text:
# Щеглов Марк Олександрович
Марк Олександрович Щеглов (27 жовтня 1925, Чернігів, Чернігівська округа - 2 вересня 1956, Новоросійськ, Краснодарський край) - радянський літературний критик, литературознавець.

## Біографія
Батько Щеглова, Олександр Миколайович Щеглов (?—1940), та його мати, Неоніла Кашменська, — артисти провінційних драмтеатрів. Марк Щеглов народився у Чернігові, де сезонно грали у театрі батьки. У два роки від народження Щеглов захворів на кістковий туберкульоз і з п'яти років до дев'яти з невеликими перервами лікувався в дитячих здравницях у Криму та під Москвою.
З 1935 по 1940 р. жив у Москві. Батько пішов із сім'ї, працював у Реалістичному театрі та займався літературною діяльністю, писав вірші, в основному дитячі, під псевдонімом Ан, друкувався в журналах «Чиж» та «Ёж». Мати працювала педагоинею-позашкільницею та музичною вихователькою з дітьми (у дитячих лікувальних закладах та дитячих садках). В 1941 Щеглов разом з тублікарнею, де проходив лікування, був евакуйований на Урал. У 1943-1945 р.р. лікувався під Москвою, у Звенигороді. У 1945 році вступив до 10 класу школи робітничої молоді при ВРЗ ім. 1905 року у Москві. Закінчив середню школу у 1946 році та вступив до МДУ на заочне відділення філологічного факультету. Курс школи та університету Щеглов проходив переважно заочно. Працював ретушером, художником у артелях. У 1950 році через загострення перебігу хвороби його помістили на лікування в тублікарню «Поліванове» під Москвою. Повернувшись із лікарні, у 1951-1953 роках займався на 4-5 курсах філологічного факультету МДУ з російського відділення, який і закінчив з відзнакою у 1953 році, навчався в аспірантурі.
Дружив із Володимиром Лакшиним та Феліксом Світловим. «Я згадую його то вдома, в Електричному провулку біля Білоруського вокзалу, в цій маленькій, вузькій, як щілина, напівтемній кімнатці, що служила колись ванною і заселеною в епоху комуналок і „ущільнень“, — він сидить, підгорнувши ноги, на скрині, з книжкою у руках. То в кабінеті професора Гудзія, де йде толстовський семінарій, і Марк, який трохи спізнився і примостився в затишному кутку за етажеркою біля самих дверей, щось пише в зелененький зім'ятий блокнотик. То на скромній студентській гулянці, де він одразу стає центром дружнього гуртка, і гітара ходуном ходить у руках його, і всі без слів визнають його першість і в пісні, і в жарті, і в серйозній розмові, що раптом зав'язалася. То в редакції журналу, куди він насилу, грюкаючи милицями, піднімається по високих сходах з рукописом, згорнутим у трубочку і бовтається збоку на мотузці, щоб не позичати руки ... Але найчастіше і найвиразніше я згадую чомусь, як у час весняних він сидить на камінні старої огорожі в університетському садку, знявши капелюх, притуливши збоку милиці, покурює, злегка задерши голову, з насолодою жмуриться на сонці і з доброю цікавістю вдивляється в обличчя тих, хто входить і виходить, грюкаючи дверима, з будівлі факультету. Він нікого не чекає, не шукає, йому просто радісно дивитися на метушливе, галасливе студентське життя і почуватися причетним до неї» (Ст. Лакшин).
Помер у Новоросійську, де не вистачило стрептоміцину для його лікування. «Один із найталановитіших представників нового покоління радянської літератури, Щеглов був критиком з обдаруванням сильним і яскравим. Великі надії пов'язували ми з його ім'ям», — говорилося в некролозі, підписаному Костянтином Федіним, Корнєєм Чуковським, Борисом Пастернаком, Іллею Еренбургом, Миколою Погодіним, Костянтином Паустовським.

## Творчість
З юних років Щеглов писав вірші, у роки навчання співпрацював у Радінформбюро та ВОКСі, писав рецензії на новинки літератури. Широка літературно-критична діяльність Щеглова тривала три роки. Дипломна робота Щеглова була за рекомендацією М. Гудзія частково опублікована О. Твардовським у журналі "Новий світ" (1953): стаття "Особливості сатири Льва Толстого" стала першим помітним виступом Щеглова-критика. Автор полемізував із літературознавцем-ортодоксом В. Єрміловим.
Їм написані, в основному для «Нового світу», десятки статей та рецензій (про творчість В. Іванова, Л. Леонова, В. Некрасова, С. Антонова та ін.), роботи про класичну спадщину (про Л. Толстого, Ф. Достоєвського, О. Блока), проблемно-теоретичні статті «Реалізм сучасної доби» (опубл. 1958). Публікувався він і в інших журналах - "Дружбі народів", "Октябрі", "Молодій гвардії", співпрацював з Держлітвидавом.
Щеглов як критик легітимував у контексті епохи теми (сатира у Толстого) та імена (Блок та Єсенін як поети першого ряду, Грін-романтик). Стаття «"Російський ліс" Л. Леонова» (1954) викликала гостру полеміку у пресі. Критик негативно характеризував «храмовництво», екстатичний символізм у темі лісу у Леонова: у романі «напружена виспріння сусідить із красою, а задушевність — майже з бездушністю». Він поєднував у собі серйозну філологічну культуру з ідейним ідеалізмом, гострим почуттям сучасності, ліризмом та сердечністю. Виступав проти ілюстративності, напівправди у літературі, безконфліктності у драматургії. Його роботам властиві точний смак, вільний, емоційний стиль. Опубліковані посмертно щоденники та листи Щеглова, названі при першій публікації «Студентські зошити» (1963).

## Твори
- Литературно-критические статьи. Из дневников и писем [Предисл. Н. Гудзия]. 2 изд. — М., 1965.
- Литературная критика [Предисл. Н. Гудзия]. — М., 1971.
- Студенческие тетради [Вступ. ст. Б. Панкина]. — М., 1973 .
- Любите людей: Статьи. Дневники. Письма [Вступ. ст. В. Лакшина]. — М.: Советский писатель, 1987. — 512 с.

title: Щеглов Марк Олександрович

wikitext:
{{Особа}}
'''Марк Олександрович Щеглов''' ([[27 жовтня]] [[1925]], [[Чернігів]], [[Чернігівська округа]] - [[2 вересня]] [[1956]], [[Новоросійськ]], [[Краснодарський край]]) - радянський [[Літературний критик|літературний критик]], [[Літературознавець|литературознавець]].

== Біографія ==
Батько Щеглова, Олександр Миколайович Щеглов (?—1940), та його мати, Неоніла Кашменська, — артисти провінційних [[Драматичний театр|драмтеатрів]]. Марк Щеглов народився у Чернігові, де сезонно грали у театрі батьки. У два роки від народження Щеглов захворів на кістковий [[туберкульоз]] і з п'яти років до дев'яти з невеликими перервами лікувався в дитячих здравницях у [[Крим|Криму]] та під [[Москва|Москвою]].

З 1935 по 1940 р. жив у Москві. Батько пішов із сім'ї, працював у Реалістичному театрі та займався літературною діяльністю, писав вірші, в основному дитячі, під псевдонімом Ан, друкувався в журналах «Чиж» та «Ёж». Мати працювала педагоинею-позашкільницею та музичною вихователькою з дітьми (у дитячих лікувальних закладах та дитячих садках). В 1941 Щеглов разом з тублікарнею, де проходив лікування, був евакуйований на [[Урал (регіон)|Урал]]. У 1943-1945 р.р. лікувався під Москвою, у [[Звенигород (Московська область)|Звенигороді]]. У 1945 році вступив до 10 класу школи робітничої молоді при ВРЗ ім. 1905 року у Москві. Закінчив середню школу у 1946 році та вступив до [[Московський державний університет імені М. В. Ломоносова|МДУ]] на заочне відділення філологічного факультету. Курс школи та університету Щеглов проходив переважно заочно. Працював ретушером, художником у артелях. У 1950 році через загострення перебігу хвороби його помістили на лікування в тублікарню «Поліванове» під Москвою. Повернувшись із лікарні, у 1951-1953 роках займався на 4-5 курсах філологічного факультету МДУ з російського відділення, який і закінчив з відзнакою у 1953 році, навчався в аспірантурі.

Дружив із Володимиром Лакшиним та Феліксом Світловим. ''«Я згадую його то вдома, в Електричному провулку біля [[Москва-Пасажирська-Смоленська|Білоруського вокзалу]], в цій маленькій, вузькій, як щілина, напівтемній кімнатці, що служила колись ванною і заселеною в епоху комуналок і „ущільнень“, — він сидить, підгорнувши ноги, на скрині, з книжкою у руках. То в кабінеті професора Гудзія, де йде толстовський семінарій, і Марк, який трохи спізнився і примостився в затишному кутку за етажеркою біля самих дверей, щось пише в зелененький зім'ятий блокнотик. То на скромній студентській гулянці, де він одразу стає центром дружнього гуртка, і гітара ходуном ходить у руках його, і всі без слів визнають його першість і в пісні, і в жарті, і в серйозній розмові, що раптом зав'язалася. То в редакції журналу, куди він насилу, грюкаючи милицями, піднімається по високих сходах з рукописом, згорнутим у трубочку і бовтається збоку на мотузці, щоб не позичати руки ... Але найчастіше і найвиразніше я згадую чомусь, як у час весняних він сидить на камінні старої огорожі в університетському садку, знявши капелюх, притуливши збоку милиці, покурює, злегка задерши голову, з насолодою жмуриться на сонці і з доброю цікавістю вдивляється в обличчя тих, хто входить і виходить, грюкаючи дверима, з будівлі факультету. Він нікого не чекає, не шукає, йому просто радісно дивитися на метушливе, галасливе студентське життя і почуватися причетним до неї»'' (Ст. Лакшин).

Помер у [[Новоросійськ|Новоросійську]], де не вистачило [[Стрептоміцин|стрептоміцину]] для його лікування. ''«Один із найталановитіших представників нового покоління радянської літератури, Щеглов був критиком з обдаруванням сильним і яскравим. Великі надії пов'язували ми з його ім'ям»'', — говорилося в некролозі, підписаному [[Федін Костянтин Олександрович|Костянтином Федіним]], [[Чуковський Корній Іванович|Корнєєм Чуковським]], [[Пастернак Борис Леонідович|Борисом Пастернаком]], [[Еренбург Ілля Григорович|Іллею Еренбургом]], Миколою Погодіним, [[Паустовський Костянтин Георгійович|Костянтином Паустовським]]<ref>Литературная Москва. Сб. 2-й. М., 1956, с. 791.</ref>.

== Творчість ==
З юних років Щеглов писав вірші, у роки навчання співпрацював у [[Радінформбюро]] та ВОКСі, писав рецензії на новинки літератури. Широка літературно-критична діяльність Щеглова тривала три роки. Дипломна робота Щеглова була за рекомендацією [[Гудзій Микола Каленикович|М. Гудзія]] частково опублікована [[Твардовський Олександр Трифонович|О. Твардовським]] у журналі "[[Новый мир|Новий світ]]" (1953): стаття "Особливості сатири Льва Толстого" стала першим помітним виступом Щеглова-критика. Автор полемізував із літературознавцем-ортодоксом В. Єрміловим.

Їм написані, в основному для «Нового світу», десятки статей та рецензій (про творчість В. Іванова, [[Леонов Леонід Максимович|Л. Леонова]], [[Некрасов Віктор Платонович|В. Некрасова]], С. Антонова та ін.), роботи про класичну спадщину (про Л. Толстого, Ф. Достоєвського, О. Блока), проблемно-теоретичні статті «Реалізм сучасної доби» (опубл. 1958). Публікувався він і в інших журналах - "Дружбі народів", "Октябрі", "Молодій гвардії", співпрацював з Держлітвидавом.

Щеглов як критик легітимував у контексті епохи теми (сатира у Толстого) та імена (Блок та Єсенін як поети першого ряду, Грін-романтик). Стаття «"Російський ліс" Л. Леонова» (1954) викликала гостру полеміку у пресі. Критик негативно характеризував «храмовництво», екстатичний символізм у темі лісу у Леонова: у романі ''«напружена виспріння сусідить із красою, а задушевність — майже з бездушністю»''. Він поєднував у собі серйозну філологічну культуру з ідейним ідеалізмом, гострим почуттям сучасності, ліризмом та сердечністю. Виступав проти ілюстративності, напівправди у літературі, безконфліктності у драматургії. Його роботам властиві точний смак, вільний, емоційний стиль. Опубліковані посмертно щоденники та листи Щеглова, названі при першій публікації «Студентські зошити» (1963).

== Твори ==
* Литературно-критические статьи. Из дневников и писем [Предисл. Н. Гудзия]. 2 изд. — М., 1965.
* Литературная критика [Предисл. Н. Гудзия]. — М., 1971.
* Студенческие тетради [Вступ. ст. Б. Панкина]. — М., 1973 .
* Любите людей: Статьи. Дневники. Письма [Вступ. ст. В. Лакшина]. — М.: Советский писатель, 1987. — 512 с.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==
* [Некролог] // Литературная Москва. Сб. 2. — M., 1956.
* ''Виноградов И.'' Встреча с М. Щегловым // [[Дружба народов]], 1959, № 8.
* ''Суровцев Ю.'' «Любимейшая жизнь охватывает меня…» // [[Литературная газета]], 1963, 20 авг.
* ''Золотусский И.'' «Студенческие тетради» [Рец.] // Литературная Россия, 1963, 27 дек.
* ''Щеглова-Кашменская Н. В.'' Марк Щеглов, мой сын… // [[Московский комсомолец]], 1966, 2 сентября.
* ''[[Панкін Борис Дмитрович|Панкин Б.]]'' Мы — в лагере Добра. Литературно-критич. ст. — М., 1966 .
* ''Буртин Ю.'' Марк Щеглов — критик // [[Новый мир]], 1966, № 6.
* ''Лакшин В.'' Марк Щеглов (Напоминание об одной судьбе) // Новый мир, 1969, № 5.
* Лакшин В. Я. Щеглов, Марк Александрович // Краткая литературная энциклопедия / Гл. ред. А. А. Сурков. — М. : Советская энциклопедия, 1975. — Т. 8. Флобер — Яшпал.
* ''Романенко В.'' Следовать призванию // Литературное обозрение, 1975, № 11.
* ''Светов Ф.'' Опыт биографии. М., 2006.
* ''Огрызко В.'' Он ломал перегородки // Литературная Россия, 2013, 12 июля.

