text:
# Канадське вино
Канадське вино зазвичай займає окремі полиці в лікеро-горілчаних магазинах Канади. Успіх на ринку Канади, а також до певної міри у світі (0,3 % від світового виробництва у 2002 році) канадському вину забезпечило «льодяне вино» — десертне вино з замерзлого ще на лозі винограду. Виробляється в долинах гір і Преріях Канади також різні сорти фруктового вина, вина з ягід, утім останні часом не класифікуються як вино. Виробництво вина в Канаді займає 26 тис. акрів і економічний внесок галузі оцінюється в 6,8 млрд кан. доларів, зокрема: в Онтаріо 3,3 млрд кан. доларів, у Британській Колумбії 2,0 млрд кан. доларів, в Квебеку 0,8 млрд кан. доларів, в Новій Скотії 0.2 млрд кан. доларів.
Виробляється вино в Канаді вже понад 200 років переважно в провінціях Британська Колумбія та Онтаріо. Уже перші переселенці з різним успіхом намагалися вирощувати різні варіації Середньоземноморського сорту винограду Vitis vinifera. Довгий період до 1960 року розвиток винарства в Канаді гальмувався різними антиалкогольними кампаніями. Втім в останні часи розвиток технологій і мода на низькоградусні напої дозволив вивести виробництво вина в Канаді на вищий рівень.
В Договорі про вільну торгівлю між Канадою і Україною окремо оговорюється зняття мит на експорт канадського вина і про запобігання його підробці.
Як приклад успішного розвитку культури винарства можна пригадати сільськогосподарську громаду Нарамата на озері Оканаган у долині Скелястих гір провінції Британська Колумбія. Виробництво вина в цьому унікальному регіоні, на перетині клімату гір і напівпустелі є джерелом не лише прямого доходу від продажу, а й також популярного винотуризму і навіть особливої культури розслабленого життя Cittaslow.

### Інше маркування
Вино вироблене в Канаді з імпортованого винограду і соку має окреме маркування Cellared in Canada. Вироблене в Британській Колумбії таке вино може містити до 100 % винопродукту з США, ПАР, Аргентини, Чилі і останнім часом Китаю. Щоб попасти на полиці «Канадського вина» в Онтаріо напій має вміщувати на більше 60 % імпортованого продукту. Інший спосіб маркування такого продукту: «Product of Canada», «Vinted in Canada». Маркування «International — Canadian blends» в Онтаріо означає, що іноземного продукту до 75 %.

title: Канадське вино

wikitext:
[[Файл:Canadawineregions.png|міні|Регіони розповсюдження винарства в Канаді]]
[[Файл:Naramata Bench, BC.jpg|ліворуч|міні|Винарство в громаді Нарамата, Британська Колумбія]]
'''Канадське вино''' зазвичай займає окремі полиці в лікеро-горілчаних магазинах [[Канада|Канади]]. Успіх на ринку Канади, а також до певної міри у світі (0,3 % від світового виробництва у 2002 році) канадському вину забезпечило «[[льодяне вино]]» — десертне вино з замерзлого ще на лозі винограду. Виробляється в долинах гір і [[Канадські прерії|Преріях Канади]] також різні сорти фруктового вина, вина з ягід, утім останні часом не класифікуються як вино. Виробництво вина в Канаді займає 26 тис. акрів і економічний внесок галузі оцінюється в 6,8 млрд кан. доларів, зокрема: в [[Онтаріо]] 3,3 млрд кан. доларів, у [[Британська Колумбія|Британській Колумбії]] 2,0 млрд кан. доларів, в [[Квебек (провінція)|Квебеку]] 0,8 млрд кан. доларів, в [[Нова Скотія|Новій Скотії]] 0.2 млрд кан. доларів<ref>{{Cite web|url=http://www.winesofcanada.com/facts-canada.html|title=Facts - Canada's Wine Industry|website=www.winesofcanada.com|accessdate=2018-04-19|archive-date=19 квітня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180419121227/http://www.winesofcanada.com/facts-canada.html}}</ref>.

Виробляється вино в Канаді вже понад 200 років переважно в провінціях Британська Колумбія та Онтаріо. Уже перші переселенці з різним успіхом намагалися вирощувати різні варіації Середньоземноморського сорту винограду ''Vitis vinifera''. Довгий період до 1960 року розвиток винарства в Канаді гальмувався різними [[антиалкогольні кампанії|антиалкогольними кампаніями]]. Втім в останні часи розвиток технологій і мода на низькоградусні напої дозволив вивести виробництво вина в Канаді на вищий рівень.

В [[Зона вільної торгівлі|Договорі про вільну торгівлю]] між Канадою і Україною окремо оговорюється зняття мит на експорт канадського вина і про запобігання його підробці<ref>{{Cite web|url=http://www.international.gc.ca/trade-commerce/trade-agreements-accords-commerciaux/agr-acc/ukraine/canada-ukraine.aspx?lang=eng|title=Canada and Ukraine: Creating jobs and opportunities together|last=Government of Canada|first=Global Affairs Canada|website=GAC|accessdate=2018-04-19|archive-date=13 квітня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180413025813/http://www.international.gc.ca/trade-commerce/trade-agreements-accords-commerciaux/agr-acc/ukraine/canada-ukraine.aspx?lang=eng}}</ref>.

Як приклад успішного розвитку культури винарства можна пригадати сільськогосподарську громаду [[Нарамата]] на озері [[Оканаган (озеро)|Оканаган]] у долині [[Скелясті гори|Скелястих гір]] провінції Британська Колумбія. Виробництво вина в цьому унікальному регіоні, на перетині клімату гір і напівпустелі є джерелом не лише прямого доходу від продажу, а й також популярного винотуризму і навіть особливої культури розслабленого життя ''Cittaslow''.

=== Інше маркування ===
Вино вироблене в Канаді з імпортованого винограду і соку має окреме маркування ''Cellared in Canada''. Вироблене в Британській Колумбії таке вино може містити до 100 % винопродукту з США, ПАР, Аргентини, Чилі і останнім часом Китаю. Щоб попасти на полиці «Канадського вина» в Онтаріо напій має вміщувати на більше 60 % імпортованого продукту. Інший спосіб маркування такого продукту: «Product of Canada», «Vinted in Canada». Маркування «International — Canadian blends» в Онтаріо означає, що іноземного продукту до 75 %.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Виноробство за країною}}

[[Категорія:Вина за країною]]
[[Категорія:Виноробство за країною]]
[[Категорія:Економіка Канади]]


text:
# Диковицький Іван Якович
Іван Якович Диковицький народився 1 травня 1927 року в с. Олександрівка Костопільського району Рівненської обл.. Помер 22 січня 2005 року.

В 1944 році був призваний на фронт. Служив у 203 стрілецькій дивізії Забайкальського фронту під командуванням маршала Радянського Союзу Малиновського. Брав участь у розгромі японських імперіалістів.
Був важко поранений у бою. Інвалід ıı групи. Демобілізований в 1952 році. З 1958 року проживав в с. Малі Дорогостаї Млинівського району Рівненської обл.

## Нагороди
- «Орден Вітчизняної війни ıı ст..»;
- Орден Слави ІІІ ст. ;
- Медаль «За перемогу над Японією»
- Орден «За мужність»
- Медаль Жукова
- Медаль «За перемогу над Німеччиною»
- Медаль «Захиснику Вітчизни»
- Медаль «Ветеран праці» та багатьма ювілейними медалями

wikiname: ukwiki

title: Диковицький Іван Якович

in_language: uk

wikitext:
{{Військовик}}
'''Іван Якович Диковицький''' народився 1 травня 1927 року в с. [[Олександрівка (Костопільський район)|Олександрівка]] [[Костопільський район|Костопільського району]] [[Рівненська область|Рівненської обл.]]. Помер 22 січня 2005 року.

В 1944 році був призваний на фронт. Служив у 203 стрілецькій дивізії [[Забайкальський фронт|Забайкальського фронту]] під командуванням маршала [[Радянський Союз|Радянського Союзу]] [[Малиновський Родіон Якович|Малиновського]]. Брав участь у розгромі японських імперіалістів.
Був важко поранений у бою. Інвалід ıı групи. Демобілізований в 1952 році. З 1958 року проживав в с. [[Малі Дорогостаї]] [[Млинівський район|Млинівського району]] [[Рівненська область|Рівненської обл.]]

== Нагороди ==
* «[[Орден Вітчизняної війни|Орден Вітчизняної війни ıı ст]]..»;
* [[Орден Слави]] ІІІ ст. ;
* [[Медаль «За перемогу над Японією»]]
* [[Орден «За мужність»]]
* [[Медаль Жукова]]
* [[Медаль «За перемогу над Німеччиною»]]
* [[Медаль «Захиснику Вітчизни»]]
* [[Медаль «Ветеран праці»]] та багатьма ювілейними медалями

{{без джерел|дата=квітень 2020}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Кавалери ордена Вітчизняної війни II ступеня]]
[[Категорія:Українці в Другій світовій війні]]
[[Категорія:Нагороджені медаллю «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни]]
[[Категорія:Народились 1927]]
[[Категорія:Персоналії:Млинівський район]]
[[Категорія:Уродженці Костопільського району]]

title: Диковицький Іван Якович

Народження: 1 травня 1927 · Млинівський район, Рівненська область

Смерть: 22 січня 2005 (77 років)


text:
# Кім Бу Гьом
Кім Бу Гьом (21 січня 1958 , Санджу, Північна провінція Кьонсан ) — південнокорейський політик, що обіймав посаду прем'єр-міністра Південної Кореї 14 травня 2021 — 11 травня 2022.
2017—2019: обіймав посаду міністра внутрішніх справ і безпеки.
Як члена Демократичної партії обрано депутатом Національної асамблеї від 1-го виборчого округу Сусон 2016—2020, та депутатом від Гунпо 2000—2012, від Великої національної партії

На парламентських виборах 2016 року у Тегу Кім переміг Кім Мун Су, здобувши 62,5 %, що стало першим обранням члена Ліберальної партії в цьому місті з 1985.

Кім раніше балотувався на посаду мера Тегу на місцевих виборах 2014 року і здобув 40 % голосів виборців, що в той час вважалося надзвичайно великою кількістю в оплоті консерваторів.
В 2014 році він заявив, що сподівається «подолати бар'єр регіоналізму».

title: Кім Бу Гьом

wikitext:
{{Особа}}
'''Кім Бу Гьом''' {{життєпис}} — південнокорейський політик, що обіймав посаду [[Список прем'єр-міністрів Південної Кореї|прем'єр-міністра Південної Кореї]] 14 травня 2021 — 11 травня 2022.

