text:
# 46-й окремий штурмовий батальйон «Донбас»
46-й окремий штурмовий батальйон «Донбас» (46 ОШБ, в/ч А3220, пп В2612) — формування Сухопутних військ Збройних сил України. Перебуває у складі 54-ї окремої механізованої бригади.
Був створений взимку 2015 року як батальйон «Донбас-Україна» на основі тих бійців батальйону «Донбас» Національної гвардії України, що забажали перейти до лав Збройних сил України.

## Історія
Батальйон «Донбас-Україна» як спецпідрозділ ЗСУ був створений згідно зі спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України 17 січня 2015 року з колишніх воїнів батальйону «Донбас» Національної гвардії України..
Ініціатором переформатування був колишній в.о. командира батальйону НГУ «Донбас» полковник  В'ячеслав Вікторович Власенко («Філін»), який і став командиром 46 ОБСпП «Донбас-Україна». Начальником штабу новоствореного батальйону став підполковник Ніколов Михайло Михайлович. У лютому 2015 року на 235-му загальновійськовому полігоні у Дніпропетровській області почалося формування батальйону.[джерело?] У травні 2015 року на озброєння танкової роти батальйону надійшли зі сховища танки Т-72.[джерело?] 28 червня 2015 року батальйон склав присягу. 7 серпня після проведення бойового злагодження на військових полігонах формування батальйону остаточно завершено.[джерело?] Для підсилення підрозділ отримав два літаки СУ-25 і чотири вертольоти Мі-24, ставши таким чином єдиним батальйоном Збройних сил України такого типу, який має на озброєнні авіацію[уточнити].

### Відбуття у зону АТО
12 серпня підрозділи «Донбас-Україна» ввійшли в зону АТО. Розвідрота батальйону оперувала в районі Попасної.[джерело?][коли?] Напрям Горлівка — Клинське був в зоні оперативної відповідальності 1-ї і 2-ї штурмових рот батальйону.[джерело?][коли?]
12 листопада 2015 року батальйон в повному складі прибув до села Кримське Новоайдарського району Луганської області. Батальйон 4 місяці успішно виконував бойові завдання по стримуванню вогневої і наступальної активності противника, боротьбі з ворожими диверсійно-розвідувальними і снайперськими групами. Противником на цій ділянці розмежування був 14-й батальйон територіальної оборони «Прізрак».[джерело?] Під час виконання завдання в Кримському 3 бійців батальйону загинуло. Згідно з даними розвідки батальйону противник втратив 13 осіб загиблими і 22 пораненими.[джерело?]

### Злагодження на полігоні
18 березня 2016 року після виконання бойового завдання батальйон був виведений для поповнення і бойового злагодження із зони АТО.[джерело?] Після отримання поповнення і проведення бойового злагодження на полігонах під містом Рівне і та на загальновійськовому полігоні «Широкий лан» (Миколаївська область) батальйон отримав достатній рівень готовності для відправки в зону бойових дій.[джерело?]

### Друга ротація до зони АТО
25 травня батальйон зайшов до зони АТО. Після детального вивчення ситуації і проведення розвідки на місцевості, 2 червня підрозділи батальйону зайняли бойові позиції у смт Мар'їнка, що під Донецьком — в одній із найгарячіших точок конфлікту у 2016 році.[джерело?] Перед командуванням батальйону було поставлене бойове завдання — основні зусилля зосередити на напрямку Олександрівка, Мар'їнка, Курахове та на утриманні населеного пункту Мар'їнка. Були облаштовані ротні опорні пункти в районі 300 метрів західніше терикону, 100 метрів південніше дамби, 500 метрів південніше озера з відповідним обладнанням трьох взводних опорних пунктів (ВОП) «Гуня», «Гонта», «Гоголь». Перша штурмова рота зайняла визначений ротний пункт в районі перехрестя доріг південніше терикону на східній околиці смт. Мар'їнка з обладнанням трьох ВОПів– «Лях», «Шах», «Сірко». Друга штурмова рота зайняла визначений ротний пункт в західній частині Мар'їнки з обладнанням трьох ВОПів — «Орлик», «Мазепа», «Богун».
Противниками батальйону спецпризначення «Донбас-Україна» на цій ділянці відрізку бойових зіткнень були: 100-та мотострілецька бригада ДНР,[джерело?] 331-ша парашутно-десантна бригада РФ,[джерело?] дагестанський «спецназ» (т. зв. «мусульманський батальйон»),[джерело?] батальйон «Легіон» (ДНР),[джерело?] батальйон «пятнашка» (ДНР).[джерело?]
Починаючи з 7 червня противник почав активно «промацувати» позиції батальйону. Проявлялось це у підвищеній вогневій активності противника (до 10 обстрілів з різних видів зброї щодоби), постійних спробах прокинення диверсійно-розвідувальних груп (ДРГ) противника, діяльності ворожих снайперів. Напруженість обстановки та інтенсивність бойових зіткнень почали проявлятись і в бойових втратах серед бійців «Донбас-України». Починаючи з 10 червня батальйон медична служба батальйону була змушена надавати допомогу пораненим. Один з епізодів, які великою мірою характеризують небезпечну місію медиків на війні стався 17 червня. Отримав поранення військовослужбовець батальйону (солдат Юрій Лясківський), під час його евакуації були поранено ще двоє працівників медичної служби батальйону (капітан Олександр Терен, солдат Микола Руденко).
Після активного промацування противник зробив декілька спроб знищити командний пункт (КП) «Карабін». Так, зокрема 14 липня — КП «Карабін» був обстріляний 120-мм (50 пострілів) і 152-мм (30 пострілів) мінометами. Після невдалих спроб дезорганізувати роботу штабу противник вирішив спробувати захопити взводні опорні пункти безпосередньо на лінії активного вогневого зіткнення. 23 липня відбувся штурм (спроба захоплення) ВОП «Сірко» силами 50 бойовиків. Штурм відбито. Противник поніс втрати у кількості до 10 чоловік. В той же день відбулась спроба штурму ВОП «Гонта» силами 30 чоловік. Штурм відбито. Втрати противника — до 5 чоловік вбитими і пораненими.[джерело?]
25 липня — ворожий штурм ВОП «Гуня» силами до 30 осіб. Штурм відбито. Противник поніс втрати в кількості до 10 чоловік вбитими і пораненими. В той же день — ворожий штурм ВОП «Сірко» та «Шах» силами до 40 осіб. Завдяки злагодженим діям бійців обох ВОПів противник відступив понісши втрати до 15 осіб.[джерело?]
28 липня — ворожий штурм ВОП «Гонта» і «Гуня» силами до 40 осіб. Штурм відбито. Противник поніс суттєві втрати — до 20 вбитими і пораненими.[джерело?]
30 липня — ворожий штурм ВОП «Гуня» і «Сірко» силами до 60 осіб. З маневруваннями і обстрілом ВОП «Мазепа», ВОП «Гоголь». Штурм відбито.[джерело?]
13 серпня — обстріл зі 120 мм і 150 мм артилерії КП «Карабін». Загалом випущено до 70 мін.[джерело?]
Після невдалих штурмів ВОПів і малорезультативних обстрілів важкими мінометами КП «Карабін», противник поніс серйозні втрати в живій силі і, очевидно, був деморалізований. Попри це обстріли позицій батальйону з різних видів зброї тривали практично щодоби, іноді по кілька обстрілів на день. Але інтенсивність спроб проникнення ДРГ противника значно спала. Щодо прямих спроб штурму позицій, то таких в цей період практично не було. Тим не менше, застосування під час обстрілів з боку противника важкої зброї призводило до численних поранень і, навіть, до загибелі бійців батальйону «Донбас-Україна».[джерело?]
З 1 вересня 2016 року в зоні протистояння настав т. зв. «режим тиші». Виявилось це не в повному припиненні вогню, а лише в зменшенні інтенсивності обстрілів. Через те, що спостерігачі з моніторингової місії ОБСЄ здебільшого працювали вдень, то противник концентрувався на обстрілах в нічну пору. Противник в цей час додатково широко використовував прилади безшумної стрільби (ПБС).
З 1 жовтня режим припинення вогню був завершений, що вилилось в посиленні збройного протистояння в Мар'їнці. Проте пристріляність позицій ворога, стратегічна ініціатива і моральна перевага — всі ці фактори були уже на боці бійців батальйону «Донбас-Україна». Тому кінцівку свого перебування у Мар'їнці батальйон провів у хоч і позиційних, проте результативних, з точки зору нанесення бойових втрат противнику, боях. Так зокрема 7 жовтня 2016-го року під час нічного бою, внаслідок влучання в приміщення казарми противника було знищено 12 і поранено 35 бійців противника. Подібно, але з меншою інтенсивністю бойових дій, батальйон провів і решту днів свого перебування у Мар'їнці. Загалом батальйон «Донбас-Україна» виконав поставлене перед ним завдання по утриманню позицій в смт. Мар'їнка.
В Мар'їнці батальйон «Донбас-Україна» отримав унікальний і надзвичайно корисний досвід збройних зіткнень в умовах міського бою, відпрацьовував протидиверсійну і антиснайперську тактику. Характерною особливістю підрозділу стало те, що відсоток мобілізованих був на той момент чи не найнижчим зі всіх бойових підрозділів ЗСУ. Один з важливих факторів позитивної внутрішньої вмотивованості бійців батальйону спецпризначення «Донбас-Україна» вилився у високі бойові показники. У Мар'їнці батальйон провів 145 діб, при цьому зазнав 170 офіційно зафіксованих обстрілів з різної зброї (стрілецька, міномети, артилерія), відбив 6 штурмових спроб захоплення  позицій, знищив: НОНА — 1, БТР-80 — 1, САУ — 2, БМП — 2, автотехніка противника — 5 одиниць. Ворогу було завдано втрат в живій силі — 250 загиблих, 400 — поранених.
5 військовослужбовців батальйону загинуло, більше 60 — отримали поранення, з яких 51 чоловік повернувся до строю.
23 грудня 2016 року 46-й батальйон «Донбас Україна» зайняв передові позиції на одній з «найгарячіших» точок на «Світлодарській дузі».

## Пункт постійної дислокації
Після успішного виконання бойового завдання в Мар'їнці батальйон «Донбас-Україна» 19 жовтня 2016-го року покинув зону АТО і, після 4-х добового маршу, прибув до майбутнього пункту постійної дислокації (ППД) у місто Лозова Харківської області.[джерело?]
Станом на середину листопада 2016 року батальйон спеціального призначення ЗСУ «Донбас-Україна» здійснює облаштування майбутнього ППД у м. Лозова Харківської області, проводить докомплектацію особового складу батальйону, а також бере участь в інших заходах, які передують відправці бойових підрозділів ЗСУ в зону АТО.[джерело?]
З 26 листопада 2016 року батальйон спецпризначення «Донбас-Україна» відбуває до одного із загальновійськових полігонів для бойового злагодження перед відправкою в зону бойових дій.[джерело?]

## Озброєння
Батальйон має на озброєнні:
- танки Т-72
- бойові машини піхоти БМП-1 і БМП-2
- броньовики БРДМ і БРДМ «Конкурс»
- 122-мм гаубиці Д-30
- 120-мм міномети 2Б11
- ЗУ-23 на базі БТС;
- танковий тягач БТС-4

Особовий склад озброєний АКМТК (аналог Автомат Калашникова модернізований), Ручний кулемет Калашникова, ПКМ, ДШК, гранатометами РПГ-7, АГС-17 «Полум'я», СПГ-9 «Спис» і РПГ-18 «Муха», зокрема і вдосконаленими самотужки в польових умовах. Сержантський і офіцерський склад батальйону додатково озброєні пістолетами ПМ і ПС.
Завдяки допомозі однойменного фонду «Донбас-Україна» батальйон використовує для ведення розвідки сучасні БПЛА.

