text:
# Белзець (Польща)
Белзець, або Белжець (пол. Bełżec, Bełzec) — село в Польщі, у гміні Белзець Томашівського повіту Люблінського воєводства. Центр однойменної гміни. Населення — 2519 осіб (2021).

## Географія
Розташоване неподалік українського кордону, на Закерзонні (в історичному Надсянні).

## Туризм
Белзець — важливий вузол пішохідних і велосипедних туристичних маршрутів, які провадять до найцікавіших місць гміни.

## Історія
Белзець утворився на початку XVI ст. 1 березня 1607 р. король Сигізмунд ІІІ видав привілей белзькому войському Самуелю (Самійлу) Липському, згідно з яким той отримував право заснувати місто на «ґрунтах переворських», поселення отримало міські права (магдебурзьке право), встановлювались ярмарки на дні святих Аґнешки та Вавжинця.
Однак місто не розвинулось в результаті конкуренції з боку Нароля і Томашова Любельського. Недалеко від нього, у Чарнецькій Долині, відбулась, за переказами, сутичка гетьмана Стефана Чарнецького зі шведами; курган, який знаходиться тут недалеко від каплички св. Яна Непомуцького, вважається могилою солдатів, що загинули в цій сутичці. Село стало в 1887 році значним прикордонним пунктом залізниці Львів — Белзець, що спричинило приплив поляків.
За переписом 1900 року в селі було 1753 жителі, за конфесіями: 1280 римокатоликів, 364 греко-католики, 104 юдеї та 5 інших віровизнань.(нім.)
У 1918–1919 р. у Белжці та його околицях відбувались запеклі бої між поляками та українцями під час нападу військ Польщі на ЗУНР.
Станом на 1.01.1939 проживало 2420 осіб, з них 400 українців-греко-католиків, 1900 поляків, 120 євреїв. За іншими місцева греко-католицька парафія налічувала 278 вірян.
У середині вересня 1939 року німці окупували село, але вже 26 вересня 1939 року відступили і передали Червоній армії, оскільки за пактом Ріббентропа-Молотова правобережжя Сяну належало до радянської зони впливу. Однак Сталін обміняв Закерзоння на Литву і на початку жовтня СРСР передав село німцям, південніше села проліг кордон. Найтрагічнішим періодом була німецька окупація, коли гітлерівці заснували тут у 1940 р. концентраційний табір для циган, пізніше для євреїв. В ньому загинуло близько 434,500 осіб., у тому числі близько 1,5 тис. поляків та українців, переважно засуджених за допомогу євреям. На пам'ять жертв нацизму споруджено монументальний мавзолей-музей, відкритий у 2004 р. На військовому цвинтарі відпочивають солдати Вересня, які полягли під Белжецем.
У 1975—1998 роках село належало до Замойського воєводства.

## Населення
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 1366    | 288                | 954              | 124                  |
| Жінки    | 1321    | 266                | 780              | 275                  |
| Разом    | 2687    | 554                | 1734             | 399                  |

## Пам'ятки
Дерев'яна греко-католицька церква святого Василя Великого у Белзці — це приклад старовинної сакральної архітектури XVIII ст. Зведена 1756 року в Липську, звідки пізніше перенесена в Белзець. У 1838 році перебудована. Була пошкоджена під час Другої світової війни. Після виселення українців у 1947 році використовувалася як шкільний склад. Поруч з церквою міститься цвинтар.
У 1866 році в селі було зведено греко-католицьку плебанію, нині зруйнована. Раніше також існувала греко-католицька капличка святих Павла та Петра.
Тутешній парафіяльний костел з 1912 р. має старовинне обладнання, наприклад, дерев'яну фігуру св. Антонія і ковчеги для святих мощей. На південно-західному кінці села росте історичний екземпляр ялівця звичайного висотою 7,5 м.
Неподалік, у селі Хиже, знаходиться цікава каплиця Непорочного Серця Пресвятої Діви Марії з 1840 р., капличка св. Антонія XIX ст. У багатьох місцевостях збереглись старовинні будинки та обійстя.

## Транспорт
Через Белзець проходить залізниця, у селі є залізична станція.

## Особистості

### Народилися
- Теодор Яхимович (1800—1889) — український митець-маляр, театральний декоратор.

title: Белзець (Польща)

wikitext:
{{НП
|країна = [[Польща]]
|статус = село
|українська назва = Белзець
|оригінальна назва = {{lang-pl|Bełżec}}
|підпорядкування =
|герб = POL Bełżec COA.svg
|прапор =
|ширина герба =
|ширина прапора =
|зображення = Bełżec, Cerkiew greckokatolicka p.w. św. Bazylego - pirlow2.jpg
|опис зображення = Колишня греко-католицька церква святого Василя Великого у Белзці
|вид регіону = Воєводство
|регіон = Люблінське воєводство
|вид району = Повіт
|район = [[Томашівський повіт (Люблінське воєводство)|Томашівський повіт]]
|вид общини = Гміна
|община = Белзець (гміна){{!}}Белзець
|внутрішній поділ =
|перша згадка =
|попередні назви =
|площа =
|висота центру НП =
|клімат =
|офіційна мова =
|офіційна мова-ref =
|населення = 2519
|рік перепису = 2021<ref> https://www.polskawliczbach.pl/wies_Belzec</ref>
|густота населення =
|агломерація =
|національний склад =
|конфесійний склад =
|катойконім =
|часовий пояс = +1
|DST = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код = (+48) 84
|поштовий індекс = 22-670
|автомобільний код = LTM
|вид ідентифікатора = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0885599
|сайт = http://www.belzec.pl/
|add1n =
|add1 =
}}
{{redirect|Белжець|Белжець (винищувальний табір)}}
{{Otheruses|Белзець}}
'''Белзець'''<ref name="Saładiak"/>, або '''Белжець''' ({{lang-pl|Bełżec, Bełzec}}) — село в Польщі, у [[Белзець (гміна)|гміні Белзець]] [[Томашівський повіт (Люблінське воєводство)|Томашівського повіту]] [[Люблінське воєводство|Люблінського воєводства]]. Центр однойменної гміни. Населення — 2519 {{МНОЖИНА:2687|особа|особи|осіб}} (2021<ref>{{Cite web|url=https://www.polskawliczbach.pl/wies_Belzec|title=Wieś Bełżec (lubelskie) » mapy, GUS, nieruchomości, regon, kod pocztowy, atrakcje, wypadki drogowe, kierunkowy, edukacja, demografia, tabele, zabytki, statystyki, linie kolejowe, liczba ludności|website=Polska w liczbach|language=pl|access-date=2024-06-13}}</ref>).

== Географія ==
Розташоване неподалік українського кордону, на [[Закерзоння|Закерзонні]] ''(в історичному Надсянні)''.

== Туризм ==
Белзець — важливий вузол пішохідних і велосипедних туристичних маршрутів, які провадять до найцікавіших місць гміни.

== Історія ==
Белзець утворився на початку XVI ст. [[1 березня]] [[1607]] р. король Сигізмунд ІІІ видав привілей белзькому войському Самуелю (Самійлу) Липському, згідно з яким той отримував право заснувати місто на «ґрунтах переворських», поселення отримало міські права ([[магдебурзьке право]]), встановлювались ярмарки на дні святих Аґнешки та Вавжинця.

Однак місто не розвинулось в результаті конкуренції з боку [[Наріль|Нароля]] і Томашова Любельського. Недалеко від нього, у Чарнецькій Долині, відбулась, за переказами, сутичка гетьмана [[Стефан Чарнецький|Стефана Чарнецького]] зі шведами; курган, який знаходиться тут недалеко від каплички св. [[Ян Непомуцький|Яна Непомуцького]], вважається могилою солдатів, що загинули в цій сутичці. Село стало в 1887 році значним прикордонним пунктом [[Залізниця Львів — Белжець|залізниці Львів — Белзець]], що спричинило приплив поляків.

За переписом 1900 року в селі було 1753 жителі, за конфесіями: 1280 римокатоликів, 364 греко-католики, 104 юдеї та 5 інших віровизнань.<ref>{{Literatur |Hrsg=Ludwig Patryn |Titel=Gemeindelexikon der im Reichsrate vertretenen Königreiche und Länder, bearbeitet auf Grund der Ergebnisse der Volkszählung vom 31. Dezember 1900, XII. Galizien |Ort=Wien |Datum=1907 |Online=[http://wiki-commons.genealogy.net/w/index.php?title=Datei:Oesterreich-12.djvu&page=523 online]}}</ref>{{ref-de}}

У [[1918]]–[[1919]] р. у Белжці та його околицях відбувались запеклі бої між поляками та українцями під час нападу військ Польщі на [[ЗУНР]].

Станом на 1.01.1939 проживало 2420 осіб, з них 400 українців-греко-католиків, 1900 поляків, 120 євреїв<ref>''Кубійович В.'' [http://diasporiana.org.ua/wp-content/uploads/books/10893/file.pdf Етнічні групи південнозахідної України (Галичини) на 1.1.1939] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210221225513/http://diasporiana.org.ua/wp-content/uploads/books/10893/file.pdf |date=21 лютого 2021 }}. — Вісбаден, 1983. — с. 64.</ref>. За іншими місцева греко-католицька парафія налічувала 278 вірян<ref name="Saładiak"/>.

У середині вересня 1939 року німці окупували село, але вже [[26 вересня]] [[1939]] року відступили і передали Червоній армії, оскільки за [[Пакт Молотова — Ріббентропа|пактом Ріббентропа-Молотова]] правобережжя Сяну належало до радянської зони впливу. Однак Сталін [[Договір про дружбу та кордон між СРСР та Німеччиною|обміняв Закерзоння на Литву]] і на початку жовтня СРСР передав село німцям, південніше села проліг кордон. Найтрагічнішим періодом була німецька окупація, коли гітлерівці заснували тут у 1940 р. [[Белжець (винищувальний табір)|концентраційний табір]] для циган, пізніше для євреїв. В ньому загинуло близько 434,500 осіб.<ref>Between March and December 1942, the Germans deported some 434,500 Jews, and an indeterminate number of Poles and Roma (Gypsies)to Belzec, to be killed. http://www.ushmm.org/wlc/article.php?lang=en&ModuleId=10005191 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090506042731/http://www.ushmm.org/wlc/article.php?lang=en&ModuleId=10005191 |date=6 травня 2009 }}</ref>, у тому числі близько 1,5 тис. поляків та українців, переважно засуджених за допомогу євреям. На пам'ять жертв нацизму споруджено монументальний мавзолей-музей, відкритий у 2004 р. На військовому цвинтарі відпочивають солдати Вересня, які полягли під Белжецем.

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975—1998 роках]] село належало до [[Замойське воєводство|Замойського воєводства]].

== Населення ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=1366 |ЧолПре=288 |ЧолПрац=954 |ЧолПост=124
|Жін=1321 |ЖінПре=266 |ЖінПрац=780 |ЖінПост=275
|Разом=2687 |РазомПре=554 |РазомПрац=1734 |РазомПост=399
}}

== Пам'ятки ==
[[Файл:Bełżec. Dawna cerkiew unicka 1756. Cmentarz przycerkiewny (1).jpg|міні|ліворуч|200пкс|Прицерковний цвинтар]]
Дерев'яна [[греко-католицька церква]] святого Василя Великого у Белзці — це приклад старовинної сакральної архітектури XVIII ст.<ref>{{Cite web |url=http://dds.edu.ua/ua/component/abook/book/11-history/57-shematyzm-peremyszl-1936.html |title=Шематизм греко-католицького духовенства злучених епархій Перемиської, Самбірської і Сяніцької на рік Божий 1936 — Перемишль, 1936 — с. 89. |accessdate=7 серпня 2019 |archive-date=8 серпня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170808033858/http://dds.edu.ua/ua/component/abook/book/11-history/57-shematyzm-peremyszl-1936.html }}</ref> Зведена 1756 року в [[Липськ]]у, звідки пізніше перенесена в Белзець<ref name="Saładiak"/>. У 1838 році перебудована<ref name="Saładiak"/>. Була пошкоджена під час Другої світової війни<ref name="Saładiak"/>. Після виселення українців у 1947 році використовувалася як шкільний склад<ref name="Saładiak"/>. Поруч з церквою міститься цвинтар<ref name="Saładiak"/>.

У 1866 році в селі було зведено греко-католицьку плебанію, нині зруйнована<ref name="Saładiak"/>. Раніше також існувала греко-католицька капличка святих Павла та Петра<ref name="Saładiak"/>.

Тутешній парафіяльний костел з [[1912]] р. має старовинне обладнання, наприклад, дерев'яну фігуру [[Святий Антоній|св. Антонія]] і ковчеги для святих мощей. На південно-західному кінці села росте історичний екземпляр ялівця звичайного висотою 7,5 м.

Неподалік, у селі Хиже, знаходиться цікава каплиця Непорочного Серця Пресвятої Діви Марії з 1840 р., капличка св. Антонія XIX ст. У багатьох місцевостях збереглись старовинні будинки та [[обійстя]].

== Транспорт ==
[[Файл:SA134-018.jpg|міні|праворуч|200пкс|Залізична станція]]
Через Белзець проходить залізниця, у селі є залізична станція.