[[Категорія:Випускники філологічного факультету Московського університету]]
[[Категорія:Померли в Новоросійську]]
[[Категорія:Уродженці Чернігова]]

title: Щеглов Марк Олександрович

Народився: 27 жовтня 1925 · Чернігів, Чернігівська округа, Українська СРР, СРСР

Помер: 2 вересня 1956 (30 років) · Новоросійськ, Краснодарський край, РРФСР, СРСР

Діяльність: літературознавець

Alma mater: Філологічний факультет МДУd

Знання мов: російська


text:
# Кузьминки (станція метро)
«Кузьминки» (рос. Кузьминки) — станція Тагансько-Краснопресненської лінії Московського метрополітену. Розташована між станціями «Текстильщики» та «Рязанський проспект» На території однойменного району.
Станція відкрита 31 грудня 1966 у складі дільниці «Вихіно» — «Таганська» (Жданівський радіус). Названа за московським районом Кузьминки, на території якого розташована.

## Вестибюлі
Станція має два підземні вестибюлі, прямуючі в підземні переходи під Волгоградським проспектом : Перший веде на Волгоградський проспект і Зеленодольську вулицю; другий веде на Волгоградський проспект, вулиці Маршала Чуйкова і Жигулевську.

## Технічна характеристика
Конструкція станції — колонна трипрогінна станція мілкого закладення (глибина закладення — 8 метрів). На платформі розташовано два ряди залізобетонних колон (по 40 штук в кожному ряду, крок — 4 метри), проліт між рядами зменшений. Код станції — 112. У березні 2002 року пасажиропотік по входу становив 116 100 осіб на добу. Станція є однією з найзавантаженіших у Московському метрополітені, в ранкові години пік кожні 10 хвилин на станцію пускають з депо порожні потяги, які проїжджають станції «Рязанський проспект» і «Вихіно» без зупинок. Це зроблено з метою трохи розвантажити станцію.

## Колійний розвиток
Станція без колійного розвитку.

## Оздоблення
Колони станції оздоблені білим мармуром, а підлога викладена сірим і червоним гранітом. Колійні стіни оздоблені алюмінієвим сайдингом. Стіни прикрашені литими барельєфами із зображеннями лісових тварин, виконаними художником Г. Г. Дервізу. До ремонту, що закінчився в 2008 році колійні стіни були оздоблені кремовою і червоно-коричневою глазурованою керамічною плиткою. Під час цього ремонту також були відреставровані барельєфи.

## Пересадки
- Автобуси: м79, 115, 143, 159, 334, 429, 443, 471, 491, 551, 551к, 569, 655, 658, 713, c799, Вч, Вк, т74, н5;
  - обласні: 517к, 558к, 595к, 979, 1211к, 1216к, 1266к

## Ресурси Інтернету
- «Кузьминки» на офіційному сайті Московського метрополітену(рос.)
- «Кузьминки» на сайті Артемія Лебєдєва metro.ru [Архівовано 11 листопада 2013 у Wayback Machine.](рос.)
- «Кузьминки» до и після заміни оздоблення [Архівовано 17 жовтня 2013 у Wayback Machine.](рос.)
- «Проблемні» станції Московського метрополітену(рос.)

55°42′19″ пн. ш. 37°45′56″ сх. д. / 55.70528° пн. ш. 37.76556° сх. д.
| Попередня станція | Лінія | Лінія                             | Лінія | Наступна станція    |
| ----------------- | ----- | --------------------------------- | ----- | ------------------- |
| Текстильщики      |       | Тагансько-Краснопресненська лінія |       | Рязанський проспект |

wikiname: ukwiki

title: Кузьминки (станція метро)

in_language: uk

wikitext:
{{Станція метрополітену
 |Title = Кузьминки
 |FontColor = white
 |Color = #a31c78
 |Name = Кузьминки
   | лінія             = Тагансько-Краснопресненська лінія
 | стиль_лінії       = background:#800080 ; color:white;
 |CityMetro = Московський метрополітен
 |Image = [[Файл:Kuzminki.jpg|280px]]
 |Date = 31 грудня 1966 року
 |ProjectName =
 |OldName =
 |NameProjects =
 |Type = [[Колонна станція мілкого закладення|Колонна трипрогінна мілкого закладення]]
 |Depth = 8
 |Arhitector = Л. А. Шагурина {{ref-ru}}, М. Н. Корнеева{{ref-ru}}
 |ArhitectorVest =
 |EnginerVest =
 |Enginer = Н. А. Шмитова{{ref-ru}}
 |Painter =
 |NumberOfPlatforms = 1
 |PlatformType = Острівна
 |PlatformForm = Пряма
 |PlatformLength =
 |PlatformWidth =
 |Builder =
 |Street = Площа Слави, Волгоградський проспект, Зеленодольська вулиця, Жигулевська вулиця, вулиця Маршала Чуйкова, Єсенінський бульвар
 |TransTo = [[Автобус|А]]: м79, 115, 143, 159, 334, 429, 443, 471, 491, 551, 551к, 569, 655, 658, 713, c799, Вч, Вк, т74, н5; обласні: 517к, 558к, 595к, 979, 1211к, 1216к, 1266к
 |Opening time = 5:30
 |Closing time = 1:00
 |Code = 112
}}
{{Тагансько-Краснопресненська лінія}}
'''«Кузьминки»''' ({{lang-ru|Кузьминки}}) — станція [[Тагансько-Краснопресненська лінія|Тагансько-Краснопресненської лінії]] [[Московський метрополітен|Московського метрополітену]]. Розташована між станціями «{{М|Текстильщики|Тагансько-Краснопресненська лінія}}» та «{{М|Рязанський проспект}}» На території [[Кузьминки (район Москви)|однойменного району]].

Станція відкрита 31 грудня 1966 у складі дільниці «{{М|Вихіно}}» — «{{М|Таганська|Тагансько-Краснопресненська лінія}}» (''Жданівський радіус''). Названа за московським районом Кузьминки, на території якого розташована.

== Вестибюлі ==

Станція має два підземні вестибюлі, прямуючі в підземні переходи під Волгоградським проспектом : Перший веде на Волгоградський проспект і Зеленодольську вулицю; другий веде на Волгоградський проспект, вулиці Маршала Чуйкова і Жигулевську.

== Технічна характеристика ==

Конструкція станції — [[колонна станція мілкого закладення|колонна трипрогінна станція мілкого закладення]] (глибина закладення — 8 метрів). На платформі розташовано два ряди залізобетонних колон (по 40 штук в кожному ряду, крок — 4 метри), проліт між рядами зменшений. Код станції — 112. У березні 2002 року пасажиропотік по входу становив 116 100 осіб на добу. Станція є однією з найзавантаженіших у Московському метрополітені, в ранкові години пік кожні 10 хвилин на станцію пускають з депо порожні потяги, які проїжджають станції «{{М|Рязанський проспект}}» і «{{М|Вихіно}}» без зупинок. Це зроблено з метою трохи розвантажити станцію.

== Колійний розвиток ==
Станція без колійного розвитку.

== Оздоблення ==

Колони станції оздоблені білим мармуром, а підлога викладена сірим і червоним гранітом. Колійні стіни оздоблені алюмінієвим сайдингом. Стіни прикрашені литими барельєфами із зображеннями лісових тварин, виконаними художником Г. Г. Дервізу. До ремонту, що закінчився в 2008 році колійні стіни були оздоблені кремовою і червоно-коричневою глазурованою керамічною плиткою. Під час цього ремонту також були відреставровані барельєфи.

== Пересадки ==
* Автобуси: м79, 115, 143, 159, 334, 429, 443, 471, 491, 551, 551к, 569, 655, 658, 713, c799, Вч, Вк, т74, н5;
** обласні: 517к, 558к, 595к, 979, 1211к, 1216к, 1266к

== Ресурси Інтернету ==
* [https://web.archive.org/web/20090706011546/http://www.mosmetro.ru/pages/page_6.php?id_page=263 «Кузьминки» на офіційному сайті Московського метрополітену]{{ref-ru}}
* [http://metro.ru/stations/tagansko-krasnopresnenskaya/kuzminki/ «Кузьминки» на сайті Артемія Лебєдєва metro.ru] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131111203950/http://www.metro.ru/stations/tagansko-krasnopresnenskaya/kuzminki/ |date=11 листопада 2013 }}{{ref-ru}}
* [http://metroblog.ru/post/611/ «Кузьминки» до и після заміни оздоблення] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131017010532/http://metroblog.ru/post/611/ |date=17 жовтня 2013 }}{{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20120618231247/http://top.rbc.ru/economics/21/10/2011/621389.shtml «Проблемні» станції Московського метрополітену]{{ref-ru}}

{{coord|55|42|19|N|37|45|56|E|type:railwaystation_source:kolossus-ruwiki|display=title}}

<center>
{| class="wikitable"
|-
! Попередня станція
! colspan="3" | Лінія
! Наступна станція
|- style="text-align: center;"
| {{М|Текстильщики|Тагансько-Краснопресненська лінія}}
| style="background:#800080 |
| [[Тагансько-Краснопресненська лінія]]
| style="background:#800080 |
| {{М|Рязанський проспект}}
|- style="text-align: center;"
|}
</center>

[[Категорія:Тагансько-Краснопресненська лінія]]
[[Категорія:Станції Московського метрополітену]]
[[Категорія:Залізничні станції та платформи, збудовані 1966]]
[[Категорія:Колонні станції мілкого закладення]]

title: Загальні дані

Тип:
Колонна трипрогінна мілкого закладення
Острівна

Глибина закладення: 8 м

Форма: Пряма

Дата відкриття: 31 грудня 1966 року

Архітектор(и): Л. А. Шагурина (рос.), М. Н. Корнеева(рос.)

Інженер(и)-конструктор(и): Н. А. Шмитова(рос.)

title: Тагансько-Краснопресненська лінія

оборотні тупики
ТЧ-6 Планерне
Планерна
Сходненська
Тушинська
Спартак
Щукинська
Октябрське поле
Полежаєвська
Бігова
ССГ до ТЧ-4 Червона Пресня
Вулиця 1905 року
Барикадна
Пушкінська
Кузнецький міст
Китай-город
ССГ до Курської
ССГ до Площі Ілліча
Таганська
Пролетарська
Волгоградський проспект
Текстильщики
Кузьминки
Рязанський проспект
Вихіно
ТЧ-11 Вихіно
Лермонтовський проспект
Жулебіно
Котельники


text:
# Житинці (Бердичівський район)
Жи́тинці — село в Україні, у Райгородоцькій сільській територіальній громаді Бердичівського району Житомирської області. Населення становить 154 особи (2001).

## Географія
Село розташоване на річці Клітенка.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 166 осіб, з яких 69 чоловіків та 97 жінок.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 152 особи. 100 % населення вказало своєю рідною мовою українську мову.

## Історія
У XVII ст. належала роду Тишкевичів. Пізніше — дідичам Хоєцьким, які збудували тут православну церкву на честь св. Анни.
Станом на 1885 рік у колишньому власницькому селі Бистрицької волості Бердичівського повіту Київської губернії мешкало 220 осіб, налічувалось 21 дворове господарство, існували православна церква, кузня та млин.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», територію та населені пункти Бистрицької сільської ради включено до складу Райгородоцької сільської територіальної громади Бердичівського району Житомирської області.

title: Житинці (Бердичівський район)

wikitext:
{{Село України
 | назва           = Житинці
 | область         = [[Житомирська область]]
 | район           = [[Бердичівський район]]
 | громада         = [[Райгородоцька сільська громада]]
 | засновано       = [[1591]]
 | населення       = 154 (2001)
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 0,99
 | ref-площа       =
 | щільність       = 155,56
 | поштовий індекс = 13329<ref>{{cite web |title=Поштові індекси та відділення поштового зв’язку України |url=http://services.ukrposhta.com/postindex_new/default.aspx |website=Укрпошта |accessdate=29 вересня 2020 |archive-date=18 листопада 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191118055506/http://services.ukrposhta.com/postindex_new/default.aspx }}</ref>
 | висота          = 245
 | ref-висота      =
 | водойма         = р. [[Клітенка (річка)|Клітенка]]
 | адреса          = вул. Соборна, 11, с. Райгородок, Бердичівський р-н, Житомирська обл., 13362
 | облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=21.10.2012&rf7571=8781 Житинці]
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}
{{Otheruses|тип=НП}}
'''Жи́тинці''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Райгородоцька сільська громада|Райгородоцькій]] сільській територіальній громаді [[Бердичівський район|Бердичівського]] району [[Житомирська область|Житомирської]] області. Населення становить 154 особи (2001).

== Географія ==
Село розташоване на річці [[Клітенка (річка)|Клітенка]].

