text:
# Угри
Угри — узагальнююче етнічне ім'я, присвоєне спорідненим з мови народам — мансі, хантам і угорцям (мадярам). Угорські мови та споріднені з ними фінно-пермські мови відносяться до уральської мовної сім'ї. До сучасних народів, що говорять угорськими мовами, відносять угорців та обських угрів (хантів та мансі).

## Походження етноніма
За загальноприйнятою версією етнонім «угри» походить від давньотюркського слова «огур», що входить як компонент у багато етнонімів огурських народів: оногури, утигури, кутригури тощо та означає «ріг» (частина, одиницю, рід, плем'я). Перша частина імені означала число племінної структури: «п'ять», «десять», «тридцять». Така побудова держави гунів як «Десять рогів» (оногури) та «П'ять частин» південних гунів (булгар) зафіксовані в китайських літописах. Термін «ongur» вживався в мові тюрок-болгар для позначення оногурів,  що склали ядро Великої Болгарії в районі Меотиди.

## Етнічна історія угрів
Угри згадані у хроніках як учасники походу вестготського короля Аларіха II на Рим в 410 році по Р. Х.
Комі-зиряни одними з перших познайомилися з предками хантів та мансі, назвавши їх «йогра. Цей термін запозичили росіяни, що озвучили його як югра.
Розрізняються угри обські (ханти та мансі) та дунайські (угорці). У руських літописах згадуються чорні угри (мадяри) та білі угри. Очевидно, саме цей слов'янський етнонім (староцерк.-слов. ѫгъре, пол. węgrzy) потім був запозичений іншими європейськими народами: порівн. нім. Ungarisch, фр. hongrois, англ. Hungarian, ср.-лат. hungarus.  Самі себе угорці називають «magyar» (слово споріднене з етнонімом мансі) — мадярами.
У творі XII ст. «Повість про латене, коли відлучившись від грек» міститься розповідь про хрещення двох угорських князів у Константинополі, які позначаються трьома назвами (грецькою, слов'янською та угорською): «Пеоне, глаголема Оугри, що самі називаються Магере».
У «Повісті временних літ» (XII століття) предки угорців названі «уграми», а предки хантів та мансі — «югрою».
Пізніше ім'я «югра» закріпилося переважно за хантами. «Югра» не може вважатися пов'язаною з давньоруським «угрі» (див. угрин, угрі), співзвуччя між цими словами випадково.
У лінгвістичної класифікації угорська гілка входить до складу фінно-угорської мовної сім'ї та відокремилася від фінно-пермських мов вже у 3-му тисячолітті до Р. Х.. Протоугри спочатку зосередилися на межі південної тайги та лісостепу Західного Сибіру, від Середнього Уралу до Приіртищща. Звідси предки мансі та хантів розселилися далі на північ, освоївши оленярство, а кочові предки угорців у VIII–IX століттях, рухаючись на захід, досягли Дунаю.
Угри, спільно з давніми іраномовними та тюркомовними племенами, брали участь в етногенезі багатьох народів Євразії. Ці угро-тюрко-іранські союзи племен згадуються в античних та східних авторів під назвами: гуни та уі-бей-го, оногури, авари, булгари тощо.

title: Угри

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Угри''' — узагальнююче етнічне ім'я, присвоєне спорідненим з мови народам — [[мансі]], [[ханти|хантам]] і [[угорці|угорцям]] (мадярам)<ref name="ф">Угри - стаття з Великої радянської енциклопедії</ref>. [[Угорські мови]] та споріднені з ними [[фінно-пермські мови]] відносяться до [[Уральські мови|уральської мовної сім'ї]]. До сучасних народів, що говорять угорськими мовами, відносять угорців та обських угрів (хантів та мансі).

== Походження етноніма ==
За загальноприйнятою версією етнонім «угри» походить від давньотюркського слова «[[Огури|огур]]», що входить як компонент у багато етнонімів огурських народів: [[оногури]], [[утигури]], [[кутригури]] тощо та означає «ріг» (частина, одиницю, рід, плем'я)<ref>Голб Н., Пріцак О. Хазарсько-єврейські документи X століття. - М.; Єрусалим: Гешарим, 1997; 5757. - С. 74.</ref><ref>Лизанець П. М. Українсько-угорські міжмовні (міждіалектні) зв'язки // Hungarian Studies. - 1987. - Vol. 3. - № 1-2. - P. 7-8.</ref><ref>Халіков А. Х. Витоки формування тюркомовних народів Поволжя та Приуралля // Питання етногенезу тюркомовних народів Середнього Поволжя. - Казань, 1971. - С. 16-17.</ref>. Перша частина імені означала число племінної структури: «п'ять», «десять», «тридцять». Така побудова держави гунів як «Десять рогів» (оногури) та «П'ять частин» південних гунів ([[булгари|булгар]]) зафіксовані в китайських літописах<ref>Паркер Є. Г. «Тисяча років з історії татар», 1894.</ref>. Термін «ongur» вживався в мові тюрок-болгар для позначення оногурів<ref>Меliсh J. Uber den Ursprung des Namens Ungar // Archiv für slavische Philologie. Bd. 38. — Berlin. — 1923. — S. 248.</ref>,  що склали ядро [[Стара Велика Болгарія|Великої Болгарії]] в районі Меотиди.

== Етнічна історія угрів ==
Угри згадані у хроніках як учасники походу [[Королівство вестготів|вестготського]] [[Аларіх II|короля Аларіха II]] на [[Рим]] в 410 році по Р. Х.

[[Комі (народ)|Комі-зиряни]] одними з перших познайомилися з предками хантів та мансі, назвавши їх «йогра. Цей термін запозичили [[росіяни]], що озвучили його як [[Ханти-Мансійський автономний округ — Югра|югра]].

Розрізняються угри обські (ханти та мансі) та дунайські (угорці). У [[Руські літописи|руських літописах]] згадуються чорні угри (мадяри) та білі угри. Очевидно, саме цей слов'янський етнонім ({{lang-cu|ѫгъре}}, {{lang-pl|węgrzy}}) потім був запозичений іншими європейськими народами: порівн. {{lang-de|Ungarisch}}, {{lang-fr|hongrois}}, {{lang-en|Hungarian}}, ср.-{{lang-la|hungarus}}.  Самі себе угорці називають «magyar» (слово споріднене з етнонімом мансі) — мадярами.

У творі [[XII століття|XII ст]]. «Повість про латене, коли відлучившись від грек» міститься розповідь про хрещення двох угорських князів у Константинополі, які позначаються трьома назвами (грецькою, слов'янською та угорською): «''Пеоне, глаголема Оугри, що самі називаються Магере''»<ref>Попов А. Історико-літературний огляд давньоруських полемічних творів проти латинян. - М., 1875. - С. 187.</ref>.

У «[[Повість временних літ|Повісті временних літ]]» (XII століття) предки угорців названі «уграми», а предки хантів та мансі — «югрою».
Пізніше ім'я «югра» закріпилося переважно за хантами. «Югра» не може вважатися пов'язаною з давньоруським «угрі» (див. угрин, угрі), співзвуччя між цими словами випадково<ref> М. Фасмер. Етимологічний словник російської мови — М.: Прогрес, 1964—1973. - Т. 1-4.</ref>.

У лінгвістичної класифікації угорська гілка входить до складу фінно-угорської мовної сім'ї та відокремилася від фінно-пермських мов вже у 3-му тисячолітті до Р. Х.. Протоугри спочатку зосередилися на межі південної тайги та лісостепу Західного Сибіру, від Середнього Уралу до Приіртищща. Звідси предки мансі та хантів розселилися далі на північ, освоївши оленярство, а кочові предки угорців у VIII–IX століттях, рухаючись на захід, досягли Дунаю<ref name="ф"/>.

Угри, спільно з давніми іраномовними та тюркомовними племенами, брали участь в етногенезі багатьох народів Євразії. Ці угро-тюрко-іранські союзи племен згадуються в античних та східних авторів під назвами: [[гуни]] та {{нп|Уї-Бейго|уі-бей-го|ru|Уи-Бейго}}<ref>«Слідами древніх культур». Т. ІІ. М., 1954. З. 191.</ref>, [[оногури]], [[авари]], [[булгари]] тощо.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{нк}}

[[Категорія:Фіно-угорські народи]]

Мова комунікації: угорські мови


text:
# Канха
Канха — індійський правитель Сатаваханського царства. Історик Хіманшу Прабха Рей визначав період його правління від 100 до 70 року до н. е.

wikiname: ukwiki

title: Канха

in_language: uk

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я    = Канха
| оригінальне ім'я   =
| портрет            =
| ширина портрета    =
| підпис             =
| герб               =
| титул              = Магараджа [[Царство Сатаваханів|Сатаваханського царства]]
| порядок             = 2
| прапор             =
| періодпочаток      =
| періодкінець       =
| коронація      =
| попередник         = [[Сімука]]
| спадкоємець          = [[Сатакарні]]
| громадянство       =
| дата народження    =
| місце народження   =
| дата смерті        =
| місце смерті       =
| національність     =
| віросповідання     =
| династія           = [[Царство Сатаваханів|Сатавахани]]
| батько             =
| мати               =
| чоловік            =
| дружина            =
| діти               =
| нагороди           =
| автограф           =
| Commons            =
}}
'''Канха''' — [[Індія|індійський]] правитель [[Царство Сатаваханів|Сатаваханського царства]]. Історик Хіманшу Прабха Рей визначав період його правління від [[100 до н. е.|100]] до [[70 до н. е.|70 року до н. е.]]<ref name="SEA_2001">{{cite book |url=https://books.google.com/books?id=MBuPx1rdGYIC&pg=PA166 |title=Empires: Perspectives from Archaeology and History |editor=Susan E. Alcock |chapter=On the edge of empire: form and substance in the Satavahana dynasty |author=Carla M. Sinopoli |publisher=Cambridge University Press |year=2001 |pages=166–168 |accessdate=8 січня 2017 |archive-date=19 серпня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200819144113/https://books.google.com/books?id=MBuPx1rdGYIC&pg=PA166 }}</ref>

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{India-bio-stub}}
{{royal-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{ВП-Портали|Індія}}

[[Категорія:Династія Сатаваханів]]
[[Категорія:Персоналії I століття до н. е.]]

title: | 2-й Магараджа Сатаваханського царства |

Попередник: Сімука

Спадкоємець: Сатакарні

Рід: Сатавахани


text:
# Хлібороб (Поспєлихинський район)
Хліборо́б (рос. Хлебороб) — селище у складі Поспєлихинського району Алтайського краю, Росія. Адміністративний центр Борківської сільської ради.