== Особистості ==

=== Народилися ===
* [[Яхимович Теодор|Теодор Яхимович]] (1800—1889) — український митець-маляр, театральний декоратор.

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>

<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>

<ref name="Saładiak">{{книга|відповідальний=zebr., oprac. A. Saładiak|заголовок=Pamiątki i zabytki kultury ukraińskiej w Polsce|посилання=https://diasporiana.org.ua/ukrainica/saladiak-a-pamiatki-i-zabytki-kultury-ukrainskiej-w-polsce/|місце=Warszawa|видавництво=Burchard Edition|рік=1993|сторінки=316}} {{ref-pl}}</ref>

}}

== Джерела ==
* {{SgKP|I|130|Bełzec (z przysiołkiem Brzeziną)}} — S. 130—131. {{ref-pl}}

== Посилання ==
{{commonscat-inline|Bełżec}}
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53393/6230.html Белжець]}}
{{Бібліоінформація}}

{{Гміна Белжець}}
{{Портали|Польща}}

[[Категорія:Села Томашівського повіту (Люблінське воєводство)]]
[[Категорія:Гміна Белжець]]
[[Категорія:Надсяння]]

title: Країна

Воєводство: Люблінське воєводство

Повіт: Томашівський повіт

Гміна: Белзець

Автомобільний код: LTM

OSM: ↑3108430 ·R (Белзець)


text:
# Араїк Марутян
Араїк Віталійович Марутян (нім. Araik Witali Marutjan; 15 серпня 1992) — німецький професійний боксер вірменського походження, призер чемпіонатів світу та Європи серед аматорів.

## Аматорська кар'єра
2009 року на молодіжному чемпіонаті Європи Араїк Марутян завоював бронзову медаль, програвши у півфіналі Олександру Беспутіну (Росія).
На чемпіонаті Європи 2013 завоював срібну медаль.
- В 1/16 фіналу переміг Алеса Куявеця (Словенія) — TKO 1
- В 1/8 фіналу переміг Онура Шипала (Туреччина) — 3-0
- У чвертьфіналі переміг Заала Квачатадзе (Грузія) — 3-0
- У півфіналі переміг Павла Кастраміна (Білорусь) — 2-1
- У фіналі програв Олександру Беспутіну (Росія) — 0-3

На чемпіонаті світу 2013 завоював бронзову медаль.
- В 1/16 переміг Ондера Шипала (Туреччина) — 3-0
- В 1/8 переміг Сімеона Чамова (Болгарія) — 3-0
- У чвертьфіналі переміг Фреда Еванса (Уельс) — 3-0
- У півфіналі програв Даніяру Єлеусінову (Казахстан) — 0-3

В сезоні 2013/2014 був учасником напівпрофесійної боксерської ліги WSB у складі збірної Німеччини.
На Олімпійських іграх 2016 програв у першому бою Габріелю Маестре (Венесуела) — 1-2.

## Професіональна кар'єра
Впродовж 2017—2022 років провів тринадцять боїв на профірингу, зазнавши в них лише однієї поразки.

wikiname: ukwiki

title: Араїк Марутян

in_language: uk

wikitext:
{{Боксер
|ім'я                      =Араїк Марутян
|зображення                =Arajik Marutjan Rio2016.jpg
|підпис                    =
|повне ім'я                =
|прізвисько                =
|громадянство              ={{GER}}
|дата народження           =15.8.1992
|місце народження          =
|дата смерті               =
|місце смерті              =
|місце проживання          =

|вагова категорія          =[[Напівсередня вага в боксі|напівсередня]]
|стійка                    =[[ортодокс (позиція)|ортодокс]]
|зріст                     =179
|розмах рук                =
|стиль                     =
|спортивний клуб           =
|промоутер                 =
|тренер                    =
|нагороди                  =
|сайт                      =

|найкращий рейтинг         =
|найкраща позиція          =
|рейтинг1                  =
|позиція1                  =
|рейтинг2                  =
|позиція2                  =
|рейтинг3                  =
|позиція3                  =

|боїв                      =13
|перший бій                =[[4 березня]] [[2017]]
|останній бій              =[[18 червня]] [[2022]]
|пояс                      =
|перемог                   =12
|нокаутів                  =4
|поразок                   =1
|нічиїх                    =
|не відбулося              =

|боїв любительських        =
|перемог любительських     =
|нокаутів любительських    =
|поразок любительських     =
|ничиїх любительських      =
}}
{{MedalTableTop|}}
{{MedalCountry|{{GER}}}}
{{MedalSport|[[Бокс]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з боксу|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з боксу 2013|Алмати 2013]]|до 69 кг}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з боксу|Чемпіонат Європи]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат Європи з боксу 2013|Мінськ 2013]]|до 69 кг}}
{{MedalBottom}}
{{Однофамільці|Марутян}}
'''Араїк Віталійович Марутян''' ({{lang-de|Araik Witali Marutjan}}; [[15 серпня]] [[1992]]) — [[Німеччина|німецький]] [[професійний бокс]]ер [[вірмени|вірменського походження]], призер чемпіонатів світу та Європи серед аматорів.

== Аматорська кар'єра ==
2009 року на молодіжному чемпіонаті Європи Араїк Марутян завоював бронзову медаль, програвши у півфіналі [[Беспутін Олександр Олександрович|Олександру Беспутіну]] (Росія).

На чемпіонаті Європи 2013 завоював срібну медаль.
* В 1/16 фіналу переміг Алеса Куявеця (Словенія) — TKO 1
* В 1/8 фіналу переміг [[Онур Шипал|Онура Шипала]] (Туреччина) — 3-0
* У чвертьфіналі переміг [[Заал Квачатадзе|Заала Квачатадзе]] (Грузія) — 3-0
* У півфіналі переміг [[Кастрамін Павло Олегович|Павла Кастраміна]] (Білорусь) — 2-1
* У фіналі програв [[Беспутін Олександр Олександрович|Олександру Беспутіну]] (Росія) — 0-3

На чемпіонаті світу 2013 завоював бронзову медаль.
* В 1/16 переміг [[Ондер Шипал|Ондера Шипала]] (Туреччина) — 3-0
* В 1/8 переміг [[Сімеон Чамов|Сімеона Чамова]] (Болгарія) — 3-0
* У чвертьфіналі переміг [[Фред Еванс|Фреда Еванса]] (Уельс) — 3-0
* У півфіналі програв [[Єлеусінов Даніяр Маратович|Даніяру Єлеусінову]] (Казахстан) — 0-3

В сезоні 2013/2014 був учасником напівпрофесійної боксерської ліги [[Світова серія боксу|WSB]] у складі збірної Німеччини.

На [[Літні Олімпійські ігри 2016|Олімпійських іграх 2016]] програв у першому бою [[Габріель Маестре|Габріелю Маестре]] (Венесуела) — 1-2.

== Професіональна кар'єра ==
Впродовж 2017—2022 років провів тринадцять боїв на профірингу, зазнавши в них лише однієї поразки.

== Посилання ==
* [http://www.amateur-boxing.strefa.pl/Championships/ Результати змагань на amateur-boxing.strefa] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210110020550/http://www.amateur-boxing.strefa.pl/Championships/ |date=10 січня 2021 }}
* [https://www.olympedia.org/athletes/134132 На сайті olympedia]
{{BoxRec|789228}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Марутян Араїк}}

[[Категорія:Німецькі боксери]]
[[Категорія:Срібні призери чемпіонатів Європи з боксу]]
[[Категорія:Бронзові призери чемпіонатів світу з боксу]]
[[Категорія:Боксери напівсередньої ваги]]
[[Категорія:Боксери на літніх Олімпійських іграх 2016]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Німеччина

Народження: 15 серпня 1992 (32 роки) · Армавір

Вагова категорія: напівсередня

Стійка: ортодокс

title: Професіональна кар'єра

Перший бій: 4 березня 2017

Останній бій: 18 червня 2022

title: Чемпіонат світу

Бронза: Алмати 2013 · до 69 кг

title: Чемпіонат Європи

Срібло: Мінськ 2013 · до 69 кг


text:
# Zeebo
Zeebo — гральна консоль сьомого покоління, розроблена компанією Zeebo Inc. Окрім грати у відеоігри, дозволяє з’єднуватися з мережею Інтернет, спілкуватися онлайн і запускати навчальні програми. Zeebo орієнтована на ринки, що розвиваються, такі як Бразилія, Мексика та Китай.
Консоль позиціонується як альтернатива дорогим, більш потужним консолям свого покоління.

## Технічні характеристики
Консоль розроблена на базі процесора Qualcomm. За графіку і аудіо відповідає чип ARM11 / QDSP-5 з тактовою частотою 528 МГц. Підтримка 3D-відео забезпечується графічним ядром Qualcomm Adreno 130. Zeebo володіє 1 ГБ флеш-пам'яті для зберігання ігор, ОЗП обсягом 160 МБ: 128 МБ (окремий модуль) і 32 МБ (інтегрована в чипсет). Приставка має три порти USB 2.0, USB OTG (Mini B), коннектор RCA, та кард-рідер. Також приставка обладнана модулями GSM / GPRS / EDGE і UMTS / HSDPA / HSUPA.
Існує альтернативний безпровідний контролер Boomerang, обладнаний акселерометром і вбудованим датчиком руху.
З 2010 року в комплект входить також клавіатура і оновлений геймпад.

## Ігри
Консоль дозволяє грати в такі ігри як FIFA 09, Resident Evil 4, Need for Speed: Carbon або Quake.
Ігри купляються за віртуальну валюту Z-Credits, або за реальну шляхом банківського переказу, кредитної чи платіжної картки. За бездротове підключення консолі до мережі абонентська плата не знімається.
При покупці гра завантажується у пам'ять консолі. Якщо користувач видалить гру, при повторному завантаженні її доведеться заново оплатити.

title: Zeebo

wikitext:
{{Ігрова система
|title = Zeebo
|logo = [[File:Zeebo sphere logo.png|40px]] [[File:Zeebo logo.svg|125px]]
|image = [[File:Zeebo.svg|220px]]
|manufacturer = [[Zeebo Inc.]]
|family =
|type = [[Гральна консоль]]
|generation = [[Сьоме покоління ігрових систем|Сьоме покоління]]
|lifespan = {{Прапор|Бразилія}} [[25 червня]] {{рув|2009}}
{{Прапор|Мексика}} [[10 листопада]] {{рув|2009}}
 {{Прапор|Китай}} [[27 жовтня]] {{рув|2010}}
|CPU = [[ARM|ARM11]] на частоті 528 [[МГц]]
|GPU = ATI Imageon
|media = [[Цифрова дистрибуція]]
|storage = 1 ГБ [[Флеш-пам'ять|NAND flash]]
|connectivity=1 слот для [[Secure Digital|SD]]-карти
3 порта [[USB]] 2.0
[[3G]] [[HSUPA]]
[[2.5G]] [[EDGE]]
[[2G]] [[GPRS]]
|controllers = Геймпад з двома аналоговими стіками
|onlineservice = {{Прапор|Бразилія}} ZeeboNet на Claro 3G
{{Прапор|Мексика}} Telcel
|unitssold =
|topgame =
|compatibility =
|predecessor =
|successor =
}}
'''Zeebo''' — [[гральна консоль]] сьомого покоління, розроблена компанією [[Zeebo Inc.]] Окрім грати у [[Відеогра|відеоігри]], дозволяє з’єднуватися з мережею [[Інтернет]], спілкуватися онлайн і запускати навчальні програми. Zeebo орієнтована на ринки, що розвиваються, такі як Бразилія, Мексика та Китай.<ref name="businessweek.com">{{cite web |url=http://www.businessweek.com/globalbiz/content/may2009/gb20090528_489071.htm |title=Zeebo Takes Wireless Gaming to Emerging Markets |accessdate=2 листопада 2013 |archive-date=7 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160307233828/http://www.businessweek.com/globalbiz/content/may2009/gb20090528_489071.htm }}</ref>

[[Гральна консоль|Консоль]] позиціонується як альтернатива дорогим, більш потужним консолям свого покоління.

== Технічні характеристики ==
Консоль розроблена на базі процесора [[Qualcomm]]. За графіку і аудіо відповідає чип ARM11 / QDSP-5 з тактовою частотою 528 МГц. Підтримка 3D-відео забезпечується графічним ядром Qualcomm Adreno 130. Zeebo володіє 1 ГБ флеш-пам'яті для зберігання ігор, ОЗП обсягом 160 МБ: 128 МБ (окремий модуль) і 32 МБ (інтегрована в чипсет). Приставка має три порти [[USB]] 2.0, [[USB On-The-Go|USB OTG]] (Mini B), коннектор [[RCA]], та [[кард-рідер]]. Також приставка обладнана модулями GSM / GPRS / EDGE і UMTS / HSDPA / HSUPA<ref>{{Cite web|url = http://www.3dnews.ru/572744|title = Zeebo: доступная игровая консоль готова к продажам|last = Будик|first = Александр|date = 25 березня 2009|website = 3DNews|publisher = |language = |accessdate = |archive-date = 30 червня 2015|archive-url = https://web.archive.org/web/20150630072502/http://www.3dnews.ru/572744}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150630072502/http://www.3dnews.ru/572744 |date= 30 червня 2015 }}</ref>.

