text:
# Вербська сільська рада (Чечельницький район)
| Вербська сільська рада — колишній орган місцевого самоврядування у Чечельницькому районі Вінницької області з адміністративним центром у с. Вербка. Сільській раді були підпорядковані населені пункти: - с. Вербка - с. Василівка |

## Склад ради
Рада складалася з 16 депутатів та голови.

## Керівний склад сільської ради
| ПІБ                       | Основні відомості                                                               | Дата обрання | Дата звільнення |
| ------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Блиндур Сергій Андрійович | Сільський голова, 1970 року народження, освіта, член Партії «Реформи і порядок» | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Блиндур Сергій Андрійович | Сільський голова, 1971 року народження, освіта вища, безпартійний               | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Вербська сільська рада
   | будівля             =
   | область             = [[Вінницька область]]
   | район               = {{Вн-Чч}}
   | центр               = с. [[Вербка (Чечельницький район)|Вербка]]
   | голова              = Блиндур Сергій Андрійович
   | кількість членів    = 16
   | код КОАТУУ          = 0525082200
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=3373 Вербська сільська рада]
   | площа               = 8,8
   | населення           = 2374
   | щільність           = 269,77
   | населені пункти     = 2
   | поштовий індекс     = 24821
   | телефонний код      = 4351
   | адреса              = 24821, Вінницька обл., Чечельницький р-н, с. Вербка, вул. Соборна, 142
| вебсторінка         =
  }}
{{Otheruses|Вербська сільська рада}}
{|
| valign="top" | '''Вербська сільська рада''' — колишній [[орган місцевого самоврядування]] у [[Чечельницький район|Чечельницькому районі]] [[Вінницька область|Вінницької області]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Вербка (Чечельницький район)|Вербка]].

== Населені пункти ==
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
* с. [[Вербка (Чечельницький район)|Вербка]]
* с. [[Василівка (Чечельницький район)|Василівка]]
| width="30%" | __TOC__
|}

== Склад ради ==
Рада складалася з 16 депутатів та голови.

== Керівний склад сільської ради ==
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Блиндур Сергій Андрійович
| Сільський голова, 1970 року народження, освіта, член Партії «Реформи і порядок»
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Блиндур Сергій Андрійович
| Сільський голова, 1971 року народження, освіта вища, безпартійний
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
<small>''Примітка: таблиця складена за даними джерела''</small><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=7135&rid256=121 rada.gov.ua]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=3373 Картка ради на сайті ВРУ]

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Чечельницького району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Чечельницького району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Вінницька область

Район: Чечельницький район

Адм. центр: с. Вербка

Облікова картка: Вербська сільська рада

title: Склад

Голова ради: Блиндур Сергій Андрійович

title: Територія та населення

Площа: 8,8 км²

Густота: 269,77 осіб/км²

title: Контактні дані


text:
# Субпрефектура Віла-Марія
Субпрефектура Віла-Марія (порт. Subprefeitura da Vila Maria) — одна з 31 субпрефектури міста Сан-Паулу, розташована на півночі міста. Її повна площа 26,4 км². Складається з 3 округів:
- Віла-Марія (Vila Maria)
- Віла-Гільєрмі (Vila Guilherme)
- Віла-Медейрус (Vila Medeiros)

| Бразилія | Це незавершена стаття з географії Бразилії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

wikiname: ukwiki

title: Субпрефектура Віла-Марія

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox Settlement
|official_name      = Субпрефектура Віла-Марія
| native_name       = ''Subprefeitura da Vila Maria''
|image_skyline      = PalacioTRC.jpg
|imagesize          =
|image_caption      =
|nickname           =
|motto              =
|image_shield =
|image_map =
|mapsize =
|map_caption =
|pushpin_mapsize =
|subdivision_type = Країна
|subdivision_type1 = [[адміністративний поділ Бразилії|Регіон]]
|subdivision_type2 = [[адміністративний поділ Бразилії|Штат]]
|subdivision_type3 = Муніципалітет
|subdivision_name = [[Бразилія]]
|subdivision_name1 = [[Південно-східний регіон Бразилії|Південно-східний]]
|subdivision_name2 = [[Сан-Паулу (штат)|Сан-Паулу]]
|subdivision_name3 = [[Сан-Паулу]]
|leader_title =
|leader_name =
|area_note =
|area_magnitude =
|area_total_km2 = 26
|population_as_of = 2008
|population_metro =
|area_metro_km2 =
|population_total = 287.866
|population_density_km2 =
|population_density_metro_km2 =
|timezone = [[UTC-3]]
|utc_offset =
|timezone_DST = [[UTC-2]]
|utc_offset_DST =
|latd= |latm=|lats= |latNS=S
|longd= |longm= |longs= |longEW=W
|elevation_m =
|elevation_ft =
|blank_name = '''[[Індекс розвитку людського потенціалу|ІРЛП]]''' (2000)
|blank_info = 0.842 — високий
|website =
|footnotes =
}}
'''Субпрефектура Віла-Марія''' ({{lang-pt|Subprefeitura da Vila Maria}}) — одна з 31 [[Адміністративний поділ муніципалітету Сан-Паулу|субпрефектури]] міста [[Сан-Паулу]], розташована на півночі міста. Її повна площа 26,4 км². Складається з 3 округів:
* [[Віла-Марія (округ Сан-Паулу)|Віла-Марія]] (''Vila Maria'')
* [[Віла-Гільєрмі (округ Сан-Паулу)|Віла-Гільєрмі]] (''Vila Guilherme'')
* [[Віла-Медейрус (округ Сан-Паулу)|Віла-Медейрус]] (''Vila Medeiros'')

{{brazil-geo-stub}}

[[Категорія:Субпрефектури Сан-Паулу|Віла-Марія]]

title: Субпрефектура Віла-Марія Subprefeitura da Vila Maria

Країна: Бразилія

Регіон: Південно-східний

Штат: Сан-Паулу

Муніципалітет: Сан-Паулу

- Повна: 26 км²

ІРЛП (2000): 0.842 — високий


text:
# Юніорська збірна Чехословаччини з хокею із шайбою
Юніорська збірна Чехословаччини з хокею із шайбою  — національна юніорська команда Чехословаччини до моменту її розпаду на Чехію та Словаччину 1 січня 1993 року, що представляла країну на міжнародних змаганнях з хокею із шайбою. Правонаступником стала збірна Чехії.

## Досягнення
- Чемпіон Європи (5 разів)  - 1968, 1979, 1988, 1991 та 1992 років.

## Результати

### Чемпіонат Європи до 18/19 років
| - 1967 — 4 місце - 1968 — 1 місце - 1969 — 3 місце - 1970 — 2 місце - 1971 — 3 місце - 1972 — 3 місце - 1973 — 3 місце - 1974 — 4 місце - 1975 — 2 місце - 1976 — 4 місце - 1977 — 2 місце - 1978 — 4 місце - 1979 — 1 місце | - 1980 — 2 місце - 1981 — 2 місце - 1982 — 2 місце - 1983 — 3 місце - 1984 — 2 місце - 1985 — 3 місце - 1986 — 3 місце - 1987 — 2 місце - 1988 — 1 місце - 1989 — 2 місце - 1990 — 3 місце - 1991 — 1 місце - 1992 — 1 місце |

wikitext:
{{ Infobox_national_hockey_team
| Команда            = Юніорська збірна Чехословаччини з хокею із шайбою
| Badge              =
| Badge_size         = 145px
| Nickname           =
| Association        =
| General Manager    =
| Coach              =
| Asst Coach         =
| Captain            =
| Most games         =
| Top scorer         =
| Most points        =
| Home Stadium       =
| IIHF Rank          =
| IIHF max           =
| IIHF max date      =
| IIHF min           =
| IIHF min date      =
| Кольори команди    =
|Форма               =
| First game         =
| Largest win        =
| Largest loss       =
| World champ apps   =
| World champ first  =
| World champ best   =
| Olympic apps       =
| Olympic first      =
| Olympic medals     =
| Record             =
}}
'''Юніорська збірна Чехословаччини з хокею із шайбою'''  — національна юніорська команда [[Чехословаччина|Чехословаччини]] до моменту її розпаду на [[Чехія|Чехію]] та [[Словаччина|Словаччину]] [[1 січня]] [[1993]] року, що представляла країну на міжнародних змаганнях з [[Хокей із шайбою|хокею із шайбою]]. Правонаступником стала збірна [[Юніорська збірна Чехії з хокею із шайбою|Чехії]].
== Досягнення ==
* Чемпіон Європи (5 разів)  - 1968, 1979, 1988, 1991 та 1992 років.
== Результати ==
=== Чемпіонат Європи до 18/19 років ===
{|-
|
*1967 — 4 місце
*1968 — [[Файл:Gold medal icon.svg]] 1 місце
*1969 — [[Файл:Bronze medal icon.svg]] 3 місце
*1970 — [[Файл:Silver medal icon.svg]] 2 місце
*1971 — [[Файл:Bronze medal icon.svg]] 3 місце
*1972 — [[Файл:Bronze medal icon.svg]] 3 місце
*1973 — [[Файл:Bronze medal icon.svg]] 3 місце
*1974 — 4 місце
*1975 — [[Файл:Silver medal icon.svg]] 2 місце
*1976 — 4 місце
*1977 — [[Файл:Silver medal icon.svg]] 2 місце
*1978 — 4 місце
*1979 — [[Файл:Gold medal icon.svg]] 1 місце
|
*1980 — [[Файл:Silver medal icon.svg]] 2 місце
*1981 — [[Файл:Silver medal icon.svg]] 2 місце
*1982 — [[Файл:Silver medal icon.svg]] 2 місце
*1983 — [[Файл:Bronze medal icon.svg]] 3 місце
*1984 — [[Файл:Silver medal icon.svg]] 2 місце
*1985 — [[Файл:Bronze medal icon.svg]] 3 місце
*1986 — [[Файл:Bronze medal icon.svg]] 3 місце
*1987 — [[Файл:Silver medal icon.svg]] 2 місце
*1988 — [[Файл:Gold medal icon.svg]] 1 місце
*1989 — [[Файл:Silver medal icon.svg]] 2 місце
*1990 — [[Файл:Bronze medal icon.svg]] 3 місце
*1991 — [[Файл:Gold medal icon.svg]] 1 місце
*1992 — [[Файл:Gold medal icon.svg]] 1 місце
|}

== Див. також ==
* [[Кубок Виклику з хокею (до 17 років)]]
* [[Збірна Чехословаччини з хокею із шайбою]]
* [[Жіноча збірна Чехословаччини з хокею із шайбою]]

== Посилання ==
* [http://hockeyarchives.ru/junior/euro_U18/championships.html Чемпіонат Європи з хокею із шайбою] {{ref-ru}}

{{Юніорські збірні з хокею із шайбою (юніори)}}
[[Категорія:Хокей у Чехословаччині]]
[[Категорія:Юніорські національні хокейні збірні|Чехословаччина]]
[[Категорія:Збірні Чехословаччини]]


text:
# Сент-Меріс (стадіон)
Стадіон «Сент-Ме́ріс» (англ. St Mary's Stadium) — футбольний стадіон у Саутгемптоні, Англія. Домашня арена однойменного клубу. Місткість становить 32 689 глядачів.

