text:
# Сахара
Саха́ра (араб. الصحراء الكبرى — ес-сакара ель-кубра, «Велика пустеля») — найбільша пустеля світу, розташована у Північній Африці. Площа Сахари становить понад 9 млн км². Назва походить від арабського позначення пустелі (صَحراء), «ṣaḥrā´» (صحراءⓘ).
Сахару обмежують із заходу Атлантичний океан, з півночі Атлаські гори та Середземне море, зі сходу — Червоне море, з півдня — Сахель (смуга напіваридних саван). Протяжність пустелі з заходу на схід становить 5700 км, ширина до 2000 км. Площа пустелі Сахара постійно збільшується: від 1920 року зросла на 10 %. На території Сахари повністю або частково розміщені Марокко, Туніс, Алжир, Лівія, Єгипет, Мавританія, Малі, Нігер, Чад, Судан. Близько 80 % пустелі — рівнини висотою 200—500 м. На сході та півночі — безстічні западини: Фаюм, Каттара (глибина до 133 м) та інші. У Центральній Сахарі є вулканічні масиви Ахаггар (гора Тахат, 3003 м), Тібесті (г. Емі-Кусі, 3415 м — найбільша висота в Сахарі). У ландшафті Сахари переважають кам'янисті та щебенисті (хамади), галечникові (регі), глинисті (серіри), піщані (зокрема, ерги) гірські пустелі.

## Назва
Назва «Сахара» згадується з I ст. н. е. Походить від арабського слова صحراء (ṣaḥrā), яке в перекладі означає «пустеля» і його множини «ṣaḥārā». Крім того, є зв'язок із прикметником «aṣḥar», який має значення «пустельний» з конотацією червонуватого кольору позбавлених рослинності рівнин. Назви деяких районів Сахари, як-от Танезруфт (південний захід Алжиру) або Тенере (центр Нігера), часто мають берберське походження.

## Географічне положення
Сахара поділяє Африканський континент на Північну Африку й Субсахарську Африку. Південною межею Сахари слугує смуга напіваридних саван — Сахель, південніше яких розташований Судан і басейн річки Конго.
Сахара обмежена Атлантичним океаном на заході, Червоним морем на сході, Середземним морем і горами Атлас на півночі, Сахелєм на півдні. На теренах Сахари виділяють Західну Сахару, гори Ахаггар, Тібесті, Аїр, пустелю Тенере, Великий Східний Ерг, Великий Західний Ерг, Танезруфт, Гамада-ель-Хамра, Ерг-Ігіді, Ерг-Шеш, Аравійську, Лівійську, Нубійську пустелі.
Невеликі райони Алжиру і Тунісу розташовані нижче рівня моря, але велика частина — це плато з гірською системою в центрі, включно з горами Ахаггар в Алжирі, масивом Лепеха в Нігері, масивом Тібетсі в Чаді із згаслим щитовим вулканом Емі Кусі 3415 м, що є найвищою точкою усієї Сахари. Площа пустелі постійно збільшується, зараз починаються спроби висадження лісів у деяких зонах з метою призупинити наступ пустелі.
На території пустелі розташовані західні частини Єгипту і Судану, велика частина Мавританії, Малі, Нігеру і Чаду, південна частина Марокко, Алжиру, Тунісу та Лівії.

## Геологія та корисні копалини
Геологія та корисні копалини. Сахара розташовується на Сахарській плиті — північно-західній частині прадавньої Африканської платформи. Уздовж центральної частини плити із заходу на схід простягається Центрально-Сахарська зона піднять, де на поверхню виходить докембрійський кристалічний фундамент: Регибатський масив на заході відділений Танезруфтським прогином від нагір'я Ахаггар, який складається з горстів, що чергуються, і грабенів. Далі на схід простираються масиви Тібесті, Ель-Увейнат, Ель-Еглаб, а також західний виступ Нубійсько-Аравійського щита (хребет Етбай).
На північ й південь від зони піднять розташовані Північно-Сахарська й Південно-Сахарська зони опускань — прогини платформи, заповнені фанерозойськими осадовими породами. До середини крейдового періоду в цих зонах накопичувалася континентальна товща, яка пізніше (наприкінці крейди — початку палеогену) була перекрита морськими осадами. З епохи олігоцену море відступило, а прадавні масиви (особливо Ахаггар і Тібесті) випробували сильне підняття. У Південно-Сахарській зоні опускань також розташовуються плоска синекліза Тауденні, грабен Гао, Малі-Нігерська синкліза й синекліза Чад.
Завдяки стабільності платформи формації ери палеозою залишилися горизонтальними й мало змінилися. У більшості районів Сахари ці утворення були покриті мезозойськими відкладами, з якими зв'язано багато важливих водоносних горизонтів. У північній частині пустелі такі утворення також асоціюються з витягнутими западинами й басейнами: від оаз західного Єгипту до шоттів Алжиру. Прогин платформи в південній частині пустелі створив великі басейни, зайняті кайнозойськими озерами (озеро Чад, група озер Уніанга-Серрір).
На території Сахари є багаті родовища нафти та природного газу (Сахарський нафтогазоносний басейн, включаючи родовище Хассі-Мессауд), залізних (Іджиль) та мідних (Акжужт) руд. Родовища золота, вольфраму, урану й рідкісних металів пов'язані з докембрійським фундаментом.

## Рельєф
Ландшафт Сахари дуже різноманітний. Велику частину її території (до 70 %) займають рівнинні глинисті серири, піщано-галькові реги, кам'янисті плато (хамада) висотою до 500 м, а в прибережних районах — до 200 м. Найбільші висоти простежуються в Центральній Сахарі — нагір'я Тібесті (вулкан Емі-Кусі, 3415 м) і Ахаггар (гора Тахат, 3003 м). Ці райони зберігають сліди активного вулканізму часів неогену й антропогену і розчленовані глибокими долинами (шириною до 30 км, завдовжки до 400 км) із сухими руслами стародавніх річок (ваді). Навколо нагір'їв простягаються куестові гряди заввишки до 1000 м і ступінчасті плато Іфорас (до 728 м), Аїр (до 1900 м), Еннеді (до 1310 м), Тадемаїт та інші. Особливістю рівнинних районів є «пустельна засмага» — феромарганцева чорна плівка, що вкриває гірські породи. Сахарські плато складаються здебільшого з вивітрілих порід, як, наприклад, алжирське плато Тадемаїт.
Крім рівнин, плато і гір, на території Сахари вирізняють численні неглибокі солончакові безстічні басейни (себхи, шоти, даї) і великі западини, в яких трапляються оази. Найнижче розташовані такі території: Каттара (−133 м, найнижча точка Сахари), Ель-Фаюм, Шотт-Мельгир (−26 м) і Боделе.
Приурочені до депресій і великих ваді, піщані пустелі (ерги) і дюни займають близько 25 % площі пустелі, або близько 2,2 млн км². Найбільші скупчення пісків — це Ерг-Ігіди, Ерг-Шеш, Великий Західний Ерг, Великий Східний Ерг, Ерг-Шеббі та ін. Гряди здебільшого закріплені слабкою ксерофітною рослинністю, трапляються також округлі, зіркоподібні, поперечні дюни і серпоподібні бархани; пірамідальні дюни сягають висоти 150 м, трапляються гряди висотою до 200—300 м. На півдні північної і північно-східної частин (Едей-убар, Едей-Мурзук, Тенере, Лівійська пустеля) є рухомі піски. У деяких місцях трапляється феномен співучих пісків.
Пустельний рельєф Сахари здебільшого еолового походження (утворюється вітром). Більшість площі Сахари займають кам'янисті гамади. Ерги (піщані пустелі), реги (піщано-галькові пустелі) займають меншу площу. Невелику площу займають ваді (сухі долини) і такири. Незвичайний рельєф має структура Ришат у Мавританії.

## Клімат
Клімат Сахари змінювався декілька разів від вологого до посушливого за останні декілька сотень тисяч років. Під час льодовикового періоду Сахара займала більшу площу, ніж сьогодні. Кінець льодовикового періоду привів до покращення клімату у Сахарі, у період з 8000 до н. е. по 6000 до н. е., можливо, завдяки області низького тиску над льодовиковим щитом на півночі.
Як тільки льодовик розтанув, північна частина Сахари зазнала посухи. Проте, через нетривалий час після закінчення льодовикового періоду, мусон, який зараз приносить дощ до Сахелю доходив далі на північ і нейтралізував посушливі тенденції в південній Сахарі. Мусон в Африці (і будь-де у іншому місці) дме завдяки літньому нагріванню повітряних мас. Повітря над землею стає теплим і підіймається вгору, втягуючи прохолодне вологе повітря з океану, що призводить до випадіння дощів. Як це не парадоксально, Сахара була вологіша, коли отримувала більше сонячної інсоляції влітку.
Близько 3400 року до н. е., мусон відступив на південь приблизно на ту лінію, де дме сьогодні, що призвело до опустелювання. Сахара зараз така ж суха, яка була близько 13 000 років тому. Ці умови назвали Теорія Сахарського насосу.
Сучасний арідний клімат триває близько 10 тис. років. Ймовірно, антропогенний чинник додав свого внеску, збільшивши відбивну здатність поверхні і знизивши сумарне випаровування. Очевидно, випас великої рогатої худоби протягом 7 тис. років на території пустелі і на її кордонах закріпив дані умови, і клімат Сахари за останні 2 тис. років майже не змінився. Значне відхилення умов від нормальних спостерігали з XVI по XVII століття, коли в Європі тривав так званий Малий льодовиковий період. У цей час значно збільшилися опади вздовж тропічної кордону, у самій пустелі і, можливо, у її північних районах. У XIX столітті кліматичні умови повернулися до тих, які схожі на поточні.
Відомо, що Сахара має чи не найпосушливіший клімат на планеті. Переважно північно-східний пасат може призводити до виникнення самумів. Опади майже не випадають. Половина Сахари отримує менш ніж 20 мм дощу на рік, з інтервалом до 100 мм на рік. Опади випадають дуже рідко іноді з інтервалом у декілька років, а коли і випадають то у вигляді злив. 18 лютого 1979 року в Сахарі раптово випав сніг. Після перерви у майже 38 років сніг випав 20 січня 2017 року.
На клімат більшій частині Сахари протягом усього року робить сильний вплив північно-східний пасат. Відносна вологість становить 30—50 %, величезний дефіцит вологості і висока випаровуваність (потенційне випаровування 2500—6000 мм) типові для всієї території пустелі, за винятком вузьких прибережних смуг. Виділяються два основних кліматичних режиму: сухий субтропічний на півночі і сухий тропічний на півдні. Північні райони характеризуються незвичайно великими річними і добовими коливаннями температури з прохолодними і навіть холодними зимами і жарким літом. Кількість опадів має два річних максимуму. У південних областях літо спекотне, а зими м'які і сухі. Після спекотного і сухого сезону йдуть літні дощі. Більш прохолодний клімат вузької прибережної смуги на заході пояснюється впливом холодної Канарської течії.

### Північна частина
Сухий субтропічний клімат північної Сахари обумовлюється стабільними осередками високого тиску, що розташовуються над Північним тропіками. Річна різниця середньодобових температур становить приблизно 20 °C. Зими відносно холодні на півночі і прохолодні в центральних районах. Середньомісячна зимова температура північній частині пустелі становить 13 °C, середня місячна температура повітря в липні досягає 37,2 °C (Адрар) Добові коливання температури значні і взимку і влітку. Взимку вночі ґрунт промерзає, а в центральних гірських масивах зареєстровані нічні температури до −18 °C. Літо спекотне, максимальна зафіксована температура — 57,8 °C (Ель-Азізія, Лівія); поверхню землі може прогріватися до 70—80 °C.
Кількість опадів сильно варіюється, середньорічне значення становить 76 мм. В основному дощі спостерігаються з грудня по березень, а з травня по червень опадів мало. Другий максимум припадає на серпень і супроводжується грозами, які викликають сильні короткочасні паводки. Внутрішні райони можуть не отримувати опадів кілька років поспіль; на північних плато (Ахаггар і Тібесті) майже щорічно короткочасно випадає сніг. На більшій частині пустелі характерно випадіння рясної роси вранці, яка сприяє утворенню поверхневих пилуватих кірок.
Сухі субтропіки також характеризуються гарячими південними вітрами, які виносять пил із внутрішніх районів, викликаючи багатоденні пилові бурі (швидкість вітру іноді сягає більше 50 м/с). Як правило, вони спостерігаються навесні, але можливі і в інші пори року. У Єгипті ці вітри відомі як «хамсин» і «самум», у Лівії — як «гібблі», у Тунісі — як «чилі». Суданський вітер хабуб має меншу тривалість, спостерігається влітку і, як правило, супроводжує сильні дощі.