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 166 осіб, з яких 69 чоловіків та 97 жінок<ref name="населення 1989">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Житомирська область (осіб) - Регіон, Рік, Категорія населення , Стать (1989(12.01))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=7 листопада 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>.

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкали 152 особи<ref name="населення 2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Житомирська область (осіб) - Регіон , Рік (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=7 листопада 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>. 100 % населення вказало своєю рідною мовою [[Українська мова|українську мову]]<ref name="населення 2001 мова">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Розподіл населення за рідною мовою, Житомирська область (у % до загальної чисельності населення) - Регіон, Рік , Вказали у якості рідної мову (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=7 листопада 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>.

== Історія ==
У XVII ст. належала роду Тишкевичів. Пізніше — [[дідич]]ам Хоєцьким, які збудували тут православну церкву на честь св. Анни.

Станом на [[1885]] рік у колишньому власницькому селі [[Бистрицька волость (Бердичівський повіт)|Бистрицької волості]] [[Бердичівський повіт|Бердичівського повіту]] [[Київська губернія|Київської губернії]] мешкало 220 осіб, налічувалось 21 дворове господарство, існували православна церква, кузня та млин<ref>{{ВВСЕР-3-1885}}</ref>.

12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] № 711-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», територію та населені пункти Бистрицької сільської ради включено до складу Райгородоцької сільської територіальної громади Бердичівського району Житомирської області<ref>{{cite web |title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/711-2020-р#Text |website=zakon.rada.gov.ua|accessdate=7 липня 2024 |archive-date=9 січня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210109055623/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/711-2020-р#Text }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{SgKP|XIV|915|Żytyńce}}
* [http://weather.in.ua/ua/zhitomirskaja/7749 Погода в селі Житинці] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111219140321/http://weather.in.ua/ua/zhitomirskaja/7749 |date=19 грудня 2011 }}

{{Zhytomyr-obl-stub}}
{{Райгородоцька сільська громада}}

[[Категорія:Села Житомирської області]]

title: село Житинці

Країна: Україна

Область: Житомирська область

Район: Бердичівський район

Тер. громада: Райгородоцька сільська громада

Облікова картка: Житинці

title: Основні дані

Густота населення: 155,56 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Клітенка

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Житинці


text:
# Чемпіонат Австрії з футболу 1932—1933
Чемпіонат Австрії 1932/33 проходив з 27 серпня 1932 по 3 червня 1933 року. Дванадцять клубів провели загалом 132 матчі. Вдруге переможцем турніру стала «Ферст Вієнна». До передостаннього туру конкуренцію їй складав «Рапід».
Найбільшу кількість очок на власному стадіоні набрав «Рапід» — 17. У гостях «Фірст Вієнна» здобула 10 перемог і один матч завершила внічию (21 очко з 22 можливих).
Серед бомбардирів найкращий результат показав Франц Біндер з «Рапіду», який забив 25 м'ячів. На три менше в активі Антона Шалля з «Адміри». По 19 голів на рахунку Йоганна Вальцгофера («Ваккер») і Гайнріха Гілтля («Вінер АК»).
26 лютого «Адміра» здобула найбільшу перемогу з великим рахунком. На власному полі постраждав «Флорідсдорфер» (0:7). З перевагою у п'ять забитих м'ячів завершилося чотири зустрічі: «Рапід» — «Ваккер» (7:2), «Адміра» — «Відень» (6:1), «Фірст Вієнна» — «Флорідсдорфер» (6:1), «Вінер АК» — «Брігіттенауер» (6:1). Найбільшу кількість забитих м'ячів зафіксовано у матчі «Адміра» — «Рапід» (4:7).
Найбільшу кількість глядачів — по 35000 — зібрали два матчі тринадцятого туру: «Вінер АК» — «Рапід» (3:1) і «Аустрія» — «Фірст Вієнна» (1:2).
Невдахою сезону став «Брігіттенауер», який поступився місцем у лізі клубу «Донау».

## Турнірна таблиця
| М  | Команда            | І  | В  | Н | П  | РМ      | О  |
| -- | ------------------ | -- | -- | - | -- | ------- | -- |
| 1  | «Ферст Вієнна»     | 22 | 16 | 3 | 3  | 52 — 26 | 35 |
| 2  | «Рапід»            | 22 | 15 | 2 | 5  | 65 — 35 | 32 |
| 3  | «Адміра»           | 22 | 11 | 3 | 8  | 63 — 42 | 25 |
| 4  | «Вінер АК»         | 22 | 10 | 3 | 9  | 46 — 41 | 23 |
| 5  | «Відень»           | 22 | 9  | 5 | 8  | 39 — 37 | 23 |
| 6  | «Аустрія»          | 22 | 9  | 3 | 10 | 37 — 45 | 21 |
| 7  | «Ваккер»           | 22 | 10 | 0 | 12 | 49 — 58 | 20 |
| 8  | «Хакоах»           | 22 | 9  | 1 | 12 | 30 — 41 | 19 |
| 9  | «Вінер Шпорт-Клуб» | 22 | 7  | 4 | 11 | 36 — 42 | 18 |
| 10 | «Флорідсдорфер»    | 22 | 6  | 5 | 11 | 35 — 47 | 17 |
| 11 | «Лібертас»         | 22 | 5  | 7 | 10 | 23 — 34 | 17 |
| 12 | «Брігіттенауер»    | 22 | 6  | 2 | 14 | 28 — 55 | 14 |

## Результати
| Команда              | БРІ | ФІВ | АУС | ФЛО | ХАК | ЛІБ | НІК | АДМ | РАП | ВАК | ВІН | ВШК |
| -------------------- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Брігіттенауер        |     | 0-3 | 1-2 | 3-2 | 0-4 | 1-0 | 1-3 | 1-4 | 1-2 | 3-1 | 0-3 | 2-1 |
| Ферст Вієнна         | 2-1 |     | 0-1 | 6-1 | 2-1 | 1-3 | 1-1 | 2-2 | 4-1 | 3-1 | 1-2 | 2-0 |
| Аустрія (Відень)     | 1-5 | 1-2 |     | 1-5 | 3-1 | 2-2 | 2-4 | 1-2 | 0-2 | 0-2 | 1-1 | 2-1 |
| Флорідсдорфер        | 4-0 | 2-3 | 0-2 |     | 3-2 | 1-2 | 2-0 | 0-7 | 1-2 | 3-2 | 0-1 | 0-3 |
| Хакоах (Відень)      | 3-0 | 1-3 | 4-1 | 1-0 |     | 2-0 | 0-0 | 1-0 | 0-4 | 2-3 | 0-2 | 3-1 |
| «Лібертас»           | 1-1 | 0-1 | 3-3 | 1-1 | 0-1 |     | 1-1 | 0-2 | 0-0 | 0-1 | 3-1 | 1-0 |
| ФК «Ніколсон» Ві́день | 1-1 | 1-2 | 2-0 | 2-2 | 4-0 | 3-0 |     | 1-4 | 2-1 | 2-6 | 2-0 | 0-0 |
| Адміра (Відень)      | 5-2 | 1-2 | 1-2 | 2-2 | 1-0 | 1-2 | 6-1 |     | 4-7 | 3-4 | 5-3 | 2-1 |
| Рапід (Відень)       | 3-0 | 2-3 | 0-2 | 1-1 | 5-2 | 5-1 | 2-1 | 4-2 |     | 7-2 | 3-1 | 5-3 |
| Ваккер (Відень)      | 1-4 | 2-3 | 2-3 | 3-1 | 5-1 | 2-1 | 1-4 | 3-2 | 1-4 |     | 4-3 | 1-2 |
| Вінер АК             | 6-1 | 1-5 | 3-1 | 2-2 | 4-0 | 0-1 | 2-1 | 1-5 | 3-1 | 4-1 |     | 2-3 |
| Вінер Шпорт-Клуб     | 3-0 | 1-1 | 2-6 | 1-2 | 0-1 | 4-3 | 2-2 | 3-1 | 1-4 | 3-1 | 1-1 |     |

## Бомбардири
1. Франц Біндер («Рапід») — 25
2. Антон Шалль («Адміра») — 23
3. Йоганн Вальцгофер («Ваккер») — 19
4. Гайнріх Гілтль («Вінер АК») — 18
5. Йозеф Адельбрехт («Вієнна») — 17
6. Густав Тегель («Вієнна») — 15
7. Франц Веселік («Рапід») — 15
8. Карл Штойбер («Адміра») — 14
9. Йозеф Біцан («Рапід») — 11
10. Маттіас Сінделар («Аустрія») — 11
11. Віктор Шпехтль («Аустрія») — 11

## Склад переможців турніру
| Основний склад                                                                                | Кількість проведених матчів |
| -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | --------------------------- |
| Горешовський Райнер Шмаус Каллер Гофманн Маху Тегель Вортманн Брозенбауер Ердль Адельбрехт                                                                                |                             |
| Карл Горешовський (22)                                                                                |                             |
| Карл Райнер (22)                                                                                |                             |
| Віллібальд Шмаус (20)                                                                                |                             |
| Отто Каллер (19.2)                                                                                |                             |
| Леопольд Гофманн (22)                                                                                |                             |
| Леонард Маху (20.2)                                                                                |                             |
| Антон Брозенбауер (22.4)                                                                                |                             |
| Густав Тегель (17.15)                                                                                |                             |
| Йозеф Адельбрехт (18.17)                                                                                |                             |
| Зігмунд Вортманн (19.4)                                                                                |                             |
| Франц Ердль (16.4)                                                                                |                             |
| Інші гравці: ЗХ Йозеф Блум (3), Рудольф Шлауф (1), НП Фрідріх Гшвайдль (9.3), Франц Шенветтер (6), Франц Соботка (4.1), Леопольд Марат (1), Франц Явурек (1); тренер: Фердинанд Фрітум |                             |

title: Чемпіонат Австрії з футболу 1932—1933

wikitext:
{{Національний чемпіонат|
|турнір= Чемпіонат Австрії 1932/33
|лого =
|підпис =
|час = 27 серпня 1932 —
3 червня 1933
|учасників = 12
|чемпіон = «[[Ферст Вієнна]]»
|раз =
|2 місце =
|3 місце =
|кубок1 = [[Кубок Мітропи]]
|команди1 = «[[Ферст Вієнна]]»
[[Аустрія (Відень)|«Аустрія»]]
|кубок2 =
|команди2 =
|вище =
|нижче =
|підйом =
|бомбардир = [[Франц Біндер]]
|бголів = 25
|найкращий =
|ігор =
|голів =
|глядачів =
|глядачів_max =
|глядачів_min =
|найбільший_рахунок =
|перемога_дома =
|перемога_гостях =
|серія_перемог =
|серія_без_поразок =
|серія_нічиїх =
|серія_без_перемог =
|серія_поразок =
|попередній_сезон =[[Чемпіонат Австрії з футболу 1931—1932|1932]]
|наступний_сезон =[[Чемпіонат Австрії з футболу 1933—1934|1934]]
}}
'''[[Бундесліга (Австрія)|Чемпіонат Австрії 1932/33]]''' проходив з 27 серпня 1932 по 3 червня 1933 року. Дванадцять клубів провели загалом 132 матчі. Вдруге переможцем турніру стала «Ферст Вієнна». До передостаннього туру конкуренцію їй складав «Рапід».

Найбільшу кількість очок на власному стадіоні набрав «Рапід» — 17. У гостях «Фірст Вієнна» здобула 10 перемог і один матч завершила внічию (21 очко з 22 можливих).

Серед бомбардирів найкращий результат показав Франц Біндер з «Рапіду», який забив 25 м'ячів. На три менше в активі Антона Шалля з «Адміри». По 19 голів на рахунку Йоганна Вальцгофера («Ваккер») і Гайнріха Гілтля («Вінер АК»).

26 лютого «Адміра» здобула найбільшу перемогу з великим рахунком. На власному полі постраждав «Флорідсдорфер» (0:7). З перевагою у п'ять забитих м'ячів завершилося чотири зустрічі: «Рапід» — «Ваккер» (7:2), «Адміра» — «Відень» (6:1), «Фірст Вієнна» — «Флорідсдорфер» (6:1), «Вінер АК» — «Брігіттенауер» (6:1). Найбільшу кількість забитих м'ячів зафіксовано у матчі «Адміра» — «Рапід» (4:7).

Найбільшу кількість глядачів — по 35000 — зібрали два матчі тринадцятого туру: «Вінер АК» — «Рапід» (3:1) і «Аустрія» — «Фірст Вієнна» (1:2).

Невдахою сезону став «Брігіттенауер», який поступився місцем у лізі клубу «Донау».