## Визначні матчі
На стадіоні пройшов один матч збірної Англії: 16 жовтня 2002 року вона зіграла з Македонією 2:2. Роком раніше, 7 жовтня 2001, на стадіоні зіграли збірні Японії та Нігерії.

title: Сент-Меріс (стадіон)

wikitext:
{{Стадіон
| назва стадіону          = Сент-Меріс
| зображення              = [[Файл:StMary'sStadium-1.jpg|260пкс]]
| повна назва             = Стадіон «Сент-Меріс»
| оригінальна назва       = St Mary's Stadium
| місцезнаходження        = [[Саутгемптон]], [[Англія]]
| координати              = {{coord|50|54|21|N|1|23|28|W|type:landmark|display=inline,title}}
| побудований             = 2000
| відкритий               = Серпень 2001
| реконструйований        =
| закритий                =
| зруйнований             =
| власник                 =
| покриття                = трава
| ціна побудови           = 32 млн фунтів стерлінгів
| архітектор              =
| інші назви              =
| команда                 = «[[Саутгемптон (футбольний клуб)|Саутгемптон]]»
| кількість сидячих місць = 32 689<ref>{{cite web |url=http://www.football-league.premiumtv.co.uk/page/ClubsChampionship/0,,10794~692492,00.html |title=Southampton Club Profile |author=The Football League |accessdate=17 листопада 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20070108112935/http://www.football-league.premiumtv.co.uk/page/ClubsChampionship/0%2C%2C10794~692492%2C00.html |archivedate=8 січня 2007 |deadurl=yes }}</ref>
| розміри поля            = 102 × 68 м
| сайт                    =
}}{{Otheruses|Сент-Меріс}}

'''Стадіон «Сент-Ме́ріс»''' ({{lang-en|St Mary's Stadium}}) — [[футбол]]ьний [[стадіон]] у [[Саутгемптон]]і, [[Англія]]. Домашня арена [[Саутгемптон (футбольний клуб)|однойменного клубу]]. Місткість становить 32 689 глядачів.

== Визначні матчі ==
На стадіоні пройшов один матч збірної [[Збірна Англії з футболу|Англії]]: 16 жовтня 2002 року вона зіграла з [[Збірна Македонії з футболу|Македонією]] 2:2.<ref> [http://news.bbc.co.uk/sport2/hi/football/internationals/england/2331911.stm Macedonia hold ragged England] {{ref-en}} </ref> Роком раніше, 7 жовтня 2001, на стадіоні зіграли збірні [[Збірна Японії з футболу|Японії]] та [[Збірна Нігерії з футболу|Нігерії]].<ref>[http://www.japantimes.co.jp/text/sw20011009a1.html Improved Japan draws with Nigeria]{{Недоступне посилання}} {{ref-en}}</ref>

== Джерела ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [http://www.saintsfc.co.uk/club/visiting-st-marys/ Інформація про стадіон на сайті клубу] {{ref-en}}

{{Стадіони АПЛ}}
{{стадіон-доробити}}

[[Категорія:Стадіони Англії]]
[[Категорія:Саутгемптон]]
[[Категорія:Саутгемптон (футбольний клуб)]]
[[Категорія:Засновані в Англії 2001]]

title: Сент-Меріс

Повна назва: Стадіон «Сент-Меріс»

Оригінал назви: St Mary's Stadium

Країна: Велика Британія

Розташування: Саутгемптон, Англія

Відкрито: Серпень 2001

Власник: Саутгемптон

Оператор: Саутгемптон

Покриття: трава

Ціна: 32 млн фунтів стерлінгів

Команда (-и): «Саутгемптон»

Види спорту: футбол


text:
# Рудельцгаузен
Рудельцгаузен (нім. Rudelzhausen) — громада в Німеччині, розташована в землі Баварія. Підпорядковується адміністративному округу Верхня Баварія. Входить до складу району Фрайзінг.
Площа — 40,82 км2. Населення становить 3490 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Рудельцгаузен

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Рудельцгаузен
| місцева_назва       = Rudelzhausen
| тип_НП              = громада
| зображення          = Rudelzhausen OT Kirchdorf.jpg
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = Wappen von Rudelzhausen.png
| прапор              =
| карта               = Rudelzhausen in FS.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Рудельцгаузен на карті району
| земля               = [[Баварія]]
| округ               = [[Верхня Баварія]]
| район               = [[Фрайзінг (район)|Фрайзінг]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 440
| площа               = 40.82
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-BY||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-BY||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-BY|09178122}}
| latd=48 | latm=35| lats=
| longd=11| longm=46| longs=
| розміщення_підпису = top
| поштовий_код        = 84104
| телефонний_код      = 08752
| стат_код            = 09 1 78 122
| авто_номер          = FS
| вебсайт             = [http://www.rudelzhausen.org/ www.rudelzhausen.org]
}}
'''Рудельцгаузен''' ({{lang-de|Rudelzhausen}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Баварія]]. Підпорядковується [[Округ (Німеччина)|адміністративному округу]] [[Верхня Баварія]]. Входить до складу району [[Фрайзінг (район)|Фрайзінг]].

Площа — 40,82 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-BY|09178122}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-BY||дата}}).

== Галерея ==
<gallery>Файл: Hebrontshausen Kirche Jakobus der Ältere.jpg|
Файл:Kirchdorf Pfarrkirche Mariä Himmelfahrt.jpg|
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Rudelzhausen}}
* [http://www.rudelzhausen.org/ Офіційний сайт] {{ref-de}}

{{Район Фрайзінг}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4441073-6}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Баварії]]

title: — громада —

— громада —: Вид Рудельцгаузен

title: Координати: 48°35′ пн. ш. 11°46′ сх. д. / 48.583° пн. ш. 11.767° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Баварія

Округ: Верхня Баварія

Район: Фрайзінг

Населення (31 грудня 2020)

Рудельцгаузен на карті району

РудельцгаузенРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Дубасово (Вадінський район)
Дуба́сово (рос. Дубасово) — село у складі Вадінського району Пензенської області, Росія.
Населення — 45 осіб (2010; 100 у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік:
- росіяни — 100 %

title: Дубасово (Вадінський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Дубасово
 | назва ін.       = {{lang-ru|Дубасово}}
 | карта розташування1 = Росія Пензенська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Пензенська область]]
 | район           = [[Вадінський район]]
 | поселення       = [[рахмановська сільська рада|Рахмановська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 45 осіб ([[2010]]{{RUS-PNZ-popstat-2010}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 53
 | lat_min= 32
 | lat_sec= 30
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 42
 | lon_min= 54
 | lon_sec= 56
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Дубасово}}

'''Дуба́сово''' ({{lang-ru|Дубасово}}) — [[село]] у складі [[вадінський район|Вадінського району]] [[пензенська область|Пензенської області]], [[Росія]].

Населення — 45 осіб ([[2010]]; 100 у [[2002]]{{RUS-PNZ-popstat}}).

Національний склад станом на 2002 рік:
* [[росіяни]] — 100 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-38-86}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{penza-geo-stub}}
{{вадінський район}}

[[Категорія:Населені пункти Вадінського району]]
[[Категорія:Села Пензенської області]]

title: село Дубасово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Пензенська область

Муніципальний район: Вадінський район

Поселення: Рахмановська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Дубасово · Дубасово


text:
# Стани-Дуже
Стани-Дуже (пол. Stany Duże) — село в Польщі, у гміні Сухожебри Седлецького повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 115 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Седлецького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 58      | 14                 | 38               | 6                    |
| Жінки    | 57      | 9                  | 29               | 19                   |
| Разом    | 115     | 23                 | 67               | 25                   |

title: Стани-Дуже

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Стани-Дуже
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Stany Duże}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Седлецький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Сухожебри (гміна){{!}}Сухожебри
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 115
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 25
|поштовий індекс        = 08-125
|автомобільний код      = WSI
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0692297
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Стани-Дуже''' ({{lang-pl|Stany Duże}}) — село в Польщі, у [[Сухожебри (гміна)|гміні Сухожебри]] [[Седлецький повіт|Седлецького повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:115}} {{МНОЖИНА:115|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Седлецьке воєводство|Седлецького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=58 |ЧолПре=14 |ЧолПрац=38 |ЧолПост=6
|Жін=57 |ЖінПре=9 |ЖінПрац=29 |ЖінПост=19
|Разом=115 |РазомПре=23 |РазомПрац=67 |РазомПост=25
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Сухожебри}}

[[Категорія:Села Седлецького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Седлецький повіт

Гміна: Сухожебри

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: WSI

OSM: ↑1386745 ·R (Ґміна Сухожебри)


text:
# Бадичани
Бадичани (рум. Bădiceni) — село в Молдові у Сороцькому районі. Адміністративний центр однойменної комуни, до складу якої також входить село Григорівка.