### Південна частина
На сухий тропічний клімат півдня пустелі, крім тих же осередків високого тиску, також регулярно впливає сезонне взаємодія стабільних субтропічних континентальних і нестабільних морських повітряних мас, що розташовані південніше. Річна різниця середньодобових температур сухих тропічних областей Сахари становить близько 17,5 °C. Середні температури найхолодніших місяців приблизно такі ж, як і в північній частині пустелі, але добові коливання менше. У висотних районах температура іноді падає нижче нуля — абсолютний мінімум, зафіксований у горах Тібесті, становить −15 °C. Кінець весни і початок літа спекотні, повітря нерідко прогрівається до 50 °C.
Опади у гірських районах сухих тропіків невеликі і розподілені по всій тривалості року, дощі в низовинних областях йдуть переважно влітку. Як і на півночі, багато дощі супроводжуються грозами. Середньорічна норма опадів становить близько 130 мм, на центральних гірських масивах зрідка випадає сніг. Температура західного кордону пустелі пом'якшується прохолодним Канарських течією, через що кількість конвекційних опадів зменшується, зате підвищується вологість і іноді спостерігаються тумани. Зима в південній Сахарі — це період харматан, сухого північно-східного вітру, який несе пил і пісок

## Гідрографія
Кілька річок, що зароджуються за межами Сахари, поповнюють поверхневі і підземні води пустелі. Річка Ніл є єдиною річкою з постійним транзитивним водотоком. Її основні притоки — Блакитний і Білий Ніл — зливаються на південно-сході Сахари і по східній околиці пустелі річка несе свої води до Середземного моря. На Нілі в 1964—1968 роках створено велике водосховище Насер, при розливі утворилось озера Тошка, район яких уряд Єгипту планує перетворити на оазу. На півдні Сахари кілька річок впадають в озеро Чад, звідки значна кількість води продовжує текти на північний схід і поповнює місцеві водоносні шари. По південно-західній околиці Сахари протікає річка Нігер, у внутрішньої дельти якої розташовуються озера Фагібін, Гару, Ніангай та ін.
Велика частина річок і струмків у Сахарі сезонні або переривчасті, єдиний виняток — річка Ніл, яка перетинає пустелю від свого витоку в Центральній Африці і впадає у Середземне море. Підземні водоносні горизонти іноді досягають поверхні, утворюючи оази, у тому числі Бахарія, Гардае, Тімімун, Куфрах і Сивах.
У північні райони пустелі воду приносять струмки і ваді (сухі водотоки, що заповнюються водою після сильних дощів), що стікають з Антиатласу, Атлаських гір, гір Орес та інших прибережних підвищень Лівії, Тунісу, Алжиру і Марокко. Найбільші з таких річок — Дра, Саура, Зіз. Багато менші за розміром ваді стікають у Шотт, як, наприклад, Джеді в Шотт-Мельгир.
Усередині самої Сахари від Ахаггара, Тассилин-Аджер і Тібесті розходиться велика стародавня річкова мережа — уеди Ігаргар, Тафасасет, Таманрассет та ін Деякі з цих ваді сформувалися в далекому минулому, коли клімат регіону був вологим, інші є результатом впливу водних потоків від раптових проявів стихії, як-от повінь 1922 року, яке знищило алжирське місто Таманрассет. Піщані дюни Сахари зберігають значні запаси дощової води, яка просочується і виходить джерелами на пустельних схилах. Дощі також наповнюють Гельта, з яких деякі не пересихають (Гельта д'Арш, Гельта-Земмур та ін) На околицях Сахари, а також у центральних гірських масивах збереглися реліктові озера, частково заболочені і нерідко сильно мінералізовані, наприклад озеро Йоа з групи озер Уніанга-Серрір.
Під пісками Сахари розташовуються великі басейни підземних вод, включаючи артезіанські. Завдяки більшому обсягу підземного стоку північна частина Сахари багата ґрунтовими водами; у південній частині води менш рясні, а водоносні горизонти лежать глибше. Підземні води також використовуються для іригації (див. лівійський проєкт Велика рукотворна річка).

## Ґрунти
Ґрунти здебільшого Сахари характерні для тропічних пустель і напівпустель (щебнисті, галькові, піщані). Мають низький вміст органічних речовин, ґрунтові шари виділені слабо. У деяких областях є азотфіксуючі бактерії, проте переважно ґрунти біологічно неактивні. По краях пустелі ґрунти містять великі концентрації органіки, по западинах ґрунту часто засолені. Наявність незв'язаного карбонату вказує на низький ступінь вилуговування.
Переважно в північно-західній частині пустелі поширені щільні вапняно-гіпсові шари (кори) потужністю від декількох см до 1—2 м, які асоційовані з вапняними корінними підстилаючих породами. Розподіл дрібнодисперсних, у тому числі діатомових компонентів обмежено безстічними зниженнями і западинами.
У результаті зневажливого ставлення до рослинності і оранки легких піщаних ґрунтів рухливі піски наступають на оази. В 1974 році в Алжирі розпочато проєкт «зеленої стіни», у ході якого вздовж лінії на 1500 км були посаджені загороджувальному лінії евкаліптів та інших дерев.

## Флора і фауна

### Флора
- У цілому в Сахарі є близько 2800 видів рослин (порівняно з Середземноморським басейном, де є 18000 видів).
- У північній вплив Сахари клімату та середземноморської флористичної бути знайдено 1100. У південній вплив Сахари Сахеля є 850 видів рослин. Сахара центральному, на низькій висоті, має два типи впливів і має тільки 500 видів (Tenere і 20 видів Majabat Koubra на мінімум 7 видів).
- У високогірському районі, який займає 6 % від загальної площі Сахари є 830 видів: Cypress Duprez, оливкова Laperrine (підвид з оливкової).
- В оазах вирощують також гранати, апельсини, лимони. Ростуть томати, салат, цибуля, перець. І все це тут неабияк притрушене піском, який активно постачає гарячий сірокко[13].
- У Сахарі виростають кактуси.

### Фауна
- Ссавці в цілому 110 (20 великих і 90 малих): 10 копитних тварин, 17 хижаків, 45 гризунів, 2 зайцеподібних, 22 біт, 12 комахоїдних, 1 сім'я Hyracoidea. Всі великі ссавці знаходяться під загрозою зникнення. Гризуни добре представлені, Є 8 видів jerbus (Gerbillus SSP).
- 256 видів птахів у загальному обсязі (56 жителів і 200 мігрантів).
- Рептилії: 96 видів — 66 ящірок і 30 змій.
- Амфібії: 10.
- Риби: 20.
- Членистоногі: понад 20 скорпіонів, павуки, термітів 30, мурах 66, багатоніжок 15, червців 14, кілька сотень видів жуків.

## Ландшафти
За фізико-географічним районуванням Африки пустеля утворює окрему однойменну фізико-географічну країну — Сахару. Ландшафти Сахари належать до тропічного пустельного північноафриканського типу ландшафтів (підтипи: типові, перехідні до субтропічних пустельних) і представлені 9 групами ландшафтів: 1 — низовинних і височинних алювіальних і озерно-алювіальних внутрішньоконтинентальних рівнин; 2 — еолових рівнин; 3 — алювіально-пролювіальних, пролювіально-делювіальних підгірних рівнин; 4 — підвищених ступінчастих пластових рівнин на континентальних мезозойських і кайнозойських відкладень; 5 — підвищених аридно-денудаційних вапнякових рівнин (плато); 6 — високих ступінчастих плато на моноклинальних палеозойських пісковиках і вапняках; 7 — високих цокольних рівнин на кристалічній основі Африканської платформи; 8 — цокольних глибових нагір'їв на кристалічній основі Африканської платформи; 9 — вулканічних нагір'їв.

## Екорегіони
Сахара складається з декількох окремих екорегіонів, які відрізняються один від одного коливанням температури, опадами, висотою над рівнем моря і ґрунтами, біомами рослин і тварин. За даними Всесвітнього фонду природи (ВФП) в Сахарі можна виділити такі екорегіони:
- Атлантична прибережна пустеля займає вузьку смугу вздовж узбережжя Атлантичного океану, де туман, породжений прибережною холодною Канарською течією, забезпечує достатньо вологи для підтримки різноманітних лишайників, сукулентів і чагарників. Займає площу 39 900 км² в Західній Сахарі та Мавританії[15].
- Північносахарські степи та рідколісся лежать уздовж північного краю пустелі, поруч із Середземноморськими лісами, рідколіссями та чагарниками півночі Магриба і Киренаїки. Зимові дощі зберігають чагарники і сухі ліси, які утворюють перехід між середземноморським кліматом на півночі і надпосушливою Сахарою на півдні. Займає площу у 1 675 300 км² в Алжирі, Єгипті, Лівії, Мавританії, Марокко, Тунісі й Західній Сахарі[16].
- Власне пустеля Сахара охоплює надпосушливі центральні частини Сахари, де кількість опадів мінімальна і має спорадичний характер. Рослинність рідкісна. Цей екорегіон складається загалом із піщаних дюн (ергів, чеч, раоуїв), кам'яних плато (гамада), гравійних рівнин (рег), сухих долин (ваді) й такирів. Займає площу у 4 639 900 км² в Алжирі, Чаді, Єгипті, Лівії, Малі, Мавританії, Нігері і Судані[3].
- Південносахарські степи та рідколісся займають вузьку смугу із заходу до сходу між надпосушливою Сахарою і саванною Сахеля на півдні. Екваторіальна конвергентна зона надає літні дощі у липні і серпні, у середньому від 100 до 200 мм, але їх значення вельми коливаються з року в рік. Ці дощі відновлюють літні пасовища, сухі рідколісся і чагарники вздовж сезонних водотоків. Займає площу 1 101 700 км² в Алжирі, Чаді, Малі, Мавританії і Судані[17].
- Західносахарські гірські склерофітні рідколісся на вулканічних нагір'ях у західній частині Сахари мають прохолодне, вологе середовище, яке підтримує Сахарсько-середземноморські ліси і чагарники. Займають площу у 258 100 км², головним чином у Тассілі-н'Адджер у Алжирі, з невеличкими анклавами в Аїрі у Нігері, Адрарі у Мавританії і Адрар-Іфорас на кордоні Малі й Алжиру[18].
- Тібесті — Джебель-Увейнат гірські склерофітні рідколісся. У Тібесті й Джебель-Увейнат більш регулярні опади і прохолодніший клімат, що дозволяє рости лісам із фінікових пальм (Phoenix dactylifera), акації (Acacia), мирта (Myrtus), олеандрів (Nerium oleander), тамариксів (Tamarix) й інших рідкісних і ендемічних рослин. Займає площу у 82 200 км² в Тібесті на межі Чада та Лівії, і Джебель-Увейнат на кордоні Єгипту, Лівії та Судану[19].
- Сахарські галофіти ростуть у сезонно-затоплених солоних низовинах Сахари. Галофіти — адаптовані до засолених ґрунтів рослинні співтовариства. Сахарські галофіти займають площу 54 000 км², у тому числі западини Каттара і Сива на півночі Єгипту, Туніські солоні озера[en] Центрального Тунісу, Шотт-Мельгір в Алжирі, і невеликі клаптики Алжиру, Мавританії і Західної Сахари[20].
- Танезруфт. Регіон з одними з найжорсткіших умов на Землі, надпосушливий клімат, відсутність рослинності і замало тварин.

## Транспорт
Через пустелю проходять дві автомагістралі, які починаються в місті Алжир. Транссахарська «дорога єдності» йде через Айн-Салах і Таманрассет і закінчується в Лагосі, має два відгалуження: на Агадес (Нігер) і Гао (Малі). Друга автодорога проходить через оазу Туат. У містах Адрар, Таманрассет і ряді інших є аеропорти.

### Міграція біженців
Посушливий клімат Сахари несе фатальні наслідки для мігрантів, які прямують на північ до Лівії, яка, у свою чергу, є воротами для міграції у Європу. Станом на 2018 рік, за останні 5 років, за неточними підрахунками, перетин пустелі при поломці транспорту виявився фатальним для понад 6000 мігрантів, що перетинали пустелю неофіційно у переповненому транспорті, часто, маючи лише декілька літрів води з собою.

## Туризм
Сахара приваблює туристів з усього світу своєю унікальною природою, культурною спадщиною та можливістю відчути себе далеко від цивілізації. Основними туристичними напрямками є південний Марокко, Алжир, Туніс та Єгипет.

### Основні туристичні регіони
Найпопулярнішими місцями для відвідування є регіони Мерзуга та Загора в Марокко, Тимімун в Алжирі, Дуз у Тунісі та Біла пустеля в Єгипті. У Марокко багато турів починаються в Марракеші та Фесі й ведуть до Ерг-Шеббі або Ерг-Чегага — знаменитих піщаних дюн Сахари.

### Види активностей
Популярними є поїздки на верблюдах, нічліг у бедуїнських таборах, сафарі на позашляховиках (4x4), велотури (зокрема на фетбайках), трекінг і спостереження за зірками.

### Табори та умови перебування
У туристичних регіонах доступні як базові бедуїнські намети, так і розкішні глемпінги з душем, електрикою та зручностями. Багато таборів пропонують вечері під зорями, традиційну музику та танці.

### Кліматичні особливості та безпека
Найкращий час для відвідин — з жовтня по квітень, коли температури більш помірні. Влітку температура вдень може перевищувати +45 °C, що робить подорожі складнішими. Туристам рекомендується мати із собою сонцезахисні засоби, головний убір, багато води та дотримуватись інструкцій гідів.

### Культурні особливості
Туристи мають змогу познайомитись із культурою берберів і бедуїнів, спробувати місцеву кухню (наприклад, тажин і м'ятний чай), відвідати стародавні касба (фортеці) та місцеві базари.

