text:
# Герофіла
Герофі́ла (грец. Ήροφίλη) — одна з сивіл, яка походила з Ерифру, народилась в печері на горі Корік, дочка німфи і смертного пастуха Теодороса, ясновидюща. Згідно з Аполлодором Еритрейським, передбачила, що загине Троя і Гомер напише про це неправдиву поему. За іншими даними походила з троадського містечка Марпесса, біля Гергітіона.

## Легенда про Герофілу
Аполлон, побачивши юну красуню Герофілу, запропонував їй все, що вона тільки забажає, якщо стане його коханою. Вона прийняла його пропозицію, натомість запросила в нього дар пророцтва і стільки років життя, скільки пилинок містить купка виметеного нею сміття, яких там виявилася рівно тисяча. Однак вона забула попросити про вічну юність, тому більшу частину свого тривалого життя прожила старою. З роками Герофила настільки висохла, що перебувала в пляшці, що звисала зі стелі її печери, і, коли діти запитували її, чого вона бажає, вона лаконічно відповідала: «Смерті». Ще до старості Герофіла провістила, що спартанська жінка на ім'я Єлена стане причиною знищення Трої, і зажадала, щоб Гекуба без вагань вбила щойно народженого нею Паріса, який спокусив, а потім викрав Єлену від її чоловіка Менелая, привіз її до Трої, тобто через неї й виникла Троянська війна.
До того як зовсім постаріти, Герофіла, як і всі сивіли, багато мандрувала по світу, але зрештою повернулася на свою батьківщину в Троаду. Зокрема. в Італії Герофила звернула увагу на Енея, що зміг втекти за палаючої Трої: попередила його про прийдешні лиха, допомогла йому спуститися в підземне царство Аїда, щоб побачити померлого батька, і передбачила велике майбутнє заснованому Енеєм місту.

## Про інших сивіл на ім'я Герофіла
У грецькій історії і міфології існує певна плутанина стосовно Герофіли. Вважають, що існувало ще декілька осіб з таким ім'ям, яких між собою часто плутають.
- Дельфійська сивіла на ім'я Герофіла була дочкою Дардана згідно записів Евмела Коринфського, що жив у VIII столітті до н. е.
- Була інша Герофіла, що її батьками були Зевс і Ламія. Тоді як Плутарх Герофілою іменував саму Ламію[7].
- Павсаній називав Герофілою сивілу, походження якої пов'язують з Аполлоном і музами. Ім'я її надали лівійці[8]. Вона була жрицею храму Аполлона Смінфейского, жила на Самосі, відвідала Кларос, Делос, Дельфи. Померла в Троаді, де була похована в гаю Аполлона Смінфейского.
- Ще одна Герофіла співала пророцтва в Дельфах, передбачила Троянську війну. У гімні для делосцев на честь Аполлона називала себе його дружиною, дочкою і сестрою. Але в іншому пророцтві називала себе дочкою німфи Іди і бога річки Аідонея[9]. Ймовірно, що це фрігіянка Артеміда, що прийшла в Дельфи[10].
- Іноді Герофілу ототожнюють з Сивілою кумською.

title: Герофіла

wikitext:
{{Otheruses|Герофіл}}
{{Картка:Міфічний персонаж
| Ім'я                          = Герофіла
| Ім'я мовою оригіналу          = Ήροφίλη
| Значення імені                = «любляча старість»
| Тип                           =
| Міфологія                     = [[Давньогрецька міфологія|Давньогрецька]]
| Період життя                  =
| Зображення                    = Sibyl stone in Delphi.jpg
| Розмір зображення             = 200пкс
| Підпис                        = Камінь [[Сивіла|сивіли]] в [[Дельфи|Дельфах]]
| Опис                          =
| Ім'я іншими мовами            =
| Грецькою                      =
| Латинською                    = Herophile
| В інших культурах             =
| Місцевість                    = поблизу [[Троя|Трої]] (Троада)
| Заняття                       = [[сивіла]]
| Походження                    =
| Згадки                        =
| Династія                      =
| Батько                        = [[Теоодорос]]
| Мати                          = [[німфа]]
| Брати/сестри                  =
| Чоловік                       =
| Дружина                       =
| Діти                          =
| Місце поховання               =
| Свята на честь                =
| Пов'язані події               = [[Троянська війна]]
| Пов'язані персонажі           =
| Атрибути                      =
| Вахана                        =
| Вікісховище                   =
}}

'''Герофі́ла''' ({{lang-el|Ήροφίλη}}) — одна з [[сивіли|сивіл]], яка походила з Ерифру<ref>Страбон. Географія XIV 1, 34</ref><ref>Клімент. Стромати I 108, 3</ref>, народилась в печері на горі Корік, дочка [[німфи]] і смертного пастуха [[Теодорос]]а<ref>Павсаній. Опис Еллади X 12, 7</ref>, ясновидюща. Згідно з Аполлодором Еритрейським, передбачила, що загине [[Троя]] і [[Гомер]] напише про це неправдиву поему<ref>Лактанцій. Божественні встановлення I 6, 9</ref>. За іншими даними походила з [[Троя|троадського]] містечка Марпесса, біля Гергітіона<ref>[http://www.htinstitute.co.il/wp-content/uploads/2017/02/Drevnie-sivilly.pdf Стародавні сивіли]</ref>.

== Легенда про Герофілу ==
[[Аполлон]], побачивши юну красуню Герофілу, запропонував їй все, що вона тільки забажає, якщо стане його коханою. Вона прийняла його пропозицію, натомість запросила в нього дар пророцтва і стільки років життя, скільки пилинок містить купка виметеного нею сміття, яких там виявилася рівно тисяча. Однак вона забула попросити про вічну юність,<ref>Як свого часу забула попросити про це в Зевса богиня [[Еос]] для свого смертного чоловіка, таким чином зробивши його безсмертним, але старим, який сидів весь час у кутку кімнати схожий на висохлого павука.</ref> тому більшу частину свого тривалого життя прожила старою. З роками Герофила настільки висохла, що перебувала в пляшці, що звисала зі стелі її печери, і, коли діти запитували її, чого вона бажає, вона лаконічно відповідала: «Смерті». Ще до старості Герофіла провістила, що [[спарта]]нська жінка на ім'я [[Єлена]] стане причиною знищення Трої, і зажадала, щоб [[Гекуба]] без вагань вбила щойно народженого нею [[Паріс]]а, який спокусив, а потім викрав Єлену від її чоловіка [[Менелай|Менелая]], привіз її до Трої, тобто через неї й виникла [[Троянська війна]].

До того як зовсім постаріти, Герофіла, як і всі сивіли, багато мандрувала по світу, але зрештою повернулася на свою батьківщину в Троаду. Зокрема. в Італії Герофила звернула увагу на [[Еней|Енея]], що зміг втекти за палаючої Трої: попередила його про прийдешні лиха, допомогла йому спуститися в підземне царство [[Аїд]]а, щоб побачити померлого батька, і передбачила велике майбутнє заснованому Енеєм місту.

== Про інших сивіл на ім'я Герофіла ==
У грецькій історії і міфології існує певна плутанина стосовно Герофіли. Вважають, що існувало ще декілька осіб з таким ім'ям, яких між собою часто плутають.
* [[Дельфи|Дельфійська]] сивіла на ім'я Герофіла була дочкою [[Дардан]]а згідно записів Евмела Коринфського, що жив у VIII столітті до н. е.
* Була інша Герофіла, що її батьками були [[Зевс]] і [[Ламія]]. Тоді як [[Плутарх]] Герофілою іменував саму Ламію<ref>Плутарх. «Про те, що піфія більше не провіщає віршами» 9</ref>.
* [[Павсаній]] називав Герофілою сивілу, походження якої пов'язують з [[Аполлон]]ом і [[Музи|музами]]. Ім'я її надали лівійці<ref>Павсаній, X 12, 1-3</ref>. Вона була жрицею храму Аполлона Смінфейского, жила на [[Самос]]і, відвідала [[Кларос]], [[Делос]], Дельфи. Померла в Троаді, де була похована в гаю Аполлона Смінфейского.
* Ще одна Герофіла співала пророцтва в Дельфах, передбачила [[Троянська війна|Троянську війну]]. У гімні для [[делос]]цев на честь Аполлона називала себе його дружиною, дочкою і сестрою. Але в іншому пророцтві називала себе дочкою німфи Іди і бога річки Аідонея<ref>Павсаній. Опис Еллади X 12, 2-3</ref>. Ймовірно, що це фрігіянка Артеміда, що прийшла в Дельфи<ref>Клімент. Стромати I 108, 1</ref>.
* Іноді Герофілу ототожнюють з [[Кумська Сивіла|Сивілою кумською]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''[[Словник античної міфології]].'' — {{К.}}: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок.
* А. П. Кондрашов. Кто есть кто в мифологии Древней Греции и Рима. 1738 героев и мифов. РИПОЛ классик. Москва. 2016. ISBN 978-5-386-09554-3 {{ref-ru}}
* Herophile. In: W. Vollmer: Wörterbuch der Mythologie aller Völker. Stuttgart: Hoffman'sche Verlagsbuchhandlung 1874, S. 247. {{ref-de}}

[[Категорія:Жінки у грецькій міфології]]

title: Герофіла · Ήροφίλη

Міфологія: Давньогрецька

Значення імені: «любляча старість»

Ім'я іншими мовами: лат. Herophile

Місцевість: поблизу Трої (Троада)

Заняття: сивіла

Батько: Теоодорос

Мати: німфа

Пов'язані події: Троянська війна


text:
# Остеоінтеграція
Остеоінтеграція — це зв'язок між впорядкованою, живою кісткою і поверхнею імпланта, що несе навантаження.

## Перші дослідження
Про остеоінтеграцію стало відомо тільки в другій половині 20 століття. У стоматології її вперше використав Пітер-Інгвар Бронемарк, перша людина, яка провела операцію по імплантації зубів.
До кінця 70-х років були проведені численні експериментальні дослідження з морфології тканинної відповіді на імплантати та їх взаємодією з кістковою тканиною.
А вже у 1982 р. в Торонто (Канада) пройшла конференція з проблем морфофункціональної взаємодії імплантатів з кістковою тканиною. Підсумком конференції стало визнання остеоінтеграції, як найбільш обгрунтованого з наукової точки зору варіанту співіснування імплантатів з кістковою тканиною, що забезпечує їм тривале і прогнозоване функціонування в якості опори зубних протезів.

## Етапи остеоінтеграції
Успішна остеоінтеграція, за великим рахунком, це біологічний процес в якому відбувається закріплення імпланта шляхом ділення кісткових клітин всередині заглиблень шкарубкої поверхні імпланта, а в подальшому — створення між ними міцних молекулярних зв'язків. Щоби імплантат досягнув максимальної стабільності після операції, організм потребує близько 18 місяців. Протягом цього часу у ротовій порожнині проходять інтенсивні процеси інтеграції імпланта у кісткову тканину.

## Перші 2-3 тижні після операції
У перші дні в місці установки імплантату проходять процеси, від яких практично на 100 % залежить успішність остеоінтеграції імпланта. Тому саме в цей час найбільш важливо дотримуватися всіх рекомендацій стоматолога.
Протягом цього періоду навколо встановленого імплантату формується нова молода кісткова тканина, яка називається трабекулярною. Вона не дуже міцна, так як її клітини дрібні і знаходяться в процесі диференціювання, тобто перетворюються в кісткову. Важливо не створювати додаткових навантажень на імплантат протягом місяця після установки, щоб він остаточно стабілізувався.

## Через 3-4 місяці після операції
Після того, як трабекулярна кістка повністю сформувалася, вона проходить процеси зміцнення, які завершуються через 3-4 місяці або півроку, в залежності від щелепи. Взагалі, кістка зміцнюється близько півтора років, проте після 6 місяців вона вже досить міцна і не вимагає особливого догляду.
Важливо зазначити, що в цей період пацієнт ніяких змін вже не відчуває, а просто користується успішними результатами лікування.