title: Бадичани

wikitext:
{{Населений пункт Молдови
| тип                    = село
| назва                  = Бадичани
| місцева назва          = {{lang-mo|Bădiceni}}
| прапор =
| опис прапора =
| герб =
| опис герба =
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| розташування =
| опис розташування =
| mapx =
| mapy =
| marksize =
| район = [[Сороцький район]]
| комуна = Бадичани
| засноване =
| перша згадка =
| агломерація =
| статус =
| поділ =
| населення =
| площа =
| ref-площа =
| густота =
| поштові індекси = MD-3011
| код = 230
| координати = {{coord|48|12|12|N|28|03|16|E|scale:100000|display=inline,title}}
| висота = 232
| водойма =
| станція =
| відстань =
| залізниця р =
| ref-залізниця р =
| автошлях р =
| ref-автошлях р =
| фізична р =
| ref-фізична р =
| залізниця с =
| фізична с =
| автошлях с =
| етнікон =
| міста-побратими =
| день населеного пункту =
| адреса =
| вебсторінка  =
| примар =
| ремарки =
}}
'''Бадичани''' ({{lang-mo|Bădiceni}}) — [[село]] в [[Молдова|Молдові]] у [[Сороцький район|Сороцькому районі]]. Адміністративний центр однойменної комуни, до складу якої також входить село [[Григорівка (Сороцький район)|Григорівка]]<ref>{{cite web|url=http://lex.justice.md/viewdoc.php?action=view&view=doc&id=312874&lang=2|title=ЗАКОН Nr. 764 от 27.12.2001 об административно-территориальном устройстве Республики Молдова|language=ru|accessdate=2017-01-11|archiveurl=https://www.webcitation.org/6A09Gn3Te?url=http://lex.justice.md/viewdoc.php?action=view|archivedate=18 серпня 2012}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120209101620/http://lex.justice.md/viewdoc.php?action=view&view=doc&id=312874&lang=2 |date=2012-02-09 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Moldova-geo-stub}}

{{Портали|Молдова|Географія}}
{{Сороцький район}}

[[Категорія:Села Молдови]]

title: Основні дані

Країна: Молдова

Район: Сороцький район

Комуна: Бадичани

Перша згадка: 25 жовтня 1647

title: Відстань

Відстань:
До районного центру
До Кишинева

title: Ідентифікатори і посилання

title: Карта

Карта: БадичаниБадичани (Молдова)


text:
# Делавер (округ, Айова)
Шаблон:StateAbbr_ 42°28′10″ пн. ш. 91°22′13″ зх. д. / 42.469444444444° пн. ш. 91.370277777778° зх. д.
Округ  Делавер (англ. Delaware County) — округ (графство) у штаті  Айова, США. Ідентифікатор округу 19055.

## Історія
Округ утворений 1837 року.

## Демографія
За даними перепису
2000 року
загальне населення округу становило 18404 осіб, зокрема міського населення було 5333, а сільського — 13071.
Серед мешканців округу чоловіків було 9126, а жінок — 9278. В окрузі було 6834 домогосподарства, 5030 родин, які мешкали в 7682 будинках.
Середній розмір родини становив 3,15.
Віковий розподіл населення поданий у таблиці:
| Стать    | До 15 років | 15-21 | 22-29 | 30-39 | 40-49 | 50-65 | 65-85 | Понад 85 |
| -------- | ----------- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | -------- |
| Чоловіки | 2139        | 996   | 681   | 1296  | 1475  | 1371  | 1072  | 96       |
| Жінки    | 2120        | 896   | 647   | 1349  | 1350  | 1324  | 1319  | 273      |

## Суміжні округи
- Клейтон — північ
- Дюб'юк — схід
- Джонс — південний схід
- Лінн — південний захід
- Б'юкенан — захід
- Фаєтт — північний захід

## Виноски
1. ↑  U.S. Decennial Census. United States Census Bureau. Архів оригіналу за 26 квітня 2015. Процитовано 16 липня 2014.
2. ↑  Historical Census Browser. University of Virginia Library. Архів оригіналу за 11 серпня 2012. Процитовано 16 липня 2014.
3. ↑  Population of Counties by Decennial Census: 1900 to 1990. United States Census Bureau. Архів оригіналу за 22 квітня 2014. Процитовано 16 липня 2014.
4. ↑  Census 2000 PHC-T-4. Ranking Tables for Counties: 1990 and 2000 (PDF). United States Census Bureau. Архів оригіналу (PDF) за 18 грудня 2014. Процитовано 16 липня 2014.
5. ↑  State & County QuickFacts. United States Census Bureau. Архів оригіналу за 7 червня 2011. Процитовано 16 липня 2014.(англ.) Наведено за англійською вікіпедією.
6. ↑  American FactFinder. Бюро перепису населення США. Архів оригіналу за 21 травня 2008. Процитовано 31 січня 2008.

| США | Це незавершена стаття з географії США. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Делавер (округ, Айова)

wikitext:
{{Otheruses|Делавер (округ)}}{{Округ США
 | county           = Округ  Делавер
 | english_county   = Delaware County
 | state            = Айова
 | english_state    = Iowa
 | seal        =
 | map         = Map of  Iowa  highlighting Delaware County.png
 | map size    = 250
 | founded     =
 | seat             = [[Манчестер (Айова)|Манчестер ]]
 | largest city     = Манчестер
 | area_total_sq_mi = 579
 | area_land_sq_mi  = 578
 | area_water_sq_mi = 1
 | area percentage  = 0.17 %
 | census yr   = 2020
 | pop         = 17488
 | density_km2 = 11.7
 | web   =
 | ID    = 19055
 | US_ID = 05000US19055
}}
'''Округ  Делавер''' ({{lang-en|Delaware County}}) — округ (графство) у штаті  [[Айова]], [[Сполучені Штати Америки|США]]. Ідентифікатор округу 19055.

== Історія ==
Округ утворений [[1837]] року.
== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1850 = 1759
| 1860 = 11024
| 1870 = 17432
| 1880 = 17950
| 1890 = 17349
| 1900 = 19185
| 1910 = 17888
| 1920 = 18183
| 1930 = 18122
| 1940 = 18487
| 1950 = 17734
| 1960 = 18483
| 1970 = 18770
| 1980 = 18933
| 1990 = 18035
| 2000 = 18404
| 2010 = 17764
| 2020 = 17488
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
| footnote = U.S. Decennial Census<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=U.S. Decennial Census|publisher=United States Census Bureau|accessdate=16 липня 2014|url-status=dead|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=April 26, 2015}}</ref>
1790-1960<ref>{{cite web|url=http://mapserver.lib.virginia.edu|title=Historical Census Browser|publisher=University of Virginia Library|accessdate=16 липня 2014|archive-date=11 серпня 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20120811110448/http://mapserver.lib.virginia.edu/}}</ref> 1900-1990<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/population/cencounts/ia190090.txt|title=Population of Counties by Decennial Census: 1900 to 1990|publisher=United States Census Bureau|accessdate=16 липня 2014|archive-date=22 квітня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140422035351/http://www.census.gov/population/cencounts/ia190090.txt}}</ref>
1990-2000<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/population/www/cen2000/briefs/phc-t4/tables/tab02.pdf|title=Census 2000 PHC-T-4. Ranking Tables for Counties: 1990 and 2000|publisher=United States Census Bureau|accessdate=16 липня 2014|archive-date=18 грудня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141218203824/http://www.census.gov/population/www/cen2000/briefs/phc-t4/tables/tab02.pdf}}</ref> 2010-2018<ref name="QF"/>
}}
За даними перепису
2000 року<ref name="GR2">{{cite web|url=http://factfinder.census.gov|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=2008-01-31|title=American FactFinder|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080521160844/http://factfinder.census.gov./|archivedate=2008-05-21|deadurl=yes}}</ref>
загальне населення округу становило 18404 осіб, зокрема міського населення було 5333, а сільського — 13071.
Серед мешканців округу чоловіків було 9126, а жінок — 9278. В окрузі було 6834 домогосподарства, 5030 родин, які мешкали в 7682 будинках.
Середній розмір родини становив 3,15.

Віковий розподіл населення поданий у таблиці:

{| class = "wikitable"
! Стать
! До 15 років
! 15-21
!22-29
! 30-39
! 40-49
!50-65
!65-85
!Понад 85
|-
|Чоловіки
|2139
|996
|681
|1296
|1475
|1371
|1072
|96
|-
| Жінки
|2120
|896
|647
|1349
|1350
|1324
|1319
|273
|}

== Суміжні округи ==
* [[Клейтон (округ, Айова)|Клейтон]] — північ
* [[Дюб'юк (округ, Айова)|Дюб'юк]] — схід
* [[Джонс (округ, Айова)|Джонс]] — південний схід
* [[Лінн (округ, Айова)|Лінн]] — південний захід
* [[Б'юкенан (округ, Айова)|Б'юкенан]] — захід
* [[Фаєтт (округ, Айова)|Фаєтт]] — північний захід

== Див. також ==
* [[Список округів штату Айова]]

== Виноски ==
{{reflist|refs=<ref name="QF">{{cite web|title=State & County QuickFacts|url=http://quickfacts.census.gov/qfd/states/19/19055.html|publisher=United States Census Bureau|accessdate=16 липня 2014|url-status=dead|archiveurl=https://web.archive.org/web/20110607065137/http://quickfacts.census.gov/qfd/states/19/19055.html|archivedate=June 7, 2011}}{{ref-en}} Наведено за англійською вікіпедією.</ref>
}}

{{Делавер (округ, Айова)}}
{{Штат Айова}}

{{US-geo-stub}}

{{Портали|США|Географія}}
[[Категорія:Делавер (округ, Айова)]]