## Втрати
| Прізвище, ім'я, по батькові       | Військове звання | Дата загибелі       | Обставини загибелі                                                                                |
| --------------------------------- | ---------------- | ------------------- | ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- |
| Максименко Ігор Павлович          | капітан          | 21 листопада 2015   | Загинув під час обстеження території північніше «Бахмутської траси», поблизу села Кримське (Новоайдарський район) Луганської області, внаслідок підриву на осколково-загороджувальній міні. |
| Ключка Віталій Володимирович      | старший сержант  | 25 серпня 2016      | Загинув в районі міста Мар'їнка (Донецька область) внаслідок обстрілу з СПГ.                                                                                |
| Крючков Віктор Леонідович         | молодший сержант | 21 листопада 2015   | Загинув під час обстеження території північніше «Бахмутської траси», поблизу села Кримське (Новоайдарський район) Луганської області, внаслідок підриву на осколково-загороджувальній міні. |
| Григорович Іван Станіславович     | старший солдат   | 21 липня 2016       | Загинув внаслідок осколкового поранення на взводному опорному пункті роти розвідки біля м. Мар'їнка (Донецька область), відбиваючи напад ворожої диверсійно-розвідувальної групи.           |
| Давиденко Олексій Олександрович   | солдат           | 24 листопада 2015   | Загинув під час виконання бойового завдання в районі с. Кримське, Новоайдарський район, Луганська область.                                                                                |
| Матросов Вадим Петрович           | солдат           | 8 вересня 2016      | Загинув ввечері в районі міста Мар'їнка (Донецька область) внаслідок мінно-вибухових травм під час обстрілу з АГС.                                                                          |
| Бурба Євген Володимирович         | солдат           | 9 вересня 2016      | Загинув на передових позиціях батальйону, в районі міста Мар'їнка (Донецька область), під час обладнання взводно-опорного пункту внаслідок спрацювання вибухового пристрою.                 |
| Дунаєвський Сергій Михайлович     | солдат           | 14 липня 2016       | Загинув близько другої години ночі внаслідок артилерійського обстрілу передових позицій ЗСУ поблизу м. Мар'їнка Донецької області, отримавши два проникаючі смертельні поранення в спину.   |
| Цинкуш В'ячеслав Іванович         | старший солдат   | 6 лютого 2017       | Помер від травм отриманих напередодні внаслідок нещасного випадку під час експлуатації військової техніки в районі с. Кодема (Донецька область).                                            |
| Миронов Михайло Павлович          | солдат           | 10 березня 2017     | Дістав смертельне поранення під час масованого ворожого артилерійського обстрілу передових позицій на «світлодарській дузі», поблизу селища Новолуганське (Донецька область).               |
| Писаренко Владислав В'ячеславович | солдат           | 27 березня 2017     | Загинув під час виконання бойового завдання з обстеження території, внаслідок підриву на невідомому вибуховому пристрої на «світлодарській дузі» біля с. Новолуганське (Донецька область).  |
| Наріжний Максим Сергійович        | солдат           | 27 березня 2017     | Загинув під час виконання бойового завдання з обстеження території, внаслідок підриву на невідомому вибуховому пристрої на «світлодарській дузі» біля с. Новолуганське (Донецька область).  |
| Іванушкін В'ячеслав Вадимович     | старший солдат   | 7 серпня 2017       | під час обстрілу ворожим снайпером позиції ротного опорного пункту в районі міста Мар'їнка.                                                                                |
| Зейлик Володимир Миколайович      | солдат           | 8 серпня 2017       | на бойовій позиції батальйону в районі міста Мар'їнка, під час обстрілу ротного опорного пункту та веденні вогню у відповідь                                                                |
| Роговий Олександр Іванович        | сержант          | 8 серпня 2017       | Курахове                                                                                |
| Анадимб Володимир Борисович       | старший солдат   | 10 січня 2018       | Новолуганське                                                                                |
| Козак Ярослав Васильович          | старший сержант  | 1 лютого 2018       | Трагічно загинув в районі с. Зайцеве (Бахмутський район)                                                                                |
| Кушнір Юрій Миколайович           | сержант          | 18 лютого 2018      | помер від поранень                                                                                |
| Перепелиця Сергій Леонідович      | солдат           | 21 квітня 2018      | підірвався на фугасі під Горлівкою                                                                                |
| Червона Яна                       | старший солдат   | 2 квітня 2019       | у результаті ворожого обстрілу українських позицій гаубицями калібру 152 мм                                                                                |
| Мілютін Олександр Анатолійович    | молодший сержант | 2 квітня 2019       | у результаті ворожого обстрілу українських позицій гаубицями калібру 152 мм                                                                                |
| Безверхній Антон Вікторович       | солдат           | 14 травня 2019      | від кулі російського снайпера біля Новозванівки                                                                                |
| Стребіж Світлана Іванівна         |                  | 17 липня 2019       | онкозахворювання                                                                                |
| Терехов Ігор Сергійович           |                  | 22 серпня 2019      | від гострої серцевої недостатності                                                                                |
| Грицишин Віталій Зіновійович      | старший солдат   | 5 вересня 2020 року | внаслідок підриву на ворожому вибуховому пристрої під час гасіння пожежі                                                                                |
| Хоменко Володимир Петрович        | старший сержант  | 5 вересня 2020 року | внаслідок підриву на ворожому вибуховому пристрої під час гасіння пожежі                                                                                |
| Колядич Віктор Дмитрович          | рядовий          | 31 серпня 2022 року | поблизу населеного пункту Сухий Ставок Херсонської області                                                                                |

## Традиції

### Назва
5 грудня 2019 року батальйону присвоєне почесне найменування «Донбас», повна назва: 46-й окремий штурмовий батальйон «Донбас».

### Символіка
23 лютого 2019 року Начальник ГШ ЗСУ Віктор Муженко офіційно затвердив нову емблему бригади.
В емблемі батальйону «Донбас» зображено в чорному полі золотого сокола в леті, обриси якого нагадують тризуб. Нарукавний знак батальйону створено на основі емблеми батальйону спеціального призначення Національної гвардії України «Донбас», ветерани якого склали основу 46 батальйону ЗСУ.
6 грудня 2019 року 46-й окремий штурмовий батальйон 54-ї окремої механізованої бригади Сухопутних військ Збройних сил України отримав бойовий прапор.

### Власні відзнаки
З метою відзначення кращих бійців батальйону 6 жовтня 2016 року запроваджено внутрішню відзнаку «Гордість батальйону „Донбас“». Згідно з наказом командира батальйону полковника В'ячеслава Власенко відзнакою нагороджуються кращі бійці батальйону «Донбас-Україна» та інші особи, які надали батальйону значну допомогу.[джерело?]

## Командування
Командири
- полковник Власенко В'ячеслав Вікторович
- підполковник Щербаков Сергій Валерійович

Начальники штабу
- (17.02.2015 — 25.04.2016) підполковник Ніколов Михайло Михайлович
- (з 04.05.2016) підполковник Гетьман Василь Анатолійович
- (з 2021) капітан Снігир Євген Миколайович

Заступники
- (2017) полковник Кольцов Валерій Геннадійович

wikitext:
{{Картка військового підрозділу
| назва                     = 46-й окремий штурмовий батальйон
(з 2019)
----
46-й окремий батальйон спеціального призначення
(2015—2019)
| місцева_назва             =
| зображення                = 46 обсп.svg
| розмір_зображення         = 220пкс
| альт                      =
| підпис                    = Нарукавний знак батальйону
| поч_дата                  = 2015
| країна                    = {{ПрТ|Україна}}
| належність                =
| вид                       = {{FСВ ЗСУ}}
| тип                       = {{InМЕХ Укр}}
| роль                      =
| спеціалізація             =
| розмір                    = [[батальйон]]
| командна_структура        = {{54 ОМБр ЗСУ|1}}<ref>{{Cite web |url=https://zaxid.net/na_lvivshhinu_dlya_navchan_pid_kerivnitstvom_instruktoriv_nato_pribula_boyova_54_brigada_zsu_n1461471 |title=На Львівщину для навчань під керівництвом інструкторів НАТО прибула бойова 54 бригада ЗСУ |accessdate=7 вересня 2018 |archive-date=7 вересня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180907182857/https://zaxid.net/na_lvivshhinu_dlya_navchan_pid_kerivnitstvom_instruktoriv_nato_pribula_boyova_54_brigada_zsu_n1461471 }}</ref>
| гарнізон                  = {{ПрТ|Харківська область}}, м. [[Лозова (місто)|Лозова]]
| гарнізон_назва            = Дислокація
| прізвисько                =
| заступник                 =
| гасло                     =
| штандарт                  =
| штандарт_назва            =
| марш                      =
| талісман                  =
| річниці                   =
| оснащення                 =
| оснащення_назва           =
| битви                     = [[Російсько-українська війна (з 2014)|Російсько-українська війна]]
* [[Бої під Горлівкою]]
* [[Бої під Попасною (2014—2021)]]
* [[Бої за Бахмутку]]
* [[Бої за Мар'їнку]]
* [[Бої на Світлодарській дузі]]
* [[Бої за Авдіївку (2022-2024)]]
| битви_назва               =
| нагороди                  =
| бойові_відзнаки           = «[[Донбас]]»
| почесні_найменування_назва =
| розпущено                 =
| льотні_години             =
| вебсайт                   =
| командувач1               = [[підполковник]]
[[Щербаков Сергій Валерійович]]
| командувач1_назва         = Командувач
| командувач2               = [[капітан]]
[[Снігир Євген Миколайович]]
| командувач2_назва         = Начальник штабу
| командувач3               =
| командувач3_назва         =
| командувач4               =
| командувач4_назва         =
| визначні_командувачі      =
| знак_розрізнення          =
| знак_розрізнення_назва    =
| знак_розрізнення2         =
| знак_розрізнення2_назва   =
| знак_розрізнення3         =
| знак_розрізнення3_назва   =
| знак_розрізнення4         =
| знак_розрізнення4_назва   =
| знак_розрізнення5         =
| знак_розрізнення5_назва   =
| дати                      =
}}
{{Не плутати|2-й батальйон спеціального призначення НГУ «Донбас»|2-м батальйоном спеціального призначення «Донбас»|підрозділом Національної гвардії України}}
'''46-й окремий штурмовий батальйон «Донбас»''' {{вчс|46 ОШБ|А3220|В2612}} — формування [[Сухопутні війська Збройних сил України|Сухопутних військ Збройних сил України]]. Перебуває у складі [[54-та окрема механізована бригада (Україна)|54-ї окремої механізованої бригади]].

Був створений взимку 2015 року як батальйон «Донбас-Україна» на основі тих бійців [[2-й батальйон спеціального призначення НГУ «Донбас»|батальйону «Донбас»]] Національної гвардії України, що забажали перейти до лав Збройних сил України.

== Історія ==
{{main|2-й батальйон спеціального призначення НГУ «Донбас»}}

Батальйон «Донбас-Україна» як спецпідрозділ ЗСУ був створений згідно зі спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України 17 січня 2015 року з колишніх воїнів [[2-й батальйон спеціального призначення НГУ «Донбас»|батальйону «Донбас»]] Національної гвардії України<ref name=":0">{{Cite web|title=Частина батальйону "Донбас" переходить під управління ЗСУ|url=https://lb.ua/society/2015/01/21/292735_chast_batalona_donbass_perehodit.html|website=LB.ua|accessdate=2021-05-27|archive-date=14 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220214201808/https://lb.ua/society/2015/01/21/292735_chast_batalona_donbass_perehodit.html}}</ref>.<ref>{{Cite web|url=http://antikor.com.ua/articles/28896-bataljjon_donbas_vidmovivsja_vid_komanduvannja_semenchenka|title=Батальйон «Донбас» відмовився від командування Семенченка • Национальный антикоррупционный портал «АНТИКОР»|website=antikor.com.ua|accessdate=2016-11-29|archive-date=23 листопада 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161123202033/http://antikor.com.ua/articles/28896-bataljjon_donbas_vidmovivsja_vid_komanduvannja_semenchenka}}</ref>.

Ініціатором переформатування був колишній в.о. командира батальйону НГУ «Донбас» полковник  [[Власенко В'ячеслав Вікторович|В'ячеслав Вікторович Власенко]] («Філін»), який і став командиром 46 ОБСпП «Донбас-Україна»<ref name=":0" />. Начальником штабу новоствореного батальйону став підполковник [[Ніколов Михайло Михайлович]]. У лютому 2015 року на 235-му загальновійськовому полігоні у Дніпропетровській області почалося формування батальйону.{{fact}} У травні 2015 року на озброєння танкової роти батальйону надійшли зі сховища танки Т-72.{{fact}} 28 червня 2015 року батальйон склав присягу<ref>{{Cite web|title=Батальйон "Донбас-Україна" Збройних сил прийняв військову присягу (фото)|url=https://lb.ua/society/2015/06/28/309508_batalon_donbassukraina.html|website=LB.ua|accessdate=2021-05-27|archive-date=15 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220215002334/https://lb.ua/society/2015/06/28/309508_batalon_donbassukraina.html}}</ref>. 7 серпня після проведення бойового злагодження на військових полігонах формування батальйону остаточно завершено.{{fact}} Для підсилення підрозділ отримав два літаки СУ-25 і чотири вертольоти Мі-24, ставши таким чином єдиним батальйоном Збройних сил України такого типу, який має на озброєнні авіацію<ref>{{Cite web|title=Армійському "Донбасу" дали два літаки і чотири вертольоти|url=https://lb.ua/society/2015/08/18/313711_armeyskomu_donbassu_dali_dva.html|website=LB.ua|accessdate=2021-05-27|archive-date=14 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220214223244/https://lb.ua/society/2015/08/18/313711_armeyskomu_donbassu_dali_dva.html}}</ref>{{Уточнити}}.

