text:
# Убивство Ельзи Кунгаєвої
Убивство Ельзи Кунгаєвої — воєнний злочин, вчинений 27 березня 2000 року полковником російської армії, командиром 160-го гвардійського танкового полку Юрієм Будановим разом із своїми підлеглими у Чечні під час Другої російсько-чеченської війни стосовно цивільної вісімнадцятирічної чеченської дівчини Ельзи Кунгаєвої, яка була викрадена, зґвалтована, закатована і убита.
Згодом Буданова було взято під варту і засуджено, що стало першим і єдиним випадком, коли російська влада оперативно і публічно визнала злочин, скоєний російськими федеральними силами проти мирних жителів Чечні, що являє собою грубе порушення міжнародного гуманітарного права і права прав людини.
Трьох підлеглих Буданова, сержанта Ігоря Григор'єва, сержанта Артема Лі-Ен-Шоу та рядового Олександра Єгорова, обвинуватили в приховуванні тяжкого злочину. Звинувачення проти всіх трьох були одночасно висунуті і зняті відповідно до закону про амністію від 26 травня 2000 року на честь ювілею перемоги у німецько-радянській війні.
Попри висновки судово-медичної експертизи про зґвалтування, обвинувачення в цьому злочені з Буданова були зняті. У 2003 році його визнали винним у викраденні Ельзи Кунгаєвої, її подальшому вбивстві, і в перевищенні посадових повноважень. Шляхом часткового складання покарань Буданов був засуджений до десяти років позбавлення волі, з яких відбув вісім з половиною, а невдовзі після звільнення був убитий.

## Перебіг подій
В ніч проти 27 березня близько першої години ночі командир 160-го гвардійського танкового полку (в/ч 13206) полковник Юрій Буданов прибув до села Тангі-Чу Урус-Мартанівського району Чеченської Республіки на бронетранспортері № 391 разом з військовослужбовцями сержантом Ігорем Григор'євим, сержантом Артемом Лі-Ен-Шоу та рядовим Олександром Єгоровим. Разом з військовослужбовцями Буданов увійшов в будинок місцевого жителя Віси Кунгаєва, де окрім вісімнадцятирічної Ельзи знаходилися ще четверо її неповнолітніх братів і сестер.
За наказом полковника Буданова його підлеглі загорнули в ковдру і викрали Ельзу Кунгаєву з будинку № 7 по провулку Зарічному і на бронетранспортері відвезли її до місця дислокації дивізії.
За словами самого Буданова, він став вимагати від Кунгаєвої відомості про знаходження чеченських військовиків, а потім почав наносити тілесні ушкодження і вбив її. На слідстві Буданов заявляв, що йому надійшло повідомлення про снайперку, яка перебуває в будинку, проте з тексту явки з повинною Буданова випливає, що підозрюваним снайпером була мати Ельзи Кунгаєвої, а не сама Ельза. Згодом ані повідомлення про снайперку, яке Буданов нібито отримав, ані причетність когось з сім'ї Кунгаєвих до чеченських збройних сил не підтвердилася.
Близько третьої години ночі Буданов задушив Кунгаєву у вагончику № 131, де проживав полковник. За його наказом і з погрозами розправи, рядовий Єгоров, сержант Лі-Ен-Шоу та сержант Григор'єв винесли роздягнуте і закривавлене тіло Кунгаєвої та закопали його в лісосмузі неподалік від табору дивізії. Близько десятої години ранку 28 березня 2000 року тіло Кунгаєвої було ексгумовано.
Віза Кунгаєв, батько Ельзи, стверджував, що між північчю і першої години ночі 27 березня родину Кунгаєвих розбудив гучний шум, коли до їхнього будинку під'їхав бронетранспортер з трьома російськими солдатами та їхнім командиром, полковником Будановим. Кунгаєв попередив своїх п'ятьох дітей і пішов до брата, який мешкав неподалік, щоб попросити про допомогу.
За словами родини Кунгаєвих, озброєні солдати увійшли до їхнього будинку. Буданов стояв у коридорі, поки двоє солдатів зайшли до спальні, а решта охороняли будинок. Спочатку вони вивели з кімнати молодшу доньку Кунгаєва, Хаву, але коли вона закричала, Буданов, як повідомляється, сказав: «Відпустіть її, візьміть цю». Солдати вивели старшу доньку, Ельзу, винесли її на вулицю і відвезли поїхали разом з нею на бронетранспортері. Віза Кунгаєв повернувся до свого будинку, де від дітей дізнався, що Ельзу Кунгаєву забрали солдати. Брат Кунгаєва, їхній сусід, сказав, що БТР мав номер 391. Також багатьма свідками повідомлялося, що Буданов у той момент був п'яний.
Пізніше, 27 березня, група селян отримала дозвіл від місцевих російських силовиків поїхати до Урус-Мартана, що знаходиться за сім кілометрів, щоб знайти Кунгаєву. Вони вважали, що її могли вивезти до одного з двох місць утримання під вартою, які знаходяться під контролем федеральних сил у цьому місті. Два свідки розповіли Human Rights Watch, що федеральний командир в Урус-Мартані сказав селянам, що Кунгаєва була зґвалтована п'яними чоловіками і вже мертва.

## Наслідки
Російське військове керівництво швидко відреагувало на вбивство Кунгаєвої, взявши Буданова під варту і надавши допомогу родині Кунгаєвих, що стало першим і єдиним випадком, коли російська влада оперативно і публічно визнала злочин, скоєний російськими федеральними силами проти мирних жителів Чечні, що являє собою грубе порушення міжнародного гуманітарного права і права прав людини.
Солдати федеральних сил повернули тіло Ельзи її родині ввечері наступного дня, 28 березня 2000 року, а генерал-майор Олександр Вербицький повідомив селянам, що Буданов зґвалтував, а потім задушив Кунгаєву, і пообіцяв, що правосуддя буде швидким і суворим.
На похороні Кунгаєвої 29 березня 2000 року було присутнє вище російське військове керівництво, що брало участь у російсько-чеченській війні, зокрема генерал-полковник Валерій Баранов, виконуючий обов'язки командувача Об'єднаної групи військ у Чечні, виконувач обов'язків командувача Західного угруповання військ генерал-майор Валерій Герасимов та його заступник генерал-майор Олександр Вербицький. За словами Візи Кунгаєва, генерали дуже допомогли родині, оплатили поховання, висловили співчуття і вибачилися.

### Офіційне розслідування
За словами Візи Кунгаєва Human Rights Watch, спочатку розслідування виглядало задовільно. Він повідомив, що зустрічався зі слідчими в Тангі-Чу і в Урус-Мартані, а також, що слідчі також допитували членів сім'ї та мешканців села. Адвокат Кунгаєва повідомляв, що слідством встановлено, що ніхто з членів сім'ї Кунгаєва не належав до чеченських збройних сил.
У висновку судово-медичної експертизи, копію якого отримала організація Human Rights Watch, цитується звіт військової прокуратури про те, що 27 березня о першій годині ночі Буданов викрав цивільну особу Ельзу Кунгаєву з її будинку в Тангі-Чу і привіз її у військове містечко. Судово-медичний експерт дійшов висновку, що Кунгаєва була побита твердим предметом і задушена приблизно о третій годині ночі. У звіті згадуються сліди на її шиї, стан кровоносних судин, тонус шкіри і стан легенів. Було встановлено, що інші травми, такі як синці на обличчі, шиї, правому оці та грудях, були спричинені ударом «тупим твердим предметом з обмеженою поверхнею», і нанесені приблизно за годину до її смерті.
Для встановлення психічного стану Буданова було проведено кілька судово-психіатричних експертиз, зокрема три стаціонарні. Зазначалося, зокрема, що Буданов двічі отримував контузії головного мозку. Експертизи дали різні висновки: «неосудний», «обмежено осудний», «осудний».
Вже за шість місяців Віза був занепокоєний тим, що розслідування зайшло в глухий кут і направив петиції до федеральної військової прокуратури, генеральної прокуратури і державної думи, висловлюючи занепокоєння з приводу очевидної зупинки розслідування і закликаючи продовжити його. У жовтні 2000 року Кунгаєв дізнався, що із звинувачень проти Буданова виключено факт зґвалтування, і з цього моменту став особливо стурбований ходом розслідування.
У розмові з Human Rights Watch на початку лютого 2001 року, після завершення розслідування, Кунгаєв висловив шок і жаль з приводу того, що Буданову не було пред'явлено звинувачення у зґвалтуванні, заявивши, що «вони забрали найважливіше звинувачення». Реакція Кунгаєва на непритягнення до відповідальності за зґвалтування його дочки може відображати поширену в Чечні думку про те, що зґвалтування руйнує честь не тільки жертви, але й її родини. З цієї причини дехто вважає зґвалтування злочином, гіршим за вбивство.
Відповідальність за зґвалтування, що, за словами військових, було вчинене вже після убивства Ельзи Кунгаєвої, взяв на себе рядовий Олександр Єгоров. На суді він заявляв, що зробив це за допомогою держака саперної лопатки, хоча ні до цього, ні після жодних психічних відхилень у нього помічено не було.
Два інших учасники поховання, Лі-Ен-Шоу і Григор'єв, навідріз відмовилися підтверджувати слова Єгорова, а суду було заявлено, що з них вибивали свідчення про те, що знущалися над дівчиною всі троє. Згодом Олександр Єгоров відмовився від цієї частини свідчень і повідомив журналістам, що зізнався в нарузі над тілом Кунгаєвої на прохання прокурора.
За показами Ігоря Григор'єва, після прибуття в частину Буданов наказав їм занести дівчину, загорнуту в ковдру, в його вагончик, а самим залишатися поруч із ним і охороняти його, щоб ніхто не увійшов. Сам Буданов залишився разом із дівчиною. За 10—20 хвилин з житла Буданова почулися жіночі крики і музика. Приблизно через дві години полковник викликав усіх трьох підлеглих у вагончик, де на ліжку, обличчям до гори лежала повністю оголена Ельза Кунгаєва. На підлозі лежало покривало, на ньому речі дівчини — верхній одяг і спідня білизна.
Згодом з акта судмедекспертизи, проведеної експертами 124-ї Центральної лабораторії медико-криміналістичної ідентифікації Міністерства оборони Росії від 28 березня 2000 року стало відомо, що майже весь одяг Кунгаєвої був обережно розрізаний, а не розірваний під час сутички, про що заявляв Буданов.
Хоча Єгоров стверджував, що наругу він вчинив вже після настання смерті жертви, експерти дійшли єдиного висновку, що ушкодження дівочої пліви та слизової прямої кишки, виявлені під час дослідження трупа, є прижиттєвими, а капітан російської військово-медичної служби В. Ляненко зазначав, що «виявлені на трупі Ельзи Кунгаєвої надриви дівочої пліви утворені за годину до смерті» і виявив три розриви в її дівочій пліві та один у слизовій оболонці її прямої кишки. У висновку також зазначено, що жертва піддалася анальному і вагінальному проникненню тупим предметом. Однак необхідну в таких випадках для остаточного висновку біологічну експертизу так і не було проведено. Ба більше, стверджується, що експертиза не підтвердила факту зґвалтування Кунгаєвої.
Трьох підлеглих Буданова — сержанта Лі-Ен-Шоу, сержанта Григор'єва і рядового Єгорова — обвинуватили в приховуванні тяжкого злочину. Звинувачення проти всіх трьох були одночасно висунуті і зняті відповідно до закону про амністію від 26 травня 2000 року на честь ювілею перемоги у німецько-радянській війні.

### Суд
Судовий процес почався в лютому 2001 року і проходив у Північно-Кавказькому окружному військовому суді в Ростові-на-Дону. Захист інтересів сім'ї Кунгаєвих представляв адвокат Абдулла Хамзаєв, заслужений юрист Росії, колишній полковник юстиції та помічник генерального прокурора РРФСР і СРСР, пізніше до справи також долучився правозахисник Станіслав Маркелов.
31 грудня 2002 року Північно-Кавказький окружний військовий суд визнав Буданова неосудним і звільнив його від кримінальної відповідальності, натомість 28 лютого 2003 року Військова колегія Верховного суду Росії скасувала постанову, направивши справу на новий розгляд.
25 липня 2003 Буданов був визнаний винним за трьома статтями Кримінального Кодексу РФ — частина 3 статті 286 («перевищення службових повноважень»), частина 3 статті 126 («викрадення людини») і частина 2 статті 105 («умисне вбивство при обтяжуючих обставинах»). Шляхом часткового складання покарань суд засудив Буданова до 10 років позбавлення волі, а також позбавив військового звання та ордена Мужності.
Буданов відбував покарання в 11-му загоні виправної установи ЮІ 78/3 у місті Димитровград Ульяновської області. У серпні 2007 року Буданов подав клопотання про умовно-дострокове звільнення, мотивуючи це необхідністю бути поруч із хворими батьками, проте Димитровградський міський суд Ульяновської області визнав цю причину недостатньою.
24 грудня 2008 року Димитровградський міський суд Ульяновської області задовольнив клопотання про умовно-дострокове звільнення Юрія Буданова і 15 січня 2009 року Буданов був звільнений, що викликало обурення правозахисників.