Існує альтернативний безпровідний контролер Boomerang, обладнаний акселерометром і вбудованим датчиком руху.

З 2010 року в комплект входить також клавіатура і оновлений геймпад.

== Ігри ==
Консоль дозволяє грати в такі ігри як [[FIFA 09]], [[Resident Evil 4]], [[Need for Speed: Carbon Own The City|Need for Speed: Carbon]] або [[Quake]].

Ігри купляються за віртуальну валюту Z-Credits, або за реальну шляхом банківського переказу, кредитної чи платіжної картки. За бездротове підключення консолі до мережі абонентська плата не знімається.

При покупці гра завантажується у пам'ять консолі. Якщо користувач видалить гру, при повторному завантаженні її доведеться заново оплатити.

== Примітки ==
<references/>

{{Основні ігрові приставки}}

[[Категорія:Гральні приставки]]
[[Категорія:Сьоме покоління гральних консолей]]

title: Zeebo

Виробник: Zeebo Inc.

Тип: Гральна консоль

Покоління: Сьоме покоління

Дата виходу: 25 червня 2009 · 10 листопада 2009 · 27 жовтня 2010

Дата завершення виробництва: 30 вересня 2011

Центральний процесор: ARM11 на частоті 528 МГц

Графічний процесор: ATI Imageon

Носій: Цифрова дистрибуція

Засоби керування: Геймпад з двома аналоговими стіками

Онлайн-сервіс: ZeeboNet на Claro 3G · Telcel


text:
# Відділ нерозкритих справ
«Відділ нерозкритих справ» — шотландський кримінальний серіал, створений Скоттом Френком та Чандні Лахані за мотивами серії книг данського письменника Юссі Адлера-Олсена. Прем'єра серіалу відбулася 29 травня 2025 року на Netflix.

## Сюжет
Детектива Карла Морка призначають головою новоствореного відділу нерозкритих справ у департаменті поліції Единбурга. Він береться за розслідування справи прокурорки Меррітт Лінгард, яка зникла безвісти більш як чотири роки тому.
Разом із ним над справою працює Акрам Салім, який служив поліцейським у Сирії, але мусив емігрувати до Великої Британії; Роуз, молода курсантка, яка хоче справити враження на Карла Морка; а також Джеймс Гарді, напарник Карла, паралізований внаслідок вогнепального поранення.

## У ролях

### Головні персонажі
| Актор            | Роль                                         |
| ---------------- | -------------------------------------------- |
| Метью Гуд        | Карл Морк детектив                           |
| Хлоя Піррі       | Меррітт Лінгард прокурор                     |
| Джеймі Сівес     | Джеймс Гарді напарник Карла                  |
| Марк Боннар      | Стівен Бернз лорд-адвокат                    |
| Олексій Манвелов | Акрам Салім колишній сирійський поліцейський |
| Лія Бірн         | Роуз курсантка                               |
| Кейт Дікі        | Мойра Джейкобсон начальниця Карла Морка      |
| Ширлі Гендерсон  | Клер Марш економка                           |
| Келлі Макдональд | доктор Рейчел Ірвінг психотерапевт           |
| Елісон Піблс     | Айлса Дженнінгс мати Лайла та Гаррі          |

### Другорядні персонажі
| Актор             | Роль                                                       |
| ----------------- | ---------------------------------------------------------- |
| Анґус Єллоуліс    | Андерсон патрульний поліцейський                           |
| Патрік Кеннеді    | Ліам Тейлор прокурор                                       |
| Дуглас Рассел     | Грем Фінч бізнесмен, якого звинувачують у вбивстві дружини |
| Стівен Міллер     | Лайл Дженнінгс                                             |
| Каль Сабір        | Логан Брюс головний інспектор-детектив                     |
| Арон Дохард       | Кларк детектив-констебль                                   |
| Катріона Стірлінг | Уілсон детектив-констебль                                  |
| Том Булпетт       | Вільям Лінгард брат Меррітт                                |
| Аарон Маквей      | Джаспер Стюарт пасинок Карла Морка                         |
| Санджив Колі      | Мартін Флемінг сусід по квартирі Карла Морка               |
| Гордон Браун      | Фергус Данбар детектив що розслідував справу Меррітт       |
| Мішель Данкан     | доктор Фіона Воллес директорка психіатричної лікарні       |
| Еллен Баннерман   | Кірсті Аткінс свідок у справі Фінча                        |
| Джеймс Макнотон   | Денніс Пайпер репортер                                     |
| Гіллі Гілкріст    | Джон Каннінгем констебль                                   |
| Клайв Расселл     | Джеймі Лінгард батько Меррітт і Вільяма                    |
| Фрейзер Сондерс   | Гаррі Дженнінгс                                            |

## Виробництво
27 квітня 2023 року Скотту Френку доручили розробити англомовну восьмисерійну адаптацію першої книги із серії «Відділ Q» Юссі Адлера-Олсена. Френк написав сценарій разом із Чандні Лахані, а компанія «Left Bank Pictures» спродюсувала серіал для Netflix. 6 лютого 2024 року стало відомо, що Стівен Грінхорн та Колетт Кейн пишуть сценарій разом із Френком та Лахані та що Френк зрежисує перші 2 епізоди.

### Кастинг
6 лютого 2024 року на головні ролі в серіалі були затверджені Меттью Гуд, Хлоя Піррі, Олексій Манвелов, Лія Бірн та Келлі Макдональд.

### Зйомки
27 квітня 2023 року оголошено, що події серіалу відбуватимуться в Единбурзі в Шотландії, тоді як у першоджерелі це був Копенгаген. Зйомки проходили в Единбурзі з лютого по червень 2024 року.

## Прем'єра
Прем'єра серіалу «Відділ нерозкритих справ» відбулася 29 травня 2025 року на Netflix.

## Відгуки
Агрегатор рецензій Rotten Tomatoes повідомив про рейтинг схвалення 84 % на основі 43 рецензій критиків.
Metacritic надає середню зважену оцінку 69 зі 100 на основі рецензій 22 критиків, що вказує на «загалом схвальні відгуки».

title: Відділ нерозкритих справ

wikitext:
{{Картка телебачення
| телеканал = [[Netflix]]
| format = [[Кримінальний трилер]]
| Тривалість серії = 42–71 хв
| Зйомка =
| кінокомпанія = {{Plainlist|
* [[Left Bank Pictures]]
* Flitcraft
* [[Sony Pictures Television]]
}}
| На основі = {{basedon|''[[Відділ Q (серія фільмів)|Відділ Q]]''|[[Юссі Адлер-Олсен]]}}
| Оператор =
| Розробка = [[Скотт Френк]]<br>Чандні Лакхані
| Продюсер = Девід Браун
| Виконавчий продюсер = {{Plainlist|
* Скотт Френк
* [[Енді Герріес]]
* Роб Баллок
}}
| У головних ролях = {{Plainlist|
* [[Метью Гуд]]
* [[Келлі Макдональд]]
* [[Хлоя Піррі]]
* [[Олексій Манвелов]]
* [[Лія Бірн]]
* [[Марк Боннар]]
* [[Джеймі Сівес]]
* [[Ширлі Гендерсон]]
* [[Кейт Дікі]]
}}
| Композитор музики заставки =
| Музика на початку =
| Музика в кінці =
| Країна = {{Plainlist|
* Сполучене Королівство
* Сполучені Штати
}}
| Мова = англійська
| Перший показ = {{Start date|2025|5|29|df=yes}}
| Останній показ = <!--Do not add until series has been renewed, per the documentation of the template.-->
| Кількість серій = 9
| Список серій =
| музичний продюсер = [[Карлос Рафаель Рівера]]
}}

'''''«Відділ нерозкритих справ»''''' — шотландський [[Кримінальний фільм|кримінальний серіал]], створений Скоттом Френком та Чандні Лахані за мотивами [[Відділ Q (серія фільмів)|серії книг]] данського письменника [[Юссі Адлер-Олсен|Юссі Адлера-Олсена]]. Прем'єра серіалу відбулася 29 травня 2025 року на [[Netflix]].<ref name="Series premiere">{{Cite web |url=https://www.netflix.com/tudum/articles/dept-q-release-date-cast-news |title=Dept. Q Is Open for Business |last=Dilillo |first=John |date=2025-04-21|access-date=2025-06-07}}</ref>

== Сюжет ==
Детектива Карла Морка призначають головою новоствореного відділу нерозкритих справ у департаменті поліції [[Единбург]]а. Він береться за розслідування справи прокурорки Меррітт Лінгард, яка зникла безвісти більш як чотири роки тому.

Разом із ним над справою працює Акрам Салім, який служив поліцейським у Сирії, але мусив емігрувати до Великої Британії; Роуз, молода курсантка, яка хоче справити враження на Карла Морка; а також Джеймс Гарді, напарник Карла, паралізований внаслідок вогнепального поранення.

== У ролях ==

=== Головні персонажі ===

{{ВРоляхВерх|}}
{{ВРолях|[[Метью Гуд]]||Карл Морк|детектив}}
{{ВРолях|{{нп|Хлоя Піррі||en|Chloe Pirrie}}||Меррітт Лінгард|прокурор}}
{{ВРолях|[[Джеймі Сівес]]||Джеймс Гарді|напарник Карла}}
{{ВРолях|{{нп|Марк Боннар||en|Mark Bonnar}}||Стівен Бернз|[[лорд-адвокат]]}}
{{ВРолях|[[Олексій Манвелов]]||Акрам Салім|колишній сирійський поліцейський}}
{{ВРолях|{{нп|Лія Бірн||en|Leah Byrne}}||Роуз|курсантка}}
{{ВРолях|{{нп|Кейт Дікі||en|Kate Dickie}}||Мойра Джейкобсон|начальниця Карла Морка}}
{{ВРолях|[[Ширлі Гендерсон]]||Клер Марш|економка}}
{{ВРолях|[[Келлі Макдональд]]||доктор Рейчел Ірвінг|психотерапевт}}
{{ВРолях|{{нп|Елісон Піблс||en|Alison Peebles}}||Айлса Дженнінгс|мати Лайла та Гаррі}}
{{ВРоляхНиз|}}

=== Другорядні персонажі ===

{{ВРоляхВерх|}}
{{ВРолях|Анґус Єллоуліс||Андерсон|патрульний поліцейський}}
{{ВРолях|{{нп|Патрік Кеннеді||en|Patrick Kennedy (actor)|Patrick Kennedy}}||Ліам Тейлор|прокурор}}
{{ВРолях|Дуглас Рассел||Грем Фінч|бізнесмен, якого звинувачують у вбивстві дружини}}
{{ВРолях|{{нп|Стівен Міллер (актор)|Стівен Міллер|en|Steven Miller (actor)|Steven Miller}}||Лайл Дженнінгс}}
{{ВРолях|Каль Сабір||Логан Брюс|[[Головний інспектор|головний інспектор-детектив]]}}
{{ВРолях|Арон Дохард||Кларк|[[Констебль|детектив-констебль]]}}
{{ВРолях|Катріона Стірлінг||Уілсон|[[Констебль|детектив-констебль]]}}
{{ВРолях|Том Булпетт||Вільям Лінгард|брат Меррітт}}
{{ВРолях|Аарон Маквей||Джаспер Стюарт|пасинок Карла Морка}}
{{ВРолях|{{нп|Санджив Колі||en|Sanjeev Kohli}}||Мартін Флемінг|сусід по квартирі Карла Морка}}
{{ВРолях|Гордон Браун||Фергус Данбар|детектив що розслідував справу Меррітт}}
{{ВРолях|{{нп|Мішель Данкан||en|Michelle Duncan}}||доктор Фіона Воллес|директорка психіатричної лікарні}}
{{ВРолях|Еллен Баннерман||Кірсті Аткінс|свідок у справі Фінча}}
{{ВРолях|Джеймс Макнотон||Денніс Пайпер|репортер}}
{{ВРолях|Гіллі Гілкріст||Джон Каннінгем|[[констебль]]}}
{{ВРолях|{{нп|Клайв Расселл||en|Clive Russell}}||Джеймі Лінгард|батько Меррітт і Вільяма}}
{{ВРолях|Фрейзер Сондерс||Гаррі Дженнінгс}}
{{ВРоляхНиз|}}

== Епізоди ==

== Виробництво ==

27 квітня 2023 року Скотту Френку доручили розробити англомовну восьмисерійну адаптацію першої книги із серії ''[[Відділ Q (серія фільмів)|«Відділ Q»]]'' [[Юссі Адлер-Олсен|Юссі Адлера-Олсена]]. Френк написав сценарій разом із Чандні Лахані, а компанія {{нп|Left Bank Pictures|«Left Bank Pictures»|en|Left Bank Pictures}} спродюсувала серіал для [[Netflix]].<ref name="DepartmentFrank">{{Cite web |url=https://cphpost.dk/2023-04-27/news/wee-jauntie-for-jussi-netflix-to-set-department-q-tv-series-in-scotland/ |title=Wee jauntie for Jussi: Netflix to set 'Department Q' TV series in Scotland |last=Hamilton |first=Ben |date=2023-04-27 |access-date=2025-06-07}}</ref> 6 лютого 2024 року стало відомо, що Стівен Грінхорн та Колетт Кейн пишуть сценарій разом із Френком та Лахані та що Френк зрежисує перші 2 епізоди.<ref name="NetflixDepartmentQ">{{Cite web |url=https://deadline.com/2024/02/department-q-netflix-casting-matthew-goode-kelly-macdonald-jussi-adler-olsen-1235816027/ |title='Department Q' Takes Shape: Matthew Goode, Chloe Pirrie, Alexej Manvelov, Leah Byrne, Kelly Macdonald Join Netflix Series Adaptation Of Danish Crime Novels |last=Clarke |first=Stewart |date=2024-02-06 |website=[[Deadline Hollywood]] |access-date=2025-06-07}}</ref>