## Населення
Населення — 708 осіб (2010; 786 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 79 %

title: Хлібороб (Поспєлихинський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = селище
 | тип_род         = селища
 | назва           = Хлібороб
 | назва ін.       = {{lang-ru|Хлебороб}}
 | карта розташування1 = Росія Алтайський край
 | герб            =
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Алтайський край]]
 | район           = [[Поспєлихинський район]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[Борківська сільська рада (Поспєлихинський район)|Борківська сільська рада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 708 осіб ([[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/altajskij-kraj.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 52
 | lat_min= 00
 | lat_sec= 20
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 81
 | lon_min= 43
 | lon_sec= 19
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}
{{Otheruses|Хлібороб}}

'''Хліборо́б''' ({{lang-ru|Хлебороб}}) — [[селище]] у складі [[Поспєлихинський район|Поспєлихинського району]] [[Алтайський край|Алтайського краю]], [[Росія]]. Адміністративний центр [[Борківська сільська рада (Поспєлихинський район)|Борківської сільської ради]].

== Населення ==
Населення — 708 осіб ([[2010]]; 786 у [[2002]]<ref>[http://lingvarium.org/ Дані перепису населення 2002 року]</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 79 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-44-140}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{altay-kr-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}
{{Поспєлихинський район}}

[[Категорія:Населені пункти Поспєлихинського району]]
[[Категорія:Селища Алтайського краю]]

title: селище Хлібороб

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Алтайський край

Муніципальний район: Поспєлихинський район

Поселення: Борківська сільська рада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Хлібороб · Хлібороб


text:
# Ветлин-Осада
Ветлин-Осада (пол. Wietlin-Osada) — село у Польщі, розташоване у Ярославському повіті Підкарпатського воєводства, сільська ґміна Ляшки.
Кількість мешканців — 129 осіб.
З 1975 по 1998 село знаходилося у Перемишльському воєводстві.

title: Ветлин-Осада

wikitext:
{{НП
 |країна                  = [[Польща]]
 |статус                  = село
 |українська назва        = Ветлин-Осада
 |оригінальна назва       = {{lang-pl|Wietlin-Osada}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |зображення              =
  |lat_dir =N |lat_deg =50|lat_min =02|lat_sec =05
  |lon_dir =E |lon_deg =22|lon_min =48|lon_sec =48
 |position                = <!-- right, left, top або bottom (положення підпису маркера на мапі) -->
 |вид регіону             = воєводство
 |регіон                  = Підкарпатське воєводство{{!}}Підкарпатське
|регіон в таблиці =
 |вид району              = Повіт
 |район                   = [[Ярославський повіт (Польща)|Ярославський]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              = ґміна
 |община                  = Ляшки (ґміна){{!}}Ляшки
 |община в таблиці        =
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   = 0,24
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        = 175 - 220
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              = 129
  |рік перепису           =
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            = +1
 |DST                     = +1
 |телефонний код          = (+48) 16
 |поштовий індекс         =
 |поштові індекси        = 37-543
 |автомобільний код       = RJA
 |вид ідентифікатора      = <!--назва або скороч., наприклад, для НП Росії-ЗКАТУ, України-КОАТУУ -->
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    = [http://laszki.itl.pl/gmina/wietlinosada laszki.itl.pl/gmina/wietlinosada]
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 4            =
 |add1                    =
 |add2                    =
 |add3                    =
}}
'''Ветлин-Осада''' ({{lang-pl|Wietlin-Osada}}) — село у Польщі, розташоване у [[Ярославський повіт (Польща)|Ярославському повіті]] [[Підкарпатське воєводство|Підкарпатського воєводства]], сільська [[Ляшки (гміна)|ґміна Ляшки]]<ref name="TERYT">{{cite web|url=http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|title=Central Statistical Office (GUS) - TERYT (National Register of Territorial Land Apportionment Journal)|date=2008-06-01|language=Polish|archiveurl=https://www.webcitation.org/65pMO0lEg?url=http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|archivedate=2012-03-01|accessdate=2012-02-13|deadurl=no}}</ref>.

Кількість мешканців — 129 осіб.

З 1975 по 1998 село знаходилося у [[Перемишльське воєводство|Перемишльському воєводстві]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://laszki.itl.pl/gmina/wietlinosada Wietlin-Osada. Gmina Laszki] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111221020951/http://laszki.itl.pl/gmina/wietlinosada |date=21 грудня 2011 }}
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Ляшки}}

{{Підкарпатське-доробити}}

[[Категорія:Села Ярославського повіту]]
[[Категорія:Надсяння]]
[[Категорія:Гміна Ляшки]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Підкарпатське

Повіт: Ярославський

Ґміна: Ляшки

Населення: 129 осіб

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: RJA

OSM: ↑1746382 ·R (Гміна Ляшки)


text:
# Млодоєво
Млодоєво (пол. Młodojewo) — село в Польщі, у гміні Слупца Слупецького повіту Великопольського воєводства.
Населення — 830 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Конінського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 406     | 102                | 265              | 39                   |
| Жінки    | 424     | 103                | 243              | 78                   |
| Разом    | 830     | 205                | 508              | 117                  |

title: Млодоєво

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Млодоєво
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Młodojewo}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Chałupa gliniana w Młodojewie - Młodojweo - 003203n.jpg
|опис зображення    =  <!--Chałupa gliniana w Młodojewie (fotografia z końca lat 80 XX w.)-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Великопольське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Слупецький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Слупца (гміна){{!}}Слупца
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 830
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 63
|поштовий індекс        = 62-400
|автомобільний код      = PSL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0295047
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Млодоєво''' ({{lang-pl|Młodojewo}}) — село в Польщі, у [[Слупца (гміна)|гміні Слупца]] [[Слупецький повіт|Слупецького повіту]] [[Великопольське воєводство|Великопольського воєводства]].
Населення — {{formatnum:830}} {{МНОЖИНА:830|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Конінське воєводство|Конінського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=406 |ЧолПре=102 |ЧолПрац=265 |ЧолПост=39
|Жін=424 |ЖінПре=103 |ЖінПрац=243 |ЖінПост=78
|Разом=830 |РазомПре=205 |РазомПрац=508 |РазомПост=117
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Młodojewo}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Слупца}}

[[Категорія:Села Слупецького повіту]]

title: Країна

Воєводство: Великопольське воєводство

Повіт: Слупецький повіт

Гміна: Слупца

Автомобільний код: PSL

OSM: ↑2681511 ·R (Ґміна Слупца)


text:
# Чамолі (округ)
Чамолі (гінді चमोली जिला, англ. Chamoli) — округ індійського штату Уттаракханд із центром у місті Ґопешвар, розташований в регіоні Ґархвал. Його населення — 370 тис. мешканців станом на 2001 рік.

title: Чамолі (округ)

wikitext:
{{Адміністративна одиниця
| назва = Чамолі
| місцева_назва = चमोली जिला<br />''Chamoli''
| герб =
| прапор =
| герб_підпис =
| прапор_підпис =
| розташування = Chamoli in Uttarakhand (India).svg
| розташування_підпис = Розташування округу на мапі штату [[Уттаракханд]]
| розташування_розмір = 270px
| інші_одиниці =
| тип_найменування =
| найменування =
| девіз =
| гімн =
| тип_центра = Адм. центр
| центр = [[Ґопешвар]]
| найбільше_місто =
| країна = [[Індія]]
| тип_регіону = Штат
| регіон = [[Уттаракханд]]
| тип_регіону2 = Регіон
| регіон2 = [[Ґархвал (регіон)|Ґархвал]]
| тип_регіону3 =
| регіон3 =
| сусіди =
| тип_підрозділів =
| підрозділи =
| офіційна_мова =
| населення = 370 359
| список_за_населенням =
| місце_за_населенням =
| щільність_населення =
| список_за_щільністю_населення =
| місце_за_щільністю_населення =
| етнікон =
| площа = 7613
| відсоток_води =
| ширина =
| довжина =
| широта =
| довгота =
| середня_висота =
| макс_висота_місце =
| макс_висота =
| мін_висота_місце =
| мін_висота =
| часовий_пояс =
| список_за_ввп =
| ввп =
| список_за_ірлп =
| ірлп =
| список_за_джіні =
| джіні =
| тип_заснування =
| заснований =
| назва_до_заснування =
| титул_голови_уряду =
| голова_уряду =
| титул_представників1 =
| представник1 =
| титул_представників2 =
| представник2 =
| адреса =
| вебсайт = chamoli.nic.in
| тип_коду_iso =
| код_iso =
| тип_скорочення =
| скорочення =
}}
'''Чамолі''' ({{lang-hi|चमोली जिला}}, {{lang-en|Chamoli}}) — округ [[Індія|індійського]] штату [[Уттаракханд]] із центром у місті [[Ґопешвар]], розташований в регіоні [[Ґархвал (регіон)|Ґархвал]]. Його населення — 370 тис. мешканців станом на 2001 рік<ref>{{cite web|url=http://india.gov.in/knowindia/districts/andhra1.php?stateid=UA|title=Uttarakhand - Districts of India: Know India|publisher=National Portal of India|accessdate=2009-04-04|deadurl=404|archive-date=19 лютого 2009|archive-url=https://web.archive.org/web/20090219225233/http://india.gov.in/knowindia/districts/andhra1.php?stateid=UA}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090219225233/http://india.gov.in/knowindia/districts/andhra1.php?stateid=UA |date=2009-02-19 }}</ref>.