## Подальші події
19 січня 2009 року було вбито адвоката Кунгаєвих, 34-річного Станіслава Маркелова, а 10 червня 2011 року Юрій Буданов був застрелений на Комсомольському проспекті в Москві. Незважаючи на те, що за вироком суду Буданова позбавили звання та нагород, поховали його з військовими почестями. Коли труну опускали в землю, солдати почесної варти з автоматів дали три залпи траурного салюту.
1 вересня 2011 року Магомеда Сулейманова, відомого під справжнім ім'ям як Юсуп Темірханов, звинуватили у вбивстві Буданова. 16 листопада 2012 року Темірханова після одного із засідань суду викрали, а потім побили в конвойному приміщенні. 10 лютого 2013 року свідка у справі про вбивство полковника Юрія Буданова Руслана Фаталієва викрали і сильно побили.
20 березня 2013 року засідання у справі про вбивство полковника Буданова відкрилося самовідводом трьох присяжних засідателів. 30 квітня 2013 року колегія присяжних засідателів більшістю голосів проголосувала за обвинувальний вердикт: дев'ять присяжних засідателів із дванадцяти визнали доведеною провину Темірханова у вбивстві колишнього полковника Буданова.
7 травня 2013 року на підставі вердикту присяжних засідателів Юсупа Темірханова засудили до 15 років позбавлення волі в колонії суворого режиму. 3 серпня 2018 року Темірханов помер у тюремній лікарні.

title: Убивство Ельзи Кунгаєвої

wikitext:
{{Судова справа|name=Убивство Ельзи Кунгаєвої|image=|date decided=[[25 липня]] [[2003]]|imagesize=290px|court=|indictment=перевищення службових повноважень, [[викрадення людини]], [[умисне вбивство]] при [[Обставини, які обтяжують покарання|обтяжуючих обставинах]]|start_date=[[29 березня]] [[2000]]|defendant=[[Буданов Юрій Дмитрович]]|prosecution=[[викрадення людини|викрадення]], застосування [[тортури|тортур]], [[зґвалтування]] і [[убивство]] Ельзи Кунгаєвої|defence=Олексій Дулімов|verdict=10 років позбавлення волі, позбавлення військового звання та нагород|caption=|CourtSeal=|CourtName=Північно-Кавказький окружний військовий суд|ReargueDate=[[28 лютого]]|ReargueYear=[[2003]]|prosecutor=8|counsel for plaintiff=[[Хамзаєв Абдулла Майрбекович|Абдулла Хамзаєв]], [[Маркелов Станіслав Юрійович|Станіслав Маркелов]]|plaintiff=Сім'я Кунгаєвих}}'''Убивство Ельзи Кунгаєвої''' — [[воєнний злочин]], вчинений 27 березня 2000 року полковником російської армії, командиром 160-го гвардійського танкового полку [[Буданов Юрій Дмитрович|Юрієм Будановим]] разом із своїми підлеглими у [[Чечня|Чечні]] під час [[Друга російсько-чеченська війна|Другої російсько-чеченської війни]] стосовно цивільної вісімнадцятирічної чеченської дівчини Ельзи Кунгаєвої, яка була викрадена, зґвалтована, закатована і убита.

Згодом Буданова було взято під варту і засуджено, що стало першим і єдиним випадком, коли російська влада оперативно і публічно визнала [[Воєнні злочини під час другої російсько-чеченської війни|злочин, скоєний російськими федеральними силами проти мирних жителів Чечні]], що являє собою грубе порушення міжнародного гуманітарного права і права прав людини.

Трьох підлеглих Буданова, сержанта Ігоря Григор'єва, сержанта Артема Лі-Ен-Шоу та рядового Олександра Єгорова, обвинуватили в приховуванні тяжкого злочину. Звинувачення проти всіх трьох були одночасно висунуті і зняті відповідно до закону про амністію від 26 травня 2000 року на честь ювілею перемоги у німецько-радянській війні.

Попри висновки судово-медичної експертизи про зґвалтування, обвинувачення в цьому злочені з Буданова були зняті. У 2003 році його визнали винним у викраденні Ельзи Кунгаєвої, її подальшому вбивстві, і в перевищенні посадових повноважень. Шляхом часткового складання покарань Буданов був засуджений до десяти років позбавлення волі, з яких відбув вісім з половиною, а невдовзі після звільнення був убитий.

== Перебіг подій ==
В ніч проти 27 березня близько першої години ночі командир 160-го гвардійського танкового полку (в/ч 13206) полковник [[Буданов Юрій Дмитрович|Юрій Буданов]] прибув до села [[Тангі-Чу]] [[Урус-Мартанівський район|Урус-Мартанівського району]] Чеченської Республіки на бронетранспортері № 391 разом з військовослужбовцями сержантом Ігорем Григор'євим, сержантом Артемом Лі-Ен-Шоу та рядовим Олександром Єгоровим. Разом з військовослужбовцями Буданов увійшов в будинок місцевого жителя Віси Кунгаєва, де окрім вісімнадцятирічної Ельзи знаходилися ще четверо її неповнолітніх братів і сестер.

За наказом полковника Буданова його підлеглі загорнули в ковдру і викрали Ельзу Кунгаєву з будинку № 7 по провулку Зарічному і на [[бронетранспортер]]і відвезли її до місця дислокації дивізії.

За словами самого Буданова, він став вимагати від Кунгаєвої відомості про знаходження чеченських військовиків, а потім почав наносити тілесні ушкодження і вбив її. На слідстві Буданов заявляв, що йому надійшло повідомлення про снайперку, яка перебуває в будинку, проте з тексту явки з повинною Буданова випливає, що підозрюваним снайпером була мати Ельзи Кунгаєвої, а не сама Ельза. Згодом ані повідомлення про снайперку, яке Буданов нібито отримав, ані причетність когось з сім'ї Кунгаєвих до чеченських збройних сил не підтвердилася.

Близько третьої години ночі Буданов задушив Кунгаєву у вагончику № 131, де проживав полковник. За його наказом і з погрозами розправи<ref name=":1">{{Cite web|url=https://www.istpravda.com.ua/articles/4df277f763e91/|title=Убийство убийцы. Как полковник Буданов устанавливал мир в Чечне|last=Политковская|first=Анна|date=2011-06-10|website=|publisher=Історична правда|language=ru|access-date=2024-12-07}}</ref>, рядовий Єгоров, сержант Лі-Ен-Шоу та сержант Григор'єв винесли роздягнуте і закривавлене тіло Кунгаєвої та закопали його в лісосмузі неподалік від табору дивізії. Близько десятої години ранку 28 березня 2000 року тіло Кунгаєвої було ексгумовано.

Віза Кунгаєв, батько Ельзи, стверджував, що між північчю і першої години ночі 27 березня родину Кунгаєвих розбудив гучний шум, коли до їхнього будинку під'їхав бронетранспортер з трьома російськими солдатами та їхнім командиром, полковником Будановим. Кунгаєв попередив своїх п'ятьох дітей і пішов до брата, який мешкав неподалік, щоб попросити про допомогу<ref name=":0">{{Cite web|url=https://www.hrw.org/legacy/backgrounder/eca/chech-bck0226.htm|title=Backgrounder on the Case of Kheda Kungaeva (Feb 2001)|website=|publisher=Human Rights Watch|language=en|archive-url=https://web.archive.org/web/20090213021252/https://www.hrw.org/legacy/backgrounder/eca/chech-bck0226.htm|archive-date=2009-02-13|access-date=2024-12-07}}</ref>.

За словами родини Кунгаєвих, озброєні солдати увійшли до їхнього будинку. Буданов стояв у коридорі, поки двоє солдатів зайшли до спальні, а решта охороняли будинок. Спочатку вони вивели з кімнати молодшу доньку Кунгаєва, Хаву, але коли вона закричала, Буданов, як повідомляється, сказав: «Відпустіть її, візьміть цю». Солдати вивели старшу доньку, Ельзу, винесли її на вулицю і відвезли поїхали разом з нею на бронетранспортері. Віза Кунгаєв повернувся до свого будинку, де від дітей дізнався, що Ельзу Кунгаєву забрали солдати. Брат Кунгаєва, їхній сусід, сказав, що БТР мав номер 391. Також багатьма свідками повідомлялося, що Буданов у той момент був п'яний.

Пізніше, 27 березня, група селян отримала дозвіл від місцевих російських силовиків поїхати до [[Урус-Мартан]]а, що знаходиться за сім кілометрів, щоб знайти Кунгаєву. Вони вважали, що її могли вивезти до одного з двох місць утримання під вартою, які знаходяться під контролем федеральних сил у цьому місті. Два свідки розповіли [[Human Rights Watch]], що федеральний командир в Урус-Мартані сказав селянам, що Кунгаєва була зґвалтована п'яними чоловіками і вже мертва<ref name=":0" />.

== Наслідки ==
Російське військове керівництво швидко відреагувало на вбивство Кунгаєвої, взявши Буданова під варту і надавши допомогу родині Кунгаєвих, що стало першим і єдиним випадком, коли російська влада оперативно і публічно визнала [[Воєнні злочини під час другої російсько-чеченської війни|злочин, скоєний російськими федеральними силами проти мирних жителів Чечні]], що являє собою грубе порушення міжнародного гуманітарного права і права прав людини.

Солдати федеральних сил повернули тіло Ельзи її родині ввечері наступного дня, 28 березня 2000 року, а генерал-майор Олександр Вербицький повідомив селянам, що Буданов зґвалтував, а потім задушив Кунгаєву, і пообіцяв, що правосуддя буде швидким і суворим.

На похороні Кунгаєвої 29 березня 2000 року було присутнє вище російське військове керівництво, що брало участь у російсько-чеченській війні, зокрема генерал-полковник [[Баранов Валерій Петрович|Валерій Баранов]], виконуючий обов'язки командувача Об'єднаної групи військ у Чечні, виконувач обов'язків командувача Західного угруповання військ генерал-майор [[Валерій Герасимов]] та його заступник генерал-майор Олександр Вербицький. За словами Візи Кунгаєва, генерали дуже допомогли родині, оплатили поховання, висловили співчуття і вибачилися<ref name=":0" />.

=== Офіційне розслідування ===
За словами Візи Кунгаєва Human Rights Watch, спочатку розслідування виглядало задовільно. Він повідомив, що зустрічався зі слідчими в Тангі-Чу і в Урус-Мартані, а також, що слідчі також допитували членів сім'ї та мешканців села. Адвокат Кунгаєва повідомляв, що слідством встановлено, що ніхто з членів сім'ї Кунгаєва не належав до чеченських збройних сил.

У висновку судово-медичної експертизи, копію якого отримала організація Human Rights Watch, цитується звіт військової прокуратури про те, що 27 березня о першій годині ночі Буданов викрав цивільну особу Ельзу Кунгаєву з її будинку в Тангі-Чу і привіз її у військове містечко. Судово-медичний експерт дійшов висновку, що Кунгаєва була побита твердим предметом і задушена приблизно о третій годині ночі. У звіті згадуються сліди на її шиї, стан кровоносних судин, тонус шкіри і стан легенів. Було встановлено, що інші травми, такі як синці на обличчі, шиї, правому оці та грудях, були спричинені ударом «тупим твердим предметом з обмеженою поверхнею», і нанесені приблизно за годину до її смерті.

Для встановлення психічного стану Буданова було проведено кілька судово-психіатричних експертиз, зокрема три стаціонарні. Зазначалося, зокрема, що Буданов двічі отримував [[Контузія|контузії]] головного мозку. Експертизи дали різні висновки: «неосудний», «обмежено осудний», «осудний».

Вже за шість місяців Віза був занепокоєний тим, що розслідування зайшло в глухий кут і направив петиції до федеральної військової прокуратури, генеральної прокуратури і державної думи, висловлюючи занепокоєння з приводу очевидної зупинки розслідування і закликаючи продовжити його. У жовтні 2000 року Кунгаєв дізнався, що із звинувачень проти Буданова виключено факт зґвалтування, і з цього моменту став особливо стурбований ходом розслідування.

У розмові з Human Rights Watch на початку лютого 2001 року, після завершення розслідування, Кунгаєв висловив шок і жаль з приводу того, що Буданову не було пред'явлено звинувачення у зґвалтуванні, заявивши, що «вони забрали найважливіше звинувачення». Реакція Кунгаєва на непритягнення до відповідальності за зґвалтування його дочки може відображати поширену в Чечні думку про те, що зґвалтування руйнує честь не тільки жертви, але й її родини. З цієї причини дехто вважає зґвалтування злочином, гіршим за вбивство<ref name=":0" />.

Відповідальність за зґвалтування, що, за словами військових, було вчинене вже після убивства Ельзи Кунгаєвої, взяв на себе рядовий Олександр Єгоров. На суді він заявляв, що зробив це за допомогою держака [[Саперна лопата|саперної лопатки]], хоча ні до цього, ні після жодних психічних відхилень у нього помічено не було<ref>{{Cite web|url=https://web.archive.org/web/20131203000846/http://www.gazeta.ru/politics/2008/12/24_a_2917346.shtml?incut1|title=Полковника Буданова пробуют отпустить на волю|last=Бочарова|first=Светлана|date=2008-12-24|website=|publisher=Gazeta|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20131203000846/http://www.gazeta.ru/politics/2008/12/24_a_2917346.shtml?incut1|archive-date=2013-12-03|access-date=2024-12-07}}</ref>.