=== Кастинг ===
6 лютого 2024 року на головні ролі в серіалі були затверджені [[Метью Гуд|Меттью Гуд]], {{нп|Хлоя Піррі||en|Chloe Pirrie}}, [[Олексій Манвелов]], {{нп|Лія Бірн||en|Leah Byrne}} та [[Келлі Макдональд]].<ref name="NetflixDepartmentQ" />

=== Зйомки ===
27 квітня 2023 року оголошено, що події серіалу відбуватимуться в [[Единбург|Единбурзі]] в Шотландії, тоді як у першоджерелі це був [[Копенгаген]].<ref name="DepartmentFrank" /> Зйомки проходили в Единбурзі з лютого по червень 2024 року.<ref>{{Cite web |url=https://collider.com/department-q-matthew-goode-chloe-pirrie-scott-frank-netflix/ |title=Matthew Goode Leads Netflix's Gritty New Crime Drama 'Department Q' |last=O'Rourke |first=Ryan |date=2024-02-06 |access-date=2025-06-07}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.radiotimes.com/tv/drama/department-q-netflix-cast-confirmed-newsupdate/ |title=Line of Duty and Discovery of Witches stars lead Netflix's Department Q |last=Cormack |first=Morgan |date=2024-02-06 |access-date=2025-06-07}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.edinburghlive.co.uk/news/edinburgh-news/edinburgh-west-end-street-taken-28809943 |title=Edinburgh west end street taken over by film crew for Netflix thriller |last=Dalgetty |first=Lee |date=2024-03-13 |access-date=2025-06-07}}</ref>

== Прем'єра ==
Прем'єра серіалу ''«Відділ нерозкритих справ»'' відбулася 29 травня 2025 року на [[Netflix]].<ref name="Series premiere" />

== Відгуки ==
[[Агрегатор рецензій]] [[Rotten Tomatoes]] повідомив про рейтинг схвалення 84 % на основі 43 рецензій критиків.<ref>{{Cite Rotten Tomatoes|id=dept_q|title=Dept. Q|type=tv|season=1|access-date=2025-06-07|publisher_hide=y}}</ref>

[[Metacritic]] надає [[Середнє зважене|середню зважену]] оцінку 69 зі 100 на основі рецензій 22 критиків, що вказує на «загалом схвальні відгуки».<ref>{{Cite Metacritic|id=dept-q}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* {{Netflix назва| id=81487660}}
* {{IMDb title}}

[[Категорія:Телесеріали Sony Pictures Television]]
[[Категорія:Детективні телесеріали Великої Британії]]
[[Категорія:Телесеріали Великої Британії, запущені у 2025]]

title: англ. Department Q ·

Тип: телесеріал

Телеканал(и): Netflix

Жанр: Кримінальний трилер

Компанія: - Left Bank Pictures - Flitcraft - Sony Pictures Television

Керівник проєкту: Scott Frankd

Сценарист: Scott Frankd і Stephen Greenhornd

Режисер: Scott Frankd

На основі: Відділ Q · Юссі Адлер-Олсен

Розробка: Скотт Френк · Чандні Лакхані

Продюсер: Девід Браун

Виконавчий продюсер: - Скотт Френк - Енді Герріес - Роб Баллок

У головних ролях: - Метью Гуд - Келлі Макдональд - Хлоя Піррі - Олексій Манвелов - Лія Бірн - Марк Боннар - Джеймі Сівес - Ширлі Гендерсон - Кейт Дікі

Країна-виробник: - Сполучене Королівство - Сполучені Штати

Місце знімань: Единбург

Мова оригіналу: англійська

Перший показ: 29 травня 2025 —


text:
# Діти боярські
Діти боярські (рос. дети боярские) — соціальний прошарок служивих людей, що існував у Північно-Східній Русі та Московському царстві з кінця XIV до початку XVIII століття. Вони займали проміжне становище між вищим боярством та нижчими верствами населення, становлячи основну масу провінційного дворянства.

## Походження та етимологія
Термін «діти боярські» вперше згадується у літописах під 1259 роком у Новгороді. Це не вказувало на пряме родинне походження від бояр у буквальному сенсі, а скоріше на їхній статус «молодших» або «служивих» бояр, які перебували на службі у князя, боярина чи церкви. Вони походили з дрібних служивих людей, а також збіднілих боярських або молодших членів князівських родин.

## Соціальний статус та організація
Діти боярські були військово-служивим станом. За свою службу вони отримували від князів, бояр чи церкви помістя — земельні наділи, які надавалися за умови несення військової або іншої державної служби. З XVI століття багато з них вже були вотчинниками, тобто власниками родових земель.
У XVI столітті діти боярські поділялися на:
1. Дворові діти боярські: ті, хто служив при дворі великого князя або царя. Вони належали до вищої частини цього прошарку.
2. Городові діти боярські: провінційні дворяни, які служили у містах та повітах. Вони складали основну масу кінного війська.

Вони були зобов'язані нести військову службу з 15 років, а за певну площу землі (близько 50 гектарів) повинні були виставляти одного кінного воїна, а за більшу площу — відповідно більше людей.

## Роль у Московському царстві
Діти боярські відігравали ключову роль у формуванні Московського війська, особливо з другої половини XV століття, коли на зміну дружинам і городовим полкам прийшли невеликі феодально організовані групи. Вони становили основу кінноти та служили в різних військових і адміністративних установах. Вони також могли обіймати посади воєвод, суддів у приказах, брати участь у посольствах.
З часом, у міру централізації Московської держави та уніфікації служивого стану, відмінності між різними категоріями дворянства (включаючи бояр, дітей боярських та інших) поступово стиралися. На початку XVIII століття за часів Петра І старі станові групи були ліквідовані, і всі вони об'єдналися в єдиний стан — дворянство.

## Діти боярські на українських землях
На українських землях, зокрема на Слобожанщині, також відомі поселення, засновані «дітьми боярськими» Московського царства, які осідали на цих територіях для захисту південних кордонів від набігів кримських та ногайських татар. Ці люди згодом стали основою категорії «однодворців», які займали проміжне становище між дворянами та селянами.

title: Діти боярські

wikitext:
{{Проблеми
|без джерел=20 червня 2025
|вікіфікувати=20 червня 2025
}}
'''Діти боярські''' ({{lang-ru|дети боярские}}) — соціальний прошарок служивих людей, що існував у Північно-Східній Русі та Московському царстві з кінця XIV до початку XVIII століття. Вони займали проміжне становище між вищим боярством та нижчими верствами населення, становлячи основну масу провінційного дворянства.

== Походження та етимологія ==
Термін «діти боярські» вперше згадується у літописах під 1259 роком у Новгороді. Це не вказувало на пряме родинне походження від бояр у буквальному сенсі, а скоріше на їхній статус «молодших» або «служивих» бояр, які перебували на службі у князя, боярина чи церкви. Вони походили з дрібних служивих людей, а також збіднілих боярських або молодших членів князівських родин.

== Соціальний статус та організація ==
Діти боярські були військово-служивим станом. За свою службу вони отримували від князів, бояр чи церкви помістя — земельні наділи, які надавалися за умови несення військової або іншої державної служби. З XVI століття багато з них вже були вотчинниками, тобто власниками родових земель.
У XVI столітті діти боярські поділялися на:

# Дворові діти боярські: ті, хто служив при дворі великого князя або царя. Вони належали до вищої частини цього прошарку.
# Городові діти боярські: провінційні дворяни, які служили у містах та повітах. Вони складали основну масу кінного війська.
Вони були зобов'язані нести військову службу з 15 років, а за певну площу землі (близько 50 гектарів) повинні були виставляти одного кінного воїна, а за більшу площу — відповідно більше людей.

== Роль у Московському царстві ==
Діти боярські відігравали ключову роль у формуванні Московського війська, особливо з другої половини XV століття, коли на зміну дружинам і городовим полкам прийшли невеликі феодально організовані групи. Вони становили основу кінноти та служили в різних військових і адміністративних установах. Вони також могли обіймати посади воєвод, суддів у приказах, брати участь у посольствах.

З часом, у міру централізації Московської держави та уніфікації служивого стану, відмінності між різними категоріями дворянства (включаючи бояр, дітей боярських та інших) поступово стиралися. На початку XVIII століття за часів Петра І старі станові групи були ліквідовані, і всі вони об'єдналися в єдиний стан — дворянство.

== Діти боярські на українських землях ==
На українських землях, зокрема на Слобожанщині, також відомі поселення, засновані «дітьми боярськими» Московського царства, які осідали на цих територіях для захисту південних кордонів від набігів кримських та ногайських татар. Ці люди згодом стали основою категорії «однодворців», які займали проміжне становище між дворянами та селянами.

== Див. також ==
* [[Бояри]]
* [[Дворянство]]
* [[Помістя]]
* [[Вотчина]]
* [[Однодворці]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела та література ==
* [https://archive.org/details/urents/t_3/page/389/mode/1up?q=%D0%91%D0%BE%D1%8F%D1%80%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%96 Українська радянська енциклопедія]

{{ac}}
[[Категорія:Соціальні стани]]
[[Категорія:Російське дворянство]]


text:
# Анохинське
Ано́хинське (рос. Анохинское) — село у складі Ірбітського міського округу Свердловської області.
Населення — 163 особи (2010, 206 у 2002).
Національний склад населення станом на 2002 рік: росіяни — 90 %.

title: Анохинське

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Анохинське
 | назва ін.       = {{lang-ru|Анохинское}}
 | карта розташування1 = Росія Свердловська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Свердловська область]]
 | район           = [[Ірбітський міський округ (Піонерський)]]
 | поселення       =
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 163 особи ([[2010]]{{RUS-SVE-census}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
| lat_deg= 57
| lat_min= 12
| lat_sec= 01
 | lon_dir=E
| lon_deg= 62
| lon_min= 41
| lon_sec= 41
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Ано́хинське''' ({{lang-ru|Анохинское}}) — [[село]] у складі [[ірбітський міський округ (Піонерський)|Ірбітського міського округу]] [[свердловська область|Свердловської області]].

Населення — 163 особи ([[2010]], 206 у [[2002]]{{RUS-SVE-lingvarium}}).

Національний склад населення станом на 2002 рік: [[росіяни]] — 90 %.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|O-41-102}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=57.200644&lon=62.693138&z=12&show=/11942859/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180203200100/http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=57.200644&lon=62.693138&z=12&show=/11942859/ru/ |date=3 лютого 2018 }}

{{sverdl-obl-stub}}
{{ірбітський міський округ}}

[[Категорія:Населені пункти Ірбітського міського округу (Піонерський)]]
[[Категорія:Села Свердловської області]]

title: село Анохинське

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Свердловська область

Муніципальний район: Ірбітський міський округ (Піонерський)

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Анохинське · Анохинське


text:
# 2-й Білоруський фронт
2-й Білору́ський фронт — оперативно-стратегічне об'єднання радянських військ з 24 лютого до 5 квітня 1944 року та з 24 квітня 1944 до 10 червня 1945 року, у Другій світовій війні. Фронт бився на центральному напряму німецько-радянського фронту, брав участь у Поліській, Білоруській, Східно-Прусській, Східно-Померанській та Берлінській наступальних операціях Червоної армії.

## Історія

### 2-й Білоруський фронт першого формування
2-й Білоруський фронт утворений 24 лютого 1944 року на підставі директиви Ставки ВГК від 17 лютого 1944 року з метою підготовки стратегічного наступу в Білорусі. Управління фронту розгорталося на основі управління Північно-Західного фронту й мало у своєму складі 47-у, 61-у та 70-ту загальновійськові армії, а також Дніпровську військову флотилію. Авіаційні сили фронту склала 6-та повітряна армія. Командувачем фронту став генерал-полковник Курочкін П. О., начальником штабу генерал-лейтенант Колпакчи В. Я.
15 березня 1944 року 2-й Білоруський фронт перейшов у наступ за планом Поліської операції, завдаючи головного удару в стик німецьким групам армій «Центр» і «Південь» силами 70-ї і 47-ї армії на ковельському напрямку. Наступного дня в наступ перейшла 61-ша армія, просуваючись на північ з метою зайняти південний берег Прип'яті. В ході Поліської операції командування фронту не змогло виконати визначених завдань. 5 квітня 1944 року на підставі директиви Ставки ВГК від 2 квітня 1944 фронт було розформовано, його війська передані до складу 1-го Білоруського фронту.