### Екотуризм та сталий розвиток
Через вразливість екосистеми Сахари екотуризм набирає популярності. Деякі компанії пропонують поїздки з низьким вуглецевим слідом, де туристи подорожують пішки або на велосипедах і зупиняються в таборах, які використовують відновлювану енергію.

### Тури та організація поїздки
Усі тури зазвичай організовуються заздалегідь із включеним трансфером, харчуванням та нічлігом. Деякі мандрівники обирають приватні тури, тоді як інші — групові, що є більш бюджетним варіантом.

### Туризм у Західній Сахарі
Західна Сахара — політично спірна територія, тож подорож туди потребує додаткового планування. Незважаючи на це, регіон має унікальні пейзажі, традиції й менш комерціалізований туризм.

### Практичні поради
Мандрівникам радять мати при собі готівку, оскільки у багатьох місцях немає банкоматів; також варто заздалегідь завантажити карти, оскільки покриття мобільного зв'язку обмежене.

## Енергетичний потенціал
Зважаючи на особливості клімату і екстремально високі температури потенціал сонячної енергії цієї пустелі стає очевидним. Саме тому до середини 2019 року тут за планом повинна з'явитися найбільша у світі сонячна електростанція. ЇЇ площа за попередніми підрахунками буде становити 37 км2. Розміщуватиметься джерело «зеленої енергії» неподалік міста Асуан у Єгипті. Кошти на реалізацію проєкту Benban Solar Park отримують через різні фінансові моделі, а також за підтримки різних урядів. Завершена мега-СЕС буде генерувати до 2 ГВт «чистої» енергії, покупку котрої уже підтвердила єгипетська державна компанія-енергопостачальник контрактом на 25 років.

## Історія
У 2008 році міжнародна група вчених із Німеччини, Канади і США на чолі з Стефаном Крепліним з Інституту доісторичної геології Університету Кельна в результаті досліджень з'ясували, що Сахара перетворилася на пустелю близько 2700 років тому в результаті дуже повільної еволюції клімату. Такі висновки вченим вдалося зробити на основі вивчення геологічних відкладень, піднятих із глибин озера Йоа, що знаходиться на півночі Чаду. Згідно з результатами досліджень, 6 тисяч років тому в Сахарі росли дерева і було багато озер. Таким чином, дана робота вчених спростовує існуючу теорію про перетворення цієї частини Африки в пустелю 5500 років тому і те, що процес опустелювання зайняв всього кілька століть.

title: Сахара

wikitext:
{{Пустеля
 |Назва                     = Сахара
  |Національна назва        = ar/الصحراء الكبرى
 |Зображення                = Sahara satellite hires.jpg
  |Підпис                   = Супутникове зображення пустелі Сахари з космосу ([[NASA World Wind]]). Джунглі Конго розташовані південніше.
 |Координати                = 23/N/12.6/E
  |CoordScale               = 23/N/12.6/E
 |Країни                    = Алжир/Єгипет/Лівія/Мавританія/Малі/Марокко/Нігер/Судан/Туніс/Чад
  |Регіони                  =
 |Розташування              = Африка
 |Тип                       =
 |Висота над рівнем моря    =
 |Довжина                   =
 |Ширина                    =
 |Площа                     =
 |Річки                     =
  |Річка 1                  =
 |Озера                     =
  |Озеро 1                  =
 |Канали                    =
  |Канал 1                  =
 |Оазиси                    =
  |Оазис 1                  =
 |Середньорічна температура =
  |Сер. температура січня   =
  |Сер. температура липня   =
 |Опади                     =
 |Категорія на Вікісховищі  =
}}

'''Саха́ра''' ({{lang-ar|الصحراء الكبرى}} — ''ес-сакара ель-кубра'', «Велика пустеля») — найбільша [[пустеля]] світу, розташована у [[Північна Африка|Північній Африці]]. Площа Сахари становить понад 9 млн км². Назва походить від [[Арабська мова|арабського]] позначення пустелі (صَحراء), «ṣaḥrā´» ({{Audio|ar-Sahara.ogg|صحراء}})<ref>{{ref-en}} [http://www.etymonline.com/index.php?term=Sahara Sahara]. Online Etymology Dictionary. Douglas Harper, Historian.</ref><ref>{{ref-en}} [http://online.ectaco.co.uk/main.jsp?do=e-services-dictionaries-word_translate1&status=translate&lang1=23&lang2=ar&source_id=2119140 Англійсько-арабський онлайн-словник].</ref>.

Сахару обмежують із заходу [[Атлантичний океан]], з півночі [[Атлаські гори]] та [[Середземне море]], зі сходу — [[Червоне море]], з півдня — [[Сахель]] ([[Сахель|смуга напіваридних саван]]). Протяжність пустелі з заходу на схід становить 5700 км, ширина до 2000 км. Площа пустелі Сахара постійно збільшується: від 1920 року зросла на 10 %. На території Сахари повністю або частково розміщені [[Марокко]], [[Туніс]], [[Алжир]], [[Лівія]], [[Єгипет]], [[Мавританія]], [[Малі]], [[Нігер]], [[Чад]], [[Судан]]. Близько 80 % пустелі — рівнини висотою 200—500 м. На сході та півночі — безстічні западини: [[Фаюмська оаза|Фаюм]], [[Каттара]] (глибина до 133 м) та інші. У Центральній Сахарі є вулканічні масиви [[Ахаггар]] (гора [[Тахат]], 3003 м), Тібесті (г. [[Емі-Кусі]], 3415 м — найбільша висота в Сахарі). У ландшафті Сахари переважають [[Кам'яниста пустеля|кам'янисті]] та щебенисті (хамади), галечникові (регі), [[Глинисті породи|глинисті]] (серіри), піщані (зокрема, ерги) гірські [[Пустеля|пустелі]].

== Назва ==
Назва «Сахара» згадується з I ст. н. е. Походить від арабського слова صحراء (ṣaḥrā), яке в перекладі означає «пустеля» і його множини «ṣaḥārā». Крім того, є зв'язок із прикметником «aṣḥar», який має значення «пустельний» з конотацією червонуватого кольору позбавлених рослинності рівнин. Назви деяких районів Сахари, як-от [[Танезруфт]] (південний захід Алжиру) або [[Тенере]] (центр [[Нігер]]а), часто мають берберське походження.

== Географічне положення ==
[[Файл:Sahara desert.jpg|thumb|Піщані простори пустелі]]
[[Файл:Libya 4985 Tadrart Acacus Luca Galuzzi 2007.jpg|thumb|Краєвид піщаних [[Дюни|дюн]] у [[Тадрарт-Акакус]], пустельній території в західній [[Лівія|Лівії]], частина Сахари.]]

Сахара поділяє Африканський континент на [[Північна Африка|Північну Африку]] й [[Субсахарська Африка|Субсахарську Африку]]. Південною межею Сахари слугує смуга напіваридних [[савана|саван]] — [[Сахель]], південніше яких розташований [[Судан (регіон)|Судан]] і басейн річки [[Конго (річка)|Конго]].

Сахара обмежена [[Атлантичний океан|Атлантичним океаном]] на заході, [[Червоне море|Червоним морем]] на сході, [[Середземне море|Середземним морем]] і горами [[Атлаські гори|Атлас]] на півночі, [[Сахель|Сахелєм]] на півдні. На теренах Сахари виділяють Західну Сахару, гори [[Ахаггар]], [[Тібесті]], [[Аїр (плоскогір'я)|Аїр]], пустелю [[Тенере]], [[Великий Східний Ерг]], [[Великий Західний Ерг]], [[Танезруфт]], [[Гамада-ель-Хамра]], [[Ерг-Ігіді]], [[Шеш|Ерг-Шеш]], [[Аравійська пустеля|Аравійську]], [[Лівійська пустеля|Лівійську]], [[Нубійська пустеля|Нубійську пустелі]].

Невеликі райони Алжиру і Тунісу розташовані нижче рівня моря, але велика частина — це плато з гірською системою в центрі, включно з горами [[Ахаггар]] в Алжирі, масивом [[Лепеха (гори)|Лепеха]] в Нігері, масивом [[Тібетсі]] в Чаді із згаслим [[щитовий вулкан|щитовим вулканом]] [[Емі Кусі]] 3415 м, що є найвищою точкою усієї Сахари. Площа пустелі постійно збільшується, зараз починаються спроби висадження лісів у деяких зонах з метою призупинити [[Опустелювання|наступ пустелі]].

На території пустелі розташовані західні частини [[Єгипет|Єгипту]] і [[Судан]]у, велика частина [[Мавританія|Мавританії]], [[Малі]], [[Нігер]]у і [[Чад]]у, південна частина [[Марокко]], [[Алжир]]у, [[Туніс]]у та [[Лівія|Лівії]].

== Геологія та корисні копалини ==
Геологія та корисні копалини. Сахара розташовується на Сахарській плиті — північно-західній частині прадавньої Африканської платформи. Уздовж центральної частини плити із заходу на схід простягається Центрально-Сахарська зона піднять, де на поверхню виходить докембрійський кристалічний фундамент: Регибатський масив на заході відділений Танезруфтським прогином від нагір'я Ахаггар, який складається з горстів, що чергуються, і грабенів. Далі на схід простираються масиви Тібесті, Ель-Увейнат, Ель-Еглаб, а також західний виступ Нубійсько-Аравійського щита (хребет Етбай).

На північ й південь від зони піднять розташовані Північно-Сахарська й Південно-Сахарська зони опускань — прогини платформи, заповнені фанерозойськими осадовими породами. До середини крейдового періоду в цих зонах накопичувалася континентальна товща, яка пізніше (наприкінці крейди — початку палеогену) була перекрита морськими осадами. З епохи олігоцену море відступило, а прадавні масиви (особливо Ахаггар і Тібесті) випробували сильне підняття. У Південно-Сахарській зоні опускань також розташовуються плоска синекліза Тауденні, грабен Гао, Малі-Нігерська синкліза й синекліза Чад.

Завдяки стабільності платформи формації ери палеозою залишилися горизонтальними й мало змінилися. У більшості районів Сахари ці утворення були покриті мезозойськими відкладами, з якими зв'язано багато важливих водоносних горизонтів. У північній частині пустелі такі утворення також асоціюються з витягнутими западинами й басейнами: від оаз західного Єгипту до шоттів Алжиру. Прогин платформи в південній частині пустелі створив великі басейни, зайняті кайнозойськими озерами (озеро Чад, група озер Уніанга-Серрір).

На території Сахари є багаті родовища нафти та природного газу (Сахарський нафтогазоносний басейн, включаючи родовище Хассі-Мессауд), залізних ([[Іджиль]]) та мідних (Акжужт) руд. Родовища золота, вольфраму, урану й рідкісних металів пов'язані з докембрійським фундаментом.

== Рельєф ==
[[Файл:Saharan topographic elements map.png|thumb|350px|[[Топографія|Топографічна]] карта Сахари. Жовтим позначено [[Ерг (пустеля)|ерги]] (піщані масиви), а червоним пунктиром — приблизні межі Сахари.]]
[[Файл:Libya_5391_Ubari_Lakes_Luca_Galuzzi_2007.jpg|міні|[[Оаза]] [[Аубарі]] на піщаному масиві [[Ідехан]], лівійська частина Сахари]]

Ландшафт Сахари дуже різноманітний. Велику частину її території (до 70 %) займають рівнинні глинисті [[серир]]и, піщано-галькові [[реги]], кам'янисті плато ([[Гамада|хамада]]) висотою до 500 м, а в прибережних районах — до 200 м. Найбільші висоти простежуються в Центральній Сахарі — нагір'я Тібесті (вулкан Емі-Кусі, 3415 м) і Ахаггар (гора Тахат, 3003 м). Ці райони зберігають сліди активного вулканізму часів неогену й антропогену і розчленовані глибокими долинами (шириною до 30 км, завдовжки до 400 км) із сухими руслами стародавніх річок ([[ваді]]). Навколо нагір'їв простягаються [[Куеста (фізична географія)|куестові]] гряди заввишки до 1000 м і ступінчасті плато [[Іфорас]] (до 728 м), Аїр (до 1900 м), Еннеді (до 1310 м), Тадемаїт та інші. Особливістю рівнинних районів є «[[пустельна засмага]]» — [[Феромарганець|феромарганцева]] чорна плівка, що вкриває гірські породи. Сахарські плато складаються здебільшого з вивітрілих порід, як, наприклад, алжирське плато [[Тадемаїт]].

Крім рівнин, плато і гір, на території Сахари вирізняють численні неглибокі солончакові безстічні басейни ([[Себха|себхи]], [[шот]]и, даї) і великі западини, в яких трапляються [[Оаза|оази]]. Найнижче розташовані такі території: Каттара (−133 м, найнижча точка Сахари), [[Ель-Фаюм]], Шотт-Мельгир (−26 м) і Боделе.

Приурочені до депресій і великих ваді, піщані пустелі (ерги) і дюни займають близько 25 % площі пустелі, або близько 2,2 млн км². Найбільші скупчення пісків — це Ерг-Ігіди, Ерг-Шеш, Великий Західний Ерг, Великий Східний Ерг, Ерг-Шеббі та ін. Гряди здебільшого закріплені слабкою [[Ксерофіти|ксерофітною]] рослинністю, трапляються також округлі, зіркоподібні, поперечні дюни і серпоподібні бархани; пірамідальні дюни сягають висоти 150 м, трапляються гряди висотою до 200—300 м. На півдні північної і північно-східної частин (Едей-убар, Едей-Мурзук, Тенере, [[Лівійська пустеля]]) є [[Сипучі піски|рухомі піски]]. У деяких місцях трапляється феномен [[Співучі піски|співучих пісків]].