## Успішні умови остеоінтеграції
1. Якість кісткової тканини
Перед проведенням операції по імплантації зубів лікар-стоматолог проводить обстеження кісткової тканини. На цьому етапі збирають усі дані по структурі, обсягу, будові, щільності. Виявляється співвідношення кортикальної пластинки і губчастої речовини, визначається ступінь резорбації кісткової тканини (резорбація — це процес руйнування кісткової тканини, який може прискорюватися при деяких захворюваннях).
Обсяг кісткової тканини важливий для фіксації імплантату. Якщо він недостатній, то потрібно використовувати імплантат меншого розміру, або провести процедуру синус-ліфтингу.
Суть синус-ліфтингу полягає у відновленні необхідної товщини щелепної кістки. Це означає, що для надійного кріплення імплантату потрібно не менше 10 мм тканини. Найчастіше недолік «плацдарму» спостерігається у верхній щелепі. Для того, щоб збільшити кістковий об'єм, зазвичай піднімають дно гайморової пазухи. Даний процес проводиться через невеликий отвір, куди поміщають спеціальний біоматеріал, який в подальшому інтегрується в кісткову тканину.
Якщо обсяг кісткової тканини буде недостатній, то є ризик механічного перевантаження, що негативно позначиться на процесі остеоінтеграції.
2. Біосумісність імпланта
3. Якість поверхні імпланта
Найкращим матеріалом для виготовлення дентальних імплантів вважається титан (марки Grade 4). Висока біосумісність обумовленна здатністю титану в долі секунди утворювати на своїй поверхні захисний оксидний шар, завдяки якому він не корозує.
4. Точна хірургічна техніка
5. Правильна ортопедична конструкція.

wikiname: ukwiki

title: Остеоінтеграція

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Osseointegration_Histology.jpg|міні|праворуч]]
Остеоінтеграція — це зв'язок між впорядкованою, живою [[Кісткова тканина|кісткою]] і поверхнею [[Імплантація зубів|імпланта]], що несе навантаження.

== Перші дослідження ==

Про остеоінтеграцію стало відомо тільки в другій половині 20 століття. У [[Стоматологія|стоматології]] її вперше використав Пітер-Інгвар Бронемарк, перша людина, яка провела операцію по імплантації зубів.

До кінця 70-х років були проведені численні експериментальні дослідження з морфології тканинної відповіді на імплантати та їх взаємодією з кістковою тканиною.

А вже у 1982 р. в [[Торонто]] ([[Канада]]) пройшла конференція з проблем морфофункціональної взаємодії імплантатів з кістковою тканиною. Підсумком конференції стало визнання остеоінтеграції, як найбільш обгрунтованого з наукової точки зору варіанту співіснування імплантатів з кістковою тканиною, що забезпечує їм тривале і прогнозоване функціонування в якості опори зубних протезів.

== Етапи остеоінтеграції ==

Успішна остеоінтеграція, за великим рахунком, це біологічний процес в якому відбувається закріплення імпланта шляхом ділення кісткових клітин всередині заглиблень шкарубкої поверхні імпланта, а в подальшому — створення між ними міцних молекулярних зв'язків. Щоби імплантат досягнув максимальної стабільності після операції, [[організм]] потребує близько 18 місяців. Протягом цього часу у ротовій порожнині проходять інтенсивні процеси інтеграції імпланта у кісткову тканину.

== Перші 2-3 тижні після операції ==

У перші дні в місці установки імплантату проходять процеси, від яких практично на 100 % залежить успішність остеоінтеграції імпланта. Тому саме в цей час найбільш важливо дотримуватися всіх рекомендацій стоматолога.

Протягом цього періоду навколо встановленого імплантату формується нова молода кісткова тканина, яка називається '''трабекулярною'''. Вона не дуже міцна, так як її клітини дрібні і знаходяться в процесі диференціювання, тобто перетворюються в кісткову. Важливо не створювати додаткових навантажень на імплантат протягом місяця після установки, щоб він остаточно стабілізувався.

== Через 3-4 місяці після операції ==

Після того, як трабекулярна кістка повністю сформувалася, вона проходить процеси зміцнення, які завершуються через 3-4 місяці або півроку, в залежності від [[щелепи]]. Взагалі, кістка зміцнюється близько півтора років, проте після 6 місяців вона вже досить міцна і не вимагає особливого догляду.

Важливо зазначити, що в цей період [[пацієнт]] ніяких змін вже не відчуває, а просто користується успішними результатами лікування.

== Успішні умови остеоінтеграції ==

1. Якість кісткової тканини

Перед проведенням операції по імплантації зубів лікар-стоматолог проводить обстеження кісткової тканини. На цьому етапі збирають усі дані по структурі, обсягу, будові, щільності. Виявляється співвідношення кортикальної пластинки і губчастої речовини, визначається ступінь резорбації кісткової тканини (резорбація — це процес руйнування кісткової тканини, який може прискорюватися при деяких захворюваннях).

Обсяг кісткової тканини важливий для фіксації імплантату. Якщо він недостатній, то потрібно використовувати імплантат меншого розміру, або провести процедуру '''[[Синус ліфтинг|синус-ліфтингу]].'''

Суть синус-ліфтингу полягає у відновленні необхідної товщини щелепної кістки. Це означає, що для надійного кріплення імплантату потрібно не менше 10 мм тканини. Найчастіше недолік «плацдарму» спостерігається у верхній щелепі. Для того, щоб збільшити кістковий [[об'єм]], зазвичай піднімають дно гайморової пазухи. Даний процес проводиться через невеликий отвір, куди поміщають спеціальний біоматеріал, який в подальшому інтегрується в кісткову тканину.

Якщо обсяг кісткової тканини буде недостатній, то є ризик механічного перевантаження, що негативно позначиться на процесі остеоінтеграції.

2. Біосумісність імпланта

3. Якість поверхні імпланта

Найкращим матеріалом для виготовлення дентальних імплантів вважається титан (марки Grade 4). Висока біосумісність обумовленна здатністю титану в долі секунди утворювати на своїй поверхні захисний оксидний шар, завдяки якому він не корозує.

4. Точна хірургічна техніка

5. Правильна ортопедична конструкція.

== Див. також ==
* [[Імплантація зубів]]

== Література ==
* [https://teradent.com.ua/ Блог клініки «Терадент»]
[[Категорія:Ортопедична стоматологія]]
[[Категорія:Протезування]]


text:
# Новосибірська область
Новосибі́рська о́бласть (рос. Новосиби́рская о́бласть) — суб'єкт Російської Федерації. Область була утворено 28 вересня 1937 поділом Західно-Сибірського краю на Новосибірську область і Алтайський край. Згодом, в 1943, зі складу області була виділена Кемеровська, а в 1944 — Томська області.
- Площа — 178 200 км²
- Населення — 2 650 000 осіб
- Адміністративний центр — місто Новосибірськ
- Входить до складу Сибірського федерального округу

Область є великим науковим центром, основним транспортно-розподільним вузлом у Західному Сибіру. В області сформована сучасна митна, прикордонна, банкова, торгова інфраструктури.

## Географія
Новосибірська область розташована на південному сході Західно-Сибірської рівнини. На півночі межує з Томською областю, на південному заході — з Казахстаном, на заході — з Омською областю, на півдні — з Алтайським краєм, на сході — з Кемеровською областю.
Довжина області з заходу на схід — 642 кілометри, з півночі на південь — 444 кілометри.
Основні річки на території області — Об і Омь. Греблею Новосибірської ГЕС утворене Новосибірське водосховище. Також в області розташоване близько 3 тисяч прісних, солоних і гірко-солених озер (Чани, Сартлан та інші).
Північ і північний захід області займає південна частина найбільшого у світі Васюганського болота.

## Клімат
Клімат континентальний, середня температура січня від −16 на півдні, до −20 °C у північних районах. Середня температура липня +18…+20 °C. Середня річна температура повітря — 0,2 °C. Абсолютний максимум — +37 °C, мінімум— −51 °C.
Заморозки на поверхні ґрунту починаються в другій половині вересня й закінчуються наприкінці травня. Тривалість холодного періоду — 178, теплого — 188, безморозного — 120 діб.
Річна кількість опадів ~ 425 мм, переважно у вигляді дощу, 20% опадів припадає на травень — червень, у період із квітня по жовтень випадає (у середньому) 330 мм опадів, у період з листопада по березень — 95 мм.
На рік 86 безхмарних днів і 67 — із суцільною хмарністю.

## Часовий пояс
Новосибірська область відповідно до чинного законодавства віднесена до шостої часової зони (MSK+4), що неофіційно називається красноярським часом. Міжнародне позначення KRAT (Krasnoyarsk Time). Розбіжність з UTC складає 7 годин протягом усього року (UTC+7), оскільки сезонні зміни часу в регіоні, як і у всій РФ відсутні.
При цьому географічно більша частина області — понад 85 % території — лежить у межах п'ятого часового поясу, менша, включно з адмінцентром — містом Новосибірськ — у шостому. З 1924 по 1957 межею часових поясів у кордонах області була річка Об, а з березня 1957 року використовується єдиний час: UTC+7 з 1957 по 1993 (літній час UTC+8 у 1981—1993 роках), UTC+6 (омський час) з 1993 по 2011 (літній час UTC+7 у 1993—2011 роках), UTC+7 у 2011—2014, UTC+6 у 2014—2016, UTC+7 з 2016.

## Історія
Незважаючи на відносно сприятливі, за сибірськими мірками, кліматичні умови, територія Новосибірської області стала заселятися російськими колоністами досить пізно. Корінними жителями Західного Сибіру є барабинські татари (зараз їх близько 14 тис. осіб). Тепер вони проживають у західних районах Новосибірської області. Вони страждали від постійних набігів калмиків (ойратів і телеутів). Російські поселення також опинилися під цією погрозою, тому люди воліли селитися північніше, у районі Томська. Лише наприкінці XVII століття Новосибірська область почала притягати мігрантів. Перша заїмка була заснована в 1695 році боярським сином Олексієм Кругликом — згодом вона стала селом Кругликовим, що існує дотепер у Болотнинському районі. Незабаром після цього виникло ще кілька сіл — Пашкова, Красулина, Гутова, Кривощековська й Морозова (у районі Бердська).
На початку XVIII століття був побудований Бердський острог, що забезпечував безпеку в навколишній місцевості. До 1717 року він перебував у віданні томського воєводства, потім був переданий у розпорядження кузнецької адміністрації. Бердський острог заповнювався в основному переселенцями із Чаусського відомства й сіл Тарського повіту. У міру зменшення ризику військових набігів кочівників число переселенців зростало, причому багато мігрантів не мали офіційного дозволу на зміну місця проживання й тією чи іншою мірою переслідувалися владою. В 1722 році була зведена Сибірська лінія фортець уздовж річки Іртиш. У неї входили Усть-Тартасське, Каїнське й Убінське укріплення. У першій половині XVIII століття почалося заселення південно-східної частини Бараби й північної частини Кулунди. Втім, хутори й села були дуже маленькими і зазвичай складалися усього з декількох дворів. Основними заняттями населення на території нинішньої Новосибірської області були хліборобство, рибальство, полювання й візництво.
Наприкінці XVII століття на території області появиляются нові остроги — Уртамський і Умревінський, поблизу яких починають осідати переселенці з Європейської частини Росії. Перші російські села виникли на берегах річок Ояш, Чаус і Іня. Близько 1644 року на ріці Бердь утворюється село Маслянино. Близько 1710 року було засновано село Кривощековська.
На початку XVIII століття відомий уральський промисловець Акінфій Демидов побудував два мідеплавильні заводи — Коливанський і Барнаульський. Інші заводи по виплавці міді й срібла були побудовані на річках Касмалі, Нижньому Сузуні, Алії, Великій Талмовій. Найбільше підприємство — Сузунський мідеплавильний завод — виникло в 1764—1765 рр., а з 1766 року почав діяти Сузунський монетний двір, що карбував мідні монети з домішкою срібла.
В 1893 році у зв'язку з будівництвом Транссибірської магістралі й залізничного моста через Об з'явивсе Александровське селище (з 1895 року — Новоніколаєвське). Завдяки зручному географічному розташуванню обумовленому перетинанням Транссибу, судноплавної річки Обі й транспортних шляхів, що зв'язують Сибір з європейською частиною Російської Імперії, швидко зростало його торгово-економічне значення. В 1909 році Новоніколаєвськ одержав статус міста, а в 1925 був перейменований у Новосибірськ.
До 1921 року територія Новосибірської області входила до складу Томської губернії, з 1921 по 1925 — Новоніколаєвській губернії, з 1925 по 1930 — Сибірського краю й з 1930 по 1937 — Західно-Сибірського краю. 28 вересня 1937 року Постановою ЦВК СРСР Західно-Сибірський край був розділений на Новосибірську область і Алтайський край. Ця дата вважається офіційним днем утвору області. На 1937 рік до складу області входило 36 районів, у тому числі території нинішньої Томської й Кемеровської областей. В 1943 році зі складу Новосибірської області була виділена Кемеровська область, в 1944 — Томська область.
З 1937 по 1991 рік 1-ми секретарями Новосибірського обкому ВКП(б)-КПРС працювали Ейхе Роберт Індрикович, Алексєєв Іван Іванович, Борков Геннадій Андрійович, Пуговкін Геннадій Микитович, Кулагін Михайло Васильович, Яковлєв Іван Дмитрович, Дерюгін Борис Іванович, Кобелєв Борис Миколайович, Горячев Федір Степанович, Сергеєв Микола Іванович, Філатов Олександр Павлович, Казарєзов Володимир Васильович, Муха Віталій Петрович, Міндолін Володимир Олександрович.
Головами виконавчого комітету Новосибірської обласної ради з 1937 по 1991 рік обиралися Шварц Сергій Олександрович, Єгоров Яків Георгійович, Бурлаков Марко Семенович, Шарапов Василь Андрійович, Годовіцин Геннадій Миколайович, Гришин Іван Тимофійович, Соколов Тихон Іванович, Соколов Леонід Іванович, Батамиров Анатолій Михайлович, Шкарбан Іван Григорович, Жуковський Микола Іванович, Авраменко Степан Степанович, Бакутін Михайло Якович, Зверєв Олексій Ілліч, Філатов Віктор Андрійович, Боков Володимир Анатолійович.

