text:
# Прісноводна
Прісново́дна (до 1952 року — Ташлия́р, крим. Taşlı Yar) — лінійна залізнична станція Кримської дирекції Придніпровської залізниці на лінії Владиславівка — Крим.
Розташована в селі Станційне Ленінському районі АРК між станціями Останіне (11 км) та Чистопілля (12 км).
Станом на березень 2017 р. зупиняються лише приміські поїзди.

title: Прісноводна

wikitext:
{{Залізнична станція
|тип = станція
|Font-Color =
|Color =
|Name = Прісноводна
|Line = [[Владиславівка (станція)|Владиславівка]] — [[Крим (станція)|Крим]]
|Railway = [[Придніпровська залізниця]]
|Department = [[Кримська дирекція залізничних перевезень|Кримська дирекція]]
|населений_пункт = с. [[Станційне (Ленінський район)|Станційне]]
|Image = Prisnovodna Railway Station 1.jpg
|lat_dir =N |lat_deg =45 |lat_min =21 |lat_sec =16
|lon_dir =E |lon_deg =36 |lon_min =02 |lon_sec =16
|region                 = UA
|CoordScale             = 30000
|Date =
|Year = 1900
|ProjectName =
|OldName = Ташлияр
|NameProjects =
|Type =
|Arhitector =
|Enginer = <!--інженери-конструктори-->
|NumberOfPlatforms = 1
|NumberOfTracks = 3
|PlatformType = берегова
|PlatformForm = пряма
|PlatformLength = <!--довжина платформи (якщо у центрального зала і посадочних платформ різна довжина, занотовуєм)-->
|PlatformWidth = <!--ширина платформи (ширину центрального зала і посадочних платформ (окремо))-->
|Builder = <!--Забудовник, компанія, будівельно-монтажне управління, що збудувало станцію-->
|Street =
|TransTo = <!--переходи на станції-->
|TransTo1 = <!--пересадка на-->
|DistanceKiev = 932
|Distance =
|Center =
|Distance2 = 59
|Center2 = [[Владиславівка (станція)|Владиславівки]]
|Distance3 = 50
|Center3 = [[Крим (станція)|Криму]]
|Tariff =
|Code = 471320
|CodeExpress = 2210734
|services = {{+Каса}} {{+Багаж}}
|services1 =
|Commons =
}}
{{Владиславівка — Крим}}
'''Прісново́дна''' (до 1952 року — '''Ташлия́р''', {{lang-crh|Taşlı Yar}}) — лінійна [[залізнична станція]] [[Кримська дирекція залізничних перевезень|Кримської дирекції]] [[Придніпровська залізниця|Придніпровської залізниці]] на лінії [[Владиславівка (станція)|Владиславівка]] — [[Крим (станція)|Крим]].

Розташована в селі [[Станційне (Ленінський район)|Станційне]] [[Ленінський район (Крим)|Ленінському районі]] [[АРК]] між станціями [[Останіне (станція)|Останіне]] (11 км) та [[Чистопілля (станція)|Чистопілля]] (12 км).

Станом на березень 2017 р. зупиняються лише приміські поїзди<ref>[https://rasp.yandex.ua/station/9616987?type=suburban&span=g17 Яндекс]{{Недоступне посилання}}</ref>.

== Джерела ==
* {{ТК4}}
* {{ЖДС}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Роздільні пункти Кримської дирекції ПДЗ}}
{{Railway-stub}}

{{Портали|Залізниця}}

[[Категорія:Станції Придніпровської залізниці]]
[[Категорія:Транспорт Ленінського району (АРК)]]
[[Категорія:Залізничні станції Криму]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1900]]

title: Станція Прісноводна Владиславівка — Крим · Придніпровська залізниця · Кримська дирекція · с. Станційне

Попередня назва: Ташлияр

Тип платформ(и): берегова

Форма платформи: пряма

Послуги: Квиткова каса · Оформлення багажу

title: Дільниця Владиславівка — Крим

Джанкой
| 100,8 | | 0 | · Владиславівка
Північнокримський канал
8,2 · 8 км
16,1 · Петрове
20 · Семисотка
25,4 · Бранне Поле
36,4 · Сім Колодязів
47,9 · Останіне
54,5 · 55 км
57,6 · 57 км
58,8 · Прісноводна
64,1 · 65 км
70,3 · Чистопілля
80,5 · Багерове
| 0 | | 91,1 | · Керч
93,5 · 94 км/94 км
95,4 · Керченський Завод
96,6 · 97 км
98,5 · 99 км
100,1 · 101 км
102,5 · 103 км
104,5 · 105 км
106,6 · 107 км
108,8 · Крим
Переправа Крим — Кавказ
? · Кавказ
Кавказька

95 · Керч-Порт

110 · | Придніпровська залізниця | | Півн.-Кавказька залізниця |


text:
# Марселу Новаес
Марселу Толентіно Новаес (порт. Marcello Tolentino Novaes, нар. 13 серпня 1962, Ріо-де-Жанейро, Бразилія) — бразильський актор.

## Життєпис
Марселу навчався в театральній школі «Tablado» разом з Малу Мадером, Дрікою Мораесом, Маурісіу Маттаром та Феліпе Камарго. Його телевізійний дебют відбувся в 1988 році в теленовелі «Vale Tudo».
Перша головна роль - автомеханік Рай у «Quatro por Quatro» (1994).  Саме під час цього проєкту, він зустрів та закохався в акторку Летіцію Спіллер. Вони одружилися та через два роки, в 1996 році, у них народився син Педро Новаес. Пара розлучилася в 2000 році. До шлюбу з Спіллер, Новаес мав стосунки з Шейлою Бетою, яка народила сина Діогу Новаеса в 1994 році.
У 1996 році актор знявся разом з Андреа Бельтрао, Умберто Мартінсом і Мурілу Бенісіу у теленовелі «Віра-Лата» (випущеній в США як «Underdog»). Брав участь в історичному міні-серіалі «Chiquinha Gonzaga» та шоу «Andando nas Nuvens» у 1999 році.
У 2000 році він зіграв персонажа Бетерраба у теленовелі «Uga-Uga». Наступного року він зіграв Шанді в теленовелі «Клон», охоронця та хлопця багатої дівчини, яка страждала від наркотичної залежності. У 2003 році він виконав роль Ігнасіо в «A Casa das Sete Mulheres», а потім сільського хлопця  Тімотео в «Chocolate com Pimenta».
Завдяки співпраці актора з письменницею Глорією Перес, яка розпочалася з теленовели «Клон», він взяв участь у її шоу в 2005 році.
У 2008 році він зіграв серфінгіста Сандро у фільмі «Três Irmãs», але в листопаді на нього напали в нічному клубі Ріо-де-Жанейро. Це  змусило  актора покинути зйомки.
У 2010 році він вперше знявся в кіно у фільмі «Десенрола». У 2011 році він разом з Дукою Рачід і Тельмою Гуедес зіграв заїку Кікікі в теленовелі «Кордель Енкантадо». Того ж року у актора вилучили водійські права, а також зобов'язали виплатити штраф у розмірі близько 1000 бразильських реалів за відмову пройти тест на алкотестер в Ріо-де-Жанейро. У 2012 році він зіграв свою першу роль лиходія, підступного  Макса в «Avenida Brasil». За виконання ролі, актор отримав високу оцінку критиків.
У 2013 році він знявся у теленовелі  «Além do Horizonte». У 2014 ввійшов до акторського складу «Dupla Identidade», серіалу Глорії Перес.
У 2017, приєднався до акторського складу мильної опери «O Outro Lado do Paraíso».  У наступному році він знявся в «O Sétimo Guardião» в ролі лиходія. У 2022 році, зіграв менеджера Еженіо в теленовелі «Além da Ilusion».

## Фільмографія
Телебачення
| Рік  | Назва                    | Роль                                     | Примітка                                          |
| ---- | ------------------------ | ---------------------------------------- | ------------------------------------------------- |
| 1988 | Vale Tudo                | Андре                                    |                                                   |
| 1989 | Top Model                | Філіпе Аугусто                           |                                                   |
| 1990 | Rainha da Sucata         | Джеральдо Джованні                       |                                                   |
| 1991 | Vamp                     | Пілот                                    | Запрошена зірка                                   |
| 1992 | Deus Nos Acuda           | Джеральдо Джованні                       |                                                   |
| 1992 | Você Decide              | Тіягу                                    | Епізод "Жах"                                      |
| 1992 | Anos Rebeldes            | Олаву                                    |                                                   |
| 1992 | Você Decide              | Тоні Бароссу                             | Епізод "Обережна любов"                           |
| 1993 | Você Decide              | Bolonha                                  | Епізод "Тато чи мама"                             |
| 1994 | Você Decide              | Антунеш                                  | Епізод "Близький друг"                            |
| 1994 | Quatro por Quatro        | Раймундо                                 |                                                   |
| 1996 | Vira Lata                | Фідель                                   |                                                   |
| 1997 | Zazá                     | Хьюго                                    |                                                   |
| 1998 | Malhação                 | Пауліно                                  |                                                   |
| 1998 | Sai de Baixo             | Годзілла                                 | Епізод "Спиною до небезпеки"                      |
| 1998 | A Turma do Didi          | Зіграв сам себе                          | Епізод "25 жовтня"                                |
| 1999 | Chiquinha Gonzaga        | Jacinto Ribeiro do Amaral                |                                                   |
| 1999 | Andando nas Nuvens       | Рауль Редрейра                           |                                                   |
| 2000 | Malhação                 | Феліпе Кальдас                           |                                                   |
| 2000 | Uga Uga                  | Дарсі дос Сантос                         |                                                   |
| 2001 | O Clone                  | Алехандре «Шанді» Кордейро               |                                                   |
| 2003 | A Casa das Sete Mulheres | Ігнасіо                                  |                                                   |
| 2003 | Chocolate com Pimenta    | Тімотеу Маріану да Сільва                |                                                   |
| 2004 | Sob Nova Direção         | Флавіо                                   | Епізод "Двоє втрачених однієї божевільної ночі"   |
| 2005 | América                  | Дженівальдо                              |                                                   |
| 2006 | Malhação                 | Даніель Сан Мартін                       |                                                   |
| 2007 | Sete Pecados             | Vicente de Freitas                       |                                                   |
| 2008 | Três Irmãs               | Сандро Редрейра                          |                                                   |
| 2008 | Guerra e Paz             | Rolandão                                 | Епізод: "Boleiros & Barangas"                     |
| 2008 | Casos e Acasos           | Рейналду Пауло                           | Епізод: "Пограбування, звільнення та усиновлення" |
| 2008 | Dicas de um Sedutor      | Мауро                                    | Епізод: «Не те, що здається»                      |
| 2009 | Cama de Gato             | Бенедіто (Бене)                          |                                                   |
| 2011 | Cordel Encantado         | Quintino dos Reis (Quiquiqui)            |                                                   |
| 2012 | Avenida Brasil           | Максвел Перейра Олівейра                 |                                                   |
| 2013 | Além do Horizonte        | Kléber Martins                           |                                                   |
| 2014 | Dupla Identidade         | Алехандре Діас                           |                                                   |
| 2015 | Правила гри              | Вальтерсіо Стюарт (Вава)                 |                                                   |
| 2016 | Sol Nascente             | Вітторіо                                 |                                                   |
| 2017 | O Outro Lado do Paraíso  | Ренан                                    |                                                   |
| 2017 | TOC's de Dalila          | Heitor Abrantes Ferrão                   | Епізод "Я доторкнусь до тебе"                     |
| 2018 | O Sétimo Guardião        | José Sampaio de Oliveira Gomes (Sampaio) |                                                   |
| 2020 | Diário de Um Confinado   | Феліпе                                   | 2 сезон                                           |
| 2022 | Além da Ilusão           | Євгеніо Барбоса                          |                                                   |

Кіно
| Рік  | Назва                           | Роль       |
| ---- | ------------------------------- | ---------- |
| 2007 | Sambando nas Brasas, Morô?      | Педро      |
| 2008 | O Guerreiro Didi e a Ninja Lili | Др. Маркос |
| 2010 | Desenrola                       | Габріель   |
| 2014 | Casa Grande                     | Хьюго      |

wikiname: ukwiki

title: Марселу Новаес

in_language: uk

wikitext:
{{особа
|ім'я              = Марселу Новаес
|оригінал імені    = Марселу Толентіно Новаес
                     {{lang-pt|Marcello Tolentino Novaes}}
|зображення        =
|підпис_зображення =
|розмір            =
|дата народження   = 13.8.1962
|місце народження  =
|підданство        = [[Ріо-де-Жанейро]], [[Бразилія]]
|громадянство      =
|alma mater        =
|діяльність        = [[актор]]
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
}}
'''Марселу Толентіно Новаес''' ({{lang-pt|Marcello Tolentino Novaes}}, нар. [[13 серпня]] [[1962]], [[Ріо-де-Жанейро]], [[Бразилія]]) — бразильський актор.