Два інших учасники поховання, Лі-Ен-Шоу і Григор'єв, навідріз відмовилися підтверджувати слова Єгорова, а суду було заявлено, що з них вибивали свідчення про те, що знущалися над дівчиною всі троє. Згодом Олександр Єгоров відмовився від цієї частини свідчень і повідомив журналістам, що зізнався в нарузі над тілом Кунгаєвої на прохання прокурора<ref>{{Cite web|url=https://www.mk.ru/old/article/2002/07/31/164093-nastoyaschiy-nasilnik.html|title=Настоящий насильник|last=Лырчикова|first=Настя|last2=Хайруллин|first2=Марат|date=2002-07-31|website=|publisher=Московский комсомолец|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20140419015034/http://www.mk.ru/old/article/2002/07/31/164093-nastoyaschiy-nasilnik.html|archive-date=2014-04-19|access-date=2024-12-07}}</ref>.

За показами Ігоря Григор'єва, після прибуття в частину Буданов наказав їм занести дівчину, загорнуту в ковдру, в його вагончик, а самим залишатися поруч із ним і охороняти його, щоб ніхто не увійшов. Сам Буданов залишився разом із дівчиною. За 10—20 хвилин з житла Буданова почулися жіночі крики і музика. Приблизно через дві години полковник викликав усіх трьох підлеглих у вагончик, де на ліжку, обличчям до гори лежала повністю оголена Ельза Кунгаєва. На підлозі лежало покривало, на ньому речі дівчини — верхній одяг і спідня білизна.

Згодом з акта судмедекспертизи, проведеної експертами 124-ї Центральної лабораторії медико-криміналістичної ідентифікації Міністерства оборони Росії від 28 березня 2000 року стало відомо, що майже весь одяг Кунгаєвої був обережно розрізаний, а не розірваний під час сутички, про що заявляв Буданов<ref name=":1" />.

Хоча Єгоров стверджував, що наругу він вчинив вже після настання смерті жертви, експерти дійшли єдиного висновку, що ушкодження дівочої пліви та слизової прямої кишки, виявлені під час дослідження трупа, є прижиттєвими, а капітан російської військово-медичної служби В. Ляненко зазначав, що «виявлені на трупі Ельзи Кунгаєвої надриви дівочої пліви утворені за годину до смерті» і виявив три розриви в її дівочій пліві та один у слизовій оболонці її прямої кишки. У висновку також зазначено, що жертва піддалася анальному і вагінальному проникненню тупим предметом<ref name=":0" />. Однак необхідну в таких випадках для остаточного висновку біологічну експертизу так і не було проведено. Ба більше, стверджується, що експертиза не підтвердила факту зґвалтування Кунгаєвої<ref>{{Cite web|url=http://old.memo.ru/hr/hotpoints/N-Caucas/ch99/010209/ni0209a.htm|title=Дело полковника Буданова дошло до суда|last=Коновалова|first=Наталья|date=2001-02-09|publisher=Новые известия|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20170421192600/http://old.memo.ru/hr/hotpoints/N-Caucas/ch99/010209/ni0209a.htm|archive-date=2017-04-21|access-date=2024-12-07}}</ref>.

Трьох підлеглих Буданова — сержанта Лі-Ен-Шоу, сержанта Григор'єва і рядового Єгорова — обвинуватили в приховуванні тяжкого злочину. Звинувачення проти всіх трьох були одночасно висунуті і зняті відповідно до закону про амністію від 26 травня 2000 року на честь ювілею перемоги у німецько-радянській війні.

=== Суд ===
Судовий процес почався в лютому 2001 року і проходив у Північно-Кавказькому окружному військовому суді в [[Ростов-на-Дону|Ростові-на-Дону]]. Захист інтересів сім'ї Кунгаєвих представляв адвокат [[Хамзаєв Абдулла Майрбекович|Абдулла Хамзаєв]], заслужений юрист Росії, колишній полковник юстиції та помічник генерального прокурора [[РРФСР]] і [[СРСР]], пізніше до справи також долучився правозахисник [[Станіслав Маркелов]]<ref>{{Cite web|url=https://grani-ru-org.appspot.com/War/Chechnya/m.39066.html|title=Буданов получил 10 лет колонии строгого режима|date=2003-07-25|publisher=Грани|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20210727193852/https://grani-ru-org.appspot.com/War/Chechnya/m.39066.html|archive-date=2021-07-27|access-date=2024-12-07}}</ref>.

31 грудня 2002 року Північно-Кавказький окружний військовий суд визнав Буданова неосудним і звільнив його від кримінальної відповідальності, натомість 28 лютого 2003 року Військова колегія Верховного суду Росії скасувала постанову, направивши справу на новий розгляд.

25 липня 2003 Буданов був визнаний винним за трьома статтями [[Кримінальний Кодекс РФ|Кримінального Кодексу РФ]] — частина 3 статті 286 («перевищення службових повноважень»), частина 3 статті 126 («викрадення людини») і частина 2 статті 105 («умисне вбивство при обтяжуючих обставинах»). Шляхом часткового складання покарань суд засудив Буданова до 10 років позбавлення волі, а також позбавив військового звання та [[Орден Мужності|ордена Мужності]].

Буданов відбував покарання в 11-му загоні виправної установи ЮІ 78/3 у місті [[Димитровград (Росія)|Димитровград]] [[Ульяновська область|Ульяновської області]]. У серпні 2007 року Буданов подав клопотання про умовно-дострокове звільнення, мотивуючи це необхідністю бути поруч із хворими батьками, проте Димитровградський міський суд Ульяновської області визнав цю причину недостатньою<ref>{{Cite web|url=http://top.rbc.ru/society/20/08/2007/114105.shtml|title=Юрию Буданову повторно отказали в досрочном освобождении|date=2007-08-20|publisher=РБК|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20070822110911/http://top.rbc.ru/society/20/08/2007/114105.shtml|archive-date=2007-08-22|access-date=2024-12-07}}</ref>.

24 грудня 2008 року Димитровградський міський суд Ульяновської області задовольнив клопотання про умовно-дострокове звільнення Юрія Буданова і 15 січня 2009 року Буданов був звільнений<ref>{{Cite web|url=http://www.gazeta.ru/politics/2008/12/24_a_2917346.shtml|title=Буданов освободился с пятой попытки|last=Бочарова|first=Светлана|date=2008-12-24|publisher=Gazeta|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20081225081409/http://www.gazeta.ru/politics/2008/12/24_a_2917346.shtml|archive-date=2008-12-25|access-date=2024-12-07}}</ref>, що викликало обурення правозахисників.

== Подальші події ==
19 січня 2009 року було вбито адвоката Кунгаєвих, 34-річного Станіслава Маркелова<ref>{{Cite web|url=http://echo.msk.ru/news/567068-echo.html|title=В центре Москвы на Пречистенке застрелен адвокат семьи Эльзы Кунгаевой Станислав Маркелов|date=2008-01-19|website=|publisher=Эхо Москвы|archive-url=https://webcitation.org/68APl6T0J?url=http://echo.msk.ru/news/567068-echo.html|archive-date=2012-06-04|access-date=2024-12-07}}</ref>, а 10 червня 2011 року Юрій Буданов був застрелений на Комсомольському проспекті в [[Москва|Москві]]<ref>{{Cite web|url=http://lifenews.ru/news/60883|title=В Москве расстрелян полковник Юрий Буданов|last=Михайлова|first=Елена|date=2011-06-10|publisher=Life News|language=ru|archive-url=https://webcitation.org/68APqQXPF?url=http://lifenews.ru/news/60883|archive-date=2012-06-04}}</ref>. Незважаючи на те, що за вироком суду Буданова позбавили звання та нагород, поховали його з військовими почестями. Коли труну опускали в землю, солдати почесної варти з автоматів дали три залпи траурного салюту<ref>{{Cite web|url=https://www.kommersant.ru/doc/1659554|title=Юрия Буданова похоронили под выстрелы|last=Кашин|first=Олег|last2=Мурадов|first2=Муса|date=2011-06-14|website=|publisher=Коммерсант|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20130328230801/http://kommersant.ru/doc/1659554|archive-date=2013-03-28|access-date=2024-12-07}}</ref>.

1 вересня 2011 року Магомеда Сулейманова, відомого під справжнім ім'ям як [[Темірханов Юсуп Шамільович|Юсуп Темірханов]], звинуватили у вбивстві Буданова. 16 листопада 2012 року Темірханова після одного із засідань суду викрали, а потім побили в конвойному приміщенні<ref>{{Cite web|url=http://www.dp.ru/a/2012/11/16/Advokat_obvinjaemogo_v_ubi/|title=Адвокат обвиняемого в убийстве полковника Буданова подал жалобу в ЕСПЧ в связи с пытками его подзащитного|date=2012-11-16|publisher=DP|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20130413143131/http://www.dp.ru/a/2012/11/16/Advokat_obvinjaemogo_v_ubi/|archive-date=2013-04-13|access-date=2024-12-07}}</ref>. 10 лютого 2013 року свідка у справі про вбивство полковника Юрія Буданова Руслана Фаталієва викрали і сильно побили<ref>{{Cite web|url=http://www.dp.ru/a/2013/02/10/Neizvestnie_pohitili_i_iz/|title=Неизвестные похитили и избили свидетеля по делу об убийстве полковника Буданова|date=2013-02-10|publisher=DP|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20130501150659/http://www.dp.ru/a/2013/02/10/Neizvestnie_pohitili_i_iz/|archive-date=2013-05-01|access-date=2024-12-07}}</ref>.

20 березня 2013 року засідання у справі про вбивство полковника Буданова відкрилося самовідводом трьох присяжних засідателів. 30 квітня 2013 року колегія присяжних засідателів більшістю голосів проголосувала за обвинувальний вердикт: дев'ять присяжних засідателів із дванадцяти визнали доведеною провину Темірханова у вбивстві колишнього полковника Буданова<ref>{{Cite web|url=http://www.kommersant.ru/doc/2182519|title=Убийство без мотива|last=Сергеев|first=Николай|last2=Зобнина|first2=Анастасия|date=2013-04-30|publisher=Коммерсант|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20140112152940/http://www.kommersant.ru/doc/2182519|archive-date=2014-01-12|access-date=2024-12-07}}</ref>.

7 травня 2013 року на підставі вердикту присяжних засідателів Юсупа Темірханова засудили до 15 років позбавлення волі в колонії суворого режиму<ref>{{Cite web|url=http://www.dp.ru/a/2013/05/07/Sud_prigovoril_ubijcu_biv/|title=Суд приговорил убийцу бывшего полковника Юрия Буданова к 15 годам лишения свободы|date=2013-05-07|publisher=DP|language=ru|archive-url=https://web.archive.org/web/20130924055532/http://www.dp.ru/a/2013/05/07/Sud_prigovoril_ubijcu_biv/|archive-date=2013-09-24|access-date=2024-12-07}}</ref>. 3 серпня 2018 року Темірханов помер у тюремній лікарні<ref>{{Cite web|url=https://aif.ru/society/law/ostanovka_serdca_ubiyca_polkovnika_budanova_umer_v_tyurme|title=«Остановка сердца». Убийца полковника Буданова умер в тюрьме|last=Сидорчик|first=Андрей|date=2018-08-03|website=|publisher=AiF|language=ru|access-date=2024-12-07}}</ref>.

== Див. також ==
* [[Масове вбивство в Нових Алдах]]
* [[Різанина в Комсомольському]]
* [[Ульман Едуард Анатолійович#Справа Ульмана|Справа Ульмана]]

== Примітки ==
<references responsive="" />

[[Категорія:Друга російсько-чеченська війна]]
[[Категорія:Воєнні злочини Росії в Чечні]]
[[Категорія:Убивства в Росії]]
[[Категорія:Зґвалтування]]
[[Категорія:Жінки в Чеченських війнах]]
[[Категорія:Воєнні злочини під час другої російсько-чеченської війни]]

title: Убивство Ельзи Кунгаєвої

Перегляд: 28 лютого 2003

Обвинувальний акт: перевищення службових повноважень, викрадення людини, умисне вбивство при обтяжуючих обставинах

Почато: 29 березня 2000

Обвинувачений: Буданов Юрій Дмитрович

Звинувачення: викрадення, застосування тортур, зґвалтування і убивство Ельзи Кунгаєвої

Адвокат позивача(ів): Абдулла Хамзаєв, Станіслав Маркелов

Позивач(і): Сім'я Кунгаєвих

Захист: Олексій Дулімов


text:
# Шишкар Ваґнера
Шишкар Ваґнера, або фітеума Вагнера (Phyteuma vagneri) — вид багаторічних трав'янистих рослин роду фітеума (Phyteuma).

## Ботанічний опис
Стебло 25-80 см заввишки.
Листки біля основи продовгувато-яйцеподібно, черешкові.
Квітки темно-фіолетові. Чашечка та віночок п'тироздільні.
Цвіте з липня по серпень.