## Населення
Чисельність населення Новосибірської області становить 2 692 251 осіб (2002), по чисельності населення вона займає 3-є місце в СФО, 16-е місце в Росії. Щільність населення — 14,9 осіб на 1 км² (2005) (середній показник по СФО — 4,0; по Росії — 8,4). За щільністю населення область перебуває на 3-му місці в СФО.
Питома вага міського населення — 75,2% (у СФО — 70,5%; у РФ — 73%), сільського — 24,8% (у СФО — 29,5%; у РФ — 27,0%). За рівнем урбанізованості область займає 4-е місце в СФО. За даними Всеросійського перепису населення 2010 року:
| Народ         | Чисельність 2010 |
| ------------- | ---------------- |
| Росіяни       | ▼2 365 845       |
| Німці         | ▼30 924          |
| Татари        | ▼24 158          |
| Українці      | ▼22 098          |
| Узбеки        | 12 655           |
| Казахи        | ▼10 705          |
| Таджики       | 10 054           |
| Вірмени       | ▲9508            |
| Азербайджанці | ▲8008            |
| Білоруси      | ▼5382            |

## Соціально-економічні показники
У 2005 році середньодушовий дохід жителів області склав 6 555 рублів. В 2006 цей показник зріс до 7 929 рублів (на січень—липень 2007) р.
- Запровадження в дію житлових будинків — 351,8 тис. м² загальної площі
- Оборот роздрібної торгівлі — 92,3 млрд руб.
- Оборот громадського харчування — 3,3 млрд руб.
- Обсяг платних послуг населенню — 21,9 млрд руб.
- Середньодушові грошові доходи населення — 9 059 руб. 60 коп.
- Середньомісячна нарахована заробітна плата одного працівника — 10 937 руб. 90 коп.

## Органи державної влади

### Законодавча влада
Новосибірська обласна Рада депутатів складається з 98 депутатів. Останні вибори відбулися 11 грудня 2005 року. Строк повноважень — 4 роки. Голова облради — Олексій Беспаліков (вибрано 23 грудня 2005).
Склад по партіях:
- «Єдина Росія» — 53 депутати (54%)
- КПРФ — 21 (21%)
- АПР — 14 (14%)
- ЛДПР — 5 (5%)
- Група «Народний депутат» (незалежні) — 5 (5%)

З повідомлення мандатної комісії Новосибірської обласної Ради депутатів на першій сесії 23 грудня 2005 року:
- 96 депутатів мають вищу освіту
- 1 депутат має середню спеціальну освіту
- 1 депутат — середня освіта

По спеціальностях серед депутатів:
- 4 юриста (у тому числі 2 кандидата юридичних наук)
- 14 економістів
- 5 депутатів отримали освіту за фахом «державне й муніципальне керування»

У складі депутатів 1 академік, 4 доктори наук, 16 кандидатів наук.
По віковому складу:
- До 30 років — 3 депутати
- Від 31 до 40 років — 14 депутатів
- Від 41 до 50 років — 44 депутати
- Від 51 до 60 років — 29 депутатів
- Старше 61 року — 8 депутатів

## Виконавча влада
Голова адміністрації Новосибірської області — Віктор Толоконський («Єдина Росія»). Вибрано в грудні 1999, переобрано на другий строк 7 грудня 2003. 12 липня 2007 затверджений на посаді на третій строк Обласною радою депутатів за поданням президента РФ Володимира Путіна. Строк повноважень — 5 років.
Основний закон суб'єкта — Статут Новосибірської області (прийнято 5 квітня 1996, у цей час діє зі змінами).

### Губернатори області
| Період                       | Губернатор                        | Примітка                                                                                |
| ---------------------------- | --------------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------ |
| листопад 1991 — жовтень 1993 | Муха Віталій Петрович             | звільнений Президентом РФ від обов'язків голови адміністрації                                                            |
| жовтень 1993 — грудень 1995  | Індінок Іван Іванович             |                                                                                |
| грудень 1995 — грудень 1999  | Муха Віталій Петрович             | перший губернатор, вибраний населенням області                                                                           |
| грудень 1999 — грудень 2003  | Толоконський Віктор Олександрович |                                                                                |
| грудень 2003 — липень 2007   | Толоконський Віктор Олександрович |                                                                                |
| липень 2007 — теперішній час | Толоконський Віктор Олександрович | губернатор був вибраний депутатами на підставі вистави Президента РФ В. В. Путіна, а не волевиявленням населення області |

## Адміністративно-територіальний поділ
У Новосибірську область входять 14 міст (у тому числі 7 міст обласного підпорядкування), 30 адміністративних районів, 18 селищ міського типу, 428 сільських адміністрацій.

### Райони
- Баганський район (12)
- Барабінський район (8)
- Болотнинський район (28)
- Венгеровський район (4)
- Доволенський район (16)
- Здвінський район (11)
- Іскітимський район (24)
- Карасуцький район (13)
- Каргатський район (15)
- Киштовський район (1)
- Коливанський район (20)
- Коченевський район (21)
- Кочковський район (18)
- Краснозерський район (17)
- Куйбишевський район (5)
- Купинський район (10)
- Маслянинський район (26)
- Мошковський район (29)
- Новосибірський район (30)
- Ординський район (22)
- Сєвєрний район (2)
- Сузунський район (23)
- Татарський район (6)
- Тогучинський район (27)
- Убінський район (14)
- Усть-Тарацький район (3)
- Чановський район (7)
- Черепановський район (25)
- Чистоозерний район (9)
- Чулимський район (19)

Міські округи:
- Новосибірськ (31)
- Бердськ (32)
- Іскітим (33)
- Кольцово (34)
- Об (35)

## Економіка

### Корисні копалини й природні ресурси
У цілому, на території Новосибірської області розташовується 523 родовища різних корисних копалин, з яких 83 зараз експлуатуються.
На території області розвідані запаси таких корисних копалин як кам'яне вугілля (Зав'яловське й Ліствянське родовища, розвідані запаси — 905 млн тонн, прогнозні близько 5,6 млрд тонн), тугоплавкі глини, торф. Здійснюється видобуток високоякісних антрацитів (розвідані запаси становлять ≈ 800 млн тонн, прогнозовані — близько 5 млрд тонн).
На північно-заході області відкриті родовища нафти й природного газу. На території Сєвєрного району області відкрито сім нафтових родовищ (Верх-Тарське, Малоічське, Восточно-Тарське, Тань-Дасське, Ракітінське, Восточне й Восточно-Межовське) і одне газоконденсатне — Веселовське. Нафта — легка, малосірчиста, з незначним вмістом парафіну. Середні глибини залягання продуктивних шарів — близько 2500 м. Найбільшим є Верх-Тарське родовище. З обліком попередньо оцінених запасів, у ньому міститься близько 60% усіх запасів нафти області. Інші родовища — невеликі. Верх-Тарське й Малоічське — підготовані до експлуатації, інші — законсервовані. Розвідані запаси нафти становлять ≈ 43 млн тонн, прогнозовані — 113 млн тонн, однак нафтогазові родовища поки слабко розробляються.
Запаси торфу оцінюються в 7,2 млрд тонн, однак у зв'язку з високими витратами на його видобуток і переробку, розробка торф'яних родовищ практично не ведеться.
На території області виявлене велике родовище руд кольорових металів — диоксиду титану (≈ 1,7 млн тонн) і диоксиду цирконію (≈ 7,2 млн тонн).
Промислові запаси золота в Новосибірській області невеликі й оцінюються в 17 тонн. Розвідано одне рудне й 24 розсипних родовища.
Відкрито 4 родовища мармуру із запасами більш 8,5 млн м³, причому мармур двох з них є високодекоративним, такі сорти користуються підвищеним попитом.
Є значні ресурси підземних прісних, термальних і мінеральних вод. З 9,5 виходів підземних вод щодня витягає більш півмільйона кубометрів води.
Сумарна площа лісового фонду Новосибірської області становить близько 4 490 000 га, у тому числі площа території, зайнятий хвойними породами — 977 300 га (21,76%). Загальний запас деревини основних лісообразующих порід оцінюється в 278 800 000 м³.

### Промисловість
Новосибірська область — одна з найбільше індустріально розвинених у Сибіру: створює близько 10% усієї промислової продукції, основна частина якої припадає на підприємства важкої промисловості, розташовані в основному в Новосибірську, Іскітиму й Бердську.
У структурі промислового виробництва домінують обробні галузі. 21,7% припадає на машинобудування й металообробку (2003); 24,9% — на харчову галузь; 18,3% — на електроенергетику й близько 10% — на кольорову металургію.
У машинобудівному комплексі домінують електротехнічне машинобудування (генератори й турбіни, великі електросталеплавильні печі), авіа- і приладобудування, виробництво верстатів і сільгосптехніки. Новосибірська область забезпечує 20% машинобудівної продукції Сибіру.
На території області розташоване близько 50 підприємств і організацій військово-промислового комплексу. Переважна більшість із них перебуває в Новосибірську, який входить у десятку найбільших центрів ВПК Росії. Найбільше оборонне держпідприємство (понад 8,5 тисяч працівників) — ФДУП «Новосибірське авіаційне ПО ім. Чкалова», яке випускає винищувачі- бомбардувальники сімейства Су й літаки для місцевих повітряних ліній Ан-38, а також виконує ремонт і модернізацію літаків Су-24. Однак на підприємстві здійснюється конверсія, і в цей час цивільна продукція забезпечує понад 95% обсягів виробництва.
У галузі кольорової металургії виділяються єдиний у країні комбінат з виплавки олова (ВАТ «Новосибірський олов'яний комбінат»), аффінажний завод (виплавка золота), заводи з виробництва рідких металів та ядерного палива — Новосибірський завод хімічних концентратів.
Чорна металургія має допоміжний характер і представлена невеликим сталеплавильним заводом. Провідна галузь промисловості будівельних матеріалів — виробництво збірного залізобетону.
У структурі споживання паливних ресурсів переважає вугілля (60%), потім ідуть газ і продукти нафтопереробки. Новосибірська область має у своєму розпорядженні розвитому системою енерго- і теплопостачання, представленої в основному великими ТЕЦ, що працюють на куті. Установлена потужність електростанцій Новосибірської області становить 2582 МВТ, у тому числі Новосибірської ГЕС — 455 Мвт. Власні потреби в електроенергії задовольняються на 80-90%. Дефіцит електроенергії покривається за рахунок передачі з ОЕС Сибіру.

### Сільське господарство
Сільське господарство області спеціалізується на вирощуванні зерна, картоплі й овочів. Розвинені м'ясомолочне тваринництво, птахівництво та бджільництво. Важливу роль відіграє виробництво льону.
Сільськогосподарське освоєння території області не занадто висока (≈ 48%), але на Новосибірську область припадає чверть усіх сільськогосподарських угідь Західного Сибіру .
У структурі посівних площ області переважають посіви зернових культур — 65% (1993 р., на пшеницю припадає 34% усіх посівів), технічні культури становлять близько 1%, картопля й овочева — 2%, кормові культури — 40% (у тому числі кукурудза — 10% усіх посівів).
Галузь спеціалізації тваринництва — молочно-м'ясний напрямок розведення великої рогатої худоби. Райони Кулунди виділяються спеціалізацією на тонкоруннім вівчарстві.

### Транспорт
Новосибірська область — основний транспортно-розподільний вузол в Західному Сибіру, в зоні дії якого, в радіусі п'ятисот кілометрів від Новосибірська, сконцентровано населення в кількості приблизно дванадцяти мільйонів людей.
На території області — 12 аеропортів, з них аеропорт «Толмачево» — федерального значення. Експлуатаційна довжина залізничних колій загального користування (Західно-Сибірська залізниця) — 1530 км. По території області проходять Федеральні траси М51, М52, М53.