### 2-й Білоруський фронт другого формування
Друге формування фронту відбулося 24 квітня 1944 року на підставі директиви Ставки ВГК від 19 квітня 1944 року шляхом поділу Західного фронту на 2-й та 3-й Білоруські фронти у зв'язку із запланованою стратегічною наступальною операцією в Білорусі. Управління фронту розгорталося на основі 10-ї армії, до складу сил фронту із лівого крила Західного фронту виділялися 33-тя, 49-та і 50-та загальновійськові армії та 4-та повітряна армія. Командувачем військами фронту був призначений генерал-полковник Петров І. Ю., начальником штабу став генерал-лейтенант Любарський С. І.
Протягом наступних двох місяців фронт вів бої місцевого значення в Білорусії.
23 червня 1944 року з початком операції «Багратіон», війська фронту перейшли в наступ на могильовському напрямку. Силами фронту була прорвана німецька оборона по Проня, Бася і Дніпро і 28 червня звільнив Могильов. У липні 1944 року 2-й Білоруський фронт тісно взаємодіючи з іншими фронтами брав участь у звільненні Мінська і Білостока. З 30 серпня до 2 листопада фронт проводив Ломжа-Ружанську наступальну операцію, в ході якої вів бої в Західній Білорусії та в східній Польщі.
14 січня 1945 року війська фронту перейшли в наступ у Східній Пруссії. До 26 січня 2-й Білоруський фронт просунувся на глибину до 230 км, у районі Бромберга захопили плацдарм на лівому березі Вісли, надалі вийшли на узбережжі Балтійського моря в районі Толькеміта і блокували східно-прусське угруповання противника із заходу і південного заходу, відрізавши його від внутрішніх районів Німеччини.
10 лютого фронт перейшов у наступ у Східній Померанії. Протягом 10 днів запеклих та кривавих боїв війська фронту змогли просунутися лише на 40-60 км і були змушені припинити наступ. 24 лютого війська 2-го Білоруського фронту, посилені 19-ю армією і 2-ю ударної армії, завдали удару на Кьослін, у взаємодії з військами 1-го Білоруського фронту. До 5 березня війська двох фронтів, діючи спільно, розсікли східно-померанське угруповання військ вермахту і вийшли на узбережжі Балтійського моря. Після цього 2-й Білоруський фронт продовжив наступ на північний схід та опанував містами Гдиня і Данциг.
Після завершення Східно-Померанської операції частини 2-го Білоруського фронту були передислоковані на захід для заміни військ 1-го Білоруського фронту по рубежу Кольберг, гирло Одера і далі по східному березі цієї річки до Шведта. 16 квітня з початком стратегічного наступу Червоної армії на Берлін частини 2-го Білоруського фронту перейшли в наступ, форсували Одер у його нижній течії і, просунувшись на глибину 200 км, розгромили штеттінське угруповання німців, прикриваючи з півночі наступ 1-го Білоруського фронту на Берлін. 9 травня частини 19-ї армії висадили морський десант на данський острів Борнгольм.
10 червня 1945 року на підставі директиви Ставки ВГК від 29 травня 1945 фронт перетворений на Північну групу військ.

## Командувачі
1-ше формування
- генерал-полковник Курочкін Павло Олексійович (лютий 1944 — квітень 1944)

2-ге формування
- генерал армії Петров Іван Юхимович (квітень 1944 — червень 1944)
- генерал-полковник, з 28 липня 1944 року генерал армії Захаров Георгій Федорович (червень 1944 — листопад 1944)
- Маршал Радянського Союзу Рокоссовський Костянтин Костянтинович (листопад 1944 — червень 1945).

## Військові формування у складі фронту

### На час формування фронту
1-ше формування
- Армії:
  - 47-ма армія
  - 61-ша армія
  - 70-та армія
  - 6-та повітряна армія
  - Дніпровська військова флотилія

2-ге формування
- Армії:
  - 33-тя армія
  - 49-та армія
  - 50-та армія
  - 4-та повітряна армія

### Входили у різний час до сил фронту
Армії
- - 42-ма армія (25 лютого — 5 квітня 1944)
  - 61-ша армія (25 лютого — 5 квітня 1944)
  - 70-та армія (25 лютого — 5 квітня 1944; 19 листопада 1944 — 10 червня 1945)
  - 33-тя армія (24 квітня 1944 — 10 червня 1945)
  - 49-та армія (24 квітня 1944 — 10 червня 1945)
  - 50-та армія (24 квітня — 6 липня 1944)
  - 3-тя армія (5 липня 1944 — 10 лютого 1945)
  - 48-ма армія (22 вересня 1944 — 11 лютого 1945)
  - 65-та армія (19 листопада 1944 — 10 червня 1945)
  - 2-га ударна армія (29 січня — 10 червня 1945)
  - 19-та армія (29 січня — 10 червня 1945)
  - 43-тя армія (1 травня — 10 червня 1945)

Танкові армії
- - 5-та гвардійська танкова армія (8 січня — 11 лютого 1945)
  - 1-ша гвардійська танкова армія (8 — 28 березня 1945)

Повітряні армії
- - 6-та повітряна армія (25 лютого — 2 квітня 1944)
  - 4-та повітряна армія (25 квітня — 10 червня 1945)

РСЧФ
- - Дніпровська військова флотилія (25 лютого — 5 квітня 1944)

title: 2-й Білоруський фронт

wikitext:
{{Картка військового формування
| назва                      = 2-й Білоруський фронт
| оригінальна_назва          = 2-й Белорусский фронт
| зображення                 = 2gi białoruski.jpg
| розмір_зображення          = 300x300пкс
| альт                       =
| підпис                     = [[Бойове знамено]] 2-го Білоруського фронту
| дати                       = [[24 лютого]] — [[5 квітня]] [[1944]]
 [[24 квітня]] [[1944]] — [[10 червня]] [[1945]]
| країна                     = {{ПрТ|СРСР|1923}}
| належність                 =
| вид                        = [[Файл:Red_Army_flag.svg|border|23px]] [[Червона армія]]
| тип                        =
| роль                       =
| спеціалізація              =
| розмір                     = [[Фронт (військове об'єднання)|фронт]]
| командна_структура         =
| гарнізон                   =
| гарнізон_назва             =
| прізвисько                 =
| оборонець                  =
| гасло                      =
| штандарт                   =
| штандарт_назва             =
| марш                       =
| талісман                   =
| річниці                    =
| оснащення                  =
| оснащення_назва            =
| битви                      = '''[[Німецько-радянська війна]]'''
[[Поліська операція]]
[[Операція «Багратіон»]]
* [[Могильовська операція]]
* [[Мінська операція]]
* [[Білостоцька операція]]
[[Східно-Прусська операція]]
[[Млавсько-Ельбінзька операція]]
[[Східно-Померанська операція]]
[[Битва за Берлін|Берлінська операція]]
* [[Штеттінсько-Ростоцька операція]]
| битви_назва                =
| нагороди                   =
| почесні_найменування       =
| почесні_найменування_назва =
| розформовано               =
| льотні_години              =
| вебсайт                   =

| поточний_командувач        =
| командувач1                =
| командувач1_назва          =
| командувач2                =
| командувач2_назва          =
| командувач3                =
| командувач3_назва          =
| командувач4                =
| командувач4_назва          =
| визначні_командувачі       = [[генерал армії (СРСР)|генерал армії]] [[Рокоссовський Костянтин Костянтинович|Рокоссовський К. К.]]

| знак_розрізнення           =
| знак_розрізнення_назва     =
| знак_розрізнення2          =
| знак_розрізнення2_назва    =
| знак_розрізнення3          =
| знак_розрізнення3_назва    =
| знак_розрізнення4          =
| знак_розрізнення4_назва    =
| знак_розрізнення5          =
| знак_розрізнення5_назва    =
}}

'''2-й Білору́ський фронт''' — оперативно-стратегічне об'єднання [[Червона армія|радянських військ]] з [[24 лютого]] до [[5 квітня]] [[1944]] року та з [[24 квітня]] 1944 до [[10 червня]] [[1945]] року, у [[Друга світова війна|Другій світовій війні]]. Фронт бився на центральному напряму німецько-радянського фронту, брав участь у [[Поліська операція|Поліській]], [[Операція «Багратіон»|Білоруській]], [[Східно-Прусська операція|Східно-Прусській]], [[Східно-Померанська операція|Східно-Померанській]] та [[Битва за Берлін|Берлінській наступальних операціях]] Червоної армії.

== Історія ==

=== 2-й Білоруський фронт першого формування ===
2-й Білоруський фронт утворений [[24 лютого]] [[1944]] року на підставі директиви [[Ставка Верховного Головнокомандування|Ставки ВГК]] від [[17 лютого]] 1944 року з метою підготовки стратегічного [[наступ]]у в Білорусі. Управління фронту розгорталося на основі управління [[Північно-Західний фронт (Друга світова війна)|Північно-Західного фронту]] й мало у своєму складі [[47-ма армія (СРСР)|47-у]], [[61-ша армія (СРСР)|61-у]] та [[70-та армія (СРСР)|70-ту загальновійськові армії]], а також [[Дніпровська військова флотилія (СРСР)|Дніпровську військову флотилію]]. Авіаційні сили фронту склала [[6-та повітряна армія (СРСР)|6-та повітряна армія]]. Командувачем фронту став [[генерал-полковник]] [[Курочкін Павло Олексійович|Курочкін П. О.]], начальником штабу [[генерал-лейтенант]] [[Колпакчи Володимир Якович|Колпакчи В. Я.]]

[[15 березня]] [[1944]] року 2-й Білоруський фронт перейшов у наступ за планом [[Поліська операція|Поліської операції]], завдаючи головного удару в стик німецьким [[група армій «Центр»|групам армій «Центр»]] і [[група армій «Південь»|«Південь»]] силами 70-ї і 47-ї армії на ковельському напрямку. Наступного дня в наступ перейшла 61-ша армія, просуваючись на північ з метою зайняти південний берег [[Прип'ять|Прип'яті]]. В ході Поліської операції командування фронту не змогло виконати визначених завдань. [[5 квітня]] 1944 року на підставі директиви Ставки ВГК від [[2 квітня]] 1944 фронт було розформовано, його війська передані до складу [[1-й Білоруський фронт|1-го Білоруського фронту]].

=== 2-й Білоруський фронт другого формування ===
Друге формування фронту відбулося [[24 квітня]] 1944 року на підставі директиви Ставки ВГК від [[19 квітня]] 1944 року шляхом поділу [[Західний фронт (СРСР, Друга світова війна)|Західного фронту]] на 2-й та 3-й Білоруські фронти у зв'язку із запланованою стратегічною наступальною операцією в Білорусі. Управління фронту розгорталося на основі [[10-та армія (СРСР)|10-ї армії]], до складу сил фронту із лівого крила Західного фронту виділялися [[33-тя армія (СРСР)|33-тя]], 49-та і 50-та загальновійськові армії та 4-та повітряна армія. Командувачем військами фронту був призначений генерал-полковник [[Петров Іван Юхимович|Петров І. Ю.]], начальником штабу став [[генерал-лейтенант]] Любарський С. І.
[[Файл:Operation bagration battle mogilev 1944 june 23-28.png|міні|ліворуч|200пкс|Могильовська операція. 23-28 червня 1944]]
Протягом наступних двох місяців фронт вів бої місцевого значення в Білорусії.
[[Файл:Operation bagration minsk pocket 1944 june 29-july 03.png|міні|ліворуч|200пкс|Мінська операція. 29 червня-3 липня 1944]]

[[23 червня]] 1944 року з початком [[операція «Багратіон»|операції «Багратіон»]], війська фронту перейшли в [[Могильовська операція|наступ на могильовському напрямку]]. Силами фронту була прорвана німецька оборона по [[Проня (притока Сожу)|Проня]], [[Бася (річка)|Бася]] і [[Дніпро]] і [[28 червня]] звільнив [[Могильов]]. У липні 1944 року 2-й Білоруський фронт тісно взаємодіючи з іншими фронтами брав участь [[Мінська операція|у звільненні Мінська]] і [[Білостоцька операція|Білостока]]. З [[30 серпня]] до [[2 листопада]] фронт проводив Ломжа-Ружанську наступальну операцію, в ході якої вів бої в Західній Білорусії та в східній Польщі.

[[14 січня]] 1945 року війська фронту перейшли в [[Східно-Прусська операція|наступ у Східній Пруссії]]. До 26 січня 2-й Білоруський фронт просунувся на глибину до 230 км, у районі Бромберга захопили плацдарм на лівому березі Вісли, надалі вийшли на узбережжі Балтійського моря в районі [[Толькмицько|Толькеміта]] і блокували східно-прусське угруповання противника із заходу і південного заходу, відрізавши [[Млавсько-Ельбінзька операція|його від внутрішніх районів Німеччини]].

[[10 лютого]] фронт перейшов у [[Східно-Померанська операція|наступ у Східній Померанії]]. Протягом 10 днів запеклих та кривавих боїв війська фронту змогли просунутися лише на 40-60 км і були змушені припинити наступ. [[24 лютого]] війська 2-го Білоруського фронту, посилені [[19-та армія (СРСР)|19-ю армією]] і [[2-га ударна армія (СРСР)|2-ю ударної армії]], завдали удару на [[Кошалін|Кьослін]], у взаємодії з військами 1-го Білоруського фронту. До [[5 березня]] війська двох фронтів, діючи спільно, розсікли східно-померанське угруповання військ вермахту і вийшли на узбережжі Балтійського моря. Після цього 2-й Білоруський фронт продовжив наступ на північний схід та опанував містами [[Гдиня]] і [[Гданськ|Данциг]].