Пустельний рельєф Сахари здебільшого [[Еолові відклади|еолового походження]] (утворюється вітром). Більшість площі Сахари займають кам'янисті [[гамада|гамади]]. Ерги (піщані пустелі), реги (піщано-галькові пустелі) займають меншу площу. Невелику площу займають [[ваді]] (сухі долини) і [[такир]]и<ref name="Sahara desert">{{ref-en}} [http://www.worldwildlife.org/wildworld/profiles/terrestrial/pa/pa1327_full.html Sahara desert]. WWF Scientific Report.</ref>. Незвичайний рельєф має [[Ришат|структура Ришат]] у Мавританії.

== Клімат ==

Клімат Сахари змінювався декілька разів від вологого до посушливого за останні декілька сотень тисяч років. Під час [[Льодовикова ера|льодовикового періоду]] Сахара займала більшу площу, ніж сьогодні<ref>{{ref-en}} ''Кристофер Ерет''. Цивілізації Африки. Друкарня Університету Вірджинії, 2002.</ref>. Кінець льодовикового періоду привів до покращення клімату у Сахарі, у період з 8000 до н. е. по 6000 до н. е., можливо, завдяки [[Депресія (фізика)|області низького тиску]] над [[льодовиковий щит|льодовиковим щитом]] на півночі<ref>{{ref-en}} [http://www.cru.uea.ac.uk/~e118/Fezzan/fezzan_palaeoclim.html Проєкт Палеоклімат Феццану] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090607025201/http://www.cru.uea.ac.uk/~e118/Fezzan/fezzan_palaeoclim.html |date=7 червня 2009 }}.</ref>.

Як тільки льодовик розтанув, північна частина Сахари зазнала [[Посуха|посухи]]. Проте, через нетривалий час після закінчення льодовикового періоду, [[мусон]], який зараз приносить [[дощ]] до [[Сахель|Сахелю]] доходив далі на північ і нейтралізував посушливі тенденції в південній Сахарі. Мусон в Африці (і будь-де у іншому місці) дме завдяки літньому нагріванню повітряних мас. Повітря над землею стає теплим і підіймається вгору, втягуючи прохолодне вологе повітря з океану, що призводить до випадіння дощів. Як це не парадоксально, Сахара була вологіша, коли отримувала більше сонячної інсоляції влітку<ref>{{ref-en}} [http://www.awi-bremerhaven.de/Modelling/Paleo/pdf/v_trans-grl.pdf Моделювання раптової зміни вегетацій в Сахарі в середньому голоцені] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071031164230/http://www.awi-bremerhaven.de/Modelling/Paleo/pdf/v_trans-grl.pdf |date=31 жовтня 2007 }}. 15 липня, 1999.</ref>.

Близько 3400 року до н. е., мусон відступив на південь приблизно на ту лінію, де дме сьогодні<ref name="Наука Daily">{{ref-en}} [http://www.sciencedaily.com/releases/1999/07/990712080500.htm Раптове опустелювання, викликане зміною орбіти Землі, прискорене атмосферним і вегетаційний зворотніми зв'язками].</ref>, що призвело до опустелювання. Сахара зараз така ж суха, яка була близько 13 000 років тому. Ці умови назвали [[Теорія Сахарського насосу]].

Сучасний арідний клімат триває близько 10 тис. років. Ймовірно, антропогенний чинник додав свого внеску, збільшивши відбивну здатність поверхні і знизивши сумарне випаровування. Очевидно, випас великої рогатої худоби протягом 7 тис. років на території пустелі і на її кордонах закріпив дані умови, і клімат Сахари за останні 2 тис. років майже не змінився. Значне відхилення умов від нормальних спостерігали з XVI по XVII століття, коли в Європі тривав так званий Малий льодовиковий період. У цей час значно збільшилися опади вздовж тропічної кордону, у самій пустелі і, можливо, у її північних районах. У XIX столітті кліматичні умови повернулися до тих, які схожі на поточні.

Відомо, що Сахара має чи не найпосушливіший клімат на планеті. Переважно північно-східний [[Пасати|пасат]] може призводити до виникнення [[самум]]ів<ref>{{ref-en}} [http://www.oxfam.org.uk/coolplanet/ontheline/explore/nature/deserts/sahara.htm Планета Прохолоди — Сахара] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130312045124/http://www.oxfam.org.uk/coolplanet/ontheline/explore/nature/deserts/sahara.htm |date=12 березня 2013 }}.</ref>. Опади майже не випадають. Половина Сахари отримує менш ніж 20 мм дощу на рік, з інтервалом до 100 мм на рік<ref>{{ref-en}} [http://www.cru.uea.ac.uk/tiempo/newswatch/feature060915.htm Зміна клімату і Сахара] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081208115038/http://www.cru.uea.ac.uk/tiempo/newswatch/feature060915.htm |date=8 грудня 2008 }}.</ref>. Опади випадають дуже рідко іноді з інтервалом у декілька років, а коли і випадають то у вигляді злив. 18 лютого 1979 року в Сахарі раптово випав [[сніг]]. Після перерви у майже 38 років сніг випав 20 січня 2017 року<ref>http://zik.ua/news/2016/12/21/snig_u_sahari_vpershe_za_40_rokiv_1012711 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161223155535/http://zik.ua/news/2016/12/21/snig_u_sahari_vpershe_za_40_rokiv_1012711 |date=2016-12-23 }} Сніг у Сахарі: вперше за 40 років</ref><ref>https://life.pravda.com.ua/travel/2016/12/21/221817/ У пустелі Сахара вперше за 37 років випав сніг.</ref><ref>http://dt.ua/TECHNOLOGIES/nasa-predstavilo-suputnikoviy-znimok-snigu-v-pusteli-sahara-228321_.html  NASA представило супутниковий знімок снігу в пустелі Сахара</ref>.

На клімат більшій частині Сахари протягом усього року робить сильний вплив північно-східний пасат. Відносна вологість становить 30—50 %, величезний дефіцит вологості і висока випаровуваність (потенційне випаровування 2500—6000 мм) типові для всієї території пустелі, за винятком вузьких прибережних смуг. Виділяються два основних кліматичних режиму: сухий субтропічний на півночі і сухий тропічний на півдні. Північні райони характеризуються незвичайно великими річними і добовими коливаннями температури з прохолодними і навіть холодними зимами і жарким літом. Кількість опадів має два річних максимуму. У південних областях літо спекотне, а зими м'які і сухі. Після спекотного і сухого сезону йдуть літні дощі. Більш прохолодний клімат вузької прибережної смуги на заході пояснюється впливом холодної Канарської течії.

=== Північна частина ===
Сухий субтропічний клімат північної Сахари обумовлюється стабільними осередками високого тиску, що розташовуються над Північним тропіками. Річна різниця середньодобових температур становить приблизно 20 °C. Зими відносно холодні на півночі і прохолодні в центральних районах. Середньомісячна зимова температура північній частині пустелі становить 13 °C, середня місячна температура повітря в липні досягає 37,2 °C (Адрар) Добові коливання температури значні і взимку і влітку. Взимку вночі ґрунт промерзає, а в центральних гірських масивах зареєстровані нічні температури до −18 °C. Літо спекотне, максимальна зафіксована температура — 57,8 °C (Ель-Азізія, Лівія); поверхню землі може прогріватися до 70—80 °C.

Кількість опадів сильно варіюється, середньорічне значення становить 76 мм. В основному дощі спостерігаються з грудня по березень, а з травня по червень опадів мало. Другий максимум припадає на серпень і супроводжується грозами, які викликають сильні короткочасні паводки. Внутрішні райони можуть не отримувати опадів кілька років поспіль; на північних плато (Ахаггар і Тібесті) майже щорічно короткочасно випадає сніг. На більшій частині пустелі характерно випадіння рясної роси вранці, яка сприяє утворенню поверхневих пилуватих кірок.

Сухі субтропіки також характеризуються гарячими південними вітрами, які виносять пил із внутрішніх районів, викликаючи багатоденні пилові бурі (швидкість вітру іноді сягає більше 50 м/с). Як правило, вони спостерігаються навесні, але можливі і в інші пори року. У Єгипті ці вітри відомі як «хамсин» і «самум», у Лівії — як «гібблі», у Тунісі — як «чилі». Суданський вітер хабуб має меншу тривалість, спостерігається влітку і, як правило, супроводжує сильні дощі.

=== Південна частина ===
На сухий тропічний клімат півдня пустелі, крім тих же осередків високого тиску, також регулярно впливає сезонне взаємодія стабільних субтропічних континентальних і нестабільних морських повітряних мас, що розташовані південніше. Річна різниця середньодобових температур сухих тропічних областей Сахари становить близько 17,5 °C. Середні температури найхолодніших місяців приблизно такі ж, як і в північній частині пустелі, але добові коливання менше. У висотних районах температура іноді падає нижче нуля — абсолютний мінімум, зафіксований у горах Тібесті, становить −15 °C. Кінець весни і початок літа спекотні, повітря нерідко прогрівається до 50 °C.

Опади у гірських районах сухих тропіків невеликі і розподілені по всій тривалості року, дощі в низовинних областях йдуть переважно влітку. Як і на півночі, багато дощі супроводжуються грозами. Середньорічна норма опадів становить близько 130 мм, на центральних гірських масивах зрідка випадає сніг. Температура західного кордону пустелі пом'якшується прохолодним Канарських течією, через що кількість конвекційних опадів зменшується, зате підвищується вологість і іноді спостерігаються тумани. Зима в південній Сахарі — це період харматан, сухого північно-східного вітру, який несе пил і пісок

== Гідрографія ==
Кілька річок, що зароджуються за межами Сахари, поповнюють поверхневі і підземні води пустелі. Річка Ніл є єдиною річкою з постійним транзитивним водотоком. Її основні притоки — Блакитний і Білий Ніл — зливаються на південно-сході Сахари і по східній околиці пустелі річка несе свої води до Середземного моря. На Нілі в 1964—1968 роках створено велике водосховище Насер, при розливі утворилось озера Тошка, район яких уряд Єгипту планує перетворити на оазу. На півдні Сахари кілька річок впадають в озеро Чад, звідки значна кількість води продовжує текти на північний схід і поповнює місцеві водоносні шари. По південно-західній околиці Сахари протікає річка Нігер, у внутрішньої дельти якої розташовуються озера Фагібін, Гару, Ніангай та ін.

Велика частина річок і струмків у Сахарі сезонні або переривчасті, єдиний виняток — річка [[Ніл]], яка перетинає пустелю від свого витоку в Центральній Африці і впадає у Середземне море. Підземні [[Водоносний горизонт|водоносні горизонти]] іноді досягають поверхні, утворюючи [[оаза|оази]], у тому числі [[Оаза Бахарія|Бахарія]], [[Оаза Гардае|Гардае]], [[Оаза Тімімун|Тімімун]], [[Оаза Куфрах|Куфрах]] і [[Оаза Сивах|Сивах]].

У північні райони пустелі воду приносять струмки і ваді (сухі водотоки, що заповнюються водою після сильних дощів), що стікають з Антиатласу, [[Атлаські гори|Атлаських гір]], гір Орес та інших прибережних підвищень Лівії, [[Туніс]]у, [[Алжир]]у і [[Марокко]]. Найбільші з таких річок — Дра, Саура, Зіз. Багато менші за розміром ваді стікають у Шотт, як, наприклад, Джеді в Шотт-Мельгир.

Усередині самої Сахари від Ахаггара, Тассилин-Аджер і Тібесті розходиться велика стародавня річкова мережа — уеди Ігаргар, Тафасасет, Таманрассет та ін Деякі з цих ваді сформувалися в далекому минулому, коли клімат регіону був вологим, інші є результатом впливу водних потоків від раптових проявів стихії, як-от повінь 1922 року, яке знищило алжирське місто Таманрассет. Піщані дюни Сахари зберігають значні запаси дощової води, яка просочується і виходить джерелами на пустельних схилах. Дощі також наповнюють Гельта, з яких деякі не пересихають (Гельта д'Арш, Гельта-Земмур та ін) На околицях Сахари, а також у центральних гірських масивах збереглися реліктові озера, частково заболочені і нерідко сильно мінералізовані, наприклад озеро Йоа з групи озер Уніанга-Серрір.

Під пісками Сахари розташовуються великі басейни підземних вод, включаючи артезіанські. Завдяки більшому обсягу підземного стоку північна частина Сахари багата ґрунтовими водами; у південній частині води менш рясні, а водоносні горизонти лежать глибше. Підземні води також використовуються для іригації (див. лівійський проєкт [[Велика рукотворна річка]]).

== Ґрунти ==
Ґрунти здебільшого Сахари характерні для тропічних пустель і напівпустель (щебнисті, галькові, піщані). Мають низький вміст органічних речовин, ґрунтові шари виділені слабо. У деяких областях є азотфіксуючі бактерії, проте переважно ґрунти біологічно неактивні. По краях пустелі ґрунти містять великі концентрації органіки, по западинах ґрунту часто засолені. Наявність незв'язаного карбонату вказує на низький ступінь вилуговування.