== Життєпис ==
Марселу навчався в театральній школі «Tablado» разом з Малу Мадером, Дрікою Мораесом, Маурісіу Маттаром та Феліпе Камарго. Його телевізійний дебют відбувся в 1988 році в теленовелі «Vale Tudo».

Перша головна роль - автомеханік Рай у «Quatro por Quatro» (1994).  Саме під час цього проєкту, він зустрів та закохався в акторку Летіцію Спіллер. Вони одружилися та через два роки, в 1996 році, у них народився син Педро Новаес. Пара розлучилася в 2000 році. До шлюбу з Спіллер, Новаес мав стосунки з Шейлою Бетою, яка народила сина Діогу Новаеса в 1994 році<ref>https://peoplepill.com/people/marcello-novaes</ref>.

У 1996 році актор знявся разом з Андреа Бельтрао, Умберто Мартінсом і [[Мурілу Бенісіу]] у теленовелі «Віра-Лата» (випущеній в США як «Underdog»). Брав участь в історичному міні-серіалі «Chiquinha Gonzaga» та шоу «Andando nas Nuvens» у 1999 році.

У 2000 році він зіграв персонажа Бетерраба у теленовелі «Uga-Uga». Наступного року він зіграв Шанді в теленовелі [[Клон (телесеріал)|«Клон»]], охоронця та хлопця багатої дівчини, яка страждала від наркотичної залежності. У 2003 році він виконав роль Ігнасіо в «A Casa das Sete Mulheres», а потім сільського хлопця  Тімотео в «Chocolate com Pimenta»<ref>https://www.famousbirthdays.com/people/marcello-novaes.html</ref>.

Завдяки співпраці актора з письменницею Глорією Перес, яка розпочалася з теленовели «Клон», він взяв участь у її шоу в 2005 році.

У 2008 році він зіграв серфінгіста Сандро у фільмі «Três Irmãs», але в листопаді на нього напали в нічному клубі Ріо-де-Жанейро. Це  змусило  актора покинути зйомки.

У 2010 році він вперше знявся в кіно у фільмі «Десенрола». У 2011 році він разом з Дукою Рачід і Тельмою Гуедес зіграв заїку Кікікі в теленовелі «Кордель Енкантадо». Того ж року у актора вилучили водійські права, а також зобов'язали виплатити штраф у розмірі близько 1000 бразильських реалів за відмову пройти тест на алкотестер в Ріо-де-Жанейро. У 2012 році він зіграв свою першу роль лиходія, підступного  Макса в «Avenida Brasil». За виконання ролі, актор отримав високу оцінку критиків<ref>https://www.celebsinsights.com/dating/marcello-novaess-girlfriend-list/</ref>.

У 2013 році він знявся у теленовелі  «Além do Horizonte». У 2014 ввійшов до акторського складу «Dupla Identidade», серіалу Глорії Перес.

У 2017, приєднався до акторського складу мильної опери «O Outro Lado do Paraíso».  У наступному році він знявся в «O Sétimo Guardião» в ролі лиходія. У 2022 році, зіграв менеджера Еженіо в теленовелі «Além da Ilusion»<ref>https://biografiaresumida.com.br/biografia-marcello-novaes/</ref>.

== Фільмографія ==
'''Телебачення'''
{| class="wikitable"
! Рік
! Назва
! Роль
! Примітка
|-
| 1988 || ''[[Vale Tudo]]'' || Андре
|
|-
| 1989 || ''[[Top Model (telenovela)|Top Model]]'' || Філіпе Аугусто
|
|-
| 1990 || ''[[Rainha da Sucata]]'' ||Джеральдо Джованні
|
|-
|1991
|''[[Vamp (telenovela)|Vamp]]''
|Пілот
|Запрошена зірка
|-
| rowspan="4" |1992 ||''[[Deus Nos Acuda]]''
|Джеральдо Джованні
|
|-
|''[[Você Decide]]''
|Тіягу
|Епізод "Жах"
|-
| ''[[Anos Rebeldes]]'' || Олаву
|
|-
|''[[Você Decide]]''
|Тоні Бароссу
|Епізод "Обережна любов"
|-
|1993
|''[[Você Decide]]''
|Bolonha
|Епізод "Тато чи мама"
|-
| rowspan="2" |1994
|''[[Você Decide]]''
|Антунеш
|Епізод "Близький друг"
|-
| ''[[Quatro por Quatro]]'' || Раймундо
|
|-
| 1996 ||''[[Vira Lata (telenovela)|Vira Lata]]''|| Фідель
|
|-
| 1997 || ''[[Zazá]]'' || Хьюго
|
|-
| rowspan="3"| 1998 || ''[[Malhação (4.ª temporada)|Malhação]] ''|| Пауліно
|
|-
|  ''[[Sai de Baixo]]''|| Годзілла
|Епізод "Спиною до небезпеки"
|-
| ''[[A Turma do Didi]]''
| Зіграв сам себе
|Епізод "25 жовтня"
|-
|  rowspan="2"|1999 || ''[[Chiquinha Gonzaga (minissérie)|Chiquinha Gonzaga]]'' || Jacinto Ribeiro do Amaral
|
|-
| ''[[Andando nas Nuvens]]'' || Рауль Редрейра
|
|-
|  rowspan="2"|2000 || ''[[Malhação (7.ª temporada)|Malhação]] ''|| Феліпе Кальдас
|
|-
|  ''[[Uga Uga]]'' || Дарсі дос Сантос
|
|-
| 2001 || ''[[O Clone]]'' || Алехандре «Шанді» Кордейро
|
|-
| rowspan="2"| 2003 || ''[[A Casa das Sete Mulheres]]'' || Ігнасіо
|
|-
|  ''[[Chocolate com Pimenta]]'' || Тімотеу Маріану да Сільва
|
|-
| 2004 || ''[[Sob Nova Direção]]'' ||Флавіо
|Епізод "Двоє втрачених однієї божевільної ночі"
|-
| 2005 || ''[[América (telenovela)|América]]'' || Дженівальдо
|
|-
| 2006 || ''[[Malhação (13.ª temporada)|Malhação]]'' || Даніель Сан Мартін
|
|-
| 2007 || ''[[Sete Pecados]]'' || Vicente de Freitas
|
|-
| rowspan="4"| 2008 || ''[[Três Irmãs (telenovela)|Três Irmãs]]'' || Сандро Редрейра
|
|-
|''[[Guerra e Paz (telessérie)|Guerra e Paz]]''|| Rolandão
|Епізод: "Boleiros & Barangas"
|-
|  ''[[Casos e Acasos]]''|| Рейналду <br> Пауло
|Епізод: "Пограбування, звільнення та усиновлення"
|-
|  ''[[Dicas de um Sedutor]]'' || Мауро
|Епізод: «Не те, що здається»
|-
| 2009 || ''[[Cama de Gato (telenovela)|Cama de Gato]]'' || Бенедіто (Бене)
|
|-
| 2011 || ''[[Cordel Encantado]]'' || Quintino dos Reis (''Quiquiqui'')
|
|-
| 2012 || ''[[Avenida Brasil (telenovela)|Avenida Brasil]]'' || Максвел Перейра Олівейра
|
|-
| 2013 || ''[[Além do Horizonte (telenovela)|Além do Horizonte]]'' || Kléber Martins
|
|-
| 2014 || ''[[Dupla Identidade]]'' || Алехандре Діас
|
|-
| 2015 || [[Правила гри (серіал, 2015)|Правила гри]]|| Вальтерсіо Стюарт (Вава)
|
|-
| 2016 || ''[[Sol Nascente (telenovela)|Sol Nascente]]'' || Вітторіо
|
|-
| rowspan="2" | 2017 || ''[[O Outro Lado do Paraíso]]''
|Ренан
|
|-
| ''[[TOC's de Dalila]]''
| Heitor Abrantes Ferrão
| Епізод "Я доторкнусь до тебе"
|-
| 2018 || ''[[O Sétimo Guardião]]''
|José Sampaio de Oliveira Gomes (''Sampaio'')
|
|-
|2020
|''[[Diário de Um Confinado]]''
|Феліпе
|Diário de Um Confinado#Elenco|2 сезон
|-
|2022
|''[[Além da Ilusão]]''
|Євгеніо Барбоса
|
|}
'''Кіно'''
{| class="wikitable"
! Рік
! Назва
! Роль
|-
| 2007 || ''Sambando nas Brasas, Morô?'' || Педро
|-
| 2008 || ''[[O Guerreiro Didi e a Ninja Lili]]'' || Др. Маркос
|-
| 2010 || ''[[Desenrola]]'' || Габріель
|-
| 2014 || ''[[Casa Grande]]'' || Хьюго
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Бразильські актори]]

title: Марселу Толентіно Новаес порт. Marcello Tolentino Novaes

Народився: 13 серпня 1962 (62 роки) · Ріо-де-Жанейро, Бразилія

Підданство: Ріо-де-Жанейро, Бразилія

Діяльність: актор

Знання мов: португальська

Роки активності: 1988 — тепер. час

У шлюбі з: Leticia Spillerd

Діти (2 ): Педро Новаес


text:
# Сьвідри (Гіжицький повіт)
Сьвідри (пол. Świdry, нім. Schwiddern) — село в Польщі, у гміні Ґіжицько Гіжицького повіту Вармінсько-Мазурського воєводства.
Населення — 183 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Сувальського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 89      | 16                 | 69               | 4                    |
| Жінки    | 94      | 24                 | 61               | 9                    |
| Разом    | 183     | 40                 | 130              | 13                   |

title: Сьвідри (Гіжицький повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Сьвідри
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Świdry}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Вармінсько-Мазурське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Гіжицький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Ґіжицько (гміна){{!}}Ґіжицько
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 183
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 87
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = NGI
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0758211
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Сьвідри}}

'''Сьвідри''' ({{lang-pl|Świdry}}, {{lang-de|Schwiddern}}) — село в Польщі, у [[Ґіжицько (гміна)|гміні Ґіжицько]] [[Гіжицький повіт|Гіжицького повіту]] [[Вармінсько-Мазурське воєводство|Вармінсько-Мазурського воєводства]].
Населення — {{formatnum:183}} {{МНОЖИНА:183|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Сувальське воєводство|Сувальського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=89 |ЧолПре=16 |ЧолПрац=69 |ЧолПост=4
|Жін=94 |ЖінПре=24 |ЖінПрац=61 |ЖінПост=9
|Разом=183 |РазомПре=40 |РазомПрац=130 |РазомПост=13
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Ґіжицько}}

[[Категорія:Села Гіжицького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Вармінсько-Мазурське воєводство

Повіт: Гіжицький повіт

Гміна: Ґіжицько

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: NGI

OSM: ↑2979003 ·R (Ґміна Ґіжицько)


text:
# P&G Taiwan Women's Tennis Open 1994
P&G Taiwan Women's Tennis Open 1994 — жіночий тенісний турнір, що проходив на відкритих кортах з твердим покриттям Taipei Municipal Tennis Court у Тайбеї (Республіка Китай). Належав до турнірів 4-ї категорії в рамках Туру WTA 1994. Відбувсь усьоме й востаннє і тривав з 14 до 20 листопада 1994 року. Перша сіяна Ван Ші-тін здобула титул в одиночному розряді й отримала 18 тис. доларів США.