## Наука й освіта
У регіоні діє 47 ВУЗів. У Новосибірськом Академмістечку розташовані десятки науково-дослідних інститутів, Новосибірський державний університет, Фізико-математична школа НДУ, Інститут досліджень патології кровообігу.
Недалеко від Новосибірська, у наукомісті Кольцово перебувають:
- Державний науковий центр вірусології й біотехнології «Вектор».
- бізнес-інкубатор,
- науково-технологічний парк Новосибірського Академмістечка,
- науково-технологічний парк «Новосибірськ»,
- 55 академічних інститутів Російської академії наук, Російської академії медичних наук, Російської академії сільськогосподарських наук,

У селищі Краснообськ розташоване Сибірське відділення Російської академії сільськогосподарських наук.

## Культура
Однієї з культурних визначний пам'яток Новосибірська є театри, серед яких найвідомішим уважається Театр опери та балету, що став, свого роду, символом Новосибірська.

### Санаторно-курортне лікування
У багатьох районах Новосибірської області виявлені родовища термальних і високотермальних йодо- бромних вод. Радонові води є біля селища Коливань і на околицях міста Новосибірська. Перспективним для здійснення санаторно-курортного лікування є використання сульфідних мулових грязей озера Краснозьорне в Краснозьорськом районі, озера Даніліно в Киштовськом районі, озера Карачі в Чановськом районі. Грязьові родовища озер Острівного й Горького занесені в кадастр лікувальних бгрязей Росії. У різних районах області в ході геолого-розвідувальних робіт виявлено 16 родовищ сапропелевих лікувальних грязей, найбільші запаси яких зосереджені в Коливанськом районі, Болотнинськом районі й на околицях міста Новосибірська на озері Плахіно.
У регіоні здійснюють санаторно-курортну діяльність санаторії «Доволенський» у Доволенськом районі, «Краснозьорский» у Краснозьорском районі, «Бараба» і «Карачі» у Чановськом районі, «Омь» у місті Куйбишеві, «Бердський», «Рассвєт», «Парус», «Сибіряк», «Сосновка» поблизу в місті Бердську та його околицях. Також в області багато баз відпочинку та пансіонатів.

## Соціальні проблеми
Рівень зареєстрованого безробіття (без обліку неповної зайнятості) на середину 2003 року становив 1,3% від економічно активного населення. Однак, на думку багатьох експертів, дійсна картина рівня життя населення відрізняється в гіршу сторону від даних офіційної статистики. За оцінкою, реальний рівень безробіття в 2003 році склав 11,8%.
Рівень безробіття в області на 1 травня 2007 року склав 1,6%, що є найнижчим показником по Сибірy.
В області гостро стоїт проблема алкоголізму й наркоманії. У 2002 році намітилася тенденція збільшення (на 1,5% у порівнянні з 2001 роком) кількості хворих алкоголізмом, їх число склало 39 833 осіб (1 465,8 на 100 тис. населення). За даними фахівців Головного керування Держнаркоконтролю РФ по Сибірському федеральному округу, захворюваність наркоманією в Новосибірській області в 2003 р. склала 260 осіб на 100 тис. населення.
За даними Новосибірського Роспотребнадзору, загальна кількість виявлених ВІЛ-інфікованих на липень 2007 року становить 2 057 осіб. Ріст зареєстрованих хворих ВІЛ в І півріччі 2007 року, у порівнянні з тим же періодом 2006 року, склав 5,9 раз. Серед установлених шляхів передачі переважають споживачі ін'єкційних наркотиків — до 83,2%, при цьому частка молодих людей у віці 15—29 років становить 61%. У рамках національного проекту по профілактиці ВІЛ-інфекції для потреб охорони здоров'я Новосибірської області в 2006 році поставлено 111 639 упакувань антиретровірусних препаратів для лікування хворих ВІЛ-інфекцією. Але в І півріччі 2007 року постачання припинилося.
На першому місці із причин смерті від неприродних причин в 2005 році стоять самогубства, вони становлять 15% усіх загиблих від неприродних причин або 939 випадків на 100 тис. смертей. У сільській місцевості цей показник в 2,1 раза вище, чим у міських поселеннях області. Друге місце займають випадкове отруєння алкоголем (785 на 100 тис. смертей). На третьому — транспортні травми (716 на 100 тис. смертей). На четвертому місці — убивства (666 на 100 тис. смертей). Насильницькою смертю в 2005 році загинули 25 осіб з кожних 100 тис. населення. По всіх чотирьом причинам неприродної смерті в особливій групі ризику перебувають чоловіки. Серед самогубців їх у п'ять раз більше, ніж жінок, а серед убитих — у три рази. Нещасні випадки, отруєння й травми обумовлюють загибель кожного третього чоловіка й кожної четвертої жінки від усіх померлих у працездатному віці.
У 2006 році померло від неприродних причин 5,9 тисяч людей. На першім місці, як і в попередньому році, самогубства, 930 випадків на 100 тис. смертей. На другому місці так само отруєння алкоголем — 760, на третьому місці транспортні травми — 661, і на четвертому вбивства — 551. 77,3% (4,5 тисяч людей) загиблих в 2006 році становили чоловікі, причому 83,6% перебували в працездатному віці. 43% самогубців були молодше 40 років.
У 2006 році в Новосибірській області народилося живими 27 880 дітей, з них 191 з'явився на світ вдома. Показник народжуваності склав 10,6 людей на 1000 населення, в 2005 році він був таким же.
За рік виконано 42 757 абортів, з них 4 476 — у вагітних уперше, у тому числі 24 аборту в дівчаток до 14 років. На 100 пологів припадало 154,5 абортів (в 2005 році — 155).

title: Новосибірська область

wikitext:
{{Суб'єкт РФ
| UkNm = Новосибірська область
| RuNm = Новосибирская область
| FSFlag = [[Файл:Flag of Novosibirsk Oblast.svg|150px]]
| FSCoA = Coat of arms of Novosibirsk oblast.svg
| FlagLnk = Прапор Новосибірської області
| CoALnk = Герб Новосибірської області
| FSMapName = Novosibirsk Oblast
| FSCtrWhat = Адміністративний центр
| FSCtrNm = [[Новосибірськ]]
| AreaRnk = 19-а
| TotArea = 178 200
| WaterPrcnt = 2,9
| PopRnk = 16-а
| PopQty = 2 649 900 осіб
| PopCtDate = 2006
| PopDens = 14,9 осіб
| FedDistrNm = [[Сибірський федеральний округ|Сибірський]]
| EcRegNm = [[Західно-Сибірський економічний район|Західно-Сибірський]]
| CadNo = 54
| MSKS = +3|
}}

'''Новосибі́рська о́бласть''' ({{lang-ru|Новосиби́рская о́бласть}}) — суб'єкт [[Росія|Російської Федерації]]. Область була утворено [[28 вересня]] [[1937]]<ref>[http://www3.adm.nso.ru/ru/obl/ Адміністрація Новосибірської області, «Область»]{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref> поділом [[Західно-Сибірський край|Західно-Сибірського краю]] на Новосибірську область і [[Алтайський край]]. Згодом, в [[1943]], зі складу області була виділена [[Кемеровська область|Кемеровська]], а в [[1944]] — [[Томська область|Томська]] області.
* Площа — 178 200 км²
* Населення — 2 650 000 осіб
* Адміністративний центр — місто [[Новосибірськ]]
* Входить до складу [[Сибірський федеральний округ|Сибірського федерального округу]]

Область є великим науковим центром, основним транспортно-розподільним вузлом у Західному Сибіру. В області сформована сучасна митна, прикордонна, банкова, торгова інфраструктури.

== Географія ==
Новосибірська область розташована на південному сході [[Західно-Сибірська рівнина|Західно-Сибірської рівнини]]. На півночі межує з [[Томська область|Томською областю]], на південному заході — з [[Казахстан]]ом, на заході — з [[Омська область|Омською областю]], на півдні — з [[Алтайський край|Алтайським краєм]], на сході — з [[Кемеровська область|Кемеровською областю]].

Довжина області з заходу на схід — 642 кілометри, з півночі на південь — 444 кілометри.

Основні річки на території області — [[Об]] і [[Омь]]. Греблею [[Новосибірська ГЕС|Новосибірської ГЕС]] утворене [[Новосибірське водосховище]]. Також в області розташоване близько 3 тисяч прісних, солоних і гірко-солених озер ([[Чани (озеро)|Чани]], [[Сартлан]] та інші).

Північ і північний захід області займає південна частина найбільшого у світі [[Васюганське болото|Васюганського болота]].

== Клімат ==
[[Клімат]] [[континентальний клімат|континентальний]], середня температура січня від −16 на півдні, до −20 °C у північних районах. Середня температура липня +18…+20 °C. Середня річна температура повітря — 0,2 °C. Абсолютний максимум — +37 °C, мінімум— −51 °C.

Заморозки на поверхні [[ґрунт]]у починаються в другій половині [[вересень|вересня]] й закінчуються наприкінці травня. Тривалість холодного періоду — 178, теплого — 188, безморозного — 120 діб.

Річна кількість опадів ~ 425 мм, переважно у вигляді дощу, 20% опадів припадає на [[травень]] — [[червень]], у період із квітня по [[жовтень]] випадає (у середньому) 330 мм опадів, у період з листопада по [[березень]] — 95 мм.

На рік 86 безхмарних днів і 67 — із суцільною хмарністю.<ref>{{Cite web |url=http://www.meteo-nso.ru/climat.php |title=Клімат Новосибірська |accessdate=27 червня 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20070928193835/http://www.meteo-nso.ru/climat.php |archivedate=28 вересня 2007 |deadurl=yes }}</ref>

== Часовий пояс ==
'''Новосибірська область''' відповідно до чинного законодавства віднесена до ''шостої часової зони (MSK+4)'', що неофіційно називається [[Красноярський час|красноярським часом]]. Міжнародне позначення ''KRAT (Krasnoyarsk Time)''. Розбіжність з UTC складає 7 годин протягом усього року ([[UTC+7]]), оскільки [[Літній час|сезонні зміни часу]] в регіоні, як і у всій РФ відсутні.
При цьому географічно більша частина області — понад 85 % території — лежить у межах [[UTC+5|п'ятого часового поясу]], менша, включно з адмінцентром — [[Новосибірськ|містом Новосибірськ]] — у [[UTC+6|шостому]]. З 1924 по 1957 межею часових поясів у кордонах області була річка Об, а з березня 1957 року використовується єдиний час: UTC+7 з 1957 по 1993 (літній час UTC+8 у 1981—1993 роках), UTC+6 (омський час) з 1993 по 2011 (літній час UTC+7 у 1993—2011 роках), UTC+7 у 2011—2014, UTC+6 у 2014—2016, UTC+7 з 2016.

== Історія ==
Незважаючи на відносно сприятливі, за сибірськими мірками, кліматичні умови, територія Новосибірської області стала заселятися російськими колоністами досить пізно. Корінними жителями Західного Сибіру є [[барабинські татари]] (зараз їх близько 14 тис. осіб). Тепер вони проживають у західних районах Новосибірської області. Вони страждали від постійних набігів калмиків (ойратів і телеутів). Російські поселення також опинилися під цією погрозою, тому люди воліли селитися північніше, у районі [[Томськ]]а. Лише наприкінці [[XVII століття]] Новосибірська область почала притягати мігрантів. Перша заїмка була заснована в [[1695]] році боярським сином Олексієм Кругликом — згодом вона стала селом Кругликовим, що існує дотепер у Болотнинському районі. Незабаром після цього виникло ще кілька сіл — Пашкова, Красулина, Гутова, Кривощековська й Морозова (у районі [[Бердськ]]а).

На початку [[XVIII століття]] був побудований [[Бердськ]]ий острог, що забезпечував безпеку в навколишній місцевості. До [[1717]] року він перебував у віданні томського воєводства, потім був переданий у розпорядження кузнецької адміністрації. [[Бердськ]]ий острог заповнювався в основному переселенцями із Чаусського відомства й сіл Тарського повіту. У міру зменшення ризику військових набігів кочівників число переселенців зростало, причому багато мігрантів не мали офіційного дозволу на зміну місця проживання й тією чи іншою мірою переслідувалися владою. В [[1722]] році була зведена [[Сибірська лінія фортець]] уздовж річки [[Іртиш]]. У неї входили Усть-Тартасське, Каїнське й Убінське укріплення. У першій половині [[XVIII століття]] почалося заселення південно-східної частини Бараби й північної частини Кулунди. Втім, хутори й села були дуже маленькими і зазвичай складалися усього з декількох дворів. Основними заняттями населення на території нинішньої Новосибірської області були [[хліборобство]], [[рибальство]], [[полювання]] й [[візництво]].

Наприкінці [[XVII століття]] на території області появиляются нові остроги — Уртамський і Умревінський, поблизу яких починають осідати переселенці з Європейської частини Росії. Перші російські села виникли на берегах річок [[Ояш]], [[Чаус (Новосибірська область)|Чаус]] і [[Іня (нижня притока Обі)|Іня]]. Близько [[1644]] року на ріці [[Бердь]] утворюється село Маслянино. Близько [[1710]] року було засновано село Кривощековська.