== Турнірна таблиця ==
{| class="wikitable"
|+
|- bgcolor="#e0e0e0"
! width="30" |М
! width="160" | Команда
! width="30" | І
! width="30" | В
! width="30" | Н
! width="30" | П
! width="70" | РМ
! width="30" | О
|- align="center"
|1 ||style="text-align: left;"|«[[Ферст Вієнна]]» ||22|| 16|| 3|| 3|| 52 — 26|| 35
|- align="center"
|2 ||style="text-align: left;"|[[Рапід (Відень)|«Рапід»]] || 22|| 15|| 2|| 5||65 — 35|| 32
|- align="center"
|3 ||style="text-align: left;"|[[Адміра (Відень)|«Адміра»]] ||22||11|| 3|| 8||63 — 42|| 25
|- align="center"
|4 ||style="text-align: left;"|«[[Вінер АК]]» ||22||10|| 3||9||46 — 41||23
|- align="center"
|5 ||style="text-align: left;"|[[Відень (футбольний клуб)|«Відень»]] ||22||9||5||8||39 — 37|| 23
|- align="center"
|6 ||style="text-align: left;"|[[Аустрія (Відень)|«Аустрія»]] ||22|| 9|| 3|| 10 ||37 — 45|| 21
|- align="center"
|7 ||style="text-align: left;"|[[Ваккер (Відень)|«Ваккер»]] || 22||10||0||12|| 49 — 58|| 20
|- align="center"
|8 ||style="text-align: left;"|[[Хакоах (Відень)|«Хакоах»]]|| 22|| 9|| 1|| 12||30 — 41|| 19
|- align="center"
|9 ||style="text-align: left;"|«[[Вінер Шпорт-Клуб]]» ||22|| 7|| 4||11|| 36 — 42||18
|- align="center"
|10 ||style="text-align: left;"|«[[Флорідсдорфер]]» ||22|| 6|| 5||11|| 35 — 47|| 17
|- align="center"
|11 ||style="text-align: left;"|[[Лібертас (Відень)|«Лібертас»]] || 22||5|| 7|| 10||23 — 34|| 17
|- align="center"
|12 ||style="text-align: left;"|«[[Брігіттенауер]]» ||22|| 6|| 2|| 14||28 — 55|| 14
|}

== Результати ==
{| class="wikitable"
|- style="background:#FFF0F5;" align=center
! align=left|Команда
! [[Брігіттенауер|БРІ]]
! [[Фірст Вієнна|ФІВ]]
! [[Аустрія (Відень)|АУС]]
! [[Флорідсдорфер|ФЛО]]
! [[Хакоах (Відень)|ХАК]]
! ЛІБ
! [[Відень (футбольний клуб)|НІК]]
! [[Адміра (Відень)|АДМ]]
! [[Рапід (Відень)|РАП]]
! [[Ваккер (Відень)|ВАК]]
! [[Вінер АК|ВІН]]
! [[Вінер Шпорт-Клуб|ВШК]]
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Брігіттенауер]]'''
|style="background:#007BA7;" |
|0-3
|1-2
|3-2
|0-4
|1-0
|1-3
|1-4
|1-2
|3-1
|0-3
|2-1
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Ферст Вієнна]]'''
|2-1
|style="background:#007BA7;" |
|0-1
|6-1
|2-1
|1-3
|1-1
|2-2
|4-1
|3-1
| 1-2
|2-0
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Аустрія (Відень)]]'''
|1-5
|1-2
|style="background:#007BA7;" |
| 1-5
| 3-1
| 2-2
| 2-4
| 1-2
| 0-2
| 0-2
| 1-1
| 2-1
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Флорідсдорфер]]'''
| 4-0
| 2-3
| 0-2
|style="background:#007BA7;" |
| 3-2
| 1-2
| 2-0
| 0-7
| 1-2
| 3-2
| 0-1
| 0-3
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Хакоах (Відень)]]'''
| 3-0
| 1-3
| 4-1
| 1-0
|style="background:#007BA7;" |
| 2-0
| 0-0
| 1-0
| 0-4
| 2-3
| 0-2
|3-1
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''«Лібертас»'''
| 1-1
| 0-1
| 3-3
| 1-1
| 0-1
|style="background:#007BA7;" |
| 1-1
| 0-2
| 0-0
| 0-1
| 3-1
| 1-0
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Відень (футбольний клуб)|ФК «Ніколсон» Ві́день]]'''
| 1-1
| 1-2
| 2-0
| 2-2
| 4-0
| 3-0
|style="background:#007BA7;" |
| 1-4
| 2-1
| 2-6
| 2-0
| 0-0
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Адміра (Відень)]]'''
| 5-2
| 1-2
| 1-2
| 2-2
| 1-0
| 1-2
| 6-1
|style="background:#007BA7;" |
| 4-7
| 3-4
| 5-3
| 2-1
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Рапід (Відень)]]'''
| 3-0
| 2-3
| 0-2
| 1-1
| 5-2
| 5-1
|2-1
| 4-2
|style="background:#007BA7;" |
| 7-2
| 3-1
| 5-3
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Ваккер (Відень)]]'''
| 1-4
| 2-3
| 2-3
| 3-1
| 5-1
| 2-1
| 1-4
| 3-2
| 1-4
|style="background:#007BA7;" |
| 4-3
| 1-2
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Вінер АК]]'''
| 6-1
| 1-5
| 3-1
| 2-2
| 4-0
| 0-1
| 2-1
| 1-5
| 3-1
| 4-1
|style="background:#007BA7;" |
| 2-3
|-
|style="background:#FFF0F5;" align=left|'''[[Вінер Шпорт-Клуб]]'''
| 3-0
| 1-1
| 2-6
| 1-2
| 0-1
| 4-3
| 2-2
| 3-1
| 1-4
| 3-1
| 1-1
|style="background:#007BA7;" |
|}

== Бомбардири ==
# [[Франц Біндер]] («Рапід») — 25
# [[Антон Шалль]] («Адміра») — 23
# [[Йоганн Вальцгофер]] («Ваккер») — 19
# [[Гайнріх Гілтль]] («Вінер АК») — 18
# [[Йозеф Адельбрехт]] («Вієнна») — 17
# [[Густав Тегель]] («Вієнна») — 15
# [[Франц Веселік]] («Рапід») — 15
# [[Карл Штойбер]] («Адміра») — 14
# [[Йозеф Біцан]] («Рапід») — 11
# [[Маттіас Сінделар]] («Аустрія») — 11
# [[Віктор Шпехтль]] («Аустрія») — 11

== Склад переможців турніру ==
{| class="wikitable" style="font-size:85%;width:75%;"
! width=200px |Основний склад
! | Кількість проведених матчів
|-
| rowspan=13 align=center |

[[Файл:Soccer Field Transparant.svg|200px]]
{{Image label|x=0.32|y=0.15|scale=200|text='''[[Карл Горешовський|Горешовський]]'''}}
{{Image label|x=0.27|y=0.38|scale=200|text='''[[Карл Райнер (футболіст)|Райнер]]'''}}
{{Image label|x=0.59|y=0.38|scale=200|text='''[[Віллібальд Шмаус|Шмаус]]'''}}
{{Image label|x=0.14|y=0.58|scale=200|text='''[[Отто Каллер|Каллер]]'''}}
{{Image label|x=0.40|y=0.58|scale=200|text='''[[Леопольд Гофманн|Гофманн]]'''}}
{{Image label|x=0.73|y=0.58|scale=200|text='''[[Леонард Маху|Маху]]'''}}
{{Image label|x=0.26|y=0.80|scale=200|text='''[[Густав Тегель|Тегель]]'''}}
{{Image label|x=0.58|y=0.80|scale=200|text='''[[Зігмунд Вортманн|Вортманн]]'''}}
{{Image label|x=0.06|y=0.90|scale=200|text='''[[Антон Брозенбауер|Брозенбауер]]'''}}
{{Image label|x=0.78|y=0.90|scale=200|text='''[[Франц Ердль|Ердль]]'''}}
{{Image label|x=0.38|y=0.99|scale=200|text='''[[Йозеф Адельбрехт|Адельбрехт]]'''}}

|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Карл Горешовський]] (22)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Карл Райнер (футболіст)|Карл Райнер]] (22)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Віллібальд Шмаус]] (20)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Отто Каллер]] (19.2)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Леопольд Гофманн]] (22)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Леонард Маху]] (20.2)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Антон Брозенбауер]] (22.4)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Густав Тегель]] (17.15)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Йозеф Адельбрехт]] (18.17)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Зігмунд Вортманн]] (19.4)
|-
| {{Прапорець|AUT}} [[Франц Ердль]] (16.4)
|-
| colspan=2 | '''Інші гравці''': ЗХ [[Йозеф Блум]] (3), [[Рудольф Шлауф]] (1), НП [[Фрідріх Гшвайдль]] (9.3), [[Франц Шенветтер]] (6), Франц Соботка  (4.1), [[Леопольд Марат]] (1), Франц Явурек (1); тренер: [[Фердинанд Фрітум]]
|}

== Посилання ==
* {{cite web |url=http://www.austriasoccer.at/data/nat/1930_39/o1__wien_i__liga__1932_33.htm |title=Чемпіонат Австрії 1932/33 |publisher=[http://www.austriasoccer.at/index.html Austria Soccer] |language=нім. |accessdate=5 грудня 2015 }}
* {{cite web |url=http://www.rsssf.com/tableso/oost33.html |title=Чемпіонат Австрії 1932/33 |publisher=[http://www.rsssf.com/nersssf.html RSSSF] |language=анг. |accessdate=13 грудня 2015 }}

{{Сезони чемпіонатів Австрії з футболу}}
{{Європейський футбол 1932—1933}}

[[Категорія:Чемпіонат Австрії з футболу|1933]]
[[Категорія:1932 у футболі|Австрія]]
[[Категорія:1933 у футболі|Австрія]]
[[Категорія:1932 в австрійському спорті]]
[[Категорія:1933 в австрійському спорті]]

title: Чемпіонат Австрії 1932/33

Дата проведення: 27 серпня 1932 — · 3 червня 1933

Чемпіон: «Ферст Вієнна»

Кубок Мітропи: «Ферст Вієнна» · «Аустрія»

Бомбардир(и): Франц Біндер · (25 м'ячів)


text:
# Абу-л-Мухаджир Динар
Абу-л-Мухаджир Динар (д/н — 683) — державний та військовий діяч Омеядського халіфату.

## Життєпис
Мав коптське, грецьке чи берберське походження. Дата народження невідома. Народився, напевне, в Єгипті. Був рабом ансара і сахаби Муслами ібн Мухалада, який 667 року стає валі Єгипту з підпорядкуванням Іфрикії. У 675 році халіф Муавія I вирішив змінити валі Іфрикії. На цю посаду Муслама призначив Абу-л-Мухаджира. Останній наказав арештувати колишнього намісника Укбу ібн Нафі, але потім звільнив на вимогу халіфа.
Вчиняв набіги на візантійські володіння в Африці. За різними відомостями, досяг міста Мілевум (сучасне Міла, східний Алжир) або Алтави (поблизу Тлемсена, західний Алжир). Ймовірно, походи мали грабіжницький характер, спрямовані проти візантійців та їхніх союзників берберів. Втім арабський історик аль-Малікі повідомляє, що Абу-л-Мухаджир мирно змусив Кусейлу, володаря Авресу, визнати зверхність халіфату.
У 681 році позбавлений посади новим халіфом Язидом I і відновлений на посаді Укбу ібн Нафі. Той закував Абу-л-Мухаджира в кайдани й всюди возив у походах. Під час битви біля Вескери Укба запропонував Абу-л-Мухаджиру волю й запросив спільно битися проти берберів Кусейли, але дістав відмову. Обидва згодом загинули.

title: Абу-л-Мухаджир Динар

wikitext:
{{особа
|ім'я                 =Абу-л-Мухаджир Динар
|оригінал імені       =بو المهاجر دينار
|інші імена           =
|псевдонім            =
|прізвисько           =
|жінка                =<!-- будь-яке значення, якщо жінка -->
|зображення           =
|розмір               =200px
|опис                 =
|ім'я при народженні  =
|причина смерті       =загибель у битві
|поховання            =
|місце проживання     =
|підданство           =[[Омеядський халіфат]]
|громадянство         =
|національність       =
|alma mater           =
|відомий              =
|суспільний стан      =
|діяльність           =
|титул                =
|посада               =валі Іфрикії
|військове звання     =
|платня               =
|статки               =
|термін               =675—681 роки
|попередник           =[[Укба ібн Нафі аль-Фіхрі]]
|наступник            =[[Укба ібн Нафі аль-Фіхрі]]
|партія               =
|головував_(-ла)      =
|конфесія             =
|батько               =
|мати                 =
|рід                  =
|родичі               =
|дружина              =
|чоловік              =
|діти                 =
|автограф             =
|розмір автографа     =
|підпис               =
|нагороди             =
|сайт                 =
|зріст                =
|вага                 =
|герб                 =
|підпис герба         =
|примітки             =
}}
'''Абу-л-Мухаджир Динар''' (д/н — [[683]]) — державний та військовий діяч [[Омеядський халіфат|Омеядського халіфату]].

== Життєпис ==
Мав коптське, грецьке чи берберське походження. Дата народження невідома. Народився, напевне, в Єгипті. Був рабом ансара і [[сахаба|сахаби]] Муслами ібн Мухалада, який 667 року стає валі Єгипту з підпорядкуванням Іфрикії. У 675 році халіф [[Муавія I]] вирішив змінити валі Іфрикії. На цю посаду Муслама призначив Абу-л-Мухаджира. Останній наказав арештувати колишнього намісника [[Укба ібн Нафі аль-Фіхрі|Укбу ібн Нафі]], але потім звільнив на вимогу халіфа.

Вчиняв набіги на візантійські володіння в Африці. За різними відомостями, досяг міста Мілевум (сучасне Міла, східний Алжир) або Алтави (поблизу Тлемсена, західний Алжир). Ймовірно, походи мали грабіжницький характер, спрямовані проти візантійців та їхніх союзників берберів. Втім арабський історик аль-Малікі повідомляє, що Абу-л-Мухаджир мирно змусив Кусейлу, володаря Авресу, визнати зверхність халіфату.

У 681 році позбавлений посади новим халіфом [[Язид I ібн Муавія|Язидом I]] і відновлений на посаді Укбу ібн Нафі. Той закував Абу-л-Мухаджира в кайдани й всюди возив у походах. Під час битви біля Вескери Укба запропонував Абу-л-Мухаджиру волю й запросив спільно битися проти берберів [[кусейла|Кусейли]], але дістав відмову. Обидва згодом загинули.