## Поширення
Вид поширений у східних Карпатах, ендемік. Росте на гірських луках.

wikiname: ukwiki

title: Шишкар Ваґнера

in_language: uk

wikitext:
{{Speciesbox
| name = Шишкар Ваґнера
| image = Фітеума Вагнера на сінокосних луках в окол. с. Бистриця.jpg
| image_caption =
| image_width = 270px
| genus = Phyteuma
| species = vagneri
| authority = [[A.Kern.]], 1884
}}
'''Шишкар Ваґнера'''<ref>{{Кобів|Phyteuma|vagneri}}</ref>, або '''фітеума Вагнера''' (''Phyteuma vagneri'')<ref>[http://econtsh.astra.in.ua/system.php?a=view&recid=5345&gerbar= Фітеума Вагнера на сайті Довідник назв рослин України (НТШ)]</ref> — вид [[Багаторічні рослини|багаторічних]] трав'янистих [[рослина|рослин]] [[рід (біологія)|роду]] [[фітеума]] (Phyteuma).

== Ботанічний опис ==
[[Стебло]] 25-80 см заввишки.

[[Листки]] біля основи продовгувато-яйцеподібно, черешкові.

[[Квітки]] темно-фіолетові. [[Чашечка]] та [[віночок]] п'тироздільні.

Цвіте з липня по серпень.

== Поширення ==
Вид поширений у східних [[Карпати|Карпатах]]<ref>{{Cite web |url=http://www.robsplants.com/plants/PhyteVagne |title=Phyteuma vagneri |accessdate=17 червня 2015 |archive-date=27 березня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150327011326/http://www.robsplants.com/plants/PhyteVagne }}</ref>, [[ендемік]]. Росте на гірських [[лука (рослинність)|луках]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://eol.org/pages/5137779/overview Phyteuma vagneri на сайті EOL] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160404180152/http://www.eol.org/pages/5137779/overview |date=4 квітня 2016 }}{{ref-en}}
* [http://www.carpathian-endemics.ro/?p=572 Phyteuma vagneri на сайті Carpathian endemics] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180423170118/http://www.carpathian-endemics.ro/?p=572 |date=23 квітня 2018 }}

== Джерела ==
* {{книга
|автор          =
|частина        =
|заголовок      =  	Определитель высших растений Украины
|оригінал       =
|посилання      =
|відповідальний = Акад. наук Украинской ССР; Ин-т ботаники им. Н. Г. Холодного; Редкол.: Ю. Н. Прокудин, Д. Н. Доброчаева, Б. В. Заверуха, В. И. Чопик; Авт.: М. И. Котов, Ю. Н. Прокудин, А. И. Барбарич и др.
|видання        = 2-е изд., стереот., с незначительными доп. и исправлениями
|місце          = К.
|видавництво    = Фитосоциоцентр
|рік            = 1999
|том            =
|сторінки       =
|сторінок       = 548
|серія          =
|isbn           = 966-7459-18-7
|тираж          =
}}

{{Квіткові-доробити}}
{{Портали|Ботаніка|Біологія}}
{{taxonbar|from=Q4228934}}

[[Категорія:Шишкар|Ваґнера]]
[[Категорія:Флора України]]
[[Категорія:Рослини, описані 1884]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Айстериди (Asterids)

Порядок: Айстроцвіті (Asterales)

Родина: Дзвоникові (Campanulaceae)

Рід: Phyteuma

Вид: Шишкар Ваґнера (P. vagneri)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Phyteuma vagneri · A.Kern., 1884


text:
# Шасти
Шасти (пол. Szasty) — село в Польщі, у гміні Бульково Плоцького повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 119 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Плоцького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 64      | 9                  | 49               | 6                    |
| Жінки    | 55      | 9                  | 31               | 15                   |
| Разом    | 119     | 18                 | 80               | 21                   |

title: Шасти

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Шасти
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Szasty}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Плоцький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Бульково (гміна){{!}}Бульково
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 119
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 24
|поштовий індекс        = 09-454
|автомобільний код      = WPL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0561780
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Шасти''' ({{lang-pl|Szasty}}) — село в Польщі, у [[Бульково (гміна)|гміні Бульково]] [[Плоцький повіт|Плоцького повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:119}} {{МНОЖИНА:119|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Плоцьке воєводство (1975—1998)|Плоцького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=64 |ЧолПре=9 |ЧолПрац=49 |ЧолПост=6
|Жін=55 |ЖінПре=9 |ЖінПрац=31 |ЖінПост=15
|Разом=119 |РазомПре=18 |РазомПрац=80 |РазомПост=21
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Бульково}}

[[Категорія:Села Плоцького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Плоцький повіт

Гміна: Бульково

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: WPL

OSM: ↑3010309 ·R (Ґміна Бульково)


text:
# День ґалісійської літератури
День галісійської літератури (гал. Día das Letras Galegas) — офіційне свято автономної спільноти Галісія. Цей день присвячений ґалісійській мові та літературі, написаній як цією мовою, так і староґалісійською. Свято було започатковане 1963 року Королівською ґалісійською академією (гал. Real Academia Galega, RAG) на честь 100-ліття публікації поетичного збірника «Галісійські наспіви» (гал. Cantares Gallegos) Росалії де Кастро (1837—1885) — однієї з найзначущіших постатей поезії Галісії та центральної фігури Відродження галісійської літератури та мови 2-ї половини XIX століття. День галісійської літератури щороку відзначається 17 травня (з 1991 року офіційне свято Галісії) і присвячується одному з митців, що писав ґалісійською мовою, якого обирає Королівська ґалісійська академія. 1998 року свято вперше було присвячене декільком авторам одночасно, а саме: Мартину Кодаксу, Жоану де Кангасу, Мендіньо, а також іншим авторам середньовічних кантигас.

## Список авторів, яким був присвячений День галісійської літератури
- 1963 Росалія де Кастро
- 1964 Альфонсо Даніель Родрігес Кастелао
- 1965 Едуардо Пондал
- 1966 Франсіско Аньон Пас
- 1967 Мануель Куррос Енрікес
- 1968 Флорентіно Лопес Куевільяс
- 1969 Антоніо Нор'єга Варела
- 1970 Марсіаль Вальядарес Нун'єс
- 1971 Гонсало Лопес Абенте
- 1972 Валентин Ламас Карвахаль
- 1973 Мануель Лаго Гонсалес
- 1974 Йохан Вісенте Вікейра
- 1975 Шоан Мануель Пінтос Вільяр
- 1976 Рамон Кабанільяс
- 1977 Антон Вілар Понте
- 1978 Антоніо Лопес Феррейро
- 1979 Мануель Антоніо
- 1980 Альфонсо X Кастильский
- 1981 Вісенте Ріско
- 1982 Луїс Амадо Карбальо
- 1983 Мануель Лейрас Пульпейро
- 1984 Армандо Котарело Вальєдор
- 1985 Антон Лоусада Дієгес
- 1986 Акуліно Іглесіа Альваріньо
- 1987 Франсиска Еррера Гаррідо
- 1988 Рамон Отеро Педрайо
- 1989 Кельсо Еміліо Феррейро
- 1990 Луїс Піменталь
- 1991 Альваро Кункейро
- 1992 Фермін Боуса-Брей
- 1993 Едуардо Бланко Амор
- 1994 Луїс Сеоане
- 1995 Рафаель Д'єсте
- 1996 Хесус Ферро Коусело
- 1997 Анхель Фоле
- 1998 Мартін Кодакс, Жоан де Кангас, Мендіньо та інші автори середньовічних кантигас
- 1999 Роберто Бланко Торрес
- 2000 Мануель Мургія
- 2001 Еладіо Родрігес
- 2002 Фрей Мартін Сарм'єнто
- 2003 Антон Авілес де Тараманкос
- 2004 Шакін Лоренсо
- 2005 Лоренсо Варела
- 2006 Мануель Лугріс Фрейре
- 2007 Марія Маріньо Кароу
- 2008 Шосе Марія Альварес Бласкес
- 2009 Рамон Пінєйро Лопес
- 2010 Ушіо Новонейра
- 2011 Луїс Перейро
- 2012 Валентин Пас-Андраде
- 2013 Роберто Відаль Боланьо
- 2014 Шосе Марія Діас Кастро
- 2015 Шосе Фільґейра Вальведе
- 2016 Мануель Марія
- 2017 Карлос Касарес
- 2018 Марія Віктория Морено
- 2019 Антон Фрагуас
- 2020 Рікардо Карбальо
- 2021 Ксела Аріас
- 2022 Флоренсіо Дельгадо Гурріаран
- 2023 Франсіско Фернандес дель Рієґо
- 2024 Луіса Віяльта

title: День ґалісійської літератури

wikitext:
{{Свято
|назва= День галісійської літератури
|зображення=  Galicia in Spain (including Canarias).svg
|розмір зображення = 250px
|підпис= Автономна спільнота [[Галісія]] в Іспанії.
|офіційна_назва= День галісійської літератури ({{lang-gl|Día das Letras Galegas}})
|дата           = [[17 травня]]
}}

'''День галісійської літератури''' ({{lang-gl|Día das Letras Galegas}}) — офіційне свято автономної спільноти [[Галісія]]. Цей день присвячений [[Галісійська мова|ґалісійській мові]] та літературі, написаній як цією мовою, так і [[Галісійсько-португальська мова|староґалісійською]]. Свято було започатковане 1963 року [[Королівська галісійська академія|Королівською ґалісійською академією]] ({{lang-gl|Real Academia Galega, RAG}}) на честь 100-ліття публікації поетичного збірника «Галісійські наспіви» ({{lang-gl|Cantares Gallegos}}) [[Росалія де Кастро|Росалії де Кастро]] (1837—1885) — однієї з найзначущіших постатей поезії [[Галісія|Галісії]] та центральної фігури [[Галісійське відродження|Відродження галісійської літератури]] та мови 2-ї половини [[XIX]] століття. День галісійської літератури щороку відзначається [[17 травня]] (з 1991 року офіційне свято [[Галісія|Галісії]]) і присвячується одному з митців, що писав [[Галісійська мова|ґалісійською мовою]], якого обирає [[Королівська галісійська академія|Королівська ґалісійська академія]]. 1998 року свято вперше було присвячене декільком авторам одночасно, а саме: [[Мартін Кодакс|Мартину Кодаксу]], [[Жоан де Кангас|Жоану де Кангасу]], [[Мендіньо]], а також іншим авторам середньовічних [[кантигас]].

== Список авторів, яким був присвячений День галісійської літератури ==
[[Файл:Diadasletras18d.jpg|thumb|300px|День ґалісійської літератури у 2018 в театрі міста [[Понтеведра]].]]
* 1963 [[Росалія де Кастро]]
* 1964 [[Альфонсо Даніель Родрігес Кастелао]]
* 1965 [[Едуардо Пондал]]
* 1966 [[Франсіско Аньон Пас]]
* 1967 [[Мануель Куррос Енрікес]]
* 1968 [[Флорентіно Лопес Куевільяс]]
* 1969 [[Антоніо Нор'єга Варела]]
* 1970 [[Марсіаль Вальядарес Нун'єс]]
* 1971 [[Гонсало Лопес Абенте]]
* 1972 [[Валентин Ламас Карвахаль]]
* 1973 [[Мануель Лаго Гонсалес]]
* 1974 [[Йохан Вісенте Вікейра]]
* 1975 [[Шоан Мануель Пінтос Вільяр]]
* 1976 [[Рамон Кабанільяс]]
* 1977 [[Антон Вілар Понте]]
* 1978 [[Антоніо Лопес Феррейро]]
* 1979 [[Мануель Антоніо]]
* 1980 [[Альфонсо X Кастильский]]
* 1981 [[Вісенте Ріско]]
* 1982 [[Луїс Амадо Карбальо]]
* 1983 [[Мануель Лейрас Пульпейро]]
* 1984 [[Армандо Котарело Вальєдор]]
* 1985 [[Антон Лоусада Дієгес]]
* 1986 [[Акуліно Іглесіа Альваріньо]]
* 1987 [[Франсиска Еррера Гаррідо]]
* 1988 [[Рамон Отеро Педрайо]]
* 1989 [[Кельсо Еміліо Феррейро]]
* 1990 [[Луїс Піменталь]]
* 1991 [[Альваро Кункейро]]
* 1992 [[Фермін Боуса-Брей]]
* 1993 [[Едуардо Бланко Амор]]
* 1994 [[Луїс Сеоане]]
* 1995 [[Рафаель Д'єсте]]
* 1996 [[Хесус Ферро Коусело]]
* 1997 [[Анхель Фоле]]
* 1998 [[Мартін Кодакс]], [[Жоан де Кангас]], [[Мендіньо]] та інші автори середньовічних [[кантигас]]
* 1999 [[Роберто Бланко Торрес]]
* 2000 [[Мануель Мургія]]
* 2001 [[Еладіо Родрігес]]
* 2002 [[Фрей Мартін Сарм'єнто]]
* 2003 [[Антон Авілес де Тараманкос]]
* 2004 [[Шакін Лоренсо]]
* 2005 [[Лоренсо Варела]]
* 2006 [[Мануель Лугріс Фрейре]]
* 2007 [[Марія Маріньо Кароу]]
* 2008 [[Шосе Марія Альварес Бласкес]]
* 2009 [[Рамон Пінєйро Лопес]]
* 2010 [[Ушіо Новонейра]]
* 2011 [[Луїс Перейро]]
* 2012 [[Валентин Пас-Андраде]]
* 2013 [[Роберто Відаль Боланьо]]
* 2014 [[Шосе Марія Діас Кастро]]
* 2015 [[Шосе Фільґейра Вальведе]]
* 2016 [[Мануель Марія Фернандес Тейшейро|Мануель Марія]]
* 2017 [[Карлос Касарес Моуріньо|Карлос Касарес]]
* 2018 [[Марія Віктория Морено]]
* 2019 [[Антон Фрагуас]]
* 2020 [[Рікардо Карбальо]]
* 2021 [[Ксела Аріас]]
* 2022 [[Флоренсіо Дельгадо Гурріаран]]
* 2023 [[Франсіско Фернандес дель Рієґо]]
* 2024 [[Луіса Віяльта]]