На початку [[XVIII століття]] відомий уральський промисловець Акінфій Демидов побудував два мідеплавильні заводи — Коливанський і Барнаульський. Інші заводи по виплавці міді й срібла були побудовані на річках Касмалі, Нижньому Сузуні, Алії, Великій Талмовій. Найбільше підприємство — [[Сузунський мідеплавильний завод]] — виникло в [[1764]]—[[1765]] рр., а з [[1766]] року почав діяти [[Сузунський монетний двір]], що карбував мідні монети з домішкою срібла.

В [[1893]] році у зв'язку з будівництвом Транссибірської магістралі й залізничного моста через [[Об]] з'явивсе Александровське селище (з [[1895]] року — Новоніколаєвське). Завдяки зручному географічному розташуванню обумовленому перетинанням Транссибу, судноплавної річки [[Об]]і й транспортних шляхів, що зв'язують [[Сибір]] з європейською частиною Російської Імперії, швидко зростало його торгово-економічне значення. В [[1909]] році Новоніколаєвськ одержав статус міста, а в [[1925]] був перейменований у [[Новосибірськ]].

До [[1921]] року територія Новосибірської області входила до складу Томської губернії, з [[1921]] по [[1925]] — Новоніколаєвській губернії, з [[1925]] по [[1930]] — Сибірського краю й з [[1930]] по [[1937]] — Західно-Сибірського краю. 28 вересня [[1937]] року Постановою ЦВК [[СРСР]] [[Західно-Сибірський край]] був розділений на Новосибірську область і [[Алтайський край]]. Ця дата вважається офіційним днем утвору області. На [[1937]] рік до складу області входило 36 районів, у тому числі території нинішньої Томської й Кемеровської областей. В [[1943]] році зі складу Новосибірської області була виділена [[Кемеровська область]], в [[1944]] — [[Томська область]].

З 1937 по 1991 рік 1-ми секретарями Новосибірського обкому ВКП(б)-КПРС працювали [[Ейхе Роберт Індрикович]], [[Алексєєв Іван Іванович]], [[Борков Геннадій Андрійович]], [[Пуговкін Геннадій Микитович]], [[Кулагін Михайло Васильович]], [[Яковлєв Іван Дмитрович]], [[Дерюгін Борис Іванович]], [[Кобелєв Борис Миколайович]], [[Горячев Федір Степанович]], [[Сергеєв Микола Іванович]], [[Філатов Олександр Павлович]], [[Казарєзов Володимир Васильович]], [[Муха Віталій Петрович]], [[Міндолін Володимир Олександрович]].

Головами виконавчого комітету Новосибірської обласної ради з 1937 по 1991 рік обиралися [[Шварц Сергій Олександрович]], [[Єгоров Яків Георгійович]], [[Бурлаков Марко Семенович]], [[Шарапов Василь Андрійович]], [[Годовіцин Геннадій Миколайович]], [[Гришин Іван Тимофійович]], [[Соколов Тихон Іванович]], [[Соколов Леонід Іванович]], [[Батамиров Анатолій Михайлович]], [[Шкарбан Іван Григорович]], [[Жуковський Микола Іванович]], [[Авраменко Степан Степанович]], [[Бакутін Михайло Якович]], [[Зверєв Олексій Ілліч]], [[Філатов Віктор Андрійович]], [[Боков Володимир Анатолійович]].

== Населення ==
Чисельність населення Новосибірської області становить 2 692 251 осіб ([[2002]]), по чисельності населення вона займає 3-є місце в [[СФО]], 16-е місце в Росії. Щільність населення — 14,9 осіб на 1 км² ([[2005]]) (середній показник по [[СФО]] — 4,0; по Росії — 8,4). За щільністю населення область перебуває на 3-му місці в [[СФО]].

Питома вага міського населення — 75,2% (у [[СФО]] — 70,5%; у [[Росія|РФ]] — 73%), сільського — 24,8% (у [[СФО]] — 29,5%; у [[Росія|РФ]] — 27,0%). За рівнем урбанізованості область займає 4-е місце в [[СФО]]. За даними [[Російський перепис населення 2010|Всеросійського перепису населення 2010]] року:
{| class="standard"
!Народ ||Чисельність [[2010]]
|-
|[[Росіяни]] || {{зменшення}}{{nts|2365845}}
|-
|[[Німці]] || {{зменшення}}{{nts|30924}}
|-
|[[Татари]] || {{зменшення}}{{nts|24158}}
|-
|[[Українці]] || {{зменшення}}{{nts|22098}}
|-
| [[Узбеки]] || {{nts|12655}}
|-
|[[Казахи]]|| {{зменшення}}{{nts|10705}}
|-
| [[Таджики]] || {{nts|10054}}
|-
|[[Вірмени]] || {{збільшення}}9508
|-
|[[Азербайджанці]] || {{збільшення}}8008
|-
|[[Білоруси]] || {{зменшення}}5382
|}

== Соціально-економічні показники ==
У [[2005]] році середньодушовий дохід жителів області склав 6 555 рублів. В [[2006]] цей показник зріс до 7 929 рублів (на [[січень]]—[[липень]] [[2007]]) р.
* Запровадження в дію житлових будинків — 351,8 тис. м² загальної площі
* Оборот роздрібної торгівлі — 92,3 млрд руб.
* Оборот громадського харчування — 3,3 млрд руб.
* Обсяг платних послуг населенню — 21,9 млрд руб.
* Середньодушові грошові доходи населення — 9 059 руб. 60 коп.
* Середньомісячна нарахована заробітна плата одного працівника — 10 937 руб. 90 коп.

== Органи державної влади ==
=== [[Законодавча влада]] ===
[[Новосибірська обласна Рада депутатів]] складається з 98 депутатів. Останні вибори відбулися 11 грудня [[2005]] року. Строк повноважень — 4 роки. Голова облради — Олексій Беспаліков (вибрано 23 грудня [[2005]]).

''Склад по партіях:''
* «[[Єдина Росія]]» — 53 депутати (54%)
* [[КПРФ]] — 21 (21%)
* [[АПР]] — 14 (14%)
* [[ЛДПР]] — 5 (5%)
* Група «Народний депутат» (незалежні) — 5 (5%)

''З повідомлення мандатної комісії Новосибірської обласної Ради депутатів на першій сесії 23 грудня [[2005]] року:''
* 96 депутатів мають вищу освіту
* 1 депутат має середню спеціальну освіту
* 1 депутат — середня освіта

''По спеціальностях серед депутатів:''
* 4 юриста (у тому числі 2 кандидата юридичних наук)
* 14 економістів
* 5 депутатів отримали освіту за фахом «державне й муніципальне керування»

У складі депутатів 1 академік, 4 доктори наук, 16 кандидатів наук.

''По віковому складу:''
* До 30 років — 3 депутати
* Від 31 до 40 років — 14 депутатів
* Від 41 до 50 років — 44 депутати
* Від 51 до 60 років — 29 депутатів
* Старше 61 року — 8 депутатів

== Виконавча влада ==
Голова адміністрації Новосибірської області — Віктор Толоконський («[[Єдина Росія]]»). Вибрано в грудні [[1999]], переобрано на другий строк 7 грудня [[2003]]. 12 липня [[2007]] затверджений на посаді на третій строк Обласною радою депутатів за поданням [[президент]]а [[Росія|РФ]] Володимира [[Путін]]а. Строк повноважень — 5 років.

Основний закон суб'єкта — [[Статут Новосибірської області]] (прийнято 5 квітня [[1996]], у цей час діє зі змінами).

=== Губернатори області ===
{| align="center" class="standard"
|+
! |Період
! |Губернатор
! |Примітка
|-----
| [[листопад]] [[1991]] — [[жовтень]] [[1993]]
| [[Муха Віталій Петрович]]
| звільнений [[Президент]]ом [[Росія|РФ]] від обов'язків голови адміністрації
|-----
| [[жовтень]] [[1993]] — [[грудень]] [[1995]]
| [[Індінок Іван Іванович]]
|
|-----
| [[грудень]] [[1995]] — [[грудень]] [[1999]]
| [[Муха Віталій Петрович]]
| перший губернатор, вибраний населенням області
|-----
| [[грудень]] [[1999]] — [[грудень]] [[2003]]
| [[Толоконський Віктор Олександрович]]
|
|-----
| [[грудень]] [[2003]] — [[липень]] [[2007]]
| [[Толоконський Віктор Олександрович]]
|
|-----
| [[липень]] [[2007]] — теперішній час
| [[Толоконський Віктор Олександрович]]
| [[губернатор]] був вибраний депутатами на підставі вистави [[Президент]]а [[Росія|РФ]] В. В. [[Путін]]а, а не волевиявленням населення області
|+
|}

== Адміністративно-територіальний поділ ==
У Новосибірську область входять 14 міст (у тому числі 7 міст обласного підпорядкування), 30 адміністративних районів, 18 селищ міського типу, 428 сільських адміністрацій.

=== Райони ===
[[File:Novosibirsk Region num.PNG|400px|міні|Адміністративно-територіальний поділ області]]
* [[Баганський район]] (12)
* [[Барабінський район]] (8)
* [[Болотнинський район]] (28)
* [[Венгеровський район]] (4)
* [[Доволенський район]] (16)
* [[Здвінський район]] (11)
* [[Іскітимський район]] (24)
* [[Карасуцький район]] (13)
* [[Каргатський район]] (15)
* [[Киштовський район]] (1)
* [[Коливанський район]] (20)
* [[Коченевський район]] (21)
* [[Кочковський район]] (18)
* [[Краснозерський район]] (17)
* [[Куйбишевський район (Новосибірська область)|Куйбишевський район]] (5)
* [[Купинський район]] (10)
* [[Маслянинський район]] (26)
* [[Мошковський район]] (29)
* [[Новосибірський район]] (30)
* [[Ординський район]] (22)
* [[Сєвєрний район (Новосибірська область)|Сєвєрний район]] (2)
* [[Сузунський район]] (23)
* [[Татарський район]] (6)
* [[Тогучинський район]] (27)
* [[Убінський район]] (14)
* [[Усть-Тарацький район]] (3)
* [[Чановський район]] (7)
* [[Черепановський район]] (25)
* [[Чистоозерний район]] (9)
* [[Чулимський район]] (19)

'''Міські округи:'''
* [[Новосибірськ]] (31)
* [[Бердськ]] (32)
* [[Іскітим]] (33)
* [[Кольцово (Новосибірська область)|Кольцово]] (34)
* [[Об (місто)|Об]] (35)

== Міста області ==

{| id="toc" style="margin: 0 2em 0 2em"
|-
! bgcolor="#C0C0C0" | '''Населені пункти з кількістю мешканців понад 9 тисяч осіб'''
[[2016]]{{RUS-census2016}}
|-
|

   [[Новосибірськ]]
  {{збільшення}}{{nts|1584138}}
   [[Болотне (Новосибірська область)|Болотне]]
  {{зменшення}}{{nts|15739}}

   [[Бердськ]]
  {{збільшення}}{{nts|102808}}
   [[Сузун]]
  {{зменшення}}{{nts|15550}}

   [[Іскітим]]
  {{зменшення}}{{nts|57416}}
   [[Кольцово (Новосибірська область)|Кольцово]]
  {{збільшення}}{{nts|15531}}

   [[Куйбишев (Новосибірська область)|Куйбишев]]
  {{зменшення}}{{nts|44616}}
   [[Купино (Новосибірська область)|Купино]]
  {{зменшення}}{{nts|13897}}

   [[Барабинськ]]
  {{зменшення}}{{nts|29307}}
   [[Масляніно]]
  {{збільшення}}{{nts|12799}}

   [[Об (місто)|Об]]
  {{збільшення}}{{nts|28913}}
   [[Коливань (Новосибірська область)|Коливань]]
  {{збільшення}}{{nts|12513}}

   [[Карасук (місто)|Карасук]]
  {{зменшення}}{{nts|27332}}
   [[Чулим (місто)|Чулим]]
  {{зменшення}}{{nts|11312}}

   [[Татарськ (Татарський район)|Татарськ]]
  {{зменшення}}{{nts|24073}}
   [[Криводанівка (село)|Криводанівка]]
  {{збільшення}}{{nts|10051}}

   [[Краснообськ]]
  {{збільшення}}{{nts|22913}}
   [[Мошково (Новосибірська область)|Мошково]]
  {{зменшення}}9682

   [[Тогучин]]
  {{зменшення}}{{nts|21357}}
   [[Ординське]]
  {{зменшення}}9616

   [[Черепаново]]
  {{збільшення}}{{nts|19570}}
   [[Каргат (місто)|Каргат]]
  {{зменшення}}9584

   [[Ліньово]]
  {{зменшення}}{{nts|18728}}
   [[Горний (Новосибірська область)|Горний]]
  {{зменшення}}9266

   [[Коченьово]]
  {{збільшення}}{{nts|16768}}
   [[Краснозьорське]]
  {{збільшення}}9215

|}

== Економіка ==
=== Корисні копалини й природні ресурси ===
[[Файл:Berdsk city panoramic.jpg|thumb|300px|[[Бердськ]]]]
У цілому, на території Новосибірської області розташовується 523 родовища різних корисних копалин, з яких 83 зараз експлуатуються.