## Фінальна частина

### Одиночний розряд
Ван Ші-тін —   Нагацука Кьоко 6–1, 6–3
- Для Ван це був 1-й титул в одиночному розряді за сезон і 3-й — за кар'єру.

### Парний розряд
Мішелл Джаггерд-Лай /  Рене Сімпсон-Алтер —  Нансі Фебер /  Александра Фусаї 6–0, 7–6(12–10)
- Для Джаггерд-Лай це був перший титул в парному розряді за сезон і 2-й (останній) - за кар'єру. Для Сімпсон-Алтер це був 1-й титул в парному розряді за кар'єру.

title: P&G Taiwan Women's Tennis Open 1994

wikitext:
{{TennisEventInfo|1994|P&G Taiwan Women's Tennis Open|
| дата=14–20 жовтня
| за ліком=7-й
| категорія=[[Турніри 4-ї категорії WTA|4-та]]
| призові=[[Долар США|$]]100,000
| сітка=32S / 16D
| покриття=[[Корт з твердим покриттям|Тверде]] / відкритий
| місце= [[Тайбей]], [[Республіка Китай]]
| Арена=Taipei Municipal Tennis Courts
| champs={{flagicon|TPE}} [[Ван Ші-тін]]
| champd={{flagicon|AUS}} [[Мішелл Джаггерд-Лай]]
 {{flagicon|CAN}} [[Рене Сімпсон-Алтер]]
| after_year=no
| main_name=Taipei Women's Championships
}}

'''P&G Taiwan Women's Tennis Open 1994''' — жіночий [[теніс]]ний турнір, що проходив на відкритих [[Корт з твердим покриттям|кортах з твердим покриттям]] Taipei Municipal Tennis Court у [[Тайбей|Тайбеї]] ([[Республіка Китай]]). Належав до [[Турніри 4-ї категорії WTA|турнірів 4-ї категорії]] в рамках [[Тур WTA 1994|Туру WTA 1994]]. Відбувсь усьоме й востаннє і тривав з 14 до 20 листопада 1994 року. Перша сіяна [[Ван Ші-тін]] здобула титул в одиночному розряді й отримала 18 тис. доларів США.<ref name="wot1995">{{cite book|title=International Tennis Federation World of Tennis 1995|year=1995|publisher=CollinsWillow|location=London|isbn=9780002184847|editor=[[Джон Барретт]]|pages=153, 175}}</ref><ref name="wta1995">{{cite book|title=Тур WTA 1995 Media Guide|year=1995|publisher=[[Жіноча тенісна асоціація]] (WTA)|location=New York|editor=Renée Bloch Shallouf|page=347}}</ref>

== Фінальна частина ==
=== Одиночний розряд ===
{{flagicon|TPE}} [[Ван Ші-тін]] — {{flagicon|JPN}} [[ Нагацука Кьоко]] 6–1, 6–3
* Для Ван це був 1-й титул в одиночному розряді за сезон і 3-й — за кар'єру.

=== Парний розряд ===
{{flagicon|AUS}} [[Мішелл Джаггерд-Лай]] / {{flagicon|CAN}} [[Рене Сімпсон-Алтер]] — {{flagicon|BEL}} [[Нансі Фебер]] / {{flagicon|FRA}} [[Александра Фусаї]] 6–0, 7–6(12–10)
* Для Джаггерд-Лай це був перший титул в парному розряді за сезон і 2-й (останній) - за кар'єру. Для Сімпсон-Алтер це був 1-й титул в парному розряді за кар'єру.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.itftennis.com/procircuit/tournaments/women's-tournament/info.aspx?tournamentid=1020001163 ITF tournament edition details] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170114030115/http://www.itftennis.com/procircuit/tournaments/women's-tournament/info.aspx?tournamentid=1020001163 |date=14 січня 2017 }}
* [https://wtafiles.blob.core.windows.net/pdf/draws/archive/1994/302.pdf Tournament draws]{{Dead link|date=серпень 2019 |bot=InternetArchiveBot |fix-attempted=yes }}

{{Турніри Taipei Women's Championships}}
{{Тур WTA 1994}}

{{DEFAULTSORT:1994 PandG Taiwan Women's Tennis Open}}
[[Категорія:Тур WTA 1994|Taipei Women's Championship]]
[[Категорія:Taipei Women's Championship|1994]]
[[Категорія:1994 у тайванському спорті|Taipei Women's Championship, 1994]]

title: P&G Taiwan Women's Tennis Open 1994

Дата: 14–20 жовтня

Категорія: 4-та

Покриття: Тверде / відкритий

Місце: Тайбей, Республіка Китай

Арена: Taipei Municipal Tennis Courts

no


text:
# Фортуна Арена
«Фортуна Арена» (чеськ. Fortuna Arena) — футбольний стадіон у місті Прага, Чехія, домашня арена місцевого клубу «Славія».
Стадіон побудований протягом 2005—2008 років та відкритий 7 квітня 2008 року на місці старого стадіону «Еден». У 2008 році арена носила назву «Стадіон Еден» за іменем старого стадіону. Протягом 2008—2012 років стадіон називався «Синот Тіп Арена», що пов'язано зі спонсорською угодою із однойменною компанією. 2012 року арену перейменовано на «Еден Арена».
У 2016 році компанія «CEFC China Energy», яка раніше придбала контрольний пакет акцій «Славії», мала намір придбати 70 % акцій стадіону та оголосила про плани інвестувати близько €50 млн (разом із купівлею акцій) задля його модернізації та перетворення у головний національний стадіон для збірної Чехії. 2017 року компанія викупила весь пакет акцій та створила однойменну арені компанію-оператора.
30 серпня 2013 року стадіон приймав матч Суперкубка УЄФА між мюнхенською «Баварією» та лондонським «Челсі». До цього матчі Суперкубка традиційно проходили на Стадіоні Луї II у Монако.

title: Фортуна Арена

wikitext:
{{Стадіон
| назва стадіону          = Фортуна Арена
| зображення              = [[Файл:Praha, Slavia, fotbalový stadion (2).jpg|250px]]
| повна назва             =
| оригінальна назва       = Fortuna Arena
| місцезнаходження        = {{CZE}}, [[Прага]]
| побудований             = [[2008]]
| відкритий               = [[2008]]
| відбудований            =
| координати              = {{coord|50|04|03|N|14|28|18|E|display=inline,title}}
| закритий                =
| зруйнований             =
| власник                 = Фортуна Арена
| покриття                = трав'яне
| ціна побудови           = 900 млн [[Чеська крона|Kč]]
| архітектор              = Martin Kotík
Daniel Dvořák
Leoš Zeman
| інші назви              = Стадіон Еден {{small|(2008)}}
Синот Тіп Арена {{small|(2008—2012)}}
Еден Арена {{small|(2012—2018)}}
Сінобо {{small|(2018—2022)}}
| команда                 = [[Славія (футбольний клуб, Прага)|ФК «Славія» Прага]]
| кількість сидячих місць = 21 000
| розміри стадіону        = 105х68 м
| сайт                    =
}}

'''«Фортуна Арена»''' ({{lang-cz|Fortuna Arena}}) — [[футбол]]ьний [[стадіон]] у місті [[Прага]], [[Чехія]], домашня арена місцевого клубу [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славія»]].

Стадіон побудований протягом [[2005]]—[[2008]] років та відкритий [[7 квітня]] [[2008]] року на місці [[Еден (стадіон)|старого стадіону «Еден»]]. У 2008 році арена носила назву «Стадіон Еден» за іменем старого стадіону. Протягом [[2008]]—[[2012]] років стадіон називався «Синот Тіп Арена», що пов'язано зі спонсорською угодою із однойменною компанією. [[2012]] року арену перейменовано на «Еден Арена».

У [[2016]] році компанія «CEFC China Energy», яка раніше придбала контрольний пакет акцій «Славії», мала намір придбати 70 [[Відсоток|%]] акцій стадіону та оголосила про плани інвестувати близько [[Євро|€]]50 млн (разом із купівлею акцій) задля його модернізації та перетворення у головний національний стадіон для [[Збірна Чехії з футболу|збірної Чехії]]. [[2017]] року компанія викупила весь пакет акцій та створила однойменну арені компанію-оператора.

[[30 серпня]] [[2013]] року стадіон приймав матч [[Суперкубок УЄФА 2013|Суперкубка УЄФА]] між [[Баварія (Мюнхен)|мюнхенською «Баварією»]] та [[Челсі (футбольний клуб)|лондонським «Челсі»]]. До цього матчі Суперкубка традиційно проходили на [[Стадіон Луї II|Стадіоні Луї II]] у [[Монако]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.slavia.cz/zobraz.asp?t=klub-eden-arena Про стадіон на офіційному сайті ФК «Славія»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170521111303/http://www.slavia.cz/zobraz.asp?t=klub-eden-arena |date=21 травня 2017 }} {{ref-cz}}
* [http://www.prague.eu/uk/object/places/2027/eden-arena Про стадіон на туристичному порталі Праги] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171025074533/http://www.prague.eu/uk/object/places/2027/eden-arena |date=25 жовтня 2017 }} {{ref-en}}
* [http://www.stadiumguide.com/edenarena/ Eden Arena на stadiumguide.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130823212013/http://www.stadiumguide.com/edenarena/ |date=23 серпня 2013 }} {{ref-en}}

[[Категорія:Спорт у Празі]]
[[Категорія:Архітектура Праги]]
[[Категорія:Стадіони Чехії]]
[[Категорія:Славія (футбольний клуб, Прага)]]
[[Категорія:Засновані в Чехії 2008]]

title: Фортуна Арена

Оригінал назви: Fortuna Arena

Країна: Чехія

Розташування: Чехія, Прага

Власник: Фортуна Арена

Оператор: Славія

Покриття: трав'яне

Ціна: 900 млн Kč

Архітектор: Martin Kotík · Daniel Dvořák · Leoš Zeman

Інші назви: Стадіон Еден (2008) · Синот Тіп Арена (2008—2012) · Еден Арена (2012—2018) · Сінобо (2018—2022)

Команда (-и): ФК «Славія» Прага

Види спорту: футбол


text:
# Lycognathophis seychellensis
Lycognathophis seychellensis (сейшельська вовча змія) — вид змій родини полозових (Colubridae). Ендемік Сейшельських Островів. Це єдиний представник монотипового роду Lycognathophis.

## Опис
Довжина сейшельської вовчої змії становить 1 м, враховуючи хвіст довжиною 31 см. Верхня частина тіла жовтувавто-коричнева або сірувато-коричнева, рівномірна або поцяткована темно-бурими плямами. З боків голови, через очі, проходить темні смуги. Верхня губа жовтувата, зазвичай з бурими крями. На нижній частині спини є чотири серії коричневих плям. на хвості вони зливаються в смуги. Нижня частина тіла жовтувата з коричневими краями, на грудях є коричневі плями. На верхній щелепі є 20-22 рівновеликих зуба. Передні нижньощелепні зуби дуже великі, набагато більші, ніж задні. Голова помітно відділена від шиї. Зіниці вертикальні. Тіло видовжене, спинна луска кілеподібна, формує 17 рядів. Хвіст довгий, анальна луска розділена, субкаудальна парна. Вентральних лусок 184-202, субкаудальних 92-110.