Центр: Манчестер

Найбільше місто: Манчестер


text:
# Анджей Носович
Анджей Носович (пол. Andrzej Nosowicz; нар. 18 листопада 1867, Стрий, Австро-Угорщина — пом. 17 серпня 1940, Львів, під час окупації СРСР) — польський інженер, міністр залізниць Польської Республіки.
Закінчив народне училище та реальне училище у Стрию. Навчався на інженерному факультеті Львівської політехніки. Працював у Державній залізничній дирекції у Львові.
З 1910 року Заступник начальника технічної служби Північної залізниці (K.u.K. Privilegierte Kaiser-Ferdinands-Nordbahn) у Відні, що базувалась в Кракові. Багато років він брав участь у будівництві нових залізничних ліній, серед яких: Тернопіль-Галич, Львів-Підгайці.
У незалежній Польщі він був головою Державної дирекції залізниць, а з 14 вересня 1923 року по 14 грудня 1923 року — міністром залізниць в уряді Вінцентія Вітоса. Був скарбником Політехнічного товариства у Львові.
Похований на Личаківському цвинтарі у Львові.

title: Анджей Носович

wikitext:
{{Othernames|Носович (прізвище){{!}}Носович}}
{{Картка:Лідер
| ім'я              = Анджей Носович
{{lang-pl|Andrzej Nosowicz}}
| зображення        = Andrzej Nosowicz 1.jpg
| розмір_зображення = 250пкс
| підпис_під_зображенням = Анджей Носович
| герб              =
| підпис_герба      =

| посада            = Міністр Залізниць
| попередник        = [[Леон Карлінський]]
| наступник         = [[Казімєж Тишка]]
| початок_терміну   = [[14 вересня]] [[1923]]
| кінець_терміну    = [[14 грудня]] [[1923]]
| віце-президент    =
| прем'єр-міністр   = [[Беата Шидло]]
[[Матеуш Моравєцький]]

| посада2           =
| початок_терміну2  =
| кінець_терміну2   =
| попередник2       =
| наступник2        =
| президент2        =

| похований         =
| громадянство      =
| національність    = [[поляки|поляк]]
| релігія           =

| освіта            = [[Національний університет «Львівська політехніка»|Львівська Політехніка]]
| відомий_як        =
| династія          =
| рід               =
| мати              =
| батько            =
| дружина           =
| чоловік           =
| діти              =
| родичі            =
| брати             =
| професія          =
| звання            =
| особистий підпис  =
| нагороди          =
}}
'''Анджей Носович''' ({{lang-pl|Andrzej Nosowicz}}; {{н}} {{ДН|18|11|1867}}, [[Стрий]], [[Австро-Угорщина]] — {{с}} {{ДС|17|8|1940}}, [[Львів]], під час окупації [[СРСР]]) — [[Поляки|польський]] інженер, міністр залізниць [[Польська Республіка (1918—1939)|Польської Республіки]].

Закінчив народне училище та реальне училище у Стрию. Навчався на інженерному факультеті [[Національний університет «Львівська політехніка»|Львівської політехніки]]. Працював у Державній залізничній дирекції у Львові.

З [[1910]] року Заступник начальника технічної служби Північної залізниці (''K.u.K. Privilegierte Kaiser-Ferdinands-Nordbahn'') у [[Відень|Відні]], що базувалась в [[Краків|Кракові]]. Багато років він брав участь у будівництві нових залізничних ліній, серед яких: [[Тернопіль]]-[[Галич]], [[Львів]]-[[Підгайці]].

У [[Польська Республіка (1918—1939)|незалежній Польщі]] він був головою Державної дирекції залізниць, а з [[14 вересня]] [[1923]] року по [[14 грудня]] [[1923]] року — міністром залізниць в уряді [[Вінцентій Вітос|Вінцентія Вітоса]]. Був скарбником [[Політехнічне товариство у Львові|Політехнічного товариства у Львові]]<ref>{{ref-pl}}[http://www.dbc.wroc.pl/dlibra/docmetadata?id=13055&from=publication Czasopismo Techniczne. R. 54, 10 sierpnia 1936, Nr 15 s. 266] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150924003730/http://www.dbc.wroc.pl/dlibra/docmetadata?id=13055&from=publication |date=24 вересня 2015 }}</ref>.

Похований на [[Личаківський цвинтар|Личаківському цвинтарі]] у Львові<ref>{{ref-pl}}[http://www.lwow.com.pl/lyczakow/indeks.html Index osób wymienionych w książce «Cmentarz Łyczakowski we Lwowie» Stanisława Niciei] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210212015324/http://www.lwow.com.pl/lyczakow/indeks.html |date=12 лютого 2021 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ref-pl}} ''Хто ким був у Другій Польській Республіці'' ({{lang-pl|Kto był kim w Drugiej Rzeczypospolitej}}) (за редакцією Яцека Майхровського), Польське видавництво "BGW", Варшава 1994

{{Бібліоінформація}}

{{Poland-bio-stub}}

{{DEFAULTSORT:Носович Анджей}}
[[Категорія:Випускники Львівської політехніки]]
[[Категорія:Члени Політехнічного товариства у Львові]]

title: Міністр Залізниць

Міністр Залізниць:
14 вересня 1923 — 14 грудня 1923
Медіафайли у Вікісховищі

Прем'єр-міністр: Беата Шидло · Матеуш Моравєцький

Попередник: Леон Карлінський

Наступник: Казімєж Тишка

Народився: 18 листопада 1867 · Стрий, Польська Республіка

Помер: 17 серпня 1940 (72 роки) · Львів, Українська РСР, СРСР

Похований: Личаківський цвинтар

Національність: поляк

Освіта: Львівська Політехніка


text:
# Долґе (Дравський повіт)
Долґе (пол. Dołgie) — село в Польщі, у гміні Островіце Дравського повіту Західнопоморського воєводства.
Населення — 181 особа (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Кошалінського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 95      | 16                 | 69               | 10                   |
| Жінки    | 86      | 18                 | 48               | 20                   |
| Разом    | 181     | 34                 | 117              | 30                   |

title: Долґе (Дравський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Долґе
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Dołgie}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Західнопоморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Дравський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Островіце{{!}}Островіце
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     = 156
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 181
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 94
|поштовий індекс        = 78-506
|автомобільний код      = ZDR
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0308459
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Долґе''' ({{lang-pl|Dołgie}}) — село в Польщі, у [[Гміна Островіце|гміні Островіце]] [[Дравський повіт|Дравського повіту]] [[Західнопоморське воєводство|Західнопоморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:181}} {{МНОЖИНА:181|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Кошалінське воєводство|Кошалінського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=95 |ЧолПре=16 |ЧолПрац=69 |ЧолПост=10
|Жін=86 |ЖінПре=18 |ЖінПрац=48 |ЖінПост=20
|Разом=181 |РазомПре=34 |РазомПрац=117 |РазомПост=30
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Островиці}}

[[Категорія:Села Дравського повіту]]

title: Країна

Воєводство: Західнопоморське воєводство

Повіт: Дравський повіт

Гміна: Островіце

Автомобільний код: ZDR


text:
# Мале коло кровообігу
Мале́ ко́ло кровоо́бігу шлях крові від правого шлуночка до лівого передсердя.
Венозна, бідна на кисень, кров потрапляє у праву частину серця. Скорочуючись, правий шлуночок, викидає її в легеневу артерію. Двома гілками, на які ділиться легенева артерія, ця кров тече до легень. Там гілки легеневої артерії, розділяючись на дедалі дрібніші артерії, переходить у капіляри, що густо обплітають численні легеневі пухирці (альвеоли), у яких є повітря. Коли кров тече легеневими капілярами, до неї надходить кисень. Одночасно вуглекислий газ із крові переходить у повітря, що заповнює легені, тобто в капілярах легень венозна кров стає збагаченою на кисень — артеріальною. Потім вона збирається у вени, які, зливаючись одна з одною, утворюють чотири легеневі вени, які впадають у ліве передсердя.
Мале коло кровообігу починається легеневим стовбуром, що відходить від правого шлуночка. По ньому кров доставляється в систему легеневих капілярів. Від легень артеріальна кров відтікає по чотирьох венах, що впадає в ліве передсердя. Тут закінчується мале коло кровообігу.
По всіх артеріях малого кола кровообігу тече кров, не насичена киснем (венозна кров), а по венах — насичена киснем (артеріальна). Це відрізняє мале коло кровообігу від великого.

## Розвиток
У плода мале коло практично не функціонує, бо кисень надходить не з легень, а з материнського організму через плаценту й пупкову вену. Кров з правого передсердя йде не до правого шлуночка, а перенаправляється прямо в ліве передсердя через овальний отвір у міжпередсердній перегородці (на його місці потім утворюються овальні ямки). Та кров, що таки потрапила до правого шлуночка і легеневого стовбура, перенаправляється в аорту через Боталлову протоку, що сполучує місце біфуркації стовбура з дугою аорти.

title: Мале коло кровообігу

wikitext:
{{unibox}}
[[Файл:Illu pulmonary circuit.jpg|thumb|300px|Мале коло кровообігу. Синім показана венозна кров, червноим — артеріальна]]
'''Мале́ ко́ло кровоо́бігу''' шлях [[кров]]і від [[правий шлуночок|правого шлуночка]] до [[ліве передсердя|лівого передсердя]].

[[Венозна кров|Венозна]], бідна на кисень, кров потрапляє у праву частину [[серце|серця]]. Скорочуючись, правий шлуночок, викидає її в [[легенева артерія|легеневу артерію]]. Двома гілками, на які ділиться легенева артерія, ця кров тече до легень. Там гілки легеневої артерії, розділяючись на дедалі дрібніші [[артерія|артерії]], переходить у [[капіляр (біологія)|капіляри]], що густо обплітають численні легеневі пухирці ([[Альвеола|альвеоли]]), у яких є повітря. Коли кров тече легеневими капілярами, до неї надходить кисень. Одночасно вуглекислий газ із крові переходить у повітря, що заповнює легені, тобто в капілярах легень венозна кров стає збагаченою на кисень — артеріальною. Потім вона збирається у [[вена|вени]], які, зливаючись одна з одною, утворюють чотири легеневі вени, які впадають у ліве передсердя.

Мале коло кровообігу починається легеневим стовбуром, що відходить від правого шлуночка. По ньому кров доставляється в систему легеневих капілярів. Від легень артеріальна кров відтікає по чотирьох венах, що впадає в ліве передсердя. Тут закінчується мале коло кровообігу.