На території області розвідані запаси таких корисних копалин як [[кам'яне вугілля]] (Зав'яловське й Ліствянське родовища, розвідані запаси — 905 млн тонн, прогнозні близько 5,6 млрд тонн), тугоплавкі [[глини]], [[торф]]. Здійснюється видобуток високоякісних антрацитів (розвідані запаси становлять ≈ 800 млн тонн, прогнозовані — близько 5 млрд тонн).

На північно-заході області відкриті родовища нафти й природного [[газ]]у. На території Сєвєрного району області відкрито сім нафтових родовищ (Верх-Тарське, Малоічське, Восточно-Тарське, Тань-Дасське, Ракітінське, Восточне й Восточно-Межовське) і одне газоконденсатне — Веселовське. [[Нафта]] — легка, малосірчиста, з незначним вмістом [[парафін]]у. Середні глибини залягання продуктивних шарів — близько 2500 м. Найбільшим є [[Верх-Тарське родовище]]. З обліком попередньо оцінених запасів, у ньому міститься близько 60% усіх запасів нафти області. Інші родовища — невеликі. Верх-Тарське й Малоічське — підготовані до експлуатації, інші — законсервовані. Розвідані запаси нафти становлять ≈ 43 млн тонн, прогнозовані — 113 млн тонн, однак нафтогазові родовища поки слабко розробляються.

Запаси [[торф]]у оцінюються в 7,2 млрд тонн, однак у зв'язку з високими витратами на його видобуток і переробку, розробка торф'яних родовищ практично не ведеться.

На території області виявлене велике родовище руд кольорових металів — диоксиду [[Титан (хімічний елемент)|титан]]у (≈ 1,7 млн тонн) і диоксиду цирконію (≈ 7,2 млн тонн).

Промислові запаси золота в Новосибірській області невеликі й оцінюються в 17 тонн. Розвідано одне рудне й 24 розсипних родовища.

Відкрито 4 родовища мармуру із запасами більш 8,5 млн м³, причому [[мармур]] двох з них є високодекоративним, такі сорти користуються підвищеним попитом.

Є значні ресурси підземних прісних, термальних і мінеральних вод. З 9,5 виходів підземних вод щодня витягає більш півмільйона кубометрів води.

Сумарна площа лісового фонду Новосибірської області становить близько 4 490 000 га, у тому числі площа території, зайнятий хвойними породами — 977 300 га (21,76%). Загальний запас деревини основних лісообразующих порід оцінюється в 278 800 000 м³.

=== Промисловість ===
Новосибірська область — одна з найбільше індустріально розвинених у [[Сибір]]у: створює близько 10% усієї промислової продукції, основна частина якої припадає на підприємства важкої промисловості, розташовані в основному в [[Новосибірськ]]у, [[Іскітим]]у й [[Бердськ]]у.

У структурі промислового виробництва домінують обробні галузі. 21,7% припадає на машинобудування й металообробку ([[2003]]); 24,9% — на харчову галузь; 18,3% — на електроенергетику й близько 10% — на кольорову металургію.

У машинобудівному комплексі домінують електротехнічне [[машинобудування]] (генератори й турбіни, великі електросталеплавильні печі), авіа- і [[приладобудування]], виробництво верстатів і сільгосптехніки. Новосибірська область забезпечує 20% машинобудівної продукції [[Сибір]]у.

На території області розташоване близько 50 підприємств і організацій військово-промислового комплексу. Переважна більшість із них перебуває в [[Новосибірськ]]у, який входить у десятку найбільших центрів [[ВПК]] Росії. Найбільше оборонне держпідприємство (понад 8,5 тисяч працівників) — ФДУП «[[Новосибірське авіаційне ПО ім. Чкалова]]», яке випускає винищувачі- бомбардувальники сімейства [[Су]] й літаки для місцевих повітряних ліній [[Ан-38]], а також виконує ремонт і модернізацію літаків [[Су-24]]. Однак на підприємстві здійснюється [[конверсія]], і в цей час цивільна продукція забезпечує понад 95% обсягів виробництва.

У галузі кольорової металургії виділяються єдиний у країні комбінат з виплавки олова (ВАТ «[[Новосибірський олов'яний комбінат]]»), аффінажний завод (виплавка золота), заводи з виробництва рідких металів та ядерного палива — [[Новосибірський завод хімічних концентратів]].

[[Чорна металургія]] має допоміжний характер і представлена невеликим сталеплавильним заводом. Провідна галузь [[Промисловість будівельних матеріалів|промисловості будівельних матеріалів]] — виробництво збірного залізобетону.

У структурі споживання паливних ресурсів переважає [[вугілля]] (60%), потім ідуть [[газ]] і продукти нафтопереробки. Новосибірська область має у своєму розпорядженні розвитому системою енерго- і теплопостачання, представленої в основному великими ТЕЦ, що працюють на куті. Установлена потужність електростанцій Новосибірської області становить 2582 МВТ, у тому числі Новосибірської ГЕС — 455 Мвт. Власні потреби в електроенергії задовольняються на 80-90%. Дефіцит електроенергії покривається за рахунок передачі з ОЕС [[Сибір]]у.

=== Сільське господарство ===
[[Сільське господарство]] області спеціалізується на вирощуванні зерна, картоплі й овочів. Розвинені м'ясомолочне [[тваринництво]], [[птахівництво]] та [[бджільництво]]. Важливу роль відіграє виробництво льону.

Сільськогосподарське освоєння території області не занадто висока (≈ 48%), але на Новосибірську область припадає чверть усіх сільськогосподарських угідь Західного [[Сибір]]у .

У структурі посівних площ області переважають посіви зернових культур — 65% ([[1993]] р., на пшеницю припадає 34% усіх посівів), [[технічні культури]] становлять близько 1%, [[картопля]] й овочева — 2%, кормові культури — 40% (у тому числі [[кукурудза]] — 10% усіх посівів).

Галузь спеціалізації тваринництва — молочно-м'ясний напрямок розведення великої рогатої худоби. Райони Кулунди виділяються спеціалізацією на тонкоруннім вівчарстві.

=== Транспорт ===
Новосибірська область — основний транспортно-розподільний вузол в Західному Сибіру, в зоні дії якого, в радіусі п'ятисот кілометрів від Новосибірська, сконцентровано населення в кількості приблизно дванадцяти мільйонів людей.

На території області — 12 [[аеропорт]]ів, з них [[Толмачево (аеропорт)|аеропорт «Толмачево»]] — федерального значення. Експлуатаційна довжина залізничних колій загального користування ([[Західно-Сибірська залізниця]]) — 1530 км. По території області проходять Федеральні траси [[М51]], [[М52]], [[М53]].

== Наука й освіта ==
У регіоні діє 47 ВУЗів. У Новосибірськом Академмістечку розташовані десятки науково-дослідних інститутів, [[Новосибірський державний університет]], [[Фізико-математична школа НДУ]], [[Інститут досліджень патології кровообігу]].

Недалеко від [[Новосибірськ]]а, у наукомісті [[Кольцово]] перебувають:
* [[Державний науковий центр вірусології й біотехнології «Вектор»]].
* бізнес-інкубатор,
* науково-технологічний парк Новосибірського Академмістечка,
* науково-технологічний парк «Новосибірськ»,
* 55 академічних інститутів Російської академії наук, Російської академії медичних наук, Російської академії сільськогосподарських наук,
У селищі [[Краснообськ]] розташоване [[Сибірське відділення Російської академії сільськогосподарських наук]].

== Культура ==
Однієї з культурних визначний пам'яток [[Новосибірськ]]а є театри, серед яких найвідомішим уважається [[Новосибірський театр опери та балету|Театр опери та балету]], що став, свого роду, символом [[Новосибірськ]]а.

=== Санаторно-курортне лікування ===
[[Файл:Novosibirsk KrasnyPr Opera Theatre 07-2016.jpg|200px|thumb|[[Новосибірський театр опери та балету]]]]
У багатьох районах Новосибірської області виявлені родовища термальних і високотермальних йодо- бромних вод. Радонові води є біля селища [[Коливань (Новосибірська область)|Коливань]] і на околицях міста [[Новосибірськ]]а. Перспективним для здійснення санаторно-курортного лікування є використання сульфідних мулових грязей озера Краснозьорне в Краснозьорськом районі, озера Даніліно в Киштовськом районі, озера Карачі в Чановськом районі. Грязьові родовища озер Острівного й Горького занесені в кадастр лікувальних бгрязей Росії. У різних районах області в ході геолого-розвідувальних робіт виявлено 16 родовищ сапропелевих лікувальних грязей, найбільші запаси яких зосереджені в Коливанськом районі, Болотнинськом районі й на околицях міста [[Новосибірськ]]а на озері Плахіно.

У регіоні здійснюють санаторно-курортну діяльність санаторії «Доволенський» у Доволенськом районі, «Краснозьорский» у Краснозьорском районі, «Бараба» і «Карачі» у Чановськом районі, «Омь» у місті [[Куйбишев (Новосибірська область)|Куйбишеві]], «Бердський», «Рассвєт», «Парус», «Сибіряк», «Сосновка» поблизу в місті [[Бердськ]]у та його околицях. Також в області багато баз відпочинку та пансіонатів.

== Соціальні проблеми ==
[[Файл:Budker institut akademgorodok.jpg|200px|thumb|[[Інститут ядерної фізики СО РАН]] в Академмістечку]]
Рівень зареєстрованого [[Безробіття в Росії|безробіття]] (без обліку неповної зайнятості) на середину [[2003]] року становив 1,3% від економічно активного населення. Однак, на думку багатьох експертів, дійсна картина рівня життя населення відрізняється в гіршу сторону від даних офіційної статистики. За оцінкою, реальний рівень безробіття в [[2003]] році склав 11,8%.

[[Рівень безробіття]] в області на 1 травня [[2007]] року склав 1,6%, що є найнижчим показником по [[Сибір]]y.

В області гостро стоїт проблема [[алкоголізм]]у й наркоманії. У [[2002]] році намітилася тенденція збільшення (на 1,5% у порівнянні з [[2001]] роком) кількості хворих [[алкоголізм]]ом, їх число склало 39 833 осіб (1 465,8 на 100 тис. населення). За даними фахівців Головного керування Держнаркоконтролю [[Росія|РФ]] по [[Сибірський федеральний округ
|Сибірському федеральному округу]], захворюваність наркоманією в Новосибірській області в [[2003]] р. склала 260 осіб на 100 тис. населення.

За даними Новосибірського Роспотребнадзору, загальна кількість виявлених ВІЛ-інфікованих на [[липень]] [[2007]] року становить 2 057 осіб. Ріст зареєстрованих хворих ВІЛ в І півріччі [[2007]] року, у порівнянні з тим же періодом [[2006]] року, склав 5,9 раз. Серед установлених шляхів передачі переважають споживачі ін'єкційних наркотиків — до 83,2%, при цьому частка молодих людей у віці 15—29 років становить 61%. У рамках національного проекту по профілактиці ВІЛ-інфекції для потреб охорони здоров'я Новосибірської області в [[2006]] році поставлено 111 639 упакувань антиретровірусних препаратів для лікування хворих ВІЛ-інфекцією. Але в І півріччі [[2007]] року постачання припинилося.

На першому місці із причин смерті від неприродних причин в [[2005]] році стоять самогубства, вони становлять 15% усіх загиблих від неприродних причин або 939 випадків на 100 тис. смертей. У сільській місцевості цей показник в 2,1 раза вище, чим у міських поселеннях області. Друге місце займають випадкове отруєння алкоголем (785 на 100 тис. смертей). На третьому — транспортні травми (716 на 100 тис. смертей). На четвертому місці — убивства (666 на 100 тис. смертей). Насильницькою смертю в [[2005]] році загинули 25 осіб з кожних 100 тис. населення. По всіх чотирьом причинам неприродної смерті в особливій групі ризику перебувають чоловіки. Серед самогубців їх у п'ять раз більше, ніж жінок, а серед убитих — у три рази. Нещасні випадки, отруєння й травми обумовлюють загибель кожного третього чоловіка й кожної четвертої жінки від усіх померлих у працездатному віці.