== Джерела ==
* Yves Modéran: «Kusayla, l'Afrique et les Arabes.» In Identités et Cultures dans l'Algérie Antique, University of Rouen, 2005 (ISBN 2-87775-391-3).
* A. Benabbès: «Les premiers raids arabes en Numidie byzantine: questions toponymiques.» In Identités et Cultures dans l'Algérie Antique, University of Rouen, 2005 (ISBN 2-87775-391-3)

{{ac}}

[[Категорія:Валі Іфрикії]]

title: بو المهاجر دينار

Народився: 7 століття

Помер: 680 · ·загибель у битві

Підданство: Омеядський халіфат

Діяльність: суверен

Посада: валі Іфрикії

Попередник: Укба ібн Нафі аль-Фіхрі

Наступник: Укба ібн Нафі аль-Фіхрі


text:
# Бекард строкатий
Бекард строкатий (Pachyramphus albogriseus) — вид горобцеподібних птахів родини бекардових (Tityridae).

## Поширення
Вид поширений в Центральній і Південній Америці від Нікарагуа на південь до Перу та на схід до Венесуели. Його природні місця проживання- це субтропічні або тропічні сухі ліси та субтропічні або тропічні вологі гірські ліси.

## Підвиди
Таксон містить 5 підвидів:
- Pachyramphus albogriseus albogriseus Sclater, 1857
- Pachyramphus albogriseus coronatus Phelps & Phelps Jr, 1953
- Pachyramphus albogriseus guayaquilensis Zimmer, 1936
- Pachyramphus albogriseus ornatus Cherrie, 1891
- Pachyramphus albogriseus salvini Richmond, 1899

title: Бекард строкатий

wikitext:
{{taxobox
| name = Бекард строкатий
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{IUCN|id= 22700655 |title=''Pachyramphus albogriseus'' |assessor=BirdLife International |assessor-link=BirdLife International |version=2021.1 |year=2018 |accessdate= 23 серпня 2021}}</ref>
| image =
| image_caption =
| image_width = 260px
| image2 = Pachyramphus albogriseus - Black-and-white Becard XC249820.mp3
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Бекардові]] (Tityridae)
| genus = [[Бекард]] (''Pachyramphus'')
| species = '''Бекард строкатий'''
| binomial = ''Pachyramphus albogriseus''
| binomial_authority = Sclater, 1857
| synonyms =
| range_map = Pachyramphus albogriseus map.svg
| range_map_caption = Мапа поширення виду
| wikispecies = Pachyramphus albogriseus
}}
'''Бекард строкатий'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Pachyramphus albogriseus'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Бекардові|бекардових]] (Tityridae).

== Поширення ==
Вид поширений в [[Центральна Америка|Центральній]] і [[Південна Америка|Південній Америці]] від [[Нікарагуа]] на південь до [[Перу]] та на схід до [[Венесуела|Венесуели]]. Його природні місця проживання- це субтропічні або тропічні сухі ліси та субтропічні або тропічні вологі гірські ліси.

== Підвиди ==
Таксон містить 5 підвидів:
* ''Pachyramphus albogriseus albogriseus'' Sclater, 1857
* ''Pachyramphus albogriseus coronatus'' Phelps & Phelps Jr, 1953
* ''Pachyramphus albogriseus guayaquilensis'' Zimmer, 1936
* ''Pachyramphus albogriseus ornatus'' Cherrie, 1891
* ''Pachyramphus albogriseus salvini'' Richmond, 1899

== Примітки ==
{{reflist}}

{{bird-stub}}

{{Портали|Біологія|Птахи}}
{{Taxonbar|from=Q1306531}}

[[Категорія:Бекардові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1857]]
[[Категорія:Птахи Південної Америки]]
[[Категорія:Птахи Центральної Америки]]

title: ?Бекард строкатий

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Бекардові (Tityridae)

Рід: Бекард (Pachyramphus)

Вид: Бекард строкатий

Вікісховище: Pachyramphus albogriseus

Віківиди: Pachyramphus albogriseus


text:
# Оранж (геральдика)
У геральдиці оранж - рідко застосовувана тинктура, за винятком каталонської, південноафриканської, французької муніципальної та американської військових геральдик. Як колір, оранж слід використовувати проти металів, щоб не суперечити правилу тинктур. Оранжевий, очевидно, відрізняється від червоного, але його також (і особливо) не слід плутати з засмаглим, який зображує світло-коричневий колір засмаглої шкіри, перш ніж повільно стає власною тинктурою разом із використовуваною тілесного кольору для зображення шкіри білої людини.
Помаранчевий не отримав штрихувальний зразок у часи середньовіччя та ренесансу, і вперше отримав його в Повному посібнику Геральдики Артура Чарльза Фокса Девіса, де йому було надано "півклічні знаки оклику", що складаються з семи вертикальних рисок ( використовуються самостійно для позначення червоного) і крапки (використовуються самостійно для позначення жовтого).
Колір, який використовується для помаранчевого в арсеналах, спочатку повинен бути насиченим і глибоким, щоб чітко відрізняти його від обох металів - срібла (білий) та золота (жовтий), а також від червоного (червоний), засмаглого (світло-коричневий) та тілесного (тілесний колір).

## Галерея
- Герб комуни Ламорле, Франція
- Герб родини Лагуанель-Делі
- Зброя комуни Тавель, Гар, Франція
- Герб комуни Монші-сюр-Е, Франція
- Герб комуни Марньї-ле-Комп'єнь, Франція
- Герб Бельфонтена, Франція
- Герб Ле Сап, Франція
- Герб Брюльйолі, Рона, Франція
- Герб Вірменії
- Герб Сен-Оноре, Квебек
- Герб Анті-сюр-Лемана, французька Савойя
- Герб Юглевіль-ан-Ко, Нормандія
- Герб Сен-Мартен-дю-Мануар, Нормандія.
- Герб Соркуенвіля, Нормандія
- Герб Анделю, Івелін, Франція
- Герб Кам-ла-Сурс, Прованс
- Герб Кутарну, Бургундія
- Герб Лішер-пре-Егремон, Бургундія

## Зовнішні посилання
- Heraldic tinctures
- Armoria - Tinctures

title: Оранж (геральдика)

wikitext:
[[Файл:Heraldic_Shield_Orange.svg|праворуч|148x148пкс]]
У [[Геральдика|геральдиці]] '''оранж''' - рідко застосовувана [[Тинктури|тинктура,]] за винятком [[Каталонія|каталонської]], [[Південно-Африканська Республіка|південноафриканської]], французької муніципальної та [[Армія США|американської військових]] геральдик. Як колір, оранж слід використовувати проти металів, щоб не суперечити [[Правило тінктур|правилу тинктур]]. Оранжевий, очевидно, відрізняється від червоного, але його також (і особливо) не слід плутати з засмаглим, який зображує світло-коричневий колір засмаглої шкіри, перш ніж повільно стає власною тинктурою разом із використовуваною тілесного кольору для зображення шкіри [[Білі люди|білої]] людини.

Помаранчевий не отримав штрихувальний зразок у часи середньовіччя та ренесансу, і вперше отримав його в ''Повному посібнику Геральдики'' [[Артур Чарльз Фокс-Дейвіс|Артура Чарльза Фокса Девіса]], де йому було надано "півклічні знаки оклику", що складаються з семи вертикальних рисок ( використовуються самостійно для позначення червоного) і крапки (використовуються самостійно для позначення жовтого).

Колір, який використовується для помаранчевого в арсеналах, спочатку повинен бути насиченим і глибоким, щоб чітко відрізняти його від обох металів - [[Срібло (геральдика)|срібла]] (білий) та [[Золото (геральдика)|золота]] (жовтий), а також від [[Червінь (геральдика)|червоного]] (червоний), засмаглого (світло-коричневий) та тілесного (тілесний колір).

== [[Артур Чарльз Фокс-Дейвіс|Галерея]] ==
<gallery>
Файл:Blason Lamorlaye.svg|Герб комуни [[Ламорле]], Франція
Файл:Blason famille Lagouanelle-Dély.svg|Герб родини Лагуанель-Делі
Файл:Blason de la ville de Tavel (30).svg|Зброя комуни Тавель, Гар, Франція
Файл:Blason Monchy-sur-Eu.svg|Герб комуни [[Монші-сюр-Е]], Франція
Файл:Blason ville fr oise margny les compiegne.svg|Герб комуни [[Марньї-ле-Комп'єнь]], Франція
Файл:Blason ville fr Bellefontaine 95.svg|Герб [[Бельфонтен (Валь-д'Уаз)|Бельфонтена]], Франція
Файл:Blason ville fr Le Sap (Orne).svg|Герб [[Ле Сап]], Франція
Файл:Blason ville fr Brullioles (Rhône).svg|Герб [[Брюльйоль|Брюльйолі]], [[Рона]], Франція
Файл:Coat of arms of Armenia.svg|[[Герб Вірменії]]
Файл:Blason ville ca Saint-Honoré (Québec).svg|Герб [[Сен-Оноре]], [[Квебек]]
Файл:Blason ville fr Anthy-sur-Léman.svg|Герб [[Анті-сюр-Леман]]а, французька [[Савойя]]
Файл:Blason ville fr Hugleville-en-Caux (Seine-Maritime).svg|Герб [[Юглевіль-ан-Ко]], [[Нормандія]]
Файл:Blason de Saint-Martin-du-Manoir (Seine-Maritime).svg|Герб [[Сен-Мартен-дю-Мануар]], Нормандія.
Файл:Blason ville fr Sorquainville (Seine-Maritime).svg|Герб Соркуенвіля, Нормандія
Файл:Blason ville fr Andelu (Yvelines).svg|Герб [[Анделю]], Івелін, Франція
Файл:Blason ville fr Camps-la-Source (Var).svg|Герб [[Кам-ла-Сурс]], [[Прованс]]
Файл:Blason de la ville de Coutarnoux (Yonne).svg|Герб [[Кутарну]], [[Бургундія]]
Файл:Blason de la ville de Lichères-près-Aigremont (89).svg|Герб [[Лішер-пре-Егремон]], Бургундія
</gallery>

== Зовнішні посилання ==
* [http://www.theweebsite.com/heraldry/tincture.html Heraldic tinctures]
* [https://web.archive.org/web/20091027071647/http://www.geocities.com/armoria/tinctures.html Armoria - Tinctures]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Тінктури}}

[[Категорія:Відтінки помаранчевого кольору]]


text:
# Луксем
Луксем (нім. Luxem) — громада в Німеччині, розташована в землі Рейнланд-Пфальц. Входить до складу району Маєн-Кобленц. Складова частина об'єднання громад Фордерайфель.
Площа — 4,93 км2. Населення становить 310 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Луксем

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Луксем
| місцева_назва       = Luxem
| тип_НП              = громада
| зображення          =
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU Luxem COA.svg
| прапор              =
| карта               = Luxem in MYK.png
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Луксем на карті району
| земля               = [[Рейнланд-Пфальц]]
| округ               =
| район               = [[Маєн-Кобленц (район)|Маєн-Кобленц]]
| об'єднання громад = [[Фордерайфель (об'єднання громад)|Фордерайфель]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 440
| площа               = 4.93
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-RP||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-RP||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-RP|07137066}}
| latd=50 | latm=19| lats=10
| longd=7| longm=6| longs=24
| розміщення_підпису = right
| поштовий_код        = 56729
| телефонний_код      = 02656
| стат_код            = 07 1 37 066
| авто_номер          = MYK
| вебсайт             =
}}
'''Луксем''' ({{lang-de|Luxem}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Рейнланд-Пфальц]]. Входить до складу району [[Маєн-Кобленц (район)|Маєн-Кобленц]]. Складова частина [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Фордерайфель (об'єднання громад)|Фордерайфель]].

Площа — 4,93 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-RP|07137066}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-RP||дата}}).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Luxem}}
* [http://www.vordereifel.eu/html/Gemeinden/Luxem/index/cs_6667.html Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160829025315/http://www.vordereifel.eu/html/Gemeinden/Luxem/index/cs_6667.html |date=29 серпня 2016 }} {{ref-de}}

{{Район Маєн-Кобленц}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=16156858-0}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Рейнланд-Пфальцу]]

title: Координати: 50°19′10″ пн. ш. 7°6′24″ сх. д. / 50.31944° пн. ш. 7.10667° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Рейнланд-Пфальц

Район: Маєн-Кобленц

Об'єднання громад: Фордерайфель

Населення (31 грудня 2020)

Луксем на карті району

ЛуксемРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Ватаманюк Сергій Всеволодович
Ватаманюк Сергій Всеволодович (нар. 17 січня 1984) — український тренер з боксу, віцепрезидент Федерації Боксу України по роботі зі спортсменами. Тренував професійних боксерів Олександра Усика та Дениса Берінчика.
Сергій Всеволодович Ватаманюк вирізняється своїми унікальними тренерськими методами та здатністю розкрити потенціал кожного спортсмена. Так, Сергій Ватаманюк відіграв важливу роль у досягненні ключових перемог Олександра Усика. Один з найбільш визначних боїв, який здобув широке визнання, відбувся в Одесі в 2014 році, коли Усик зустрівся з Сезарем Давидом Кренсом. Під керівництвом Ватаманюка Усик продемонстрував свою майстерність та здобув впевнену перемогу. Також варто зазначити, що саме завдяки тренерській роботі Ватаманюка Усик став чемпіоном світу за версією WBC і зміг пройти до фіналу Суперсерії.

title: Ватаманюк Сергій Всеволодович

wikitext:
{{othernames|Ватаманюк}}
'''Ватаманюк Сергій Всеволодович''' ({{н}} {{ДН|17|1|1984}}) — український тренер з [[бокс]]у, віцепрезидент Федерації Боксу України<ref>{{Cite web|title=Головна: Федерація боксу України|url=https://www.fbu.org.ua/|website=www.fbu.org.ua|accessdate=2023-07-12}}</ref> по роботі зі спортсменами. Тренував професійних боксерів [[Усик Олександр Олександрович|Олександра Усика]] та [[Берінчик Денис Юрійович|Дениса Берінчика]].