## Поширення і екологія
Сейшельські вовчі змії мешкають на островах Мае, Силует, Праслен, Арід і Фрегат в архіпелагі Сейшельських островів. Вони живуть у первинних і вторинних тропічних лісах. Ведуть денний спосіб життя, живляться сцинками і геконами.

## Збереження
МСОП класифікує цей вид як такий, що перебуває під загрозою зникнення. Lycognathophis seychellensis загрожує знищення природного середовища і хижацтво з боку інтродукованих мурах Anoplolepis gracilipes.

title: Lycognathophis seychellensis

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Lycognathophis seychellensis''
| status = EN
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=61427|title=Lycognathophis seychellensis|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2023.1|accessdate=17 квітня 2024}}</ref>
| image =Lycognathophis seychellensis 310595.jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| infraordo = [[Змії]] (Serpentes)
| familia = [[Полозові]] (Colubridae)
| subfamilia = [[Дипсадинові]] (Dipsadinae)
| genus = '''''Lycognathophis'''''
| genus_authority =[[Джордж Альберт Буленджер|Boulenger]], 1893
| species = '''''L. seychellensis'''''
| binomial = ''Lycognathophis seychellensis''
| binomial_authority =([[Герман Шлегель|Schlegel]], 1837)
| synonyms =''Psammophis seychellensis''
''Scopelophis seychellensis''
''Tropidonotus seychellensis''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Lycognathophis seychellensis
| commonscat = Lycognathophis seychellensis
| commons = Lycognathophis seychellensis
}}
'''''Lycognathophis seychellensis''''' (сейшельська вовча змія) — вид [[Змії|змій]] родини [[Полозові|полозових]] (Colubridae)<ref>{{NRDB species|genus=Lycognathophis|species=seychellensis}}</ref>. [[Ендемік]] [[Сейшельські Острови|Сейшельських Островів]]. Це єдиний представник монотипового роду ''Lycognathophis''.

== Опис ==
Довжина сейшельської вовчої змії становить 1 м, враховуючи хвіст довжиною 31 см. Верхня частина тіла жовтувавто-коричнева або сірувато-коричнева, рівномірна або поцяткована темно-бурими плямами. З боків голови, через очі, проходить темні смуги. Верхня губа жовтувата, зазвичай з бурими крями. На нижній частині спини є чотири серії коричневих плям. на хвості вони зливаються в смуги. Нижня частина тіла жовтувата з коричневими краями, на грудях є коричневі плями. На верхній щелепі є 20-22 рівновеликих зуба. Передні нижньощелепні зуби дуже великі, набагато більші, ніж задні. Голова помітно відділена від шиї. Зіниці вертикальні. Тіло видовжене, спинна луска кілеподібна, формує 17 рядів. Хвіст довгий, анальна луска розділена, субкаудальна парна. Вентральних лусок 184-202, субкаудальних 92-110.

== Поширення і екологія ==
Сейшельські вовчі змії мешкають на островах [[Мае]], [[Силует (острів)|Силует]], [[Праслен]], [[Арід]] і [[Фрегат (острів)|Фрегат]] в архіпелагі [[Сейшельські острови|Сейшельських островів]]. Вони живуть у первинних і вторинних тропічних лісах. Ведуть денний спосіб життя, живляться сцинками і геконами.

== Збереження ==
[[МСОП]] класифікує цей вид як такий, що перебуває [[під загрозою зникнення]]. ''Lycognathophis seychellensis'' загрожує знищення природного середовища і хижацтво з боку інтродукованих мурах ''[[Жовта божевільна мураха|Anoplolepis gracilipes]]''.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q1950889}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Полозові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1837]]
[[Категорія:Фауна Сейшельських островів]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Сейшельських островів]]
[[Категорія:Монотипові роди плазунів]]

title: ?Lycognathophis seychellensis

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Інфраряд: Змії (Serpentes)

Родина: Полозові (Colubridae)

Підродина: Дипсадинові (Dipsadinae)

Рід: Lycognathophis · Boulenger, 1893

Вид: L. seychellensis

Вікісховище: Lycognathophis seychellensis

Віківиди: Lycognathophis seychellensis


text:
# Писарев Семен Васильович
Писарев Семен Васильович — український організатор кіновиробництва, театральний антрепренер, сценарист, актор.
За освітою був інженером-технологом. Довгий час працював антрепренером провінційних театрів. В 1913 році у Києві заснував найбільшу в той час в Україні кіностудію «Сітлотінь». До роботи на студії залучав театрального актора Н. Соловцова, театральних режисерів Йосифа Сойфера та Д. Морського.

## Вибіркова фільмографія
- 1914 — «Покаранний життям»
- 1916 — «Таємниця вапняної печі»
- 1916 — «Рабині вбрання»
- 1917 — «Віра Чеберяк». Автор сценаріїв і режисер стрічок: «В давнину дідам жилося» (1915), «Зневажені і скривджені» (автор сценарію), «Влада жінки» (1916).

title: Писарев Семен Васильович

wikitext:
{{актор}}'''Писарев Семен Васильович''' — український [[організатор кіновиробництва]], театральний антрепренер, сценарист, актор.

За освітою був інженером-технологом. Довгий час працював антрепренером провінційних театрів. В 1913 році у [[Київ|Києві]] заснував найбільшу в той час в Україні кіностудію «Сітлотінь». До роботи на студії залучав театрального актора Н. Соловцова, театральних режисерів [[Сойфер Йосип Адамович|Йосифа Сойфера]] та Д. Морського.

== Вибіркова фільмографія ==

* 1914 — «Покаранний життям»
* 1916 — «Таємниця вапняної печі»
* 1916 — «Рабині вбрання»
* 1917 — [[Віра Чеберяк (фільм, 1917 року)|«Віра Чеберяк»]]. Автор сценаріїв і режисер стрічок: «В давнину дідам жилося» ([[1915]]), «Зневажені і скривджені» ([[автор]] [[сценарій|сценарію]]), «Влада жінки» ([[1916]]).

== Бібліографія ==

* Календарь: Адресная и справочная книга г. Києва на [[1914]] год. К., [[1913]]. -С.189.

== Джерела ==

* Миславський В. Н., «Кино в Украине. 1896 −1921. Факты. Фильмы. Имена.», «Торсинг», Харьков, 2005. ISBN 966-670-510-9.

[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Українські організатори кіновиробництва]]
[[Категорія:Українські режисери]]
[[Категорія:Українські продюсери]]

title: Писарев Семен Васильович

Народився: 19 століття

Громадянство: Російська імперія

Діяльність: антрепренер, сценарист, актор, інженер-технолог


text:
# Ярослав Кошів
Ярослав Володимир Кошів англ. Jaroslav Volodymyr Koshiw (18 жовтня 1943, Сколе) — український журналіст.

## З біографії
Народився 1943 року у місті Сколе Стрийського повіту (Галичина). У 1950 році разом із батьками прибув
до США. Закінчив інженерні студії в Детройті, працював за фахом. Навчався у Шотландії. Опублікував матеріали Міністерства закордонних справ Великої Британії про Україну. В 90-х роках працював журналістом в Україні. У 1998–1999 роках — заступник редактора «Kyiv Post».

## Праці
- Workers against the Gulag. London, 1978 (співавт.)
- The Chernobyl Disaster. London, 1988 (співавт.)
- British Foreign Office Files on Ukraine and Ukrainians, 1917–1948. Edmonton, 1997
- Beheaded: The Killing of a Journalist. - Artemia Press, 2003. - 280 p.
- Обезголовлений. Убивство журналіста. [пер. з англ.] - Artemia Press, 2004. - 292 с.[1]
- Abuse of Power, Corruption in the Office of the President. Bristol, 2013.
- MH-17: The story of shooting down of the Malaysian airliner. Artemia Press Ltd, 1 Jun. 2015 - 100 pages.

title: Ярослав Кошів

wikitext:
{{Письменник
| bgcolour
| Ім'я                = Ярослав Володимир Кошів
| Оригінал імені      =
| Фото                = <!-- Example.jpg -->
| Ширина              =
| Підпис              =
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 1943
| Місце народження    = [[Сколе]]
| Дата смерті         =
| Місце смерті        =
| Поховання           =
| Національність      =
| Громадянство        =
| Alma mater          =
| Мова творів         =
| Рід діяльності      = [[журналіст]]
| Роки активності     =
| Напрямок            =
| Жанр                =
| Magnum opus         =
| Премії              =
| Нагороди            =
| Сайт                =
| Автограф            = <!-- Підпис.jpg
| Примітки            = -->
}}
'''Ярослав Володимир Кошів''' {{lang-en|Jaroslav Volodymyr Koshiw}} ({{ДН|18|10|1943}}, [[Сколе]]) — [[українці|український]] [[журналіст]].

== З біографії ==
Народився 1943 року у місті [[Сколе]] [[Стрийський повіт|Стрийського повіту]] ([[Галичина]]). У 1950 році разом із батьками прибув
до [[Сполучені Штати Америки|США]]. Закінчив інженерні студії в [[Детройт]]і, працював за фахом. Навчався у [[Шотландія|Шотландії]]. Опублікував матеріали Міністерства закордонних справ Великої Британії про Україну. В 90-х роках працював журналістом в Україні. У 1998–1999 роках — заступник редактора «[[Kyiv Post]]».

== Праці ==

* Workers against the Gulag. London, 1978 (співавт.)
* The Chernobyl Disaster. London, 1988 (співавт.)
* British Foreign Office Files on Ukraine and Ukrainians, 1917–1948. Edmonton, 1997
* Beheaded: The Killing of a Journalist. - Artemia Press, 2003. - 280 p.
* Обезголовлений. Убивство журналіста. [пер. з англ.] - Artemia Press, 2004. - 292 с.<ref>[https://www.pravda.com.ua/news/2004/05/20/3000017/ ''Кошів подякував] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220123214038/https://www.pravda.com.ua/news/2004/05/20/3000017/ |date=23 січня 2022 }} [[УРП "Собор"]] за видання його книги та повідомив, що жодне видавництво в Україні за це не бралося'' [http://www.golos.com.ua/article/234430 golos]; [http://www.library.univ.kiev.ua/ukr/elcat/new/detail.php3?doc_id=1525929 univ]; [https://lounb.org.ua/Files/GIJA.pdf ЛОУНБ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220326073901/http://www.lounb.org.ua/Files/GIJA.pdf |date=26 березня 2022 }}</ref>
* Abuse of Power, Corruption in the Office of the President. Bristol, 2013.
* MH-17: The story of shooting down of the Malaysian airliner. Artemia Press Ltd, 1 Jun. 2015 - 100 pages.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==

* [[Сенькусь Роман Ілліч|''Роман Сенькусь'']]. [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=1731 Кошів Ярослав] // {{ЕСУ}}
* [[Маркусь Василь Васильович|''Василь Маркусь'']]. Кошів Ярослав // Енциклопедія української діяспори / Гол. ред. [[Маркусь Василь Васильович|Василь Маркусь]], спів-ред. [[Дарія Маркусь]]. — Нью-Йорк — Чикаго, 2009.— Кн. 1.— С. 407.
* Українська діаспора: літературні постаті, твори, біобібліографічні відомості / Упорядк. [[Просалова Віра Андріївна|{{nobr|В. А. Просалової}}]].— Донецьк: Східний видавничий дім, 2012.— 516 с.

{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Уродженці Сколе]]
[[Категорія:Українські письменники]]
[[Категорія:Українці США]]
[[Категорія:Українські журналісти]]

title: Ярослав Володимир Кошів

Народився: 1943 · Сколе

Діяльність: журналіст


text:
# Максимишин Сергій Якович
Сергій Якович Максимишин (англ. Sergey Maximishin, народився в 1964 р., в місті Кодима, Одеська область) — російський фотожурналіст українського походження.