Переважно в північно-західній частині пустелі поширені щільні вапняно-гіпсові шари (кори) потужністю від декількох см до 1—2 м, які асоційовані з вапняними корінними підстилаючих породами. Розподіл дрібнодисперсних, у тому числі діатомових компонентів обмежено безстічними зниженнями і западинами.

У результаті зневажливого ставлення до рослинності і оранки легких піщаних ґрунтів рухливі піски наступають на оази. В 1974 році в [[Алжир]]і розпочато проєкт «зеленої стіни», у ході якого вздовж лінії на 1500 км були посаджені загороджувальному лінії евкаліптів та інших дерев.

== Флора і фауна ==

=== Флора ===
* У цілому в Сахарі є близько 2800 видів рослин (порівняно з Середземноморським басейном, де є 18000 видів).
* У північній вплив Сахари клімату та середземноморської флористичної бути знайдено 1100. У південній вплив Сахари Сахеля є 850 видів рослин. Сахара центральному, на низькій висоті, має два типи впливів і має тільки 500 видів (Tenere і 20 видів Majabat Koubra на мінімум 7 видів).
* У високогірському районі, який займає 6 % від загальної площі Сахари є 830 видів: Cypress Duprez, оливкова Laperrine (підвид з оливкової).
* В оазах вирощують також гранати, апельсини, лимони. Ростуть томати, салат, цибуля, перець. І все це тут неабияк притрушене піском, який активно постачає гарячий [[сірокко]]<ref>Андрій Котлярчук: Полюс спеки //[[Український тиждень]]№ 24(85) від 19 червня 2009 [http://tyzhden.ua/Publication/4306]</ref>.
* У Сахарі виростають кактуси.

=== Фауна ===
* Ссавці в цілому 110 (20 великих і 90 малих): 10 копитних тварин, 17 хижаків, 45 гризунів, 2 зайцеподібних, 22 біт, 12 комахоїдних, 1 сім'я Hyracoidea. Всі великі ссавці знаходяться під загрозою зникнення. Гризуни добре представлені, Є 8 видів jerbus (Gerbillus SSP).
* 256 видів птахів у загальному обсязі (56 жителів і 200 мігрантів).
* Рептилії: 96 видів — 66 ящірок і 30 змій.
* Амфібії: 10.
* Риби: 20.
* Членистоногі: понад 20 скорпіонів, павуки, термітів 30, мурах 66, багатоніжок 15, червців 14, кілька сотень видів жуків.

== Ландшафти ==
За [[фізико-географічне районування|фізико-географічним районуванням]] Африки пустеля утворює окрему однойменну [[фізико-географічне районування|фізико-географічну країну]] — Сахару. [[Ландшафт]]и Сахари належать до тропічного пустельного північноафриканського типу ландшафтів (підтипи: типові, перехідні до субтропічних пустельних) і представлені 9 [[ландшафт|групами ландшафтів]]: 1 — низовинних і височинних алювіальних і озерно-алювіальних внутрішньоконтинентальних рівнин; 2 — еолових рівнин; 3 — алювіально-пролювіальних, пролювіально-делювіальних підгірних рівнин; 4 — підвищених ступінчастих пластових рівнин на континентальних мезозойських і кайнозойських відкладень; 5 — підвищених аридно-денудаційних вапнякових рівнин (плато); 6 — високих ступінчастих плато на моноклинальних палеозойських пісковиках і вапняках; 7 — високих цокольних рівнин на кристалічній основі Африканської платформи; 8 — цокольних глибових нагір'їв на кристалічній основі Африканської платформи; 9 — вулканічних нагір'їв.<ref>Исаченко А. Г., Шляпников А. А. Природа мира. Ландшафты. — М. : Мысль, 1989. — 504 с. (с. 274—276, 294—303)</ref>

== Екорегіони ==

Сахара складається з декількох окремих [[екорегіон]]ів, які відрізняються один від одного коливанням температури, опадами, висотою над рівнем моря і ґрунтами, [[біом]]ами рослин і тварин. За даними [[Всесвітній фонд дикої природи|Всесвітнього фонду природи]] (ВФП) в Сахарі можна виділити такі екорегіони:

* [[Атлантична прибережна пустеля]] займає вузьку смугу вздовж узбережжя Атлантичного океану, де [[туман]], породжений прибережною холодною [[Канарська течія|Канарською течією]], забезпечує достатньо вологи для підтримки різноманітних [[лишайник]]ів, [[Сукуленти|сукулентів]] і [[чагарники|чагарників]]. Займає площу 39 900 км² в [[Західна Сахара|Західній Сахарі]] та [[Мавританія|Мавританії]]<ref>{{ref-en}} [http://www.worldwildlife.org/wildworld/profiles/terrestrial/pa/pa1304_full.html Atlantic coastal desert]. WWF Scientific Report.</ref>.
* [[Північносахарські степи та рідколісся]] лежать уздовж північного краю пустелі, поруч із [[Субтропічний ліс|Середземноморськими лісами, рідколіссями та чагарниками]] півночі [[Магриб]]а і [[Киренаїка|Киренаїки]]. Зимові дощі зберігають чагарники і сухі ліси, які утворюють перехід між [[Середземноморський клімат|середземноморським кліматом]] на півночі і надпосушливою Сахарою на півдні. Займає площу у 1 675 300 км² в Алжирі, Єгипті, Лівії, Мавританії, Марокко, Тунісі й Західній Сахарі<ref>{{ref-en}}[http://www.worldwildlife.org/wildworld/profiles/terrestrial/pa/pa1321_full.html North Saharan steppe and woodlands]. WWF Scientific Report.</ref>.
* Власне [[Пустеля Сахара (екорегіон)|пустеля Сахара]] охоплює надпосушливі центральні частини Сахари, де кількість опадів мінімальна і має спорадичний характер. Рослинність рідкісна. Цей екорегіон складається загалом із піщаних дюн (ергів, чеч, раоуїв), кам'яних плато (гамада), гравійних рівнин (рег), сухих долин (ваді) й такирів. Займає площу у 4 639 900 км² в Алжирі, Чаді, Єгипті, Лівії, Малі, Мавританії, Нігері і Судані<ref name="Sahara desert"/>.
* [[Південносахарські степи та рідколісся]] займають вузьку смугу із заходу до сходу між надпосушливою Сахарою і саванною Сахеля на півдні. [[Екваторіальна конвергентна зона]] надає літні дощі у липні і серпні, у середньому від 100 до 200 мм, але їх значення вельми коливаються з року в рік. Ці дощі відновлюють літні пасовища, сухі рідколісся і чагарники вздовж сезонних водотоків. Займає площу 1 101 700 км² в Алжирі, Чаді, Малі, Мавританії і Судані<ref>{{ref-en}} [http://www.worldwildlife.org/wildworld/profiles/terrestrial/pa/pa1329_full.html South Saharan steppe and woodlands]. WWF Scientific Report.</ref>.
* [[Західносахарські гірські склерофітні рідколісся]] на вулканічних нагір'ях у західній частині Сахари мають прохолодне, вологе середовище, яке підтримує Сахарсько-середземноморські ліси і чагарники. Займають площу у 258 100 км², головним чином у [[Тассілі-н'Адджер]] у Алжирі, з невеличкими анклавами в [[Аїр (плоскогір'я)|Аїрі]] у Нігері, [[Адрар (плато)|Адрарі]] у Мавританії і [[Адрар-Іфорас]] на кордоні Малі й Алжиру<ref>{{ref-en}} [http://www.worldwildlife.org/wildworld/profiles/terrestrial/pa/pa1332_full.html West Saharan montane xeric woodlands]. WWF Scientific Report.</ref>.
* [[Тібесті — Джебель-Увейнат гірські склерофітні рідколісся]]. У [[Тібесті]] й [[Джебель-Увейнат]] більш регулярні опади і прохолодніший клімат, що дозволяє рости лісам із [[Фінік їстівний|фінікових пальм]] (''[[Phoenix dactylifera]]''), [[акації]] (''Acacia''), [[мирт]]а (''Myrtus''), [[олеандр]]ів (''Nerium oleander''), [[тамарикс]]ів (''Tamarix'') й інших рідкісних і ендемічних рослин. Займає площу у 82 200 км² в Тібесті на межі Чада та Лівії, і Джебель-Увейнат на кордоні Єгипту, Лівії та Судану<ref>{{ref-en}} [http://www.worldwildlife.org/wildworld/profiles/terrestrial/pa/pa1331_full.html Tibesti-Jebel Uweinat montane xeric woodlands]. WWF Scientific Report.</ref>.
* '''Сахарські галофіт'''и ростуть у сезонно-затоплених солоних низовинах Сахари. [[Галофіти]] — адаптовані до засолених ґрунтів рослинні співтовариства. Сахарські галофіти займають площу 54 000 км², у тому числі западини [[Каттара]] і [[Сива (оаза)|Сива]] на півночі Єгипту, {{нп|Туніські солоні озера|||Tunisian salt lakes}} Центрального Тунісу, [[Шотт-Мельгір]] в Алжирі, і невеликі клаптики Алжиру, Мавританії і Західної Сахари<ref>{{ref-en}} [http://www.worldwildlife.org/wildworld/profiles/terrestrial/pa/pa0905_full.html Saharan halophytics]. WWF Scientific Report.</ref>.
* [[Танезруфт]]. Регіон з одними з найжорсткіших умов на Землі, надпосушливий клімат, відсутність рослинності і замало тварин.

== Транспорт ==

Через пустелю проходять дві автомагістралі, які починаються в місті [[Алжир]]. Транссахарська «дорога єдності» йде через [[Айн-Салах (оаза)|Айн-Салах]] і Таманрассет і закінчується в [[Лагос]]і, має два відгалуження: на [[Агадес]] (Нігер) і Гао (Малі). Друга автодорога проходить через оазу [[Туат]]. У містах [[Адрар]], Таманрассет і ряді інших є аеропорти.

=== Міграція біженців ===
Посушливий клімат Сахари несе фатальні наслідки для [[мігрант]]ів, які прямують на північ до Лівії, яка, у свою чергу, є воротами для міграції у Європу. Станом на 2018 рік, за останні 5 років, за неточними підрахунками, перетин пустелі при поломці транспорту виявився фатальним для понад 6000 мігрантів, що перетинали пустелю неофіційно у переповненому транспорті, часто, маючи лише декілька літрів води з собою<ref>{{cite web|url=https://www.voanews.com/africa/thousands-african-migrants-die-crossing-sahara-desert|website=voanews.com|title=Thousands of African Migrants Die Crossing Sahara Desert|language=en|author=Lisa Schlein|date=23.12.2018}}</ref><ref>{{cite web|url=https://www.bbc.com/ukrainian/news-40120888?xtor=AL-73-%5Bpartner%5D-%5Bnv.ua%5D-%5Blink%5D-%5Bukrainian%5D-%5Bbizdev%5D-%5Bisapi%5D|website=bbc.com|title=Більше 40 мігрантів померли від спраги у Сахарі - Червоний хрест|date=1.06.2017}}</ref>.

== Туризм ==

Сахара приваблює туристів з усього світу своєю унікальною природою, культурною спадщиною та можливістю відчути себе далеко від цивілізації. Основними туристичними напрямками є південний [[Марокко]], [[Алжир]], [[Туніс]] та [[Єгипет]]<ref>[https://www.responsibletravel.com/holidays/sahara-desert/travel-guide Sahara Desert Travel Guide — Responsible Travel]</ref><ref>[https://theendlesstravellers.com/sahara-desert-morocco/ Sahara Desert Morocco — Endless Travellers]</ref>.

[[Файл:Tour Morocco.jpg|thumb|right|Тур у Марокко]]

=== Основні туристичні регіони ===
Найпопулярнішими місцями для відвідування є регіони Мерзуга та Загора в Марокко, Тимімун в Алжирі, [[Дуз|Дуз]] у Тунісі та [[Ес-Сахра-ель-Бейда|Біла пустеля]] в Єгипті<ref>[https://horizonguides.com/north-africa/morocco/sahara-desert Horizon Guides — Sahara Desert]</ref><ref>[https://peterorsel.com/how-to-visit-the-sahara-desert-in-morocco/ Peter Orsel — How to Visit the Sahara]</ref>. У Марокко багато турів починаються в [[Марракеш]]і та [[Фес|Фесі]] й ведуть до [[Ерг-Шеббі]] або Ерг-Чегага — знаменитих піщаних дюн Сахари<ref>[https://www.morhara-morocco-tours.com/morocco-travel-guides/sahara-travel-guide/ Morhara Morocco Tours — Sahara Travel Guide]</ref><ref>[https://www.stokedtotravel.com/sahara-desert-excursion/ Stoked To Travel — Sahara Excursion]</ref>.

=== Види активностей ===
[[Файл:Caravane de touriste et chameaux.jpg|thumb|right|Караван туристів і верблюдів]]

Популярними є поїздки на [[верблюд]]ах, нічліг у бедуїнських таборах, сафарі на позашляховиках (4x4), [[велосипедний туризм|велотури]] (зокрема на фетбайках), трекінг і спостереження за зірками<ref>[https://exploringkiwis.com/sahara-desert-tour-guide/ Exploring Kiwis — Sahara Desert Guide]</ref><ref>[https://www.richadventure.com/cycling-the-sahara-by-fat-bike Rich Adventure — Cycling the Sahara]</ref><ref>[https://wherethesoulswander.com/sahara-desert-in-morocco/ Where the Souls Wander — Sahara Desert]</ref><ref>[https://wildjunket.com/sahara-desert-tour/ Wild Junket — Sahara Desert Tour]</ref>.