=== Відбуття у зону АТО ===
12 серпня підрозділи «Донбас-Україна» ввійшли в зону АТО.<ref>{{Cite web |url=https://rubryka.com/article/edelvejsy-na-vistri-ataky-istoriya-10-toyi-okremoyi-girsko-shturmovoyi-brygady/ |title="Едельвейси" на вістрі атаки. Історія 10-тої окремої гірсько-штурмової бригади |website=Рубрика |access-date=2025-03-04}}</ref> Розвідрота батальйону оперувала в районі Попасної.{{fact}}{{коли}} Напрям Горлівка — Клинське був в зоні оперативної відповідальності 1-ї і 2-ї штурмових рот батальйону.{{fact}}{{коли}}

12 листопада 2015 року батальйон в повному складі прибув до села [[Кримське (Новоайдарський район)|Кримське]] [[Новоайдарський район|Новоайдарського району]] Луганської області. Батальйон 4 місяці успішно виконував бойові завдання по стримуванню вогневої і наступальної активності противника, боротьбі з ворожими диверсійно-розвідувальними і снайперськими групами. Противником на цій ділянці розмежування був [[14-й батальйон територіальної оборони «Прізрак»]].{{fact}} Під час виконання завдання в Кримському 3 бійців батальйону загинуло. Згідно з даними розвідки батальйону противник втратив 13 осіб загиблими і 22 пораненими.{{fact}}

=== Злагодження на полігоні ===
18 березня 2016 року після виконання бойового завдання батальйон був виведений для поповнення і бойового злагодження із зони АТО.{{fact}} Після отримання поповнення і проведення бойового злагодження на полігонах під містом Рівне і та на загальновійськовому полігоні «Широкий лан» (Миколаївська область) батальйон отримав достатній рівень готовності для відправки в зону бойових дій.{{fact}}

=== Друга ротація до зони АТО ===
25 травня батальйон зайшов до зони АТО. Після детального вивчення ситуації і проведення розвідки на місцевості, 2 червня підрозділи батальйону зайняли бойові позиції у смт Мар'їнка, що під Донецьком — в одній із найгарячіших точок конфлікту у 2016 році.{{fact}} Перед командуванням батальйону було поставлене бойове завдання — основні зусилля зосередити на напрямку Олександрівка, Мар'їнка, Курахове та на утриманні населеного пункту Мар'їнка. Були облаштовані ротні опорні пункти в районі 300 метрів західніше терикону, 100 метрів південніше дамби, 500 метрів південніше озера з відповідним обладнанням трьох взводних опорних пунктів (ВОП) «Гуня», «Гонта», «Гоголь». Перша штурмова рота зайняла визначений ротний пункт в районі перехрестя доріг південніше терикону на східній околиці смт. Мар'їнка з обладнанням трьох ВОПів– «Лях», «Шах», «Сірко». Друга штурмова рота зайняла визначений ротний пункт в західній частині Мар'їнки з обладнанням трьох ВОПів — «Орлик», «Мазепа», «Богун».

Противниками батальйону спецпризначення «Донбас-Україна» на цій ділянці відрізку бойових зіткнень були: [[100-та окрема мотострілецька бригада «Республіканська гвардія»|100-та мотострілецька бригада ДНР]],{{fact}} 331-ша парашутно-десантна бригада РФ,{{fact}} дагестанський «спецназ» (т. зв. «мусульманський батальйон»),{{fact}} батальйон «Легіон» (ДНР),{{fact}} батальйон «пятнашка» (ДНР).{{fact}}

Починаючи з 7 червня противник почав активно «промацувати» позиції батальйону. Проявлялось це у підвищеній вогневій активності противника (до 10 обстрілів з різних видів зброї щодоби), постійних спробах прокинення диверсійно-розвідувальних груп (ДРГ) противника, діяльності ворожих снайперів. Напруженість обстановки та інтенсивність бойових зіткнень почали проявлятись і в бойових втратах серед бійців «Донбас-України». Починаючи з 10 червня батальйон медична служба батальйону була змушена надавати допомогу пораненим. Один з епізодів, які великою мірою характеризують небезпечну місію медиків на війні стався 17 червня. Отримав поранення військовослужбовець батальйону (солдат Юрій Лясківський), під час його евакуації були поранено ще двоє працівників медичної служби батальйону (капітан Олександр Терен, солдат Микола Руденко).

Після активного промацування противник зробив декілька спроб знищити командний пункт (КП) «Карабін». Так, зокрема 14 липня — КП «Карабін» був обстріляний 120-мм (50 пострілів) і 152-мм (30 пострілів) мінометами. Після невдалих спроб дезорганізувати роботу штабу противник вирішив спробувати захопити взводні опорні пункти безпосередньо на лінії активного вогневого зіткнення. 23 липня відбувся штурм (спроба захоплення) ВОП «Сірко» силами 50 бойовиків. Штурм відбито. Противник поніс втрати у кількості до 10 чоловік. В той же день відбулась спроба штурму ВОП «Гонта» силами 30 чоловік. Штурм відбито. Втрати противника — до 5 чоловік вбитими і пораненими.{{fact}}

25 липня — ворожий штурм ВОП «Гуня» силами до 30 осіб. Штурм відбито. Противник поніс втрати в кількості до 10 чоловік вбитими і пораненими. В той же день — ворожий штурм ВОП «Сірко» та «Шах» силами до 40 осіб. Завдяки злагодженим діям бійців обох ВОПів противник відступив понісши втрати до 15 осіб.{{fact}}

28 липня — ворожий штурм ВОП «Гонта» і «Гуня» силами до 40 осіб. Штурм відбито. Противник поніс суттєві втрати — до 20 вбитими і пораненими.{{fact}}

30 липня — ворожий штурм ВОП «Гуня» і «Сірко» силами до 60 осіб. З маневруваннями і обстрілом ВОП «Мазепа», ВОП «Гоголь». Штурм відбито.{{fact}}

13 серпня — обстріл зі 120 мм і 150 мм артилерії КП «Карабін». Загалом випущено до 70 мін.{{fact}}

Після невдалих штурмів ВОПів і малорезультативних обстрілів важкими мінометами КП «Карабін», противник поніс серйозні втрати в живій силі і, очевидно, був деморалізований. Попри це обстріли позицій батальйону з різних видів зброї тривали практично щодоби, іноді по кілька обстрілів на день. Але інтенсивність спроб проникнення ДРГ противника значно спала. Щодо прямих спроб штурму позицій, то таких в цей період практично не було. Тим не менше, застосування під час обстрілів з боку противника важкої зброї призводило до численних поранень і, навіть, до загибелі бійців батальйону «Донбас-Україна».{{fact}}

З 1 вересня 2016 року в зоні протистояння настав т. зв. «режим тиші». Виявилось це не в повному припиненні вогню, а лише в зменшенні інтенсивності обстрілів. Через те, що спостерігачі з моніторингової місії ОБСЄ здебільшого працювали вдень, то противник концентрувався на обстрілах в нічну пору. Противник в цей час додатково широко використовував прилади безшумної стрільби (ПБС).

З 1 жовтня режим припинення вогню був завершений, що вилилось в посиленні збройного протистояння в Мар'їнці. Проте пристріляність позицій ворога, стратегічна ініціатива і моральна перевага — всі ці фактори були уже на боці бійців батальйону «Донбас-Україна». Тому кінцівку свого перебування у Мар'їнці батальйон провів у хоч і позиційних, проте результативних, з точки зору нанесення бойових втрат противнику, боях. Так зокрема 7 жовтня 2016-го року під час нічного бою, внаслідок влучання в приміщення казарми противника було знищено 12 і поранено 35 бійців противника. Подібно, але з меншою інтенсивністю бойових дій, батальйон провів і решту днів свого перебування у Мар'їнці. Загалом батальйон «Донбас-Україна» виконав поставлене перед ним завдання по утриманню позицій в смт. Мар'їнка.

В Мар'їнці батальйон «Донбас-Україна» отримав унікальний і надзвичайно корисний досвід збройних зіткнень в умовах міського бою, відпрацьовував протидиверсійну і антиснайперську тактику. Характерною особливістю підрозділу стало те, що відсоток мобілізованих був на той момент чи не найнижчим зі всіх бойових підрозділів ЗСУ. Один з важливих факторів позитивної внутрішньої вмотивованості бійців батальйону спецпризначення «Донбас-Україна» вилився у високі бойові показники. У Мар'їнці батальйон провів 145 діб, при цьому зазнав 170 офіційно зафіксованих обстрілів з різної зброї (стрілецька, міномети, артилерія), відбив 6 штурмових спроб захоплення  позицій, знищив: НОНА — 1, БТР-80 — 1, САУ — 2, БМП — 2, автотехніка противника — 5 одиниць. Ворогу було завдано втрат в живій силі — 250 загиблих, 400 — поранених.

5 військовослужбовців батальйону загинуло, більше 60 — отримали поранення, з яких 51 чоловік повернувся до строю.

23 грудня 2016 року 46-й батальйон «Донбас Україна» зайняв передові позиції на одній з «найгарячіших» точок на «Світлодарській дузі»<ref>[https://www.facebook.com/teroboronaDonbass/posts/1843721785867665 Сегодня, 23 декабря 46 ОБСпН "Донбасс Украина " занял передовые позиции в районе Светлодарской дуги]{{ref-ru}}</ref>.

== Пункт постійної дислокації ==

Після успішного виконання бойового завдання в Мар'їнці батальйон «Донбас-Україна» 19 жовтня 2016-го року покинув зону АТО і, після 4-х добового маршу, прибув до майбутнього пункту постійної дислокації (ППД) у місто Лозова Харківської області.{{fact}}

Станом на середину листопада 2016 року батальйон спеціального призначення ЗСУ «Донбас-Україна» здійснює облаштування майбутнього ППД у м. Лозова Харківської області, проводить докомплектацію особового складу батальйону, а також бере участь в інших заходах, які передують відправці бойових підрозділів ЗСУ в зону АТО.{{fact}}

З 26 листопада 2016 року батальйон спецпризначення «Донбас-Україна» відбуває до одного із загальновійськових полігонів для бойового злагодження перед відправкою в зону бойових дій.{{fact}}

== Озброєння ==
Батальйон має на озброєнні:
* танки [[Т-72]]
* бойові машини піхоти [[БМП-1]] і [[БМП-2]]
* броньовики [[БРДМ-1|БРДМ]] і [[БРДМ-2|БРДМ «Конкурс»]]
* 122-мм гаубиці [[122-мм гаубиця Д-30|Д-30]]
* 120-мм міномети [[120-мм возимий міномет 2Б11|2Б11]]
* [[ЗУ-23]] на базі БТС;
* танковий тягач [[БТС-4]]
Особовий склад озброєний АКМТК (аналог [[Автомат Калашникова модернізований]]), [[Ручний кулемет Калашникова]], ПКМ, [[ДШК]], гранатометами [[РПГ-7]], [[АГС-17|АГС-17 «Полум'я»]], [[СПГ-9|СПГ-9 «Спис»]] і [[РПГ-18|РПГ-18 «Муха»]], зокрема і вдосконаленими самотужки в польових умовах. Сержантський і офіцерський склад батальйону додатково озброєні пістолетами ПМ і ПС.

Завдяки допомозі однойменного фонду «Донбас-Україна» батальйон використовує для ведення розвідки сучасні [[Безпілотний літальний апарат|БПЛА]].