2017—2019: обіймав посаду міністра внутрішніх справ і безпеки.
Як члена [[Демократична партія Кореї|Демократичної партії]] обрано депутатом [[Національна асамблея Республіки Корея|Національної асамблеї]] від 1-го виборчого округу Сусон 2016—2020, та депутатом від Гунпо 2000—2012, від [[Вільна Корея|Великої національної партії]]
<ref>{{cite news|url=http://english.chosun.com/site/data/html_dir/2003/07/07/2003070761013.html|title=Movement for Reformative Party Starts|newspaper=[[The Chosun Ilbo]]|date=7 липня 2003|access-date=17 квітня 2016|archive-date=27 січня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170127021816/http://english.chosun.com/site/data/html_dir/2003/07/07/2003070761013.html}}</ref>
На [[парламентські вибори у Республіці Корея 2016|парламентських виборах 2016 року]] у Тегу Кім переміг Кім Мун Су, здобувши 62,5 %, що стало першим обранням члена Ліберальної партії в цьому місті з 1985.
<ref>{{cite news|url=http://english.khan.co.kr/khan_art_view.html?code=710100&artid=201604141927587|title=Kim Boo-kyum Receives a Magical 62.5% of Votes, "The Citizens of Daegu Have Rewritten History"|newspaper=[[The Kyunghyang Shinmun]]|date=14 квітня 2016|access-date=17 квітня 2016|archive-date=2 липня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200702200027/http://english.khan.co.kr/khan_art_view.html?code=710100&artid=201604141927587}}</ref>
Кім раніше балотувався на посаду мера Тегу на місцевих виборах 2014 року і здобув 40 % голосів виборців, що в той час вважалося надзвичайно великою кількістю в оплоті консерваторів.
В 2014 році він заявив, що сподівається «подолати бар'єр регіоналізму».
<ref name="joongang2014">{{cite news|url=http://koreajoongangdaily.joins.com/news/article/article.aspx?aid=2990432|title=After Daegu election loss, NPAD’s Kim looks to 2016|newspaper=[[Korea JoongAng Daily]]|date=11 червня 2014|access-date=17 квітня 2016|archive-date=27 січня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170127021012/http://koreajoongangdaily.joins.com/news/article/article.aspx?aid=2990432}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{s-start}}
{{s-bef|before=[[Чон Се Гюн]]}}
{{s-ttl|title=прем'єр-міністр Південної Кореї|years=2021–2022}}
{{s-aft|after=[[Хан Док Су]]}}
{{s-end}}
{{Бібліоінформація}}

{{Прем'єр-міністри Південної Кореї}}
[[Категорія:Прем'єр-міністри Південної Кореї]]

title: кор. 김 부겸

Народився: 21 січня 1958 (67 років) · Санджу, Північна провінція Кьонсан, Південна Корея

Країна: Південна Корея

Діяльність: політик

Alma mater: Сеульський національний університет

Знання мов: корейська

Посада: депутат Національних Зборів Республіки Кореяd, Minister of the Interior and Safety of South Koread, депутат Національних Зборів Республіки Кореяd, депутат Національних Зборів Республіки Кореяd і Прем'єр-міністр Південної Кореї

Партія: Демократична партія Кореї

Родичі: Lee Young-hoond

У шлюбі з: Lee Yumid


text:
# Клод Жозеф Верне
Клод Верн́е (повне ім'я Клод Жозе́ф Верне́, фр. Claude Joseph Vernet; 14 серпня, 1714, Авіньйон — 3 грудня, 1789, Париж) — французький художник пейзажист періоду рококо і французького предромантизму.

## Життєпис
Походив з художнього середовища. Його батько, Антуан Верне, був провінційним художником-декоратором. Він і надав перші художні навички синові. Пізніше навчався в майстерні художника Луї Рене де Велі. Починав як епігон Ніколя Пуссена, що був авторитетом для багатьох художників Франції доби класицизму і рококо. Здібного новачка помітив маркіз Кодо, Жозеф де Сейтре, котрий і надав тому стипендію на стажування в Італії.
1734 року він відбув в Рим. Вчителями Клода Жозефа в Римі були Бернардино Ферджоні та Адрієн Мальярд. 1743 року за успіхи в творчості француза Клода Жозефа Верне обрали членом Римської академії св. Луки. 1745 року від одружився з Вірджинією Паркер, донькою англійського капітана флоту папи римського.
Художника, що пройшов добру школу в Римі, помітили і у Франції. Його патроном став маркіз де Маріньї́. Для короля Франції Людовика XV Клод Верне створив серію з 15 картин «Порти Франції», що була продовженням його творів з морськими краєвидами і портами Італії. З 1763 року він оселився в Парижі і почав працювати як для короля, так і для представників французької й інтернаціональної аристократії. Уславився завдяки створенню морських краєвидів і портів Середземномор'я, а також фантазійних краєвидів (гірських, морських, річкових) в часи штормів чи буревіїв. Картини Клода Жозефа Верне з буревіями розійшлись по різним країнам Європи і прикрасили королівські і магнатські палаци. Вони були ще одним приємним, контрастним засобом декору в занадто спокійних палацах доби класицизму напередодні французької революції 1789—1793 років. Тісно пов'язаний з вельможними замовниками, художник повільно еволюціонував від відвертої стилістики рококо до бурхливих краєвидів доби предромантизму.
З донькою Клода Вере (Емілі Маргаритою) узяв шлюб французький архітектор Жан-Франсуа Шальгрен (1739—1811), автор сучасної Тріумфальної арки в Парижі (добудована іншими). Його син Антуан Шарль Орас Верне та його онук (Орас Верне) теж стануть художниками.
На честь Клода Верне української поетесою Ліною Костенко складено вірш «Художник».

## Вибрані твори
- «Водоспад в Тіволі», 1737, Музей мистецтв, Клівленд, США
- «Морське узбережжя біля Анцио», 1743, Ермітаж
- «Пейзаж в стилістиці Сальватора Роза», 1746, Музей образотворчих мистецтв імені Пушкіна, Москва
- «Схід сонця», 1746, Музей образотворчих мистецтв імені Пушкіна, Москва
- «Ранок в Кастелламаре», 1747, Ермітаж
- «Руїни біля Річки», 1748, Ермітаж
- «Вілла Памфілі», 1749, Музей образотворчих мистецтв імені Пушкіна, Москва
- «Шторм на морі», Національний музей мистецтв імені Богдана та Варвари Ханенків, Київ
- «Краєвид на околиці Сорренто», 1750, Ермітаж
- «Італійська гавань», Ермітаж
- «Скелясте морське узбережжя», 1751, Ермітаж
- «Гавань з обеліском», Ермітаж
- «Порт Марселя», серія «Порти Франції», 1754
- «Порт Рошфор», серія «Порти Франції», 1761
- «Порт Ла-Рошель», серія «Порти Франції», 1762
- «Шторм біля скель», 1763, Ермітаж
- «Порт Дьєпп», серія «Порти Франції», 1765
- «Порт в Палермо», 1769, Ермітаж
- «Краєвид з замком на узбережжі», 1769, Ермітаж
- «Середземноморський порт вночі», 1771
- «Гірський пейзаж перед буревієм», 1775, Даллас, США
- «Італія. Гавань в Анконі», Ермітаж
- «Купання в морі біля печери», 1787

- «Водоспад в Тіволі», 1737, Музей мистецтв, Клівленд, США
- «Краєвид на околиці Сорренто», Прадо, Мадрид
- «Шторм», 1752, приватна збірка

title: Клод Жозеф Верне

wikitext:
{{Художник
| Ім'я                = Клод Верне
| Оригінал імені      = Claude Joseph Vernet
| Фото                = Cathelin-Vernet.jpg
| Ширина              = 210px
| Підпис              = Графічний портрет художника [[1770]] року.
| Ім'я при народженні = Claude Joseph Vernet
| Дата народження     = 14.8.1714
| Місце народження    = [[Авіньйон]]
| Дата смерті         = 3.12.1789
| Місце смерті        = [[Париж]]
| Національність      = [[Французи|француз]]
| Громадянство        = {{FRA}}
| Жанр                = [[живописець]]
| Навчання            =
| Напрямок            = [[рококо]]
| Роки творчості      =
| Покровитель         =
| Вплив               =
| Вплив на            =
| Премії              =
| Твори               =
| Сайт                =
}}
{{однофамільці|Верне}}
'''Клод Верн́е''' (повне ім'я '''Клод Жозе́ф Верне́''', {{lang-fr|Claude Joseph Vernet}}; [[14 серпня]], [[1714]], [[Авіньйон]] — [[3 грудня]], [[1789]], [[Париж]]) — французький художник [[пейзаж]]ист періоду [[рококо]] і французького предромантизму.

== Життєпис ==
[[Файл:Arsenal de Rochefort - Joseph Vernet.jpg|міні|ліворуч|200пкс|«Порт Рошфор» з зображенням арсенала.]]
Походив з художнього середовища. Його батько, Антуан Верне, був провінційним художником-декоратором. Він і надав перші художні навички синові. Пізніше навчався в майстерні художника Луї Рене де Велі. Починав як епігон [[Ніколя Пуссен]]а, що був [[авторитет]]ом для багатьох художників Франції доби [[класицизм]]у і [[рококо]]. Здібного новачка помітив [[маркіз]] Кодо, Жозеф де Сейтре, котрий і надав тому [[Стипендія|стипендію]] на стажування в Італії.

1734 року він відбув в Рим. Вчителями Клода Жозефа в Римі були Бернардино Ферджоні та [[Адрієн Мальярд]]. 1743 року за успіхи в творчості француза Клода Жозефа Верне обрали членом Римської академії св. Луки. 1745 року від одружився з Вірджинією Паркер, донькою англійського капітана [[флот]]у папи римського.

Художника, що пройшов добру школу в Римі, помітили і у Франції. Його патроном став маркіз де Маріньї́. Для короля Франції [[Людовик XV|Людовика XV]] Клод Верне створив серію з 15 картин «Порти Франції», що була продовженням його творів з морськими краєвидами і портами Італії. З 1763 року він оселився в Парижі і почав працювати як для короля, так і для представників французької й інтернаціональної аристократії. Уславився завдяки створенню морських краєвидів і портів Середземномор'я, а також фантазійних краєвидів (гірських, морських, річкових) в часи штормів чи буревіїв. Картини Клода Жозефа Верне з буревіями розійшлись по різним країнам Європи і прикрасили королівські і магнатські палаци. Вони були ще одним приємним, контрастним засобом декору в занадто спокійних палацах доби класицизму напередодні французької революції 1789—1793 років. Тісно пов'язаний з вельможними замовниками, художник повільно еволюціонував від відвертої стилістики рококо до бурхливих краєвидів доби предромантизму.

З донькою Клода Вере (Емілі Маргаритою) узяв шлюб французький [[архітектор]] [[Жан-Франсуа Шальгрен]] (1739—1811), автор сучасної [[Тріумфальна арка (Париж)|Тріумфальної арки в Парижі]] (добудована іншими). Його син Антуан Шарль Орас Верне та його онук ([[Орас Верне]]) теж стануть художниками.

На честь Клода Верне української поетесою [[Костенко Ліна Василівна|Ліною Костенко]] складено вірш «Художник»<ref>[[Костенко Ліна Василівна|Костенко Л. В.]] Вибране. — К.: [[Дніпро (видавництво)|Дніпро]], 1989. — С. 220—221. — ISBN 5—308—00376—9.</ref>.