У [[2006]] році померло від неприродних причин 5,9 тисяч людей. На першім місці, як і в попередньому році, самогубства, 930 випадків на 100 тис. смертей. На другому місці так само отруєння алкоголем — 760, на третьому місці транспортні травми — 661, і на четвертому вбивства — 551. 77,3% (4,5 тисяч людей) загиблих в [[2006]] році становили чоловікі, причому 83,6% перебували в працездатному віці. 43% самогубців були молодше 40 років.

У [[2006]] році в Новосибірській області народилося живими 27 880 дітей, з них 191 з'явився на світ вдома. Показник народжуваності склав 10,6 людей на 1000 населення, в [[2005]] році він був таким же.

За рік виконано 42 757 абортів, з них 4 476 — у вагітних уперше, у тому числі 24 аборту в дівчаток до 14 років. На 100 пологів припадало 154,5 абортів (в [[2005]] році — 155).

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
{{Commonscat|Novosibirsk Oblast}}
* [https://web.archive.org/web/20080112203909/http://www3.adm.nso.ru/ Адміністрація Новосибірської області] {{ref-ru}}
* [http://www.sovet-nso.ru/ Новосибірська обласна Рада депутатів] {{ref-ru}}
* [http://terrus.ru/ cgi-bin/allrussia/v3_index.pl?act=reg&id=54 Новосибірська область у довіднику — каталозі "Уся Росія"] {{ref-ru}}

{{Розташування2|nw=|n={{RUS-TOM}}|ne=|w={{RUS-OMS}}|e={{RUS-KEM}}|sw={{KAZ}}|s={{RUS-ALT}}|se=}}
{{Росія}}
{{Сибірський федеральний округ}}
{{Новосибірська область}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Області Росії]]
[[Категорія:Держави і території, засновані 1937]]

title: рос. Новосибирская область

Країна: Росія

Фед. округ: Сибірський

Адмін. центр: Новосибірськ

Глава: Андрій Травников

Дата утворення: 28 вересня 1937

title: Географія

Часовий пояс: MSK+3 (UTC+7)

title: Населення

Густота: 14,9 осіб/км²

title: Економіка

Економ. район: Західно-Сибірський

title: Коди

ISO 3166-2: RU-NVS

title: Карти

Карти: Новосибірська область на карті суб'єктів Російської Федерації

title: рос. Новосибирская область

Прапор Новосибірської області: Герб Новосибірської області


text:
# Кабінет воскових фігур
«Кабіне́т во́скових фігу́р» (нім. Das Wachsfigurenkabinett) — німецький німий фільм 1924 року режисера Пауля Лені, що став «лебединою піснею» експресіонізму.

## Сюжет
Власник музею воскових фігур наймає поета (Вільгельм Дітерле), щоб той написав оповідання про персонажів його експозиції — Гаруна аль-Рашида, Івана Грозного і Джека-різника. Він заводить поета до темного балагана і неквапливо освітлює йому воскових тиранів. Приголомшений їхнім виглядом, поет сідає за стіл і починає писати, а дочка хазяїна, перейнявшись симпатією до юнака, стежить за оповіданнями через його плече. Його твори виникають на екрані у вигляді трьох послідовних епізодів.
Перший епізод присвячений Гаруну аль-Рашиду (Еміль Яннінгс). Це східний бурлеск, що висміює звички тиранів, які волочаться за кожною гарненькою жінкою, у гніві відправляють на плаху безневинних і великодушно прощають запеклих злочинців.
Другий епізод викликає до життя воскову фігуру Івана Грозного (Конрад Фейдт). Він — уособлення ненаситної похоті і нечуваної жорстокості. Іван не лише перериває чужий шлюбний бенкет, відводячи на ніч наречену до своєї спальні, але і з садистською витонченістю винаходить фізичні і душевні тортури. Перед кожною своєю отруєною жертвою він ставить пісочний годинник, аби його жертви мучилися в очікуванні своєї кончини, яка настане з падінням останньої піщинки. Через хитрощі мстивого змовника Іван починає думати, що його отруїли. Він власноручно ставить перед собою пісочний годинник з написом «Іван». Тиран із жахом весь час перевертає їх, намагаючись відстро́чити свою кончину.
У третьому епізод втомлений поет засинає і бачить сон, як він гуляє з дочкою хазяїна кабінетом воскових фігур. З'являється Джек-різник (Вернер Краус) і з ножем у руках починає переслідувати закоханих довгими звивистими коридорами. Фільм закінчується ліричним повідомленням про те, що поет і дівчина покохали одне одного.

## В ролях
- Вільгельм Дітерле — Поет, пекар Ассад, Російський князь
- Еміль Яннінгс — Гарун аль Рашид
- Конрад Фейдт — Іван Грозний
- Вернер Краус — Джек-різник
- Ольга Орг
- Йон Готтоут
- Георг Джон
- Ернст Легаль

## Факти
- Четвертий сюжет, присвячений Рінальдо Рінальдіні, розбійникові з популярного німецького роману, було заплановано за участю Вільгельма Дітерле в подвійній ролі — поета і Рінальдіні. Але через фінансові труднощі, що виникли під час зйомок, від четвертої новели довелося відмовитися[1].
- Після тріумфу «Кабінету воскових фігур» режисера Пауля Лені було запрошено до Голлівуду, де він розробив новий тип «фільмів жахів», поставивши стрічки «Кіт та канарка» (1927) та «Останнє попередження» (1929)[1].

title: Кабінет воскових фігур

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Кабінет воскових фігур
| оригінальна назва = Das Wachsfigurenkabinett
| плакат            = Das Wachsfigurenkabinett_poster.jpg
| зображення розмір = 200px
| підпис            =
| жанр              = [[жахи]], [[кінофантастика|фантастика]]
| режисер           = [[Пауль Лені]]
[[Лео Бірінськи]]
| продюсер          =
| сценарист         = [[Генрік Галеєн]]
| на основі         =
| актори            = [[Еміль Яннінгс]]
[[Конрад Фейдт]]
[[Вернер Краус]]
[[Вільгельм Дітерле]]
| оператор          = Гельмар Лерскі
| художник          = [[Ернст Штерн (художник)|Ернст Штерн]]
| кінокомпанія      = Neptune-Film A.G.
| дистриб’ютор      = [[Universum Film AG|UFA]]
| тривалість        = 83 хв.
| мова              =
| країна            = {{GERwei}}
| рік               = 1924
| дата виходу       = 13 листопада 1924 ([[Берлін]])
| ідентифікатор     = 0014586
}}
'''«Кабіне́т во́скових фігу́р»''' ({{lang-de|Das Wachsfigurenkabinett}}) — німецький німий фільм [[1924 у кіно|1924]] року режисера [[Пауль Лені|Пауля Лені]], що став «лебединою піснею» [[Експресіонізм у кіно|експресіонізму]]{{sfn|''Садуль''|1958-1982|loc=Т. 4 (Первый полутом)|c=457}}.

== Сюжет ==
Власник музею воскових фігур наймає поета ([[Вільгельм Дітерле]]), щоб той написав оповідання про персонажів його експозиції — [[Гарун аль-Рашид|Гаруна аль-Рашида]], [[Іван Грозний|Івана Грозного]] і [[Джек-Різник|Джека-різника]]. Він заводить поета до темного балагана і неквапливо освітлює йому воскових тиранів. Приголомшений їхнім виглядом, поет сідає за стіл і починає писати, а дочка хазяїна, перейнявшись симпатією до юнака, стежить за оповіданнями через його плече. Його твори виникають на екрані у вигляді трьох послідовних епізодів.

'''Перший епізод''' присвячений Гаруну аль-Рашиду ([[Еміль Яннінгс]]). Це східний бурлеск, що висміює звички тиранів, які волочаться за кожною гарненькою жінкою, у гніві відправляють на плаху безневинних і великодушно прощають запеклих злочинців.

'''Другий епізод''' викликає до життя воскову фігуру Івана Грозного ([[Конрад Фейдт]]). Він — уособлення ненаситної похоті і нечуваної жорстокості. Іван не лише перериває чужий шлюбний бенкет, відводячи на ніч наречену до своєї спальні, але і з садистською витонченістю винаходить фізичні і душевні тортури. Перед кожною своєю отруєною жертвою він ставить пісочний годинник, аби його жертви мучилися в очікуванні своєї кончини, яка настане з падінням останньої піщинки. Через хитрощі мстивого змовника Іван починає думати, що його отруїли. Він власноручно ставить перед собою пісочний годинник з написом «Іван». Тиран із жахом весь час перевертає їх, намагаючись відстро́чити свою кончину.

У '''третьому епізод''' втомлений поет засинає і бачить сон, як він гуляє з дочкою хазяїна кабінетом воскових фігур. З'являється [[Джек-Різник|Джек-різник]] ([[Вернер Краус]]) і з ножем у руках починає переслідувати закоханих довгими звивистими коридорами. Фільм закінчується ліричним повідомленням про те, що поет і дівчина покохали одне одного.

== В ролях ==
* [[Вільгельм Дітерле]] — ''Поет, пекар Ассад, Російський князь''
* [[Еміль Яннінгс]] — ''Гарун аль Рашид''
* [[Конрад Фейдт]] — ''[[Іван Грозний]]''
* [[Вернер Краус]] — ''[[Джек-Різник|Джек-різник]]''
* Ольга Орг
* Йон Готтоут
* [[Георг Джон]]
* Ернст Легаль

== Факти ==
* Четвертий сюжет, присвячений Рінальдо Рінальдіні, розбійникові з популярного німецького роману, було заплановано за участю Вільгельма Дітерле в подвійній ролі — поета і Рінальдіні. Але через фінансові труднощі, що виникли під час зйомок, від четвертої новели довелося відмовитися{{sfn|''Садуль''|1958-1982|loc=Т. 4 (Первый полутом)|c=13}}.
* Після тріумфу «Кабінету воскових фігур» режисера [[Пауль Лені|Пауля Лені]] було запрошено до [[Голлівуд]]у, де він розробив новий тип «фільмів жахів», поставивши стрічки «[[Кіт та канарка]]» ([[1927 у кіно|1927]]) та «Останнє попередження» ([[1929 у кіно|1929]]){{sfn|''Садуль''|1958-1982|loc=Т. 4 (Первый полутом)|c=459}}.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* {{книга|автор=Зигфрид Кракауэр|частина=Галерея тиранов|посилання частина=|заголовок=От Калигари до Гитлера|оригінал=From Caligari to Hitler. A Psychological History of the German Film|посилання=http://www.dnevkino.ru/library_kracauer_7.html|відповідальний=|видання=|місце={{М.}}|видавництво=Искусство|рік=1977|том=|сторінки=90-93|сторінок=320|серія=|isbn=|тираж=10 000}}
* {{Садуль 1-6}}

== Посилання ==
{{commons category|Das Wachsfigurenkabinett}}
* {{IMDb title|0014586|Кабінет воскових фігур|Waxworks}}
* {{rotten-tomatoes|Waxworks}}

[[Категорія:Фільми Німеччини 1924]]
[[Категорія:Фільми Веймарської республіки]]
[[Категорія:Фантастичні фільми Німеччини]]
[[Категорія:Німі фільми Німеччини]]
[[Категорія:Фільми жахів Німеччини]]
[[Категорія:Фільми Пауля Лені]]
[[Категорія:Фільми, засновані на казках Тисяча і однієї ночі]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми жахів]]

title: Das Wachsfigurenkabinett

Жанр: жахи, фантастика

Режисер: Пауль Лені · Лео Бірінськи

Сценарист: Генрік Галеєн

У головних · ролях: Еміль Яннінгс · Конрад Фейдт · Вернер Краус · Вільгельм Дітерле

Оператор: Гельмар Лерскі

Художник: Ернст Штерн

Кінокомпанія: Neptune-Film A.G.

Дистриб'ютор: UFA

Мова: німецька

Країна: Веймарська республіка

Дата виходу: 13 листопада 1924 (Берлін)


text:
# Ніпель (клапан)
Ніпель — це клапан, який відкривається для подачі газу в камеру (наприклад, повітря для накачування шини), а потім автоматично закривається (герметизується) й утримується закритим за рахунок тиску у камері або пружиною, або тим і іншим, щоб запобігти виходу газу. Найчастіше використовуються на автомобільних, мотоциклетних і велосипедних камерах.

## Види ніпелів
Найбільш поширеними є три види ніпелів:
- Schrader (AV - AutoValve) - автомобільний тип ніпеля, найпоширеніший і популярний у велосипедних камер.
- Presta (SV - SclaverandValve), так званий «французький» або «спортивний» ніпель.
- Dunlop (DV - Dunlop Valve) – традиційний велосипедний ніпель, використовувася на велосипедах радянських часів. Зовнішній циліндр таких же розмірів, як і Schrader.