## Біографія
Школу закінчив у 1982 році в місті Керч, Крим. У тому ж році вступив в Ленінградський Політехнічний інститут на кафедру «Експериментальна ядерна фізика».
З 1985 по 1987 служив у Радянській Армії фотографом військового клубу Групи радянських військових фахівців на Кубі. У 1988-му році повернувся в інститут, поєднував навчання з роботою в Лабораторії науково-технічної експертизи Державного Ермітажу. З 1996-го по 1998-й рік навчався на Факультеті фотокореспондентів при санкт-петербурзькому Будинку журналістів.
Керував ріелтерською фірмою «Золотий ведмідь». З 1999 по 2003 працював фотокореспондентом в газеті «Известия». З 2003 року співпрацює з агентством «Focus», Німеччина.
Як фотожурналіст співпрацює з виданнями «Известия», «Огонёк», «Итоги», «Комсомольська правда», «Російська газета», «Московський комсомолець», «Stern», «Time», «Geo», «Business Week», «Focus», «Corriere della Sera», «The Washington Post», «The Times», «The Wall Street Journal», «Newsweek», «Libération», «Parool», «Der Profile».
Багаторазовий призер конкурсів Прес Фото Росії і World Press Photo.
У 2007 році випустив книгу «Остання імперія. Двадцять років потому»; Афганістан, Ірак, Росія, Грузія, Північна Корея, Киргизстан, Крайня Північ, Індія та інші країни — найкращі фотографії з поїздок по цих країнах склали зміст книги.

title: Максимишин Сергій Якович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Сергій Максимишин
| жінка                =
| оригінал імені       =
| зображення           =
| розмір_зображення    =
| дата_народження      = 1964
| місце_народження     = [[Кодима]], [[Одеська область]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| рід_діяльності       = [[Фотожурналістика|фотожурналіст]]
| національність       =
| родичі               =
| військове звання     =
| партія               =
| нагороди             = багаторазовий призер [[World Press Photo]]
}}

'''Сергій Якович Максимишин''' ({{lang-en|Sergey Maximishin}}, народився в [[1964]] р., в місті [[Кодима (місто)|Кодима]], [[Одеська область]]) — [[Росія|російський]] [[Фотожурналістика|фотожурналіст]] [[Україна|українського]] походження.

== Біографія ==
Школу закінчив у 1982 році в місті [[Керч]], [[Крим]]. У тому ж році вступив в [[Санкт-Петербурзький державний політехнічний університет|Ленінградський Політехнічний інститут]] на кафедру «Експериментальна ядерна фізика».

З 1985 по 1987 служив у [[Радянська Армія|Радянській Армії]] фотографом військового клубу [[Група радянських військових фахівців на Кубі|Групи радянських військових фахівців на Кубі]]. У 1988-му році повернувся в інститут, поєднував навчання з роботою в Лабораторії науково-технічної експертизи Державного Ермітажу. З 1996-го по 1998-й рік навчався на Факультеті фотокореспондентів при санкт-петербурзькому Будинку журналістів.

Керував ріелтерською фірмою «Золотий ведмідь». З 1999 по 2003 працював фотокореспондентом в газеті «[[Известия]]». З 2003 року співпрацює з агентством «Focus», [[Німеччина]].

Як [[Фотожурналістика|фотожурналіст]] співпрацює з виданнями «[[Известия]]», «[[Огонёк]]», «[[Итоги]]», «[[Комсомольська правда]]», «[[Російська газета]]», «[[Московський комсомолець]]», «[[Stern]]», «[[Time (журнал)|Time]]», «[[Geo (журнал)|Geo]]», «[[Business Week]]», «[[Focus]]», «[[Corriere della Sera]]», «[[The Washington Post]]», «[[The Times]]», «[[The Wall Street Journal]]», «[[Newsweek]]», «[[Ліберасьйон|Libération]]», «[[Parool]]», «[[Der Profile]]».

Багаторазовий призер конкурсів [[Прес Фото Росії]] і [[World Press Photo]].

У 2007 році випустив книгу «Остання імперія. Двадцять років потому»<ref>{{Cite web |url=http://www.indexmarket.ru/products/?content=item&id=1144 |title=Сергей Максимишин. Последняя империя. Двадцать лет спустя |accessdate=15 листопада 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20120307171917/http://www.indexmarket.ru/products/?content=item&id=1144 |archivedate=7 березня 2012 |deadurl=yes }}</ref>; [[Афганістан]], [[Ірак]], [[Росія]], [[Грузія]], [[Північна Корея]], [[Киргизстан]], [[Крайня Північ]], [[Індія]] та інші країни — найкращі фотографії з поїздок по цих країнах склали зміст книги.

== Посилання ==
* [http://www.maximishin.com/ Персональний сайт Сергія Максимишина] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130124142615/http://www.maximishin.com/ |date=24 січня 2013 }}

== Примітки ==
{{Примітки}}

[[Категорія:Російські фотографи]]

title: Сергій Максимишин

Народився: 1964 · Кодима, Одеська область

Країна: СРСР · Росія · Ізраїль

Діяльність: фотожурналіст

Галузь: журналістика, Фотоперіодизм і фотожурналістика

Alma mater: Санкт-Петербурзький державний політехнічний університет Петра Великого

Знання мов: російська

Заклад: «Літня школа»d

Нагороди: багаторазовий призер World Press Photo


text:
# Автошлях Т 2621
Автошля́х Т 2621 — автомобільний шлях територіального значення у Чернівецькій області. Пролягає територією Чернівецького та Дністровського районів через Строїнці — Перебиківці. Загальна довжина — 44,8 км.

## Маршрут
Автошлях проходить через такі населені пункти:
| Автошлях Т 2621     |        |
| Чернівецька область |        |
| Чернівецький район  |        |
| Строїнці            | Н03    |
| Рингач              |        |
| Дністровський район |        |
| Клішківці           | Т 2603 |
| Малинці             |        |
| Шилівці             |        |
| Блищадь             |        |
| Зелена Липа         |        |
| Перебиківці         |        |

title: Автошлях Т 2621

wikitext:
{{Автодорога
| назва = Автошлях Т 2621
| номер = {{Номер дороги|Т 2621}}
| colspan="2"|{{Номер дороги|Т 2621}}
| логотип =
| логотип_розмір =
| логотип_підпис =
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| країна = {{UKR}}
| регіон1 = [[Чернівецька область]]
| тип_регіону1 = Області
| регіон2 =[[Чернівецький район|Чернівецький]], [[Дністровський район|Дністровський]]
| тип_регіону2 =Райони
| регіон3 =
| тип_регіону3 =
| відкрита =
| довжина = 44,8
| напрямок =
| від = [[Строїнці (Новоселицький район)|Строїнці]]
| до = [[Перебиківці]]
| з'єднання = {{Автошлях Н|03}} {{Автошлях Т|2603}}
| міста =
| мапа =
| мапа_розмір =
| мапа_підпис =
}}

'''Автошля́х Т 2621''' — автомобільний шлях територіального значення у [[Чернівецька область|Чернівецькій]] області. Пролягає територією [[Чернівецький район|Чернівецького]] та [[Дністровський район|Дністровського]] районів через [[Строїнці (Новоселицький район)|Строїнці]] — [[Перебиківці]]. Загальна довжина — 44,8 км.

== Маршрут ==
Автошлях проходить через такі населені пункти:
{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0" style="margin-left:0.5em;"
|colspan="2" style="color:#fff;background-color:#828282; text-align: center;"|'''Автошлях Т 2621'''
|-
|colspan="3" style=" font-size: 140 %; text-align: center;"|'''''[[Чернівецька область]]'''''
|-
|colspan="2" style=" font-size: 110 %; text-align: center;"|'''''[[Чернівецький район]]'''''
|-
|[[Строїнці (Новоселицький район)|Строїнці]]
|{{Автошлях Н|03}}
|-
|[[Рингач (село)|Рингач]]
|-
|colspan="2" style=" font-size: 110 %; text-align: center;"|'''''[[Дністровський район]]'''''
|-
|[[Клішківці]]
|{{Автошлях Т|2603}}
|-
|[[Малинці]]
|-
|[[Шилівці]]
|-
|[[Блищадь]]
|-
|[[Зелена Липа]]
|-
|[[Перебиківці]]
|}

== Джерела ==
* [http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/301-2012-п Постанова Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2012 р. № 301 Київ Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121204223112/http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/301-2012-п |date=4 грудня 2012 }}
* [http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення: Кабінет Міністрів України; Постанова, Перелік від 16.09.2015 № 712] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161111205816/http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п |date=11 листопада 2016 }}

{{Автомобільні шляхи Чернівецької області}}

[[Категорія:Автомобільні шляхи Чернівецької області|Т2621]]
[[Категорія:Територіальні автомобільні шляхи України]]
[[Категорія:Транспорт Новоселицького району]]
[[Категорія:Транспорт Хотинського району]]

title: Загальні дані

Країна: Україна

Області: Чернівецька область

Райони: Чернівецький, Дністровський

початок: Строїнці

кінець: Перебиківці


text:
# Маноліс Каломіріс
Маноліс Каломіріс грец. Μανώλης Καλομοίρης; 14 грудня 1883, Смірна,— 3 квітня 1962, Афіни) — грецький композитор та педагог, дійсний член Афінської академії наук (з 1945 — став першим музикантом серед її членів), засновник новогрецької музичної школи.

## Біографічні відомості
Навчався в Афінах та Константинополі, потім Віденській консерваторії, де його педагогами були Герман Ґреденер (по класу теорії), А. Штурм (по класу фортепіано) та Євсевій Мандичевський. Від 1906 до 1910 викладав у Харківському музичному училищі Російського музичного товариства (це училище було далеким попередником сучасного Харківського університету мистецтв), а в 1911—1919 — в Афінській консерваторії. 1919 року заснував Еллінську консерваторію і був її директором до 1926, а тоді заснував Національну консерваторію в Афінах, яку теж очолював (до 1948 року). Також був директором Національного оперного театру.
Від 1936 до 1957 був головою Спілки грецьких композиторів.
Свій перший значний твір — Грецьку сюїту для оркестра (Ρωμέικη Σουίτα) — Каломіріс написав у Харкові в 1907 році (пізніші редакції: 1910 та 1936). Він також брав участь у музичному житті міста (див. наприклад, у «Харьковских губернских ведомостях» від 16 січня 1907 нотатку про фортепіанний концерт, який він дав).
Музиці Каломіріса властива мелодична виразність та винахідливість оркестрування. Значний вплив на його творчість мали Ріхард Ваґнер та Микола Римський-Корсаков, а також традиційний грецький народний мелос.
Вважається, що саме Каломіріс своєю оперою «Старший майстер», виставленою 1916 року в Афінах, поклав початок сучасному грецькому оперному мистецтву. Крім п'яти опер, трьох симфоній, кількох інших симфонічних та камерних творів, написав низку музично-критичних праць, підручник із теорії музики та автобіографію.

## Найважливіші твори

### Опери
- «Старший майстер» («Πρωτομάστορας», 1916).
- «Материн перстень» («Το δαχτυλίδι της μάνας», 1917).
- «Схід» («Ανατολή», 1945).
- «Каламутні води» («Τα ξωτικά νερά», 1950).
- «Константин Палеолог» («Κωνσταντίνος Παλαιολόγος», 1962).

### Симфонії
- Симфонія мужності (Συμφωνία της λεβεντιάς, 1919–1920; пізніші редакції: 1937, 1952).
- Симфонія цнотливих та добрих людей (Συμφωνία των ανίδεων και των καλών ανθρώπων, 1931).
- Паламасівська симфонія[10] (Παλαμική Συμφωνία, 1956).

### Інші симфонічні твори
- «Острівні картини» («Νησιώτικες Ζωγραφιές») для скрипки соло та оркестра (1928; друга редакція: 1929).
- Концерт для фортепіано з оркестром (1935).
- Триптих для оркестра (1937, друга редакція: 1940).
- «Мінас-бунтівник, егейський корсар» («Μηνάς ο Ρέμπελος Κουρσάρος στο Αιγαίο»), симфонічна поема (1940).
- «Смерть відважної» («O Θάνατος της Αντρειομένης»), симфонічна поема (1943, пізніші редакції: 1944, 1945; твір присвячено боротьбі греків проти німецької окупації під час Другої світової війни).
- Концертино для скрипки з оркестром (1955).