== Вибрані твори ==
* «Водоспад в Тіволі», 1737, Музей мистецтв, Клівленд, США
* «Морське узбережжя біля Анцио», 1743, Ермітаж
* «Пейзаж в стилістиці Сальватора Роза», 1746, [[Музей образотворчих мистецтв імені Пушкіна]], Москва
* «Схід сонця», 1746, [[Музей образотворчих мистецтв імені Пушкіна]], Москва
* «Ранок в Кастелламаре», 1747, [[Ермітаж]]
* «Руїни біля Річки», 1748, Ермітаж
* «Вілла Памфілі», 1749, [[Музей образотворчих мистецтв імені Пушкіна]], Москва
* «Шторм на морі», [[Національний музей мистецтв імені Богдана та Варвари Ханенків]], Київ
* «Краєвид на околиці Сорренто», 1750, Ермітаж
* «Італійська гавань», [[Ермітаж]]
* «Скелясте морське узбережжя», 1751, Ермітаж
* «Гавань з обеліском», Ермітаж
* «Порт Марселя», серія «Порти Франції», 1754
* «Порт Рошфор», серія «Порти Франції», 1761
* «Порт Ла-Рошель», серія «Порти Франції», 1762
* «Шторм біля скель», 1763, Ермітаж
* «Порт Дьєпп», серія «Порти Франції», 1765
* «Порт в Палермо», 1769, Ермітаж
* «Краєвид з замком на узбережжі», 1769, [[Ермітаж]]
* «Середземноморський порт вночі», 1771
* «Гірський пейзаж перед буревієм», 1775, Даллас, США
* «Італія. Гавань в Анконі», Ермітаж
* «Купання в морі біля печери», 1787
<gallery>
Joseph Vernet - Seascape, View of Sorrento - WGA24733.jpg|«Водоспад в Тіволі», 1737, Музей мистецтв, Клівленд, США
The Waterfalls at Tivoli, by Claude-Joseph Vernet, Cleveland Museum of Art.jpg|«Краєвид на околиці Сорренто», [[Прадо]], Мадрид
Vernet, Claude Joseph - A Seastorm - 1752.jpg|«Шторм», 1752, приватна збірка</gallery>

== Див. також ==
* [[Мистецтво Франції]]
* [[Шинуазрі]]
* [[Антуан Ватто]]
* [[Табакерка]]
* [[Інтер'єр]]
* [[Революційний класицизм]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Manœuvre, Laurent / Reith, Eric: Joseph Vernet 1714.1789. Les Ports de France. Arcueil 1994
* Sieffert, Helge (Hrsg.): Claude-Joseph Vernet (1714—1789). Ausst-Kat., München 1997.
* Гос. Эрмитаж, «Западноевропейская живопись», каталог 1, Л., «Аврора», 1976, с. 190—192
* А. Сомов. «Верне, живописці». Категорія: Енциклопедія Брогхауза. https://web.archive.org/web/20161117070028/http://slovar.pp.ua/126383-verne-zhivopisc.html

== Посилання ==
{{Commonscat|Joseph Vernet}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портал|Мистецтво}}

{{DEFAULTSORT:Верне Клод}}
[[Категорія:Французькі художники]]
[[Категорія:Уродженці Авіньйона]]

title: Claude Joseph Vernet

Claude Joseph Vernet:
Графічний портрет художника 1770 року.
Клод Жозеф Верне у Вікісховищі

При народженні: Claude Joseph Vernet

Народження: 14 серпня 1714 · Авіньйон

Смерть: 3 грудня 1789 (75 років)

Національність: француз

Країна: Франція

Жанр: живописець

Вчитель: Адрієн Мальярд і Bernardino Fergionid

Діяльність: художник, художник-гравер, літограф, візуальний митець

Напрямок: рококо

Відомі учні: Carle Vernetd, Jean-Pierre Péquignotd, Jean-Antoine Vernetd і Henry d'Arlesd

Член: Академія красного письменства, науки і мистецтв Ла-Рошелі і Королівська академія живопису і скульптури

Твори: The Cascade at Tivolid

Батько: Antoine Vernetd

У шлюбі з: Virginie Cecil Parkerd

Діти: Carle Vernetd і Marguerite Émilie Chalgrind

Брати, сестри: Jean-Antoine Vernetd

Родичі: Орас Верне

Роботи в колекції: Штедель, Міннеаполіський інститут мистецтва, Музей Прадо, Музей мистецтв Нельсона-Аткінсаd, Музей Тіссен-Борнемісса, Фінська національна галерея, Музей Ґетті, Національна галерея мистецтв, Національний музей Швеції, Національна галерея Канади, Calvet Museumd, Ашмолеан музей, Національна галерея Вікторії, Королівський музей витончених мистецтв, Музей Грунінгеd, Musée de la civilisationd, Мауріцгейс, Museu de Lisboad, musée Comtadin-Duplessisd, Національні галереї Шотландіїd, Sheffield Galleries and Museums Trustd, Bristol City Museum and Art Galleryd, Музей Соумаяd, Художній музей, Далласький музей мистецтв, Музей мистецтв Філадельфії, Художній музей Волтерс, Музей Каподімонте, Музей образотворчих мистецтв, Музей образотворчих мистецтв (Марсель), Ермітаж, Національний музей у Варшаві, Гамбурзька картинна галерея, Національна галерея, Художній інститут Чикаго, Timken Museum of Artd, Dayton Art Instituted, Клівлендський музей мистецтв, Державний музей мистецтв, Художня галерея Південної Австралії, Баварські державні колекції картин, Картинна галерея Далвічd, Ресіденцгалеріd, Musée national de la Marine de Parisd, Зібрання Воллеса, Національний музей західноєвропейського мистецтва, Токіо, Музей Ханенків, Музей Фабра, Страсбурзький музей образотворчого мистецтва, Художній музей Сент-Луїса, Національна галерея Вірменії, Musée des Beaux-Arts de Toursd, Манчестерська художня галереяd, Musée des Beaux-Arts de Carcassonned, Витончено-мистецькі музеї Сан-Франциско, MUŻAd, Музей витончених мистецтв Парижаd, Музей августинців, Музей історії мистецтв, Державні художні зібрання Дрездена, Національна галерея Австралії, Музей Фіцвільяма, Ernest Zmeták Art Galleryd, Державна картинна галерея (Карлсруе), Смітсонівський музей американського мистецтва, Детройтський інститут мистецтв, Musée Angladond, Женевський музей мистецтва і історії, Shizuoka Prefectural Museum of Artd, Національна галерея Ірландії, Музей мистецтв Толедо, Columbus Museum of Artd, Smith College Museum of Artd, Художній музей Вірджинії, Chazen Museum of Artd, Музей Боуз, Shipley Art Galleryd, Музей образотворчих мистецтв, Художній музей Базеля, Heckscher Museum of Artd, Національний музей старовинного мистецтва, Карнавале, Інститут мистецтв Кларкаd, Musée des Beaux-Arts de Caend, Королівські музеї витончених мистецтв, Regionaal Archief Rivierenlandd, National Museum of Fine Arts of Cubad, Епслі-хаус, Musée des beaux-arts de Lièged, Художній музей Крокера, The Wilsond, Currier Museum of Artd, Ferens Art Galleryd, Музей фюрера, Державна галерея мистецтв (Штутгарт), Берлінська картинна галерея, Musée National de la Marine de Rochefortd, musée du Grand Siècled, Palazzo Buonaccorsi Gallery of Ancient Artd, Musée Boucher-de-Perthesd, Музей Ламбінетd, musée des Beaux-Arts de Quimperd, Академія Святого Луки, Швейцарський національний музей, Палац витончених мистецтв, Галерея Уффіці, Курпфальцький музейd, музей Пікардіїd, Museum of the History of Franced, Musée national du Château de Fontainebleaud, Пенсільванська академія образотворчих мистецтв, Hôtel Bertrandd, Галерея Уффіці, Музей Тулуз-Лотрека, Wadsworth Atheneum Museum of Artd, Haworth Art Galleryd, Hatton Galleryd, The Boxd, Musée des Beaux-Arts d'Angersd, Maidstone Museum and Bentlif Art Galleryd, Нантський музей образотворчого мистецтва, paintings collection of Musée des beaux-arts de Chartresd, Реннський музей образотворчого мистецтва, Print Collectiond, Стара пінакотека, Musea Brugged, Музей Нортона Саймона, Musée des Beaux-Arts de Chartresd, Національний музей мистецтва, архітектури і дизайну, Ліхтенштейнський музейd, Національний музей історії та мистецтва, Museum Baron Martind, Замок Алнік, Weston Parkd, Temple Newsamd, Kelmarsh Halld, Portsmouth Museums and Visitor Servicesd, Музей красних мистецтв, Музей витончених мистецтв (Труа) і Музей судноплавства (Амстердам)


text:
# Донських Віктор Васильович
Віктор Васильович Донських (8 липня 1935, місто Сорокине, тепер Луганської області — 4 жовтня 2022, місто Липецьк, Російська Федерація) — радянський діяч, голова Липецького облвиконкому, 1-й секретар Липецького обкому КПРС. Член ЦК КПРС у 1990—1991 роках. Депутат Верховної ради Російської РФСР 11-го скликання. Народний депутат Російської Федерації (1990—1993). Герой Соціалістичної Праці (11.12.1973).

## Життєпис
У 1949 році разом із родиною переїхав до міста Липецька.
У 1958 закінчив Воронезький сільськогосподарський інститут.
У 1958—1961 роках працював старшим інженером, головним інженером, директором Островської ремонтно-технічної станції Становлянського району Липецької області.
Член КПРС з 1960 року.
У 1961—1965 роках — керуючий Воловського районного об'єднання «Сільгосптехніка» Липецької області; керуючий Задонського територіального об'єднання «Сільгосптехніка» Липецької області.
У 1965—1966 роках — начальник Хлевенського районного виробничого управління сільського господарства Липецької області.
У 1966—1970 роках — начальник Добринського районного управління сільського господарства — заступник голови виконавчого комітету Добринської районної ради депутатів трудящих Липецької області.
У 1970 році — голова виконавчого комітету Добринської районної ради депутатів трудящих Липецької області.
У 1970—1978 роках — 1-й секретар Добринського районного комітету КПРС Липецької області.
У 1978—1980 роках — секретар Липецького обласного комітету КПРС.
У грудні 1980 — вересні 1989 року — голова виконавчого комітету Липецької обласної ради народних депутатів.
23 вересня 1989 — 14 серпня 1991 року — 1-й секретар Липецького обласного комітету КПРС.
З березня 1990 по 1993 рік — народний депутат РРФСР (Російської Федерації).
Одночасно в квітні 1990 — серпні 1991 року — голова Липецької обласної ради народних депутатів.
У 1991—1993 роках — директор бази постачання державно-кооперативної спілки «Липецькагропромінвест»; генеральний директор товариства з обмеженою відповідальністю «Сенцовське» Липецької області.
У 1993—2001 роках — генеральний директор відкритого акціонерного товариства «Липецькагропостачсервіс» Липецької області. У 2001—2003 роках — голова ради директорів відкритого акціонерного товариства «Липецькагропостачсервіс».
З 2003 року — на пенсії в Липецьку. Помер після 4 жовтня 2022 року в місті Липецьку.

## Нагороди і звання
- Герой Соціалістичної Праці (11.12.1973)
- орден Леніна (11.12.1973)
- два ордени Трудового Червоного Прапора (8.04.1971, 5.07.1985)
- медалі
- Заслужений працівник сільського господарства РРФСР
- Заслужений механізатор РРФСР
- Почесний громадянин Липецької області (2005)

title: Донських Віктор Васильович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Донських Віктор Васильович
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200 пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Донських}}
'''Віктор Васильович Донських''' ({{ДН|8|07|1935}}, місто [[Сорокине]], тепер [[Луганська область|Луганської області]] — {{ДС|4|10|2022}}, місто [[Липецьк]], [[Росія|Російська Федерація]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] діяч, голова Липецького облвиконкому, 1-й секретар Липецького обкому КПРС. Член [[Центральний Комітет Комуністичної партії Радянського Союзу|ЦК КПРС]] у 1990—1991 роках. Депутат Верховної ради Російської РФСР 11-го скликання. Народний депутат Російської Федерації (1990—1993). [[Герой Соціалістичної Праці]] (11.12.1973).

== Життєпис ==
У 1949 році разом із родиною переїхав до міста Липецька.

У 1958 закінчив Воронезький сільськогосподарський інститут.

У 1958—1961 роках працював старшим інженером, головним інженером, директором Островської ремонтно-технічної станції Становлянського району Липецької області.

Член [[КПРС]] з 1960 року.

У 1961—1965 роках — керуючий Воловського районного об'єднання «Сільгосптехніка» Липецької області; керуючий Задонського територіального об'єднання «Сільгосптехніка» Липецької області.