По всіх артеріях малого кола кровообігу тече кров, не насичена киснем (венозна кров), а по венах — насичена киснем (артеріальна). Це відрізняє мале коло кровообігу від великого.

== Розвиток ==
{{Див. також|Кровообіг плода}}
У плода мале коло практично не функціонує, бо кисень надходить не з легень, а з материнського організму через [[плацента|плаценту]] й [[пупкова вена|пупкову вену]]. Кров з правого передсердя йде не до правого шлуночка, а перенаправляється прямо в ліве передсердя через [[овальний отвір]] у міжпередсердній перегородці (на його місці потім утворюються овальні ямки). Та кров, що таки потрапила до правого шлуночка і легеневого стовбура, перенаправляється в аорту через [[Боталлова протока|Боталлову протоку]], що сполучує місце біфуркації стовбура з дугою аорти.

{{Бібліоінформація}}
{{Серцево-судинна система}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Анатомія серцево-судинної системи]]

Протилежне: Велике коло кровообігу


text:
# Єремія Могила
Єремія Могила гербу Могила (Єремія Мовіле, Ярема Могила, рум. Ieremia Movilă, пол. Jeremi Mohyła; бл. 1555—1606) — господар Молдови (серпень 1595 — травень 1600, вересень 1600 — 10 липня 1606). Старший брат молдовського господаря Симеона Могили, споріднений через шлюби доньок з руськими й польськими магнатськими родинами князів Корецьких, Вишневецьких, шляхтичів Потоцьких.

## Біографія
Прізвище Могила почав вживати дід Косма. Родина Могил презентувала політичну концепцію, що співпраця з Габсбургами не дозволить вирватись з-під турецької домінації. Батько — великий логофет Молдови Іван (Йона) Могила (1520—1570; у 1551—1552 роках в еміграції у Польщі, служив у поточній обороні), мати — донька Петру IV Рареша Марія (†1614).
Політичну кар'єру розпочав у 1579 р. як пахарник при дворі молдовського господаря Янку V Сасула. 1581 р. через зміну політичної орієнтації господаря змушений був тікати до Польщі з кількома соратниками, серед яких був рідний брат, єпископ радівецький Ґеорґе. Після 8 березня 1582 р. повернувся, за допомогою великого логофета Луки Строїчі намагався встановити перемир'я між господарем та емігрантами. Перед 20 травня 1582 р. став великим ворником двору Янку Сасула. Після поновлення на троні Петру Кульгавого за допомогою турків перед 1 серпня 1583 р. став третім у раді як великий ворник Верхньої країни. 1586 року його позиції зміцнилися через брата Ґеорґе, який став сучавським митрополитом.
Через зраду Бартоломео Брутті (албанця за походженням; відкрив туркам інформацію про контакти Петру Кульгавого з Віднем і Римом) Єремія 19 серпня 1591 р. переїхав до Польщі. Гостював у князя Івана Симеона Олельковича-Слуцького та його дружини Зоф’ї Мелецької в Усті (Влодзімеж Двожачек та Емануель Ростворовський в біограмах у «Польському словнику біографічному» помилково зазначали, що Єремію прийняв у себе коронний підчаший Ян Остроруг, чоловік Катажини Мелецької, рідної сестри Зоф’ї). В 1598 р. Єремія придбав у Зоф’ї Мелецької Устянську маєтність (а також сусідню Ляцьку) для свого старшого сина Костянтина.
До середини 1590-х років жив у Речі Посполитій, де отримав шляхетство, через шлюби доньок споріднився з родами Потоцьких, Вишневецьких. Походи козаків Григорія Лободи і Северина Наливайка — союзників імператора Рудольфа ІІ Габсбурга — в 1594—1595 роках до Молдови проти турків і татар сприяли переходу до антитурецького табору господаря Арона Тирана. За підтримки імператора він виступив проти турків разом з господарем Валахії Михаєм Хоробрим. Інтриги князя Семигороддя Сигізмунда Баторія (племінник короля Стефана Баторія) сприяли захопленню престолу Стефаном VIII Разваном, який здобув славу, командуючи молдовським військом у війні проти турків.
27 серпня 1595 р. підписав договір з Річчу Посполитою про визнання її сюзеренітету над Молдовою із виплатою щорічної данини. Могила платив данину також Кримському ханству та Османській імперії.
Його обрання викликало замішання серед бояр, чим вирішив скористатись канцлер Ян Замойський. Влітку 1595 р. він ввів до Молдови коронне військо з 5000 кавалерії, 2300 піхотинців і захопив 3 вересня Ясси, через що Штефан Радван втік до Угорщини. Він посадив господарем Ярему Могилу, який 27 серпня зобов'язався повернути Молдову у залежність від Речі Посполитої, щорічно сплачувати 40 тисяч золотих данини, залишити польські гарнізони у Хотині, Сучаві.
Одночасно з наказу султана до Молдови увійшли татари кримського хана Гази II Ґерая, які мали виступити проти Стафана Развана. 19-20 жовтня 1595 р. під Цецорою дійшло до битви коронного війська з татарами. Через неможливість захопити укріплений табір коронного війська, великі втрати хан згодився на перемовини, на яких визнав право Могили на престол. У грудні під Сучавою коронне військо розбило загони Штефана Развана, який потрапив у полон і був посаджений на палю Яремою Могилою. Річ Посполита не бажала війни з Османською імперією — тому Ярема Могила відійшов від антитурецького союзу з Михаєм Хоробрим, Габсбурґами та попросив свого затвердження у султана, зобов'язавшись сплачувати данину. Туреччина вела інші війни, зокрема з Михаєм Хоробрим, була ослаблена бунтами селян, що змусило султана визнати Є. Могилу господарем.
На 1599 р. Є. Могила і новий семигородський князь Андрій Баторій змовились проти Михая Хороброго, плануючи посадити господарем Валахії Симеона Могилу — молодшого брата Єремії. Михай Хоробрий, дізнавшись про угоду, захопив у жовтні 1599 р. Семигороддя, де Андрій Баторій загинув при втечі з поля битви. У травні 1600 р. до Молдови увійшло 17-тисячне волоське військо. При його наближенні у 15-тисячному молдовському війську розпочався заколот — Є.Могила змушений був втекти з 3-тисячним польським загоном до Хотина. Михай Хоробрий оголосив себе господарем, об'єднавши у свої руках також престоли Валахії й Семигороддя (невдовзі там виникли змови проти нього).
Через зменшення свого значення у об'єднаній державі бояри Валахії почали перемовини з турками, а восени 1600 р. у Семигородді розпочалось повстання угорської шляхти, німецьких міщан, яких підтримали Габсбурги і які завдали поразки господарю Михайлу Хороброму. Одночасно до Молдови увійшло коронне військо Яна Замойського, яке повернуло престол Яремі Могилі та посадило господарем Валахії його брата Симеона. Ярема Могила правив до 1606 р., додержуючись лояльності щодо султана та пропольської орієнтації, знаходячись під значним впливом канцлера Замойського. Він мав надію залишити господарем Молдови сина Костянтина, якого доволі швидко прогнав його брат Симеон Могила.
Був похований у монастирі Сучевиця, будівництво якого він фундував разом з братом Симеоном. Також вони були одними з основних жертводавців при спорудженні Успенської церкви у Львові; заклав місто Могилів-Подільський.

## Карбування монет
З визнанням сюзеренітету Річі Посполитої пов'язане карбування монет Єремією Могилою. Адже Могила отримав право карбувати монету за польським стандартом. У 1597-1600 рр. господарем карбувались імітації 3 грошей Речі Посполитої королів Стефана Баторія (1578-1586) та Сигізмунда III (1587-1632). Від оригінальних монет їх відрізняє здебільшого більш низька якість металу, а також, зображення голови зубра, що характерно для молдавських середньовічних монет. В нумізматичній літературі їх називають молдавсько-польськими монетами, молдавськими підробками, або імітаціями.
|  |  | Наслідування 3 грошей Стефана Баторія м. Риги |
|  |  | --------------------------------------------- |
|  |  |                                               |
|  |  |                                               |
|  |  |                                               |
|  |  |                                               |

## Шлюб, діти
Тесть — Ґеорґіос Катаратос, представник грецької колонії купців у Хотині, який оженився з Кристиною Лозонською, дідичкою села Лозна біля Дорохою і змінив прізвище на Лозонський / Ізлозяну (Lozonschi, Izlozeanu). 1578 р. був ключником, отримав від Петру Кульгавого село Юленці над Прутом. В 1597 р. Єремія призначив тестя пиркалабом Хотина.
Наймолодша сестра Єремії Могили вийшла заміж за Ізаяша Гербурта (так споріднились з Яном Замойським — сином Гербуртівни).
У шлюбі з Єлизаветою Могилою (1571—1617) в Єремії народились діти:
- Константин Могила (?—1612), господар Молдови
- Олександр Могила (?—1620), господар Молдови
- Богдан Могила
- Самфіра Могила (?—7 березня 1596)
- Петро Могила
- Олександра Могила (?—12 липня 1597)
- Станіслава (Стана) (?—12 липня 1597)
- Раїна (Ірина) Могила (Могилянка) (1589—1619), видана за київського каштеляна князя Михайла Вишневецького, шлюб 25 травня 1603, Сучава[11], мати Яреми Вишневецького.
- Марія Амалія Могила (Могилянка) (бл. 1590 — 1638), вийшла на початку 1606 р. за майбутнього старосту подільських земель, воєводу брацлавського Стефана Потоцького.
- Катерина Могила (бл.1590—1619) — дружина князя Самійла Корецького
- Ганна Могила (Могилянка), між 1658/61 роками вийшла заміж за кам'янецького каштеляна Станіслава «Реверу» Потоцького

## Зауваги
1. ↑  в його біограмі у «Польському словнику біографічному» стверджено, що належав до полонофільського роду бояр Гудіці (пол. Hudicich, род. відм.