== Посилання ==
{{reflist}}

{{India-geo-stub}}

[[Категорія:Округи штату Уттаракханд]]

title: चमोली जिला · Chamoli

Адм. центр: Ґопешвар

Країна: Індія

Штат: Уттаракханд

Регіон: Ґархвал

चमोली जिला · Chamoli: Розташування округу на мапі штату Уттаракханд


text:
# Церква святителя Феодосія (Чернігів)
Церква святителя Феодосія — цегляна церква в місті Чернігів, на кладовищі Яцево. Перша в Чернігові церква, збудована після 1991 року.

## Історія
Церква Святого Феодосія Углицького стала першим новим храмом Чернігова.
Проєкт безоплатно розробили архітектори В. Устинов та Р. Ліфшиць.
Храм було освячено 28 листопада 1996 року.
13 березня 2022 року була частково зруйнована обстрілом та наступною пожежею в ході боїв за Чернігів.

## Архітектура
Церква споруджена в модернізованих формах класицизму середини XIX століття. Також своєрідним прообразом храму є Петропавлівський собор Санкт-Петербурга.
У плані храм має вигляд видовженого хреста. Над західною гілкою хреста розташована дзвіниця із високим шпилем.
Над основним об'ємом — цибуляста баня.
Оскільки храм є цвинтарним, інтер'єри стримані в оформленні.
З настінного живопису лише зображення євангелістів на парусах: на північно-східному намальований євангеліст Іоан, на південно-східному — євангеліст Матвій, на північно-західному — євангеліст Марко, на південно-західному — Лука.
Головним композиційним центром і головною окрасою інтер'єру храму є іконостас. Автор його проєкту в цілому та окремих деталей — настоятель храму от. Петро. Різьблення іконостаса виконав різьбяр Валерій Іванович Сидорцов. Іконостас має 2 яруси. В центрі царські врата, на яких зображені 4 євангелісти, а також композиція «Благовіщення». Зліва від царських врат по першому ярусу розміщені ікони: «Богоматір з немовлям», «Архістратиг Михаїл» і «Юрій Змієборець», а справа — «Ісус Христос», «Архангел Гавриїл» і «Преп. Лаврентій Чернігівський». Поряд у різьбленому кіоті велика храмова ікона св. Феодосія Углицького.
На 2 ярусі ікони: над царськими вратами — «Тайна вечеря», зліва — «Пророк Мойсей» та «Іван Золотоустий», справа — «Іван Предтеча» і «Василій Великий». Ікони писали два іконописці — Євгенія і Каміль (в хрещенні Костянтин) Таішев.
Завершується іконостас хрестом. Різьблення і тло покрите темним лаком.

title: Церква святителя Феодосія (Чернігів)

wikitext:
{{Пам'ятка
|зображення = Міське кладовище Яцеве, Чернігів.jpg
|назва = Церква святителя Феодосія
|статус =
|місто = [[Чернігів]]
|розташування = [[Яцево]], Яцівський цвинтар, вул. Кленова, 3
|конфесія = православна
|єпархія = Чернігівська
|архітектурний стиль = модернізований класицизм
|автор проєкту = [[Устинов Віктор Матвійович|В. Устинов]], Р. Ліфшиць
|будівельник =
|засновник =
|заснування = [[1996]]
|основні дати =
|початок будівництва =
|завершення будівництва = [[1996]]
|будівлі =
|прибудови = дзвіниця
|реліквії =
|настоятель =
|стан = напівзруйнована (2022)
|сайт =
}}
'''Церква святителя Феодосія''' — цегляна [[Церква (будівля)|церква]] в місті [[Чернігів]], на кладовищі [[Яцево]]. Перша в Чернігові церква, збудована після 1991 року.

== Історія ==
[[File:Theodosius of Chernihiv church after fighting (2022-04-24) 01.jpg|thumb|Після обстрілу|ліворуч]]Церква [[Феодосій Углицький|Святого Феодосія Углицького]] стала першим новим храмом Чернігова.

Проєкт безоплатно розробили архітектори [[Устинов Віктор Матвійович|В. Устинов]] та Р. Ліфшиць.

Храм було освячено 28 листопада 1996 року<ref name=Dotsenko_2010>[http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/24679/11-Dotsenko.pdf?sequence=1 Доценко А. Новозбудовані храми Чернігова // Сіверянський літопис. — 2010. — № 2-3. — С.98-110] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210818091610/http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/24679/11-Dotsenko.pdf?sequence=1 |date=18 серпня 2021 }}</ref>.

13 березня 2022 року була частково зруйнована обстрілом та наступною пожежею в ході [[Бої за Чернігів (2022)|боїв за Чернігів]]<ref name=mkip_notion/><ref name=unesco_2022_04/><ref>{{Cite web |url=https://www.0462.ua/news/3575165/unesko-nazvalo-poskodzeni-pamatki-cernigova-v-akomu-voni-stani |title=ЮНЕСКО назвало пошкоджені памʼятки Чернігова – в якому вони стані |website=0462.ua - Сайт міста Чернігова |language=uk |access-date=2025-04-27}}</ref>.

== Архітектура ==
Церква споруджена в модернізованих формах [[класицизм]]у середини [[XIX століття]]. Також своєрідним прообразом храму є [[Петропавлівський собор (Санкт-Петербург)|Петропавлівський собор]] [[Санкт-Петербург]]а.

У плані храм має вигляд видовженого хреста. Над західною гілкою хреста розташована [[дзвіниця]] із високим шпилем.

Над основним об'ємом — цибуляста [[баня (архітектура)|баня]].

Оскільки храм є цвинтарним<ref>[http://clubs.ya.ru/4611686018427415743/replies.xml?item_no=2294 Церковь св. Феодосия Углицкого в Чернигове (зображення на я.ру)]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>, [[інтер'єр]]и стримані в оформленні<ref>Віроцький В. Д. Храми Чернігова. Київ, Техніка, 1998, с.195-196</ref>.

З настінного живопису лише зображення євангелістів на парусах: на північно-східному намальований [[Іван Богослов|євангеліст Іоан]], на південно-східному — [[Матвій (євангеліст)|євангеліст Матвій]], на північно-західному — [[Марко (євангеліст)|євангеліст Марко]], на південно-західному — [[Лука (євангеліст)|Лука]].

Головним композиційним центром і головною окрасою інтер'єру храму є [[іконостас]]. Автор його проєкту в цілому та окремих деталей — настоятель храму от. Петро. Різьблення іконостаса виконав різьбяр Валерій Іванович Сидорцов. Іконостас має 2 яруси. В центрі [[царські врата]], на яких зображені 4 [[євангелісти]], а також композиція «<nowiki/>[[Благовіщення]]<nowiki/>». Зліва від царських врат по першому ярусу розміщені ікони: «Богоматір з немовлям», «<nowiki/>[[Архангел Михаїл|Архістратиг Михаїл]]<nowiki/>» і «<nowiki/>[[Юрій (Георгій) Змієборець|Юрій Змієборець]]<nowiki/>», а справа — «Ісус Христос», «<nowiki/>[[Гавриїл|Архангел Гавриїл]]<nowiki/>» і «Преп. Лаврентій Чернігівський». Поряд у різьбленому [[кіот]]і велика храмова ікона св. Феодосія Углицького.

На 2 ярусі ікони: над царськими вратами — «[[Тайна вечеря]]», зліва — «<nowiki/>[[Пророк Мойсей: Вождь-визволитель|Пророк Мойсей]]<nowiki/>» та [[Іван Золотоустий|«Іван Золотоустий»]], справа — «<nowiki/>[[Іван Хреститель|Іван Предтеча]]<nowiki/>» і «<nowiki/>[[Василій Великий]]<nowiki/>». Ікони писали два іконописці — Євгенія і Каміль (в хрещенні Костянтин) Таішев.

Завершується іконостас хрестом. Різьблення і тло покрите темним лаком.

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name=mkip_notion>{{cite web
 |url = https://mkip.notion.site/8255c65a96fd41eca723dc2b49845828
 |title = Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Кленова, кладовище “Яцево”
 |work = Зафіксовані воєнні злочини
 |publisher = Міністерство культури та інформаційної політики України
 |date = 2022-03-13
 |archiveurl = https://archive.today/20220419041640/https://mkip.notion.site/8255c65a96fd41eca723dc2b49845828
 |archivedate = 19 квітня 2022
 |deadurl = no
 |accessdate = 19 квітня 2022
}}</ref>
<ref name=unesco_2022_04>{{cite web
 |url = https://www.unesco.org/en/articles/damaged-cultural-sites-ukraine-verified-unesco
 |title = Damaged cultural sites in Ukraine verified by UNESCO
 |author =
 |publisher = UNESCO
 |date = 2022-04-19
 |archiveurl = https://web.archive.org/web/20220419035236/https://www.unesco.org/en/articles/damaged-cultural-sites-ukraine-verified-unesco
 |archivedate=2022-04-19
 |deadurl = no
}}</ref>
}}

== Посилання ==
{{Портал|Архітектура}}
* [http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/24679/11-Dotsenko.pdf?sequence=1 Доценко А. Новозбудовані храми Чернігова // Сіверянський літопис. — 2010. — № 2-3. — С.98-110] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210818091610/http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/24679/11-Dotsenko.pdf?sequence=1 |date=18 серпня 2021 }}
* [https://facebook.com/groups/1017744198868682/ Сторінка в Facebook]

{{Храми Чернігова}}

[[Категорія:Церкви Чернігова]]
[[Категорія:Архітектура класицизму в Чернігові]]
[[Категорія:Свято-Феодосіївські церкви|Чернігів]]
[[Категорія:Церкви Чернігівської єпархії УПЦ (МП)]]
[[Категорія:Культові споруди, побудовані 1996]]
[[Категорія:1996 у Чернігові]]
[[Категорія:Віктор Устинов]]
[[Категорія:Релігійні споруди, пошкоджені чи знищені в ході російського вторгнення в Україну (2022)]]
[[Категорія:Об'єкти Чернігова, пошкоджені чи знищені в ході російського вторгнення в Україну (2022)]]

title: Церква святителя Феодосія

Країна: Україна

Місто: Чернігів

Розташування: Яцево, Яцівський цвинтар, вул. Кленова, 3

Конфесія: православна

Єпископство: Чернігівська

Тип: церква

Стиль: модернізований класицизм

Автор проєкту: В. Устинов, Р. Ліфшиць

Прибудови: дзвіниця

Стан: напівзруйнована (2022)


text:
# Кузьмино (Василівське сільське поселення)
Кузьмино (рос. Кузьмино) — присілок Сафоновського району Смоленської області Росії. Входить до складу Василівського сільського поселення. Населення — 1 особа (2007 рік).