У 1965—1966 роках — начальник Хлевенського районного виробничого управління сільського господарства Липецької області.

У 1966—1970 роках — начальник Добринського районного управління сільського господарства — заступник голови виконавчого комітету Добринської районної ради депутатів трудящих Липецької області.

У 1970 році — голова виконавчого комітету Добринської районної ради депутатів трудящих Липецької області.

У 1970—1978 роках — 1-й секретар Добринського районного комітету КПРС Липецької області.

У 1978—1980 роках — секретар Липецького обласного комітету КПРС.

У грудні 1980 — вересні 1989 року — голова виконавчого комітету Липецької обласної ради народних депутатів.

23 вересня 1989 — 14 серпня 1991 року — 1-й секретар Липецького обласного комітету КПРС.

З березня 1990 по 1993 рік — народний депутат РРФСР (Російської Федерації).

Одночасно в квітні 1990 — серпні 1991 року — голова Липецької обласної ради народних депутатів.

У 1991—1993 роках — директор бази постачання державно-кооперативної спілки «Липецькагропромінвест»; генеральний директор товариства з обмеженою відповідальністю «Сенцовське» Липецької області.

У 1993—2001 роках — генеральний директор відкритого акціонерного товариства «Липецькагропостачсервіс» Липецької області. У 2001—2003 роках — голова ради директорів відкритого акціонерного товариства «Липецькагропостачсервіс».

З 2003 року — на пенсії в Липецьку. Помер після 4 жовтня 2022 року в місті Липецьку.

== Нагороди і звання ==
* [[Герой Соціалістичної Праці]] (11.12.1973)
* [[орден Леніна]] (11.12.1973)
* два [[орден Трудового Червоного Прапора|ордени Трудового Червоного Прапора]] (8.04.1971, 5.07.1985)
* медалі
* Заслужений працівник сільського господарства РРФСР
* Заслужений механізатор РРФСР
* Почесний громадянин Липецької області (2005)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* журнал «Известия ЦК КПСС» (Москва) № 10, 1990. {{ref-ru}}
* [http://az-libr.ru/Persons/4ED/96644bb4/index.shtml Донских Виктор Васильевич] {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|СРСР}}
{{Герої Соціалістичної Праці}}
[[Категорія:Члени ЦК КПРС]]
[[Категорія:Члени КПРС]]

title: Донських Віктор Васильович

Народився: 8 липня 1935 · Сорокино, Луганська область

Помер: 4 жовтня 2022 (87 років) · Липецьк, Росія

Країна: СРСР · Росія

Національність: росіянин

Alma mater: Воронезький державний аграрний університетd

Знання мов: російська

Членство: ЦК КПРС

Партія: КПРС

Нагороди: Герой Соціалістичної Праці · орден Леніна · орден Трудового Червоного Прапора · орден Трудового Червоного Прапора


text:
# Перлавкі (Дзялдовський повіт)
Перлавкі (пол. Pierławki, нім. Pierlawken) — село в Польщі, у гміні Дзялдово Дзялдовського повіту Вармінсько-Мазурського воєводства.
Населення — 300 осіб (2011).

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 147     | 41                 | 97               | 9                    |
| Жінки    | 153     | 42                 | 82               | 29                   |
| Разом    | 300     | 83                 | 179              | 38                   |

title: Перлавкі (Дзялдовський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Перлавкі
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Pierławki}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Вармінсько-Мазурське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Дзялдовський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Дзялдово (гміна){{!}}Дзялдово
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 300
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 23
|поштовий індекс        = 13-200 Działdowo
|автомобільний код      = NDZ
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0113684
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Перлавкі}}

'''Перлавкі''' ({{lang-pl|Pierławki}}, {{lang-de|Pierlawken}}) — село в Польщі, у [[Дзялдово (гміна)|гміні Дзялдово]] [[Дзялдовський повіт|Дзялдовського повіту]] [[Вармінсько-Мазурське воєводство|Вармінсько-Мазурського воєводства]].
Населення — {{formatnum:300}} {{МНОЖИНА:300|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=147 |ЧолПре=41 |ЧолПрац=97 |ЧолПост=9
|Жін=153 |ЖінПре=42 |ЖінПрац=82 |ЖінПост=29
|Разом=300 |РазомПре=83 |РазомПрац=179 |РазомПост=38
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Дзялдово}}

[[Категорія:Села Дзялдовського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Вармінсько-Мазурське воєводство

Повіт: Дзялдовський повіт

Гміна: Дзялдово

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Поштовий індекс: 13-200 Działdowo

Автомобільний код: NDZ

OSM: ↑2982185 ·R (Ґміна Дзялдово)


text:
# Севар
Севар (болг. Севар) — останній хан Болгарії з династії Дуло від 738 до 753 року.
Відомості про хана Севера містяться лише в «Іменнику булгарських ханів». Відомо лише, що він був останнім представником династії Дуло, що правила болгарами. Невідомо також про його зовнішню політику з Візантією. Тривалий час історики навіть вказували його, а не Кормесія, наступником Тервела і додавали роки правління Кормесія до правління Севара.
Існує дві гіпотези щодо кінця правління династії Дуло. За першою з них хан Севар не залишив нащадків. За іншою — був здійснений військовий переворот.

title: Севар

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я        = Севар
| оригінальне ім'я   =
| портрет            =
| підпис             =
| ширина портрета    =
| титул              = [[Болгарські царі|Хан Болгарії]]
| порядок            =
| прапор               =
| періодпочаток       = [[Список керівників держав 738 року|738]]
| періодкінець       = [[Список керівників держав 753 року|753]]
| попередник         = [[Кормесій]]
| спадкоємець        = [[Кормісош]]
| коронація          =
| зречення          =
| національність     =
| віросповідання     =
| дата народження    =
| місце народження   =
| дата смерті        =
| місце смерті       =
| похований          =
| похована           =
| династія           = [[Дуло (династія)|Дуло]]
| ім'я при народженні   =
| батько             =
| мати               =
| чоловік            =
| дружина            =
| діти               =
| роки служби        =
| приналежність     =
| рід військ         =
| звання             =
| командував         =
| битви              =
| наукова сфера      =
| місце роботи       =
| відомий як         =
| партія             =
| діяльність         =
| професія           =
| освіта             =
| вчена ступінь      =
| нагороди           =
| автограф           =
| монограма          =
| сайт               =
| Commons            =
| Rodovid            =
}}
'''Севар''' ({{lang-bg|Севар}}) — останній хан [[Перше Болгарське царство|Болгарії]] з [[Дуло (династія)|династії Дуло]] від [[738]] до [[753]] року.

Відомості про хана Севера містяться лише в ''«[[Іменник булгарських каганів|Іменнику булгарських ханів]]»''. Відомо лише, що він був останнім представником [[Дуло (династія)|династії Дуло]], що правила болгарами. Невідомо також про його зовнішню політику з [[Візантія|Візантією]]. Тривалий час історики навіть вказували його, а не [[Кормесій|Кормесія]], наступником [[Тервел]]а і додавали роки правління Кормесія до правління Севара.

Існує дві гіпотези щодо кінця правління [[Дуло (династія)|династії Дуло]]. За першою з них хан Севар не залишив нащадків. За іншою — був здійснений військовий переворот.

== Джерела ==
* ''Ангелов Д.'' Образуване на българската народност. — София: Наука и изкуство, 1971. — 400 с.
* ''Андреев Й., Пантев А.'' Българските ханове и царе. От хан Кубрат до цар Борис III. — Велико Търново: Абагар, 2004. — 368 с.
* ''Божилов И. А., Гюзелев В. Т.'' История на България. — София: Анубис, 1999. — Т. 1. — 704 с.
* ''Златарски В.'' История на Българската держава през средните векове. — София: Захарий Стоянов; Св. Климент Охридский, 2007. — Т. 1. Първо Българско царство. Ч. 1. Епоха на хунобългарското надмощие. — 486 с.

{{Правителі Болгарії}}
[[Категорія:Правителі Європи VIII століття]]
[[Категорія:Булгарські хани династії Дуло]]

title: 738 — 753

Попередник: Кормесій

Спадкоємець: Кормісош

Народження: 7 століття

Релігія: тенгріанство

Рід: Дуло

Батько: Кормесій

Діти: невідомо (?)d і Кермек


text:
# Россош (Ленчинський повіт)
Россош (пол. Rossosz) — село в Польщі, у гміні Ленчна Ленчинського повіту Люблінського воєводства.
Населення — 59 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Люблінського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 26      | 0                  | 21               | 5                    |
| Жінки    | 33      | 6                  | 17               | 10                   |
| Разом    | 59      | 6                  | 38               | 15                   |

title: Россош (Ленчинський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Россош
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Rossosz}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Люблінське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Ленчинський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Ленчна (гміна){{!}}Ленчна
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 59
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 81
|поштовий індекс        = 21-010
|автомобільний код      = LLE
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0385572
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Россош}}

'''Россош''' ({{lang-pl|Rossosz}}) — село в Польщі, у [[Ленчна (гміна)|гміні Ленчна]] [[Ленчинський повіт|Ленчинського повіту]] [[Люблінське воєводство|Люблінського воєводства]].
Населення — {{formatnum:59}} {{МНОЖИНА:59|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Люблінське воєводство (1975–1998)|Люблінського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=26 |ЧолПре=0 |ЧолПрац=21 |ЧолПост=5
|Жін=33 |ЖінПре=6 |ЖінПрац=17 |ЖінПост=10
|Разом=59 |РазомПре=6 |РазомПрац=38 |РазомПост=15
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Ленчна}}

[[Категорія:Села Ленчинського повіту]]

title: Країна

Воєводство: Люблінське воєводство

Повіт: Ленчинський повіт

Гміна: Ленчна

Автомобільний код: LLE


text:
# 8819 Крісбонді
8819 Крісбонді (8819 Chrisbondi) — астероїд головного поясу, відкритий 14 вересня 1985 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,292.

title: 8819 Крісбонді

wikitext:
{{Планета
| назва = 8819 Крісбонді
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Анрі Дебеонь]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Ла-Сілья]]
| дата відкриття = [[14 вересня]] [[1985]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1985 RR4''' <br />1990 UD4
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|8819|2014.05.10|2014.01.12}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,249893651060 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,315441096380 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,782667373720 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,167905902714
| орбітальний період = 1695,471019800 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,212330376512 °/д
| середня аномалія = 75,67925459550°
| нахил орбіти = 9,384880791014°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 179,4193759511°
| арг_перицентру = 158,1597850557°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 13,6
| спектр_тип =
}}

'''8819 Крісбонді''' (8819 Chrisbondi) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[14 вересня]] [[1985]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,292.

== Примітки ==
{{Примітки}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (8801-8900)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|8819}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|8818 Hermannbondi|8820 Anjandersen|}}

{{DEFAULTSORT:Крісбонді}}
{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1985]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 8819 Крісбонді

Відкривач: Анрі Дебеонь

Місце відкриття: Обсерваторія Ла-Сілья

Дата відкриття: 14 вересня 1985

title: Позначення

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Chlamydopus
Chlamydopus — рід грибів родини Agaricaceae. Назва вперше опублікована 1898 року.