title: Єремія Могила

wikitext:
{{Otheruses|Могила}}
{{Державний діяч
| титул            = [[Господар Молдови|Молдавський господар]]
| періодпочаток    = [[1595]]
| періодкінець     = [[1600]]
| попередник       = [[Стефан VIII Разван]]
| наступник        = [[Михайло Хоробрий]]

| титул_2          =
| періодпочаток_2  = [[1600]]
| періодкінець_2   = [[1606]]
| попередник_2     = [[Михайло Хоробрий]]
| наступник_2      = [[Костянтин Могила]]
}}
'''Єремія Могила''' гербу Могила (''Єремія Мовіле, Ярема Могила'', {{lang-ro|Ieremia Movilă}}, {{lang-pl|Jeremi Mohyła}}; бл. 1555—1606) — [[Господар (титул)|господар]] [[Молдавське князівство|Молдови]] (серпень 1595 — травень 1600, вересень 1600 — 10 липня 1606). Старший брат молдовського господаря [[Симеон Могила|Симеона Могили]], споріднений через шлюби доньок з руськими й польськими магнатськими родинами князів [[Корецькі|Корецьких]], [[Вишневецькі|Вишневецьких]], [[шляхтич]]ів [[Потоцькі|Потоцьких]].{{efn|в його біограмі у «Польському словнику біографічному» стверджено, що належав до полонофільського роду бояр Гудіці ({{lang-pl|Hudicich}}, род. відм.}}

== Біографія ==
[[Файл:Battle of Mezőkeresztes 1596.jpg|міні|праворуч|300пкс|Битва з турками 1596 року]]
[[Файл:Hans von Aachen - Allegory of the Turkish war - The Battle of Gorossló.jpg|міні|праворуч|300пкс|Битва Михайла Хороброго 1601 року з трансильванським військом. Художник Ганс з Аахену]]
[[Файл:H. Aachen Allegória.jpg|міні|праворуч|300пкс|Алегорія проголошення війни туркам. Худ. Ганс з Аахену]]

Прізвище Могила почав вживати дід Косма. Родина Могил презентувала політичну концепцію, що співпраця з [[Габсбурги|Габсбургами]] не дозволить вирватись з-під турецької домінації. Батько — великий [[логофет]] Молдови Іван (Йона) Могила (1520—1570; у 1551—1552 роках в еміграції у Польщі, служив у поточній обороні), мати — донька [[Петру IV Рареш]]а Марія (†1614).

Політичну кар'єру розпочав у 1579 р. як [[пахарник]] при дворі молдовського господаря [[Янку V Сасул]]а. 1581 р. через зміну політичної орієнтації господаря змушений був тікати до Польщі з кількома соратниками, серед яких був рідний брат, єпископ [[Радівці|радівецький]] Ґеорґе. Після 8 березня 1582 р. повернувся, за допомогою великого логофета Луки Строїчі намагався встановити перемир'я між господарем та емігрантами. Перед 20 травня 1582 р. став великим [[ворник]]ом двору Янку Сасула. Після поновлення на троні [[Петро VI Кульгавий|Петру Кульгавого]] за допомогою турків перед 1 серпня 1583 р. став третім у раді як великий ворник [[Цара-де-Сус|Верхньої країни]]. 1586 року його позиції зміцнилися через брата Ґеорґе, який став [[Сучава|сучавським]] митрополитом<ref>''Red[aktor Emanuel Rostworowski].'' Mohiła (Moghiła, Moviła) Jeremijasz h. własnego (ok. 1555—1606)… — S. 564—565.</ref>.

Через зраду Бартоломео Брутті (албанця за походженням; відкрив туркам інформацію про контакти Петру Кульгавого з Віднем і Римом) Єремія 19 серпня 1591 р. переїхав до Польщі. Гостював у князя Івана Симеона Олельковича-Слуцького та його дружини Зоф’ї Мелецької в [[Устя-Зелене|Усті]]<ref>[https://www.academia.edu/102694464/ ''Смерека Б.'' Єлизавета Могила і Мирон Барновський – покровителі Задарівського монастиря (за документами XVII–XVIII ст.) // Науковий щорічник “Історія релігій в Україні”. Львів, 2023. Вип. 33. С. 196]</ref> (Влодзімеж Двожачек<ref>''Dworzaczek W.'' Ostroróg Jan h. Nałęcz (1565—1622)... — S. 507.</ref> та Емануель Ростворовський<ref>''Red[aktor Emanuel Rostworowski].'' Mohiła (Moghiła, Moviła) Jeremijasz h. własnego (ok. 1555—1606)… — S. 565.</ref> в біограмах у «Польському словнику біографічному» помилково зазначали, що Єремію прийняв у себе коронний [[підчаший]] [[Ян Остроруг (підчаший коронний)|Ян Остроруг]], чоловік Катажини Мелецької, рідної сестри Зоф’ї). В 1598 р. Єремія придбав у Зоф’ї Мелецької Устянську маєтність (а також сусідню [[Лядське|Ляцьку]]) для свого старшого сина Костянтина<ref>[https://www.academia.edu/102694464/ ''Смерека Б.'' Єлизавета Могила і Мирон Барновський – покровителі Задарівського монастиря (за документами XVII–XVIII ст.) // Науковий щорічник “Історія релігій в Україні”. Львів, 2023. Вип. 33. С. 197]</ref>.

До середини 1590-х років жив у [[Річ Посполита|Речі Посполитій]], де отримав [[Шляхта|шляхетство]], через шлюби доньок споріднився з родами [[Потоцькі|Потоцьких]], [[Вишневецькі|Вишневецьких]]. Походи козаків [[Григорій Лобода|Григорія Лободи]] і [[Северин Наливайко|Северина Наливайка]] — союзників імператора [[Рудольф II|Рудольфа ІІ Габсбурга]] — в 1594—1595 роках до Молдови проти [[Османська імперія|турків]] і [[Татари|татар]] сприяли переходу до антитурецького табору господаря Арона Тирана. За підтримки імператора він виступив проти [[Османська імперія|турків]] разом з господарем [[Валахія|Валахії]] [[Михайло Хоробрий|Михаєм Хоробрим]]. Інтриги князя [[Трансильванія|Семигороддя]] Сигізмунда Баторія (племінник короля [[Стефан Баторій|Стефана Баторія]]) сприяли захопленню престолу Стефаном VIII Разваном, який здобув славу, командуючи молдовським військом у війні проти турків.

27 серпня 1595 р. підписав договір з Річчу Посполитою про визнання її сюзеренітету над Молдовою із виплатою щорічної данини. Могила платив данину також Кримському ханству та Османській імперії.

Його обрання викликало замішання серед бояр, чим вирішив скористатись [[канцлер]] [[Ян Замойський (1542—1605)|Ян Замойський]]. Влітку 1595 р. він ввів до Молдови коронне військо з 5000 кавалерії, 2300 піхотинців і захопив 3 вересня [[Ясси]], через що Штефан Радван втік до [[Угорське королівство|Угорщини]]. Він посадив господарем Ярему Могилу, який 27 серпня зобов'язався повернути Молдову у залежність від Речі Посполитої, щорічно сплачувати 40 тисяч золотих данини, залишити польські гарнізони у [[Хотин]]і, [[Сучава|Сучаві]].

Одночасно з наказу султана до Молдови увійшли татари кримського [[Хан|хана]] [[Гази II Ґерай|Гази II Ґерая]], які мали виступити проти Стафана Развана. 19-20 жовтня 1595 р. [[Цецорська битва 1595|під Цецорою]] дійшло до битви коронного війська з татарами. Через неможливість захопити укріплений табір коронного війська, великі втрати хан згодився на перемовини, на яких визнав право Могили на престол. У грудні під Сучавою коронне військо розбило загони Штефана Развана, який потрапив у полон і був [[Садіння на кіл|посаджений на палю]] Яремою Могилою. Річ Посполита не бажала війни з Османською імперією — тому Ярема Могила відійшов від антитурецького союзу з Михаєм Хоробрим, [[Габсбурги|Габсбурґами]] та попросив свого затвердження у [[султан]]а, зобов'язавшись сплачувати данину. Туреччина вела інші війни, зокрема з Михаєм Хоробрим, була ослаблена бунтами селян, що змусило султана визнати Є. Могилу господарем.

На 1599 р. Є. Могила і новий семигородський князь Андрій Баторій змовились проти Михая Хороброго, плануючи посадити господарем Валахії Симеона Могилу — молодшого брата Єремії. Михай Хоробрий, дізнавшись про угоду, захопив у жовтні 1599 р. Семигороддя, де Андрій Баторій загинув при втечі з поля битви. У травні 1600 р. до Молдови увійшло 17-тисячне волоське військо. При його наближенні у 15-тисячному молдовському війську розпочався заколот — Є.Могила змушений був втекти з 3-тисячним польським загоном до [[Хотинська фортеця|Хотина]]. Михай Хоробрий оголосив себе господарем, об'єднавши у свої руках також престоли Валахії й Семигороддя (невдовзі там виникли змови проти нього).

Через зменшення свого значення у об'єднаній державі бояри Валахії почали перемовини з турками, а восени 1600 р. у Семигородді розпочалось повстання угорської шляхти, німецьких міщан, яких підтримали Габсбурги і які завдали поразки господарю Михайлу Хороброму. Одночасно до Молдови увійшло коронне військо Яна Замойського, яке повернуло престол Яремі Могилі та посадило господарем Валахії його брата Симеона. Ярема Могила правив до 1606 р., додержуючись лояльності щодо султана та пропольської орієнтації, знаходячись під значним впливом канцлера Замойського. Він мав надію залишити господарем Молдови сина Костянтина, якого доволі швидко прогнав його брат Симеон Могила.

Був похований у монастирі Сучевиця, будівництво якого він фундував разом з братом Симеоном. Також вони були одними з основних жертводавців при спорудженні [[Успенська церква (Львів)|Успенської церкви]] у [[Львів|Львові]]; заклав місто [[Могилів-Подільський]].