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 |тип                   =присілок
 |тип_род               =
 |назва                 =Кузьмино
 |назва ін.             ={{lang-ru|Кузьмино}}
 |прапор                =
 |опис прапор           =
 |герб                  =
 |опис герба            =
 |розташування          =
 |опис розташування     =
 |зоюраження            =
 |зображення_розмір     =
 |зображення_підпис     =
 | mapx                 =
 | mapy                 =
 |суб'єкт РФ            =[[Смоленська область]]
 |район                 =[[Сафоновський район]]
 |міський округ         =
 |поселення             =[[Василівське сільське поселення (Сафоновський район)]]
 |рада                  =
 |код ЗКАТУ             =66241820005  <ref>[http://www.ocato.ru/okato.php?code=66241820005 Код ЗКАТУ для населених пунктів Сафоновського району]{{ref-ru}}</ref>
 |засноване             =
 |перша згадка          =
 |завойоване            =
 |статус                =
 |поділ                 =
 |населення             =1 особа ([[2007]] рік)
 |площа                 =0,10
 |ref-площа             =
 |густота               =
 |поштові індекси       =215536 <ref>[http://www.moscowindex.ru/rus/67018/ Поштові індекси населених пунктів Сафоновського району]{{ref-ru}}</ref>
 |телефонний код        =48142
 |координати            =
 |часовий пояс          =[[UTC+4]]
 |висота                =217
 |водойма               =
 |станція               =
 |відстань              =
 |залізниця р           =
 |автошлях р            =
 |фізична р             =
 |залізниця о           =
 |автошлях о            =
 |фізична о             =
 |залізниця с           =
 |автошлях с            =
 |фізична с             =
 |схема                 =
 |міста-побратими       =
 |день міста            =
 |катойконіми           =
 |адреса                =
 |вебсторінка           =
 |голова                =
 |ремарки               =
 |карта розташування1   =Росія Смоленська область
}}
{{Otheruses|Кузьмино}}
'''Кузьмино''' ({{lang-ru|Кузьмино}}) — [[присілок]] [[Сафоновський район|Сафоновського району]] [[Смоленська область|Смоленської області]] [[Росія|Росії]]. Входить до складу [[Василівське сільське поселення (Сафоновський район)|Василівського сільського поселення]]. Населення — 1 особа ([[2007]] рік).<ref>[http://www.admin-safonovo.ru/articles.php?article_id=226 Васильевское сельское поселение] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120222012214/http://www.admin-safonovo.ru/articles.php?article_id=226 |date=22 лютого 2012 }} {{Ref-ru}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Василівське сільське поселення (Сафоновський район)}}

{{Smolen-obl-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Сафоновського району]]

title: присілок Кузьмино

Суб'єкт Російської Федерації: Смоленська область

Муніципальний район: Сафоновський район

title: Основні дані

Населення: 1 особа (2007 рік)

Основні дані:
Мапа
· Кузьмино · Кузьмино


text:
# Смуга нестабільності
Смуга нестабільності — ділянка на діаграмі Герцшпрунга—Рассела, на якій переважно розташовуються пульсуючі змінні зорі: змінні типу δ Щита, змінні типу SX Фенікса, та швидко осцилюючі RoAp-зорі поблизу головної послідовності; змінні типу RR Ліри — де смуга перетинає горизонтальне відгалуження; та цефеїди — де смуга перетинає гілку надгігантів.
Поширеною є думка, що змінні типу RV Тельця також розташовані на смузі нестабільності, займаючи ділянку справа від яскравіших цефеїд (на нижчих температурах), оскільки їх пульсації науковці пояснюють тим самим механізмом[джерело?].

## Розташування на діаграмі Герцшпрунга—Рассела
Смуга нестабільності перетинає головну послідовність на ділянці зір спектрального класу A та F (1-2 мас Сонця (M☉)) та простягається до яскравих надгігантів спектрального класу G і початку K (або початку M, якщо включати зорі типу RV Тельця). Нижня частина смуги нестабільності виглядає на діаграмі як розрив Герцшпрунга, де зорі майже відсутні, оскільки час їх життя на цій ділянці дуже короткий (лише близько тисячі років). Над головною послідовністю переважна більшість зір смуги нестабільності є змінними, а в місці перетину смуги нестабільності та головної послідовності, переважна кількість зір є стабільною з деякими змінними, наприклад RoAp-зорі.

## Пульсації
Пульсація зір класичної смуги нестабільності обумовлена каппа-механізмом: зміною непрозорості в зонах іонізації гідрогену й гелію. Імовірно, що червоні змінні отримують енергію пульсацій переважно із зон іонізації гідрогену. У зір класів A-F-G головну роль відіграють зони іонізації гелію: у зоряній фотосфері гелій нейтральний; глибше, під фотосферою, за температур 25 000—30 000K починається шар іонізованого гелію першого ступеня (He I). Другий ступінь іонізації гелію (He II) починається за температур 35 000—50 000K.

Можна очікувати, що пульсації гарячих білих карликів або ядер планетарних туманностей зумовлені зонами іонізації карбону чи оксигену.
У загальному вигляді такий механізм пульсацій передбачив Артур Еддінгтон, а конкретну фізичну реалізацію (для цефеїд) вперше запропонував Сергій Олександрович Жевакін.

### Механізм пульсації цефеїд
Коли зоря стискається, густина та температура шару підповерхневого зростає й у ньому відбувається іонізація: He I перетворюється на He II. Це збільшує непрозорість й енергія, що надходить із надр зорі до її поверхні, ефективно поглинається в цій зоні. Внаслідок цього температура на поверхні зорі падає, а світність зменшується.
Після майже повної іонізації в шарі температура в ньому починає зростати й починається його розширення. Унаслідок розширення падає температура шару, у ньому відбувається рекомбінація (He II на He I), а непрозорість зменшується. Таким чином зростає надходження енергії до зовнішніх шарів, що збільшує їх температуру та світність зорі.
Фазовий зсув між радіальною пульсацією зорі та змінами у її яскравості залежить від відстані шару He II до поверхні зорі у її атмосфері. Для більшості цефеїд це створює виразно асиметричну криву зміни яскравості видимого світла, яка різко зростає до максимуму, а потім повільно повертається до мінімуму.
Цей механізм може підтримувати пульсації у разі певної глибини залягання зони критичної іонізації гелію. Тому цефеїди розташовуються в досить вузькій смузі (діапазон по осі температур — близько 1200 К). Ширина зони та її межі для конкретної зорі залежать також від вмісту в ній гелію: для зір із малим вмістом гелію смуга вужча. Зорі, у яких вміст гелію становить менше 15% (за кількістю атомів) взагалі не пульсують.

### Інші пульсуючі зорі
Деякі типи пульсуючих зір не перебувають на смузі нестабільності, їх пульсації зумовлено іншими механізмами. Нижчу температуру мають довгоперіодичні пульсуючі змінні, що належать до асимптотичного відгалуження гігантів (наприклад, міриди). Гарячішими є змінні типу β Цефея та типу PV Телескопа. На межі смуги нестабільності поруч із головною послідовністю розташовані змінні типу γ Золотої Риби. Білі карлики мають три різні типи змінності: DAV, DBV та DOV. Кожен із цих типів змінних має власну смугу нестабільності, яка створюється не шарами гелію, а інших частково іонізованих елементів, в яких теж відбуваються зміни непрозорості.
Більшість яскравих надгігантів є певною мірою змінними, включно зі змінними типу α Лебедя. На особливій ділянці яскравих зір над смугою нестабільності розташовані жовті гіпергіганти, що мають нерегулярні пульсації та спалахи. Гарячіші змінні зорі типу S Золотої Риби показують подібні короткострокові та довгострокові зміни в спектрі та світності з нерегулярними спалахами.

title: Смуга нестабільності

wikitext:
[[Файл:HR-diag-instability-strip-uk.svg|міні|праворуч|400пкс|Смуга нестабільності]]

'''Смуга нестабільності''' — ділянка на [[Діаграма Герцшпрунга—Рассела|діаграмі Герцшпрунга—Рассела]], на якій переважно розташовуються пульсуючі [[змінні зорі]]<ref name="pulsations">{{Cite journal|last1 = Gautschy|first1 = A.|last2 = Saio|first2 = H.|doi = 10.1146/annurev.astro.34.1.551|title = Stellar Pulsations Across the HR Diagram: Part 2|journal = Annual Review of Astronomy and Astrophysics|volume = 34|pages = 551|year = 1996|pmid = |pmc = |bibcode = 1996ARA&A..34..551G}}</ref>: [[змінні типу δ Щита]], [[змінні типу SX Фенікса]], та швидко осцилюючі [[RoAp-зорі]] поблизу [[Головна послідовність|головної послідовності]]; [[змінні типу RR Ліри]] — де смуга перетинає [[горизонтальне відгалуження]]; та [[Цефеїда|цефеїди]] — де смуга перетинає гілку [[надгігант]]ів.