## Класифікація
До роду Chlamydopus відносять 3 види:
- Chlamydopus amblaiensis
- Chlamydopus clavatus
- Chlamydopus meyenianus

title: Chlamydopus

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Taxobox
| image = Chlamydopus_meyenianus_454829.jpg
| image_width = 250px
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Гриби]] (Fungi)
| divisio = [[Базидіомікотові]] (''Basidiomycota'')
| classis = [[Агарикоміцети]] (''Agaricomycetes'')
| ordo = [[Агарикальні]] (''Agaricales'')
| familia = [[Печерицеві]] (''Agaricaceae'')
| genus = '''Chlamydopus'''
| genus_authority = Speg.
| synonyms =
}}
'''Chlamydopus''' — рід грибів родини [[Agaricaceae]]. Назва вперше опублікована 1898 року.<ref>{{Cite web|url=http://www.mycobank.org/BioloMICS.aspx?TableKey=14682616000000067&Rec=56274&Fields=All |title=Chlamydopus|website=www.mycobank.org|accessdate=2019-05-01}}</ref>

== Класифікація ==
До роду ''Chlamydopus'' відносять 3 види:
* ''[[Chlamydopus amblaiensis]]''
* ''[[Chlamydopus clavatus]]''
* ''[[Chlamydopus meyenianus]]''

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Spegazzini, C. 1898. Fungi Argentini novi vel critici. Anales del Museo Nacional de Historia Natural Buenos Aires. 6:81-288 - P.189

{{мікологія-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Роди грибів]]
[[Категорія:Печерицеві]]

title: ?Chlamydopus

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Гриби (Fungi)

Відділ: Базидіомікотові (Basidiomycota)

Клас: Агарикоміцети (Agaricomycetes)

Порядок: Агарикальні (Agaricales)

Родина: Печерицеві (Agaricaceae)

Рід: Chlamydopus · Speg.

Вікісховище: Chlamydopus


text:
# ГЕС Карун-4
Карун-4 — ГЕС з арочною греблею на річці Карун в провінції Чехармехаль і Бахтиарія, Іран Карун має найвищий стік серед річок Ірану. Мета будівництва греблі Карун-4 — електроенергетика та боротьба з повенями.
Гребля є бетонною подвійної кривизни арочного типу, 230 м заввишки від основи. Проект арочної греблі є ідеальним для греблі, побудованої у вузькій скелястій ущелині за для стримування води у водосховищі. Гребля утримує водосховище з площею 29 км² і об'ємом 2,19 км³.
Перше дослідження для будівництва греблі була проведена у 1995 році і відведення річки почалося у 1997 році. Бетонні роботи почалися в 2006 році, ГЕС почала виробляти електроенергію в листопаді 2010 року. 11 грудня 2010, другий генератор греблі почав функціонувати і був підключений до мережі. Гребля в кінцевому підсумку отримала встановлену потужність 1020 МВт. Гребля офіційно була відкрита 6 липня 2011 президентом Ірану Махмуд Ахмадінежадом.

## Дивись також
- Список ГЕС Ірану
- Карун-4 (водосховище)

title: ГЕС Карун-4

wikitext:
{{Гідроелектростанція
|Зображення                     = Karunmad4 (2).JPG
|Назва                          = Карун-4
|Пікселі                        =
|Підпис                         = Гребля під час будівництва
|Країна                         = [[Іран]]
|lat_dir =N |lat_deg =31 |lat_min =36 |lat_sec =00
  |lon_dir =E |lon_deg =50 |lon_min =28 |lon_sec =00
  |region     =
  |CoordScale =
|Статус                         = діюча
|Річка                          = [[Карун]]
|Каскад                         = [[Карунський каскад ГЕС|Карунський]]
|Початок будівництва            = 1997
|Роки введення першого та останнього гідроагрегатів = 2010
|Встановлена потужність         = 1020
|Середнє річне виробництво      = ???
|Тип ГЕС                        = греблева
|Розрахований напір             = ???
|Тип турбін                     = [[радіально-осьова турбіна|радіально-осьові]]
|Кількість та марка турбін      = 4 x 255
|Витрата через турбіни          = ???
|Кількість та марка гідрогенераторів =
|Потужність гідроагрегатів      = ???
|Тип греблі                     = [[арочна гребля]]
|Висота греблі                  = 230
|Довжина греблі                 = 440
|Шлюз                           = нема
|ЛЕП                            = ???
|Власник                        = ''Iran Water & Power Resources Development Co.''
}}
'''Карун-4''' — ГЕС з [[арочна гребля|арочною греблею]] на річці [[Карун]] в провінції [[Чехармехаль і Бахтиарія]], [[Іран]]<ref name="Basic information">{{cite web|url=http://www.iwpco.com/doc-html-FA/karun4.htm/|title=Basic information|accessdate=2008-06-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080628103819/http://www.iwpco.com/doc-html-FA/karun4.htm/|archivedate=2008-06-28|deadurl=yes}}</ref> Карун має найвищий стік серед річок Ірану<ref>{{cite web|url=http://www.karun3.com/history/?item=1|title=Dam history|accessdate=2008-06-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080706005450/http://www.karun3.com/history/?item=1|archivedate=2008-07-06|deadurl=yes}}</ref>. Мета будівництва греблі Карун-4 — електроенергетика та боротьба з повенями.

Гребля є бетонною подвійної кривизни арочного типу, 230 м заввишки від основи.<ref name="Basic information"/> Проект арочної греблі є ідеальним для греблі, побудованої у вузькій скелястій ущелині за для стримування води у водосховищі. Гребля утримує водосховище з площею 29 км² і об'ємом 2,19 км³<ref>{{cite web|url=http://www.pbs.org/wgbh/buildingbig/dam/basics.html|title=Dam basics|accessdate=2008-06-08|archive-date=3 грудня 2007|archive-url=https://web.archive.org/web/20071203113123/http://www.pbs.org/wgbh/buildingbig/dam/basics.html}}</ref>.

Перше дослідження для будівництва греблі була проведена у 1995 році і відведення річки почалося у 1997 році. Бетонні роботи почалися в 2006 році, ГЕС почала виробляти електроенергію в листопаді 2010 року.<ref>{{Cite web |url=http://english.irib.ir/index.php/news/political/32317-karoun-4-dam-launched-into-operation |title=Архівована копія |accessdate=8 вересня 2013 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20110722015134/http://english.irib.ir/index.php/news/political/32317-karoun-4-dam-launched-into-operation |archivedate=22 липня 2011 |deadurl=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://en.iwpco.ir/Lists/News/DispForm.aspx?ID=33 |title=Архівована копія |accessdate=8 вересня 2013 |archive-date=22 липня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110722015352/http://en.iwpco.ir/Lists/News/DispForm.aspx?ID=33 }}</ref> 11 грудня 2010, другий генератор греблі почав функціонувати і був підключений до мережі. Гребля в кінцевому підсумку отримала встановлену потужність 1020 МВт<ref>{{cite web|title=News: Second Unit of Karun 4 Joins Iran’s National Network|url=http://en.iwpco.ir/Lists/News/DispForm.aspx?ID=94|publisher=IPWCO|accessdate=30 січня 2011|archive-date=22 липня 2011|archive-url=https://web.archive.org/web/20110722015810/http://en.iwpco.ir/Lists/News/DispForm.aspx?ID=94}}</ref>. Гребля офіційно була відкрита 6 липня 2011 президентом Ірану [[Махмуд Ахмадінежад]]ом<ref>{{cite web|title=News: Self-sufficiency in Dam construction; Karun4 Dam Inaugurated|url=http://en.iwpco.ir/Lists/News/DispForm.aspx?ID=117|publisher=Iran Water and Power Resources Development Co.|accessdate=3 вересня 2011|archive-date=19 травня 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20120519021247/http://en.iwpco.ir/Lists/News/DispForm.aspx?ID=117}}</ref>.

== Дивись також ==
* [[Список ГЕС Ірану]]
* [[Карун-4 (водосховище)]]

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Карунський каскад ГЕС}}

{{geo-stub}}

[[Категорія:Гідроелектростанції Ірану|Карун]]
[[Категорія:Засновані в Ірані 2011]]

title: Карун-4

Країна: Іран

Адмінодиниця: Ardal Countyd

Стан: діюча

Річка: Карун

Каскад: Карунський

title: Основні характеристики

Середнє річне виробництво: ??? млн кВт·год

Тип ГЕС: греблева

title: Характеристики обладнання

Тип турбін: радіально-осьові

Потужність гідроагрегатів: ??? МВт

title: Основні споруди

Тип греблі: арочна гребля

Шлюз: нема

Основні споруди: ГЕС Карун-4


text:
# Хляни
Хляни — село в Україні, в Яворівському районі Львівської області. Населення становить 174 особи. Орган місцевого самоврядування — Яворівська міська рада.

## Назва
За роки радянської влади село в документах називали «Хлани». 1989 р. селу надали сучасну назву.

title: Хляни

wikitext:
{{Село
| назва           = Хляни
| область         = [[Львівська область]]
| район           = [[Яворівський район]]
| громада         = [[Яворівська міська громада]]
| код КОАТУУ      = 4625881911
| засновано       = 1910
| населення       = 174
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,211
| ref-площа       =
| щільність       = 824,64
| поштовий індекс = 81017
| телефонний код  = 3259
| висота          = 264
| ref-висота      =
| водойма         = Абк
| адреса          = 81017, Львівська обл., Яворівський р-н, Голова сільської ради Сергій Сорокін
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Хляни''' — [[село]] в Україні, в [[Яворівський район|Яворівському районі]] [[Львівська область|Львівської області]]. Населення становить 174 особи. Орган місцевого самоврядування — [[Яворівська міська рада]].

== Назва ==
За роки радянської влади село в документах називали «Хлани». 1989 р. селу [[Алфавітний покажчик населених пунктів України, які були перейменовані|надали сучасну]] назву.<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A036?rdat1=08.04.2017&vf7551=602 Картка постанови]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

 {{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Львівщина|Україна}}
{{Яворівська міська громада}}
{{Яворівський район}}

[[Категорія:Села Львівської області]]
[[Категорія:Перейменовані населені пункти]]

title: село Хляни

Країна: Україна

Область: Львівська область

Район: Яворівський район

Тер. громада: Яворівська міська громада

title: Основні дані

Густота населення: 824,64 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: Абк

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Хляни


text:
# HD194210
HD194210 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу
B9 й має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  9,2.

## Пекулярний хімічний склад
Зоряна атмосфера HD194210 має підвищений вміст
Si
.

title: HD194210

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD194210}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD194210}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|20|23|30,97}}
| схилення= {{DEC|+25|50|55,5}}
| вид_вел =  9,20<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу B|B9]]
| u-b =  0,00
| b-v =  0,00
| r-i =
| змінна =
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =
| схилення =
| паралакс =
| п_похибка =
| відстань_ср =
| відстань_пс =
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 194210,
[[Боннський огляд|BD+25 4222]],
[[Каталог опорних зір|GSC]] 2160-1292
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD194210
}}
{{Starbox end}}

'''HD194210''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]]
[[Зорі спектрального класу B|B9]] й має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  9,2.<ref name=CPcat />
<!--Вона знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]] й розташована на відстані біля [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].-->

==Пекулярний хімічний склад==

[[Зоряна атмосфера]] HD194210 має підвищений вміст
[[кремній|Si]]
.<ref name=CPcat />

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (20h-22h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Примітки ==
{{reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу B9]]
[[Категорія:HD194000-194999|2]]

{{astro-stub}}

title: HD194210

title: Характеристики

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: мас/рік · за схиленням: мас/рік

Відстань: світлових років · парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD194210


text:
# Клятва (фільм, 2012)
«Клятва» (англ. The Vow) — американський мелодраматичний фільм 2012 року режисера Майкла Саксі за сценарієм Еббі Кон, Марка Сільверштейна та Джейсона Катімса. Фільм знятий на реальних подіях і натхненний справжньою історією Кім та Крикітт Карпентерів. Головні ролі зіграли Рейчел МакАдамс і Ченнінг Татум в ролі Пейдж і Лео Коллінзів, другорядні — Сем Нілл, Скотт Спідмен і Джессіка Ланге.
Станом на 2013 рік, «Клятва» був восьмим найкасовішим мелодраматичним фільмом, що вийшов з 1980 року. Це останній фільм Spyglass Entertainment до відродження компанії в 2019 році.