== Втрати ==
{| class="wikitable sortable"
|-
! Прізвище, ім'я, по батькові !! Військове звання !! Дата загибелі !! Обставини загибелі
|-
| [[Максименко Ігор Павлович]] || капітан || {{дтс|2015|11|21}} || Загинув під час обстеження території північніше «Бахмутської траси», поблизу села Кримське (Новоайдарський район) Луганської області, внаслідок підриву на осколково-загороджувальній міні.
|-
| [[Ключка Віталій Володимирович]] || старший сержант|| {{дтс|2016|08|25}} || Загинув в районі міста Мар'їнка (Донецька область) внаслідок обстрілу з СПГ.
|-
| [[Крючков Віктор Леонідович]] || молодший сержант || {{дтс|2015|11|21}} || Загинув під час обстеження території північніше «Бахмутської траси», поблизу села Кримське (Новоайдарський район) Луганської області, внаслідок підриву на осколково-загороджувальній міні.
|-
| [[Григорович Іван Станіславович]] || старший солдат || {{дтс|2016|07|21}} || Загинув внаслідок осколкового поранення на взводному опорному пункті роти розвідки біля м. Мар'їнка (Донецька область), відбиваючи напад ворожої диверсійно-розвідувальної групи.
|-
| [[Давиденко Олексій Олександрович]] || солдат || {{дтс|2015|11|24}} || Загинув під час виконання бойового завдання в районі с. Кримське, Новоайдарський район, Луганська область.
|-
| [[Матросов Вадим Петрович]] || солдат || {{дтс|2016|09|08}} || Загинув ввечері в районі міста Мар'їнка (Донецька область) внаслідок мінно-вибухових травм під час обстрілу з АГС.
|-
| [[Бурба Євген Володимирович]] || солдат || {{дтс|2016|09|09}} || Загинув на передових позиціях батальйону, в районі міста Мар'їнка (Донецька область), під час обладнання взводно-опорного пункту внаслідок спрацювання вибухового пристрою.
|-
| [[Дунаєвський Сергій Михайлович]] || солдат || {{дтс|2016|07|14}} || Загинув близько другої години ночі внаслідок артилерійського обстрілу передових позицій ЗСУ поблизу м. Мар'їнка Донецької області, отримавши два проникаючі смертельні поранення в спину.
|-
| [[Цинкуш В'ячеслав Іванович]] || старший солдат || {{дтс|2017|02|06}} || Помер від травм отриманих напередодні внаслідок нещасного випадку під час експлуатації військової техніки в районі с. Кодема (Донецька область)<ref>{{Cite web |url=http://memorybook.org.ua/26/cinkush.htm |title=Цинкуш В'ячеслав Іванович |accessdate=14 лютого 2019 |archive-date=15 лютого 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190215102755/http://memorybook.org.ua/26/cinkush.htm }}</ref>.
|-
| [[Миронов Михайло Павлович]] || солдат || {{дтс|2017|03|10}} || Дістав смертельне поранення під час масованого ворожого артилерійського обстрілу передових позицій на «світлодарській дузі», поблизу селища Новолуганське (Донецька область).
|-
| [[Писаренко Владислав В'ячеславович]] || солдат || {{дтс|2017|03|27}} || Загинув під час виконання бойового завдання з обстеження території, внаслідок підриву на невідомому вибуховому пристрої на «світлодарській дузі» біля с. Новолуганське (Донецька область).
|-
| [[Наріжний Максим Сергійович]] || солдат || {{дтс|2017|03|27}} || Загинув під час виконання бойового завдання з обстеження території, внаслідок підриву на невідомому вибуховому пристрої на «світлодарській дузі» біля с. Новолуганське (Донецька область).
|-
| [[Іванушкін В'ячеслав Вадимович]] || старший солдат || {{дтс|2017|08|07}} || під час обстрілу ворожим снайпером позиції ротного опорного пункту в районі міста Мар'їнка.
|-
| [[Зейлик Володимир Миколайович]] || солдат || {{дтс|2017|08|08}} || на бойовій позиції батальйону в районі міста Мар'їнка, під час обстрілу ротного опорного пункту та веденні вогню у відповідь
|-
| [[Роговий Олександр Іванович (сержант)|Роговий Олександр Іванович]] || сержант || {{дтс|2017|08|08}} || Курахове
|-
| [[Анадимб Володимир Борисович]] || старший солдат || {{дтс|2018|01|10}} || Новолуганське
|-
| [[Козак Ярослав Васильович]] || старший сержант || {{дтс|2018|02|01}} || Трагічно загинув в районі с. Зайцеве (Бахмутський район)<ref>{{Cite web |url=http://memorybook.org.ua/14/kozakyaros.htm |title=Книга пам'яті |accessdate=19 травня 2019 |archive-date=8 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191208181457/http://memorybook.org.ua/14/kozakyaros.htm }}</ref>
|-
| [[Кушнір Юрій Миколайович]] || сержант || {{дтс|2018|02|18}} || помер від поранень
|-
| [[Перепелиця Сергій Леонідович]] || солдат || {{дтс|2018|04|21}} || підірвався на фугасі під Горлівкою<ref>{{Cite web |url=https://espreso.tv/news/2018/04/22/zyavylysya_podrobyci_pro_voyina_zagyblogo_21_kvitnya_u_zoni_ato |title=З'явилися подробиці про воїна, який 21 квітня підірвався на фугасі біля Горлівки |accessdate=23 квітня 2018 |archive-date=24 квітня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180424071638/https://espreso.tv/news/2018/04/22/zyavylysya_podrobyci_pro_voyina_zagyblogo_21_kvitnya_u_zoni_ato }}</ref>
|-
|[[Червона Яна Михайлівна|Червона Яна]]
|старший солдат
|2 квітня 2019
|у результаті ворожого обстрілу українських позицій гаубицями калібру 152 мм<ref>{{Cite web|title=На Донбасі загинула волонтер і доброволець Яна Червона|url=https://lb.ua/society/2019/04/02/423597_donbasse_pogibla_volonter.html|website=LB.ua|accessdate=2021-05-27|archive-date=14 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220214225814/https://lb.ua/society/2019/04/02/423597_donbasse_pogibla_volonter.html}}</ref>
|-
|[[Мілютін Олександр Анатолійович]]
|молодший сержант
|2 квітня 2019
|у результаті ворожого обстрілу українських позицій гаубицями калібру 152 мм
|-
|[[Безверхній Антон Вікторович]]
|солдат
|14 травня 2019
|від кулі російського снайпера біля Новозванівки
|-
|Стребіж Світлана Іванівна
|
|17 липня 2019
|онкозахворювання<ref>{{Cite web |url=https://www.rbc.ua/ukr/styler/geroi-umirayut-pogibla-zhenshchina-dobrovolets-1563372529.html |title=Герої не вмирають: загинула жінка-доброволець з батальйону «Донбас-Україна» |accessdate=27 жовтня 2019 |archive-date=18 липня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190718202434/https://www.rbc.ua/ukr/styler/geroi-umirayut-pogibla-zhenshchina-dobrovolets-1563372529.html }}</ref>
|-
|Терехов Ігор Сергійович
|
|22 серпня 2019
|від гострої серцевої недостатності<ref>{{Cite web |url=https://apostrophe.ua/ua/news/society/accidents/2019-08-24/umer-ukrainskiy-komandir-dobrovolets-opublikovanyi-foto/172520 |title=Помер український командир-доброволець |accessdate=28 жовтня 2019 |archive-date=24 серпня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190824184355/https://apostrophe.ua/ua/news/society/accidents/2019-08-24/umer-ukrainskiy-komandir-dobrovolets-opublikovanyi-foto/172520 }}</ref>
|-
| [[Грицишин Віталій Зіновійович]]
| старший солдат
| 5 вересня 2020 року
| внаслідок підриву на ворожому вибуховому пристрої під час гасіння пожежі<ref name="Оглядач">{{cite web |title=Названо ім'я другого загиблого воїна ЗСУ під час гасіння пожеж. Фото |url=https://www.obozrevatel.com/ukr/society/nazvano-imya-drugogo-zagiblogo-voina-zsu-pid-chas-gasinni-pozhezh-foto.htm |website=www.obozrevatel.com|accessdate=5 жовтня 2020 |archive-date=9 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201009012033/https://www.obozrevatel.com/ukr/society/nazvano-imya-drugogo-zagiblogo-voina-zsu-pid-chas-gasinni-pozhezh-foto.htm }}</ref>
|-
| [[Хоменко Володимир Петрович (військовик)|Хоменко Володимир Петрович]]
| старший сержант
| 5 вересня 2020 року
| внаслідок підриву на ворожому вибуховому пристрої під час гасіння пожежі<ref name="Оглядач"/>
|-
|Колядич Віктор Дмитрович
|рядовий
|31 серпня 2022 року
|поблизу населеного пункту Сухий Ставок Херсонської області<ref>{{Cite web|url=https://chernyahivska-gromada.gov.ua/news/1663062113/|title=Пам`яті Воїна. Колядич Віктор Дмитрович|website=chernyahivska-gromada.gov.ua|language=uk|access-date=2024-07-09}}</ref>
|}

== Традиції ==

=== Назва ===
5 грудня 2019 року батальйону присвоєне почесне найменування «Донбас», повна назва: 46-й окремий штурмовий батальйон «Донбас».<ref>{{Cite web|title=УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №882/2019|url=https://www.president.gov.ua/documents/8822019-30897|website=Офіційне інтернет-представництво Президента України|accessdate=2019-12-06|language=ua|archive-date=6 грудня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191206174534/https://www.president.gov.ua/documents/8822019-30897}}</ref>

=== Символіка ===
23 лютого 2019 року [[Начальник Генерального штабу (Україна)|Начальник ГШ ЗСУ]] [[Муженко Віктор Миколайович|Віктор Муженко]] офіційно затвердив нову емблему бригади.<ref>{{cite web |url=https://www.ukrmilitary.com/2019/02/new-patches.html |title=Муженко затвердив нові емблеми військових частин |author= |date=2019-02-23 |website=www.ukrmilitary.com|publisher=[[Ukrainian Military Pages]] |accessdate=23 лютого 2019 |archive-date=24 лютого 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190224062538/https://www.ukrmilitary.com/2019/02/new-patches.html }}</ref>

В емблемі батальйону «Донбас» зображено в чорному полі золотого сокола в леті, обриси якого нагадують тризуб. Нарукавний знак батальйону створено на основі емблеми батальйону спеціального призначення Національної гвардії України «Донбас», ветерани якого склали основу 46 батальйону ЗСУ<ref>{{In hoc signo vinces|191}}</ref>.

6 грудня 2019 року 46-й окремий штурмовий батальйон 54-ї окремої механізованої бригади Сухопутних військ Збройних сил України отримав бойовий прапор.<ref>{{Cite web |url=https://www.president.gov.ua/news/prezident-nagorodiv-vijskovosluzhbovciv-oos-prisvoyiv-vijsko-58753 |title=Президент нагородив військовослужбовців ООС, присвоїв військові звання та почесні найменування військовим частинам |accessdate=6 грудня 2019 |archive-date=6 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191206202733/https://www.president.gov.ua/news/prezident-nagorodiv-vijskovosluzhbovciv-oos-prisvoyiv-vijsko-58753 }}</ref>

=== Власні відзнаки ===
З метою відзначення кращих бійців батальйону 6 жовтня 2016 року запроваджено внутрішню відзнаку «Гордість батальйону „Донбас“». Згідно з наказом командира батальйону полковника В'ячеслава Власенко відзнакою нагороджуються кращі бійці батальйону «Донбас-Україна» та інші особи, які надали батальйону значну допомогу.{{джерело}}

== Командування ==

;Командири
* [[полковник]] [[Власенко В'ячеслав Вікторович]]
* [[підполковник]] Щербаков Сергій Валерійович

;Начальники штабу
* (17.02.2015 — 25.04.2016) підполковник [[Ніколов Михайло Михайлович]]
* (з 04.05.2016) підполковник Гетьман Василь Анатолійович
* (з 2021) капітан Снігир Євген Миколайович

;Заступники
* (2017) полковник [[Кольцов Валерій Геннадійович]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{У соціальних мережах
|title=46 ОБСпП «Донбас-Україна»
|facebook=teroboronaDonbass
|vk=teroboronadonbass
|ok=
|twitter=
|youtube=UCdFy0VqY6QTZmmbQbpPH0_w
|youtube-user=
|youtube-site=
|instagram=
|flickr=
|google+=
|linkedin=
}}

{{-}}{{Сухопутні війська ЗСУ}}
{{Добровольчі військові формування України (2014 - дотепер)}}

[[Категорія:Штурмові батальйони України]]
[[Категорія:10-та окрема гірсько-штурмова бригада]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2015]]
[[Категорія:Січень 2015]]
[[Категорія:Військові формування у Лозовій]]

title: 46-й окремий штурмовий батальйон · (з 2019) 46-й окремий батальйон спеціального призначення · (2015—2019)

Вид: Сухопутні війська

Тип: Механізовані війська

Чисельність: батальйон

У складі: 54 ОМБр

Дислокація: Харківська область, м. Лозова

Війни/битви: Російсько-українська війна - Бої під Горлівкою - Бої під Попасною (2014—2021) - Бої за Бахмутку - Бої за Мар'їнку - Бої на Світлодарській дузі - Бої за Авдіївку (2022-2024)

Почесні найменування: «Донбас»

title: Командування

Командувач: підполковник · Щербаков Сергій Валерійович

Начальник штабу: капітан · Снігир Євген Миколайович


text:
# Старе Шопотово
Старе Шопотово (рос. Старое Шопотово) — присілок в Барятінському районі Калузької області Російської Федерації.
Населення становить 2 особи. Входить до складу муніципального утворення Сільське поселення присілок Бахмутово.