== Карбування монет ==
З визнанням сюзеренітету Річі Посполитої пов'язане карбування монет Єремією Могилою. Адже Могила отримав право карбувати монету за польським стандартом. У 1597-1600 рр. господарем карбувались імітації 3 грошей Речі Посполитої королів Стефана Баторія (1578-1586) та Сигізмунда III (1587-1632). Від оригінальних монет їх відрізняє здебільшого більш низька якість металу, а також, зображення голови зубра, що характерно для молдавських середньовічних монет. В нумізматичній літературі їх називають молдавсько-польськими монетами, молдавськими підробками, або імітаціями. <ref>{{Cite web|title=Money in Romania|url=https://www.theapricity.com/forum/showthread.php?18872-Money-in-Romania|website=The Apricity Forum: A European Cultural Community|accessdate=2020-06-07|language=en|archive-date=7 червня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200607153656/https://www.theapricity.com/forum/showthread.php?18872-Money-in-Romania}}</ref>
{| class="wikitable"
|+
![[Файл:Фото молдавського наслідування 3 грошей Стефана Баторія 1.jpg|міні]]
![[Файл:Фото молдавського наслідування 3 грошей Стефана Баторія.jpg|міні]]
!Наслідування 3 грошей Стефана Баторія м. Риги
|-
|
|
|
|-
|
|
|
|-
|
|
|
|-
|
|
|
|}

== Шлюб, діти ==
[[Файл:Stamp of Moldova 192.gif|міні|праворуч|150пкс|Єремія Могила. Поштова марка Молдови. 1997]]
Тесть — Ґеорґіос Катаратос, представник грецької колонії купців у Хотині, який оженився з Кристиною Лозонською, дідичкою села [[Лозна (комуна, Ботошань)|Лозна]] біля [[Дорохой|Дорохою]] і змінив прізвище на Лозонський / Ізлозяну (''Lozonschi'', ''Izlozeanu''). 1578 р. був ключником, отримав від Петру Кульгавого село Юленці над Прутом. В 1597 р. Єремія призначив тестя [[Бургграф|пиркалабом]] Хотина<ref>[https://www.academia.edu/102694464/''Смерека Б.'' Єлизавета Могила і Мирон Барновський – покровителі Задарівського монастиря (за документами XVII–XVIII ст.) // Науковий щорічник “Історія релігій в Україні”. Львів, 2023. Вип. 33. С. 197]</ref>.

Наймолодша сестра Єремії Могили вийшла заміж за Ізаяша Гербурта (так споріднились з Яном Замойським — сином Гербуртівни).<ref>Mohiła (Moghiła, Moviła) Jeremiasz h. własnego (ok. 1555—1606)… — S. 565.</ref>

У шлюбі з [[Єлизавета Могила|Єлизаветою Могилою]] (1571—1617) в Єремії народились діти:
*[[Костянтин Могила|Константин Могила]] (?—1612), господар Молдови
*[[Олександр Могила]] (?—1620), господар Молдови
* Богдан Могила
* Самфіра Могила (?—7 березня 1596)
* Петро Могила
* Олександра Могила (?—12 липня 1597)
* Станіслава (Стана) (?—12 липня 1597)
*[[Раїна Вишневецька|Раїна (Ірина) Могила (Могилянка]]) (1589—1619), видана за київського каштеляна князя [[Вишневецький Михайло|Михайла Вишневецького]], шлюб 25 травня 1603, [[Сучава|Сучава]]<ref>Mohiła (Moghiła, Moviła) Jeremiasz h. własnego (ok. 1555—1606)… — S. 568.</ref>, мати [[Ярема Вишневецький|Яреми Вишневецького]].
*[[Марія Могилянка|Марія Амалія Могила (Могилянка)]] (бл. 1590 — 1638), вийшла на початку 1606 р. за майбутнього [[Староста генеральний|старосту подільських земель]], воєводу [[Брацлав|брацлавського]] [[Стефан Потоцький (староста генеральний)|Стефана Потоцького]].
* Катерина Могила (бл.1590—1619) — дружина князя [[Самійло Корецький|Самійла Корецького]]
* [[Анна Могила|Ганна Могила (Могилянка)]], між 1658/61 роками вийшла заміж за [[Каштеляни Кам'янця-Подільського|кам'янецького каштеляна]] [[Станіслав Ревера Потоцький|Станіслава «Реверу» Потоцького]]

== Див. також ==
* [[Могилів-Подільський]]

== Зауваги ==
{{notelist}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* ''Dworzaczek W.'' Ostroróg Jan h. Nałęcz (1565—1622) // [[Polski Słownik Biograficzny]]. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1979. — T. XXIV/3. — Zeszyt 102. — S. 506—511. {{ref-pl}}
* ''Red[aktor Emanuel Rostworowski].'' Mohiła (Moghiła, Moviła) Jeremijasz h. własnego (ok. 1555—1606) // [[Polski Słownik Biograficzny]]. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1976. — T. XXI/3. — Zeszyt 90. — S. 564—568. {{ref-pl}}
* ''Мохов Н.'' Молдавия эпохи феодализма. — Кишинёв : Картя Молдовеняскэ, 1964. {{ref-ru}}
* ''Смерека Б.'' Єлизавета Могила і Мирон Барновський — покровителі Задарівського монастиря (за документами XVII—XVIII ст.) // Науковий щорічник “Історія релігій в Україні”. — Львів, 2023. — Вип. 33. — С. 194—212.
* ''Стати В.'' История Молдовы. — Кишинёв : Tipografia Centrală, 2002 — ISBN 9975-9504-1-8. {{ref-ru}}

== Посилання ==
* [http://uk.rodovid.org/wk/Запис:214108 Родовід Єремії Могили] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180515070933/http://uk.rodovid.org/wk/Запис:214108 |date=15 травня 2018 }}.
* [http://www.sejm-wielki.pl/b/16.67.4 Jeremiasz Mohiła (ID: 16.67.4).] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160619174801/http://www.sejm-wielki.pl/b/16.67.4 |date=19 червня 2016 }} {{ref-pl}}
* [http://www.istoria.md/articol/47/Ieremia_Movil%C4%83__Moghil%C4%83_,_domn_al_Moldovei Єремія Могила] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111204230240/http://www.istoria.md/articol/47/Ieremia_Movil%C4%83__Moghil%C4%83_,_domn_al_Moldovei |date=4 грудня 2011 }}. {{ref-ro}}
* [http://www.genealogy.euweb.cz/balkan/balkan18.html#MMJ Mushati family] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150223231346/http://genealogy.euweb.cz/balkan/balkan18.html#MMJ |date=23 лютого 2015 }}. {{ref-pl}}, {{ref-en}}

{| style="clear:both; background-color: white; border-style: solid; border-color:red; border-width:2px; vertical-align:top; text-align:center; border-collapse: collapse;width:100%;margin-top:3px;" cellpadding="4" cellspacing"0"
|-
| width="25%" | Попередник
[[:Стефан Разван]]
[[:Михайло Хоробрий]]
| width="10%" | [[Файл:Coat of arms of Moldavia.svg|70px]]
| width="20%" | '''[[Список правителів Молдовського князівства|Молдовський воєвода]]'''
1595-1600
1600-1606
| width="10%" | [[Файл:Coat of arms of Moldavia.svg|70px]]
| width="25%" | Наступник
[[:Михайло Хоробрий]]
[[:Костянтин Могила]]
|-
|}

{{Правителі Молдовського князівства}}
{{ВП-Портали|Біографії|Галичина|Історія|Молдова|Польща|Православ'я|Тернопільщина}}
{{DEFAULTSORT:Могила Єремія}}

[[Категорія:Могили (рід)|Єремія]]
[[Категорія:Персоналії:Могилів-Подільський]]
[[Категорія:Меценати Львова]]
[[Категорія:Персоналії:Устя-Зелене]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо населені пункти]]
[[Категорія:Правителі Європи XVI століття]]
[[Категорія:Правителі Європи XVII століття]]

title: 1595 — 1600

Попередник: Стефан VIII Разван

Наступник: Михайло Хоробрий

title: 1600 — 1606

Попередник: Михайло Хоробрий

Наступник: Костянтин Могила

Смерть: 10 липня 1606 · Ясси, Румунія

Поховання: Sucevița Monasteryd

Країна: Молдовське князівство

Рід: Могили

Батько: Ioan Movilăd

Мати: Princess Maria of Moldaviad

Шлюб: Єлизавета Могила (Чомортань-Лозинська)

Діти: Костянтин Могила, Олександр Могила, Вишневецька Раїна, Марія Потоцька-Могилянка, Анна Могила і Katarzyna Mohyład

Медіафайли у Вікісховищі


text:
# Негрешть (Нямц)
Негрешть, Негрешті (рум. Negrești) — село у повіті Нямц в Румунії. Входить до складу комуни Негрешть.
Село розташоване на відстані 289 км на північ від Бухареста, 11 км на північ від П'ятра-Нямца, 92 км на захід від Ясс.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 1557 осіб. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.
Національний склад населення села:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 1539           | 98,8%    |
| цигани         | 18             | 1,2%     |

title: Негрешть (Нямц)

wikitext:
{{Otheruses|Негрешть (значення)}}
{{НП Румунії
 | назва               = Негрешть
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Negrești''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Нямц
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Негрешть (комуна)|Негрешть]]
 | код_SIRUTA          = 122310
 | широта              = 47.0294
 | довгота             = 26.3796
 | висота              = 433
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 1557
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 617157
}}
'''Негрешть''', Негрешті ({{lang-ro|Negrești}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Нямц]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Негрешть (комуна)|Негрешть]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 289 км на північ від [[Бухарест]]а, 11 км на північ від [[П'ятра-Нямц|П'ятра-Нямца]], 92 км на захід від [[Ясси|Ясс]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:1557}} осіб. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 1539
| 98,8%
|-
| цигани
| 18
| 1,2%
|}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Нямц]]

title: Негрешть · Negrești

Країна: Румунія

Повіт: Нямц

Комуна: Негрешть

Телефонний код: +40 233 (Romtelecom, TR) · +40 333 (інші оператори)


text:
# Затока Вісмара
53°57′ пн. ш. 11°27′ сх. д. / 53.95° пн. ш. 11.45° сх. д.
Вісмарська затока дуже добре захищена затока в південно-західній частині Балтийського моря, на землі Мекленбург-Передня Померанія, в Німеччині. Вона одна з найкращих природніх гаваней на Балтійському морі і служила місцем для багатьох морських кораблів, а тепер її глибина 5 метрів стала мілкою для сучасних кораблів. Сьогодні затока являється предметом дослідження підводної археології. У Вісмарській затоці є ділянки, які являються бухтами, кожна з них відділена від других мисом і широким каналом. Кінці мисів вирівняні і простягаються на майже 20 км і закінчуються вздовж каналу, біля якого знаходяться ще інші затоки: Больтенхаген, Воленбергер, Эггерс. Канал Брайтлінг між островом Поель і материком тоже рахується частиною затоки, яка на своїй північній частині являється берегом острова. Від західного мису до східного берега внутрішня затока досягає 20 км. Якірна стоянка захищена і має ромбічну форму на острові Пул, приблизно 5 км на південь від якорної стоянки і звужується до 3 км. Основні води затоки розташовані біля острова Поель, який знаходиться в затоці Вісмара. Північна сторона острова розташована на заході до мису Гросклютцхйовед, північніше від села Клютц. Основний порт Вісмар знаходиться на відстані 30 км від міста Шверін.