Сергій Всеволодович Ватаманюк вирізняється своїми унікальними тренерськими методами та здатністю розкрити потенціал кожного спортсмена. Так, Сергій Ватаманюк відіграв важливу роль у досягненні ключових перемог Олександра Усика. Один з найбільш визначних боїв, який здобув широке визнання, відбувся в Одесі в 2014 році, коли Усик зустрівся з Сезарем Давидом Кренсом. Під керівництвом Ватаманюка Усик продемонстрував свою майстерність та здобув впевнену перемогу. Також варто зазначити, що саме завдяки тренерській роботі Ватаманюка Усик став чемпіоном світу за версією [[Світова боксерська рада|WBC]] і зміг пройти до [[World Boxing Super Series|фіналу Суперсерії]].

== Примітки ==
{{reflist}}
{{boxing-bio-stub}}
{{без джерел|дата=листопад 2018}}
[[Категорія:Українські тренери з боксу]]


text:
# Луцій Юлій Руф
Лу́цій Юлій Руф (лат. Lucius Iulius Rufuso; I століття) — політичний і державний діяч Римської імперії, ординарний консул 67 року.

## Біографія
Походив з патриціанського роду Юліїв. Про молоді роки його відомостей не збереглося.
67 року під час імператорства Нерона його було обрано ординарним консулом разом з Гаєм Фонтеєм Капітоном. Виконували вони свої обов'язки лише 2 місяці, після чого їх заступили консули-суффекти. Про діяльність Луція Юлія під час консульського терміну даних немає.
З того часу про подальшу долю Луція Юлія Руфа згадок немає.

title: Луцій Юлій Руф

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Луцій Юлій Руф
| місце_проживання     =
| зображення           =
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  = Lucius Iulius Rufuso
| дата_народження      = невідомо
| місце_народження     =
| дата_смерті          = невідомо
| місце_смерті         =
| причина_смерті       =
| підданство           = [[Римська імперія]]
| національність       =
| конфесія     =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       = політичний і державний діяч
| титул                =
| посада               = [[Консул (Стародавній Рим)|консул]]
| термін               = 67 рік
| попередник           = [[Гай Лукцій Телезін]]
| наступник            = [[Сілій Італік|Тіберій Кацій Асконій Сілій Італік]]
| дружина              =
| діти                 =
| рід                  = [[Юлії]]
| родичі               =
| батько               =
| матір                =
| нагороди             =
| герб                 =
}}
'''Лу́цій Юлій Руф''' ({{lang-la|Lucius Iulius Rufuso}}; I століття) — політичний і державний діяч [[Римська імперія|Римської імперії]], [[Консул (Стародавній Рим)|ординарний консул]] 67 року.

== Біографія ==
Походив з [[Патрицій|патриціанського]] роду [[Юлії]]в. Про молоді роки його відомостей не збереглося.

67 року під час імператорства [[Нерон]]а його було обрано ординарним консулом разом з [[Гай Фонтей Капітон (консул 67 року)|Гаєм Фонтеєм Капітоном]]. Виконували вони свої обов'язки лише 2 місяці, після чого їх заступили [[Консул-суффект|консули-суффекти]]. Про діяльність Луція Юлія під час консульського терміну даних немає.

З того часу про подальшу долю Луція Юлія Руфа згадок немає.

== Джерела ==
* [[Corpus inscriptionum latinarum]], VI, 8639; X, 6637. {{ref-la}}
* I. König, Der römische Staat II: Die Kaiserzeit, Stuttgart, 1997, p. 469. {{ref-de}}

{{Римські консули 38-68 рр.}}
[[Категорія:Консули Римської імперії]]
[[Категорія:Юлії]]

title: Луцій Юлій Руф

Ім'я при народженні: Lucius Iulius Rufuso

Народився: невідомо

Помер: невідомо

Підданство: Римська імперія

Діяльність: політичний і державний діяч

Посада: консул

Термін: 67 рік

Попередник: Гай Лукцій Телезін

Наступник: Тіберій Кацій Асконій Сілій Італік

Рід: Юлії


text:
# Великополля (Палкінський район)
Великополля (рос. Великополье) — присілок в Палкінському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 1 особу. Входить до складу муніципального утворення Палкінська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Палкінська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 | 2016 |
| ---- | ---- | ---- | ---- |
| 2    | ↗3   | ↘1   | →1   |

title: Великополля (Палкінський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Великополля
|назва ін.       = Великополье
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Палкінський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Палкінська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{стабільно}} 1
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Великополля''' ({{lang-ru|Великополье}}) — [[присілок]] в [[Палкінський район|Палкінському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 1 особу. Входить до складу муніципального утворення [[Палкінська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Палкінська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Великополье (Палкинский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Палкінський район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Палкінського району]]

title: присілок Великополля

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Палкінський район

Поселення: Палкінська волость

title: Основні дані

Населення: ▬ 1

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Великополля · Великополля


text:
# Клейнкранц
Клейнкранц (англ. Kleinkrantz) — поселення в районі Еден, Західна Капська провінція, ПАР. Розташоване на схід від Джорджа, на березі Індійського океану.
Засноване 1985 року урядом ПАР для розміщення бідних родин, проте побудовані будинки заселили переважно заможні громадяни, а малозабезпечені оселилися в дерев'яних будівлях поблизу. На початок 2020-х років у Клейнкранці є 10 будинків вищого класу, 200 будинків для родин з середнім та низьким доходом, а також 100 родин живуть у самозабудованому районі без соціальної інфраструктури.
Через поселення пролягає дорога та смуга лісів уздовж узбережжя, яка пов'язує Джордж з Книсною — Гарден-Рут (укр. Садовий маршрут). У 2020 році приватна компанія запланувала забудувати значну частину цієї зеленої зони навколо Клейнкранца елітними готелями, що викликало спротив місцевого населення.

title: Клейнкранц

wikitext:
{{Infobox Settlement
 | settlement_type = Населений пункт
 | official_name =Клеінкрантз
 | nickname =
 | motto =
 | image_skyline =
 | image_flag =
 | image_seal =
 | image_map =
 | map_caption =
 | subdivision_type = [[Список країн|Країна]]
 | subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Південно-Африканської Республіки|Провінція]]
 | subdivision_type2 = Район
 | subdivision_name = {{RSA}}
 | subdivision_name1 = [[Західна Капська провінція|Західна Капська]]
 | subdivision_name2 = [[Еден (район)|Еден]]
 | established_title =
 | established_date =
 | established_title2 =
 | established_date2 =
 | government_type =
 | leader_title =
 | leader_name =
 | area_magnitude =
 | area_total_sq_mi =
 | area_total_km2 =
 | area_land_sq_mi =
 | area_land_km2 =
 | area_water_sq_mi =
 | area_water_km2 =
 | area_urban_sq_mi =
 | area_urban_km2 =
 | area_metro_km2 =
 | area_metro_sq_mi =
 | population_as_of=
 | population_total =
 | population_urban =
 | population_metro =
 | population_density_sq_mi =
 | population_density_km2 =
 | timezone = GMT +2
 | utc_offset =+2
 | timezone_DST =
 | utc_offset_DST =
 |latd= |latm= |lats= |latNS=S
 |longd= |longm= |longs= |longEW=E
 | pushpin_map =
 | pushpin_label_position =
 | pushpin_mapsize =
 | pushpin_map_caption =
 | elevation_footnotes=
 | elevation_ft =
 | elevation_m =
 | website =
 | footnotes =
}}
'''Клейнкранц''' ({{lang-en|Kleinkrantz}}) — поселення в [[Еден (район)|районі Еден]], [[Західна Капська провінція]], [[ПАР]]. Розташоване на схід від [[Джордж (ПАР)|Джорджа]], на березі [[Індійський океан|Індійського океану]].

Засноване 1985 року урядом ПАР для розміщення бідних родин, проте побудовані будинки заселили переважно заможні громадяни, а малозабезпечені оселилися в дерев'яних будівлях поблизу. На початок 2020-х років у Клейнкранці є 10 будинків вищого класу, 200 будинків для родин з середнім та низьким доходом, а також 100 родин живуть у самозабудованому районі без соціальної інфраструктури<ref name="Kula Malaika">[http://kulamalaika.com/about-us/ About us]. Kula Malaika{{ref-en}}</ref>.

Через поселення пролягає дорога та смуга лісів уздовж узбережжя, яка пов'язує Джордж з [[Книсна|Книсною]] — Гарден-Рут ({{lang-uk|Садовий маршрут}}). У 2020 році приватна компанія запланувала забудувати значну частину цієї зеленої зони навколо Клейнкранца елітними готелями, що викликало спротив місцевого населення<ref> Alida de Beer. [https://www.georgeherald.com/News/Article/General/kleinkrantz-estate-economy-vs-environment-202205120749 Kleinkrantz Estate: Economy vs environment]. George Herald, Thursday, 12 May 2022{{ref-en}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Район Еден}}
{{SouthAfrica-stub}}
{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Населені пункти району Еден]]

title: Клеінкрантз

Країна: ПАР

Провінція: Західна Капська

Район: Еден

Часовий пояс: GMT +2 (UTC+2)


text:
# Fukomys bocagei
{{#ifeq:0|0|{{#if:|{{#if:Fukomysbocagei|[[]}}|}}}}
Fukomys bocagei (syn. Cryptomys bocagei) — вид гризунів родини Bathyergidae. Він зустрічається в Анголі, Намібії, можливо, Демократичній Республіці Конго та, можливо, Замбії. Його природними середовищами існування є субтропічні або тропічні сухі ліси, сухі савани, субтропічні або тропічні сухі низинні луки та печери.

## Морфологічна характеристика
Довжина голови й тулуба становить від 14,1 до 16,5 сантиметрів. Дуже короткий хвіст має довжину від 6 до 15 міліметрів. Статевий диморфізм незначно виражений; самці приблизно більші за самок. Забарвлення спини та черева тварин від темно-сланцево-сірого до сріблясто-сірого. Тварини зазвичай мають неправильну і чітко помітну білу пляму на тупій голові. Різці, які формуються у міцні гризучі зуби, відходять від щелепи і їх можна побачити зовні перед губами. Очі дуже маленькі, а вуха відсутні. Ноги короткі, ступні рожеві, голі. 2n = 40.

title: Fukomys bocagei

wikitext:
{{Speciesbox
| image =
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name="iucn">{{cite iucn |author=Faulkes, C. |author2=Maree, S. |author3=Griffin, M. |date=2016 |title=''Fukomys bocagei'' |volume=2016 |page=e.T5752A22184407 |doi=10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T5752A22184407.en |access-date=12.11.2021}}</ref>
| genus = Fukomys
| species = bocagei
| authority = ([[Вільям Едвард де Вінтон|de Winton]], 1897)
| synonyms = ''Cryptomys bocagei''
}}
'''''Fukomys bocagei''''' (syn. ''Cryptomys bocagei'') — [[вид]] гризунів родини [[Bathyergidae]]. Він зустрічається в [[Ангола|Анголі]], [[Намібія|Намібії]], можливо, Демократичній Республіці Конго та, можливо, Замбії. Його природними середовищами існування є субтропічні або тропічні сухі ліси, сухі савани, субтропічні або тропічні сухі низинні луки та печери<ref name="iucn"/>.

== Морфологічна характеристика ==
Довжина голови й тулуба становить від 14,1 до 16,5 сантиметрів. Дуже короткий хвіст має довжину від 6 до 15 міліметрів. [[Статевий диморфізм]] незначно виражений; самці приблизно більші за самок. Забарвлення спини та черева тварин від темно-сланцево-сірого до сріблясто-сірого. Тварини зазвичай мають неправильну і чітко помітну білу пляму на тупій голові. [[Різці]], які формуються у міцні гризучі зуби, відходять від щелепи і їх можна побачити зовні перед губами. Очі дуже маленькі, а вуха відсутні. Ноги короткі, ступні рожеві, голі. [[каріотип|2n]] = 40<ref>R. L. Honeycutt: Bocage's Mole-rat - Fukomys bocagei. In: Don E. Wilson, T.E. Lacher, Jr., Russell A. Mittermeier (Herausgeber): Handbook of the Mammals of the World: Lagomorphs and Rodents 1. (HMW, Band 6), Lynx Edicions, Barcelona 2016; P. 369. ISBN 978-84-941892-3-4.</ref><ref>Nigel C. Bennett: Cryptomys bocagei - Bocage's Mole-Rat In: Jonathan Kingdon, David Happold, Michael Hoffmann, Thomas Butynski, Meredith Happold und Jan Kalina (Hrsg.): Mammals of Africa Volume III. Rodents, Hares and Rabbits. Bloomsbury, London 2013, P. 650–651; ISBN 978-1-4081-2253-2.</ref><ref>Nigel C. Bennett, Hynek Burda: Cryptomys mechowi - Giant Mole-Rat In: Jonathan Kingdon, David Happold, Michael Hoffmann, Thomas Butynski, Meredith Happold und Jan Kalina (Hrsg.): Mammals of Africa Volume III. Rodents, Hares and Rabbits. Bloomsbury, London 2013, P. 659–660; ISBN 978-1-4081-2253-2.</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q978462}}

[[Категорія:Ссавці Намібії]]
[[Категорія:Ссавці Анголи]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Найменший ризик (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Мишоподібні (Rodentia)

Родина: Землекопові (Bathyergidae)

Рід: Fukomys

Вид: F. bocagei

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Fukomys bocagei · (de Winton, 1897)

title: Синоніми

Синоніми: Cryptomys bocagei


text:
# Коган Борис Маркович
Борис Маркович Коган (рос. Борис Маркович Коган; 8 лютого 1940, Бобруйськ або Чернівці — 25 грудня 1993, Атланта) — радянський, український і американський шахіст, міжнародний майстер (1982).