## Історія
У 1929-1937 року населений пункт належав до Сухиницького округу Західної області. Відтак, у 1937-1944 роках належав до Смоленської області, від 1944 року в складі Калузької області.
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Сільське поселення присілок Бахмутово.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 4    | ↘2   |

wikiname: ukwiki

title: Старе Шопотово

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Старе Шопотово
|назва ін.       = Старое Шопотово
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Калузька область]]
|район           = [[Барятінський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Сільське поселення присілок Бахмутово]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 2
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Калузька область
}}
'''Старе Шопотово''' ({{lang-ru|Старое Шопотово}}) — [[присілок]] в [[Барятінський район|Барятінському районі]] [[Калузька область|Калузької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 2 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Сільське поселення присілок Бахмутово]].

== Історія ==

У 1929-1937 року населений пункт належав до Сухиницького округу [[Західна область (1929 — 1937)|Західної області]]. Відтак, у 1937-1944 роках належав до [[Смоленська область|Смоленської області]], від 1944 року в складі Калузької області.

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Сільське поселення присілок Бахмутово<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/972213534 |title=Закон «Об административно-территориальном устройстве Калужской области» |access-date=2018-09-19 |archive-date=2018-09-19 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180919132850/http://docs.cntd.ru/document/972213534 |deadlink=no }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://old.admoblkaluga.ru/New/Stroit/Architecture_New/ATD/ |title=Реестр административно-территориальных единиц Калужской области |access-date=2018-09-19 |archive-date=2018-09-19 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180919132403/http://old.admoblkaluga.ru/New/Stroit/Architecture_New/ATD/ |deadlink=no }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180919132403/http://old.admoblkaluga.ru/New/Stroit/Architecture_New/ATD/ |date=2018-09-19 }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Старое Шопотово }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Барятінський район}}
{{Географія Калуга-доробити}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Барятінського району]]
[[Категорія:Присілки Калузької області]]

title: присілок Старе Шопотово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Калузька область

Муніципальний район: Барятінський район

Поселення: Сільське поселення присілок Бахмутово

title: Основні дані

Населення: ▼ 2

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Старе Шопотово · Старе Шопотово


text:
# Герб Новогрудка
Герб Новогрудка — геральдичний символ міста Новогрудка і Новогрудського району. Герб і прапор затверджені рішенням Новогрудської районної ради депутатів від 16 травня 2001 № 70.

## Історія
Перші відомості про герб Новогрудка містяться в гербовнику польського геральдиста XVI століття Бартоша Папроцького, в якому зазначено, що «Новоградське воєводство використовує для свого герба чорного ангела на червоному полі, місто Новоградак використовує за герб Погоню, яка має Замок». Через певний час з герба зник замок, а обидва герби (з чорним ангелом і Погонею) стали вважатися воєводськими. Наприкінці XVI століття з герба зникає і чорний ангел.
18 березня 1595 року король польський і великий князь литовський Сигізмунд Ваза надав місту новий герб: «у червоному полі постать архангела Михаїла в чорних латах з крилами за спиною; у правій руці меч, у лівій — терези».

Витяг з відповідного великокнязівського привілею:
| Ліві лапки | ...печати местской на ратуш Архангела Михаила в одной раце меч, а в другой вага. | Праві лапки |

На початку XVIII століття герб Новогрудка доповнився змієм-дияволом. Російський варіант герба, затверджений у 1845 році, в основному зберіг ту ж композицію, лише з деякими змінами (архангел повернув меч вістрям на змія, у якого зникли крила).
У 1857 році Російське геральдичне управління ввело нові правила складання земельних і міських гербів, які передбачали використання зовнішніх прикрас. Відповідно до цих правил у 1860-х рр. разом із проектами гербів понад десятка білоруських міст було складено новий герб Новогрудка, на якому архангела замінили на стилізоване крило і руку з мечем.
У сучасній Білорусі офіційний статус герб отримав 16 травня 2001 року. У реєстрі гербів Білорусі значиться під № 74.

## Опис
Герб Новогрудка являє собою бароковий щит, у червоному полі якого зображений святий Архангел Михаїл, який стоїть на зеленій землі в чорних обладунках з крилами за спиною. У правій руці в нього меч, у лівій — терези.

title: Герб Новогрудка

wikitext:
{{Картка герба
|назва = Герб Новогрудка
}}
'''Герб Новогрудка''' — [[Геральдика|геральдичний]] символ міста [[Новогрудок|Новогрудка]] і [[Новогрудський район|Новогрудського району]]. Герб і [[Прапор Новогрудка|прапор]] затверджені рішенням Новогрудської районної ради депутатів від {{Date|16|05|2001|1}} № 70.

== Історія ==
[[File:Coat of Arms of Navahradak (1792).jpg|thumb|right|Зображення герба з великокнязівського привілею [[1792]] року]]
Перші відомості про герб Новогрудка містяться в гербовнику польського геральдиста [[XVI століття]] [[Бартош Папроцький|Бартоша Папроцького]], в якому зазначено, що «Новоградське воєводство використовує для свого герба чорного ангела на червоному полі, місто Новоградак використовує за герб [[Погоня (герб)|Погоню]], яка має Замок». Через певний час з герба зник замок, а обидва герби (з чорним ангелом і Погонею) стали вважатися воєводськими. Наприкінці [[XVI століття]] з герба зникає і чорний ангел<ref name="Пякарскі"/>.

[[18 березня]] [[1595]] року король польський і [[Список великих князів литовських|великий князь]] [[Велике князівство Литовське|литовський]] [[Сигізмунд III Ваза|Сигізмунд Ваза]] надав [[Місто|місту]] новий герб: ''«у червоному полі постать архангела Михаїла в чорних латах з крилами за спиною; у правій руці меч, у лівій — терези»''.

Витяг з відповідного великокнязівського привілею:{{Cquote|...печати местской на ратуш Архангела Михаила в одной раце меч, а в другой вага.}}
На початку [[XVIII століття]] герб Новогрудка доповнився змієм-дияволом. Російський варіант герба, затверджений у [[1845]] році, в основному зберіг ту ж композицію, лише з деякими змінами (архангел повернув меч вістрям на змія, у якого зникли крила)<ref name="Пякарскі"/>.

У [[1857]] році [[Расійскі дэпартамент геральдыкі|Російське геральдичне управління]] ввело нові правила складання земельних і міських гербів, які передбачали використання зовнішніх прикрас. Відповідно до цих правил у 1860-х рр. разом із проектами гербів понад десятка білоруських міст було складено новий герб Новогрудка, на якому архангела замінили на стилізоване крило і руку з мечем<ref name="Пякарскі"/>.

У [[Білорусь|сучасній Білорусі]] офіційний статус герб отримав [[16 травня]] [[2001]] року<ref>Решение сессии Новогрудского районного Совета депутатов {{s|от 16 мая 2001 г. № 70}}.</ref>. У [[Матрикул|реєстрі]] гербів Білорусі значиться під № 74.

== Опис ==
Герб Новогрудка являє собою [[Барочны шчыт|бароковий щит]], у червоному полі якого зображений [[Архангел Михаїл|святий Архангел Михаїл]], який стоїть на [[Зелений колір|зеленій]] землі в [[Чорний колір|чорних]] [[Обладунок|обладунках]] з [[крила]]ми за спиною. У правій руці в нього [[меч]], у лівій — [[Шалі (значення)|терези]]{{sfn|Геральдыка беларускіх местаў|1998}}.

== Див. також ==
* [[Прапор Новогрудка]]

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="Пякарскі">[http://pawet.net/library/history/bel_history/_articles/piakarski/Пякарскі_А._Навагрудскія_гербы.html Пякарскі Анатоль. Навагрудскія гербы ] {{Архівовано|url=https://web.archive.org/web/20190908134414/http://pawet.net/library/history/bel_history/_articles/piakarski/Пякарскі_А._Навагрудскія_гербы.html |date=8 верасня 2019 }} // Спадчына № 5-1993. С. 2-3.</ref>
}}

== Література ==
* {{ГеральдикаБМ}}

[[Категорія:Новогрудок]]
[[Категорія:Новогрудський район]]
[[Категорія:Герби міст Білорусі|Новогрудок]]
[[Категорія:Архангел Михаїл]]


text:
# Трембовецький Аполлон Павлович
Аполло́н Па́влович Трембове́цький (* 1913 — † 1968) — український педагог, журналіст, краєзнавець, громадсько-політичний діяч. Псевдонім — Петро Павлович.

## Біографія
Аполлон Павлович Трембовецький народився 27 лютого 1913 року в селі Підзамче Кам'янецького повіту Подільської губернії (нині в складі міста Кам'янець-Подільський).
Під час німецької окупації працював кореспондентом газети «Вінницькі вісті». Перший український дослідник Вінницької трагедії. 1943 року видав у Вінниці дві невеликі книжки про злочини НКВС — «Злочин у Вінниці» та «Чека, ГПУ та НКВД у Вінниці». 1994 року фрагменти першої книжки передруковано у виданні «Вінниця: Злочин без кари».
Перший голова ДОБРУСу (Демократичне Об'єднання Бувших Репресованих Українців Совєтами), був заступником голови Українського Конгресового комітету Америки.
Автор ілюстрованих збірників, що під псевдонімом Петро Павлович побачили світ у видавництві «Брама Софії»:
- «Поділля. Історичні пам'ятки» (Аугсбург, 1946),
- «Слідами Михайла Коцюбинського» (Аугсбург, 1946).

Автор дослідження «Шевченкові думи в піснях Степана Руданського».
Помер 1 березня 1968 року на 55-му році життя в місті Ортанна (штат Пенсільванія, США), де і похований.

title: Трембовецький Аполлон Павлович

wikitext:
{{особа}}
[[Файл:Трембовецький Аполлон.png|thumb|right|200px|Аполлон Трембовецький]]
{{Однофамільці|Трембовецький}}
'''Аполло́н Па́влович Трембове́цький''' (* [[1913]] — † [[1968]]) — український [[педагог]], [[журналіст]], [[краєзнавець]], громадсько-політичний діяч. Псевдонім — '''Петро Павлович'''.

== Біографія ==

Аполлон Павлович Трембовецький народився [[27 лютого]] [[1913]] року в селі [[Підзамче (Кам'янець-Подільський)|Підзамче]] [[Кам'янецький повіт (Подільська губернія)|Кам'янецького повіту]] [[Подільська губернія|Подільської губернії]] (нині в складі міста [[Кам'янець-Подільський]]).

Під час німецької окупації працював кореспондентом газети «Вінницькі вісті»<ref>{{Cite web|url=http://gazeta.ua/ru/articles/history-newspaper/_v-1943m-v-vinnice-nemcy-raskapyvali-rasstrelyannyh-nkvd/270986|назва=В 1943-м в Виннице немцы раскапывали расстрелянных НКВД|ім'я1=Инна|прізвище1=ЧЕРВИНЧУК|видавець=[[Gazeta.ua]]|дата=28 листопада 2008|url-архіву=https://web.archive.org/web/20220406132221/https://gazeta.ua/ru/articles/history-newspaper/_v-1943m-v-vinnice-nemcy-raskapyvali-rasstrelyannyh-nkvd/270986|дата-архіву=2022-04-06|мертвий-url=no|дата-доступу=12 лютого 2023}}</ref>. Перший український дослідник [[Вінницька трагедія|Вінницької трагедії]]. [[1943]] року видав у [[Вінниця|Вінниці]] дві невеликі книжки про злочини [[НКВС]] — «Злочин у Вінниці» та «Чека, ГПУ та НКВД у Вінниці». 1994 року фрагменти першої книжки передруковано у виданні «Вінниця: Злочин без кари».

Перший голова ДОБРУСу (Демократичне Об'єднання Бувших Репресованих Українців Совєтами), був заступником голови [[Український конгресовий комітет Америки|Українського Конгресового комітету Америки]].

Автор ілюстрованих збірників, що під псевдонімом Петро Павлович побачили світ у видавництві «Брама Софії»:
* «Поділля. Історичні пам'ятки» (Аугсбург, 1946),
* «Слідами Михайла Коцюбинського» (Аугсбург, 1946).