Після завершення Східно-Померанської операції частини 2-го Білоруського фронту були передислоковані на захід для заміни військ [[1-й Білоруський фронт|1-го Білоруського фронту]] по рубежу [[Колобжег|Кольберг]], гирло [[Одра|Одера]] і далі по східному березі цієї річки до [[Шведт]]а. [[16 квітня]] з початком [[Битва за Берлін|стратегічного наступу Червоної армії на Берлін]] частини 2-го Білоруського фронту перейшли в наступ, форсували Одер у його нижній течії і, просунувшись на глибину 200 км, [[Штеттінсько-Ростоцька операція|розгромили штеттінське угруповання]] німців, прикриваючи з півночі наступ 1-го Білоруського фронту на [[Берлін]]. [[9 травня]] частини [[19-та армія (СРСР)|19-ї армії]] [[Борнгольмський десант|висадили морський десант]] на данський острів [[Борнгольм]].

[[10 червня]] [[1945]] року на підставі директиви Ставки ВГК від [[29 травня]] 1945 фронт перетворений на [[Північна група військ|Північну групу військ]].

== Командувачі ==
; 1-ше формування:
* [[генерал-полковник]] [[Курочкін Павло Олексійович]] (лютий 1944 — квітень 1944)
; 2-ге формування:
* [[генерал армії (СРСР)|генерал армії]] [[Петров Іван Юхимович]] (квітень 1944 — червень 1944)
* [[генерал-полковник]], з [[28 липня]] 1944 року [[генерал армії (СРСР)|генерал армії]] [[Захаров Георгій Федорович]] (червень 1944 — листопад 1944)
* [[Маршал Радянського Союзу]] [[Рокоссовський Костянтин Костянтинович]] (листопад 1944 — червень 1945).

== Військові формування у складі фронту ==

=== На час формування фронту ===
; 1-ше формування:
* '''Армії''':
** [[47-ма армія (СРСР)|47-ма армія]]
** [[61-ша армія (СРСР)|61-ша армія]]
** [[70-та армія (СРСР)|70-та армія]]
** [[6-та повітряна армія (СРСР)|6-та повітряна армія]]
** [[Дніпровська військова флотилія (СРСР)|Дніпровська військова флотилія]]

; 2-ге формування:
* '''Армії''':
** [[33-тя армія (СРСР)|33-тя армія]]
** [[49-та армія (СРСР)|49-та армія]]
** [[50-та армія (СРСР)|50-та армія]]
** [[4-та повітряна армія (СРСР)|4-та повітряна армія]]

=== Входили у різний час до сил фронту ===
; Армії:
** [[47-ма армія (СРСР)|42-ма армія]] ([[25 лютого]] — [[5 квітня]] [[1944]])
** [[61-ша армія (СРСР)|61-ша армія]] ([[25 лютого]] — [[5 квітня]] [[1944]])
** [[70-та армія (СРСР)|70-та армія]] ([[25 лютого]] — [[5 квітня]] [[1944]]; [[19 листопада]] [[1944]] — [[10 червня]] [[1945]])
** [[33-тя армія (СРСР)|33-тя армія]] ([[24 квітня]] [[1944]] — [[10 червня]] [[1945]])
** [[49-та армія (СРСР)|49-та армія]] ([[24 квітня]] [[1944]] — [[10 червня]] [[1945]])
** [[50-та армія (СРСР)|50-та армія]] ([[24 квітня]] — [[6 липня]] [[1944]])
** [[3-тя армія (СРСР)|3-тя армія]] ([[5 липня]] [[1944]] — [[10 лютого]] [[1945]])
** [[48-ма армія (СРСР)|48-ма армія]] ([[22 вересня]] [[1944]] — [[11 лютого]] [[1945]])
** [[65-та армія (СРСР)|65-та армія]] ([[19 листопада]] [[1944]] — [[10 червня]] [[1945]])
** [[2-га ударна армія (СРСР)|2-га ударна армія]] ([[29 січня]] — [[10 червня]] [[1945]])
** [[19-та армія (СРСР)|19-та армія]] ([[29 січня]] — [[10 червня]] [[1945]])
** [[43-тя армія (СРСР)|43-тя армія]] ([[1 травня]] — [[10 червня]] [[1945]])

; Танкові армії:
** [[5-та гвардійська танкова армія (СРСР)|5-та гвардійська танкова армія]] ([[8 січня]] — [[11 лютого]] [[1945]])
** [[1-ша гвардійська танкова армія (СРСР)|1-ша гвардійська танкова армія]] ([[8 березня|8]] — [[28 березня]] [[1945]])

; Повітряні армії:
** [[6-та повітряна армія (СРСР)|6-та повітряна армія]] ([[25 лютого]] — [[2 квітня]] [[1944]])
** [[4-та повітряна армія (СРСР)|4-та повітряна армія]] ([[25 квітня]] — [[10 червня]] [[1945]])

; РСЧФ
** [[Дніпровська військова флотилія (СРСР)|Дніпровська військова флотилія]] ([[25 лютого]] — [[5 квітня]] [[1944]])

== Див. також ==
* [[Растенбурзько-Хейльсберзька операція]]
* [[Грацько-Амштеттенська операція]]
* [[Радянські армії часів Другої світової війни]]
* [[Земландська група військ]]
* [[Гайлігенбайлський мішок]]

== Література ==
* {{МСІУ}}

== Посилання ==
* [http://samsv.narod.ru/Fr/Bel2/front.html 2-й Белорусский фронт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200811192519/http://samsv.narod.ru/Fr/Bel2/front.html |date=11 серпня 2020 }}{{ref-ru}}
* [https://wwii.space/24-02-44-образован-2-й-Белорусский-фронт/ 24.02.44 — образован 2-й Белорусский фронт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200920012404/https://wwii.space/24-02-44-образован-2-й-Белорусский-фронт/ |date=20 вересня 2020 }}{{ref-ru}}
* [https://military.wikireading.ru/4688 2-й Белорусский фронт]{{ref-ru}}
* [https://pamyat-naroda.ru/warunit/2%20БелФ/ 2 БелФ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201029234158/https://pamyat-naroda.ru/warunit/2%20БелФ/ |date=29 жовтня 2020 }}{{ref-ru}}

{{Збройні Сили СРСР у Другій світовій війні}}
{{Портали|СРСР|Друга світова війна|Війна}}

[[Категорія:Радянські фронти]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 1944]]
[[Категорія:Військові формування, розформовані 1945]]

title: 2-й Білоруський фронт

На службі: 24 лютого — 5 квітня 1944 · 24 квітня 1944 — 10 червня 1945

Країна: СРСР

Вид: Червона армія

Чисельність: фронт

Війни/битви: Німецько-радянська війна · Поліська операція · Операція «Багратіон» · * Могильовська операція · * Мінська операція · * Білостоцька операція · Східно-Прусська операція · Млавсько-Ельбінзька операція · Східно-Померанська операція · Берлінська операція · * Штеттінсько-Ростоцька операція

title: Командування

Визначні · командувачі: генерал армії Рокоссовський К. К.


text:
# Алгона (Вашингтон)
Алгона (англ. Algona) — місто (англ. city) в США, в окрузі Кінг штату Вашингтон. Населення — 3290 осіб (2020).

## Географія
Алгона розташована за координатами 47°16′55″ пн. ш. 122°15′1″ зх. д. / 47.28194° пн. ш. 122.25028° зх. д. (47.281954, -122.250388).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 3,35 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 3014 осіб у 953 домогосподарствах у складі 722 родин. Густота населення становила 900 осіб/км².  Було 1018 помешкань (304/км²).
Расовий склад населення:
| - 67,1 % — білих - 11,7 % — азіатів - 3,3 % — чорних або афроамериканців - 2,0 % — вихідців з тихоокеанських островів - 1,7 % — корінних американців - 7,5 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 6,8 %. Частка іспаномовних становила 15,9 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 28,4 % — особи молодші 18 років, 65,1 % — особи у віці 18—64 років, 6,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 33,1 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 103,1 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 101,8 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 62 101 долар США (медіана — 56 667), а середній дохід на одну сім'ю — 64 181 долар (медіана — 57 857). Медіана доходів становила 45 019 доларів для чоловіків та 40 317 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 9,0 % осіб, у тому числі 7,6 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 1436 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 19,4 %, виробництво — 15,0 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 13,8 %.

title: Алгона (Вашингтон)

wikitext:
{{Otherplaces|Алгона}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Алгона
|оригінальна назва  = {{lang-en|Algona}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Вашингтон (штат){{!}}Вашингтон
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Кінг (округ, Вашингтон)|Кінг]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 3,35
|висота центру НП   = 25
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 899,70
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −8
|DST                    = −7 <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         = 253
|поштовий індекс        = 98001
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 5301290
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Алгона''' ({{lang-en|Algona}}) — місто ({{lang-en|city}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Кінг (округ, Вашингтон)|Кінг]] штату [[Вашингтон (штат)|Вашингтон]]. Населення — 3290 осіб (2020).

== Географія ==
Алгона розташована за координатами {{Coord|47|16|55|N|122|15|1|W|type:city_region:US-DE}} (47.281954, -122.250388){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 3,35 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1960 = 1311
| 1970 = 1276
| 1980 = 1467
| 1990 = 1694
| 2000 = 2460
| 2010 = 3014
| 2020 = 3290
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=U.S. Decennial Census|publisher=Census.gov|accessdate=24 травня 2014|archiveurl=https://www.webcitation.org/6YSasqtfX?url=http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=12 травня 2015}}</ref><br>2018 Estimate<ref name="2018 Pop Estimate">{{cite web|title=Population Estimates|url=https://census.gov/data/tables/2018/demo/popest/total-cities-and-towns.html|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=6 червня 2019|archive-date=8 березня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210308064742/https://www.census.gov/data/tables/2018/demo/popest/total-cities-and-towns.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало {{formatnum:3014}} осіб у 953 домогосподарствах у складі 722 родин. [[Густота населення]] становила 900 осіб/км².  Було 1018 помешкань (304/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 67,1 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 11,7 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 3,3 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 2,0 % — вихідців з [[Тихий океан|тихоокеанських островів]]
* 1,7 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 7,5 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 6,8 %. Частка іспаномовних становила 15,9 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 28,4 % — особи молодші 18 років, 65,1 % — особи у віці 18—64 років, 6,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 33,1 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 103,1 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 101,8 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:62101}} [[долар США]] (медіана — {{formatnum:56667}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:64181}} долар (медіана — {{formatnum:57857}}). Медіана доходів становила {{formatnum:45019}} доларів для чоловіків та {{formatnum:40317}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 9,0 % осіб, у тому числі 7,6 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:1436}} осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 19,4 %, виробництво — 15,0 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 13,8 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Кінг (округ, Вашингтон)}}

[[Категорія:Міста Вашингтону]]
[[Категорія:Населені пункти округу Кінг (Вашингтон)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Вашингтон

Округ: Кінг

Голова: Troy Linnelld

Густота населення: 899,70 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−8, влітку UTC-7


text:
# Хосе Саломон
Хосе Саломон (ісп. José Salomón, 9 липня 1916, Ла-Плата — 22 січня 1990) — аргентинський футболіст, що грав на позиції центрального захисника, зокрема за клуб «Расінг» (Авельянеда), а також національну збірну Аргентини, у складі якої — триразовий переможець чемпіонату Південної Америки.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 1935 року виступами за команду «Тальєрес» (Ремедіос), в якій провів чотири сезони, взявши участь у 93 матчах чемпіонату.
Привернувши увагу представників тренерського штабу «Расінга» (Авельянеда), перейшов до його команди у 1939. Протягом наступних семи сезонів був у ній основним гравцем захисту. Після важкої травми, отриманої на початку 1946 року в матчі за збірну, фактично завершив ігрову кар'єру.
Згодом, відновивившись від ушкодження, робив спроби повернутися на футбольне поле — протягом 1947 року грав за уругвайський «Ліверпуль» (Монтевідео), а 1950 року провів дев'ять матчів за рідний «Тальєрес» (Ремедіос).