title: Затока Вісмара

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Вісмарська затока''' дуже добре захищена затока в південно-західній частині Балтийського моря, на землі Мекленбург-Передня Померанія, в Німеччині. Вона одна з найкращих природніх гаваней на Балтійському морі і служила місцем для багатьох морських кораблів, а тепер її глибина 5 метрів стала мілкою для сучасних кораблів. Сьогодні затока являється предметом дослідження підводної археології. У Вісмарській затоці є ділянки, які являються бухтами, кожна з них відділена від других мисом і широким каналом. Кінці мисів вирівняні і простягаються на майже 20 км і закінчуються вздовж каналу, біля якого знаходяться ще інші затоки: Больтенхаген, Воленбергер, Эггерс<ref>Literatur über Wismarer Bucht in der Landesbibliographie MV</ref>. Канал Брайтлінг між островом Поель і материком тоже рахується частиною затоки, яка на своїй північній частині являється берегом острова. Від західного мису до східного берега внутрішня затока досягає 20 км. Якірна стоянка захищена і має ромбічну форму на острові Пул, приблизно 5 км на південь від якорної стоянки і звужується до 3 км<ref>{{Cite news|title=Vertragsverletzung Spaniens durch Verstoss gegen die Vogelschutz-Richtlinie wegen Zulässigkeit der Jagd mit Leimruten|url=http://dx.doi.org/10.1007/s10357-005-0885-8|work=Natur und Recht|date=2006-02|accessdate=2021-05-03|issn=0172-1631|doi=10.1007/s10357-005-0885-8|pages=95–97|volume=28|issue=2}}</ref>. Основні води затоки розташовані біля острова Поель, який знаходиться в затоці Вісмара. Північна сторона острова розташована на заході до мису Гросклютцхйовед, північніше від села Клютц. Основний порт Вісмар знаходиться на відстані 30 км від міста Шверін.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

'''Commons: Wismarer Bucht''' – Sammlung von Bildern

* Literatur über Wismarer Bucht in der Landesbibliographie MV
* Natur- und Vogelschutz Wismarbucht mit Befahrensregelungen
[[Категорія:Затоки Балтійського моря]]

Названо на честь: Вісмар

Адміністративна одиниця: Мекленбург-Передня Померанія


text:
# Городоцький замок (Вітебська область)
Городо́цький за́мок — бастіонний замок, який існував із першої половини 17 ст. у місті Городок Вітебської області.
Замок побудований на терасі правого берега річки Гаражанка. Він мав форму п'ятикутника. Замок був укріплений валом та ровом. Ширина рову була до 16 метрів (його залишки збереглися з північного, східного та частково західного боків замку). На північно-західному боці було болото, з якого стікав струмок в оборонний рів. Бастіони замку розташовувалися за 20 метрів один від одного (їхні залишки знайдені в північній та східній частинах замку).
Замчище було досліджено в 1981 році О. М. Ткачовим.

## В Інтернеті
- Історія міста [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]

title: Городоцький замок (Вітебська область)

wikitext:
{{пам'ятка}}
'''Городо́цький за́мок''' — [[Бастіон|бастіонний замок]], який існував із першої половини 17 ст. у місті [[Городок (Білорусь)|Городок]] [[Вітебська область|Вітебської області]].

[[Замок (споруда)|Замок]] побудований на терасі правого берега річки [[Усиса|Гаражанка]]. Він мав форму п'ятикутника. Замок був укріплений [[Вал (споруда)|валом]] та [[Рів (оборонна споруда)|ровом]]. Ширина рову була до 16 метрів (його залишки збереглися з північного, східного та частково західного боків замку). На північно-західному боці було [[болото]], з якого стікав [[струмок]] в оборонний рів. [[Бастіон]]и замку розташовувалися за 20 метрів один від одного (їхні залишки знайдені в північній та східній частинах замку).

Замчище було досліджено в 1981 році [[Ткачов Михайло Олександрович|О. М. Ткачовим]].

== Література ==
* {{Книга
|заголовок = Беларуская энцыклапедыя: У 18 т. Т. 5: Гальцы — Дагон
|відповідальний = Рэдкал.: Г. П. Пашкоў і інш
|місце = Мн.
|видавництво = БелЭн
|рік = 1997
|том = 5
|сторінки = 45
|сторінок = 576
|ISBN = 985-11-0090-0
|тираж = 10 000
}}
* {{Книга
|автор = Татаринов Ю. А.
|заголовок = Города Беларуси. Витебщина
|відповідальний = Юрий Татаринов
|місце = Мн.
|видавництво = Энциклопедикс
|рік = 2006
|сторінки = 78, 79
|сторінок = 208
|ISBN = 985-6742-36-6
|тираж = 500
}}

== В Інтернеті ==
* [http://www.haradok.info/bel/гарадок/гісторыя/гісторыя_гарадка.html Історія міста] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304230155/http://www.haradok.info/bel/гарадок/гісторыя/гісторыя_гарадка.html |date=4 березня 2016 }}

[[Категорія:Засновані в XVII столітті]]
[[Категорія:Замки Великого князівства Литовського]]

title: Городоцький замок

Країна: Білорусь

Тип: замок


text:
# Дідовицький заказник
Дідо́вицький зака́зник — гідрологічний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований у межах Звягельського району Житомирської області, на території ДП «Новоград-Волинський лісгосп АПК».
Площа 8,5 га. Статус отриманий у 2018 році. Перебуває у віданні ДП «Новоград-Волинський лісгосп АПК».
Заказник являє собою окреме болотне урочище в замкнутій безстічній улоговині серед відкритих ландшафтів. Рослинність заказника представлена ценозами очерету південного, осоки побережної та щільних угрупувань чагарникових верб — верби попелястої, верби вушкатої, верби козячої, верби тритичинкової. Саме цей фітоценоз занесений до Бернської конвенції і становить пріоритет охорони у заказнику. Значну цінність становлять види, занесені до Червоної книги України (2009), зокрема, малого комонника зігнутого та пальчатокорінника мясо-червоного.

title: Дідовицький заказник

wikitext:
{{Значущість|дата=січень 2024}}
{{Природоохоронна територія
 | назва               = Дідовицький заказник
 | категорія МСОП      =
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | ширина_зображення   = 300px
 | мапа                =
 | підпис              =
 | ширина_мапи         =
 | локатор_x           =
 | локатор_y           =
 | розташування        = {{UKR}}
[[Житомирська область]],
[[Звягельський район]]
 | найближче_місто     =
 |lat_degrees          =  | lat_minutes  =  | lat_seconds  =  | lat_direction  = N
 |long_degrees         =  | long_minutes =  | long_seconds =  | long_direction = E
 | площа               = 8,5 [[Гектар|га]]
 | водні об'єкти       =
 | заснований          = 2018 р.
 | число_відвідувачів  =
 | рік_відвідувачів    =
 | керуюча_організація = ДП «Новоград-Волинський лісгосп АПК»
 | Карта розташування  = Україна Житомирська область
}}
'''Дідо́вицький зака́зник''' — [[гідрологічний заказник]] місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований у межах [[Звягельський район|Звягельського району]] [[Житомирська область|Житомирської області]], на території ДП «Новоград-Волинський лісгосп АПК».

Площа 8,5 [[Гектар|га]]. Статус отриманий у 2018 році. Перебуває у віданні ДП «Новоград-Волинський лісгосп АПК».

Заказник являє собою окреме болотне урочище в замкнутій безстічній улоговині серед відкритих ландшафтів. Рослинність заказника представлена ценозами [[очерет південний|очерету південного]], [[осока побережна|осоки побережної]] та щільних угрупувань чагарникових [[верба|верб]] — [[Верба попеляста|верби попелястої]], верби вушкатої, [[Верба козяча|верби козячої]], верби тритичинкової. Саме цей [[фітоценоз]] занесений до Бернської конвенції і становить пріоритет охорони у заказнику. Значну цінність становлять види, занесені до [[Червона книга України|Червоної книги України]] (2009), зокрема, малого [[Комонничок зігнутий|комонника зігнутого]] та [[Зозульки м'ясо-червоні|пальчатокорінника мясо-червоного]].

== Джерела ==
* Відповідь Житомирської ОДА від 10.01.2018 №106/3-6/3-1-0014 на звернення ГО «Українська природоохоронна група» від 28.12.2018 №157/2018.

{{Природно-заповідний фонд Новоград-Волинського району}}
{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
[[Категорія:Гідрологічні заказники Житомирської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 2018]]
[[Категорія:Засновані в Житомирській області 2018]]

title: Дідовицький заказник

Розташування: Україна · Житомирська область, · Звягельський район

Оператор: ДП «Новоград-Волинський лісгосп АПК»