## Кар'єра
Випускник Львівського політехнічного інституту. Працював інженером на заводі кінескопів, тренером у львівському Палаці піонерів. Серед вихованців — гросмейстер Адріан Михальчишин. У 1981 емігрував до США.
Борис Коган вигравав чемпіонат СРСР серед юніорів у 1956 і 1957 роках. Розділив 1-2 місце на меморіалі Ісаака Липницького (1967). У складі збірної Української РСР бронзовий призер командного чемпіонату СРСР 1969 р. Учасник 2-х чемпіонатів СРСР з листування (1971 і 1975).
6 разів брав участь у чемпіонатах США із шахів (1981—1987). Вигравав чемпіонат штату Джорджія 9 разів, зокрема 7 разів поспіль (1980—1986, 1988, 1992).

## Турнірні результати

### Чемпіонати України
Борис Коган зіграв у дев'яти фінальних турнірах чемпіонатів України, набравши загалом 73 очки зі 141 можливих.
| Рік  | Місто            | Турнір                 | + | − | = | Результат | Місце   |
| ---- | ---------------- | ---------------------- | - | - | - | --------- | ------- |
| 1963 | Київ             | 32-й чемпіонат України | 6 | 4 | 7 | 9½ з 17   | 6 — 8   |
| 1964 | Київ             | 33-й чемпіонат України | 4 | 7 | 8 | 8 з 19    | 15      |
| 1966 | Київ             | 35-й чемпіонат України | 4 | 5 | 8 | 8 з 17    | 11 — 12 |
| 1967 | Київ             | 36-й чемпіонат України | 5 | 5 | 3 | 6½ з 13   | 24 — 37 |
| 1968 | Київ             | 37-й чемпіонат України | 3 | 9 | 5 | 5½ з 17   | 15 — 16 |
| 1969 | Івано-Франківськ | 38-й чемпіонат України | 5 | 4 | 6 | 8 з 15    | 7 — 10  |
| 1971 | Донецьк          | 40-й чемпіонат України | 6 | 1 | 6 | 9 з 13    | Silver  |
| 1972 | Одеса            | 41-й чемпіонат України | 6 | 3 | 8 | 10 з 17   | 5 — 6   |
| 1974 | Львів            | 43-й чемпіонат України |   |   |   | 8½ з 13   | 5 — 8   |

### Чемпіонати США
Борис Коган зіграв у шести фінальних турнірах чемпіонатів США, набравши загалом 39 очок з 85 можливих (+16-27=42).
| Рік  | Місто | Турнір             | + | − | =  | Результат | Місце   |
| ---- | ----- | ------------------ | - | - | -- | --------- | ------- |
| 1981 |       | 28-й чемпіонат США | 3 | 5 | 6  | 6 з 14    | 10 — 12 |
| 1983 |       | 29-й чемпіонат США | 0 | 5 | 8  | 4 з 13    | 13 — 14 |
| 1984 |       | 30-й чемпіонат США | 4 | 3 | 10 | 9 з 17    | 9 — 12  |
| 1985 |       | 31-й чемпіонат США | 2 | 1 | 10 | 7 з 13    | 5 — 6   |
| 1986 |       | 32-й чемпіонат США | 5 | 7 | 3  | 6½ з 15   | 11 — 13 |
| 1987 |       | 33-й чемпіонат США | 2 | 6 | 5  | 6½ з 13   | 13      |

title: Коган Борис Маркович

wikitext:
{{Шахіст
|ім'я = Борис Маркович Коган
|оригінал імені = {{lang-ru|Борис Маркович Коган}}
| зображення         =
| опис_зображення    =
| розмір_зображення  =
|дата народження = 08.02.1940
|дата смерті = 25.12.1993
|місце народження = [[Бобруйськ]], [[Могильовська область]], [[Білоруська РСР]], [[СРСР]]
або
[[Чернівці]], [[Чернівецька область]], [[Українська РСР]], [[СРСР]]
|місце смерті = [[Атланта]], [[Джорджія]], [[США]]
|титул = [[міжнародний майстер]] (1982)
[[майстер спорту|майстер спорту СРСР]] (1964)
|країна = {{USSR}}
{{USA}}
}}

'''Борис Маркович Коган''' ({{Lang-ru|Борис Маркович Коган}}; [[8 лютого]] [[1940]], [[Бобруйськ]]<ref>[https://books.google.de/books?id=0dBHDwAAQBAJ&pg=PA165&lpg=PA165&dq=Boris+Kogan+gino+di+felice+chess+titleholders&source=bl&ots=wUXhz_cLaa&sig=ACfU3U3IZyjg6gJFkJIMnfMEWvvNZ99YtQ&hl=de&sa=X&ved=2ahUKEwjYuLvB_o71AhW5_bsIHSETBGEQ6AF6BAgeEAM#v=onepage&q=Boris%20Kogan%20gino%20di%20felice%20chess%20titleholders&f=false Chess International Titleholders, 1950—2016 — Gino Di Felice — Google Books]</ref> або [[Чернівці]]{{sfn|Бердичевский|2016|с=121}}{{sfn|Гродзенский|2018|с=172}} — [[25 грудня]] [[1993]], [[Атланта]]) — радянський, український і американський [[шахи|шахіст]], [[міжнародний майстер]] (1982).

== Кар'єра ==
Випускник [[Національний університет «Львівська політехніка»|Львівського політехнічного інституту]]. Працював [[інженер]]ом на заводі [[Електронно-променева трубка|кінескопів]], тренером у львівському Палаці піонерів. Серед вихованців — гросмейстер [[Михальчишин Адріан Богданович|Адріан Михальчишин]]. У 1981 емігрував до США.

Борис Коган вигравав чемпіонат [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]] серед юніорів у 1956 і 1957 роках. Розділив 1-2 місце на меморіалі [[Липницький Ісаак Оскарович|Ісаака Липницького]] (1967)<ref>[https://al20102007.narod.ru/nat_tour/1967/alusht67.html Memorial I.Lipnitsky- Alushta 8-27.8.1967]</ref>. У складі збірної [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Української РСР]] бронзовий призер командного чемпіонату СРСР 1969 р. Учасник 2-х чемпіонатів СРСР з листування (1971 і 1975).

6 разів брав участь у [[Чемпіонат США із шахів|чемпіонатах США із шахів]] (1981—1987). Вигравав чемпіонат штату [[Джорджія]] 9 разів, зокрема 7 разів поспіль (1980—1986, 1988, 1992).

== Турнірні результати ==
=== Чемпіонати України ===
Борис Коган зіграв у дев'яти фінальних турнірах [[Чемпіонат України із шахів|чемпіонатів України]], набравши загалом 73 очки зі 141 можливих.
{| class="wikitable" style="text-align:center"
 |-
 !Рік ||Місто ||Турнір ||+ || − ||= ||Результат ||Місце
 |-
| 1963 ||align=left|[[Київ]]||align=left|[[Чемпіонат УРСР із шахів 1963|32-й чемпіонат України]] ||6 ||4 ||7 ||9½ з 17||  6 — 8
 |-
| 1964 ||align=left|Київ||align=left|[[Чемпіонат УРСР із шахів 1964|33-й чемпіонат України]] ||4 ||7 ||8 ||8 з 19|| 15
 |-
| 1966 ||align=left|Київ||align=left|[[Чемпіонат УРСР із шахів 1966|35-й чемпіонат України]] ||4 ||5 ||8 ||8 з 17|| 11 — 12
 |-
| 1967 ||align=left|Київ||align=left|[[Чемпіонат УРСР із шахів 1967|36-й чемпіонат України]] ||5 ||5||3||6½ з 13||24 — 37
 |-
| 1968 ||align=left|Київ||align=left|[[Чемпіонат УРСР із шахів 1968|37-й чемпіонат України]] ||3 ||9||5||5½ з 17|| 15 — 16
 |-
| 1969 ||align=left|[[Івано-Франківськ]]||align=left|[[Чемпіонат УРСР із шахів 1969|38-й чемпіонат України]] ||5 ||4||6||8 з 15|| 7 — 10
 |-
| 1971||align=left|[[Донецьк]] ||align=left|[[Чемпіонат УРСР із шахів 1971|40-й чемпіонат України]] ||6 ||1 ||6 ||9 з 13|| [[Файл:Silver medal icon.svg|Silver]]
|-
| 1972 ||align=left|[[Одеса]] ||align=left|[[Чемпіонат УРСР із шахів 1972|41-й чемпіонат України]] || 6||3||8||10 з 17|| 5 — 6
 |-
| 1974 ||align=left|[[Львів]] ||align=left|[[Чемпіонат УРСР із шахів 1974|43-й чемпіонат України]] || ||||||8½ з 13|| 5 — 8
|}

=== Чемпіонати США ===
Борис Коган зіграв у шести фінальних турнірах [[Чемпіонат США із шахів|чемпіонатів США]], набравши загалом 39 очок з 85 можливих (+16-27=42).
{| class="wikitable" style="text-align:center"
|-
!Рік ||Місто ||Турнір ||+ || − ||= ||Результат ||Місце
|-
| 1981 ||||align=left|28-й чемпіонат США<ref>{{Cite web |url=http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1981.htm |title=28th US Championship and World Championship Zonal; 1981 July 9-30 South Bend, IN |accessdate=23 березня 2015 |archive-date=2 травня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140502022830/http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1981.htm }}</ref> || 3||5||6||6 з 14||10 — 12
|-
| 1983 ||||align=left|29-й чемпіонат США<ref>{{Cite web |url=http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1983.htm |title=29th US Championship; 1983 July 14 — August 1 Greenville, PA |accessdate=23 березня 2015 |archive-date=2 травня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140502022836/http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1983.htm }}</ref> || 0||5||8||4 з 13||13 — 14
|-
| 1984 ||||align=left|30-й чемпіонат США<ref>{{Cite web |url=http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1984.htm |title=30th US Championship and World Championship Zonal; 1984 July 9-30 Berkely, CA |accessdate=23 березня 2015 |archive-date=22 квітня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150422032610/http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1984.htm }}</ref>|| 4||3||10||9 з 17||9 — 12
|-
| 1985 ||||align=left| 31-й чемпіонат США<ref>{{Cite web |url=http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1985.htm |title=31st US Championship; 1985 October 20 — November 7 Estes Park, CO |accessdate=23 березня 2015 |archive-date=2 травня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140502022846/http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1985.htm }}</ref>
||2 ||1||10||7 з 13||5 — 6
|-
| 1986 ||||align=left| 32-й чемпіонат США<ref>{{Cite web |url=http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1986.htm |title=32nd US Championship and World Championship Zonal; 1986 Estes Park, CO |accessdate=23 березня 2015 |archive-date=2 травня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140502022851/http://graeme.50webs.com/chesschamps/us/1986.htm }}</ref>
||5 ||7||3||6½ з 15||11 — 13
|-
| 1987 ||||align=left| 33-й чемпіонат США<ref>[https://www.chessgames.com/perl/chess.pl?tid=88664 33 United States Championship Tournament]</ref> ||2 ||6||5||6½ з 13|| 13
|}

== Примітки ==
{{Примітки|2}}

== Література ==

* Коган Борис Маркович // Шахматная еврейская энциклопедия / И. А. Бердичевский. — {{М.}}: «Russian Chess House», 2016. — С. 121. — 320 с. — 1500 экз. — {{ISBN|978-5-94693-503-6}}.
* ''Гродзенский, С. Я.'' Коган Борис Маркович // Энциклопедия заочных шахмат. — М.: Проспект, 2018. — С. 172. — 800 с. — {{ISBN|978-5-392-26087-4}}.

== Посилання ==

* [http://www.chessgames.com/perl/chessplayer?pid=22697 Партії Бориса Когана] в базі [http://www.chessgames.com Chessgames.com] {{Ref-en}}
* [https://www.365chess.com/players/Boris_M_Kogan Персональна картка Бориса Когана] на сайті [https://www.365chess.com 365chess.com] {{Ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20150417183344/http://www.chess.com/chessopedia/view/kogan-boris Сторінка Бориса Когана] на сайті [https://www.chess.com/ Chess.com] {{Ref-en}}

[[Категорія:Померли від колоректального раку]]
[[Категорія:Шахісти США]]
[[Категорія:Радянські шахісти]]
[[Категорія:Українські шахісти]]
[[Категорія:Майстри спорту СРСР]]
[[Категорія:Померли в Атланті]]
[[Категорія:Вікіпедія:Сторінки з неоднозначними геоланками]]
[[Категорія:Уродженці Чернівців]]
[[Категорія:Уродженці Бобруйська]]
[[Категорія:Статті з джерелами з Вікіданих]]

title: Борис Маркович Коган

Оригінал імені: рос. Борис Маркович Коган

Країна: СРСР · США

Народження: 8 лютого 1940 · Бобруйськ, Могильовська область, Білоруська РСР, СРСР · або · Чернівці, Чернівецька область, Українська РСР, СРСР

Смерть: 25 грудня 1993 (53 роки) · Атланта, Джорджія, США

Титул: міжнародний майстер (1982) · майстер спорту СРСР (1964)


text:
# Печанівка (станція)
Печанівка — проміжна залізнична станція 4-го класу Козятинської дирекції Південно-Західної залізниці на лінії Бердичів — Шепетівка. Розташована у селі Печанівка Житомирського району Житомирської області.