Автор дослідження «[[Шевченко Тарас Григорович|Шевченкові]] думи в піснях [[Руданський Степан Васильович|Степана Руданського]]».

Помер [[1 березня]] [[1968]] року на 55-му році життя в місті [[Ортанна]] (штат [[Пенсільванія]], [[США]]), де і похований.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==

* [http://www.ukrlife.org/main/cxid/bilajiw1_odar.htm ''Біляїв Володимир''. На неокраянім крилі…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090108111157/http://ukrlife.org/main/cxid/bilajiw1_odar.htm |date=8 січня 2009 }}
* [https://web.archive.org/web/20081121235520/http://bilokin.myslenedrevo.com.ua/terror/idtt1.html ''Білокінь Сергій''. Історіографія державного терору й тероризму в СРСР: проблеми систематизації й періодизації]
* [https://web.archive.org/web/20081121233923/http://bilokin.myslenedrevo.com.ua/terror/bvit0.html ''Білокінь Сергій''. Що говорила пам'ять землі, коли були закриті архіви (Биківня і Вінниця в історіографії терору)]
* Чорна книга України. — К., 1998. — С. 201.
* Аполлон Трембовецький, видатний громадянин і публіцист, помер на 55-му році життя // Свобода. — 1968. — Число 43. — 6 березня. — С. 1.

[[Категорія:Українські педагоги]]
[[Категорія:Українські журналісти]]
[[Категорія:Українські краєзнавці]]
[[Категорія:Українські громадські діячі]]
[[Категорія:Уродженці Кам'янця-Подільського]]
[[Категорія:Персоналії:Вінниця]]
[[Категорія:Українці США]]
[[Категорія:Подоляни]]
[[Категорія:Померли 1 березня]]

title: Трембовецький Аполлон Павлович

Народився: 27 лютого 1913 · Кам'янець-Подільськ, Російська імперія

Діяльність: журналіст, історик

Галузь: журналістика і regional historiographyd

Знання мов: українська


text:
# Роуздейл (Каліфорнія)
Роуздейл (англ. Rosedale) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Керн штату Каліфорнія. Населення — 18 639 осіб (2020).

## Географія
Роуздейл розташований за координатами 35°23′29″ пн. ш. 119°12′13″ зх. д. / 35.39139° пн. ш. 119.20361° зх. д. (35.391426, -119.203569).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 87,97 км², уся площа — суходіл. В 2017 році площа становила 75,81 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкало 14 058 осіб у 4565 домогосподарствах у складі 3884 родин. Густота населення становила 160 осіб/км².  Було 4799 помешкань (55/км²).
Расовий склад населення:
| - 83,2 % — білих - 2,8 % — азіатів - 1,5 % — чорних або афроамериканців - 1,1 % — корінних американців - 0,2 % — вихідців з тихоокеанських островів - 7,1 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 4,2 %. Частка іспаномовних становила 17,7 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 27,1 % — особи молодші 18 років, 64,0 % — особи у віці 18—64 років, 8,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 40,1 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 99,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,4 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 135 331 долар США (медіана — 114 379), а середній дохід на одну сім'ю — 143 101 долар (медіана — 121 587). Медіана доходів становила 89 500 доларів для чоловіків та 50 768 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 5,7 % осіб, у тому числі 6,5 % дітей у віці до 18 років та 4,9 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 7310 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 22,6 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 11,6 %, сільське господарство, лісництво, риболовля — 10,6 %.

title: Роуздейл (Каліфорнія)

wikitext:
{{Otherplaces|Роуздейл}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Роуздейл
|оригінальна назва  = {{lang-en|Rosedale}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Каліфорнія
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Керн (округ, Каліфорнія)|Керн]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 87,97
|висота центру НП   = 111
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 159,80
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −8
|DST                    = −7 <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         = 661
|поштовий індекс        = 93312, 93314
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 0662854
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Роуздейл''' ({{lang-en|Rosedale}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Керн (округ, Каліфорнія)|Керн]] штату [[Каліфорнія]]. Населення — {{formatnum:18639}} осіб (2020).

== Географія ==
Роуздейл розташований за координатами {{Coord|35|23|29|N|119|12|13|W|type:city_region:US-DE}} (35.391426, -119.203569){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 87,97 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]]. В 2017 році площа становила{{R|gazetteer2017}} 75,81 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2010 = 14058
| 2020 = 18639
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкало {{formatnum:14058}} осіб у {{formatnum:4565}} домогосподарствах у складі {{formatnum:3884}} родин. [[Густота населення]] становила 160 осіб/км².  Було 4799 помешкань (55/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 83,2 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 2,8 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 1,5 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 1,1 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,2 % — вихідців з [[Тихий океан|тихоокеанських островів]]
* 7,1 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 4,2 %. Частка іспаномовних становила 17,7 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 27,1 % — особи молодші 18 років, 64,0 % — особи у віці 18—64 років, 8,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 40,1 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 99,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,4 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:135331}} [[долар США]] (медіана — {{formatnum:114379}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:143101}} долар (медіана — {{formatnum:121587}}). Медіана доходів становила {{formatnum:89500}} доларів для чоловіків та {{formatnum:50768}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 5,7 % осіб, у тому числі 6,5 % дітей у віці до 18 років та 4,9 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:7310}} осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 22,6 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 11,6 %, сільське господарство, лісництво, риболовля — 10,6 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2017>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2017-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer-2017}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Керн (округ, Каліфорнія)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Каліфорнії]]
[[Категорія:Населені пункти округу Керн (Каліфорнія)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Каліфорнія

Округ: Керн

Густота населення: 159,80 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−8, влітку UTC-7


text:
# Acanthodactylus khamirensis
Acanthodactylus khamirensis — вид ящірок родини ящіркових (Lacertidae). Ендемік Ірану.

## Поширення і екологія
Acanthodactylus khamirensis відомі з типової місцевості, що лежить за 7 км на південь від порта Хеміра в провінції Хормозґан, на узбережжі Перської затоки.

title: Acanthodactylus khamirensis

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Acanthodactylus khamirensis''
| status = NE
| status_system = IUCN3.1
| status_ref =
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| familia = [[Ящіркові]] (Lacertidae)
| genus = ''[[Acanthodactylus]]''
| species = '''''A. khamirensis'''''
| binomial = ''Acanthodactylus khamirensis''
| binomial_authority =[[Nastaran Heidari|Heidari]], [[Nasrullah Rastegar-Pouyani|N. Rastegar-Pouyani]], [[Eskandar Rastegar-Pouyani|E. Rastegar-Pouyani]] & [[Mehdi Rajabizadeh|Rajabizadeh]], 2013<ref>{{стаття|автор=Heidari, Nastaran; Rastegar-Pouyani, Nasrullah; Rastegar-Pouyani, Eskandar; Rjabizadeh, Mehdi|рік=2013|назва=A new species of ''Acanthodactylus'' Fitzinger, 1834 (Sauria: Lacertidae) from southern Iran|видання=Zootaxa|випуск=3722 (3)|сторінки=333–346|doi=10.11646/zootaxa.3722.3.3}}</ref>
| synonyms =
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Acanthodactylus khamirensis
| commonscat = Acanthodactylus khamirensis
| commons = Acanthodactylus khamirensis
}}
'''''Acanthodactylus khamirensis''''' — вид [[Ящірки|ящірок]] родини [[Ящіркові|ящіркових]] (Lacertidae)<ref>{{NRDB species|genus=Acanthodactylus|species=khamirensis}}</ref>. [[Ендемік]] [[Іран]]у.

== Поширення і екологія ==
''Acanthodactylus khamirensis'' відомі з типової місцевості, що лежить за 7 км на південь від порта {{нп|Хемір|Хеміра|en|Bandar Khamir}} в провінції [[Хормозґан]], на узбережжі [[Перська затока|Перської затоки]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q16038855}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Справжні ящірки]]
[[Категорія:Тварини, описані 2013]]
[[Категорія:Плазуни Ірану]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Ірану]]

title: ?Acanthodactylus khamirensis

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Родина: Ящіркові (Lacertidae)

Рід: Acanthodactylus

Вид: A. khamirensis

Вікісховище: Acanthodactylus khamirensis

Віківиди: Acanthodactylus khamirensis


text:
# Нарва (річка в Естонії)
Нарва (Нарова; ест. Narva jõgi) — річка на кордоні Естонії і Ленінградської області Російської Федерації, впадає у Балтійське море.

## Етимологія
Етимологія топоніму Нарва не зрозуміла, але, згідно з найпоширенішою теорією, вона походить від вепського слова Нарва, що означає водоспад або потік.

## Загальні відомості
Річка бере початок з Чудсько-Псковського озера і впадає в Фінську затоку Балтійського моря.
- Довжина річки — 77 км, з них 40 км — верхня течія, 20 км — середня течія, 17 км — нижня течія.
- Площа басейну — 56 200 км²;.
- Витрата в гирлі у Нарви — 399 м³/сек або 12.58 км³/рік, що на 78 м³/сек або на 2,46 км³/рік більше, ніж у витоку.
- Падіння Нарви — 30 м, з них 19 % (4 м-7,5 м) припадає на Нарвські водоспади, а 16 % (5 м) на Омутські пороги.
- Потенційні гідроенергетичні ресурси: середньорічна потужність 141 МВт, середньорічна вироблення 1235 млн кВт·год.
- Ширина в середньому 200—300 м, проте, нижче ГЕС за течією до 390 м, а найбільша ширина в верхів'ях у острова Верховського — близько 900 м.
- Переважна глибина 3-4 м, місцями до 6 м, нижче ГЕС — до 11 м, перед гирлом — до 15 м.
- Середня швидкість течії Нарви — 1 м/с, на порогах до 3 м/с, в нижній течії до 0,5 м/с.
- Льодові явища на Нарві тривають до 5,5 місяців, влітку — межень.
- Живлення річки змішане з переважанням снігового (більшу частину води надає Чудське озеро).

Гідроелектростанції: Нарвська ГЕС.
Міста на Нарві: Нарва, Нарва-Йиесуу, а також Нарвська фортеця (Естонія) і Івангород (Росія).
Судноплавство: Нарва судноплавна нижче Нарвської ГЕС (14,9 км) та на Нарвському водосховищі (15 км), разом виходить, що на 40 % річка судноплавна.
Основні притоки: Плюсса, Россонь

## Фауна
Нарва багата рибою. Тут живе плітка, окунь, лящ, щука й інші такі самі, як і в Чудському озері і Нарвському водосховищі. Проте в нижній течії нерестяться лососеві і вугор, а також улюблена гурманами нарвська мінога.

## Опис річки
Біля витоку, де річка Нарва витікає з Чудського озера, розташовані два села: Скам'я (Росія) і Васкнарва (Естонія). У Васкнарві (Сиренці) розташовані руїни орденського замку, який був побудований у 1349, і згодом зруйнований. Найбільша висота замку становила 12,5 метрів з завтовшки стін до 3,6 метрів. Середня витрата в річці близько Васкнарві — 321 м³/сек або 10,123 км³/рік. Трохи нижче за течією, у села Омут (Росія) річку перекривають Омутські пороги загальна висота падіння близько 5 м, проте пороги не заважають малому судноплавству. 40 кілометрів від гирла до Нарвського водосховища річка пробивається крізь заболочені ліси північного сходу Естонії і південного заходу Ленінградської області Росії. Тут у річку впадає Чорна річка (Мустайигі) і кілька струмків. У верхній течії Нарва часто тече рукавами, створюючи досить великі острови. Деякі з них особливо біля витоку, перевершують по ширині саму Нарву (зокрема маються на увазі рукава, огинаючи острів Верховський, а ширина річки тут — близько 900 м).
В середній течії русло річки затоплено Нарвським водосховищем.
У нижній течії від нарвських водограїв до мосту Дружби долина Нарви розташована у каньйоні, глибиною понад 20 метрів. Каньйон річки Нарви — це ландшафтний заказник, охороняючийся державою. Починаючи від Нарвської ГЕС, в чверті кілометра нижче греблі по сухому русло річки, розташован Кренгольмський острів — найсхідніший острів Естонії й одночасно найсхідніша точка цієї країни. Острів має довжину близько 750 м і ширину близько 200 м. На ньому розташовані фабрики Кренгольмської мануфактури. У цьому місці Нарова ділиться на два рукава, ніби пропускаючи острів. Ширина лівого (естонського) рукава — 40 м, правого (спільного) — 85 м. Через лівий (західний) рукав перекинуті три мости, що зв'язують Кренгольмський острів з лівим берегом (з правим берегом зв'язку немає). У сухому руслі Нарви знаходиться одна з найголовніших визначних пам'яток району. Це Нарвські водоспади і пороги, оспівані російським поетом П. Вяземским. Якби не водосховище, щосекунди з 7 метрової висоти падало б 380 м³; води, але, на жаль, водоспад «включається» лише раз у тиждень. Висота лівого Кренгольмського водоспаду — від 4 м до 6 м, а правого Йоальського — від 6 м до 7,5 м. Загальна ширина водоспадів — 125 метрів, хоча Йоальский (лівий) дещо коротший за правий. Через сухе русло проходить «шматочок» Балтійсько-Ладозького уступу (Північно-Естонський глінт). Цей «шматочок» — Нарвські водоспади. «Завдяки» їм неможливо пряме річкове судноплавство по річці Нарві з Чудського озера до Фінської затоки. Сухе русло річки має довжину 1,6 км, починається від Нарвської греблі і закінчується за 500 м вище Нарвської ГЕС. Нижче Нарвської ГЕС течія Нарви найбільш бурхлива.
Далі річка тече ще 2,2 км у межах Нарви, а решту 12 км долає через порослі хвойним лісом берега, зустрічаючи на своєму шляху кілька островів, зокрема Петровський острів і острів Канну. У 700 метрах від гирла Нарви, в неї впадає річка Россонь (Россона). Россонь пов'язує річки Нарву і Лугу, прямуючу за 15-и км східніше. Россонь має найцікавіше явище — біфуркацію. Залежно від кількості води в ріках Нарва і Луга, Россонь тече, то в бік Нарви, то в бік Луги.
У місці впадіння Нарви в Фінську затоку Балтійського моря розташовано місто-курорт Нарва-Йиесуу (Естонія).