=== Табори та умови перебування ===
У туристичних регіонах доступні як базові бедуїнські намети, так і розкішні [[Глемпінг|глемпінги]] з душем, електрикою та зручностями<ref>[https://desertluxurycamp.com/things-i-wish-i-knew-before-my-sahara-desert-tour/ Desert Luxury Camp — Things I Wish I Knew]</ref><ref>[https://curioussparrowtravel.com/what-a-sahara-desert-tour-is-really-like/ Curious Sparrow — What a Sahara Desert Tour is Really Like]</ref>. Багато таборів пропонують вечері під зорями, традиційну музику та танці<ref>[https://brookebeyond.com/booking-the-best-sahara-desert-tour Brooke Beyond — Booking Sahara Desert Tour]</ref>.

=== Кліматичні особливості та безпека ===
Найкращий час для відвідин — з жовтня по квітень, коли температури більш помірні. Влітку температура вдень може перевищувати +45 °C, що робить подорожі складнішими<ref>[https://thoughtfultraveling.com/a-guide-to-visiting-the-sahara-desert/ Thoughtful Traveling — Sahara Desert Guide]</ref><ref>[https://atlasmountainsguide.com/old/4x4-morocco-sahara-desert-tours-from-marrakech.html Atlas Mountains Guide — 4x4 Morocco Sahara Tours]</ref>. Туристам рекомендується мати із собою сонцезахисні засоби, головний убір, багато води та дотримуватись інструкцій гідів<ref>[https://budgettravelwithgabby.com/how-to-visit-the-sahara-desert-from-marrakech-morocco/ Budget Travel With Gabby — Sahara from Marrakech]</ref>.

=== Культурні особливості ===
Туристи мають змогу познайомитись із культурою [[бербери|берберів]] і бедуїнів, спробувати місцеву кухню (наприклад, [[Таджин|тажин]] і [[Марокканський м'ятний чай|м'ятний чай]]), відвідати стародавні [[касба]] (фортеці) та місцеві базари<ref>[https://wherethesoulswander.com/sahara-desert-in-morocco/ Where the Souls Wander — Culture]</ref><ref>[https://www.temehu.com/sahara-desert-guides.htm Temehu — Sahara Desert Guides]</ref>.

=== Екотуризм та сталий розвиток ===
Через вразливість екосистеми Сахари екотуризм набирає популярності. Деякі компанії пропонують поїздки з низьким вуглецевим слідом, де туристи подорожують пішки або на велосипедах і зупиняються в таборах, які використовують відновлювану енергію<ref>[https://lewiblake.com/bikepacking-across-the-sahara-desert-morocco/ Lewi Blake — Bikepacking Sahara]</ref><ref>[https://sahara-overland.com/home/ Sahara Overland — Home]</ref><ref>[https://www.responsibletravel.com/holidays/sahara-desert/travel-guide Responsible Travel — Sustainability]</ref>.

=== Тури та організація поїздки ===
Усі тури зазвичай організовуються заздалегідь із включеним трансфером, харчуванням та нічлігом. Деякі мандрівники обирають приватні тури, тоді як інші — групові, що є більш бюджетним варіантом<ref>[https://www.tripadvisor.com/Attraction_Review-g293734-d4433865-Reviews-Morocco_Sahara_Tourism_Desert_Tours-Marrakech_Marrakech_Safi.html TripAdvisor — Morocco Sahara Tours]</ref><ref>[https://www.tourradar.com/v/region-sahara TourRadar — Sahara Tours]</ref>.

=== Туризм у Західній Сахарі ===
[[Західна Сахара]] — політично спірна територія, тож подорож туди потребує додаткового планування. Незважаючи на це, регіон має унікальні пейзажі, традиції й менш комерціалізований туризм<ref>[https://www.responsibletravel.com/holidays/western-sahara/travel-guide Responsible Travel — Western Sahara Guide]</ref><ref>[https://www.merzougadesert.com/offroad-sahara-desert-tours.html Merzouga Desert — Offroad Tours]</ref>.

=== Практичні поради ===
Мандрівникам радять мати при собі готівку, оскільки у багатьох місцях немає банкоматів; також варто заздалегідь завантажити карти, оскільки покриття мобільного зв'язку обмежене<ref>[https://desertluxurycamp.com/things-i-wish-i-knew-before-my-sahara-desert-tour/ Desert Luxury Camp — Travel Tips]</ref><ref>[https://www.wildmorocco.com/morocco-4x4-tours-packages/ Wild Morocco — Tour Packages]</ref>.

== Енергетичний потенціал ==
Зважаючи на особливості клімату і екстремально високі температури потенціал сонячної енергії цієї пустелі стає очевидним. Саме тому до середини 2019 року тут за планом повинна з'явитися найбільша у світі сонячна електростанція. ЇЇ площа за попередніми підрахунками буде становити 37 км<sup>2</sup>. Розміщуватиметься джерело «зеленої енергії» неподалік міста Асуан у Єгипті. Кошти на реалізацію проєкту Benban Solar Park отримують через різні фінансові моделі, а також за підтримки різних урядів. Завершена мега-СЕС буде генерувати до 2 ГВт «чистої» енергії, покупку котрої уже підтвердила єгипетська державна компанія-енергопостачальник контрактом на 25 років<ref>{{Cite news|url=https://tokar.ua/read/23040|title=У пустелі Сахара будують найбільшу в світі сонячну електростанцію|date=2018-03-23|language=uk-UA|work=[[Tokar.ua]]|accessdate=2018-09-29}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180929155609/https://tokar.ua/read/23040 |date=2018-09-29 }}</ref>.

== Історія ==

У 2008 році міжнародна група вчених із Німеччини, Канади і США на чолі з Стефаном Крепліним з Інституту доісторичної геології [[Кельнський університет|Університету Кельна]] в результаті досліджень з'ясували, що Сахара перетворилася на пустелю близько 2700 років тому в результаті дуже повільної еволюції клімату. Такі висновки вченим вдалося зробити на основі вивчення геологічних відкладень, піднятих із глибин озера Йоа, що знаходиться на півночі Чаду. Згідно з результатами досліджень, 6 тисяч років тому в Сахарі росли дерева і було багато озер. Таким чином, дана робота вчених спростовує існуючу теорію про перетворення цієї частини Африки в пустелю 5500 років тому і те, що процес опустелювання зайняв всього кілька століть<ref>[https://books.google.com.ua/books?id=vMTCbd_7qWUC&pg=PA27&lpg=PA27&dq=The+Sahara+turned+into+a+desert+about+2700+years+ago&source=bl&ots=QcjGDOp821&sig=ACfU3U2uSO8jvESqW6HDKRHKHsk2evDUGw&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwiBz52CnLbqAhXCxcQBHbTgD2cQ6AEwCXoECCwQAQ#v=onepage&q=The%20Sahara%20turned%20into%20a%20desert%20about%202700%20years%20ago&f=false Relict Species: Phylogeography and Conservation Biology]</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
{{Стовпці|2}}
* Атлас світу / Гол. ред. І. С. Руденко. — К. : [[ДНВП «Картографія»]], 2005. — 336 с. — ISBN 9666315467
* Бабаев А. Г., Дроздов Н. Н., Зонн И. С., Фрейкин З. Г. Природа Мира. Пустыни / Отв. ред. Э. М. Мурзаев. — М. : Мысль, 1986. — 318 с. (с. 141—167)
* Барановська О. В.  Фізична  географія  материків  та  океанів:  Навч. посібник у 2 ч. — Ніжин : [[Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя|НДУ ім. М. Гоголя]], 2013.  — Ч. 1.  Світовий океан, Африка, Австралія, Океанія, Південна Америка. — 306 с.
* Исаченко А. Г., Шляпников А. А. Природа мира. Ландшафты. — М. : Мысль, 1989. — 504 с. (с. 274—276, 294—303)
</div>.

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53409/20190.html Сахара]}}
{{commonscat}}
* [https://web.archive.org/web/20140117022609/http://fotoklumba.lviv.ua/?p=1599 Гельта д'Аршей у пустелі Сахара]

== Див. також ==
* [[Сахель]]
* [[Судан (регіон)]]
* [[Субсахарська Африка]]

{{Пустелі світу}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Пустелі Африки]]
[[Категорія:Сахара| ]]

Країни: Алжир · Єгипет · Лівія · Мавританія · Малі · Марокко · Нігер · Судан · Туніс · Чад

Розташування: Африка


text:
# Пазирицька культура
Пазирицька культура — археологічна культура залізної доби (VI—III ст. до Р. Х.), Основні знахідки якої були зроблені у Гірському Алтаї.
Інформація головним чином здобута при розкопках так званих Пазирицьких курганів. Носіями цієї культури є колишні жителі сучасних територій Росії (плато Улаган, Укок), Казахстану та Монголії.

## Відкриття культури
Культура виявлена в 1865 році Вільгельмом Радлов при розкопках Берельського і Катандинського курганів
.
Свою назву здобула за пам'ятником в урочищі Пазирик долини річки Великий Улаган поблизу села Баликтуюль (Улаганський район), де експедицією академіка С. І. Руденко були в 1929 році розкопані усипальниці Пазирицької племінної знаті.
Незважаючи на несхвальне ставлення корінного населення, дослідження Пазирицьких курганів не припинилися і по руйнації СРСР.
Час від часу вчені знаходять і муміфіковані тіла.
Так, в 1993 році була виявлена так звана «Алтайська принцеса».

## Походження пазирикців
Етнічно іраномовно-самодійська пазирицька культура з'явилася в результаті тісного контакту самодійської каракольської культури з іраномовною бегази-дандибаєвською або близькою їй культурою.
Далі співіснувала з ранньоскіфською усть-куюмською групою
,
а потім з кара-кобинською культурою.
Імовірно пазирицька культура — продукт розвитку афанасьєвської культури
.
В антропологічному складі населення Пазирицької культури виявляються три базові компоненти (доліхокранний європеоїдний з високим і широким обличчям, брахікранний монголоїдний з невисоким обличчям і мезодоліхокранний монголоїдний з високим обличчям)
.
Разом з близькими племенами тагарської культури зазнали атак прото-хунну
..
В. О. Могильников припускав, що Пазирицька культура була результатом взаємодії місцевого населення куртуського етапу майемирської спільності південних, південно-західних і частково центральних районів Алтаю і племен, які прийшли зі степів сьогоденного Казахстану
..
За іншою версією, пазирикці були прийшлим населенням для Гірського Алтаю, що не було пристосованим до суворого клімату високогір'я
.

## Спосіб життя
Основним заняттям населення було кочове скотарство. Знатних людей ховали у дерев'яних зрубах.
Знатні пазирикці носили шовкові сорочки, які мали один копил як для чоловіків, так і для жінок

, у похованнях же рядових членів суспільства сорочок виявлено не було.
Чоловічим елементом одягу були штани, тоді як жінки носили триколірні спідниці

Загальною деталлю гардероба для жінок і чоловіків пазирикців були повстяні панчохи, які були зручні для верхової їзди

Також пазирикці носили хутряні шуби, часто зроблені хутром і всередину, і назовні.
Такі шуби мали повстяні аплікації-прикраси, а також прикрашалися цінними хутрами, пофарбованими у синій колір

Через кліматичні умови у похованнях прекрасно збереглися мумії
.
На їх шкіру нанесено складне татуювання.
Крім того, в окремих курганах збереглися похоронний візок заввишки у три метри, численні реалістичні фігурки звірів і птахів (в тому числі з повсті), зразки текстилю, включаючи найдавніший у світі ворсовий килим.
Знахідки Руденківських експедицій, більшість з яких датується V ст. до Р. Х., експонуються у Державному Ермітажі.
Дослідження волосся мумій, проведене в Оксфордському університеті, показало, що основним продуктом в харчовому раціоні носіїв Пазирицької культури Укока була риба
.
Під натиском гунів, які рухалися з Центральної Азії на північ, наприкінці III — початку II століття до Р. Х. Частина пазирикців була змушена мігрувати з території Гірського Алтаю на північ через зони проживання самодійського населення великоріченців та кіжировців
..

## Палеогенетика
Представники пазирикців з Монголії і Республіки Алтай мали мітохондріальні гаплогрупи A, A4, C, F2a, G2, HV2, HV6, J, K}, T1, U5, U5a1 .
Ricaut в 2004 і Keyser в 2009 роках провели аналіз Y-ДНК останків чоловіка з поховання на Алтаї (Sebÿstei Valley [SEB 96K2]).
За зовнішніми ознаками матеріальної культури археологи впевнено віднесли це поховання до Пазирицької культури
.
Поховання датоване 450 р. до Р. Х. Палеогенетичне дослідження виявило у пазирикців носіїв гаплогрупи R1a-М198
.
Пізніше також при дослідженні двох представників Пазирицької культури з могильника знатних воїнів Ак-Алаха-1 на Гірському Алтаї показало їх приналежність по маркерами до Y-хромосомної гаплогрупи N-P43 та мітохондріальної гаплогрупи C
.

wikiname: ukwiki

title: Пазирицька культура

in_language: uk

wikitext:
{{unibox}}
'''Пазирицька культура''' — [[археологічна культура]] [[залізна доба|залізної доби]] (VI—III ст. до Р. Х.), Основні знахідки якої були зроблені у [[Алтай|Гірському Алтаї]].