== Посилання ==
* [https://academia.gal/ academia.gal] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190724031432/https://academia.gal/ |date=24 липня 2019 }} — офіційний сайт Королівської ґалісійської академії

{{бібліоінформація}}
{{ВП-портали|Наука|Іспанія}}

[[Категорія:Свята Іспанії]]
[[Категорія:Національні академії]]
[[Категорія:Мовознавчі наукові установи]]
[[Категорія:Галісійська мова]]
[[Категорія:Іспанські поети]]
[[Категорія:Іспанські письменниці]]
[[Категорія:Іспанські письменники]]

title: День галісійської літератури

Засновано: 17 травня 1963

Дата: 17 травня


text:
# Titan Airways
Titan Airways Ltd, що діє як Titan Airways — чартерна авіакомпанія Великої Британії зі штаб-квартирою в лондонському аеропорту Станстед, що працює головним чином в сфері корпоративних та бізнес-перевезень, що надає свої літаки в операційний лізинг, а також виконує вантажні перевезення за контрактом з Royal Mail.
Авіакомпанія має сертифікат експлуатанта A Управління цивільної авіації Великої Британії, що дає право на перевезення вантажів, пошти і пасажирів на повітряних суднах місткістю 20 і більше крісел.
Портом приписки авіакомпанії і її головним транзитним вузлом (хабом) є аеропорт Лондон Станстед.

## Історія
Авіакомпанія Titan Airways була заснована в 1988 році. В даний час повністю належить одному з її засновників Джину Вілсону, який в кінці 2012 року повністю викупив решту частку власності у британської інвестиційної компанії 3i.
Спочатку флот перевізника складався з одного турбогвинтового літака Short 330 з пасажирським салоном на 33 місця.
Основними клієнтами Titan Airways є інвестиційні групи, виробники повітряних суден, великі автовиробники, футбольні клуби, туристичні компанії, оператори круїзних ліній і корпорації, що працюють в сфері індустрії розваг.
Авіакомпанія отримала кілька відомих премій, включаючи Королівську премію кращим комерційним підприємствам країни в 2001 році. З 2000 року Titan Airways чотири рази входив у список ста кращих комерційних підприємств рейтингу газети Sunday Times.
Всі повітряні судна авіакомпанії мають реєстрацію Великої Британії, а також сертифіковані Управлінням цивільної авіації країни (CAA) та Європейським агентством авіаційної безпеки (EASA)..

## Маршрутна мережа
Крім роботи за договорами на перевезення VIP-персон, авіакомпанія виконує сезонні чартерні програми для туристичних операторів Великої Британії. Під час літнього сезону Titan Airways відкриває маршрути в Даламан (Туреччина), Турб/Лурд/Перенеї (Франція), Фігаро та Кальві (Корсика). У зимовий сезон відкривається напрямок Шамбері (Альпи).

## Флот
Флот Titan Airways станом на 19 лютого 2018:
| Тип                          | В дії | Замовлено | Пасажирів | Пасажирів | Пасажирів | Примітки                                      |
| Тип                          | В дії | Замовлено | C         | Y         | Total     | Примітки                                      |
| ---------------------------- | ----- | --------- | --------- | --------- | --------- | --------------------------------------------- |
| Airbus A318-100              | 1     | —         | 32        | —         | 32        | Оренда у British Airways                      |
| Airbus A318-100              | 1     | —         | —         | 112       | 112       |                                               |
| Airbus A320-200              | 2     | —         | —         | 168       | 168       |                                               |
| Airbus A320-200              | 2     | —         | —         | 180       | 180       |                                               |
| Airbus A321-200              | 2     | 2         | —         | 212       | 212       |                                               |
| Boeing 737-300QC             | 1     | —         | —         | 130       | 130       |                                               |
| Boeing 737-400               | 1     | —         | —         | 146       | 146       |                                               |
| Boeing 757-200               | 2     | —         | 80        | —         | 80        | Гнучка конфігурація бізнес- або економ-класу. |
| Boeing 757-200               | 2     | —         | 40        | 108       | 148       | Гнучка конфігурація бізнес- або економ-класу. |
| Boeing 757-200               | 2     | —         | —         | 202       | 202       | Гнучка конфігурація бізнес- або економ-класу. |
| Boeing 767-300ER             | 1     | —         | —         | 265       | 265       |                                               |
| Вантажний флот Titan Airways |       |           |           |           |           |                                               |
| Boeing 737-400SF             | 1     | —         | Вантажний | Вантажний | Вантажний |                                               |
| Разом                        | 11    | —         |           |           |           |                                               |

title: Titan Airways

wikitext:
{{Авіакомпанія
| Авіакомпанія               = Titan Airways
| logo = Titan Airways logo.svg
| logo_size                  = 150px
| слоган =
| ІАТА                       = ZT
| ІКАО                       = AWC
| Позивний                   = ZAP
| Дата заснування            = 1988
| Базовий аеропорт           = [[Лондон-Станстед]]
| Хаби                       =
| Пунктів призначення        =
| Основні пункти призначення =
| Розмір флоту               = 10
| Основні акціонери          =
| Штаб-квартира              = [[Лондон-Станстед]], Англія
| Керівник                   = 	Gene Willson
| Сайт                       = [http://www.titan-airways.com/ titan-airways.com]
}}
'''Titan Airways Ltd''', що діє як '''Titan Airways''' — [[Повітряний чартер|чартерна]] авіакомпанія [[Велика Британія|Великої Британії]] зі штаб-квартирою в [[Лондон-Станстед|лондонському аеропорту Станстед]], що працює головним чином в сфері корпоративних та бізнес-перевезень, що надає свої літаки в операційний лізинг, а також виконує вантажні перевезення за контрактом з Royal Mail.

Авіакомпанія має сертифікат експлуатанта A Управління цивільної авіації Великої Британії, що дає право на перевезення вантажів, пошти і пасажирів на повітряних суднах місткістю 20 і більше крісел<ref>{{Cite web |url=http://www.caa.co.uk/default.aspx?categoryid=183&pagetype=90&pageid=340 |title=Operating Licence |accessdate=25 липня 2017 |archive-date=11 березня 2007 |archive-url=https://web.archive.org/web/20070311005729/http://www.caa.co.uk/default.aspx?categoryid=183&pagetype=90&pageid=340 }}</ref>.

Портом приписки авіакомпанії і її головним транзитним вузлом ([[Вузловий аеропорт|хабом]]) є аеропорт Лондон Станстед.

== Історія ==
[[Файл:Short_SD3-30_G-ZAPC_Titan_HStF_08.03.94_edited-2.jpg|праворуч|міні|250x250пкс|Short 330 авіакомпанії ''Titan Airways'' в міжнародному аеропорту Норвіч, березень 1994 року]]
[[Файл:Titan_Airways_BAe_146.jpg|праворуч|міні|250x250пкс|BAe 146 авіакомпанії ''Titan Airways'' в колишній лівреї в аеропорту Едінбургу]]
Авіакомпанія '''Titan Airways''' була заснована в 1988 році. В даний час повністю належить одному з її засновників Джину Вілсону, який в кінці 2012 року повністю викупив решту частку власності у британської інвестиційної компанії 3i<ref>{{Cite web |url=http://archive.atwonline.com/airline-finance-data/news/titan-airways-management-buyout-completed-0222 |title=Архівована копія |accessdate=25 липня 2017 |archiveurl=https://archive.today/20130718133220/http://archive.atwonline.com/airline-finance-data/news/titan-airways-management-buyout-completed-0222 |archivedate=18 липня 2013 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://archive.today/20130718133220/http://archive.atwonline.com/airline-finance-data/news/titan-airways-management-buyout-completed-0222 |date=2013-07-18 }}</ref>.

Спочатку флот перевізника складався з одного турбогвинтового літака Short 330 з пасажирським салоном на 33 місця.

Основними клієнтами ''Titan Airways'' є інвестиційні групи, виробники повітряних суден, великі автовиробники, футбольні клуби, туристичні компанії, оператори круїзних ліній і корпорації, що працюють в сфері індустрії розваг<ref>{{Cite web|url=http://www.traveldailynews.com/news/article/55502/titan-airways-expands-airline-support|title=Titan Airways expands airline support role|publisher=Traveldailynews.com|accessdate=2014-04-25|archiveurl=https://archive.today/20130718085235/http://www.traveldailynews.com/news/article/55502/titan-airways-expands-airline-support|archivedate=2013-07-18|deadurl=yes}}</ref>.

Авіакомпанія отримала кілька відомих премій, включаючи Королівську премію кращим комерційним підприємствам країни в 2001 році<ref>{{Цитата:Новини|url=http://www.eadt.co.uk/business/top_honour_for_air_charter_operator_1_715992|title=Top honour for air charter operator|date=3 листопада 2010|work=East Anglia Daily Times|accessdate=16 липня 2013|archive-date=22 лютого 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140222012438/http://www.eadt.co.uk/business/top_honour_for_air_charter_operator_1_715992}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140222012438/http://www.eadt.co.uk/business/top_honour_for_air_charter_operator_1_715992 |date=2014-02-22 }}</ref>. З 2000 року ''Titan Airways'' чотири рази входив у список ста кращих комерційних підприємств рейтингу газети [[Санді таймс|Sunday Times]]<ref>{{Cite web |url=http://www.fasttrack.co.uk/fasttrack/leagues/dbResults.asp?searchName=titan+airways&image.x=0&image.y=0 |title=Company search results |accessdate=25 липня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140222171345/http://www.fasttrack.co.uk/fasttrack/leagues/dbResults.asp?searchName=titan+airways&image.x=0&image.y=0 |archivedate=22 лютого 2014 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140222171345/http://www.fasttrack.co.uk/fasttrack/leagues/dbResults.asp?searchName=titan+airways&image.x=0&image.y=0 |date=2014-02-22 }}</ref>.

Всі повітряні судна авіакомпанії мають реєстрацію Великої Британії, а також сертифіковані Управлінням цивільної авіації країни (CAA) та Європейським агентством авіаційної безпеки (EASA).<ref>{{Cite web|url=http://www.iata.org/whatwedo/safety/audit/iosa/Pages/registry.aspx?Query=all|title=IOSA Registry|date=2013-04-25|publisher=IATA|accessdate=2014-04-25|archive-date=7 лютого 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160207080348/http://www.iata.org/whatwedo/safety/audit/iosa/Pages/registry.aspx?Query=all}}</ref>.

== Маршрутна мережа ==
[[Файл:Titan_airways_b737-300_g-zapm_arp.jpg|праворуч|міні|250x250пкс|Boeing 737-300 авіакомпанії ''Titan Airways'']]
[[Файл:Titan_Airways_B752_G-ZAPX.jpg|праворуч|міні|250x250пкс|[[Boeing 757|Boeing 757-200]] авіакомпанії ''Titan Airways'']]
[[Файл:Titan_B763_G-POWD.jpg|праворуч|міні|250x250пкс|[[Boeing 767|Boeing 767-300]] авіакомпанії ''Titan Airways'']]
Крім роботи за договорами на перевезення VIP-персон, авіакомпанія виконує сезонні [[Повітряний чартер|чартерні програми]] для туристичних операторів Великої Британії. Під час літнього сезону ''Titan Airways'' відкриває маршрути в Даламан ([[Туреччина]]), Турб/Лурд/Перенеї ([[Франція]]), Фігаро та [[Кальві (Верхня Корсика)|Кальві]] ([[Корсика]]). У зимовий сезон відкривається напрямок Шамбері ([[Альпи]])<ref>{{Cite web|url=http://www.chambery-airport.com/rubrique.php3?id_rubrique=125|title=Airlines | Chambéry Savoie Airport|publisher=Chambery-airport.com|accessdate=2014-04-25|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140222064810/http://www.chambery-airport.com/rubrique.php3?id_rubrique=125|archivedate=2014-02-22|deadurl=yes}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140222064810/http://www.chambery-airport.com/rubrique.php3?id_rubrique=125 |date=2014-02-22 }}</ref>.