## Мости
Річку Нарву перетинає лише кілька мостів між Нарвою та Івангородом. Крім греблі Нарвського водосховища, вони знаходяться в наступному порядку:
- пішохідний міст під островом Крінхольм
- залізничний міст на лінії Таллінн - Ст Петербург
- автодорожній міст на автостраді Е20 Таллінн - Ст Петербург

title: Нарва (річка в Естонії)

wikitext:
{{Otheruses|Нарва (значення)}}
{{не плутати|Нарва (притока Вісли)|Нарвою|притокою [[Вісла|Вісли]]}}
{{Річка
| назва = Нарва
| зображення = narva1.jpg
| підпис =
| довжина = 77
| висота_витоку =
| стік = 399
| площа_басейну = 56 200
| витік = [[Чудське озеро]]
| гирло = [[Фінська затока]]
| країни_басейну = {{RUS}}, {{EST}}
| прирічкові країни = {{RUS}}, {{EST}}
| притоки =
| мапа =
| мапа_підпис =
}}
[[File:Narva Waterfall-3.jpg|thumb|праворуч|270пкс|Нарвські водоспади (східний край) навесні 2010]]
'''Нарва''' (Нарова; {{lang-et|Narva jõgi}}) — [[річка]] на кордоні [[Естонія|Естонії]] і [[Ленінградська область|Ленінградської області]] [[Росія|Російської Федерації]], впадає у [[Балтійське море]].

== Етимологія ==
Етимологія топоніму Нарва не зрозуміла, але, згідно з найпоширенішою теорією, вона походить від [[Вепська мова|вепського]] слова Нарва, що означає водоспад або потік.<ref>{{cite web |url=http://www.narvamuuseum.ee/?next=kujunemine&lang=eng&menu=menu_ajalugu |title=Formation of city |accessdate=2009-01-11 |format= |work= |publisher=Narva Museum |archive-date=13 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200713053959/https://www.narvamuuseum.ee/?next=kujunemine&lang=eng&menu=menu_ajalugu }}</ref>

== Загальні відомості ==

Річка бере початок з [[Чудсько-Псковське озеро|Чудсько-Псковського озера]] і впадає в [[Фінська затока|Фінську затоку]] [[Балтійське море|Балтійського моря]].

* Довжина річки — 77 км, з них 40 км — верхня течія, 20 км — середня течія, 17 км — нижня течія.
* Площа [[річковий басейн|басейн]]у — 56 200 км²;.
* Витрата в гирлі у Нарви — 399 м³/сек або 12.58 км³/рік, що на 78 м³/сек або на 2,46 км³/рік більше, ніж у витоку.
* Падіння Нарви — 30 м, з них 19 % (4 м-7,5 м) припадає на ''[[Нарвські водоспади]]'', а 16 % (5 м) на ''[[Омутські пороги]]''.
* Потенційні гідроенергетичні ресурси: середньорічна потужність 141 МВт, середньорічна вироблення 1235 млн [[кіловат-година|кВт·год]].
* Ширина в середньому 200—300 м, проте, нижче [[ГЕС]] за течією до 390 м, а найбільша ширина в верхів'ях у острова Верховського — близько 900 м.
* Переважна глибина 3-4 м, місцями до 6 м, нижче ГЕС — до 11 м, перед гирлом — до 15 м.
* Середня швидкість течії Нарви — 1 м/с, на порогах до 3 м/с, в нижній течії до 0,5 м/с.
* Льодові явища на Нарві тривають до 5,5 місяців, влітку — межень.
* Живлення річки змішане з переважанням снігового (більшу частину води надає Чудське озеро).
[[Файл:Narva river profile.jpg|thumb|right|250px|Профіль річки Нарва]]
[[Файл:Narva basin map.svg|thumb|250px|Карта басейну річки Нарва]]
Гідроелектростанції: [[Нарвська ГЕС]].

Міста на Нарві: [[Нарва]], [[Нарва-Йиесуу]], а також [[Нарвська фортеця]] (Естонія) і [[Івангород (місто)|Івангород]] (Росія).

Судноплавство: Нарва судноплавна нижче [[Нарвська ГЕС|Нарвської ГЕС]] (14,9 км) та на [[Нарвське водосховище|Нарвському водосховищі]] (15 км), разом виходить, що на 40 % річка судноплавна.

Основні притоки: [[Плюсса]], [[Россонь]]

== Фауна ==

Нарва багата рибою. Тут живе [[плітка]], [[окунь звичайний|окунь]], [[лящ звичайний|лящ]], [[щука звичайна|щука]] й інші такі самі, як і в [[Чудське озеро|Чудському озері]] і [[Нарвське водосховище|Нарвському водосховищі]]. Проте в нижній течії нерестяться лососеві і [[вугор]], а також улюблена гурманами нарвська [[мінога]].

== Опис річки ==

[[Файл:Ust-Narva-17.jpg|thumb|left|220px|Гирло річки, [[Нарва-Йиесуу]]]]

Біля витоку, де річка Нарва витікає з Чудського озера, розташовані два села: [[Скам'я]] (Росія) і [[Васкнарва]] (Естонія). У Васкнарві (Сиренці) розташовані руїни орденського замку, який був побудований у 1349, і згодом зруйнований. Найбільша висота замку становила 12,5 метрів з завтовшки стін до 3,6 метрів. Середня витрата в річці близько Васкнарві — 321 м³/сек або 10,123 км³/рік. Трохи нижче за течією, у села [[Омут (річка)|Омут]] (Росія) річку перекривають ''Омутські пороги'' загальна висота падіння близько 5 м, проте [[Річковий поріг|пороги]] не заважають малому судноплавству. 40 кілометрів від гирла до Нарвського водосховища річка пробивається крізь заболочені ліси північного сходу Естонії і південного заходу Ленінградської області Росії. Тут у річку впадає ''Чорна річка'' (''Мустайигі'') і кілька струмків. У верхній течії Нарва часто тече рукавами, створюючи досить великі острови. Деякі з них особливо біля витоку, перевершують по ширині саму Нарву (зокрема маються на увазі рукава, огинаючи острів Верховський, а ширина річки тут — близько 900 м).

В середній течії русло річки затоплено Нарвським водосховищем.

У нижній течії від нарвських водограїв до мосту Дружби долина Нарви розташована у каньйоні, глибиною понад 20 метрів. Каньйон річки Нарви — це ландшафтний заказник, охороняючийся державою. Починаючи від Нарвської ГЕС, в чверті кілометра нижче греблі по сухому русло річки, розташован [[Кренгольмський острів]] — найсхідніший острів Естонії й одночасно найсхідніша точка цієї країни. Острів має довжину близько 750 м і ширину близько 200 м. На ньому розташовані фабрики Кренгольмської мануфактури. У цьому місці Нарова ділиться на два рукава, ніби пропускаючи острів. Ширина лівого (естонського) рукава — 40 м, правого (спільного) — 85 м. Через лівий (західний) рукав перекинуті три мости, що зв'язують Кренгольмський острів з лівим берегом (з правим берегом зв'язку немає). У сухому руслі Нарви знаходиться одна з найголовніших визначних пам'яток району. Це Нарвські водоспади і пороги, оспівані російським поетом П. Вяземским. Якби не водосховище, щосекунди з 7 метрової висоти падало б 380 м³; води, але, на жаль, водоспад «включається» лише раз у тиждень. Висота лівого Кренгольмського водоспаду — від 4 м до 6 м, а правого Йоальського — від 6 м до 7,5 м. Загальна ширина водоспадів — 125 метрів, хоча Йоальский (лівий) дещо коротший за правий. Через сухе русло проходить «шматочок» Балтійсько-Ладозького уступу ([[Північно-Естонський глінт]]). Цей «шматочок» — Нарвські водоспади. «Завдяки» їм неможливо пряме річкове судноплавство по річці Нарві з Чудського озера до Фінської затоки. Сухе русло річки має довжину 1,6 км, починається від Нарвської греблі і закінчується за 500 м вище Нарвської ГЕС. Нижче Нарвської ГЕС течія Нарви найбільш бурхлива.

Далі річка тече ще 2,2 км у межах [[Нарва|Нарви]], а решту 12 км долає через порослі хвойним лісом берега, зустрічаючи на своєму шляху кілька островів, зокрема Петровський острів і острів Канну. У 700 метрах від гирла Нарви, в неї впадає річка [[Россонь]] (Россона). Россонь пов'язує річки Нарву і [[Луги (річка)|Лугу]], прямуючу за 15-и км східніше. Россонь має найцікавіше явище — [[Біфуркація річки|біфуркацію]]. Залежно від кількості води в ріках Нарва і Луга, Россонь тече, то в бік Нарви, то в бік Луги.

У місці впадіння Нарви в Фінську затоку Балтійського моря розташовано місто-курорт [[Нарва-Йиесуу]] (Естонія).

== Мости ==
[[File:Narva highway bridge.jpg|thumb|right| автодорожній міст у Нарві]]
Річку Нарву перетинає лише кілька мостів між Нарвою та Івангородом. Крім греблі Нарвського водосховища, вони знаходяться в наступному порядку:

* пішохідний міст під островом Крінхольм
* залізничний міст на лінії Таллінн - Ст Петербург
* автодорожній міст на автостраді [[Європейський маршрут E20|Е20]] Таллінн - Ст Петербург

== Примітки ==
{{reflist}}

== Бібліографія ==
* {{cite book|last= Feršel|first= Anne-Ly|authorlink= |title= The River Narva|url= http://www.keskkonnaamet.ee/public/joelised_elupaigad/Narva_jogi_eng.pdf|accessdate= 14 лютого 2013|year= 2010|publisher= Estonian Environmental Board|location= |isbn= 978-9949-9057-4-4|page= |pages= |deadurl= yes|archiveurl= https://web.archive.org/web/20131203013137/http://www.keskkonnaamet.ee/public/joelised_elupaigad/Narva_jogi_eng.pdf|archivedate= 3 December 2013}}

{{commonscat|Narva River}}
{{Бібліоінформація}}
{{Фінська затока}}
{{Портали|Географія|Гідрологія}}

[[Категорія:Прикордонні річки]]
[[Категорія:Річки Естонії]]
[[Категорія:Річки Ленінградської області]]
[[Категорія:Річки басейну Балтійського моря]]
[[Категорія:Міжнародні річки Європи]]

title: 58°59′14″ пн. ш. 27°43′49″ сх. д. / 58.9873° пн. ш. 27.7303° сх. д.

Витік: Чудське озеро

Гирло: Фінська затока

Басейн: Narva basind

Країни: Росія, Естонія

Прирічкові країни: Росія, Естонія

Регіон: Ленінградська область

Притоки: Rossond, Bolshaya Cheryomukhad, Vtroyad, Tõrvajõgid і Jaama Riverd

Водойми в руслі: Нарвське водосховище


text:
# Бєлоглазов Павло Никифорович
Павло Никифорович Бєлоглазов (1905, село Андросовка Самарського повіту Самарської губернії, тепер Самарської області, Російська Федерація — січень 1988, місто Орел, тепер Російська Федерація) — радянський діяч органів держбезпеки, полковник. Депутат Верховної ради СРСР 3-го скликання.