## Сюжет
Молодята відновлюються після автомобільної аварії, але дружина все ще в стані коми. Прокинувшись з важкою втратою пам'яті, вона не пам'ятає свого чоловіка, тож йому знову належить завоювати її серце.

## У ролях
- Рейчел МакАдамс — Пейдж
- Ченнінг Татум — Лео
- Скотт Спідмен — Джеремі
- Сем Нілл — батько Пейдж
- Джессіка Ленґ — мати Пейдж
- Діллон Кейсі — Райан
- Рейчел Скарстен — Роуз
- Крістіна Пешич — Лізбет
- Бріттні Ірвін — Лєна
- Джиненн Гуссен — Соня
- Джессіка Мак-Немі — Гвен[3]
- Кім Робертс — Барбара

## Український дубляж
Фільм дубльовано студією «LeDoyen» на замовлення компанії «B&H Film Distribution» у 2012 році.
Переклад: Олександра Шабельника

Режисер дубляжу: Ольга Фокіна

Звукорежисер: Михайло Угрин

Звукорежисер перезапису: Боб Шевяков

Координатор проєкту: Аліна Гаєвська

Ролі дублювали: Ченнінґ Татум/Лео — Дмитро Гаврилов, Рейчел МакАдамс/Пейдж — Катерина Брайковська, Євген Пашин, Олександр Шевчук, Надія Кондратовська, Джессіка МакНемі/Ґвен — Тетяна Пиріжок та інші.

title: Клятва (фільм, 2012)

wikitext:
{{значення|Клятва (значення){{!}}Клятва|тип=фільм}}
{{Фільм
| українська назва      = Клятва
| оригінальна назва     = The Vow
| зображення = The Vow (ukr poster).jpg
| зображення розмір = 200px
| Жанр        = [[мелодрама]]
| Режисер    = Майкл Саксі
| Продюсер    = Гарі Барбер
Роджер Бернбаум
Джонатан Глікман
Пол Таублід
| сценарист   = Еббі Кон
Марк Сілверстайн
Майкл Саксі
| Актори      = [[Рейчел МакАдамс]]
[[Ченнінг Татум]]
| Оператор    = Рогір Стофферс
| Композитор  = [[Майкл Брук]]
[[Рейчел Портман]]
| кінокомпанія    = Spyglass Entertainment
| дистриб’ютор      =Screen Gems
| кошторис      = 30 млн. $
| касові збори       = 193 млн. $<ref name="BOM">{{cite web|url=http://www.boxofficemojo.com/movies/?id=Vow.htm|title=The Vow (2012)|work=[[Box Office Mojo]]|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120613222950/http://boxofficemojo.com/movies/?id=vow.htm|archivedate=2012-06-13|accessdate=2012-06-20|deadurl=yes}}</ref>
| країна      = {{USA}}
| мова              = {{англійська}}
| тривалість        = 104 хв.
| рік         = 2012
|дата виходу       = [[10 лютого]] [[2012]]
}}

'''«Клятва»''' ({{lang-en|The Vow}}) — американський мелодраматичний фільм 2012 року режисера Майкла Саксі за сценарієм Еббі Кон, Марка Сільверштейна та Джейсона Катімса. Фільм знятий на реальних подіях і натхненний справжньою історією Кім та Крикітт Карпентерів. Головні ролі зіграли Рейчел МакАдамс і Ченнінг Татум в ролі Пейдж і Лео Коллінзів, другорядні — Сем Нілл, Скотт Спідмен і Джессіка Ланге.

Станом на 2013 рік, «Клятва» був восьмим найкасовішим мелодраматичним фільмом, що вийшов з 1980 року<ref>[https://www.boxofficemojo.com/genres/chart/?id=romanticdrama.htm Romantic Drama Movies at the Box Office] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190714025147/https://www.boxofficemojo.com/genres/chart/?id=romanticdrama.htm |date=14 липня 2019 }}. ''Box Office Mojo''. IMDb.</ref>. Це останній фільм Spyglass Entertainment до відродження компанії в 2019 році.

== Сюжет ==
Молодята відновлюються після автомобільної аварії, але дружина все ще в стані [[Кома (медицина)|коми]]. Прокинувшись з важкою втратою пам'яті, вона не пам'ятає свого чоловіка, тож йому знову належить завоювати її серце.

== У ролях ==
* [[Рейчел МакАдамс]] — ''Пейдж''
* [[Ченнінг Татум]] — ''Лео''
* [[Скотт Спідмен]] — ''Джеремі''
* [[Сем Нілл]] — ''батько Пейдж''
* [[Джессіка Ленґ]] — ''мати Пейдж''
* Діллон Кейсі — ''Райан''
* Рейчел Скарстен — ''Роуз''
* Крістіна Пешич — ''Лізбет''
* Бріттні Ірвін — ''Лєна''
* Джиненн Гуссен — ''Соня''
* [[Джессіка Мак-Немі]] — ''Гвен<ref>{{Cite web |url=http://www.filmofilia.com/jessica-mcnamee-joins-rachel-mcadams-and-channing-tatum-in-the-vow-24746/ |title=Jessica McNamee Joins Rachel McAdams and Channing Tatum in The Vow |accessdate=3 квітня 2012 |archive-date=14 листопада 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171114145428/http://www.filmofilia.com/jessica-mcnamee-joins-rachel-mcadams-and-channing-tatum-in-the-vow-24746/ }}</ref>''
* Кім Робертс — ''Барбара''

== Український дубляж ==
Фільм дубльовано студією «[[Le Doyen Studio|LeDoyen]]» на замовлення компанії «[[B&H Film Distribution]]» у 2012 році.
'''Переклад:''' Олександра Шабельника

'''Режисер дубляжу:''' Ольга Фокіна

'''Звукорежисер:''' Михайло Угрин

'''Звукорежисер перезапису:''' Боб Шевяков

'''Координатор проєкту:''' Аліна Гаєвська

'''Ролі дублювали:''' Ченнінґ Татум/Лео — Дмитро Гаврилов, Рейчел МакАдамс/Пейдж — Катерина Брайковська, Євген Пашин, [[Шевчук Олександр Григорович|Олександр Шевчук]], [[Кондратовська Надія Дмитрівна|Надія Кондратовська]], Джессіка МакНемі/Ґвен — [[Пиріжок Тетяна Андріївна|Тетяна Пиріжок]] та інші.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{imdb title|id=1606389|title=Клятва}}
* {{kino-teatr фільм|6774|Клятва}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми-мелодрами США]]
[[Категорія:Фільми про амнезію]]
[[Категорія:Фільми з подружньою зрадою]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Чикаго]]
[[Категорія:Фільми, зняті в Торонто]]
[[Категорія:Фільми Spyglass Entertainment]]
[[Категорія:Фільми Screen Gems]]
[[Категорія:Фільми США 2012]]

title: The Vow

Жанр: мелодрама

Режисер: Майкл Саксі

Продюсер: Гарі Барбер · Роджер Бернбаум · Джонатан Глікман · Пол Таублід

Сценарист: Еббі Кон · Марк Сілверстайн · Майкл Саксі

У головних · ролях: Рейчел МакАдамс · Ченнінг Татум

Оператор: Рогір Стофферс

Композитор: Майкл Брук · Рейчел Портман

Кінокомпанія: Spyglass Entertainment

Дистриб'ютор: Screen Gems

Мова: англійська

Країна: США

Дата виходу: 10 лютого 2012


text:
# Марія (роман)
«Марі́я» — перший в українській літературі твір про насильницьку колективізацію та Голодомор 1933 року.
Цей роман-хроніка, роман-спалах написав український письменник-емігрант Улас Самчук 1933 року. На думку Степана Пінчука, який написав післямову до вітчизняного видання цього роману в наш час[коли?], саме Улас Самчук «втілив у своїй творчості трагічну долю українського народу в XX столітті». Автор помістив трагедію однієї селянської родини в рамки трагедії всієї української нації.

## Критика
Жорстока правда жорстокого часу. (Роман «Марія» — твір про становище українського селянства після революції 1917 року. Автор пам'ятав голод двадцятих, спілкувався з тими, кому пощастило вирватися на волю у 33-му. Письменник зіставляв жахливі розповіді, описував життя українців, підводив до висновку, що штучний голод планувався московсько-совєтською імперією як геноцид, як замах на українську націю. Звичайно, книга, що відображала жорстоку правду, в Совєтському Союзі була заборонена до друку.)
Змалювання в долі Марії типового життєвого шляху української жінки-трудівниці і трагедії самої України. (Роман Улас Самчук розпочинає і закінчує лічбою днів життя Марії. Він зауважує: «Коли не рахувати останніх трьох, то Марія зустріла й провела двадцять шість тисяч двісті п'ятдесят вісім днів». Кажуть, що часу не помічають тільки щасливі люди. Марії ж доля приготувала суцільні страждання і муки: смерть батьків, голод, втрата дітей, знущання Корнія, божевілля доньки, відмова від батьків
сина Максима. У Марії сильний характер, бо вона зважилася виступити проти народної моралі, боротися за свою любов. Автор неодноразово наголошує на величезному потенціалі духовної та фізичної сили героїні, на її прагненні жити, незважаючи на всі труднощі.)
«Найстрашніша смерть — це смерть від голоду». (Ці слова належать Марії, жінці, на очах якої заможне село часів її дитинства вимирало від голоду. Автор малює страшні картини Голодомору-геноциду української нації 1932–1933 років. Лаконічно описує автор посівну, яку проводили за вказівкою зверху, передчасний збір врожаю і злочинну діяльність «залізної червоної мітли»: «Над зігнутим голодним людом при праці вдень і вночі стоять озброєні вартові. З кістлявих мужицьких рук, з занедбаної землі виривається зі скреготом зубів кусень хліба». Арештовують Маріїного зятя за мішок гнилого зерна, мучиться Надія з виснаженою від голоду маленькою Христинкою. І Марія волає до Бога, просить допомоги: «Вмреш дитинко. На широкому світі немає вже для тебе трошечки хліба…» Втративши всіх своїх рідних, велику і гарну сім'ю, Марія і сама гине від голоду.)
Роман-хроніка «Марія» Самчука — художній свідок історії нашої держави. (Роман «Марія» має конкретну присвяту: «Матерям, які загинули голодною смертю на Україні в роки 1932–1933». Твір дає змогу подивитися на історичну добу очима її сучасників, він є першим пам'ятником жертвам Голодомору-геноциду української нації.)