== Флот ==
Флот Titan Airways станом на 19 лютого 2018:<ref>{{Cite web |url=http://www.jethros.org.uk/fleets/fleet_listings/titan_airways.htm |title=Titan Airways Fleet |accessdate=28 травня 2018 |archive-date=28 червня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180628044104/http://www.jethros.org.uk/fleets/fleet_listings/titan_airways.htm }}</ref>

{| class="wikitable" border="2" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center"
|+ '''Флот Titan Airways'''
|-
!rowspan="2"|Тип
!rowspan="2"|В дії
!rowspan="2"|Замовлено
!colspan="3"|Пасажирів
!rowspan="2"|Примітки
|-
!C
!Y
!Total
|-
|rowspan="2"|[[Airbus A320 серії|Airbus A318-100]]
|rowspan="2"|1
|rowspan="2"|—
|32
|—
|32
|Оренда у [[British Airways]]
|-
|—
|112
|112
|
|-
|rowspan="2"|[[Airbus A320 серії|Airbus A320-200]]
|rowspan="2"|2
|rowspan="2"|—
|rowspan="2"|—
|168
|168
|rowspan="2"|
|-
|180
|180
|-
||[[Airbus A320 серії|Airbus A321-200]]
|2
|2
|—
|212
|212
|
|-
|[[Boeing 737 Classic|Boeing 737-300QC]]
|1
|—
|—
|130
|130
|
|-
|[[Boeing 737 Classic|Boeing 737-400]]
|1
|—
|—
|146
|146
|
|-
|rowspan="3"|[[Boeing 757|Boeing 757-200]]
|rowspan="3"|2
|rowspan="3"|—
|80
|—
|80
|rowspan="3"| Гнучка конфігурація бізнес- або економ-класу.
|-
|40
|108
|148
|-
|—
|202
|202
|-
|[[Boeing 767|Boeing 767-300ER]]
|1
|—
|—
|265
|265
|
|-
! colspan="7" |Вантажний флот Titan Airways
|-
|[[Boeing 737 Classic|Boeing 737-400SF]]
|1
|—
|colspan="3"|Вантажний
|
|-
!Разом
!11
!—
!colspan=4|
|}

== Література ==
* Eastwood, Tony and Roach, John. ''Turbo Prop Airliner Production List''. The Aviation Hobby Shop, 1998, ISBN 0-907178-69-3.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Official|http://www.titan-airways.com/}}

{{Авіакомпанії Великої Британії}}

[[Категорія:Авіакомпанії Великої Британії]]
[[Категорія:Засновані у Великій Британії 1988]]
[[Категорія:Засновані в Англії 1988]]

title: Titan Airways

ІАТА · ZT: ІКАО · AWC · Позивний · ZAP

Тип: авіакомпанія

Базовий аеропорт: Лондон-Станстед

Хаби: Лондон-Станстед

Штаб-квартира: Лондон-Станстед, Англія

Керівник: Gene Willson


text:
# Стівен Недорощик
Стівен Недорощик (англ. Stephen Nedoroscik, 28 жовтня 1998, Вустер (Массачусетс)) — американський гімнаст, спеціаліст вправи на коні. Чемпіон світу, бронзовий призер в командній першості Олімпійських ігор в Парижі, Франція.

## Результати на турнірах
| Рік  | Змагання         | КБ | ІБ | Вільні вправи | Кінь | Кільця | Опорний стрибок | Паралельні бруси | Перекладина |
| ---- | ---------------- | -- | -- | ------------- | ---- | ------ | --------------- | ---------------- | ----------- |
| 2021 | Чемпіонат світу  |    |    |               | 1    |        |                 |                  |             |
| 2022 | Чемпіонат світу  | 5  |    |               | 5    |        |                 |                  |             |
| 2024 | Олімпійські ігри | 3  |    |               | 3    |        |                 |                  |             |

title: Стівен Недорощик

wikitext:
{{Спортсмен
|ім'я = Стівен Недорощик
|студентська_команда =
|зображення =
|розмір зображення =
|вид_спорту = [[спортивна гімнастика]]
|медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry|{{USA}}}}
{{MedalCompetition|[[Олімпійські ігри]]}}
{{MedalBronze|[[Спортивна гімнастика на літніх Олімпійських іграх 2024 — командна першість (чоловіки)|Париж 2024]]|[[Спортивна гімнастика на літніх Олімпійських іграх 2024 — командна першість (чоловіки)|командна першість]]}}
{{MedalBronze|[[Спортивна гімнастика на літніх Олімпійських іграх 2024 — кінь (чоловіки)|Париж 2024]]|[[Спортивна гімнастика на літніх Олімпійських іграх 2024 — кінь (чоловіки)|кінь]]}}
{{MedalCompetition|Чемпіонати світу}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу зі спортивної гімнастики 2021|Кітакюсю 2021]]|{{nowrap|кінь}}}}
|show-medals = yes
}}
'''Стівен Недорощик''' ({{lang-en|Stephen Nedoroscik}}, [[28 жовтня]] [[1998]], [[Вустер (Массачусетс)]]) — [[США|американський]] [[Спортивна гімнастика|гімнаст]], спеціаліст вправи на коні. Чемпіон світу, бронзовий призер в командній першості Олімпійських ігор в Парижі, Франція.

== Результати на турнірах ==
{| border="1" cellpadding="1" cellspacing="2" style="border-collapse: collapse; text-align:center; font-size: 95%;"
! align="center" |Рік
! align="center" |Змагання
! style="width:30px;" |КБ
! style="width:30px;" |ІБ
! style="width:30px;" |[[Файл:Gymnastique_au_sol.svg|25x25пкс|Вільні вправи]]
! style="width:30px;" |[[Файл:Cheval_d'arçon.svg|25x25пкс|Кінь]]
! style="width:30px;" |[[Файл:Gymnastique_aux_anneaux.svg|25x25пкс|Кільця]]
! style="width:30px;" |[[Файл:Saut_de_cheval.svg|25x25пкс|Опорний стрибок]]
! style="width:30px;" |[[Файл:Barres_parallèles.svg|25x25пкс|Паралельні бруси]]
! style="width:30px;" |[[Файл:Barre_fixe.svg|25x25пкс|Перекладина]]
|-
|'''2021'''
| align="left" | [[Чемпіонат світу зі спортивної гімнастики 2021|Чемпіонат світу]] || || || || {{золото1}} || || || ||
|-
|'''2022'''
| align="left" | [[Чемпіонат світу зі спортивної гімнастики 2022|Чемпіонат світу]] || 5|| || || 5 || || || ||
|- bgcolor="gold"
|'''2024'''
| align="left" |[[Гімнастика на літніх Олімпійських іграх 2024|Олімпійські ігри]]
|{{бронза3}}
|
|
|{{бронза3}}
|
|
|
|
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

[[Категорія:Спортивні гімнасти США]]
[[Категорія:Спортивні гімнасти на літніх Олімпійських іграх 2024]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 2024]]
[[Категорія:Призери Панамериканських ігор 2023 року]]

title: Загальна інформація

Громадянство: США

Народження: 28 жовтня 1998 (26 років) · Вустер, Массачусетс, США

Alma mater: Університет штату Пенсильванія

title: Спорт

Країна: США

Вид спорту: спортивна гімнастика

title: Олімпійські ігри

Бронза:
Париж 2024 · командна першість
Париж 2024 · кінь

title: Чемпіонати світу

Золото: Кітакюсю 2021 · кінь


text:
# Паланга (аеропорт)
Паланзький міжнародний аеропорт (лит. Palangos oro uostas; (IATA: PLQ, ICAO: EYPA) — міжнародний аеропорт, розташований біля курортного міста Паланга на узбережжі  Балтійського моря. Це третій за величиною аеропорт  Литви, спеціалізується на коротких і середньомагістральних маршрутах європейських напрямків. Аеропорт обслуговує литовські балтійські морські курорти  Палангу і  Клайпеду, а також західну  Латвію.
З України  до Паланзького аеропорту  найпростіше долетіти можна прямим рейсом із Києва або з пересадкою у Ризі (Латвія).

## Історія
Аеропорт у Паланзі  почав свою діяльність в 1937 році на ділянці за 7 кілометрів на схід від теперішнього терміналу, недалеко від дороги Паланга-Дарбенай. Пілоти повітряних сил Литви проводили там навчання. У 1939 році туту почали літати перші рейсові літаки за напрямком Каунас - Паланга.
У 1940–1941, а потім у 1945–1963 роках аеропорт використовували Військово-повітряні сили СРСР. Нова злітно-посадкова смуга і об'єкти на поточному місці вперше з'явилися в період після закінчення Другої світової війни. У 1963 році  аеропорт був перетворений в цивільний аеропорт. У 1991 році Паланзький аеропорт  перейшов у державну власність і управління.
З 1993 року кількість пасажирів, що проходять через аеропорт щорічно збільшується. У період з 1994 по 1997 рік пасажирський термінал був реконструйований. Обслуговування пасажирів і багажу було  модернізовано, щоб відповідати вимогам Міжнародної організації цивільної авіації (ICAO). Між 1994–1995 роками було відремонтовано центр управління польотами. У 1996-1997 роках відремонтувалася поверхня злітно-посадкової смуги, а в 1998 році було відремонтовано перон аеропорту і руліжні доріжки. З 1997 року аеропорт приєднався до великої міжнародної авіаційної організації  ACI (Міжнародна рада аеропортів).
Після того, як у 2004 році Литва стала членом Євросоюзу, пасажиропотік збільшився на понад 60% у порівнянні з 2003 роком.
Поліпшення інфраструктури тривало в 2007 році, з будівництвом Північного терміналу площа збільшилась на 2000 м2, відповідно до вимог Шенгенського режиму перетину кордону. У червні - жовтні 2007 року злітно-посадкова смуга 01/19 була розширена до 2280x45 метрів та установлено освітлення високої інтенсивності по осьовій лінії злітно-посадкової смуги. Розширення об'єкта завершено в  2007 році і завдяки цьому стало можливим обслуговування далеких маршрутів.

## Термінали
Обслуговують аеропорт два суміжні термінали, з'єднані короткими проходами і транзитною зоною:
- Південний термінал був побудований в сімдесятих і модернізований в кінці дев'яностих. У ньому здійснювалась реєстрація пасажирів  для всіх рейсів. Також тут знаходяться офіси авіакомпаній, кафе, бари.
- Новий Північний термінал було відкрито 26 жовтня 2007 року, що на 2000 м2 (21520 кв. фт) збільшило площу аеропорту для обслуговування прибуття і відправлення з і до Шенгенських країн.

У зв'язку із тим, що прибуття і відправлення відбувається на першому поверсі в аеропорту немає телетрапів, а пасажирів перевозять з/до літаків спеціальними автобусами.

## Авіакомпанії і напрямки, червень 2019
| Авіакомпанія          | Пункт призначення                          |
| --------------------- | ------------------------------------------ |
| airBaltic             | Рига                                       |
| Belavia               | Сезонний: Мінськ                           |
| LOT Polish Airlines   | Варшава-Шопен                              |
| Norwegian Air Shuttle | Берген (з 30 жовтня 2019), Осло-Гардермуен |
| RusLine               | Сезонний: Москва-Внуково                   |
| Ryanair               | Лондон–Станстед                            |
| Scandinavian Airlines | Копенгаген                                 |
| Wizz Air              | Лондон-Лутон, Дортмунд, Київ-Жуляни        |

## Статистика
| Позиція | Країна  | Аеропорт                                  | 2015      | 2014      | 2013      | 2012      | 2011      | 2010      | 2009      | 2008      | 2007      | 2006      | 2005      | 2004      |
| ------- | ------- | ----------------------------------------- | --------- | --------- | --------- | --------- | --------- | --------- | --------- | --------- | --------- | --------- | --------- | --------- |
| 1.      | Латвія  | Ризький міжнародний аеропорт              | 5,162,149 | 4,814,073 | 4,793,213 | 4,767,764 | 5,106,692 | 4,663,647 | 4,066,854 | 3,690,549 | 3,160,945 | 2,495,020 | 1,878,035 | 1,060,426 |
| 2.      | Литва   | Вільнюський міжнародний аеропорт          | 3,336,084 | 2,942,670 | 2,661,869 | 2,208,096 | 1,712,467 | 1,373,859 | 1,308,632 | 2,048,439 | 1,717,222 | 1,451,468 | 1,281,872 | 964,164   |
| 3.      | Естонія | Талліннський аеропорт імені Леннарта Мері | 2,166,663 | 2,017,291 | 1,958,801 | 2,206,791 | 1,913,172 | 1,384,831 | 1,346,236 | 1,811,536 | 1,728,430 | 1,541,832 | 1,401,059 | 997,941   |
| 4.      | Литва   | Каунаський міжнародний аеропорт           | 747,284   | 724,315   | 695,509   | 830,268   | 872,618   | 809,732   | 456,698   | 410,165   | 390,881   | 248,228   | 77,350    | 27,113    |
| 5.      | Литва   | Паланзький міжнародний аеропорт           | 145,441   | 132,931   | 127,890   | 128,169   | 111,133   | 102,528   | 104,600   | 101,586   | 93,379    | 110,828   | 94,000    | 76,020    |

## Наземний транспорт
- Автомагістраль A13 сполучає аеропорт з  Палангою (7 км) і Клайпедою (32 км)
- Громадський автобус прямує з аеропорту до автовокзалу на паланзькому узбережжі.
- Здійснюється трансфер пасажирів  Scandinavian Airlines автобусом між аеропортом і Клайпедою.[5]
- З липня 2016 року латвійська транспортна  компанія Flybus.lv розпочала перевезення з аеропорту Паланги в  Лієпаю (Латвія) і навпаки.