- Ніпель Schrader
- Ніпель Presta
- Ніпель Dunlop

title: Ніпель (клапан)

wikitext:
{{Otheruses|Ніпель}}
{{unibox}}

'''Ніпель''' — це [[клапан]], який відкривається для подачі [[газ]]у в камеру (наприклад, [[повітря]] для накачування шини), а потім автоматично закривається (герметизується) й утримується закритим за рахунок тиску у камері або пружиною, або тим і іншим, щоб запобігти виходу газу. Найчастіше використовуються на автомобільних, мотоциклетних і велосипедних камерах.

== Види ніпелів ==

Найбільш поширеними є три види ніпелів<ref>http://www.sportek.in.ua/blogs/stati/velokamera?lang=ua</ref>:
* [[Клапан Шрадера|Schrader]] (AV - AutoValve) - автомобільний тип ніпеля, найпоширеніший і популярний у велосипедних камер.
* [[Клапан Presta|Presta]] (SV - SclaverandValve), так званий «французький» або «спортивний» ніпель.
* [[Клапан Dunlop|Dunlop]] (DV - Dunlop Valve) – традиційний велосипедний ніпель, використовувася на велосипедах радянських часів. Зовнішній циліндр таких же розмірів, як і Schrader.
<gallery>
Зображення:Schrader-ventil.jpg|thumb|Ніпель Schrader
Зображення:Presta valve close.jpg|Ніпель Presta
Зображення:Dunlop valve.jpg|Ніпель Dunlop
Зображення:
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Обладнання велосипеда}}

[[Категорія:Частини велосипеда]]

З'єднується з: bicycle rimd і спиця


text:
# Ковенський повіт
Ковенський повіт (пол. Powiat kowieński, рос. Ковенский уезд) — історична адміністративно-територіальна одиниця Великого князівства Литовського, а потім з тою ж назвою у складі Російської імперії Віленської та Ковенської губернії. Адміністративний центр — місто Ковно.

## Підпорядкування
- Утворений у 1795 році у складі Віленської губернії на території, що відійшла до складу Російської імперії після третього поділу Речі Посполитої.
- З 1797 року — у складі Литовської губернії.
- З 1801 року — у складі відновленної Віленської губернії (до 1840 року носила назву Литовсько-Віленської).
- 1843 року передано до складу новоствореної Ковенської губернії.
- 1920 року увійшов до складу Литви.

## Населення
За даними перепису 1897 року в повіті проживало 227 431 мешканців.

## Склад
Станом на 1886 рік налічував 83 сільських громади, 816 поселень у 17 волостях. Населення — 103 268 осіб (51162 чоловічої статі та 52106 — жіночої), 5 297 дворових господарств.
|                     | Площа, десятин | У тому числі орної, дес. |
| ------------------- | -------------- | ------------------------ |
| Сільських громад    | 102295         | 49???                    |
| Приватної власності | ?              | 59090                    |
| Казенної власності  | 31158          | 100                      |
| Іншої власності     | 4895           | 1791                     |
| Загалом             | 298613         | 110321                   |

## Адміністративний поділ
Волосний поділ станом на 1886 рік:
| №  | Назва           | Центр    | Населення | Кількість дворів | Площа, десятин | Площа орної землі, дес. | Кількість поселень (сільських громад) |
| -- | --------------- | -------- | --------- | ---------------- | -------------- | ----------------------- | ------------------------------------- |
| 1  | Бетігольська    | ?        | 7219      | 283              | 12719          | 4146                    | 77 (6)                                |
| 2  | Бобтівська      | ?        | 5963      | 674              | 22407          | 9116                    | 29 (5)                                |
| 3  | Веліонська      | ?        | 4506      | 166              | 10024          | 4242                    | 23 (3)                                |
| 4  | Вількійська     | Вількія  | 6049      | 339              | 21461          | 11709                   | 46 (6)                                |
| 5  | Датнівська      | ?        | 5763      | 246              | 18181          | 8388                    | 27 (2)                                |
| 6  | Ейрагольська    | ?        | 5736      | 325              | 16220          | 5340                    | 83 (7)                                |
| 7  | Елеонорівська   | ?        | 3346      | 529              | 10007          | 3910                    | 17 (3)                                |
| 8  | Жейменська      | ?        | 5669      | 204              | 14919          | 4393                    | 35 (5)                                |
| 9  | Кейданська      | ?        | 6853      | 314              | 20683          | 7692                    | 56 (4)                                |
| 10 | Красносільська  | ?        | 7750      | 257              | 22692          | 8319                    | 57 (8)                                |
| 11 | Крокська        | ?        | 9379      | 662              | 35090          | 12682                   | 83 (8)                                |
| 12 | Олександрівська | ?        | 3920      | 220              | 19354          | 4019                    | 16 (4)                                |
| 13 | Румиська        | ?        | 4709      | 187              | 14879          | 3991                    | 29 (5)                                |
| 14 | Средницька      | Средники | 5417      | 228              | 10670          | 5293                    | 44 (3)                                |
| 15 | Сурвилиська     | ?        | 2990      | 270              | 6788           | 3619                    | 27 (2)                                |
| 16 | Янівська        | ?        | 11354     | 251              | 16870          | 7137                    | 45 (6)                                |
| 17 | Ясвойненська    | ?        | 6634      | 501              | 16836          | 5929                    | 90 (6)                                |

title: Ковенський повіт

wikitext:
{{Повіт Російської імперії
|назва                 = Ковенський повіт
|герб губернії         =Kovno_Governorate_COA.png
|ширина герба губернії =
|губернія              =[[Ковенська губернія]]
|герб                  = Coat of arms of Kaunas.svg
|ширина герба          =
|карта                 =
|центр                 = Ковно
|створений             = [[1795]]
|площа                 = 3534,2 верст²
|населення             = 227431 (за переписом [[1897]])
|найбільші міста       =
}}

'''Ковенський повіт''' ({{lang-pl|Powiat kowieński}}, {{lang-ru|Ковенский уезд}}) — історична [[адміністративно-територіальна одиниця]] [[ВКЛ|Великого князівства Литовського]], а потім з тою ж назвою у складі [[Російська імперія|Російської імперії]] [[Віленська губернія|Віленської]] та [[Ковенська губернія|Ковенської губернії]]. Адміністративний центр — місто [[Каунас|Ковно]].

== Підпорядкування ==
* Утворений у [[1795]] році у складі [[Віленська губернія|Віленської губернії]] на території, що відійшла до складу [[Російська імперія|Російської імперії]] після [[Поділи Речі Посполитої|третього поділу Речі Посполитої]].
* З [[1797]] року — у складі [[Литовська губернія|Литовської губернії]].
* З [[1801]] року — у складі відновленної Віленської губернії (до [[1840]] року носила назву ''Литовсько-Віленської'').
* [[1843]] року передано до складу новоствореної [[Ковенська губернія|Ковенської губернії]].
* [[1920]] року увійшов до складу [[Литва|Литви]].

== Географія ==
<!--
=== Розташування ===
Охоплював [[південь|південну]] частину .

=== Поверхня ===
-->

== Населення ==
За даними перепису [[1897]] року в повіті проживало 227 431 мешканців.

<!-- У тому числі [[білоруси]] — 86,9%; [[євреї]] — 9,5%; [[поляки]] — 2,5%. У повітовому місті [[Вілейка]] проживало 3 560 мешканців
<ref>[http://demoscope.ru/weekly/ssp/rus_gub_97.php?reg=4 Демоскоп Weekly - Додаток. Довідник статистичних показників (рос.)]</ref>.
== Економіка ==
=== Землеробство ===
=== Промисловість ===
=== Транспортне сполучення ===
-->

== Склад ==
Станом на [[1886]] рік налічував 83 сільських громади, 816 поселень у 17 волостях. Населення — 103 268 осіб (51162 чоловічої статі та 52106 — жіночої), 5 297 дворових господарств<ref>{{ВВСЕР-5-1886}}</ref>.

{| align="center" class="standard"
|+Земля повіту
! |
! |Площа, десятин
! |У тому числі орної, [[Десятина (одиниця площі)|дес.]]
|-----
! Сільських громад
| align=right| 102295
| align=right| 49???
|-----
! Приватної власності
| align=right| ?
| align=right| 59090
|-----
! Казенної власності
| align=right| 31158
| align=right| 100
|-----
! Іншої власності
| align=right| 4895
| align=right| 1791
|-----
! Загалом
| align=right| 298613
| align=right| 110321
|+
|}

== Адміністративний поділ ==
Волосний поділ станом на [[1886]] рік:
{| class="wikitable sortable"
|-
! class="unsortable"|№
! width="15%"|Назва
! width="19%"|Центр
! Населення
! Кількість дворів
! Площа, десятин
! Площа орної<br />землі, [[Десятина (одиниця площі)|дес.]]
! Кількість поселень (сільських громад)
|-
| 1
| [[Бетігольська волость|Бетігольська]]
| ?
| align=right| 7219
| align=right| 283
| align=right| 12719
| align=right| 4146
| 77 (6)
|-
| 2
| [[Бобтівська волость|Бобтівська]]
| ?
| align=right| 5963
| align=right| 674
| align=right| 22407
| align=right| 9116
| 29 (5)
|-
| 3
| [[Веліонська волость|Веліонська]]
| ?
| align=right| 4506
| align=right| 166
| align=right| 10024
| align=right| 4242
| 23 (3)
|-
| 4
| [[Вількійська волость|Вількійська]]
| [[Вількія]]
| align=right| 6049
| align=right| 339
| align=right| 21461
| align=right| 11709
| 46 (6)
|-
| 5
| [[Датнівська волость|Датнівська]]
| ?
| align=right| 5763
| align=right| 246
| align=right| 18181
| align=right| 8388
| 27 (2)
|-
| 6
| [[Ейрагольська волость|Ейрагольська]]
| ?
| align=right| 5736
| align=right| 325
| align=right| 16220
| align=right| 5340
| 83 (7)
|-
| 7
| [[Елеонорівська волость|Елеонорівська]]
| ?
| align=right| 3346
| align=right| 529
| align=right| 10007
| align=right| 3910
| 17 (3)
|-
| 8
| [[Жейменська волость|Жейменська]]
| ?
| align=right| 5669
| align=right| 204
| align=right| 14919
| align=right| 4393
| 35 (5)
|-
| 9
| [[Кейданська волость|Кейданська]]
| ?
| align=right| 6853
| align=right| 314
| align=right| 20683
| align=right| 7692
| 56 (4)
|-
| 10
| [[Красносілька волость (Ковенський повіт)|Красносільська]]
| ?
| align=right| 7750
| align=right| 257
| align=right| 22692
| align=right| 8319
| 57 (8)
|-
| 11
| [[Крокська волость|Крокська]]
| ?
| align=right| 9379
| align=right| 662
| align=right| 35090
| align=right| 12682
| 83 (8)
|-
| 12
| [[Олександрівська волость (Ковенський повіт)|Олександрівська]]
| ?
| align=right| 3920
| align=right| 220
| align=right| 19354
| align=right| 4019
| 16 (4)
|-
| 13
| [[Румиська волость|Румиська]]
| ?
| align=right| 4709
| align=right| 187
| align=right| 14879
| align=right| 3991
| 29 (5)
|-
| 14
| [[Средницька волость|Средницька]]
| [[Средники]]
| align=right| 5417
| align=right| 228
| align=right| 10670
| align=right| 5293
| 44 (3)
|-
| 15
| [[Сурвилиська волость|Сурвилиська]]
| ?
| align=right| 2990
| align=right| 270
| align=right| 6788
| align=right| 3619
| 27 (2)
|-
| 16
| [[Янівська волость (Ковенський повіт)|Янівська]]
| ?
| align=right| 11354
| align=right| 251
| align=right| 16870
| align=right| 7137
| 45 (6)
|-
| 17
| [[Ясвойненська волость|Ясвойненська]]
| ?
| align=right| 6634
| align=right| 501
| align=right| 16836
| align=right| 5929
| 90 (6)
|-
|}

<!-- Станом на [[1913]] рік у повіті було 25 волостей <ref>{{ВССГПУ-1913}}</ref>. -->

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ЭСБЕ}}
* {{ВВСЕР-5-1886}}

{{Віленська губернія}}
{{Ковенська губернія}}
{{Ковенський повіт}}

{{GDL-stub}}
{{Lithuania-hist-stub}}
{{Lithuania-geo-stub}}
[[Категорія:Держави і території, засновані 1795]]
[[Категорія:Віленська губернія]]
[[Категорія:Історична географія Польщі]]

Губернія: Ковенська губернія

Центр: Ковно

Площа: 3534,2 верст²

Населення: 227431 (за переписом 1897) осіб