## Сюжет

### Книга про народження Марії
Марія народилася у бідній родині. Батько її працював у каменоломнях, тим заробляючи на хліб. Марія була першою улюбленою дитиною селянки Оксани, доброї вродливої молодиці. Дитина була здорова і красива.
Коли Марії було шість років, кудись зник тато. Дитина довго чекала його і дивувалася. Татко загинув у каменоломнях. Настали голодні часи. Потім захворіла і померла мати.
Дитина опиняється у тітки Катерини, у якої і так багато дітей, а в хаті нестатки. Дивитися за дитиною було нікому, вона ходила брудна й обірвана, з часом мусила працювати.
У дев'ять років Марія почала самостійне життя — найнялася до Мартина Заруби. Родина Заруби поставилась до неї добре, дівчину відгодували, добре одягали і мили. Марія працювала завзято, ні в чому не знала втоми і весь час співала.
Скоро вона стала вродливою дівчиною, і на неї почали задивлятися парубки. Та Марія лишалася байдужою. Але прийшов і її час: вона закохалася у наймита Корнія, що незабаром мав іти у рекрути.
Недовго мали щастя закохані, скоро Корнія забрали у матроси. Марія залишилася сама і все чекала якоїсь звістки. Корній про себе не повідомляв.
До Марії почав залицятися заможний Гнат Кухарчук. Він терпляче ставиться до відмов Марії, дарує їй подарунки. Деякий час Марія не може навіть думати про нього, але від Корнія немає ніяких звісток, і зрештою дівчина зважується вийти за Гната заміж. На своєму весіллі наречена почувала себе, наче на похороні. Та все ж трималася гідно, весь час звертаючись за порадою до Гната. Той був щасливий.
Молодий не міг натішитися своєю дружиною, весь час намагався бути коло неї, дарував подарунки,
читав книжки. Та для Марії це, скоріше, було тягарем, ніж задоволенням.
Та ось відчула вона під серцем нове життя і відразу повеселішала. Народився хлопчик Роман, і Марія
наче знову віднайшла сенс буття. Весь свій час присвячувала вона дитині. Щасливий був і батько.
Півторарічний хлопчик захворів, весь час плакав уві сні. Сон віщував Марії недобре: снилося їй, що
прийшла її покійна мати і забрала із собою дитину. Невдовзі Романко помер, а разом з ним померла і
душа Марії. Народження мертвої дитини вже не справляє на неї такого враження.
Потім Марія неначе збожеволіла: почала ходити на вечорниці, залицятися до парубків, зовсім
занехаяла господарство. Гнат нічого їй не говорив, тільки мовчки страждав. Посварившись з братом,
він мусив вибратися з дружиною до комори, де вони тепер і жили.
У цей час приїжджає у відпустку Корній, який зовсім не помічає змарнілої молодиці, що колись була
красивою голосистою дівчиною. Ніщо, здається, не могло б завдати Марії таких страждань, як ця
неувага коханого чоловіка.
Гнатові вдається повернути Марію у сім'ю за допомогою сусідки Гапки, яка викликає у жінки ревнощі.
Скоро у Марії народжується донька Надійка, якій теж не судилося прожити довго: через два роки вона
помирає від тифу. У цей же час сталося нещастя з Гнатом. Перебивши у лісі ногу, він потрапив до
лікарні. Марія залишається сама на господарстві. Тут і зустрічається молодиця з Корнієм, що
повернувся після семи років служби додому. Матрос береться допомогти їй, і Марія всією душею
припадає до нього, хоч той б'є її, примушує страждати. Та Марія щаслива бути поруч з коханим. Після
повернення Гната з лікарні вона розлучається з ним і йде жити в обдерту хату Корнія, забравши дві
десятини посагу та корівку.

### Книга днів Марії
Важко жилося Марії на новому господарстві. Корній, що звик зовсім до іншого життя, спочатку не дуже
розуміється на селянській праці. Жорстоко ставиться він і до жінки, навіть примушуючи її позбутися
нового життя, що зародилося у ній. Але Марія хапається за все, намагаючись зробити своє життя
спокійним і забезпеченим. Вона голодна, але щаслива.
Коли Марія знову завагітніла, Корній вирішує одружитися з нею. У них народився син Демко. За
дитиною вже не було часу так доглядати, як за попередніми, але воно якось собі росло.
Корній взявся за господарство, і все у них пішло на лад. Скоро поставили нову клуню, хату,
з'явилися коні. Подобрішав він і до дружини. Щастю Марії не було меж.
Скоро народилося у них ще двійко дітей: Надійка і Максим.
Але почалася війна, і Корнія забрали до війська. Прийшов від нього лише один лист, а більше нічого
не чути. Марія намагалася підтримати своє господарство, але це було дуже важко.
Біля неї знову з'являється Гнат і пропонує свою допомогу. Марія відмовляється. Помітивши страждання
Гната, та ж сусідка Гапка, що колись повернула Марію до сім'ї, закидає Гнатові думку, що,
опинившись у тяжкій скруті, Марія мусила б прийти до нього.
На Великдень, коли Марія була в церкві, її подвір'я запалало з усіх боків. Попеклася худоба,
згоріло зерно. Свідки вказували на Гната, але Марія відмовилася свідчити проти нього. Сусіди
допомогли їй обсіятися та покрити соломою хату.
Зустрівши Марію, Гнат божиться, що не підпалював її хати і розказує страшний сон: він бачив, як її
середній син Максим (значить, буде ще один) у страшному льоху відрубав їй сокирою руку, за що
Корній зарубав тією ж сокирою його.
Чоловік знову пропонує допомогу, але Марія відмовляється.
Повертається з війни Корній і починає відновлювати господарство. Вони знову тяжкою працею
піднімаються на ноги. Народжується третій син Лаврін.
Сини ростуть зовсім різними. Демко стає помічником у господарстві, Максим же лінивий, ні до чого не
хоче докладати рук. Радує Марію її дочка, роботяща, ласкава. Лаврін вдався дуже розумним.
Як виростає Демко, його забирають у рекрути, і через деякий час сім'я стримує повідомлення, що він
загинув. Відмолюючи його душу у церкві, Марія бачить серед ченців Гната. Потім надходить звістка,
що Демко живий. Він пише матері, щоб вона надіслала йому житніх сухарів. Кожного дня надсилає мати
синові посилки, але звістки більше не отримує.
Приходить 1917 рік. Скрізь відбуваються якісь страшні і тривожні, мало зрозумілі простій людині події.
Максим подався з дому шукати легкого хліба, а Лаврін навчається у школі, вірить в ідеї
національного відродження.
Згодом Надійка виходить заміж за колишнього матроса Архипа Паньківа. До родини приїздить Максим, що
зрікається усіх моральних цінностей своїх предків і закликає всіх до атеїзму. Корній виганяє його з
хати.

### Книга про хліб
Господарство Корнія і Марії занепадає. Доводиться віддати корову, а покоси толочать вояки, що
проїжджають повз село.
Повернувся з фронту Максим, який повідомляє батьків, що хоче одружитися, і виганяє їх з хати.
Марія, Корній та Лаврін вибираються з рідного подвір'я у спорожнілу хату односельчан, яких
відправлено до Сибіру.
Надійка чекає народження дитини. Її чоловік поступово привчається хазяйнувати на землі. Здається,
що вона має бути щасливою.
Україна працює і віддає свій хліб державі, у той час як по її селах люди пухнуть з голоду.
Корній, Марія і Лаврін тяжко працюють на своєму господарстві, але їсти нема чого. Надійка розказує,
що у них відібрали весь зароблений хліб, і останнє, що у неї залишилося.
Максим заявляє на свого брата Лавріна, і того заарештовують. Даремно Марія намагається відшукати
хоч сліди свого молодшого сина.
Крім того, Максим зрікається своїх батьків куркулів.
Люди годуються зібраним, краденим на полях зерном, гнилою картоплею, що залишилася після збирання,
лободою. Багато селян помирає з голоду.
Архип разом з кількома чоловіками зважується підрити монастирські комори, де зберігався хліб. Його
забрали, і він уже не повернувся.
Гнат у чернечій рясі проповідує кінець світу.
Хворіє Надійка, Марія від голоду вже не може пересуватися. Корній намагається якось прогодуватися,
вполювавши зайця. Піднімає навіть руку на свого собаку, але не може вбити старого товариша.
Надійка задушила дитину і збожеволіла. У нестямі Корній іде до свого старого подвір'я і вбиває
сокирою їхнього середнього сина Максима, що є ніби уособленням усього страшного, що випало на долю
чистих і працьовитих людей.
Після того він іде з дому, щоб померти. З'являється Гнат і визнає, що це він підпалив колись хату
Марії з любові до неї. Та жінці вже все одно. У неї немає сил жити. Настає останній 26258-й день її
життя.

## Видання
Перше видання вийшло 1934 року у Львові, в «Українській Бібліотеці» Ів. Тиктора, друге 1941 року в Рівному, у видавництві «Волинь», третє 1952 року в Буенос-Айресі у видавництві Миколи Денисюка.
В Україні вперше 1991 року у Києві, у видавництві «Радянський письменник». Перевидавався роман 2000, 2009 та в інші роки.

title: Марія (роман)

wikitext:
{{Видання
| зображення         = Улас Самчук. Марія.jpg
| підпис_зображення  = Обкладинка видання 2009 року видавництва «Школа»
}}
{{УкрПЕН100}}

'''«Марі́я»''' — перший в [[Українська література|українській літературі]] твір про насильницьку [[Колективізація|колективізацію]] та [[Голодомор]] 1933 року.

Цей [[роман (жанр)|роман]]-[[хроніка]], роман-спалах написав український [[письменник]]-[[емігрант]] [[Самчук Улас Олексійович|Улас Самчук]] 1933 року. На думку [[Пінчук Степан Петрович|Степана Пінчука]], який написав післямову до вітчизняного видання цього роману в наш час{{Коли}}, саме Улас Самчук «втілив у своїй творчості трагічну долю українського народу в XX столітті». Автор помістив трагедію однієї селянської родини в рамки трагедії всієї української нації.

== Критика ==

Жорстока правда жорстокого часу. (Роман «''Марія''» — твір про становище українського селянства після [[Революція|революції]] [[1917]] року. Автор пам'ятав голод двадцятих, спілкувався з тими, кому пощастило вирватися на волю у 33-му. Письменник зіставляв жахливі розповіді, описував життя [[Українці|українців]], підводив до висновку, що штучний голод планувався московсько-совєтською імперією як [[геноцид]], як замах на українську націю. Звичайно, книга, що відображала жорстоку правду, в [[Радянський Союз|Совєтському Союзі]] була заборонена до друку.)

Змалювання в долі Марії типового життєвого шляху української жінки-трудівниці і трагедії самої України. (Роман Улас Самчук розпочинає і закінчує лічбою днів життя Марії. Він зауважує: «Коли не рахувати останніх трьох, то Марія зустріла й провела двадцять шість тисяч двісті п'ятдесят вісім днів». Кажуть, що часу не помічають тільки щасливі люди. Марії ж доля приготувала суцільні страждання і муки: смерть батьків, голод, втрата дітей, знущання Корнія, божевілля доньки, відмова від батьків
сина Максима. У Марії сильний характер, бо вона зважилася виступити проти народної моралі, боротися за свою любов. Автор неодноразово наголошує на величезному потенціалі духовної та фізичної сили героїні, на її прагненні жити, незважаючи на всі труднощі.)

«Найстрашніша смерть — це смерть від голоду». (Ці слова належать Марії, жінці, на очах якої заможне село часів її дитинства вимирало від голоду. Автор малює страшні картини Голодомору-геноциду української нації 1932–1933 років. Лаконічно описує автор посівну, яку проводили за вказівкою зверху, передчасний збір врожаю і злочинну діяльність «залізної червоної мітли»: «Над зігнутим голодним людом при праці вдень і вночі стоять озброєні вартові. З кістлявих мужицьких рук, з занедбаної землі виривається зі скреготом зубів кусень хліба». Арештовують Маріїного зятя за мішок гнилого зерна, мучиться Надія з виснаженою від голоду маленькою Христинкою. І Марія волає до Бога, просить допомоги: «Вмреш дитинко. На широкому світі немає вже для тебе трошечки хліба…» Втративши всіх своїх рідних, велику і гарну сім'ю, Марія і сама гине від голоду.)