## Зовнішні посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Паланга (аеропорт)
- Офіційний сайт
- Історія інцидентів аеропорту PLQ на Aviation Safety Network

title: Паланга (аеропорт)

wikitext:
{{Infobox airport
| name         =  Міжнародний аеропорт  «Паланга»
| nativename   = ''Palangos oro uostas''
| nativename-a =
| nativename-r =
| image        = plq-apt-aug222008.jpg
| image-width  = 250
| caption      =
| IATA         = PLQ
| ICAO         = EYPA
| type         = цивільний
| owner        = Міністерство транспорту і зв'язку [[Литовська республіка|Литовської Республіки]]
| operator     = VĮ „Tarptautinis Palangos oro uostas“
| city-served  = [[Паланга]], [[Клайпеда]]
| location     =
| elevation-f  = 33
| elevation-m  = 10
| coordinates  = {{Coord|55|58|24|N|021|05|38|E|type:airport_region:LT}}
| website      = [http://www.palanga-airport.lt/en www.palanga-airport.lt]
| metric-elev  = 10
| metric-rwy   =
| r1-number    = 01/19
| r1-length-f  = 7,478
| r1-length-m  = 2,280
| r1-width-f   = 150
| r1-width-m   = 45
| r1-surface   = [[Асфальт]]
| stat-year    = 2017
| stat1-header = Пасажирообіг
| stat1-data   = 297,197
| stat2-header =
| stat2-data   =
| footnotes    =
}}
'''Паланзький міжнародний аеропорт''' ({{lang-lt|Palangos oro uostas}}; {{airport codes|PLQ|EYPA}} — [[міжнародний аеропорт]], розташований біля [[курорт]]ного міста [[Паланга]] на узбережжі  [[Балтійське море|Балтійського моря]]. Це третій за величиною аеропорт  [[Литва|Литви]], спеціалізується на коротких і середньомагістральних маршрутах європейських напрямків. Аеропорт обслуговує литовські балтійські морські курорти  Палангу і  [[Клайпеда|Клайпеду]], а також західну  [[Латвія|Латвію]].

З [[Україна|України]]  до Паланзького аеропорту  найпростіше долетіти можна прямим рейсом із [[Міжнародний аеропорт «Бориспіль»|Києва]] або з пересадкою у [[Рига (аеропорт)|Ризі]] ([[Латвія]]).<ref>{{cite web|title=МАУ відкриває другий напрямок до Литви|url=http://www.flyuia.com/ua/about/ukraine-international-airlines/customer-relations/news/News.html?news=2844&category=3|website=flyuia.com|publisher=Ukraine International Airlines|accessdate=16 травня 2016}}</ref><ref>{{cite news|title=Ukraine International Schedules Seasonal Palanga Operation June - Sep 2016|url=http://www.routesonline.com/news/38/airlineroute/267000/ukraine-international-schedules-seasonal-palanga-operation-june-sep-2016/|accessdate=16 травня 2016|publisher=routes online|date=13 травня 2016}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://lowcostavia.com.ua/kyiv-palanga-kyiv-48-euro-u-dva-boky/|title=Авіаквитки з Києва на Балтійське море (Паланга) від 48€ у два боки! - Lowcost Avia|date=2016-06-07|website=Lowcost Avia|language=uk-UA|accessdate=2016-06-07}}</ref>

==Історія==
Аеропорт у Паланзі  почав свою діяльність в [[1937]] році на ділянці за 7 кілометрів на схід від теперішнього терміналу, недалеко від дороги Паланга-Дарбенай. Пілоти повітряних сил Литви проводили там навчання. У 1939 році туту почали літати перші рейсові літаки за напрямком Каунас - Паланга.

У [[1940]]–[[1941]], а потім у [[1945]]–[[1963]] роках аеропорт використовували [[Військово-повітряні сили СРСР]]. Нова злітно-посадкова смуга і об'єкти на поточному місці вперше з'явилися в період після закінчення [[Друга світова війна|Другої світової війни]]. У [[1963]] році  аеропорт був перетворений в цивільний аеропорт. У [[1991]] році Паланзький аеропорт  перейшов у державну власність і управління.

З [[1993]] року кількість пасажирів, що проходять через аеропорт щорічно збільшується. У період з [[1994]] по [[1997]] рік пасажирський термінал був реконструйований. Обслуговування пасажирів і багажу було  модернізовано, щоб відповідати вимогам [[Міжнародна організація цивільної авіації|Міжнародної організації цивільної авіації]] (ICAO). Між [[1994]]–[[1995]] роками було відремонтовано центр управління польотами. У [[1996]]-[[1997]] роках відремонтувалася поверхня злітно-посадкової смуги, а в [[1998]] році було відремонтовано перон аеропорту і [[Руліжна доріжка|руліжні доріжки]]. З [[1997]] року аеропорт приєднався до великої міжнародної авіаційної організації  ACI ([[Міжнародна рада аеропортів]]).
[[Файл:Plq-runway.jpg|275px|thumb|left|Злітно-посадкова смуга 01/19]]
Після того, як у [[2004]] році [[Литва]] стала членом [[Європейський Союз|Євросоюзу]], пасажиропотік збільшився на понад 60% у порівнянні з [[2003]] роком.

Поліпшення інфраструктури тривало в [[2007]] році, з будівництвом Північного терміналу площа збільшилась на 2000 м2, відповідно до вимог [[Шенгенська зона|Шенген]]ського режиму перетину кордону. У червні - жовтні [[2007]] року злітно-посадкова смуга 01/19 була розширена до 2280x45 метрів та установлено освітлення високої інтенсивності по осьовій лінії злітно-посадкової смуги. Розширення об'єкта завершено в  2007 році і завдяки цьому стало можливим обслуговування далеких маршрутів.

==Термінали==
Обслуговують аеропорт два суміжні термінали, з'єднані короткими проходами і транзитною зоною:
[[Файл:Plq-apt-arrival-hall-apr062008.jpg|250px|thumb|right|Північний термінал, зона прибуття]]

*  '''Південний термінал''' був побудований в сімдесятих і модернізований в кінці дев'яностих. У ньому здійснювалась реєстрація пасажирів  для всіх рейсів. Також тут знаходяться офіси авіакомпаній, кафе, бари.
* Новий '''Північний термінал''' було відкрито [[26 жовтня]] [[2007]] року, що на 2000 м2 (21520 кв. фт) збільшило площу аеропорту для обслуговування прибуття і відправлення з і до [[Шенгенська зона|Шенгенських]] країн.

У зв'язку із тим, що прибуття і відправлення відбувається на першому поверсі в аеропорту немає телетрапів, а пасажирів перевозять з/до літаків спеціальними автобусами.

==Авіакомпанії і напрямки, червень 2019==
[[File:Norwegian Boeing 737-300 in EYPA.jpg|thumb|[[Norwegian Air Shuttle|Норвезький]] [[Boeing 737-300]] у Паланзі]]
{{Airport-dest-list

| [[airBaltic]]| [[Рига (аеропорт)|Рига]]

| [[Belavia]]| '''Сезонний:''' [[Мінськ (аеропорт)|Мінськ]]

| [[LOT Polish Airlines]]| [[Варшава-Шопен]]

| [[Norwegian Air Shuttle]]| [[Берген (аеропорт)|Берген]] (з 30 жовтня 2019),<ref name="Norw_W20_new">{{cite news |last1=Liu |first1=Jim |title=Norwegian expands Norway network in W19 |url=https://www.routesonline.com/news/38/airlineroute/284994/norwegian-expands-norway-network-in-w19/ |accessdate=21 червня 2019 |work=Routesonline |date=21 червня 2019}}</ref> [[Осло-Гардермуен]]

| [[RusLine]]| '''Сезонний:''' [[Москва-Внуково]]

| [[Ryanair]]| [[Лондон–Станстед]]

| [[Scandinavian Airlines]]| [[Копенгаген (аеропорт)|Копенгаген]]

| [[Wizz Air]]| [[Лондон-Лутон]], [[Дортмунд (аеропорт)|Дортмунд]], [[Міжнародний аеропорт «Київ»|Київ-Жуляни]]
|}}

==Статистика==

{|class="wikitable sortable"
|-
! Позиція || Країна || Аеропорт || 2015 || 2014 || 2013 || 2012 || 2011 || 2010 || 2009 || 2008 || 2007 || 2006 || 2005 || 2004
|-
| 1. || Латвія || [[Рига (аеропорт)|Ризький міжнародний аеропорт]] || 5,162,149 || 4,814,073 || 4,793,213 || 4,767,764 || 5,106,692 || 4,663,647 || 4,066,854 || 3,690,549 || 3,160,945 || 2,495,020 || 1,878,035 || 1,060,426
|-
| 2. || Литва || [[Вільнюс (аеропорт)|Вільнюський міжнародний аеропорт]] || 3,336,084 || 2,942,670 || 2,661,869 || 2,208,096 || 1,712,467 || 1,373,859 || 1,308,632 || 2,048,439 || 1,717,222 || 1,451,468 || 1,281,872 || 964,164
|-
| 3. || Естонія || [[Талліннський аеропорт імені Леннарта Мері]] || 2,166,663 || 2,017,291 || 1,958,801 || 2,206,791 || 1,913,172 || 1,384,831 || 1,346,236 || 1,811,536 || 1,728,430 || 1,541,832 || 1,401,059 || 997,941
|-
| 4. || Литва || [[Каунас (аеропорт)|Каунаський міжнародний аеропорт]] || 747,284 || 724,315 || 695,509 || 830,268 || 872,618 || 809,732 || 456,698 || 410,165 || 390,881 || 248,228 || 77,350 || 27,113
|-
| 5. || Литва || '''Паланзький міжнародний аеропорт''' || 145,441 || 132,931 || 127,890 || 128,169 || 111,133 || 102,528 || 104,600 || 101,586 || 93,379 || 110,828 || 94,000 || 76,020
|-
|}

==Наземний транспорт==
* Автомагістраль A13 сполучає аеропорт з  [[Паланга|Палангою]] (7 км) і [[Клайпеда|Клайпедою]] (32 км)
* Громадський автобус прямує з аеропорту до автовокзалу на паланзькому узбережжі.
* Здійснюється трансфер пасажирів  [[Scandinavian Airlines]] автобусом між аеропортом і Клайпедою.<ref>{{Cite web |url=http://ec.europa.eu/transport/air_portal/traffic_management/studies/doc/finalized/2006_02_20_infrastructure/lithuania_air_transport_infrastructure_en.pdf |title=Microsoft Word – Lithuania Air Transport Infrastructure – no security.doc |accessdate=29 червня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20110519182316/http://ec.europa.eu/transport/air_portal/traffic_management/studies/doc/finalized/2006_02_20_infrastructure/lithuania_air_transport_infrastructure_en.pdf |archivedate=19 травня 2011 |deadurl=yes }}</ref>
* З липня [[2016]] року латвійська транспортна  компанія Flybus.lv розпочала перевезення з аеропорту Паланги в  [[Лієпая|Лієпаю]] (Латвія) і навпаки.

== Примітки ==
{{reflist}}

==Зовнішні посилання==
{{commonscat-inline|Palanga Airport}}
* [http://www.palanga-airport.lt/ Офіційний сайт]
* {{ASN|PLQ}}

{{Аеропорти Литви}}

[[Категорія:Клайпеда]]
[[Категорія:Аеропорти Литви]]
[[Категорія:Засновані в Литві 1937]]

title: Palangos oro uostas

Palangos oro uostas: ІАТА: PLQ • ICAO: EYPA

title: Загальні дані

Тип: цивільний

Власник: Міністерство транспорту і зв'язку Литовської Республіки

Оператор: VĮ „Tarptautinis Palangos oro uostas“

Обслуговує: Паланга, Клайпеда

title: Злітно-посадкові смуги

Напрямок: Довжина · Тип поверхні (PCN)

фт: м

title: Статистика (2017)

title: Ідентифікатори і посилання

Ідентифікатори і посилання: PLQ


text:
# Камбі (Техас)
Камбі (англ. Cumby) — місто (англ. city) в США, в окрузі Гопкінс штату Техас. Населення — 679 осіб (2020).