## Біографія
Народився в родині селянина-бідняка, батько помер у 1921 році. У 1917 році закінчив три класи сільської школи в селі Андросовка.
З травня 1917 до вересня 1921 року працював у господарстві батька в селі Андросовка. З вересня 1921 до червня 1922 року наймитував у заможних селян села Чорнозер'є Пензенської губернії, з червня 1922 до квітня 1923 року наймитував у заможних селян села Андросовка Самарського повіту.
У квітні — серпні 1923 року — чорнороб військового заводу № 15 міста Іващенкове Самарської губернії. У серпні — листопаді 1923 року — чорнороб сільськогосподарської дослідної станції на станції Безенчук Самаро-Златоустівської залізниці. З листопада 1923 до травня 1924 року наймитував у заможних селян села Андросовка Самарського повіту. У травні — серпні 1924 року — чорнороб військового заводу № 15 міста Іващенкове Самарської губернії. З серпня 1924 до травня 1925 року знову наймитував у заможних селян села Андросовка.
У травні 1925 — жовтні 1926 року — учень-тракторист комітету селянської взаємодопомоги села Андросовка. З жовтня 1926 до березня 1927 року навчався на курсах трактористів у Самарі. У березні — жовтні 1927 року — тракторист сільськогосподарської артілі «Отрада» села Андросовка.
У жовтні 1927 — жовтні 1930 року — в Червоній армії: курсант полкової школи, помічник командира взводу 20-го батальйону 101-го полку в місті Сизрань.
Член ВКП(б) з квітня 1929 року.
У листопаді 1930 — серпні 1932 року — практикант оперативного сектора ДПУ в місті Сизрань. З серпня 1932 до січня 1933 року — на курсах оперативного складу Повноважного представництва ОДПУ в Самарі.
У січні — березні 1933 року — уповноважений Кінель-Черкаського районного відділу ДПУ Середньоволзького краю. У березні 1933 — лютому 1935 року — заступник начальника політичного відділу Саринської машинно-тракторної станції з роботи ОДПУ Новопокровського району Середньоволзького краю. У лютому — грудні 1935 року — заступник начальника політичного відділу Кваркенського зернорадгоспу з роботи ОДПУ-НКВС Оренбурзької області.
У січні 1936 — липні 1938 року — старший оперуповноважений, помічник начальника 3-го відділення, начальник 3-го відділення 3-го відділу УДБ УНКВС по Оренбурзькій області.
У серпні — грудні 1938 року — помічник начальника 4-го відділення 7-го відділу 1-го Управління НКВС СРСР у Москві. У грудні 1938 — вересні 1939 року — старший слідчий слідчої частини НКВС СРСР у Москві.
У вересні 1939 — липні 1941 року — начальник слідчої частини УНКВС—УНКДБ по Станіславській області.
У липні 1941 — липні 1942 року — заступник начальника особливого відділу НКВС 38-ї армії Південно-Західного фронту. У липні — жовтні 1942 року — заступник начальника особливого відділу НКВС 1-ї танкової і 63-ї армії Південно-Західного фронту. У жовтні 1942 — квітні 1943 року — начальник особливого відділу НКВС 24-ї армії Донського фронту. У квітні 1943 — травні 1944 року — начальник відділу контррозвідки СМЕРШ 4-ї гвардійської армії 2-го Українського фронту. У травні 1944 — липні 1945 року — заступник начальника управління контррозвідки СМЕРШ 2-го Українського фронту.
У липні 1945 — серпні 1946 року — заступник начальника управління контррозвідки СМЕРШ Смоленського військового округу. З серпня 1946 до травня 1947 року — в розпорядженні МДБ СРСР.
15 травня 1947 — 25 березня 1952 року — начальник Управління МДБ по Орловській області. Одночасно, з вересня 1948 до липня 1949 року навчався у Вищій школі МДБ СРСР.
25 березня 1952 — 16 березня 1953 року — заступник міністра державної безпеки Узбецької РСР. 27 травня 1953 — 22 квітня 1954 року — заступник міністра внутрішніх справ Узбецької РСР. 22 квітня 1954 — 22 квітня 1955 року — заступник голови КДБ при Раді міністрів Узбецької РСР.
22 квітня 1955 — 30 серпня 1963 року — голова КДБ при Раді міністрів Марійської АРСР.
З жовтня 1963 року — персональний пенсіонер у містах Йошкар-Ола та Орел.
Помер на початку січня 1988 року в місті Орел.

## Звання
- сержант державної безпеки (2.03.1936)
- молодший лейтенант державної безпеки (17.08.1937)
- лейтенант державної безпеки (11.04.1939)
- капітан державної безпеки (12.12.1941)
- підполковник державної безпеки (11.02.1943)
- полковник (26.05.1943)

## Нагороди
- орден Леніна (25.06.1954)
- чотири ордени Червоного Прапора (14.02.1943, 3.11.1944, 25.07.1949,)
- ордени Вітчизняної війни І ст.
- два ордени Червоної Зірки (18.02.1942, 3.11.1944)
- 14 медалей
- знак «Почесний працівник ВЧК-ГПУ(XV)» (9.05.1938)
- знак «Почесний співробітник держбезпеки» (23.12.1957)

title: Бєлоглазов Павло Никифорович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Бєлоглазов Павло Никифорович
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200 пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     = село Андросовка Самарського повіту [[Самарська губернія|Самарської губернії]], тепер [[Самарська область|Самарської області]], [[Росія|Російська Федерація]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Бєлоглазов}}
'''Павло Никифорович Бєлоглазов''' ({{ДН|||1905}}, село Андросовка Самарського повіту [[Самарська губернія|Самарської губернії]], тепер [[Самарська область|Самарської області]], [[Росія|Російська Федерація]] — січень {{ДС|||1988}}, місто [[Орел (місто)|Орел]], тепер [[Росія|Російська Федерація]]) — радянський діяч органів держбезпеки, [[полковник]]. Депутат [[Верховна рада Союзу Радянських Соціалістичних Республік|Верховної ради СРСР]] 3-го скликання.

== Біографія ==
Народився в родині селянина-бідняка, батько помер у 1921 році. У 1917 році закінчив три класи сільської школи в селі Андросовка.

З травня 1917 до вересня 1921 року працював у господарстві батька в селі Андросовка. З вересня 1921 до червня 1922 року наймитував у заможних селян села Чорнозер'є Пензенської губернії, з червня 1922 до квітня 1923 року наймитував у заможних селян села Андросовка Самарського повіту.

У квітні — серпні 1923 року — чорнороб військового заводу № 15 міста Іващенкове Самарської губернії. У серпні — листопаді 1923 року — чорнороб сільськогосподарської дослідної станції на станції Безенчук Самаро-Златоустівської залізниці. З листопада 1923 до травня 1924 року наймитував у заможних селян села Андросовка Самарського повіту. У травні — серпні 1924 року — чорнороб військового заводу № 15 міста Іващенкове Самарської губернії. З серпня 1924 до травня 1925 року знову наймитував у заможних селян села Андросовка.

У травні 1925 — жовтні 1926 року — учень-тракторист комітету селянської взаємодопомоги села Андросовка. З жовтня 1926 до березня 1927 року навчався на курсах трактористів у Самарі. У березні — жовтні 1927 року — тракторист сільськогосподарської артілі «Отрада» села Андросовка.

У жовтні 1927 — жовтні 1930 року — в Червоній армії: курсант полкової школи, помічник командира взводу 20-го батальйону 101-го полку в місті Сизрань.

Член [[ВКП(б)]] з квітня 1929 року.

У листопаді 1930 — серпні 1932 року — практикант оперативного сектора ДПУ в місті Сизрань. З серпня 1932 до січня 1933 року — на курсах оперативного складу Повноважного представництва ОДПУ в Самарі.

У січні — березні 1933 року — уповноважений Кінель-Черкаського районного відділу ДПУ Середньоволзького краю. У березні 1933 — лютому 1935 року — заступник начальника політичного відділу Саринської машинно-тракторної станції з роботи ОДПУ Новопокровського району Середньоволзького краю. У лютому — грудні 1935 року — заступник начальника політичного відділу Кваркенського зернорадгоспу з роботи ОДПУ-НКВС Оренбурзької області.

У січні 1936 — липні 1938 року — старший оперуповноважений, помічник начальника 3-го відділення, начальник 3-го відділення 3-го відділу УДБ УНКВС по Оренбурзькій області.

У серпні — грудні 1938 року — помічник начальника 4-го відділення 7-го відділу 1-го Управління НКВС СРСР у Москві. У грудні 1938 — вересні 1939 року — старший слідчий слідчої частини НКВС СРСР у Москві.

У вересні 1939 — липні 1941 року — начальник слідчої частини УНКВС—УНКДБ по Станіславській області.

У липні 1941 — липні 1942 року — заступник начальника особливого відділу НКВС 38-ї армії Південно-Західного фронту. У липні — жовтні 1942 року — заступник начальника особливого відділу НКВС 1-ї танкової і 63-ї армії Південно-Західного фронту. У жовтні 1942 — квітні 1943 року — начальник особливого відділу НКВС 24-ї армії Донського фронту. У квітні 1943 — травні 1944 року — начальник відділу контррозвідки СМЕРШ 4-ї гвардійської армії 2-го Українського фронту. У травні 1944 — липні 1945 року — заступник начальника управління контррозвідки СМЕРШ 2-го Українського фронту.

У липні 1945 — серпні 1946 року — заступник начальника управління контррозвідки СМЕРШ Смоленського військового округу. З серпня 1946 до травня 1947 року — в розпорядженні МДБ СРСР.

15 травня 1947 — 25 березня 1952 року — начальник Управління МДБ по Орловській області. Одночасно, з вересня 1948 до липня 1949 року навчався у Вищій школі МДБ СРСР.

25 березня 1952 — 16 березня 1953 року — заступник міністра державної безпеки Узбецької РСР. 27 травня 1953 — 22 квітня 1954 року — заступник міністра внутрішніх справ Узбецької РСР. 22 квітня 1954 — 22 квітня 1955 року — заступник голови КДБ при Раді міністрів Узбецької РСР.

22 квітня 1955 — 30 серпня 1963 року — голова КДБ при Раді міністрів Марійської АРСР.

З жовтня 1963 року — персональний пенсіонер у містах Йошкар-Ола та Орел.

Помер на початку січня 1988 року в місті Орел.

== Звання ==
* [[сержант державної безпеки]] (2.03.1936)
* [[молодший лейтенант державної безпеки]] (17.08.1937)
* [[лейтенант державної безпеки]] (11.04.1939)
* [[капітан державної безпеки]] (12.12.1941)
* [[підполковник]] державної безпеки (11.02.1943)
* [[полковник]] (26.05.1943)

== Нагороди ==
* [[орден Леніна]] (25.06.1954)
* чотири [[орден Червоного Прапора|ордени Червоного Прапора]] (14.02.1943, 3.11.1944, 25.07.1949,)
* [[орден Вітчизняної війни|ордени Вітчизняної війни]] І ст.
* два [[орден Червоної Зірки|ордени Червоної Зірки]] (18.02.1942, 3.11.1944)
* 14 медалей
* знак «Почесний працівник ВЧК-ГПУ(XV)» (9.05.1938)
* знак «Почесний співробітник держбезпеки» (23.12.1957)

== Джерела ==
* [http://old.memo.ru/history/nkvd/kto2/kto_2-0092.html ''Петров Н.'' Кто руководил органами государственной безопасности, 1941—1954: справочник. М., 2010.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211128093344/http://old.memo.ru/history/nkvd/kto2/kto_2-0092.html |date=28 листопада 2021 }} {{ref-ru}}

== Примітки ==
{{reflist}}
{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Уродженці Самарської губернії]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 3-го скликання]]
[[Категорія:Члени КПРС]]

title: Бєлоглазов Павло Никифорович

Народився: 1905 · село Андросовка Самарського повіту Самарської губернії, тепер Самарської області, Російська Федерація

Помер: січень 1988 · Орел, РРФСР, СРСР

Країна: Російська імперія · СРСР

Національність: росіянин

Діяльність: політик

Учасник: німецько-радянська війна

Партія: КПРС

Нагороди: орден Леніна · орден Червоного Прапора · орден Червоного Прапора · орден Червоного Прапора · орден Червоного Прапора · орден Вітчизняної війни · орден Вітчизняної війни I ступеня · орден Червоної Зірки · орден Червоної Зірки