Поширеною є думка, що [[змінні типу RV Тельця]] також розташовані на смузі нестабільності, займаючи ділянку справа від яскравіших цефеїд (на нижчих температурах), оскільки їх пульсації науковці пояснюють тим самим механізмом{{Джерело?}}.

== Розташування на діаграмі Герцшпрунга—Рассела ==
Смуга нестабільності перетинає [[Головна послідовність|головну послідовність]] на ділянці зір [[Спектральна класифікація зір|спектрального класу]] A та F (1-2 мас [[Сонце|Сонця]] ([[Маса Сонця|''M''☉]])) та простягається до яскравих надгігантів спектрального класу G і початку K (або початку M, якщо включати зорі типу RV Тельця). Нижня частина смуги нестабільності виглядає на діаграмі як [[розрив Герцшпрунга]], де зорі майже відсутні, оскільки час їх життя на цій ділянці дуже короткий (лише близько тисячі років). Над головною послідовністю переважна більшість зір смуги нестабільності є змінними, а в місці перетину смуги нестабільності та головної послідовності, переважна кількість зір є стабільною з деякими змінними, наприклад RoAp-зорі.

== Пульсації ==
Пульсація зір класичної смуги нестабільності обумовлена [[каппа-механізм]]ом<ref group="Прим.">Назва механізму походить від грецької літери «каппа» (κ), якою астрономи зазвичай позначають непрозорість зоряної речовини.</ref>: зміною [[Непрозорість|непрозорості]] в зонах [[Іонізація|іонізації]] [[гідроген]]у й [[Гелій|гелію]]. Імовірно, що [[Довгоперіодичні змінні|червоні змінні]] отримують енергію пульсацій переважно із зон іонізації гідрогену<ref name="pulsationsPart1"/>. У зір класів A-F-G головну роль відіграють зони іонізації гелію<ref name="pulsations"/>: у зоряній [[Фотосфера|фотосфері]] гелій нейтральний; глибше, під фотосферою, за температур 25 000—30 000K починається шар іонізованого гелію першого ступеня (He I). Другий ступінь іонізації гелію (He II) починається за температур 35 000—50 000K.

Можна очікувати, що пульсації гарячих білих карликів або ядер [[планетарна туманність|планетарних туманностей]] зумовлені зонами іонізації [[карбон]]у чи [[оксиген]]у<ref name="pulsationsPart1">{{cite journal
 |bibcode      = 1995ARA&A..33...75G
 |author       = Gautschy, A. and Saio, H.
 |title        = Stellar Pulsations Across The HR Diagram: Part 1
 |journal      = Annual Review of Astronomy and Astrophysics
 |year         = 1995
 |volume       = 33
 |pages        = 75-114
 |doi          = 10.1146/annurev.aa.33.090195.000451
 |url          = http://adsabs.harvard.edu/abs/1995ARA%26A..33...75G
 |10           =
 |accessdate   = 27 вересня 2015
 |archive-date = 29 лютого 2008
 |archive-url  = https://web.archive.org/web/20080229071452/http://adsabs.harvard.edu/abs/1995ARA%26A..33...75G
}}</ref>.

У загальному вигляді такий механізм пульсацій передбачив [[Артур Еддінгтон]]<ref>{{cite book|
  title=The Internal Constitution of the Stars|
  author=Eddington, A.S. and Eddington, A.S.|
  isbn=9780521337083|
  lccn=lc87005205|
  series=Cambridge Science Classics|
  url=https://books.google.com.ua/books?id=RjC9DpnWFbkC|
  year=1926|
  publisher=Cambridge University Press|
  chapter=Chapter VIII. Variable Stars|
  accessdate=27 вересня 2015|
  archive-date=28 вересня 2015|
  archive-url=https://web.archive.org/web/20150928181343/https://books.google.com.ua/books?id=RjC9DpnWFbkC}}</ref>, а конкретну фізичну реалізацію (для цефеїд) вперше запропонував {{нп|Сергій Олександрович Жевакін|||Sergei Alexandrovich Zhevakin}}<ref name=Zhevakin>{{cite journal|author=Жевакин С.А. |title=К теории цефеид. I|journal= Астрономический журнал |year=1953 |volume=30 |page=161-179}}{{ref-ru}}</ref>.

=== Механізм пульсації цефеїд ===

Коли зоря стискається, [[густина]] та [[температура]] шару підповерхневого зростає й у ньому відбувається [[іонізація]]: He I перетворюється на He II. Це збільшує непрозорість й енергія, що надходить із надр зорі до її поверхні, ефективно поглинається в цій зоні. Внаслідок цього температура на поверхні зорі падає, а [[світність]] зменшується.
Після майже повної іонізації в шарі температура в ньому починає зростати й починається його розширення. Унаслідок розширення падає температура шару, у ньому відбувається [[рекомбінація]] (He II на He I), а непрозорість зменшується. Таким чином зростає надходження енергії до зовнішніх шарів, що збільшує їх температуру та світність зорі.

Фазовий зсув між [[Радіус|радіальною]] пульсацією зорі та змінами у її [[Видима зоряна величина|яскравості]] залежить від відстані шару He II до поверхні зорі у [[Зоряна атмосфера|її атмосфері]]. Для більшості цефеїд це створює виразно асиметричну криву зміни яскравості видимого світла, яка різко зростає до максимуму, а потім повільно повертається до мінімуму.

Цей механізм може підтримувати пульсації у разі певної глибини залягання зони критичної іонізації гелію. Тому цефеїди розташовуються в досить вузькій смузі (діапазон по осі температур — близько 1200 К). Ширина зони та її межі для конкретної зорі залежать також від вмісту в ній гелію: для зір із малим вмістом гелію смуга вужча. Зорі, у яких вміст гелію становить менше 15% (за кількістю атомів) взагалі не пульсують<ref>{{А-Е-С|Смуга нестабільності|s|429}}</ref>.

=== Інші пульсуючі зорі ===
Деякі типи пульсуючих зір не перебувають на смузі нестабільності, їх пульсації зумовлено іншими механізмами. Нижчу температуру мають [[довгоперіодичні пульсуючі змінні]], що належать до [[асимптотичне відгалуження гігантів|асимптотичного відгалуження гігантів]] (наприклад, [[міриди]]). Гарячішими є змінні [[Змінні типу β Цефея|типу β Цефея]] та [[змінні типу PV Телескопа|типу PV Телескопа]]. На межі смуги нестабільності поруч із головною послідовністю розташовані [[змінні типу γ Золотої Риби]]. [[Білий карлик|Білі карлики]] мають [[Змінні типу ZZ Кита|три різні типи змінності]]: DAV, DBV та DOV. Кожен із цих типів змінних має власну смугу нестабільності<ref name="v777">{{Cite news|last1 = Beauchamp|first1 = A.|last2 = Wesemael|first2 = F.|last3 = Bergeron|first3 = P.|last4 = Fontaine|first4 = G.|last5 = Saffer|first5 = R. A.|last6 = Liebert|first6 = J.|last7 = Brassard|first7 = P.|doi = 10.1086/307148|title = Spectroscopic Studies of DB White Dwarfs: The Instability Strip of the Pulsating DB (V777 Herculis) Stars|journal = The Astrophysical Journal|volume = 516|issue = 2|pages = 887|year = 1999|pmid = |pmc = |bibcode = 1999ApJ...516..887B}}</ref><ref name="hot">{{Cite news|last1 = Starrfield|first1 = S. G.|last2 = Cox|first2 = A. N.|last3 = Hodson|first3 = S. W.|last4 = Pesnell|first4 = W. D.|title = The discovery of nonradial instability strips for hot, evolved stars|doi = 10.1086/184023|journal = The Astrophysical Journal|volume = 268|pages = L27|year = 1983|pmid = |pmc = |bibcode = 1983ApJ...268L..27S}}</ref><ref name="theoretical">{{Cite news|last1 = Dupret|first1 = M. -A.|last2 = Grigahcène|first2 = A.|last3 = Garrido|first3 = R.|last4 = Gabriel|first4 = M.|last5 = Scuflaire|first5 = R.|year = 2004|title = Theoretical instability strips for δ Scuti and γ Doradus stars|journal = Astronomy and Astrophysics|volume = 414|issue = 2|pages = L17|bibcode = 2004A&A...414L..17D|doi = 10.1051/0004-6361:20031740}}</ref>, яка створюється не шарами гелію, а інших частково іонізованих [[хімічний елемент|елементів]], в яких теж відбуваються зміни непрозорості<ref name="pulsations"/>.

Більшість яскравих надгігантів є певною мірою змінними, включно зі [[змінні типу α Лебедя|змінними типу α Лебедя]]. На особливій ділянці яскравих зір над смугою нестабільності розташовані жовті гіпергіганти, що мають нерегулярні пульсації та спалахи. Гарячіші [[змінні зорі типу S Золотої Риби]] показують подібні короткострокові та довгострокові зміни в спектрі та світності з нерегулярними спалахами.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."}}

== Джерела ==
{{Reflist}}

{{Зорі}}
{{Змінні зорі (навігація)}}

[[Категорія:Діаграма Герцшпрунга — Рассела]]
[[Категорія:Зоряна еволюція]]


text:
# Бйоркезунд
Бйоркезунд (рос. Бьёркезунд, швед. Björkösund, фін. Koivistonsalmi — «березова протока») — протока у Балтійському морі, а саме у Фінській затоці. Вона знаходиться в межах морських кордонів Росії та відділяє Березові острови від Карельського перешийка на материку. Ширина протоки залежно від місця становить від 1,5 до 5 кілометрів.
Захищена від погоди відкритого моря, протока Бйоркезунд протягом довгої історії була зручним місцем для порту, і сьогодні в ній розташований Приморський порт, один із головних портів Росії для транспортування нафти.

## Гідрологічний стан
Температура поверхні води в Бйоркезунді влітку становить 11–20 °C у червні та 18–20 °C у серпні (хоча дослідження як 2018, так і 2022 року виявили й поодинокі холодніші місця). Солоніша вода в протоці іноді рухається проти основної течії, через що тепліша й солоніша вода іноді опиняється на дні протоки.
Згідно з дослідженням 2018 року, солоність води в протоці Бйоркезунд становила 1–4‰ у поверхневому шарі та 3–5‰ на глибині 10 метрів. Солоніша вода надходить до протоки переважно вздовж материкового узбережжя, найбільш солоними є західна та південно-східна частини протоки. Також дно протоки є солонішим за середнє значення. Прісніша вода знаходиться в центрі протоки та біля Великого Березового острова, звідки вона рухається далі у Фінську затоку.
Вміст кисню в протоці Бйоркезунд (станом на 2022 рік) становив у середньому 9,1 мл/л на поверхні води (значення коливалися від 7,7 до 10,6 мл/л) і 8,4 мл/л у глибоких шарах (від 7,3 до 9,6 мл/л). Густина води в протоці в середньому становила 0,5 кг/м³ на поверхні та 1,5 кг/м³ на глибині 10 метрів. Найбільша виміряна густина на поверхні становила 1,8 кг/м³, на глибині 10 метрів — 3 кг/м³; найменша густина на поверхні — 0 кг/м³, на глибині 10 метрів — 1 кг/м³.
Середня концентрація фосфору в протоці становила 10 мікрограмів на літр. Вищою вона є в південно-східній частині Бйоркезунда (21 мкг/л), що, ймовірно, пов'язано зі стічними водами з Приморська. У 2017 році чисельність фітопланктону в протоці становила 1122 – 27 875, а біомаса — від 132 до 2598 г/м³. Незважаючи на активний нафтовий транспорт у протоці, держава досі не виявила значного забруднення.

## Історія
Бйоркезунд став важливим морським шляхом ще за часів епохи вікінгів, коли на острові Койвісаарі (сучасний Великий Березовий острів, також відомий як Бйорке), що лежав на шляху зі варягів у греки, була заснована факторія. До XIII століття тодішнє багатонаціональне поселення Койвісто (шведською історично Бйорке, сучасний Приморськ) було перенесено на материк.
З XIII століття протока належала Швеції, а з початку XVIII століття — Російській імперії. Після заснування Санкт-Петербурга протока опинилася в центрі військових дій. Під час російсько-шведської війни 1788–1790 років у 1790 році в протоці відбулася Битва при Бйоркезунді. Під час Кримської війни західні союзники планували використовувати протоку для блокади Кронштадта. Під час громадянської війни в Росії у 1919 році протоку тимчасово використовувала Велика Британія як базу для атаки на Кронштадт.
На початку XX століття протока мала інтенсивний морський рух, а після здобуття Фінляндією незалежності протока, що тоді називалася Koivistonsalmi, стала важливим портом у східній Фінляндії. Після Зимової війни з 1940 року протока увійшла до морських кордонів Радянського Союзу і утворювала кордон між Карело-Фінською РСР та РРФСР. Назву Бйоркезунд було прийнято в російській мові замість Koivistonsalmi (Койвистонсалми) у 1950 році; у період, коли відбувалося систематичне перейменування територій, відібраних у Фінляндії під час Зимової війни. Замість фінської назви було прийнято русифіковану версію шведської назви.
Після розпаду Радянського Союзу у протоці продовжується інтенсивний вантажний та морський рух. Цю тенденцію посилило відкриття у 2001 році Приморського порту, який Росія створила для експорту нафти та як противагу портам Балтійських країн. Порт швидко розвивався і у 2004 році обігнав Талліннський. З 2016 року Росія здійснює транспортування нафтопродуктів на захід переважно через Приморський порт через протоку Бйоркезунд.

title: Бйоркезунд

wikitext:
{{Картка:Протока
| назва = Бйоркезунд
| зображення = Березовый остров - panoramio (1).jpg
| підпис = Вид з [[Великий Березовий острів|Великого Березового острова]] на протоку Бйоркезунд
| розташування = [[Фінська затока]], [[Балтійське море]]
| ширина = 1,5–5 км
| координати =
|країни={{RUS}}|bay_name={{lang-sv|Björkösund}}
{{lang-ru|Бьёркезунд}}
{{lang-fi|Koivistonsalmi}}}}
'''Бйоркезунд''' ({{lang-ru|Бьёркезунд}}, {{lang-sv|Björkösund}}, {{lang-fi|Koivistonsalmi}} — «березова протока») — [[протока]] у [[Балтійське море|Балтійському морі]], а саме у [[Фінська затока|Фінській затоці]]. Вона знаходиться в межах морських кордонів [[Росія|Росії]] та відділяє [[Березові острови|Березові острови]] від [[Карельський перешийок|Карельського перешийка]] на материку. Ширина протоки залежно від місця становить від 1,5 до 5 кілометрів.<ref name=":9">{{Cite journal |last=Ямалеев |first=О.А |last2=Силуянов |first2=А.Н. |date=2010 |title=«Матеріали комплексного екологічного обстеження ділянок території, що обґрунтовують внесення змін до Положення про державний природний комплексний заказник «Березові острови»» |url=http://www.oopt.aari.ru/ref/614 |journal=Комітет з природних ресурсів Ленінградської області |location=Санкт-Петербург |access-date=2024-03-02 |archive-date=2024-02-20 |archive-url=https://web.archive.org/web/20240220161018/http://www.oopt.aari.ru/ref/614 |url-status=dead |language=ru}}</ref>

Захищена від погоди [[відкрите море|відкритого моря]], протока Бйоркезунд протягом довгої історії була зручним місцем для порту, і сьогодні в ній розташований Приморський порт, один із головних портів Росії для транспортування нафти.<ref name=":2">{{Cite news |date=1939-12-04 |title=Карельські та фінські острови затоки |pages=4 |newspaper=[[Päevaleht]] |url=https://dea.digar.ee/article/paevalehtew/1939/12/04/24 |language=et}}</ref><ref name=":1">{{Cite news |date=2016-09-12 |title=Росія припиняє експорт нафтопродуктів через балтійські порти |newspaper=[[ERR]] |url=https://www.err.ee/573706/venemaa-lopetab-naftatoodete-ekspordi-labi-balti-sadamate |language=et}}</ref>

== Гідрологічний стан ==

Температура поверхні води в Бйоркезунді влітку становить 11–20 °C у [[червень|червні]] та 18–20 °C у [[серпень|серпні]] (хоча дослідження як 2018, так і 2022 року виявили й поодинокі холодніші місця). Солоніша вода в протоці іноді рухається проти основної течії, через що тепліша й солоніша вода іноді опиняється на дні протоки.<ref name=":3" /><ref name=":4">{{Cite journal |last=Ігнатьєв |first=Д.Є. |last2=Татаренко |first2=Ю.А. |last3=Фролова |first3=Н.С. |date=2023 |title=РОЗПОДІЛ ГІДРОЛОГІЧНИХ ХАРАКТЕРИСТИК У ПРОТОЦІ БЙОРКЕЗУНД ЗА ЛІТНІЙ ПЕРІОД 2022 Р. |url=https://pureportal.spbu.ru/files/108593104/Sbornik_kimo_2023_rints.pdf |journal=VII Російська наукова конференція молодих вчених |publisher=[[Російський державний гідрометеорологічний університет]] |location=[[Санкт-Петербург]] |pages=62-63 |language=ru}}</ref>

Згідно з дослідженням 2018 року, [[солоність]] води в протоці Бйоркезунд становила 1–4‰ у поверхневому шарі та 3–5‰ на глибині 10 метрів. Солоніша вода надходить до протоки переважно вздовж материкового узбережжя, найбільш солоними є західна та південно-східна частини протоки. Також дно протоки є солонішим за середнє значення.<ref name=":0">{{Cite journal |last=Нурлибаєва |first=Аліна Саліховна |date=2019 |title=Розподіл фосфатів у протоці Бйоркезунд |url=https://lomonosov-msu.ru/archive/Lomonosov_2019/data/15906/91701_uid167357_report.pdf |journal=Конференція «Ломоносов 2019» |publisher=[[Російський державний гідрометеорологічний університет]] |pages=1-2 |language=ru}}</ref> Прісніша вода знаходиться в центрі протоки та біля Великого Березового острова, звідки вона рухається далі у Фінську затоку.<ref name=":3">{{Cite journal |last=Аверкієв |first=А.С. |last2=Лук'янов |first2=С.В. |last3=Татаренко |first3=Ю.А. |date=2019 |title=ТЕРМОХАЛІННА СТРУКТУРА ВОД СХІДНОЇ ЧАСТИНИ ФІНСЬКОЇ ЗАТОКИ В БЕЗЛЬОДОВИЙ ПЕРІОД ЗА ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИМИ ДАНИМИ |url=http://mgo-spb.ru/f/conferencia_2019.pdf |journal=ГІДРОМЕТЕОРОЛОГІЯ ТА ЕКОЛОГІЯ: ДОСЯГНЕННЯ ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ |location=Санкт-Петербург |pages=41-42 |language=ru}}{{Недоступне посилання|date=лютий 2025 |bot=InternetArchiveBot |fix-attempted=yes }}</ref><ref name=":4"/>

Вміст [[кисень|кисню]] в протоці Бйоркезунд (станом на 2022 рік) становив у середньому 9,1 мл/л на поверхні води (значення коливалися від 7,7 до 10,6 мл/л) і 8,4 мл/л у глибоких шарах (від 7,3 до 9,6 мл/л). [[Густина]] води в протоці в середньому становила 0,5 кг/м³ на поверхні та 1,5 кг/м³ на глибині 10 метрів. Найбільша виміряна густина на поверхні становила 1,8 кг/м³, на глибині 10 метрів — 3 кг/м³; найменша густина на поверхні — 0 кг/м³, на глибині 10 метрів — 1 кг/м³.<ref name=":4"/>

Середня концентрація [[фосфор|фосфору]] в протоці становила 10 [[мікрограм]]ів на [[літр]]. Вищою вона є в південно-східній частині Бйоркезунда (21 мкг/л), що, ймовірно, пов'язано зі стічними водами з Приморська.<ref name=":0"/> У 2017 році [[чисельність]] [[фітопланктон]]у в протоці становила 1122 – 27 875, а [[біомаса]] — від 132 до 2598 г/м³. Незважаючи на активний нафтовий транспорт у протоці, держава досі не виявила значного [[забруднення]].<ref>{{Cite journal |last=Давлетяров |first=Рустам Рамілевич |last2=Кулішин |first2=Андрій Віталійович |last3=Родькін |first3=Максим Михайлович |last4=Ніколаєва |first4=Аріна Валеріївна |date=2021-12-28 |title=ОПИС ВИНАХОДУ ДО ПАТЕНТУ: Спосіб проведення екологічного моніторингу за допомогою аквакультури |url=https://patents.s3.yandex.net/RU2758337C1_20211028.pdf |journal=[[Федеральна служба з інтелектуальної власності Російської Федерації]] |language=ru}}</ref>

== Історія ==
[[Файл:Svenska och ryska flottan vid Björkösund 1790, Ö3920.tif|міні|[[Швеція|Шведські]] та [[Російська імперія|російські]] кораблі під час [[Битва при Бйоркезунді|битви]] у протоці Бйоркезунд у 1790 році]]
Бйоркезунд став важливим морським шляхом ще за часів [[доба вікінгів|епохи вікінгів]], коли на острові Койвісаарі (сучасний Великий Березовий острів, також відомий як Бйорке), що лежав на [[Шлях із варягів у греки|шляху зі варягів у греки]], була заснована [[факторія]]. До XIII століття тодішнє багатонаціональне поселення Койвісто (шведською історично Бйорке, сучасний [[Приморськ (Ленінградська область)|Приморськ]]) було перенесено на материк.<ref name=":9"/>

З XIII століття протока належала [[Швеція|Швеції]], а з початку XVIII століття — [[Російська імперія|Російській імперії]].<ref name=":2"/> Після заснування [[Санкт-Петербург|Санкт-Петербурга]] протока опинилася в центрі військових дій. Під час [[Російсько-шведська війна (1788—1790)|російсько-шведської війни 1788–1790 років]] у 1790 році в протоці відбулася [[Битва при Бйоркезунді]].<ref>{{Cite web |last=Högman |first=Hans |date=2022-12-09 |title=Король Густав III: Російська війна 1788 - 1790, Морська війна |url=http://www.hhogman.se/swe-battles-vyborg-bay-1790.htm |access-date=2024-03-02 |website=Відомі шведські битви - 1700-ті |language=en}}</ref> Під час [[Кримська війна|Кримської війни]] західні союзники планували використовувати протоку для блокади [[Кронштадт]]а. Під час [[Громадянська війна в Росії|громадянської війни в Росії]] у 1919 році протоку тимчасово використовувала [[Велика Британія]] як базу для атаки на Кронштадт.<ref name=":9"/>

На початку XX століття протока мала інтенсивний морський рух, а після здобуття Фінляндією незалежності протока, що тоді називалася Koivistonsalmi, стала важливим портом у східній Фінляндії.<ref name=":9"/><ref name=":2"/> Після [[Зимова війна|Зимової війни]] з 1940 року протока увійшла до морських кордонів [[Радянський Союз|Радянського Союзу]] і утворювала кордон між [[Карело-Фінська Радянська Соціалістична Республіка|Карело-Фінською РСР]] та [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|РРФСР]].<ref>{{Cite book |title=ЗБІРНИК ЗАКОНІВ СРСР та УКАЗІВ ПРЕЗИДІЇ ВЕРХОВНОЇ РАДИ: 1938-1944 РР. |publisher=ВИДАННЯ ВІДОМОСТЕЙ ВЕРХОВНОЇ РАДИ СРСР |year=1945 |location=Москва |pages=27-28 |language=ru}}</ref> Назву Бйоркезунд було прийнято в російській мові замість Koivistonsalmi (Койвистонсалми) у 1950 році; у період, коли відбувалося систематичне перейменування територій, відібраних у [[Фінляндія|Фінляндії]] під час Зимової війни. Замість фінської назви було прийнято [[русифікація|русифіковану]] версію шведської назви.<ref>{{Cite journal |last=Рижков |first=А.Б. |date=2020 |title=ВІЙСЬКОВО-ІСТОРИЧНИЙ АСПЕКТ РУСИФІКАЦІЇ НАЗВ ПРИРОДНИХ ОБ'ЄКТІВ КАРЕЛЬСЬКОГО ПЕРЕШИЙКА В 1950 р. |journal=Топонімічний Альманах |volume=1 |issue=11 |pages=18-26 |language=ru}}</ref>

Після [[Розпад Радянського Союзу|розпаду Радянського Союзу]] у протоці продовжується інтенсивний вантажний та морський рух. Цю тенденцію посилило відкриття у 2001 році Приморського порту, який Росія створила для експорту нафти та як противагу портам [[Балтійські країни|Балтійських країн]].<ref>{{Cite news |date=2001-12-27 |title=Президент Росії відкриває порти Приморськ та Усть-Луга |newspaper=[[Delfi (портал)|Delfi]] ärileht |url=https://arileht.delfi.ee/artikkel/50905297/venemaa-president-avab-primorski-ja-ust-luuga-sadama |language=et}}</ref> Порт швидко розвивався і у 2004 році обігнав [[Порт Таллінна|Талліннський]]. З 2016 року Росія здійснює транспортування нафтопродуктів на захід переважно через Приморський порт через протоку Бйоркезунд.<ref name=":1"/><ref>{{Cite news |date=2004-07-09 |title=Приморський порт обігнав Талліннський порт |newspaper=[[ERR]] |url=https://www.err.ee/421242/primorski-sadam-moodus-tallinna-sadamast |language=et}}</ref>

== Див. також ==
* [[Битва при Бйоркезунді]]
* [[Березові острови]]
* [[Виборзька затока]]

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Фінська затока]]
[[Категорія:Протоки Росії]]

title: Розташування

Розташування: Фінська затока, Балтійське море

Прибережні країни: Росія

title: Розміри


text:
# Гілл-Енд (Новий Південний Уельс)
Гілл-Енд — місто, яке в минулому славилось видобутком золота в Новому Південному Уельсі, Австралія. Місто розташоване в районі Бетхерсту.

## Історія
Сучасний Гілл-Енд був частиною регіону Тамбарура. У 1850-х рр. місцина, де зараз розташоване місто,була відома як Лисий Пагорб. У 1860 р. сформувалось поселення Форбс, а у 1862 році його було перетворено на Гілл-Енд.  На початку 1870-х рр. Гілл-Енд став головним містом в регіоні.

### Золота лихоманка
Гілл-Енд зобов'язаний своїм існуванням золотій лихоманці Нового Південного Уельсу 1850-х років, на своєму піку, на початку 1870-х років, населення містечка складало 8000 осіб, друкувало 2 газети, мало 5 банків, 8 церков та 28 пабів.
Занепад міста припав на час, коли усе золото видобули: до 1945 року населення вже становило усього 700 осіб, у 2006 році — 166 осіб, у 2017 році — 80 осіб. Фотограф Генрі Б'юфой Мерлін зафіксував щоденне життя міста на піку його розквіту; його фотографії можна знайти в міському музеї / інформаційному центрі відвідувачів. Негативи зберігаються в Державній бібліотеці Нового Південного Уельсу.

### Розвиток
У жовтні 1862 року телеграфна лінія дісталася до Гілл-Енд (Тамбарура) від Батхерста через Софалу. Телеграфні повідомлення дозволили місту миттєво контактувати з рештою Колонії.
Через брак матеріалів телефонна лінія в Гілл-Енд була прокладена лише у 1914 році. Дзвінки могли здійснюватись лише у поштовому відділені.
У 1923 році в поштовому відділенні міста була встановлена телефонна станція, це дало змогу встановити телефонні апарати на підприємствах та у приватних будинках.

### Колонія художників Гілл-Енда
Наприкінці 40-х років до Гілл-Енда прибув художник Рассел Драйсдейл, який написав тут, можливо, свою найвідомішу роботу "Крикетники", та Дональд Френд. Місто швидко стало колонією художників, серед яких і Жан Беллетт.

## Список культурної спадщини
- Історичний Гілл-Енд
- Золота Арка
- Кварцевий комплекс

## Сьогодення Гілл-Енда
Гілл-Енд класифікується Службою національних парків і дикої природи (NPWS) як історична місцина, проте Гілл-Енд лишається домом для кількох жителів, що працюють в місцевому пабі, продуктовому магазині, магазині солодощів та антикварному магазині. Служба створила музей недалеко від головної дороги, який містить безліч оригінальних фотографій та обладнання часів золотої лихоманки.
Також Служба встановила знаки по всьому місту, щоб туристи могли уявити, що колись було на місці тепер порожніх земель. Наразі лише кілька будівель залишились у первісному вигляді. Пішохідна доріжка в місті веде до копалень золота.

## Галерея
- Церква Гілл-Енда
- Типовий будинок
- Інтер'єр готелю Hill End Royal Hotel
- Дорога до Гілл-Енда
- Історичне фото Гілл-Енда
- Місцевий магазин

title: Гілл-Енд (Новий Південний Уельс)

wikitext:
{{НП}}
'''Гілл-Енд''' — місто, яке в минулому славилось [[Золотодобувна промисловість|видобутком золота]] в [[Новий Південний Уельс|Новому Південному Уельсі]], [[Австралія]]. Місто розташоване в районі [[Бетхерст|Бетхерсту.]]

== Історія ==
Сучасний Гілл-Енд був частиною регіону [[Тамбарура]]. У 1850-х рр. місцина, де зараз розташоване місто,була відома як Лисий Пагорб. У 1860 р. сформувалось поселення Форбс, а у 1862 році його було перетворено на Гілл-Енд. <ref name="Gazette">{{Cite journal|date=6 травня 1862|title=Department of Lands|journal=NSW Government Gazette|volume=82|pages=883}}</ref> На початку 1870-х рр. Гілл-Енд став головним містом в регіоні. [[Файл:Bernhard Otto Holtermann with 630lb gold from Hill End.jpg|міні| [[Бернгардт Голтерман]] з 630-футовою брилою, яка на 75% складається із золота, виявленою в 1872 році в Гілл-Енді |альт=|ліворуч]]

=== Золота лихоманка ===
Гілл-Енд зобов'язаний своїм існуванням золотій лихоманці Нового Південного Уельсу 1850-х років, на своєму піку, на початку 1870-х років, населення містечка складало 8000 осіб, друкувало 2 газети, мало 5 банків, 8 церков та 28 [[Паб|пабів]].
Занепад міста припав на час, коли усе [[золото]] видобули: до 1945 року населення вже становило усього 700 осіб, у 2006 році — 166 осіб, у 2017 році — 80 осіб. Фотограф [[Генрі Б'юфой Мерлін]] зафіксував щоденне життя міста на піку його розквіту; його фотографії можна знайти в міському музеї / інформаційному центрі відвідувачів. Негативи зберігаються в [[Державна бібліотека Нового Південного Уельсу|Державній бібліотеці Нового Південного Уельсу]].

=== Розвиток ===
У жовтні 1862 року телеграфна лінія дісталася до Гілл-Енд (Тамбарура) від [[Бетхерст|Батхерста]] через Софалу. Телеграфні повідомлення дозволили місту миттєво контактувати з рештою Колонії.<ref>{{Cite news|url=http://nla.gov.au/nla.news-article18691074|title=TAMBAROORA.|work=[[The Maitland Mercury and Hunter River General Advertiser]]|location=NSW|date=7 жовтня 1862|accessdate=30 липня 2015|page=2}}</ref>
Через брак матеріалів телефонна лінія в Гілл-Енд була прокладена лише у 1914 році. Дзвінки могли здійснюватись лише у поштовому відділені.<ref>{{Cite news|url=http://nla.gov.au/nla.news-article156820113|title=Hill End Telephone.|work=[[Mudgee Guardian and North-Western Representative]]|location=NSW|date=20 квітня 1914|accessdate=31 липня 2015|page=4}}</ref> <ref>{{Cite news|url=http://nla.gov.au/nla.news-article156820692|title=TO HILL END.|work=[[Mudgee Guardian and North-Western Representative]]|location=NSW|date=21 травня 1914|accessdate=31 липня 2015|page=19}}</ref>
У 1923 році в поштовому відділенні міста була встановлена телефонна станція, це дало змогу встановити телефонні апарати на підприємствах та у приватних будинках.<ref>{{Cite news|url=http://nla.gov.au/nla.news-article155626712|title=HILL END TELEPHONE EXCHANGE.|work=[[Mudgee Guardian and North-Western Representative]]|location=NSW|date=9 липня 1923|accessdate=31 липня 2015|page=12}}</ref>

=== Колонія художників Гілл-Енда ===
Наприкінці 40-х років до Гілл-Енда прибув художник [[Рассел Драйсдейл]], який написав тут, можливо, свою найвідомішу роботу ''"Крикетники",'' та [[Дональд Френд]]. Місто швидко стало колонією художників, серед яких і [[Жан Беллетт]].<ref name="Gray">{{Cite web|url=http://cs.nga.gov.au/Detail.cfm?IRN=28663|title=Jean Bellette – Chorus without Iphigenia|last=Gray|first=Anne|date=2010|website=Collection search (work purchased 1976)|publisher=National Gallery of Australia|accessdate=8 червня 2014|archive-date=15 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140715001100/http://cs.nga.gov.au/Detail.cfm?IRN=28663}}</ref>[[Файл:HosiesBedbreakfast.jpg|міні| Hill End B&B (готель) у Гілл-Енді |альт=|ліворуч]]

== Список культурної спадщини ==

* Історичний Гілл-Енд
* Золота Арка
* Кварцевий комплекс

== Сьогодення Гілл-Енда ==
Гілл-Енд класифікується [[ Служба національних парків та дикої природи (Новий Південний Уельс) |Службою національних парків і дикої природи]] (NPWS) як історична місцина, проте Гілл-Енд лишається домом для кількох жителів, що працюють в місцевому пабі, продуктовому магазині, магазині солодощів та антикварному магазині. Служба створила музей недалеко від головної дороги, який містить безліч оригінальних фотографій та обладнання часів золотої лихоманки.

Також Служба встановила знаки по всьому місту, щоб туристи могли уявити, що колись було на місці тепер порожніх земель. Наразі лише кілька будівель залишились у первісному вигляді. Пішохідна доріжка в місті веде до копалень золота.

== Галерея==
<gallery>
Файл:Hill End Presbyterian Church.JPG|Церква Гілл-Енда
Файл:Hill End Building A 002.JPG|Типовий будинок
Файл:Hill End Royal Hotel Interior.JPG|Інтер'єр готелю Hill End Royal Hotel
Файл:On the road to Hill End - panoramio.jpg|Дорога до Гілл-Енда
Файл:Hill End Court House (2795397426).jpg|Історичне фото Гілл-Енда
Файл:Hill End Great Western Store 001.JPG|Місцевий магазин
</gallery>

== Див. також ==
* [[Австралійські золоті лихоманки]]
* [[Золотодобувна промисловість|Видобуток золота]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Commons category-inline}}
* [http://www.hillendart.com.au/ Гілл-Енд: Програма резиденції художників] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200608094226/https://www.hillendart.com.au/ |date=8 червня 2020 }}
* [http://www.smh.com.au/news/New-South-Wales/Hill-End/2005/02/17/1108500193765.html Туристичний путівник] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150924194331/http://www.smh.com.au/news/New-South-Wales/Hill-End/2005/02/17/1108500193765.html |date=24 вересня 2015 }}
* [http://www.bathurst-nsw.com/HillEnd.html Фотографії міста на вебсайті Бетхерсту] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200424125525/http://www.bathurst-nsw.com/HillEnd.html |date=24 квітня 2020 }}

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Міста Австралії]]
[[Категорія:Історія Австралії]]
[[Категорія:Австралійська золота лихоманка]]
[[Категорія:Засновані в Австралії 1860]]

title: сусідні нас. пункти

Країна: Австралія

Адмінодиниця: Новий Південний Вельс · Bathurst Regional Councild · Bathurst Regional Councild · Tambaroorad

Межує з: сусідні нас. пункти Sallys Flat d , Pyramul d , Bruinbun d , Hargraves d , Tambaroora d , Triamble d , Gowan d ?


text:
# Моравче-при-Габровкі
Моравче-при-Габровкі (словен. Moravče pri Gabrovki) — поселення в общині Літія, Осреднєсловенський регіон, Словенія. Висота над рівнем моря: 473,2 м.

title: Моравче-при-Габровкі

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Моравче-при-Габровкі
 | місцева_назва       = Moravče pri Gabrovki
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Осреднєсловенський регіон]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 215 (2013)
 | площа           = 2,8
 | густота         =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
 | код країни      =
 | код міста       =
|latd=46 |latm=0 |lats=14.86 |latNS=N
|longd=14 |longm=57 |longs=31.7 |longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Моравче-при-Габровкі''' ({{lang-sl|Moravče pri Gabrovki}}) — поселення в общині [[Літія (община)|Літія]], [[Осреднєсловенський регіон]], [[Словенія]]. Висота над рівнем моря: 473,2 м.

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/KrajevnaImena/default.asp?txtIme= Статистичне бюро Республіки Словенія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131011213645/http://www.stat.si/KrajevnaImena/default.asp?txtIme= |date=11 жовтня 2013 }}

{{Літія}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Моравче-при-Габровкі · Moravče pri Gabrovki

Країна: Словенія

Регіон: Осреднєсловенський регіон

Площа: 2,8 км²

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: LJ


text:
# Новоть
Новоть (словац. Novoť) — село, громада округу Наместово, Жилінський край. Кадастрова площа громади — 37,98 км².
Населення 3683 особи (станом на 31 грудня 2018 року). Протікає річка Засіглянка.

## Історія
Новоть згадується 1691 року.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.    | 2014.    | 2024.   |
| --------------- | ----- | -------- | -------- | ------- |
| Кількість осіб: | 2828  | 3158     | 3506     | 3818    |
| Різниця:        |       | +11,66 % | +11,01 % | +8,89 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 3790  | 3818    |
| Різниця:        |       | +0,73 % |

title: Новоть

wikitext:
{{Населений пункт Словаччини

|староста =Радослав Козак
|автошляхи =
|висота = 752<ref name="base_info">{{cite web |url=http://datacube.statistics.sk/#!/view/sk/VBD_SK_WIN/om5001rr/v_om5001rr_00_00_00_sk |title=Základná charakteristika |language=sk |date=2015-04-17 |author=Statistical Office of the Slovak Republic |accessdate=2021-11-21}}</ref>
|код= 43<ref name="base_info"/>
}}
'''Новоть''' ({{lang-sk|Novoť}}) — село, [[громади Словаччини|громада]] округу [[Наместово (округа)|Наместово]], [[Жилінський край]]. Кадастрова площа громади — 37,98 км².

Населення 3683 особи (станом на 31 грудня 2018 року). Протікає річка [[Засіглянка]].

== Історія ==
Новоть згадується 1691 року.

== Населення ==
{{SK|pop}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{офіційний сайт||громади}}

{{obce}}
{{округ Наместово}}
{{Жилінський край}}

[[Категорія:Округ Наместово]]
[[Категорія:Засновані в Словаччині 1691]]

title: обец

Країна: Словаччина

Край: Жилінський

Окрес: Наместово → SPARQL ←

· густота: 100,53 осіб/км²

Автомоб. ном.: NO

Староста: Радослав Козак

title: Карта

Карта:
Новоть (Жилінський край)
Новоть у Вікісховищі