## Географія
Камбі розташоване за координатами 33°8′7″ пн. ш. 95°50′24″ зх. д. / 33.13528° пн. ш. 95.84000° зх. д. (33.135283, -95.840106).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 2,63 км², з яких 2,62 км² — суходіл та 0,01 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 777 осіб у 308 домогосподарствах у складі 200 родин. Густота населення становила 296 осіб/км².  Було 336 помешкань (128/км²).
Расовий склад населення:
| - 93,6 % — білих - 1,2 % — корінних американців - 0,6 % — чорних або афроамериканців - 0,1 % — азіатів - 3,1 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 1,4 %. Частка іспаномовних становила 5,7 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 27,5 % — особи молодші 18 років, 56,4 % — особи у віці 18—64 років, 16,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 37,4 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 97,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,8 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 59 487 доларів США (медіана — 50 417), а середній дохід на одну сім'ю — 63 869 доларів (медіана — 53 750). Медіана доходів становила 31 842 долари для чоловіків та 31 000 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 15,5 % осіб, у тому числі 27,1 % дітей у віці до 18 років та 6,5 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 393 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 32,8 %, роздрібна торгівля — 12,5 %, виробництво — 12,2 %.

title: Камбі (Техас)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Камбі
|оригінальна назва  = {{lang-en|Cumby}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Cumby November 2015 4 (Main Street).jpg
|опис зображення= <!-- Main Street in Cumby -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Техас
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Гопкінс (округ, Техас)|Гопкінс]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 2,63
|висота центру НП   = 197
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 295,44
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −6
|DST                    = −5
|телефонний код         = 903
|поштовий індекс        = 75433
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 4818128
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Камбі''' ({{lang-en|Cumby}}) — місто ({{lang-en|city}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Гопкінс (округ, Техас)|Гопкінс]] штату [[Техас]]. Населення — 679 осіб (2020).

== Географія ==
Камбі розташоване за координатами {{Coord|33|8|7|N|95|50|24|W|type:city_region:US-DE}} (33.135283, -95.840106){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 2,63 км², з яких 2,62 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,01 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1920 = 945
| 1930 = 646
| 1940 = 642
| 1950 = 504
| 1960 = 447
| 1970 = 628
| 1980 = 647
| 1990 = 571
| 2000 = 616
| 2010 = 777
| 2020 = 679
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало 777 осіб у 308 домогосподарствах у складі 200 родин. [[Густота населення]] становила 296 осіб/км².  Було 336 помешкань (128/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 93,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,2 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,6 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,1 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 3,1 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 1,4 %. Частка іспаномовних становила 5,7 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 27,5 % — особи молодші 18 років, 56,4 % — особи у віці 18—64 років, 16,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 37,4 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 97,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,8 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:59487}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:50417}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:63869}} доларів (медіана — {{formatnum:53750}}). Медіана доходів становила {{formatnum:31842}} долари для чоловіків та {{formatnum:31000}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 15,5 % осіб, у тому числі 27,1 % дітей у віці до 18 років та 6,5 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 393 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 32,8 %, роздрібна торгівля — 12,5 %, виробництво — 12,2 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Гопкінс (округ, Техас)}}

[[Категорія:Міста Техасу]]
[[Категорія:Населені пункти округу Гопкінс (Техас)]]

title: Країна

Штат: Техас

Округ: Гопкінс

Населення: 679 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 295,44 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−6, влітку UTC-5


text:
# Мароніти
Мароніти (сир. ܡܪܘܢܝܐ араб. الموارنة) — християнська група, частина арамейського народу, представники якої дотримуються Маронітської церкви з найбільше число яких традиційно проживало навколо Ліванських гір в Лівані. Маронітська церква є східнокатолицькою церквою «свого права», яка знаходиться в повному спілкуванні з Латинською церквою, з правом самоврядування відповідно до Кодексу канонів Східних Церков.
Мароніти отримали свою назву від сирійського християнського святого Марона, деякі з послідовників якого мігрували в район Ліванських гір зі свого попереднього місця проживання, яке було розташоване навколо області Антіохії, і заснували ядро сирійської Маронітської церкви. Святий Марон послав святого Авраама, якого часто називають апостолом Лівану, щоб навернути нехристиянське місцеве населення в маронітське християнство. Назва річки Адоніс було змінено жителями на річку Авраама після того, як цей святий проповідував там.
Багато маронітів стверджують, що вони мають мардаїтське походження, але деякі історики спростовують це. Мароніти змогли зберегти незалежний статус на горі Ліван та узбережжі після мусульманського завоювання Леванту, зберігши свою християнську релігію й арамейську мову навіть в XIX столітті.
Масова еміграція в Америку на початку XX століття, голод (головним чином викликаний неврожаями і британськими блокадами під час Першої світової війни, від якого загинуло від третини до половини населення); Громадянська війна в Лівані в 1975—1990 роках і низький рівень народжуваності — все це значно скоротили чисельність маронітів у Леванті. Сьогодні вони складають майже четверту частину населення Ліванської Республіки. Всі ліванські президенти були маронітами за традицією і в рамках Національного пакту, згідно з яким прем'єр-міністр історично був мусульманином-сунітом, а спікер Національних Зборів історично був мусульманином-шиїтом.
Хоча основна частина маронітів зосереджена в Лівані, вони також живуть в сусідніх Сирії, Ізраїлі, Кіпрі та Палестині, а також складають значну частину ліванської діаспори в Америці, Європі, Австралії і Африці.

title: Мароніти

wikitext:
{{сирий переклад|дата=січень 2021}}
'''Мароніти''' ({{Lang-syr|ܡܪܘܢܝܐ}} {{Lang-ar|الموارنة}}) — християнська група<ref>{{Книга
|заголовок = A House of Many Mansions: The History of Lebanon Reconsidered
|рік = 1988
|видавництво = [[I.B. Tauris|I.B.Tauris]]
|ISBN = 978-1-86064-912-7
|сторінки = 87
|мова = en
|автор = Salibi, Kamal S.
}}</ref>, частина [[Арамеї|арамейського народу]], представники якої дотримуються [[Маронітська церква|Маронітської церкви]] з найбільше число яких традиційно проживало навколо [[Ліван (хребет)|Ліванських гір]] в [[Ліван]]і. Маронітська церква є східнокатолицькою церквою «[[Sui iuris|свого права]]», яка знаходиться в повному спілкуванні з [[Латинська церква|Латинською церквою]]<ref>{{Книга
|заголовок = One Friday in Jerusalem
|видавництво = Twin Tours & Travel Ltd
|рік = 2017
|ISBN = 978-0-9992-4942-0
|місце = Jerusalem, Israel
|сторінки = 213
|мова = und
|автор = Moubarak, Andre
}}</ref>, з правом самоврядування відповідно до [[Кодекс Канонів Східних Церков|Кодексу канонів Східних Церков]].
[[Файл:MontLibanbuikdingchurch.jpg|міні| Мароніти будують сільську церкву, 1920-ті роки.]]
Мароніти отримали свою назву від сирійського християнського святого [[Святий Марон|Марона]], деякі з послідовників якого мігрували в район Ліванських гір зі свого попереднього місця проживання, яке було розташоване навколо області Антіохії, і заснували ядро сирійської Маронітської церкви.<ref name="Mannheim">{{Книга
|заголовок = Syria & Lebanon handbook: the travel guide
|видавництво = {{Нп3|Footprint Travel Guides}}
|рік = 2001
|сторінки = 652—563
|ISBN = 978-1-900949-90-3
|мова = en
|автор = Mannheim, I.
}}</ref> Святий Марон послав святого Авраама, якого часто називають апостолом Лівану, щоб навернути нехристиянське місцеве населення в маронітське християнство. Назва річки Адоніс було змінено жителями на річку Авраама після того, як цей святий проповідував там.

Багато маронітів стверджують, що вони мають мардаїтське походження, але деякі історики спростовують це.<ref name="Moosa2005">{{Книга
|заголовок = The Maronites in history
|сторінки = 192
|рік = 2005
|видавництво = Gorgias Press LLC
|ISBN = 978-1-59333-182-5
|мова = und
|автор = Moosa, Matti
}}</ref> Мароніти змогли зберегти незалежний статус на горі Ліван та узбережжі після мусульманського завоювання [[Левант]]у, зберігши свою християнську релігію й арамейську мову навіть в [[XIX століття|XIX столітті]].<ref name="Mannheim"/>

Масова еміграція в Америку на початку XX століття, голод (головним чином викликаний неврожаями і британськими блокадами під час Першої світової війни, від якого загинуло від третини до половини населення); Громадянська війна в Лівані в 1975—1990 роках і низький рівень народжуваності — все це значно скоротили чисельність маронітів у Леванті. Сьогодні вони складають майже четверту частину населення Ліванської Республіки. Всі ліванські президенти були маронітами за традицією і в рамках Національного пакту, згідно з яким прем'єр-міністр історично був мусульманином-[[Сунізм|сунітом]], а спікер Національних Зборів історично був мусульманином-[[Шиїти|шиїтом]].

Хоча основна частина маронітів зосереджена в Лівані, вони також живуть в сусідніх [[Сирія|Сирії]], [[Ізраїль|Ізраїлі]], [[Кіпр]]і та [[Палестина|Палестині]], а також складають значну частину ліванської діаспори в [[Америка|Америці]], [[Європа|Європі]], [[Австралія|Австралії]] і [[Африка|Африці]].

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==

* {{Книга
|автор = [[Родионов, Михаил Анатольевич|Родионов М. А.]]
|заголовок = Марониты: Из этноконфессиональной истории Восточного Средиземноморья
|посилання = http://search.rsl.ru/ru/record/01001077866
|відповідальний = Отв. ред.: [[Ольдерогге, Дмитрий Алексеевич|Д. А. Ольдерогге]], В. П. Матузов; [[АН СССР]]. [[Институт этнографии им. Н. Н. Миклухо-Маклая]]
|видання =
|місце = М.
|видавництво = [[Наука (видавництво)|Наука]]. Главная редакция восточной литературы
|рік = 1982
|сторінок = 136
|тираж = 2000
|ref =
|назва =
|archivedate = 13 червня 2021
|archiveurl = https://web.archive.org/web/20210613085352/https://search.rsl.ru/ru/record/01001077866
}}
* {{Книга
|автор = Matti Moosa
|заголовок = The Maronites in history
|рік = 2005
|видавництво = Gorgias Press LLC
|ISBN = 978-1-59333-182-5
|сторінок = 404
}}
* {{Книга
|автор = [[Родионов, Михаил Анатольевич|Родионов М. А.]], [[Сарабьев, Алексей Викторович|Сарабьев А. В.]]
|заголовок = Марониты: традиции, история, политика
|посилання = http://search.rsl.ru/ru/record/01006567733
|відповідальний = [[Институт востоковедения РАН]]
|видання =
|місце = М.
|видавництво = ИВ РАН
|рік = 2013
|сторінок = 504
|ISBN = 978-5-89282-521-4
|тираж = 500
|ref =
|назва =
|archivedate = 13 червня 2021
|archiveurl = https://web.archive.org/web/20210613101451/https://search.rsl.ru/ru/record/01006567733
}}
[[Категорія:Семітські народи]]


text:
# Тоус
Тоус (валенс. Tous, ісп. Tous) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Валенсія, у провінції Валенсія. Населення — 1268 осіб (2010).

## Географія
Муніципалітет розташований на відстані близько 300 км на південний схід від Мадрида, 41 км на південний захід від Валенсії.
На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)
- Ла-Парра: 0 осіб
- Тоус: 1268 осіб

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету у автономній спільноті Валенсія
- Розташування муніципалітету Тоус у комарці Рібера-Альта

title: Тоус

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Тоус
 | місцева_назва       = ''Tous''
 | прапор              =
 | герб                =
 | автономна_спільнота = [[Валенсія (область)|Валенсія]]
 | провінція           = [[Валенсія (провінція)|Валенсія]]
 | комарка             =
 | широта              = 39.133
 | довгота             = -0.583
 | висота              = 64
 | населення           = 1268
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 127,5
 | густота             = 9,95
 | поштові_індекси     = 46269
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 46246
 | мер                 = Крістобаль Гарсія Сантафіломена
 | рік_обрання         =
 | www                 = http://www.ayuntamientotous.es/
}}
'''Тоус''' ([[Валенсійська мова|валенс.]] ''Tous'', {{lang-es|Tous}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Валенсія (область)|Валенсія]], у провінції [[Валенсія (провінція)|Валенсія]]. Населення — {{formatnum:1268}} осіб (2010).

== Географія ==

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 300 км на південний схід від [[Мадрид]]а, 41 км на південний захід від [[Валенсія|Валенсії]].

На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)<ref>{{cite web|url=http://www.ine.es/nomen2/|title=Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales|publisher=[[Національний інститут статистики Іспанії]] (INE)|language=іспанською|accessdate=2011-07-07|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HygqxNsX?url=http://www.ine.es/nomen2/|archivedate=2013-07-09|deadurl=yes}}</ref>
* Ла-Парра: 0 осіб
* Тоус: 1268 осіб

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Tous}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Localització de Tous respecte del País Valencià.png|Розташування муніципалітету у автономній спільноті Валенсія
Файл:Localització de Tous respecte de la Ribera Alta.png|Розташування муніципалітету Тоус у комарці Рібера-Альта
</gallery>

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20150216011800/http://www.ive.es/ Валенсійський інститут статистики]

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Валенсія}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Валенсія]]

title: Тоус · Tous

· Герб: · Прапор

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Валенсія

Провінція: Валенсія

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Крістобаль Гарсія Сантафіломена

Влада: Офіційна сторінка