Інформація головним чином здобута при розкопках так званих [[Пазирицькі поховання|Пазирицьких курганів]]. Носіями цієї культури є колишні жителі сучасних територій Росії ({{нп|Улаганське плато|плато Улаган|ru|Улаганское плато}}, [[Укок]]), [[Казахстан]]у та [[Монголія|Монголії]].

== Відкриття культури ==
Культура виявлена в 1865 році [[Вільгельм Радлов|Вільгельмом Радлов]] при розкопках Берельського і Катандинського курганів
<ref>''Радлов В. В.'' Сибирские древности: Из путевых заметок по Сибири // Зап. Рус. археол. об-ва. Нов. сер. СПб., 1895. Т. 7, вып. 3/4</ref>.
Свою назву здобула за пам'ятником в урочищі Пазирик долини річки [[Великий Улаган]] поблизу села [[Баликтуюль]] ([[Улаганський район]]), де експедицією академіка [[Руденко Сергій Іванович|С. І. Руденко]] були в 1929 році розкопані усипальниці Пазирицької племінної знаті.

Незважаючи на несхвальне ставлення корінного населення, дослідження Пазирицьких курганів не припинилися і по руйнації СРСР.
Час від часу вчені знаходять і муміфіковані тіла.
Так, в 1993 році була виявлена так звана «[[Алтайська принцеса]]».

== Походження пазирикців ==
Етнічно іраномовно-самодійська пазирицька культура з'явилася в результаті тісного контакту самодійської {{нп|каракольська культура|каракольської культури||Karakol culture}} з іраномовною [[Бегази-Дандибаєвська культура|бегази-дандибаєвською]] або близькою їй культурою.
Далі співіснувала з ранньоскіфською усть-куюмською групою
<ref>''Степанова Н. Ф.'' Куюмский тип памятников VIII—VI вв. до н. э. // Скифская эпоха Алтая: Тез. докл. к конф. Барнаул, 1986. С. 79-81.</ref>,
а потім з кара-кобинською культурою.

Імовірно пазирицька культура — продукт розвитку [[афанасьєвська культура|афанасьєвської культури]]
<ref>[http://www.barnaul-altai.ru/info/barnaul/altai/arh.php Археология Алтайского края] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210713111600/https://www.barnaul-altai.ru/info/barnaul/altai/arh.php |date=13 липня 2021 }}.</ref>.
В антропологічному складі населення Пазирицької культури виявляються три базові компоненти (доліхокранний європеоїдний з високим і широким обличчям, брахікранний монголоїдний з невисоким обличчям і мезодоліхокранний монголоїдний з високим обличчям)
<ref>{{Cite web |url=http://e-lib.gasu.ru/da/archive/2004/12/05.html |title=Тур С. С., Рыкун М. П. Краниологические материалы пазырыкской культуры из могильников в урочище Кызыл-Джар |accessdate=28 вересня 2021 |archive-date=28 вересня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210928180414/http://e-lib.gasu.ru/da/archive/2004/12/05.html }}</ref>.
Разом з близькими племенами [[тагарська культура|тагарської культури]] зазнали атак прото-[[хунну]]
<ref>{{Cite web |url=http://tower.ict.nsc.ru/win/sbras/rep/m2003/docl_dobr-2003.html |title=Доклад председателя Отделения академика Добрецова Н. Л. |accessdate=2008-02-11 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090423065701/http://tower.ict.nsc.ru/win/sbras/rep/m2003/docl_dobr-2003.html |archivedate=2009-04-23 |deadlink=yes }}</ref>..

{{нп|Могильников Владислав Олександрович|В. О. Могильников|ru|Могильников, Владислав Александрович}} припускав, що Пазирицька культура була результатом взаємодії місцевого населення куртуського етапу майемирської спільності південних, південно-західних і частково центральних районів Алтаю і племен, які прийшли зі степів сьогоденного Казахстану
<ref>[[Тишкин, Алексей Алексеевич|Тишкин А. А.]] «[http://archaeology.asu.ru/portal/Культура:Бийкенская_культура БИЙКЕНСКАЯ АРХЕОЛОГИЧЕСКАЯ КУЛЬТУРА] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220118181542/http://archaeology.asu.ru/portal/Культура:Бийкенская_культура |date=18 січня 2022 }}» // Материалы Международного симпозиума «Terra Scythica». — Новосибирск: Изд-во Ин-та археологии и этнографии СО РАН, 2011. — С. 272—290</ref>..

За іншою версією, пазирикці були прийшлим населенням для Гірського Алтаю, що не було пристосованим до суворого клімату високогір'я
<ref>{{cite web|author= А. Ю. Летягин, Н. В. Полосьмак, А. А. Савелов, М. А. Королев, Е. А. Летягина|url= https://scfh.ru/news/mumiya-prodolzhaet-otkryvat-tayny/|title= Мумия продолжает открывать тайны|lang= ru|website=scfh.ru|publisher= |date= 24.01.2017|accessdate= 2020-11-15|archive-date= 28 вересня 2021|archive-url= https://web.archive.org/web/20210928180826/https://scfh.ru/news/mumiya-prodolzhaet-otkryvat-tayny/}}</ref>.

== Спосіб життя ==
Основним заняттям населення було кочове скотарство. Знатних людей ховали у дерев'яних зрубах.
Знатні пазирикці носили шовкові сорочки, які мали один копил як для чоловіків, так і для жінок
<ref name=":0">{{Книга|автор = Полосьмак Н. В.|заголовок = Всадники Укока|відповідальний = Бонгард-Левин Г. М.|видавництво = |місце = Новосибирск|видавництво = ИНФОЛИО-пресс|рік = 2001|сторінки = 127—132|сторінок = 336|isbn = 5-89590-037-2}}</ref>
, у похованнях же рядових членів суспільства сорочок виявлено не було.
Чоловічим елементом одягу були штани, тоді як жінки носили триколірні спідниці
<ref name=":0" />
Загальною деталлю гардероба для жінок і чоловіків пазирикців були повстяні панчохи, які були зручні для верхової їзди
<ref name=":0" />
Також пазирикці носили хутряні шуби, часто зроблені хутром і всередину, і назовні.
Такі шуби мали повстяні аплікації-прикраси, а також прикрашалися цінними хутрами, пофарбованими у синій колір
<ref name=":0" />

Через кліматичні умови у похованнях прекрасно збереглися мумії
<ref>[http://hermitagemuseum.org/fcgi-bin/db2www/descrPage.mac/descrPage?selLang=Russian&indexClass=ARCHEOLOGICAL_RU&PID=1687%5E89%2C1684%5E4&numView=1&ID_NUM=9&thumbFile=%2Ftmplobs%2FOBCL3I%24ZUUW_402VAC6.jpg&embViewVer=last&comeFrom=quick&sorting=no&thumbId=6&numResults=137&tmCond=%DF%D0%D7%EB%E0%EB%DA%E1%DA%D0%EF&searchIndex=TAGFILRU&author= Мумифицированный труп вождя с набедренной повязкой // Государственный Эрмитаж]{{Недоступне посилання}}</ref>.
На їх шкіру нанесено складне татуювання.
Крім того, в окремих курганах збереглися [https://web.archive.org/web/20000106182748/http://www.hermitagemuseum.org/html_En/03/hm3_2_7e.html похоронний візок заввишки у три метри], численні реалістичні фігурки звірів і птахів (в тому числі з повсті), зразки текстилю, включаючи [[Пазирикський килим|найдавніший у світі ворсовий килим]].
Знахідки Руденківських експедицій, більшість з яких датується V ст. до Р. Х., експонуються у [[Ермітаж|Державному Ермітажі]].
Дослідження волосся мумій, проведене в Оксфордському університеті, показало, що основним продуктом в харчовому раціоні носіїв Пазирицької культури Укока була риба
<ref>{{Cite web |url=http://kronk.spb.ru/library/molodin-etc-2012-1.htm |title=''Молодин В. И.'', ''Парцингер Г.'', ''Цэвээндорж Д.'' Замёрзшие погребальные комплексы пазырыкской культуры на южных склонах Сайлюгема (Монгольский Алтай). // М.: Триумф принт. 2012. 566 с. |accessdate=28 вересня 2021 |archive-date=28 вересня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210928181606/http://kronk.spb.ru/library/molodin-etc-2012-1.htm }}</ref>.

Під натиском гунів, які рухалися з Центральної Азії на північ, наприкінці III — початку II століття до Р. Х. Частина пазирикців була змушена мігрувати з території Гірського Алтаю на північ через зони проживання самодійського населення великоріченців та кіжировців
<ref>{{Cite web |url=http://www.sbras.ru/win/sbras/rep/rep2002/t1-2/81/81.htm |title=''Молодин В. И.'', ''Ромащенко А. Г.'' Население Горного Алтая в эпоху раннего железного века как этнокультурный феномен. Происхождение, генезис и исторические судьбы (по данным археологии, антропологии, генетики) |accessdate=28 вересня 2021 |archive-date=11 серпня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160811193354/http://www.sbras.ru/win/sbras/rep/rep2002/t1-2/81/81.htm }}</ref>..

== Палеогенетика ==
Представники пазирикців з Монголії і Республіки Алтай мали мітохондріальні гаплогрупи {{нп|Гаплогрупа A (мтДНК)|A, A4||Haplogroup A (mtDNA)}}, {{нп|Гаплогрупа C (мтДНК)|C||Haplogroup C (mtDNA)}}, {{нп|Гаплогрупа F (мтДНК)|F2a||Haplogroup F (mtDNA)}}, {{нп|Гаплогрупа G (мтДНК)|G2||Haplogroup G (mtDNA)}}, {{нп|Гаплогрупа HV (мтДНК)|HV2, HV6||Haplogroup HV (mtDNA)}}, {{нп|Гаплогрупа J (мтДНК)|J||Haplogroup J (mtDNA)}}, {{нп|Гаплогрупа K (мтДНК)|K}||Haplogroup K (mtDNA)}}, {{нп|Гаплогрупа T (мтДНК)|T1||Haplogroup T (mtDNA)}}, {{нп|Гаплогрупа U (мтДНК)|U5, U5a1||Haplogroup U (mtDNA)}} <ref>{{Cite web |url=http://suyun.info/index.php?p=ancientdna |title=Mitochondrial and Y-chromosome haplogroups extracted from historic and prehistoric human remains in Europe and related remains in Asia, arranged chronologically |accessdate=28 вересня 2021 |archive-date=28 вересня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210928181922/http://suyun.info/index.php?p=ancientdna }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.archaeology.nsc.ru/journarticleru/62/940 |title=''А. С. Пилипенко'', ''Р. О. Трапезов'', ''Н. В. Полосьмак''. Молекулярно-генетический анализ останков людей из погребения 1 кургана 1 могильника Ак-Алаха-3, 2015 |accessdate=28 вересня 2021 |archive-date=5 квітня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190405212054/http://www.archaeology.nsc.ru/journarticleru/62/940 }}</ref>.

Ricaut в 2004 і Keyser в 2009 роках провели аналіз Y-ДНК останків чоловіка з поховання на Алтаї (Sebÿstei Valley [SEB 96K2]).
За зовнішніми ознаками матеріальної культури археологи впевнено віднесли це поховання до Пазирицької культури
<ref>Каммарт Л., Хюле В. В., Буржуа И., Миккельсен Я. Х. Два сезона комплексных бельгийско-российских исследований в долине Себыстея (Кош-Агачский район, Горный Алтай). Предварительные результаты // Сибирь в панораме тысячелетий: материалы международного симпозиума: В 2 т. — Новосибирск: Изд-во Ин-та археологии и этнографии СО РАН, 1998. — Т. 1. — С. 229—239.</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.academia.edu/12132939/Кубарев_Шульга_2007._Pasyryk_culture_Пазырыкская_культура_курганы_Чуи_и_Урсула_2007 |title=Кубарев, Шульга 2007. Pasyryk culture // "Пазырыкская культура (курганы Чуи и Урсула), 2007 |accessdate=28 вересня 2021 |archive-date=28 вересня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210928185419/https://www.academia.edu/12132939/Кубарев_Шульга_2007._Pasyryk_culture_Пазырыкская_культура_курганы_Чуи_и_Урсула_2007 }}</ref>.
Поховання датоване 450 р. до Р. Х. Палеогенетичне дослідження виявило у пазирикців носіїв {{нп|Гаплогрупа N1a2b (Y-ДНК)|гаплогрупи R1a-М198|ru|Гаплогруппа N1a2b (Y-ДНК)}}
<ref>{{Cite web |url=http://s9.postimg.org/z6zj778wv/Pazyryk_samples.png |title=Пазырыкские палео-ДНК по данным Ricaut (2004), Keyser (2009) |accessdate=2017-01-17 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170118043647/http://s9.postimg.org/z6zj778wv/Pazyryk_samples.png |archivedate=2017-01-18 |deadlink=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.ancestraljourneys.org/ironagedna.shtml |title=Общая база данных палео-ДНК из Европедии |accessdate=2017-01-17 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150321160205/http://www.ancestraljourneys.org/ironagedna.shtml |archivedate=2015-03-21 |deadlink=yes }}</ref>.
Пізніше також при дослідженні двох представників Пазирицької культури з могильника знатних воїнів Ак-Алаха-1 на Гірському Алтаї показало їх приналежність по маркерами до Y-хромосомної гаплогрупи N-P43 та мітохондріальної гаплогрупи C
<ref>{{Статья|автор=Pilipenko A. S., Trapezov R. O., Polosmak N. V.|заглавие=A PALEOGENETIC STUDY OF PAZYRYK PEOPLE BURIED AT AK-ALAKHA-1, THE ALTAI MOUNTAINS in Russian|ссылка=https://www.researchgate.net/publication/301548191_Pilipenko_2015_A_PALEOGENETIC_STUDY_OF_PAZYRYK_PEOPLE_BURIED_AT_AK-ALAKHA-1_THE_ALTAI_MOUNTAINS_in_russian|год=2015-12-21|archivedate=16 вересня 2021|archiveurl=https://web.archive.org/web/20210916122719/https://www.researchgate.net/publication/301548191_Pilipenko_2015_A_PALEOGENETIC_STUDY_OF_PAZYRYK_PEOPLE_BURIED_AT_AK-ALAKHA-1_THE_ALTAI_MOUNTAINS_in_russian}}</ref>.