## Історія
Станція відкрита 1 (13) березня 1873 року одночасно із відкриттям руху на лінії Бердичів — Кривин під такою ж назвою.
21 березня 1919 року 3-й полк корпусу Січових Стрільців УНР при підтримці бронепоїзда «Січовий Стрілець» звільнив станцію Печанівка від більшовиків.
1964 року станція електрифікована змінним струмом (~25 кВ) в складі лінії Козятин — Здолбунів.

## Пасажирське сполучення
На станції зупиняються два поїзда далекого сполучення, якими є можливість дістатися без пересадок до Києва, Рівного, Луцька, Ковеля, Ужгорода, Львова, Білої Церкви, Дніпра, Запоріжжя, Мелітополя, Новоолексіївки тощо. Решта поїздів на цій невеликій станції не зупиняється.
Приміські електропоїзди курсують за маршрутом Шепетівка — Козятин I з можливістю зручної пересадки у Козятині на Вінницю або Київ.
Раніше також курсували декілька прискорених електропоїздів сполученням Рівне — Шепетівка — Київ з попереднім продажем квитків.
- ше також курсують декілька прискорених електропоїздів сполученням кого сполучення та електропоїздів підвищеного комфорту [Архівовано 6 листопада 2021 у Wayback Machine.]
- Розклад руху приміських поїздів [Архівовано 6 березня 2016 у Wayback Machine.]

title: Печанівка (станція)

wikitext:
{{Залізнична станція
|тип = станція
|Font-Color = <!--колір шрифту (вказується, якщо напрямку немає в шаблоні FontColor on Line)-->
|Color = <!--колір фону заголовка (вказується, якщо напрямку немає в шаблоні Color on Line)-->
|Name = Печанівка
|Line =  [[Бердичів (станція)|Бердичів]] — {{ст.|Шепетівка}}
|Railway = [[Південно-Західна залізниця]]
|Department = [[Козятинська дирекція залізничних перевезень|Козятинська дирекція]]
|населений_пункт = [[Печанівка]]
|Image =
|lat_dir = |lat_deg = |lat_min = |lat_sec =
  |lon_dir = |lon_deg = |lon_min = |lon_sec =
  |region                 =
  |CoordScale             =
|Date = 1 (13) березня
|Year = 1873
|ProjectName =
|OldName =
|NameProjects = <!--проекти перейменування-->
|Type = проміжна
|Arhitector = <!--архітектори вокзалу-->
|Enginer = <!--інженери-конструктори-->
|NumberOfPlatforms = 2
|NumberOfTracks = 5
|PlatformType = бічна та острівні
|PlatformForm = прямі
|PlatformLength = <!--довжина платформи (якщо у центрального зала і посадочних платформ різна довжина, занотовуем)-->
|PlatformWidth = <!--ширина платформи (ширину центрального зала і посадочних платформ (окремо))-->
|Builder = <!--Забудовник, компанія, будівельно-монтажне управління, що збудувало станцію-->
|Street =
|TransTo = <!--переходи на станції-->
|TransTo1 = <!--пересадка на-->
|DistanceKiev = 248
|Distance =
|Center = <!--точка відліку кілометражу (в родовому відміннику) [[Львів|Львова]] -->
|Distance2 =
|Center2 = <!--точка відліку кілометражу (в родовому відміннику) [[Житомир|Житомира]] -->
|Distance3 = <!--кілометраж до Center3 -->
|Center3 = <!--точка відліку кілометражу (в родовому відміннику) [[Донецьк|Донецька]] -->
|Tariff =
|Mobile = <!--Наявність покриття мобільних операторів (параметр не рекомендується використовувати)-->
|Code = 341906
|CodeExpress = 2200176
|Commons = <!--категорія у Вікісховищі-->
|services =пасажирські, вантажні перевезення
|services1 =
}}
{{Козятин — Шепетівка}}
'''Печанівка''' — [[проміжна залізнична станція|проміжна]] [[залізнична станція]] 4-го класу [[Козятинська дирекція залізничних перевезень|Козятинської дирекції]] [[Південно-Західна залізниця|Південно-Західної залізниці]] на лінії [[Бердичів (станція)|Бердичів]] — {{ст.|Шепетівка}}. Розташована у селі [[Печанівка]] [[Житомирський район|Житомирського району]] [[Житомирська область|Житомирської області]].

== Історія ==
Станція відкрита 1 (13) березня [[1873]] року одночасно із відкриттям руху на лінії [[Бердичів (станція)|Бердичів]] — [[Кривин (станція)|Кривин]] під такою ж назвою.

[[21 березня]] [[1919]] року 3-й полк корпусу [[Січові Стрільці|Січових Стрільців]] [[Українська Народна Республіка|УНР]] при підтримці бронепоїзда «[[Січовий Стрілець (бронепоїзд)|Січовий Стрілець]]» звільнив станцію Печанівка від більшовиків.

[[1964]] року станція електрифікована [[Змінний струм|змінним струмом (~25 кВ)]] в складі лінії [[Козятин I|Козятин]] — [[Здолбунів (станція)|Здолбунів]]<ref>{{Cite web |url=http://www.parovoz.com/history/electrification/1964-66.php |title=Історія електрифікації залізниць |accessdate=11 січня 2013 |archive-date=11 січня 2013 |archive-url=https://archive.today/20130111073452/http://www.parovoz.com/history/electrification/1964-66.php }}</ref>.

== Пасажирське сполучення ==
На станції зупиняються два поїзда далекого сполучення, якими є можливість дістатися без пересадок до [[Київ|Києва]], [[Рівне (станція)|Рівного]], [[Луцьк (станція)|Луцька]], [[Ковель (станція)|Ковеля]], [[Ужгород (станція)|Ужгорода]], [[Львів (станція)|Львова]], [[Біла Церква (станція)|Білої Церкви]], [[Дніпро-Головний|Дніпра]], [[Запоріжжя I|Запоріжжя]], [[Мелітополь (станція)|Мелітополя]], [[Новоолексіївка (станція)|Новоолексіївки]] тощо. Решта поїздів на цій невеликій станції не зупиняється.

Приміські електропоїзди курсують за маршрутом {{ст.|Шепетівка}} — [[Козятин I]] з можливістю зручної пересадки у [[Козятин I|Козятині]] на [[Вінниця (станція)|Вінницю]] або [[Київ-Пасажирський|Київ]].

Раніше також курсували декілька прискорених електропоїздів сполученням {{ст.|Рівне}} — {{ст.|Шепетівка}} — [[Київ-Пасажирський|Київ]] з попереднім продажем квитків.

* ше також курсують декілька прискорених електропоїздів сполученням [https://www.uz.gov.ua/passengers/timetable/?station=22176&by_station=Пошук кого сполучення та електропоїздів підвищеного комфорту] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211106002340/https://www.uz.gov.ua/passengers/timetable/?station=22176&by_station=Пошук |date=6 листопада 2021 }}
* [http://www.swrailway.gov.ua/timetable/eltrain/?sid=645&sid2=0 Розклад руху приміських поїздів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160306035357/http://www.swrailway.gov.ua/timetable/eltrain/?sid=645&sid2=0 |date=6 березня 2016 }}
== Примітки ==
{{reflist}}
{{Роздільні пункти Козятинської дирекції ПЗЗ}}
{{Портали|Залізниця}}

[[Категорія:Транспорт Житомирського району]]
[[Категорія:Залізничні станції Житомирської області]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1873]]

title: Станція Печанівка Бердичів — Шепетівка · Південно-Західна залізниця · Козятинська дирекція · Печанівка

Дата відкриття: 1 (13) березня

Тип: проміжна

Тип платформ(и): бічна та острівні

Форма платформи: прямі

Послуги: пасажирські, вантажні перевезення

title: Дільниця Козятин — Шепетівка

147,5 · Шепетівка

142,7 · Судилків

138,5 · Бриківський

135,1 · Хролин

128,9 · Новичі

126,5 · Поляни

123,2 · Ганнусине

116,1 · Полонне

113,7 · Понінка

107,4 · Блидні

| Хмельницька область | | Житомирська область |

102,5 · Дертка

101,5 · Миропіль

95,9 · Колодяжний

91,2 · Печанівка

86 · Гордіївка

79,7 · Разіне

72,1 · Довбище

65,3 · Чуднів-Волинський

58 · Вакуленчук

53,2 · Михайленки

49,2 · Рачки

44,3 · Демчин

39 · Мирославка

36,2 · Райки

26,4 · Бердичів

вул. Волочаївська

21,2 · Іванківці

| Житомирська область | | Вінницька область |

13,7 · Глухівці

11,6 · Каолінова

Гулівці – Ржевуська

обхід Шепетівки

Звягель I

Шепетівка-Подільська

р. Хомора
р. Случ
р. Тетерів
р. Гнилоп'ять
вул. Житомирська
Житомир
6,4 · Козятин II
4,2 · Залізничне
обхід Козятина
р. Гуйва

Фастів
0 · Козятин I


text:
# Lotus ornithopodioides
Lotus ornithopodioides — вид квіткових рослин родини бобові (Fabaceae). Етимологія: дав.-гр. ορνισ — «птах», o — сполучна голосна, πουϛ, ποδοϛ — «лапа», -οειδεϛ — «подібний».

## Біоморфологічна характеристика
Це однорічні, запушені рослини. Стебла 15–40(50) см, сланкі чи прямовисні, розгалужені. Листки перисті; листові фрагменти 8–25 × 5–15 мм, обернено-яйцеподібні чи ромбічні. Суцвіття містить 2–6 досить малих квітів на стебельцях 10–50 мм. Віночок 6–9(10) мм, жовтий. Біб дзьобатий, лінійний, вибоїстий, коричневий зрілим, 20–45(50) × 2–3 мм, 10–20 насінний; плоди звисають, дещо загнуті вгору і так дещо схожі на пташину лапку. Насінини лінзоподібні, блискучі, чорнуваті. 2n = 14. Цвіте з березня по червень.

## Поширення, екологія
Країни поширення: Північна Африка: Алжир; [пн.] Єгипет; Лівія [пн.сх.]; Марокко; Туніс. Західна Азія: Кіпр; Ізраїль; Ліван; Сирія; Туреччина. Європа: Україна - Крим; Албанія; Колишня Югославія; Греція [вкл. Крит]; Італія [вкл. Сардинія, Сицилія]; Франція [вкл. Корсика]; Португалія [вкл. Мадейра]; Іспанія [вкл. Балеарські острови, Канарські].
Населяє луки, канави, кам'янисті місця; на висотах 0–300 метрів.

## Використання
Фураж.

title: Lotus ornithopodioides

wikitext:
{{Speciesbox
| name =
| image = Lotus ornithopodioides RF 01.jpg
| image_width = 270px
| genus = Lotus
| species= ornithopodioides
| authority = [[Карл Лінней|L.]], [[1753]]
}}

'''''Lotus ornithopodioides''''' — вид квіткових рослин родини [[бобові]] (Fabaceae). Етимологія: {{lang-grc|ορνισ}} — «птах», ''o'' — сполучна голосна, {{lang-grc2|πουϛ, ποδοϛ}} — «лапа», {{lang-grc2|-οειδεϛ}} — «подібний».

== Біоморфологічна характеристика ==
[[Файл:Fleurs et fruits du lotier pied-d'oiseau.jpg|міні|ліворуч|200пкс|боби]]
Це [[однорічні рослини|однорічні]], запушені рослини. Стебла 15–40(50) см, сланкі чи прямовисні, розгалужені. [[Листок|Листки]] перисті; листові фрагменти 8–25 × 5–15 мм, обернено-яйцеподібні чи ромбічні. [[Суцвіття]] містить 2–6 досить малих квітів на стебельцях 10–50 мм. [[Віночок]] 6–9(10) мм, жовтий. [[Біб (плід)|Біб]] дзьобатий, лінійний, вибоїстий, коричневий зрілим, 20–45(50) × 2–3 мм, 10–20 насінний; плоди звисають, дещо загнуті вгору і так дещо схожі на пташину лапку. Насінини лінзоподібні, блискучі, чорнуваті. [[хромосома|2n]] = 14. Цвіте з березня по червень.

== Поширення, екологія ==
Країни поширення: [[Північна Африка]]: Алжир; [пн.] Єгипет; Лівія [пн.сх.]; Марокко; Туніс. [[Західна Азія]]: Кіпр; Ізраїль; Ліван; Сирія; Туреччина. [[Європа]]: Україна - Крим; Албанія; Колишня Югославія; Греція [вкл. Крит]; Італія [вкл. Сардинія, Сицилія]; Франція [вкл. Корсика]; Португалія [вкл. Мадейра]; Іспанія [вкл. Балеарські острови, Канарські].

Населяє луки, канави, кам'янисті місця; на висотах 0–300 метрів.

== Використання ==
Фураж.

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20090508102711/http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/taxon.pl?22730 United States Department of Agriculture]
* [http://www.floravascular.com/index.php?spp=Lotus%20ornithopodioides Flora Vascular] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150924120102/http://www.floravascular.com/index.php?spp=Lotus%20ornithopodioides |date=24 вересня 2015 }}

{{botany-stub}}
{{taxonbar|from=Q3260091}}

[[Категорія:Лядвенець|ornithopodioides]]
[[Категорія:Флора Північної Африки]]
[[Категорія:Флора Європи]]
[[Категорія:Флора Азії]]
[[Категорія:Рослини, описані 1753]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)

Порядок: Бобовоцвіті (Fabales)

Родина: Бобові (Fabaceae)

Рід: Лядвенець (Lotus)

Вид: L. ornithopodioides

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Lotus ornithopodioides · L., 1753