wolności Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141006092649/http://polona.pl/item/181006/248/ |date=6 жовтня 2014 }} — Lwów : w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1740. — T. 3. — 820 s. — S. 496. {{ref-pl}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20171117175622/http://genealogia.grocholski.pl/gd/osoba.php?id=032016 Jerzy Ossoliński]. {{ref-pl}}
* [http://www.sejm-wielki.pl/b/dw.14692 Jerzy Ossoliński z Klimuntowa h. Topór (ID: dw.14692)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161011115555/http://www.sejm-wielki.pl/b/dw.14692 |date=11 жовтня 2016 }}. {{ref-pl}}
* [http://www.sejm-wielki.pl/b/6.276.66 Maksymilian Ossoliński z Klimuntowa h. Topór (ID: 6.276.66)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160811014717/http://www.sejm-wielki.pl/b/6.276.66 |date=11 серпня 2016 }}. {{ref-pl}}

{{ukr-bio-stub}}
{{poland-bio-stub}}
{{ВП-Портали|Біографії|Галичина|Історія|Католицтво|Польща}}
{{DEFAULTSORT:Оссолінський Єжи (люблінський староста)}}

[[Категорія:Оссолінські|Єжи (люблінський староста)]]
[[Категорія:Люблінські старости]]
[[Категорія:Стенжицькі старости]]

title: Jerzy Adam Ossoliński

Псевдо: Єжи Оссолінський

Помер: 1651 · ·загинув у битві

Країна: Річ ПосполитаКорона Королівства Польського

Національність: поляк

Діяльність: військовик, урядник

Суспільний стан: шляхтич

Посада: люблінський і стенжицький староста

Рід: Оссолінські

Батько: Максиміліан Оссолінський

Мати: Гелена з Казановських

Родичі: Єжи Оссолінський (стрийко), Геронім Оссолінський (брат)

Jerzy Adam Ossoliński: · варіант гербу Топор