## Виступи за збірну
1940 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Аргентини.
Наступного року поїхав у складі національної команди до Чилі на чемпіонат Південної Америки 1941, на якому взяв участь у всіх чотирьох іграх аргентинців і допоміг їм завоювати їх шостий в історії титул найсильнішої збірної континенту.
На наступній першості Південної Америки 1942 року виходив на поле у стартовому складі команди на всі шість ігор турніру, переможцями якого стали його господарі, збірна Уругваю, а аргентинці здобули «срібло».
Черговий чемпіонат Південної Америки проходив 1945 року знову в Чилі, а Соломон продовжував був стабільним гравцем стартового складу, знову провівши шість із шести матчів змагання і здобувши свій другий титул чемпіона континенту.
На своєму четвертому чемпіонаті Південної Америки 1946 року, який був для аргентинців домашнім, Саломон знову провів усі матчі (цього разу їх було п'ять) і здобув свій третій титул континентального чемпіона, однак отримав важку травму, яка фактично завершила його ігрову кар'єру. Інцидент відбувся в останньому матчі турніру, в якому по суті вирішувалася доля золотих нагород, адже лідерам турнірної таблиці аргентинцям протистояла збірна Бразилії, яка у випадку перемоги обходила господарів турніру. На тридцятій хвилині гри за рахунку 0:0 нападник бразильців Жаїр у боротьбі за м'яч стрибнув у ноги Саломону, зламавши йому великогомілкову і малогомілкову кістки. Епізод спричинив штовханину між гравцями обох команд, а також масове вибігання на поле аргентинських уболівальників, які переповнили стадіон «Монументаль». Команди під захистом поліції були виведені до роздягалень, а коли порядок на стадіоні було поновлено, повернулися на поле і дограли матч, перемогу в якому завдяки дублю Норберто Мендеса святкували аргентинці. Інцидент мав негативні наслідки не лише для здоров'я і кар'єри Саломона, але й для аргентино-бразильських відносин. Зокрема футбольні збірні цих країн протягом наступного десятиріччя не провели між собою жодної гри, у тому числі почергово відмовляючись від участі у чемпіонатах Південної Америки протягом другої половини 1940-х і першої половини 1950-х років.
Загалом протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 7 років, провів у її формі 44 матчі, з них 21 — в рамках континентальних першостей, що стало рекордом аргентинської збірної, який зумів повторити лише Оскар Руджері у 1990-х.
Помер 22 січня 1990 року на 74-му році життя.

## Титули і досягнення
- Переможець чемпіонату Південної Америки (3):

Аргентина: 1941, 1945, 1946
- Срібний призер Чемпіонату Південної Америки: 1942

title: Хосе Саломон

wikitext:
{{однофамільці|Саломон}}
{{Футболіст
| ім'я = Хосе Саломон
| зображення = José Salomón (Racing). - El Gráfico 1094.jpg
| підпис =
| місце-народження = [[Ла-Плата (місто)|Ла-Плата]]
| країна-народження = [[Аргентина]]
| дата-народження = 9.7.1916
| дата-смерті = 22.1.1990
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =
| позиція = [[Захисник (футбол)|центральний захисник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1935–1938 | {{Прапорець|ARG}} | [[Тальєрес (футбольний клуб, Ремедіос-де-Ескалада)|«Тальєрес» (Ремедіос)]] | 93 |0}}
{{Футболіст рядок 0|1939–1946 | {{Прапорець|ARG}} | [[Расінг (Авельянеда)|«Расінг» (Авельянеда)]] | 215 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1947 | {{Прапорець|URU}} | [[Ліверпуль (Монтевідео)|«Ліверпуль» (Монтевідео)]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|1950 | {{Прапорець|ARG}} | [[Тальєрес (футбольний клуб, Ремедіос-де-Ескалада)|«Тальєрес» (Ремедіос)]] | 9 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|1940–1946 | {{Прапорець|ARG}} | [[збірна Аргентини з футболу|Аргентина]] | 44 |0}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Хосе Саломон''' ({{lang-es|José Salomón}}, [[9 липня]] [[1916]], [[Ла-Плата (місто)|Ла-Плата]] — [[22 січня]] [[1990]]) — аргентинський [[футболіст]], що грав на позиції [[Захисник (футбол)|центрального захисник]]а, зокрема за клуб [[Расінг (Авельянеда)|«Расінг» (Авельянеда)]], а також [[збірна Аргентини з футболу|національну збірну Аргентини]], у складі якої — триразовий переможець [[Кубок Америки з футболу|чемпіонату Південної Америки]].

== Клубна кар'єра ==
У дорослому футболі дебютував 1935 року виступами за команду [[Тальєрес (футбольний клуб, Ремедіос-де-Ескалада)|«Тальєрес» (Ремедіос)]], в якій провів чотири сезони, взявши участь у 93 матчах чемпіонату.

Привернувши увагу представників тренерського штабу [[Расінг (Авельянеда)|«Расінга» (Авельянеда)]], перейшов до його команди у 1939. Протягом наступних семи сезонів був у ній основним гравцем захисту. Після важкої травми, отриманої на початку 1946 року в матчі за збірну, фактично завершив ігрову кар'єру.

Згодом, відновивившись від ушкодження, робив спроби повернутися на футбольне поле — протягом 1947 року грав за уругвайський [[Ліверпуль (Монтевідео)|«Ліверпуль» (Монтевідео)]], а 1950 року провів дев'ять матчів за рідний [[Тальєрес (футбольний клуб, Ремедіос-де-Ескалада)|«Тальєрес» (Ремедіос)]].

== Виступи за збірну ==
1940 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Аргентини з футболу|національної збірної Аргентини]].

Наступного року поїхав у складі національної команди до [[Чилі]] на [[Чемпіонат Південної Америки з футболу 1941|чемпіонат Південної Америки 1941]], на якому взяв участь у всіх чотирьох іграх аргентинців<ref>[http://www.rsssf.com/tables/41safull.html Чемпіонат Південної Америки з футболу 1941] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090327093159/http://www.rsssf.com/tables/41safull.html |date=27 березня 2009 }} на rsssf.com {{ref-en}}</ref> і допоміг їм завоювати їх шостий в історії титул найсильнішої збірної континенту.

На наступній [[Чемпіонат Південної Америки з футболу 1942|першості Південної Америки 1942 року]] виходив на поле у стартовому складі команди на всі шість ігор турніру<ref>[http://www.rsssf.com/tables/42safull.html Чемпіонат Південної Америки з футболу 1942] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210224170848/http://www.rsssf.com/tables/42safull.html |date=24 лютого 2021 }} на rsssf.com {{ref-en}}</ref>, переможцями якого стали його господарі, [[Збірна Уругваю з футболу|збірна Уругваю]], а аргентинці здобули «срібло».

[[Чемпіонат Південної Америки з футболу 1945|Черговий чемпіонат Південної Америки]] проходив 1945 року знову в [[Чилі]], а Соломон продовжував був стабільним гравцем стартового складу, знову провівши шість із шести матчів змагання<ref>[http://www.rsssf.com/tables/45safull.html Чемпіонат Південної Америки з футболу 1945] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110827023439/http://www.rsssf.com/tables/45safull.html |date=27 серпня 2011 }} на rsssf.com {{ref-en}}</ref> і здобувши свій другий титул чемпіона континенту.

На своєму четвертому [[Чемпіонат Південної Америки з футболу 1946|чемпіонаті Південної Америки 1946 року]], який був для аргентинців домашнім, Саломон знову провів усі матчі (цього разу їх було п'ять)<ref>[http://www.rsssf.com/tables/46safull.html Чемпіонат Південної Америки з футболу 1946] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111010232838/http://www.rsssf.com/tables/46safull.html |date=10 жовтня 2011 }} на rsssf.com {{ref-en}}</ref> і здобув свій третій титул континентального чемпіона, однак отримав важку травму, яка фактично завершила його ігрову кар'єру. Інцидент відбувся в останньому матчі турніру, в якому по суті вирішувалася доля золотих нагород, адже лідерам турнірної таблиці аргентинцям протистояла [[Збірна Бразилії з футболу|збірна Бразилії]], яка у випадку перемоги обходила господарів турніру. На тридцятій хвилині гри за рахунку 0:0 нападник бразильців [[Жаїр да Роза Пінто|Жаїр]] у боротьбі за м'яч стрибнув у ноги Саломону, зламавши йому [[Великогомілкова кістка|великогомілкову]] і [[Малогомілкова кістка|малогомілкову]] кістки. Епізод спричинив штовханину між гравцями обох команд, а також масове вибігання на поле аргентинських уболівальників, які переповнили [[Монументаль (стадіон, Буенос-Айрес)|стадіон «Монументаль»]]. Команди під захистом поліції були виведені до роздягалень, а коли порядок на стадіоні було поновлено, повернулися на поле і дограли матч, перемогу в якому завдяки дублю [[Норберто Мендес]]а святкували аргентинці. Інцидент мав негативні наслідки не лише для здоров'я і кар'єри Саломона, але й для аргентино-бразильських відносин. Зокрема футбольні збірні цих країн протягом наступного десятиріччя не провели між собою жодної гри, у тому числі почергово відмовляючись від участі у чемпіонатах Південної Америки протягом другої половини 1940-х і першої половини 1950-х років<ref>[https://m.dailyhunt.in/news/india/english/financial+chronicle-epaper-finance/anatomy+of+the+greatest+football+rivalry-newsid-89684837 Анатомія найбільшого футбольного суперництва] {{ref-en}}</ref>.

Загалом протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 7 років, провів у її формі 44 матчі, з них 21 — в рамках континентальних першостей, що стало рекордом аргентинської збірної, який зумів повторити лише [[Оскар Руджері]] у 1990-х.

Помер [[22 січня]] [[1990]] року на 74-му році життя.

==Титули і досягнення==
*  Переможець [[Кубок Америки з футболу|чемпіонату Південної Америки]] '''(3)''':
:[[збірна Аргентини з футболу|Аргентина]]: [[Чемпіонат Південної Америки з футболу 1941|1941]], [[Чемпіонат Південної Америки з футболу 1945|1945]], [[Чемпіонат Південної Америки з футболу 1946|1946]]
* Срібний призер [[Кубок Америки з футболу|Чемпіонату Південної Америки]]: [[Чемпіонат Південної Америки з футболу 1942|1942]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Transfermarkt}}
* {{NFT player}}

{{Склад збірної Аргентини на чемпіонаті Південної Америки 1941}}
{{Склад збірної Аргентини на чемпіонаті Південної Америки 1942}}
{{Склад збірної Аргентини на чемпіонаті Південної Америки 1945}}
{{Склад збірної Аргентини на чемпіонаті Південної Америки 1946}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Саломон Хосе}}
[[Категорія:Аргентинські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Аргентини з футболу]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату Південної Америки з футболу 1945]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату Південної Америки з футболу 1946]]
[[Категорія:Футболісти «Тальєреса» (Ремедіос)]]
[[Категорія:Футболісти «Расинга» (Авельянеда)]]
[[Категорія:Футболісти «Ліверпуля» (Монтевідео)]]
[[Категорія:Аргентинські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Уругваї]]
[[Категорія:Уродженці Ла-Плати]]
[[Категорія:Спортсмени Ла-Плати]]

title: Особисті дані

Народження: 9 липня 1916

Громадянство: Аргентина

Позиція: центральний захисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Тальєрес» (Ремедіос) · 93 · (0)

«Расінг» (Авельянеда) · 215 · (0)

«Ліверпуль» (Монтевідео) · ? · (?)

«Тальєрес» (Ремедіос) · 9 · (0)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Аргентина · 44 · (0)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Долина Парадокс
Долина Парадокс — басейн, розташований в окрузі Монтроуз у штаті Колорадо, США.

## Загальний опис
Суха, малонаселена долина названа за ознакою парадоксального русла річки Долорес — замість того, щоб текти вздовж долини, річка розрізає її посередині. Долина є місцем реалізації проекту Бюро меліорації з контролю солоності, який спричинив тисячі землетрусів, а також запропонованого місця розташування нового уранового заводу, який стане першим у Сполучених Штатах за останні 25 років.

## Географія і клімат
Долина Парадокс тягнеться на північний захід-південний схід і має приблизно 3-5 миль (5-8 км) в ширину і 25 миль (40 км) в довжину. Він розташований на крайньому західному краю Колорадо, приблизно за 50 миль (80 км) на південь від міста Гранд-Джанкшн. На північному заході піднімається хребет Ла-Саль в штаті Юта. Шосе штату 90 слідує за Долиною Парадокс на шляху від Натуріти до межі штату Юта, перетинаючи міст через річку Долорес поблизу невеликого некорпорованого містечка Бедрок. Місто Парадокс лежить за кілька миль на північ від шосе. Висота на дні долини коливається від приблизно 5000 футів (1500 м) на річці Долорес до майже 6000 футів (1800 м) на південно-східному кінці. Круті паралельні стіни з пісковику та сланцю обмежували долину на північному сході та південному заході.
Долина була названа в 1875 році геологом і геодезистом Альбертом Чарльзом Пілом, після того, як він зазначив, що річка Долорес «бажає робити дивні та несподівані речі» в цій місцевості. Замість того, щоб текти вниз по долині, річка виходить із вузької щілини в одній стіні, розрізає перпендикулярно посередині та виходить через іншу щілину. Як наслідок цієї незвичайної географії, долина не може легко зрошуватися річкою Долорес, але джерела та струмки, що живляться талим снігом з хребта Ла-Саль, підтримують сільське господарство в північно-західній третині.
Поблизу центру долини в місті Бедрок середні температури коливаються від 45 °F (7 °C) у грудні до 96 °F (36 °C) у липні. Середні найнижчі температури коливаються від 13 °F (–11 °C) у грудні до 54 °F (12 °C) у липні. У Бедроку щорічно випадає в середньому 11 дюймів (28 см) опадів, включаючи 9 дюймів (23 см) снігу.