Роман-хроніка «Марія» Самчука — художній свідок історії нашої [[Держава|держави]]. (Роман «Марія» має конкретну присвяту: «Матерям, які загинули голодною смертю на Україні в роки 1932–1933». Твір дає змогу подивитися на історичну добу очима її сучасників, він є першим пам'ятником жертвам Голодомору-геноциду української нації.)

== Сюжет ==

=== Книга про народження Марії ===

Марія народилася у бідній родині. Батько її працював у каменоломнях, тим заробляючи на хліб. Марія була першою улюбленою дитиною селянки Оксани, доброї вродливої молодиці. Дитина була здорова і красива.

Коли Марії було шість років, кудись зник тато. Дитина довго чекала його і дивувалася. Татко загинув у каменоломнях. Настали голодні часи. Потім захворіла і померла мати.

Дитина опиняється у тітки Катерини, у якої і так багато дітей, а в хаті нестатки. Дивитися за дитиною було нікому, вона ходила брудна й обірвана, з часом мусила працювати.

У дев'ять років Марія почала самостійне життя — найнялася до Мартина Заруби. Родина Заруби поставилась до неї добре, дівчину відгодували, добре одягали і мили. Марія працювала завзято, ні в чому не знала втоми і весь час співала.

Скоро вона стала вродливою дівчиною, і на неї почали задивлятися парубки. Та Марія лишалася байдужою. Але прийшов і її час: вона закохалася у наймита Корнія, що незабаром мав іти у рекрути.

Недовго мали щастя закохані, скоро Корнія забрали у матроси. Марія залишилася сама і все чекала якоїсь звістки. Корній про себе не повідомляв.

До Марії почав залицятися заможний Гнат Кухарчук. Він терпляче ставиться до відмов Марії, дарує їй подарунки. Деякий час Марія не може навіть думати про нього, але від Корнія немає ніяких звісток, і зрештою дівчина зважується вийти за Гната заміж. На своєму весіллі наречена почувала себе, наче на похороні. Та все ж трималася гідно, весь час звертаючись за порадою до Гната. Той був щасливий.

Молодий не міг натішитися своєю дружиною, весь час намагався бути коло неї, дарував подарунки,
читав книжки. Та для Марії це, скоріше, було тягарем, ніж задоволенням.

Та ось відчула вона під серцем нове життя і відразу повеселішала. Народився хлопчик Роман, і Марія
наче знову віднайшла сенс буття. Весь свій час присвячувала вона дитині. Щасливий був і батько.

Півторарічний хлопчик захворів, весь час плакав уві сні. Сон віщував Марії недобре: снилося їй, що
прийшла її покійна мати і забрала із собою дитину. Невдовзі Романко помер, а разом з ним померла і
душа Марії. Народження мертвої дитини вже не справляє на неї такого враження.

Потім Марія неначе збожеволіла: почала ходити на вечорниці, залицятися до парубків, зовсім
занехаяла господарство. Гнат нічого їй не говорив, тільки мовчки страждав. Посварившись з братом,
він мусив вибратися з дружиною до комори, де вони тепер і жили.

У цей час приїжджає у відпустку Корній, який зовсім не помічає змарнілої молодиці, що колись була
красивою голосистою дівчиною. Ніщо, здається, не могло б завдати Марії таких страждань, як ця
неувага коханого чоловіка.

Гнатові вдається повернути Марію у сім'ю за допомогою сусідки Гапки, яка викликає у жінки ревнощі.

Скоро у Марії народжується донька Надійка, якій теж не судилося прожити довго: через два роки вона
помирає від тифу. У цей же час сталося нещастя з Гнатом. Перебивши у лісі ногу, він потрапив до
лікарні. Марія залишається сама на господарстві. Тут і зустрічається молодиця з Корнієм, що
повернувся після семи років служби додому. Матрос береться допомогти їй, і Марія всією душею
припадає до нього, хоч той б'є її, примушує страждати. Та Марія щаслива бути поруч з коханим. Після
повернення Гната з лікарні вона розлучається з ним і йде жити в обдерту хату Корнія, забравши дві
десятини посагу та корівку.

=== Книга днів Марії ===

Важко жилося Марії на новому господарстві. Корній, що звик зовсім до іншого життя, спочатку не дуже
розуміється на селянській праці. Жорстоко ставиться він і до жінки, навіть примушуючи її позбутися
нового життя, що зародилося у ній. Але Марія хапається за все, намагаючись зробити своє життя
спокійним і забезпеченим. Вона голодна, але щаслива.

Коли Марія знову завагітніла, Корній вирішує одружитися з нею. У них народився син Демко. За
дитиною вже не було часу так доглядати, як за попередніми, але воно якось собі росло.

Корній взявся за господарство, і все у них пішло на лад. Скоро поставили нову клуню, хату,
з'явилися коні. Подобрішав він і до дружини. Щастю Марії не було меж.

Скоро народилося у них ще двійко дітей: Надійка і Максим.

Але почалася війна, і Корнія забрали до війська. Прийшов від нього лише один лист, а більше нічого
не чути. Марія намагалася підтримати своє господарство, але це було дуже важко.

Біля неї знову з'являється Гнат і пропонує свою допомогу. Марія відмовляється. Помітивши страждання
Гната, та ж сусідка Гапка, що колись повернула Марію до сім'ї, закидає Гнатові думку, що,
опинившись у тяжкій скруті, Марія мусила б прийти до нього.

На Великдень, коли Марія була в церкві, її подвір'я запалало з усіх боків. Попеклася худоба,
згоріло зерно. Свідки вказували на Гната, але Марія відмовилася свідчити проти нього. Сусіди
допомогли їй обсіятися та покрити соломою хату.

Зустрівши Марію, Гнат божиться, що не підпалював її хати і розказує страшний сон: він бачив, як її
середній син Максим (значить, буде ще один) у страшному льоху відрубав їй сокирою руку, за що
Корній зарубав тією ж сокирою його.

Чоловік знову пропонує допомогу, але Марія відмовляється.

Повертається з війни Корній і починає відновлювати господарство. Вони знову тяжкою працею
піднімаються на ноги. Народжується третій син Лаврін.

Сини ростуть зовсім різними. Демко стає помічником у господарстві, Максим же лінивий, ні до чого не
хоче докладати рук. Радує Марію її дочка, роботяща, ласкава. Лаврін вдався дуже розумним.

Як виростає Демко, його забирають у рекрути, і через деякий час сім'я стримує повідомлення, що він
загинув. Відмолюючи його душу у церкві, Марія бачить серед ченців Гната. Потім надходить звістка,
що Демко живий. Він пише матері, щоб вона надіслала йому житніх сухарів. Кожного дня надсилає мати
синові посилки, але звістки більше не отримує.
Приходить 1917 рік. Скрізь відбуваються якісь страшні і тривожні, мало зрозумілі простій людині події.

Максим подався з дому шукати легкого хліба, а Лаврін навчається у школі, вірить в ідеї
національного відродження.

Згодом Надійка виходить заміж за колишнього матроса Архипа Паньківа. До родини приїздить Максим, що
зрікається усіх моральних цінностей своїх предків і закликає всіх до атеїзму. Корній виганяє його з
хати.

=== Книга про хліб ===

Господарство Корнія і Марії занепадає. Доводиться віддати корову, а покоси толочать вояки, що
проїжджають повз село.

Повернувся з фронту Максим, який повідомляє батьків, що хоче одружитися, і виганяє їх з хати.
Марія, Корній та Лаврін вибираються з рідного подвір'я у спорожнілу хату односельчан, яких
відправлено до Сибіру.

Надійка чекає народження дитини. Її чоловік поступово привчається хазяйнувати на землі. Здається,
що вона має бути щасливою.

Україна працює і віддає свій хліб державі, у той час як по її селах люди пухнуть з голоду.

Корній, Марія і Лаврін тяжко працюють на своєму господарстві, але їсти нема чого. Надійка розказує,
що у них відібрали весь зароблений хліб, і останнє, що у неї залишилося.

Максим заявляє на свого брата Лавріна, і того заарештовують. Даремно Марія намагається відшукати
хоч сліди свого молодшого сина.

Крім того, Максим зрікається своїх батьків куркулів.

Люди годуються зібраним, краденим на полях зерном, гнилою картоплею, що залишилася після збирання,
лободою. Багато селян помирає з голоду.

Архип разом з кількома чоловіками зважується підрити монастирські комори, де зберігався хліб. Його
забрали, і він уже не повернувся.

Гнат у чернечій рясі проповідує кінець світу.

Хворіє Надійка, Марія від голоду вже не може пересуватися. Корній намагається якось прогодуватися,
вполювавши зайця. Піднімає навіть руку на свого собаку, але не може вбити старого товариша.

Надійка задушила дитину і збожеволіла. У нестямі Корній іде до свого старого подвір'я і вбиває
сокирою їхнього середнього сина Максима, що є ніби уособленням усього страшного, що випало на долю
чистих і працьовитих людей.

Після того він іде з дому, щоб померти. З'являється Гнат і визнає, що це він підпалив колись хату
Марії з любові до неї. Та жінці вже все одно. У неї немає сил жити. Настає останній 26258-й день її
життя.

== Видання ==
Перше видання вийшло 1934 року у Львові, в [[Українська Бібліотека|«Українській Бібліотеці»]] [[Тиктор Іван Микитович|Ів. Тиктора]], друге 1941 року в Рівному, у видавництві «Волинь», третє 1952 року в [[Буенос-Айрес]]і у видавництві [[Денисюк Микола|Миколи Денисюка]].

В Україні вперше 1991 року у Києві, у [[Український письменник|видавництві «Радянський письменник»]]. Перевидавався роман 2000, 2009 та в інші роки.

== Література ==

* ''Самчук Улас''. Марія. Український історичний роман.— К.— 1997.— С. 3.
* ''Самчук Улас''. Марія : повість. — К. : [[Знання (видавництво)|Знання]], 2013. — 176 с. — ([[Класна література (серія)|Класна література]]).
*''Бондаренко Ю.'' Роман-хроніка Уласа Самчука “Марія”: Україна між космосом та історією / Ю. Бондаренко // Слово і Час. — 2011. — № 6. — С. 25-33. http://dspace.nbuv.gov.ua/handle/123456789/144187 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200126192816/http://dspace.nbuv.gov.ua/handle/123456789/144187 |date=26 січня 2020 }}

== Посилання ==
* ''Самчук У.'' [http://diasporiana.org.ua/proza/480-samchuk-u-mariya/ Марія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131015111715/http://diasporiana.org.ua/proza/480-samchuk-u-mariya/ |date=15 жовтня 2013 }}, видання 1952 року.
* [https://chytalnia.com.ua/book/351-mariia-ulas-samchuk.html Повний текст роману «Марія» Уласа Самчука] в е-бібліотеці ''[https://chytalnia.com.ua/ Читальня]''
* [https://litarchive.in.ua/mariia-ulas-samchuk Повний текст роману «Марія» Уласа Самчука] в е-бібліотеці ''[https://litarchive.in.ua/ ЛітАрхів]''
* [https://reading.in.ua/mariya-ulas-samchuk/ Повний текст роману «Марія» Уласа Самчука] в е-бібліотеці ''[https://reading.in.ua/ Reading]''

{{Голодомор}}

[[Категорія:Романи 1933]]
[[Категорія:Українські романи]]
[[Категорія:Книги за алфавітом]]
[[Категорія:Романи Канади]]
[[Категорія:Романи про Голодомор 1932—1933]]
[[Категорія:Українські романи 1934]]

title: «Марія»

Автор: Самчук Улас Олексійович

let: Цей твір потрапив до списку ста найкращих творів української літератури за версією ПЕН-клубу