### Камерна музика
- Квінтет для голоса, двох скрипок, віолончелі й фортепіано (1921).
- Фортепіанне тріо (1921).
- Квартет для флейти, англійського рожка, альта та арфи (1921).
- Соната для скрипки та фортепіано (1948).

Каломірісу також належать твори для фортепіано (11 опусів; деякі оркестровані) й численні вокальні твори, як сольні з акомпанементом (21 опус, в тому числі близько 80 пісень для голосу та фортепіано), так і хорові (24 опуси). Кілька його оркестрових творів також передбачають участь співаків, зокрема видатний пісенний цикл «Чарівні трави» («Μαγιοβότανα», 1908–1914).

## Виноски
1. 1 2 3  Anguera J. E. Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana — Editorial Espasa, 1905. — Vol. Suplemento 1961-1962. — P. 234. — ISBN 978-84-239-4500-9
2. ↑  SNAC — 2010.
3. ↑  Deutsche Nationalbibliothek Record #118910566 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
4. 1 2  Каломирис Манолис // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохорова — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
5. ↑  Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
6. ↑  Η Καθημερινή, Ī Kathīmerinī — 1919. — ISSN 1108-9792
7. ↑  Українець за походженням.
8. ↑  Лібрето Нікоса Казандзакіса; сюжет, відомий з легенд багатьох народів: про необхідність замурувати живцем людину, щоб завершити споруду; оперу присвячено Елефтеріосу Венізелосу, фанатичним прихильником політики якого був композитор.
9. ↑  Хоча оперу Павлоса Каррера «Маркос Боцаріс» було виставлено в Афінах ще 1858 року (фрагменти; повністю — в Патрах у 1861), а з вісімдесятих років починаються вистави опер Спірідона Самараса; першою ж оперою на грецьке лібрето була «Кандидат в депутати» Спірідона Ксіндаса (1867).
10. ↑  На честь Костіса Паламаса, грецького поета, якого Каломіріс обожнював і на вірші якого писав музику.

title: Маноліс Каломіріс

wikitext:
{{person}}'''Маноліс Каломіріс''' {{lang-el|Μανώλης Καλομοίρης}}; [[14 грудня]] [[1883]], [[Смірна]],— [[3 квітня]] [[1962]], [[Афіни]]) — [[Греція|грецький]] [[композитор]] та педагог, дійсний член [[Афінська академія (сучасна)|Афінської академії наук]] (з 1945 — став першим музикантом серед її членів), засновник новогрецької музичної школи.

==Біографічні відомості==

Навчався в Афінах та [[Стамбул|Константинополі]], потім Віденській консерваторії, де його педагогами були Герман Ґреденер (по класу теорії), А. Штурм (по класу фортепіано) та [[Мандичевський Євсевій|Євсевій Мандичевський]]<ref>Українець за походженням.</ref>. Від 1906 до 1910 викладав у Харківському музичному училищі Російського музичного товариства (це училище було далеким попередником сучасного [[Харківський державний університет мистецтв імені Івана Котляревського|Харківського університету мистецтв]]), а в 1911—1919 — в [[Афінська консерваторія|Афінській консерваторії]]. 1919 року заснував [[Національна консерваторія (Греція)|Еллінську консерваторію]] і був її директором до 1926, а тоді заснував [[Національна консерваторія (Греція)|Національну консерваторію в Афінах]], яку теж очолював (до 1948 року). Також був директором Національного оперного театру.

Від 1936 до 1957 був головою Спілки грецьких композиторів.

Свій перший значний твір — Грецьку сюїту для оркестра (Ρωμέικη Σουίτα) — Каломіріс написав у [[Харків|Харкові]] в 1907 році (пізніші редакції: 1910 та 1936). Він також брав участь у музичному житті міста (див. наприклад, у «Харьковских губернских ведомостях» від 16 січня 1907 нотатку про фортепіанний концерт, який він дав).

Музиці Каломіріса властива мелодична виразність та винахідливість оркестрування. Значний вплив на його творчість мали [[Ріхард Ваґнер]] та [[Римський-Корсаков Микола Андрійович|Микола Римський-Корсаков]], а також традиційний грецький народний мелос.

Вважається, що саме Каломіріс своєю оперою «Старший майстер», виставленою 1916 року в Афінах<ref>Лібрето [[Нікос Казандзакіс|Нікоса Казандзакіса]]; сюжет, відомий з легенд багатьох народів: про необхідність замурувати живцем людину, щоб завершити споруду; оперу присвячено [[Елефтеріос Венізелос|Елефтеріосу Венізелосу]], фанатичним прихильником політики якого був композитор.</ref>, поклав початок сучасному грецькому оперному мистецтву<ref>Хоча оперу [[Павлос Каррер|Павлоса Каррера]] «Маркос Боцаріс» було виставлено в Афінах ще 1858 року (фрагменти; повністю — в [[Патри|Патрах]] у 1861), а з вісімдесятих років починаються вистави опер [[Спірідон Самарас|Спірідона Самараса]]; першою ж оперою на грецьке лібрето була «Кандидат в депутати» [[Спірідон Ксіндас|Спірідона Ксіндаса]] (1867).</ref>. Крім п'яти опер, трьох симфоній, кількох інших симфонічних та камерних творів, написав низку музично-критичних праць, підручник із теорії музики та автобіографію.

==Найважливіші твори==
===Опери===
* «Старший майстер» («Πρωτομάστορας», 1916).
* «Материн перстень» («Το δαχτυλίδι της μάνας», 1917).
* «Схід» («Ανατολή», 1945).
* «Каламутні води» («Τα ξωτικά νερά», 1950).
* «Константин Палеолог» («Κωνσταντίνος Παλαιολόγος», 1962).

===Симфонії===
* Симфонія мужності (Συμφωνία της λεβεντιάς, 1919–1920; пізніші редакції: 1937, 1952).
* Симфонія цнотливих та добрих людей (Συμφωνία των ανίδεων και των καλών ανθρώπων, 1931).
* Паламасівська симфонія<ref>На честь [[Костіс Паламас|Костіса Паламаса]], грецького поета, якого Каломіріс обожнював і на вірші якого писав музику.</ref> (Παλαμική Συμφωνία, 1956).

===Інші симфонічні твори===
* «Острівні картини» («Νησιώτικες Ζωγραφιές») для скрипки соло та оркестра (1928; друга редакція: 1929).
* Концерт для фортепіано з оркестром (1935).
* Триптих для оркестра (1937, друга редакція: 1940).
* «Мінас-бунтівник, егейський корсар» («Μηνάς ο Ρέμπελος Κουρσάρος στο Αιγαίο»), симфонічна поема (1940).
* «Смерть відважної» («O Θάνατος της Αντρειομένης»), симфонічна поема (1943, пізніші редакції: 1944, 1945; твір присвячено боротьбі греків проти німецької окупації під час Другої світової війни).
* Концертино для скрипки з оркестром (1955).

===Камерна музика===
* Квінтет для голоса, двох скрипок, віолончелі й фортепіано (1921).
* Фортепіанне тріо (1921).
* Квартет для флейти, англійського рожка, альта та арфи (1921).
* Соната для скрипки та фортепіано (1948).

Каломірісу також належать твори для фортепіано (11 опусів; деякі оркестровані) й численні вокальні твори, як сольні з акомпанементом (21 опус, в тому числі близько 80 пісень для голосу та фортепіано), так і хорові (24 опуси). Кілька його оркестрових творів також передбачають участь співаків, зокрема видатний пісенний цикл «Чарівні трави» («Μαγιοβότανα», 1908–1914).

==Джерела==
* Музыкальный энциклопедический словарь. Москва: Советская энциклопедия, 1990, с. 228.
* ''М. М. Яковлев.'' Каломирис Манолис // Музыкальная энциклопедия. Москва: Советская энциклопедия, 1974, т. 2, стлб. 660.
* ''А. І. Муха.'' Композитори світу в їх зв’язках з Україною. Київ: Фан Дінь Тан & Fan’s Company, 2000, с. 39.
* ''С. Я. Колмыков.'' Греческая музыка // Музыкальная энциклопедия. Москва: Советская энциклопедия, 1974, т. 2, стлб. 52–55.

== Посилання ==
* {{УМузЕ-2|частина=Каломіріс Маноліс|сторінки =295}}
* http://www.kalomiris.org {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181024063216/http://www.kalomiris.org/ |date=24 жовтня 2018 }} {{ref-en}}

==Виноски==
{{reflist}}

{{authority control}}
{{DEFAULTSORT:Каломіріс Маноліс}}
[[Категорія:Грецькі композитори]]
[[Категорія:Члени Афінської академії]]
[[Категорія:Уродженці Ізміра]]
[[Категорія:Люди на марках]]
[[Категорія:Композитори академічної музики XX століття]]

title: грец. Μανώλης Καλομοίρης

Народився: 14 грудня 1883 · Ізмір, Sanjak of Smyrnad, Вілаєт Айдин, Османська імперія

Помер: 3 квітня 1962 (78 років) · Афіни, Греція

Країна: Греція

Діяльність: композитор, викладач університету, піаніст

Alma mater: Харківський національний університет мистецтв імені Івана Котляревського

Вчителі: Timotheos Xanthopoulosd

Відомі учні: Dimitris Dragatakisd і Vasilios Theofanousd

Знання мов: грецька

Заклад: Афінська консерваторія

Членство: Greek Composers' Uniond і Panhellenic Musician Uniond

Жанр: класична музика

Посада: член Афінської академії наукd

Родичі: Demetrios Hamoudopoulosd


text:
# Івановка (Калязінський район)
Івановка (рос. Ивановка) — присілок в Калязінському районі Тверської області Російської Федерації.
Населення становить 1 особу. Входить до складу муніципального утворення Старобісловське сільське поселення.

## Історія
Від 2005 року входило до складу муніципального утворення Старобісловське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 1    |

title: Івановка (Калязінський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Івановка
|назва ін.       = Ивановка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Тверська область]]
|район           = [[Калязінський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Старобісловське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 1
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Тверська область
}}
'''Івановка''' ({{lang-ru|Ивановка}}) — [[присілок]] в [[Калязінський район|Калязінському районі]] [[Тверська область|Тверської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 1 особу. Входить до складу муніципального утворення Старобісловське сільське поселення.

== Історія ==

Від 2005 року входило до складу муніципального утворення Старобісловське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/936008844 |title=Закон Тверской области от 28 февраля 2005 года № 27-зо «Об установлении границ муниципальных образований, входящих в состав территории муниципального образования Тверской области Калязинский район, и наделении их статусом городского, сельского поселения» |access-date=2019-09-24 |archive-date=2019-09-24 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190924071657/http://docs.cntd.ru/document/936008844 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Ивановка (Калязинский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Калязінський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Калязінського району]]

title: присілок Івановка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Тверська область

Муніципальний район: Калязінський район

Поселення: Старобісловське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)


text:
# Чижичі
Чи́жичі (пол. Czyżyce) — село в Україні, в Стрийському районі (до 2020 р. - Жидачівський район) Львівської області. Населення становить 192 особи. Орган місцевого самоврядування — Ходорівська міська рада.

## Розташування
Розташоване на лівому березі річки Давидівка, за 51 км на північний схід від районного центру.
Село притулилося між двома горами, які місцеві жителі називають Крушник і Діброва. Частину села, яка тулиться до гори Крушник, що знаходиться біля лісу, — називають Індією, частину — Пакистаном, а центральну частину села — Ринки. Старожили кажуть, що колись тут (в Ринках) проходили торговища.

## Історія
Точних даних, які б підтверджувались документально про заснування села нема, але за легендою історія села починається з часів походів Богдана Хмельницького. Він збудував похідну церкву. Зараз на зрубі є пам'ятна табличка, що церква є пам'яткою архітектури і охороняється державою. Так за переказами місцевих мешканців, Хмельницький розташував своє військо у трьох селах: Вибранівка, Бринці і в Чижичах. Старожили розповідають, що у Вибранівці розташувався штаб гетьмана — «вибрані люди», в Бринцях — бранці війська козацького, а в Чижичах бойові частини війська гетьманського. За переказами, вони казали «чи будемо жити, чи ні». Звідси і пішли назви сіл.
На 01.01.1939 в селі проживало 430 мешканців, з них 340 українців-грекокатоликів, 80 українців-римокатоликів, 10 поляків.
В селі є багато переселенців з Лемківщини — історичної української етнографічної землі, з якої насильно було виселено українське населення.
В часи радянської окупації селяни брали участь у партизанській боротьбі.
На околицях села, у криївках Чижицького лісу в урочищі (місцевості) «Камінь» (колишня каменоломня пана Шиманського), протягом двох років діяв загін командира УПА Щіпного. Тільки після тривалої облоги загін був вимушений прийняти останній бій. Всі 33 вояки загинули й поховані у Братській могилі в сусідньому селі Бринці. Кожний рік на другий день Великодня священик починає Хресний хід кладовищем з могили січових стрільців.

## Соціальна сфера
В Чижичах є клуб, бібліотека, магазин.

## Політика

### Парламентські вибори, 2019
На позачергових парламентських виборах 2019 року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 460302, розташована у приміщенні народного дому.
Результати
- зареєстровано 117 виборців, явка 59,83 %, найбільше голосів віддано за «Європейську Солідарність» — 22,86 %, за Радикальну партію Олега Ляшка — 20,00 %, за «Слугу народу» і Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» — по 11,43 %.[3] В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Андрій Кіт (самовисування) — 62,86 %, за Андрія Гергерта (Всеукраїнське об'єднання «Свобода») — 15,71 %, за Олега Канівця (Громадянська позиція) — 12,86 %[4].

## Люди
Найстарший мешканець села — п. Казимир Штурмак, 1931 р. н.
- Пшик Михайло Володимирович (* 1962) — начальник Головного управління ДСНС України у Луганській області, кавалер ордена «За заслуги» III ступеня[5][6].

## Уродженці
- Василь Заставний — районний референт Служби безпеки, організаційний референт районного проводу ОУН Новострілищанського району, автор пісні «Лента за лентою», Лицар Бронзового Хреста Заслуги УПА.

title: Чижичі

wikitext:
{{Село
| назва           = Чижичі
| область         = [[Львівська область]]
| район           = [[Стрийський район]]
| громада         = [[Ходорівська міська громада]]
| код КОАТУУ      = 4621581808
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       =
| населення       = 192
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 81710<ref>{{Cite web |url=http://www.uaidx.com/13/282/index |title=Довідник поштових індексів України. Львівська область. Жидачівський район |accessdate=8 лютого 2016 |archive-date=9 вересня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160909184734/http://www.uaidx.com/13/282/index }}</ref>
| телефонний код  = 3239
| координати      = {{coord|49|31|50|N|24|14|0|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 31|
| lat_sec         = 50
| lon_deg         = 24|
| lon_min         = 14|
| lon_sec         = 0
| висота          = 276
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 81733, Львівська обл., Жидачівський р-н, с. [[Вибранівка]], вул. Зарічна, 22
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Чи́жичі''' ({{lang-pl|Czyżyce}}) — [[село]] в Україні, в [[Стрийський район|Стрийському районі]] (до 2020 р. - [[Жидачівський район]]) [[Львівська область|Львівської області]]. Населення становить 192 особи. Орган місцевого самоврядування — [[Ходорівська міська рада]].

== Розташування ==

Розташоване на лівому березі річки [[Давидівка (річка)|Давидівка]], за 51 км на північний схід від районного центру.

Село притулилося між двома горами, які місцеві жителі називають ''Крушник'' і ''Діброва''. Частину села, яка тулиться до гори Крушник, що знаходиться біля лісу, — називають ''Індією'', частину — ''Пакистаном'', а центральну частину села — ''Ринки''. Старожили кажуть, що колись тут (в Ринках) проходили торговища.

== Історія ==

Точних даних, які б підтверджувались документально про заснування села нема, але за легендою історія села починається з часів походів [[Богдан Хмельницький|Богдана Хмельницького]]. Він збудував похідну церкву. Зараз на зрубі є пам'ятна табличка, що церква є пам'яткою архітектури і охороняється державою. Так за переказами місцевих мешканців, Хмельницький розташував своє військо у трьох селах: [[Вибранівка]], [[Бринці-Церковні|Бринці]] і в Чижичах. Старожили розповідають, що у Вибранівці розташувався штаб гетьмана — «вибрані люди», в Бринцях — бранці війська козацького, а в Чижичах бойові частини війська гетьманського. За переказами, вони казали «чи будемо жити, чи ні». Звідси і пішли назви сіл.

На 01.01.1939 в селі проживало 430 мешканців, з них 340 українців-грекокатоликів, 80 [[латинники|українців-римокатоликів]], 10 поляків<ref>''Кубійович В.'' [http://diasporiana.org.ua/wp-content/uploads/books/10893/file.pdf Етнічні групи південнозахідної України (Галичини) на 1.1.1939] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210221225513/http://diasporiana.org.ua/wp-content/uploads/books/10893/file.pdf |date=21 лютого 2021 }}. — Вісбаден, 1983. — с. 6.</ref>.

В селі є багато переселенців з [[Лемківщина|Лемківщини]] — історичної української етнографічної землі, з якої насильно [[Виселення українців з Польщі до УРСР|було виселено українське населення]].

В часи радянської окупації селяни брали участь у партизанській боротьбі.

На околицях села, у криївках Чижицького лісу в урочищі (місцевості) «Камінь» (колишня каменоломня пана Шиманського), протягом двох років діяв загін командира УПА Щіпного. Тільки після тривалої облоги загін був вимушений прийняти останній бій. Всі 33 вояки загинули й поховані у Братській могилі в сусідньому селі Бринці. Кожний рік на другий день [[Великдень|Великодня]] священик починає Хресний хід кладовищем з могили січових стрільців.

== Соціальна сфера ==

В Чижичах є клуб, бібліотека, магазин.

== Політика ==

=== Парламентські вибори, 2019 ===
На [[Парламентські вибори в Україні 2019|позачергових парламентських виборах 2019]] року у селі функціонувала окрема виборча дільниця № 460302, розташована у приміщенні народного дому.

;Результати:
* зареєстровано 117 виборців, явка 59,83 %, найбільше голосів віддано за [[Європейська Солідарність|«Європейську Солідарність»]] — 22,86 %, за [[Радикальна партія Олега Ляшка|Радикальну партію Олега Ляшка]] — 20,00 %, за [[Слуга народу|«Слугу народу»]] і [[Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина»]] — по 11,43 %.<ref name="Підсумки голосування на виборчих дільницях у загальнодержавному виборчому окрузі в межах ОВО №126, Львівська область. Позачергові вибори народних депутатів України 2019 року">{{Cite web |url=https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp336pt001f01=919pf7331=126.html |title=Підсумки голосування на виборчих дільницях у загальнодержавному виборчому окрузі в межах ОВО № 126, Львівська область. Позачергові вибори народних депутатів України 2019 року |accessdate=23 грудня 2019 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210422183711/https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp336pt001f01=919pf7331=126.html |archivedate=22 квітня 2021 |deadurl= }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210422183711/https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp336pt001f01=919pf7331=126.html |date=2021-04-22 }}</ref> В [[Виборчий округ 126#2019|одномандатному окрузі]] найбільше голосів отримав [[Кіт Андрій Богданович|Андрій Кіт]] (''самовисування'') — 62,86 %, за [[Гергерт Андрій Валерійович|Андрія Гергерта]] (''[[Всеукраїнське об'єднання «Свобода»]]'') — 15,71 %, за [[Канівець Олег Леонідович|Олега Канівця]] (''[[Громадянська позиція]]'') — 12,86 %<ref name="Відомості про підрахунок голосів виборців на виборчих дільницях одномандатного виборчого округу №126, Львівська область. Позачергові вибори народних депутатів України 2019 року">{{Cite web |url=https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp338pt001f01=919pf7331=126.html |title=Відомості про підрахунок голосів виборців на виборчих дільницях одномандатного виборчого округу № 126, Львівська область. Позачергові вибори народних депутатів України 2019 року |accessdate=23 грудня 2019 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210425124416/https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp338pt001f01=919pf7331=126.html |archivedate=25 квітня 2021 |deadurl= }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210425124416/https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp338pt001f01=919pf7331=126.html |date=2021-04-25 }}</ref>.

== Люди ==
Найстарший мешканець села — п. Казимир Штурмак, 1931 р. н.
* [[Пшик Михайло Володимирович]] (* 1962) — начальник Головного управління ДСНС України у Луганській області, кавалер ордена «За заслуги» III ступеня<ref>{{Cite web |url=https://www.president.gov.ua/documents/6972019-29693 |title=Указ президента України 697/2019 |accessdate=9 серпня 2020 |archive-date=5 серпня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200805084002/https://www.president.gov.ua/documents/6972019-29693 }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://lg.dsns.gov.ua/ua/Savelev-biografichna-dovidka.html |title=Пшик Михайло Володимирович |accessdate=9 серпня 2020 |archive-date=19 лютого 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190219094324/http://lg.dsns.gov.ua/ua/Savelev-biografichna-dovidka.html }}</ref>.

== Уродженці ==
* [[Заставний Василь Миколайович|Василь Заставний]] — районний референт Служби безпеки, організаційний референт районного проводу ОУН [[Новострілищанський район|Новострілищанського району]], автор пісні «Лента за лентою», Лицар Бронзового [[Хрест Заслуги|Хреста Заслуги УПА]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{SgKP|I|890|Czyżyce}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/l'vovskaja/28407 Погода в селі Чижичі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220331140747/https://weather.in.ua/ua/l'vovskaja/28407 |date=31 березня 2022 }}

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Львівщина|Україна}}
{{Ходорівська міська громада}}
{{Стрийський район}}
{{доробити|березень 2015}}
[[Категорія:Села Львівської області]]

title: село Чижичі

Область: Львівська область

Район: Стрийський район

Тер. громада: Ходорівська міська громада

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

Адреса ради: 81733, Львівська обл., Жидачівський р-н, с. Вибранівка, вул. Зарічна, 22

title: Карта

Карта: Чижичі


text:
# Преноли
Преноли (рос. пренолы, англ. prenols) — спирти загальної формули H–[CH2C(Me)=CHCH2]nOH, в яких вуглецевий скелет складений з одної або більше ізопренових одиниць (біогенетичні прекурсори ізопреноїдів).

title: Преноли

wikitext:
'''Преноли''' ({{lang-ru|пренолы}}, {{lang-en|prenols}}) — [[спирт]]и загальної формули '''H–[CH2C(Me)=CHCH2]nOH,''' в яких вуглецевий скелет складений з одної або більше ізопренових одиниць (біогенетичні [[прекурсор]]и ізопреноїдів).

== Література ==
* Глосарій термінів з хімії // Й. Опейда, О. Швайка. Ін-т фізико-органічної хімії та вуглехімії ім. Л. М. Литвиненка НАН України, Донецький національний університет. — Донецьк : Вебер, 2008. — 758 с. — ISBN 978-966-335-206-0

{{Chem-stub}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Хімічна термінологія]]


text:
# Євусеї
Євусеї, або євусеяни (івр. יְבוּסִים) — згідно зі Старим Заповітом доєврейське населення Юдеї, які в кінці III тис. до н. е. заснували місто Єрусалим (перш відомий як Салім або Євус — Суд 19:10) та спочатку населяли його. Згідно з Біблією, жили в горах (Нав. 11:3) і були нащадками євусеянина з роду Ханаана, онука Ноя (1 М. 10:15-16). Існує гіпотеза про спорідненість євусеїв з хеттами. Керувалися царями, ім'я одного з них — Абду-Геба (раба Єви) — згадується в єгипетських папірусах часів Аменхотепа III, а ім'я іншого — Адоніседека — зберегла Біблія (Нав. 10:3). Втім, останній міг мати аморейське походження (Нав. 10:5), з чого робиться висновок, що на момент приходу євреїв євусеяни були народом змішаного семіто-хуррито-хеттського походження, що знаходить підтвердження в Біблії (Єз. 16:3).
При завоюванні Ханаану Ісусом Навином коаліція місцевих царів, в числі яких був цар Єрусалиму, була розгромлена в битві при Гаваоні, проте підкорити гірських євусеїв не вдалося (Нав. 15:63). У наступну епоху Суддів євусеї були цілком незалежним народом, а Єрусалим не входив до складу Ізраїлю:
І прийшов до Євусу, що [нині] Єрусалим; з ним пара нав'ючених ослів, і його наложниця з ним. Коли вони були при Євусі, то день дуже схилився. І сказав слуга до господаря свого: зайдемо в це євусейське місто та ночуємо в ньому. Казав йому господарь його: ні, не підемо до міста чужинців, бо вони не з Ізраїлевих синів, а перейдемо до Ґів'и (Суд. 19:10–12)
Край існуванню євусеїв не настав навіть за царя Давида, що взяв штурмом іевусейскій акрополь на горі Сіон і переніс туди столицю своєї держави. До цього Давид правив в місті Хевроні. Після того, як Давид завоював Євусі, він почав правити над усім Ізраїлем.
І пішов Давид та весь Ізраїль до Єрусалиму, відомого як Євус. А там були євусеяни, мешканці того краю. І сказали мешканці Євусу Давиду: Ти не ввійдеш сюди. Але Давид здобув твердиню Сіон (1Пар 11:4-5)
Це сталося за 33 роки до смерті Царя Давида (2Цар. 4: 5-9) або близько 1000 року до н. е. Єрусалим втратив свого іевусейского царя в битві Бет-Хоронській, був розграбований і спалений коліном Юди; фортеця його, влаштована на висоті, була зайнята і підкорена Давидом (2Цар. V, 6, 7).
Але, незважаючи на це, винищити або вигнати з Єрусалиму всіх євусеїв євреям не вдалося. Наприклад, за часів Давида цар купив у заможного ієвусеянина на ім'я Орна тока й худобу за 50 шеклів срібла. Цікаві подробиці, що повідомляються про цю чудову особистості в біблійній історії (2Цар. XXIV, 18-25).
Соломон звелів євусеям, фортецю яких було взято Давидом, платити данину (2Пар VIII, 7, 8). Разом з іншими жителями Єрусалима євусеї згадуються Біблією і після повернення юдеїв з полону вавилонського. Іоанн Дамаскін згадує євусеїв як один з чотирьох «розмов» самаритян.

## Цікаві факти
За деякими відомостями, євусеєм був також цар салімський Мелхиседек, який зустрічав Авраама хлібом та вином. Це підтверджується тим фактом, що священна для євусеян гора Сіон продовжила шануватися і в юдеїв.

title: Євусеї

wikitext:
{{Етнічна група|
 | related   = [[семіти]], зокрема [[араби]]}}
[[Файл:Judean.mont.deadsea.JPG|thumb|right|265px|Юдейські гори і Юдейська пустеля, вигляд з боку Мертвого моря]]
[[File:MtZion from Abu Tor.jpg|thumb|right|265px|Гора Сіон]]
'''Євусеї''', або євусеяни ({{lang-he|יְבוּסִים}}) — згідно зі Старим Заповітом доєврейське населення [[Юдея|Юдеї]], які в кінці III тис. до н. е. заснували місто [[Єрусалим]]<ref>{{Cite web |url=http://www.mignews.com/news/society/world/121009_74153_20885.html |title=Депутат Кнесету: Єрусалим заснували араби-євусеянин |accessdate=5 липня 2012 |archive-date=8 січня 2010 |archive-url=https://web.archive.org/web/20100108085655/http://www.mignews.com/news/society/world/121009_74153_20885.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100108085655/http://www.mignews.com/news/society/world/121009_74153_20885.html |date=2010-01-08 }}</ref> (перш відомий як [[Салім (місто)|Салім]] або Євус — {{Біблія|Суд|19:10}}) та спочатку населяли його. Згідно з Біблією, жили в горах ({{Біблія|Нав.|11:3}}) і були нащадками євусеянина з роду Ханаана, онука Ноя ({{Біблія|1 М.|10:15-16}}). Існує гіпотеза про спорідненість євусеїв з [[Хетти|хеттами]]<ref>{{Cite web |url=http://nauka.bible.com.ua/mankurt/2-03.htm |title=Сліпі та кульгаві сторожа |accessdate=5 липня 2012 |archive-date=4 листопада 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20111104092214/http://www.nauka.bible.com.ua/mankurt/2-03.htm }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://bibliotekar.ru/100velTayn/108.htm |title=Цивілізації Близького Сходу |accessdate=5 липня 2012 |archive-date=8 червня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120608091506/http://bibliotekar.ru/100velTayn/108.htm }}</ref>. Керувалися царями, ім'я одного з них — [[Абду-Геба]] (раба Єви) — згадується в єгипетських папірусах часів [[Аменхотеп III|Аменхотепа III]]<ref>{{Cite web |url=http://khazarzar.skeptik.net/books/kh/lilith.htm |title=Ліліт та інші |accessdate=5 липня 2012 |archive-date=30 листопада 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20121130193347/http://khazarzar.skeptik.net/books/kh/lilith.htm }}</ref>, а ім'я іншого — [[Адоніседек]]а — зберегла Біблія ({{Біблія|Нав.|10:3}}). Втім, останній міг мати [[Амореї|аморейське]] походження ({{Біблія|Нав.|10:5}}), з чого робиться висновок, що на момент приходу євреїв євусеяни були народом змішаного [[Семіти|семіто]]-[[Хурити|хуррито]]-[[Хетти|хеттського]] походження<ref>[http://lib.eparhia-saratov.ru/books/17s/sazanov/archaeology/16.html Андрій Сазанов. Біблійна археологія. Частина 3 Археологія Єрусалиму]{{Недоступне посилання|date=лютий 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>, що знаходить підтвердження в Біблії ({{Біблія|Єз.|16:3}}).

При завоюванні Ханаану [[Ісус Навин|Ісусом Навином]] коаліція місцевих царів, в числі яких був цар Єрусалиму, була розгромлена в битві при Гаваоні, проте підкорити гірських євусеїв не вдалося ({{Біблія|Нав.|15:63}}). У наступну епоху Суддів євусеї були цілком незалежним народом, а Єрусалим не входив до складу Ізраїлю:
{{начало цитаты}}І прийшов до Євусу, що [нині] Єрусалим; з ним пара нав'ючених ослів, і його наложниця з ним. Коли вони були при Євусі, то день дуже схилився. І сказав слуга до господаря свого: зайдемо в це євусейське місто та ночуємо в ньому. Казав йому господарь його: ні, не підемо до міста чужинців, бо вони не з Ізраїлевих синів, а перейдемо до Ґів'и ({{Біблія|Суд.|19:10–12}}){{конец цитаты}}

Край існуванню євусеїв не настав навіть за [[Цар Давид|царя Давида]], що взяв штурмом іевусейскій акрополь на горі Сіон і переніс туди столицю своєї держави<ref>{{Cite web|title=Иевусеи - это... Что такое Иевусеи?|url=https://dic.academic.ru/dic.nsf/enc_bible/1757/Иевусеи|website=Словари и энциклопедии на Академике|accessdate=2020-05-21|language=ru|archive-date=25 листопада 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161125001709/http://dic.academic.ru/dic.nsf/enc_bible/1757/Иевусеи}}</ref>. До цього Давид правив в місті Хевроні. Після того, як Давид завоював Євусі, він почав правити над усім Ізраїлем<ref>{{Cite web|title=Что это за народ – Иевусеи?|url=https://satchurch.lv/ru/chto-jeto-za-narod-ievusei/|website=Gars un Patiesība|accessdate=2020-05-21|language=ru-RU|first=Автор:|last=Rol|first2=s|last2=Zeltins|archive-date=27 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201127174437/https://satchurch.lv/ru/chto-jeto-za-narod-ievusei/}}</ref>.
{{начало цитаты}}І пішов Давид та весь Ізраїль до Єрусалиму, відомого як Євус. А там були євусеяни, мешканці того краю. І сказали мешканці Євусу Давиду: Ти не ввійдеш сюди. Але Давид здобув твердиню Сіон ({{Біблія|1Пар|11:4-5}}){{конец цитаты}}

Це сталося за 33 роки до смерті Царя Давида ({{Біблія|2Цар.|4: 5-9}}) або близько 1000 року до н. е.<ref>{{Cite web|title=Священная книга археологов – Библия. 100 великих тайн археологии|url=https://info.wikireading.ru/42794|website=info.wikireading.ru|accessdate=2020-05-21}}</ref> Єрусалим втратив свого іевусейского царя в битві Бет-Хоронській, був розграбований і спалений коліном Юди; фортеця його, влаштована на висоті, була зайнята і підкорена Давидом ({{Біблія|2Цар.|V, 6, 7}}).
[[File:Meeting of abraham and melchizadek.jpg|right|thumb|265px|Зустріч Авраама з Мелхиседеком]]
Але, незважаючи на це, винищити або вигнати з Єрусалиму всіх євусеїв євреям не вдалося. Наприклад, за часів Давида цар купив у заможного ієвусеянина на ім'я Орна тока й худобу за 50 шеклів срібла. Цікаві подробиці, що повідомляються про цю чудову особистості в біблійній історії ({{Біблія|2Цар.|XXIV, 18-25}}).

Соломон звелів євусеям, фортецю яких було взято Давидом, платити данину ({{Біблія|2Пар|VIII, 7, 8}}). Разом з іншими жителями Єрусалима євусеї згадуються Біблією і після повернення юдеїв з полону вавилонського. [[Іоанн Дамаскин|Іоанн Дамаскін]] згадує євусеїв як один з чотирьох «розмов» [[Самаритяни|самаритян]]<ref>{{Cite book|title=О ста ересях вкратце. Откуда они начались и от чего произошли|last=Дамаскин Иоанн.|first=|year=|publisher=|location=|pages=|language=|isbn=}}</ref>.

== Цікаві факти ==
За деякими відомостями, євусеєм був також цар [[Салім (місто)|салімський]] [[Мелхиседек]]<ref>{{Cite web |url=http://www.e-slovo.ru/417/12pol1.htm |title=Мельхиседек — цар Єрусалиму |accessdate=5 липня 2012 |archive-date=28 квітня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120428180239/http://www.e-slovo.ru/417/12pol1.htm }}</ref>, який зустрічав [[Авраам]]а хлібом та вином. Це підтверджується тим фактом, що священна для євусеян гора [[Сіон]] продовжила шануватися і в юдеїв.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20131005023940/http://www.bibelwissenschaft.de/wibilex/das-bibellexikon/lexikon/sachwort/anzeigen/details/jebus-jebusiter-2/ch/385f9eefc800a6cdc6601fee35df6824/ Євусеї у bibelwissenschaft.de]{{ref-de}}

[[Категорія:Старий Заповіт]]
[[Категорія:Ханаан]]
[[Категорія:Зниклі народи]]
[[Категорія:Стародавні народи]]
[[Категорія:Біблійні народи]]

title: Євусеї

Близькі до: семіти, зокрема араби