## Геологія долини
Очевидний парадокс долини Парадокс можна пояснити соляною тектонікою. Долина — обрушена антикліналь, тип геологічної складчастості. Приблизно 300 мільйонів років тому, під час середнього пенсильванського періоду, коли річка вже існувала, високий тиск на землі на північному сході спричинив стік соляних відкладень, що лежать під ними, до місця, де зараз знаходиться долина. Сіль натрапила на гребінь блоків розломів і відхилилася вгору, проникаючи в шари гірських порід, що лежать вище, і утворювала соляний купол. Можливо, сіль насправді не була відкритою на поверхні, але підземні води, що потрапляють у верхню частину купола, розчиняють соляні шари, що лежать під ним, дозволяючи центру зруйнуватися, утворюючи те, що сьогодні називається Долиною Парадокс. Цей процес тривав приблизно 150 мільйонів років, достатньо довго, щоб річка Долорес впала в сушу та зберегла своє давнє русло. Той самий процес також створив Моавську долину (Спеніш-Веллі) на заході, перерізану подібним чином річкою Колорадо.
Формація Парадокс, геологічне утворення, що містить сіль, гіпс, ангідрит, сланці, пісковик і вапняк , названа на честь відкладень, знайдених у долині Парадокс. Басейн Парадокс, геологічна провінція, на території якої знаходиться формація Парадокс, також носить назву долини.

## Інтернет-ресурси
- Upstream and downstream water quality data from the United States Geological Survey
- Photo of Paradox Valley near Bedrock, CO on Panoramio

title: Долина Парадокс

wikitext:
{{басейн}}'''Долина Парадокс''' — басейн, розташований в окрузі [[Монтроуз (округ, Колорадо)|Монтроуз]] у штаті [[Колорадо]], [[США]].
==Загальний опис==
Суха, малонаселена [[долина]] названа за ознакою парадоксального русла [[Долорес (річка)|річки Долорес]] — замість того, щоб текти вздовж долини, річка розрізає її посередині. [[Долина]] є місцем реалізації проекту Бюро меліорації з контролю солоності, який спричинив тисячі [[землетрус]]ів, а також запропонованого місця розташування нового [[Уран (хімічний елемент)|уранового]] заводу, який стане першим у Сполучених Штатах за останні 25 років.<ref>«State Receives Uranium Mill Application». Telluride Watch. November 24, 2009.</ref>

== Географія і клімат ==
Долина Парадокс тягнеться на північний захід-південний схід і має приблизно 3-5 миль (5-8 км) в ширину і 25 миль (40 км) в довжину.<ref>Chafin, Daniel T. (January 2003). «The Effect of the Paradox Valley Unit on the Dissolved-Solids Load of the Dolores River near Bedrock, Colorado, 1988—2001»</ref> Він розташований на крайньому західному краю Колорадо, приблизно за 50 миль (80 км) на південь від міста Гранд-Джанкшн. На північному заході піднімається хребет Ла-Саль в штаті Юта. Шосе штату 90 слідує за Долиною Парадокс на шляху від Натуріти до межі штату Юта, перетинаючи міст через річку Долорес поблизу невеликого некорпорованого містечка Бедрок. Місто Парадокс лежить за кілька миль на північ від шосе. Висота на дні долини коливається від приблизно 5000 футів (1500 м) на річці Долорес до майже 6000 футів (1800 м) на південно-східному кінці. Круті паралельні стіни з [[пісковик]]у та сланцю обмежували долину на північному сході та південному заході.

Долина була названа в 1875 році геологом і геодезистом Альбертом Чарльзом Пілом, після того, як він зазначив, що річка Долорес «бажає робити дивні та несподівані речі» в цій місцевості. Замість того, щоб текти вниз по долині, річка виходить із вузької щілини в одній стіні, розрізає перпендикулярно посередині та виходить через іншу щілину. Як наслідок цієї незвичайної географії, долина не може легко зрошуватися річкою Долорес, але джерела та струмки, що живляться талим снігом з хребта Ла-Саль, підтримують [[сільське господарство]] в північно-західній третині.

Поблизу центру долини в місті Бедрок середні температури коливаються від 45 °F (7 °C) у грудні до 96 °F (36 °C) у липні. Середні найнижчі температури коливаються від 13 °F (–11 °C) у грудні до 54 °F (12 °C) у липні. У Бедроку щорічно випадає в середньому 11 дюймів (28 см) опадів, включаючи 9 дюймів (23 см) снігу.

== Геологія долини ==
Очевидний парадокс долини Парадокс можна пояснити [[соляна тектоніка|соляною тектонікою]]. Долина — обрушена [[антикліналь]], тип [[складчастість|геологічної складчастості]]. Приблизно 300 мільйонів років тому, під час середнього [[Пенсильваній|пенсильванського періоду]], коли річка вже існувала, високий тиск на землі на північному сході спричинив стік соляних відкладень, що лежать під ними, до місця, де зараз знаходиться долина. [[Сіль]] натрапила на гребінь блоків [[розлом]]ів і відхилилася вгору, проникаючи в шари [[гірські породи|гірських порід]], що лежать вище, і утворювала [[соляний купол]]. Можливо, сіль насправді не була відкритою на поверхні, але [[підземні води]], що потрапляють у верхню частину купола, розчиняють соляні шари, що лежать під ним, дозволяючи центру зруйнуватися, утворюючи те, що сьогодні називається Долиною Парадокс. Цей процес тривав приблизно 150 мільйонів років, достатньо довго, щоб річка Долорес впала в сушу та зберегла своє давнє русло. Той самий процес також створив Моавську долину ([[Спеніш-Веллі (Юта)|Спеніш-Веллі]]) на заході, перерізану подібним чином [[Колорадо (річка)|річкою Колорадо]].<ref name="baars">{{cite book|url=https://books.google.com/books?id=CHut1M-yAb0C&pg=PA63|title=The Colorado Plateau: a geologic history|last=Baars|first=Donald L.|publisher=[[University of New Mexico Press]]|year=2000|isbn=978-0-8263-2301-9|pages=63–67|accessdate=30 листопада 2009}}</ref>

Формація Парадокс, геологічне утворення, що містить [[сіль]], [[гіпс]], [[ангідрит]], [[сланці]], [[пісковик]] і [[вапняк]] <ref>{{cite web|url=http://ngmdb.usgs.gov/Geolex/NewRefsmry/sumry_9763.html|title=Summary of Citation - Geologic Unit: Paradox|work=GEOLEX Database|publisher=[[United States Geological Survey]]|accessdate=28 листопада 2009}}</ref>, названа на честь відкладень, знайдених у долині Парадокс. Басейн Парадокс, [[геологічна провінція]], на території якої знаходиться формація Парадокс, також носить назву долини.

== Інтернет-ресурси ==
* [http://waterdata.usgs.gov/nwis/dv/?site_no=09169500&agency_cd=USGS&referred_module=qw Upstream] and [http://waterdata.usgs.gov/nwis/dv/?site_no=09171100&agency_cd=USGS&referred_module=qw downstream] water quality data from the [[United States Geological Survey]]
* [https://web.archive.org/web/20161013135927/http://www.panoramio.com/photo/22753516 Photo of Paradox Valley near Bedrock, CO on Panoramio]
== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Долини США]]
[[Категорія:Географія Колорадо]]

title: Розташування

Регіон: Колорадо

title: Геологічні дані

Тип: форма рельєфу

title: Інше

Інше:
Долина Парадокс (США)
Долина Парадокс у Вікісховищі


text:
# Дем'яненко Дмитро Володимирович
Дем'я́ненко Дмитро́ Володи́мирович (нар. 11 червня 1969, Запоріжжя) — колишній український футболіст, захисник.

## Кар'єра
Вихованець ДЮСШ «Локомотив» із Запоріжжя. Перший тренер - Б. Зозуля. Першим професійним клубом був одеський «СКА». У 1991 році виступав за дубль московського ««Спартака»», провів 3 гри. Виступав за одеський «Чорноморець», дніпропетровський «Дніпро», запорізький «Віктор», сімферопольську «Таврію», ізраїльський СК «Ніс-Ціона», саківський « Динамо», армянський «Титан». Останній клуб - «Торпедо».

title: Дем'яненко Дмитро Володимирович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Дмитро Дем'яненко
| зображення        =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Дмитро Володимирович Дем'яненко
| дата-народження   = 11.6.1969
| місце-народження  = {{Прапорець|URSR}} [[Запоріжжя]], [[Українська РСР]]
| зріст             = 182 см
| вага              = 79 кг
| поточний-клуб     =
| позиція           = [[Захисник (футбол)|Захисник]]
| номер             =
| юнацькі-роки      =
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|URS}} [[Локомотив (Запоріжжя)|«Локомотив» З]]
| клубний гравець   ={{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1988—1990|{{Прапорець|URS}}|[[Одеса (спортивний клуб)|СКА О]]|78|19}}
{{Футболіст рядок 1|1991|{{Прапорець|URS}}|[[Спартак (футбольний клуб, Москва)|«Спартак» М]]|4|0}}
{{Футболіст рядок 0|1991—1992|{{Прапорець|UKR}}|[[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець» О]]|16|0}}
{{Футболіст рядок 1|1992—1993|{{Прапорець|UKR}}|[[Одеса (спортивний клуб)|СКА О]]|2|0}}
{{Футболіст рядок 0|1992—1993|{{Прапорець|UKR}}|[[Дніпро (Дніпропетровськ)|«Дніпро» Д]]|9|0}}
{{Футболіст рядок 1|1993—1994|{{Прапорець|UKR}}|[[Віктор (Запоріжжя)|«Віктор» З]]|2|0}}
{{Футболіст рядок 0|1993—2001|{{Прапорець|UKR}}|[[Таврія (Сімферополь)|«Таврія» С]]|22|0}}
{{Футболіст рядок 1|1994—1995|{{Прапорець|ISR}}|[[СК «Ніс-Ціона»]]|12|1}}
{{Футболіст рядок 0|1996—1997|{{Прапорець|UKR}}|[[Динамо (Саки)|«Динамо» С]]|14|1}}
{{Футболіст рядок 1|1996—1997|{{Прапорець|UKR}}|[[Титан (Армянськ)|«Титан» А]]|21|0}}
{{Футболіст рядок 0|2001—2002|{{Прапорець|UKR}}|[[ІгроСервіс (футбольний клуб)|«ІгроСервіс»]]|15|3}}
{{Футболіст рядок 1|2002—2003|{{Прапорець|UKR}}|[[Торпедо (Запоріжжя)|«Торпедо» З]]|13|0}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Дем'я́ненко Дмитро́ Володи́мирович''' ({{н}} [[11 червня]] [[1969]], [[Запоріжжя]]) — колишній [[Україна|український]] [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|захисник]].

== Кар'єра ==
Вихованець ДЮСШ «Локомотив» із [[Запоріжжя]]. Перший тренер - Б. Зозуля. Першим професійним клубом був [[Одеса|одеський]] [[Одеса (спортивний клуб)|«СКА»]]. У [[1991]] році виступав за дубль московського «[[Спартак (футбольний клуб, Москва)|«Спартака»]]», провів 3 гри. Виступав за одеський [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець»]], [[дніпропетровськ]]ий «[[Дніпро (Дніпропетровськ)|Дніпро]]», [[Запоріжжя|запорізький]] [[Віктор (Запоріжжя)|«Віктор»]], [[сімферополь]]ську [[Таврія (Сімферополь)|«Таврію»]], [[ізраїль]]ський СК «Ніс-Ціона», [[Саки (місто)|саківський]] « [[Динамо (Саки)|Динамо]]», [[армянськ]]ий [[Титан (Армянськ)|«Титан»]]. Останній клуб - [[Торпедо (Запоріжжя)|«Торпедо»]].

== Посилання ==
* [http://football.odessa.ua/person/?276 Профіль на сайті «Одесский футбол»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304072215/http://football.odessa.ua/person/?276 |date=4 березня 2016 }}

{{Footballer-stub}}

{{Портали|Футбол|Спорт}}

[[Категорія:Уродженці Запоріжжя]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Чорноморця» (Одеса)]]
[[Категорія:Футболісти СК «Одеса»]]
[[Категорія:Футболісти «Дніпра» (Дніпро)]]
[[Категорія:Футболісти «Віктора» (Запоріжжя)]]
[[Категорія:Футболісти «Таврії» (Сімферополь)]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо» (Саки)]]
[[Категорія:Футболісти «Титана» (Армянськ)]]
[[Категорія:Футболісти «ІгроСервіса»]]
[[Категорія:Футболісти «Торпедо» (Запоріжжя)]]

[[Категорія:Футбольні легіонери в Росії]]
[[Категорія:Футболісти «Спартака» (Москва)]]
[[Категорія:Футболісти «Зірки» (Кропивницький)]]
[[Категорія:Футболісти «Тараза»]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Казахстані]]
[[Категорія:Українські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футболісти «Секція Нес-Ціона»]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Ізраїлі]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Дмитро Володимирович Дем'яненко

Народження: 11 червня 1969 (55 років)

Вага: 79 кг

Громадянство: СРСР · Україна

Позиція: Захисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

СКА О · 78 · (19)

«Спартак» М · 4 · (0)

«Чорноморець» О · 16 · (0)

СКА О · 2 · (0)
«Дніпро» Д · 9 · (0)

«Віктор» З · 2 · (0)

«Таврія» С · 22 · (0)

СК «Ніс-Ціона» · 12 · (1)

«Динамо» С · 14 · (1)
«Титан» А · 21 · (0)

«ІгроСервіс» · 15 · (3)

«Торпедо» З · 13 · (0)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.