== Див. також ==
* [[Аржан]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://art-talk.ru/topic/203/ Культура алтайских скифов. Пазырыкская культура] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210928183011/https://art-talk.ru/topic/203/ |date=28 вересня 2021 }}
* [http://www.inauka.ru/analysis/article65347/print.html Тайны «царских» пазырыкских курганов] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071216190546/http://www.inauka.ru/analysis/article65347/print.html |date=16 грудня 2007 }}
* [http://www.lenta.ru/articles/2010/02/03/ukoka/ Битва за Укок] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210928183005/https://lenta.ru/articles/2010/02/03/ukoka/ |date=28 вересня 2021 }}
* [http://elementy.ru/news?newsid=431934 Запад и Восток сошлись на Алтае в бронзовом веке] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304114944/http://elementy.ru/news?newsid=431934 |date=4 березня 2016 }} ''[[Элементы.ру]]'', 16 ноября 2012
* [https://sib-guide.ru/siberia/ar/71 Sib-Guide: История древних народов: пазырыкцы] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210928183003/https://sib-guide.ru/siberia/ar/71 |date=28 вересня 2021 }}

{{ci}}
{{ac}}

[[Категорія:Археологічні культури Казахстану]]
[[Категорія:Археологічні культури Росії]]
[[Категорія:Пазирикська культура| ]]
[[Категорія:Скіфо-сибірський світ]]

Попередник: Mayemer cultured

Замінений на: Bulan-Koba cultured


text:
# Клауд-Лейк (Флорида)
Клауд-Лейк (англ. Cloud Lake) — місто (англ. town) в США, в окрузі Палм-Біч штату Флорида. Населення — 134 особи (2020).

## Географія
Клауд-Лейк розташований за координатами 26°40′28″ пн. ш. 80°4′24″ зх. д. / 26.67444° пн. ш. 80.07333° зх. д. (26.674418, -80.073296).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 0,15 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 135 осіб у 59 домогосподарствах у складі 31 родини. Густота населення становила 871 особа/км².  Було 65 помешкань (420/км²).
Расовий склад населення:
| - 94,1 % — білих - 5,9 % — чорних або афроамериканців |

До двох чи більше рас належало 0,0 %. Частка іспаномовних становила 23,0 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 12,6 % — особи молодші 18 років, 69,6 % — особи у віці 18—64 років, 17,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 45,8 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 92,9 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,3 чоловіків також старших 18 років.
За межею бідності перебувало 2,6 % осіб, у тому числі 0,0 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 58 осіб. Основні галузі зайнятості: науковці, спеціалісти, менеджери — 32,8 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 13,8 %, роздрібна торгівля — 12,1 %.

title: Клауд-Лейк (Флорида)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Клауд-Лейк
|оригінальна назва  = {{lang-en|Cloud Lake}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Флорида
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Палм-Біч (округ)|Палм-Біч]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 0,15
|висота центру НП   = 3
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 900,00
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 561
|поштовий індекс        = 33406
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 1213050
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Клауд-Лейк''' ({{lang-en|Cloud Lake}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Палм-Біч (округ)|Палм-Біч]] штату [[Флорида]]. Населення — 134 особи (2020).

== Географія ==
Клауд-Лейк розташований за координатами {{Coord|26|40|28|N|80|4|24|W|type:city_region:US-DE}} (26.674418, -80.073296){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 0,15 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1950 = 132
| 1960 = 148
| 1970 = 136
| 1980 = 160
| 1990 = 121
| 2000 = 167
| 2010 = 135
| 2020 = 134
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало 135 осіб у 59 домогосподарствах у складі 31 родини. [[Густота населення]] становила 871 особа/км².  Було 65 помешкань (420/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 94,1 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 5,9 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
|}
До двох чи більше рас належало 0,0 %. Частка іспаномовних становила 23,0 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 12,6 % — особи молодші 18 років, 69,6 % — особи у віці 18—64 років, 17,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 45,8 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 92,9 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,3 чоловіків також старших 18 років.
За межею бідності перебувало 2,6 % осіб, у тому числі 0,0 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 58 осіб. Основні галузі зайнятості: науковці, спеціалісти, менеджери — 32,8 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 13,8 %, роздрібна торгівля — 12,1 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Палм-Біч (округ)}}

[[Категорія:Містечка Флориди]]
[[Категорія:Населені пункти округу Палм-Біч (округ)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Флорида

Округ: Палм-Біч

Висота центру: 3 м

Населення: 134 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 900,00 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Мала Спринька
Мала́ Спринька — село в Україні, у Самбірському районі Львівської області. Населення становить 8 осіб (2021). Орган місцевого самоврядування — Ралівська сільська рада. Зараз 1 мешканець.

title: Мала Спринька

wikitext:
{{Село
| назва           = Мала Спринька
| область         = [[Львівська область]]
| район           = [[Самбірський район]]
| громада         = [[Ралівська сільська громада]]
| код КОАТУУ      = 4624285204
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1378
| населення       = 1
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,16
| ref-площа       =
| щільність       = 50
| поштовий індекс = 81485
| телефонний код  = 3236
| координати      = {{coord|49|23|51|N|23|10|26|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 23|
| lat_sec         = 51
| lon_deg         = 23|
| lon_min         = 10|
| lon_sec         = 26
| висота          = 371
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = Львівська обл., Самбірський р-н, с. Ралівка
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Мала́ Спринька''' — [[село]] в Україні, у [[Самбірський район|Самбірському районі]] [[Львівська область|Львівської області]]. Населення становить 8 осіб (2021)<ref>{{Cite web|title=Паспорт громади {{!}} Ралівська громада, Львівська область, Самбірський район|url=https://ralivska-gromada.gov.ua/pasport-gromadi-22-05-18-08-02-2021/|website=ralivska-gromada.gov.ua|accessdate=2022-06-05|language=ua|archive-date=8 квітня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220408084954/https://ralivska-gromada.gov.ua/pasport-gromadi-22-05-18-08-02-2021/}}</ref>. Орган місцевого самоврядування — [[Ралівська сільська рада]]. Зараз 1 мешканець.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/l'vovskaja/14590 Погода в селі Мала Спринька] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111221101549/http://weather.in.ua/ua/l'vovskaja/14590 |date=21 грудня 2011 }}

{{Ралівська сільська громада}}
{{Самбірський район}}

{{Sambir-Raion-geo-stub}}

[[Категорія:Села Львівської області]]

*https://ralivska-gromada.gov.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210416103659/https://ralivska-gromada.gov.ua/ |date=16 квітня 2021 }}

*https://decentralization.gov.ua/newgromada/4233/composition {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210515095831/https://decentralization.gov.ua/newgromada/4233/composition |date=15 травня 2021 }}

title: село Мала Спринька

Країна: Україна

Область: Львівська область

Район: Самбірський район

Тер. громада: Ралівська сільська громада

title: Основні дані

Густота населення: 50 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Мала Спринька


text:
# Будз Дмитро Миколайович
Дмитро́ Микола́йович Будз — старший солдат Збройних сил України.

## Нагороди
31 жовтня 2014 року за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни, відзначений — нагороджений орденом «За мужність» III ступеня.

title: Будз Дмитро Миколайович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                =Будз Дмитро Миколайович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     =
| місце народження    =
| дата смерті         =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fЗСУ}}
| рід військ          =
| роки служби         =
| звання              ={{Ранг|країна=Україна|звання=Старший солдат}}
| формування          =
| командування        =
| битви               = [[Російська збройна агресія проти України (2014‒2015)|російсько-українська війна]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Будз (значення){{!}}Будз}}
'''Дмитро́ Микола́йович Будз''' — старший солдат [[Збройні сили України|Збройних сил України]].

== Нагороди ==
31 жовтня 2014 року за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]], відзначений — нагороджений орденом «За мужність» III ступеня.

== Джерела ==
* [http://www.president.gov.ua/documents/8382014-17955 Указ № 838/2014] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170203184518/http://www.president.gov.ua/documents/8382014-17955 |date=3 лютого 2017 }}
{{Учасники РУВ}}
{{ukr-mil-bio-stub}}

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Війни / битви: російсько-українська війна


text:
# Андріївська телевежа
Андріївська телевежа — телекомунікаційна вежа заввишки 180 м, споруджена у 1969 році у селі Андріївка Черняхівського району Житомирської області.

## Характеристика
Висота вежі становить 180 м. Вага конструкції — 340 т. Висота над рівнем моря — 222 м. Радіус потужності покриття радіосигналом становить 65 км. Прорахунок для DVB-T2 — 153 м.

title: Андріївська телевежа

wikitext:
{{Хмарочос
|назва      = Андріївська телевежа
|зображення =
|підпис     =
|країна     = {{UKR}}
|місцезнаходження = [[Андріївка (Черняхівський район)|Андріївка]],<br/>[[Житомирська область]]
|координати = {{coord|50|30|06|N|28|39|55|E|type:landmark_region:UA|display=title}}
|статус     = збудовано
|стиль      =
|початок_будівництва =
|будівництво_зупинено =
|завершено           = [[1969]]
|відкрито            = 1969
|використання        = [[телевежа]], радіовежа
|антена_шпиль        = 180 [[Метр|м]]
|антена              =
|шпиль               =
|дах                 =
|висота_поверху      =
|машиномісць         =
|кількість_поверхів  =
|ліфтів              =
|кімнат              =
|квартир             =
|загальна_площа      =
|корисна_площа       =
|площа_забудови      =
|об'єм               = <!-- об'єм будівлі -->
|вартість            =
|архітектор          =
|інженер-будівельник =
|власник             =  [[Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення|Концерн РРТ]]
|забудовник          =
|сайт                =
|сторінка_на_SkyscraperPage =
|карта розташування  = Житомирська область
|підпис карти        =
}}
'''Андріївська телевежа''' — [[Телевежа|телекомунікаційна вежа]] заввишки 180 [[Метр|м]], споруджена у [[1969]] році у селі [[Андріївка (Черняхівський район)|Андріївка]] [[Черняхівський район|Черняхівського району]] [[Житомирська область|Житомирської області]].

== Характеристика ==
Висота вежі становить 180 [[Метр|м]]. Вага конструкції — 340 [[Тонна|т]]. Висота над рівнем моря — 222 м. Радіус потужності покриття радіосигналом становить 65 км. Прорахунок для [[DVB-T2]] — 153 м.<ref>{{Cite web |url=https://ukrtvr.org/city/146 |title=Андріївка (село Черняхівського району), Житомирська область, 17 цифрова зона |accessdate=2 березня 2020 |archive-date=27 січня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210127034101/https://ukrtvr.org/city/146 }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{телекомунікації-доробити}}
{{Телекомунікації в Україні}}

[[Категорія:Телевежі України]]
[[Категорія:Споруди, збудовані 1969]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1969]]

title: Інформація

Розташування: Андріївка, · Житомирська область

Статус: збудовано

Використання: телевежа, радіовежа

title: Висота

title: Інше

Власник: Концерн РРТ


text:
# 12113 Холовс
12113 Холовс (12113 Hollows) — астероїд головного поясу, відкритий 29 липня 1998 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,211.

title: 12113 Холовс

wikitext:
{{Планета
| назва = 12113 Холовс
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Джон Бротон]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Ріді-Крик]]
| дата відкриття = [[29 липня]] [[1998]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1998 OH12''' <br />1987 LC
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|12113|2014.05.16|2013.07.01}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,342135623123 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,669096041327 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 3,005615832225 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,111963673896
| орбітальний період = 1903,262240056 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,189148921479 °/д
| середня аномалія = 352,8715366370°
| нахил орбіти = 11,70132058978°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 100,6673028946°
| арг_перицентру = 236,2931336490°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 12,6
| спектр_тип =
}}

'''12113 Холовс''' (12113 Hollows) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[29 липня]] [[1998]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,211.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Холовс}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (12101-12200)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|12113}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|12112 Sprague|(12114) 1998 QJ8}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1998]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 12113 Холовс

Відкривач: Джон Бротон

Місце відкриття: Обсерваторія Ріді-Крик

title: Позначення

Названа на честь: Fred Hollowsd

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики