text:
# Місце для дракона
«Місце для дракона» — історико-фентезійна казка, написана українським письменником Юрієм Винничуком у 1990 році. Вперше опублікована 1990 року у збірці «Спалах». Окремими виданнями книга виходила у видавництвах "Піраміда", «Фоліо», "Чорні вівці".

## Сюжет
Події відбуваються у часи середньовіччя у вигаданому князівстві Люботин, життя якого нагадує сонне царство, де чути лише набридливе дзижчання мух. Тут давно забули про якісь військові походи чи лицарські турніри, а самі лицарі більше переймаються власним господарством, над усім панує нудьга. Володар князівства іноді намагався щось змінити, але невдовзі кидав розпочате й знову поринав у звичну лінь, розмореність і бездіяльність, і лише уві сні бачив війни, руїни здобутих фортець, і вервечки полонених. Таке тривало досить довго, аж поки не прийшла пора його єдиній дочці Настасії ставати до вінця. Князь невідкладно мусив щось  робити, аби знайти нареченого – спадкоємця престолу, бо інакше князівство остаточно розпадеться. Але ж як знайти лицаря-героя у князівстві, де нічого не відбувається, де немає ні розбійників, ні людожерів, ні чаклунів, ні багатоголових лютих драконів, де лицарі давно не тримали в руках ні меча, ні списа, та й саме військо вже давно було князем розпущене, а скарбниця порожня? Тож справжнім подарунком долі стала для князя звістка, принесена воєводою, про дракона, що з’явився на берегах річки Бистриці. Тож князь розіслав гінців, щоб оголосили: хто вб’є дракона – пошлюбить Настасію й сяде на престолі.
Проте лицарі зіштовхнулися з несподіваною перешкодою: дракон не хотів битися, навіть з печери вилазити не став, а коли його пробували викурити з неї димом, ладен був задихнутися, аніж боротися з ними. Князеві довелося зустрітися з пустельником, що вже давно усамітнився на берегах Бистриці, щоб більше дізнатися про дивного дракона. Старий пустельник розповів йому, що цей дракон зовсім не схожий на інших драконів, він має одну голову, вміє розмовляти, читає Біблію й пише вірші, звати його Грицьком, що
битися він не стане, бо дуже доброзичливий і лише зовнішньо нагадує чудовисько. Що саме він, пустельник, дав йому ім’я, навчив людської мови і грамоти, хоч і не хотів цього робити спочатку, тому що розумів, що рано чи пізно тому доведеться битися, бо такі людські звичаї і закони. Проте Грицько так хотів пізнавати світ, що таки наполіг на своєму навчанні, тож старий філософ здався й відкрив своєму учневі розуміння краси і добра. Князь, невдоволений почутим, бо так руйнувалися його плани щодо одруження Настасії, виявив бажання познайомитися з драконом.
Тим часом пустельник знаходить для Грицька  нову печеру, що мала вихід на закриту з усіх боків прекрасну галявину. Саме туди він згодом і приводить князя. Той, познайомившись із Грицьком, починає переконувати його в необхідності дотримуватися звичаїв і законів, згідно з якими дракони мусять чинити людям зло, а потім гинути на герці з лицарем-героєм, бо так споконвічно заведено у світі, і навіть переходить до погроз. Проте Грицько не розуміє, чому він повинен умирати, якщо нікому не хоче завдавати лиха, коли ще зовсім молодий і не нажився на такому чудовому світі; й ніякі аргументи про клопоти батька, що не може віддати дочку до шлюбу; про те, що володар дбає насамперед про інтереси держави, його не переконують.  Лицарі, побачивши, що дракон не хоче битися, роз’їжджаються по домівках, престиж князя й Люботина під загрозою, тож князь полишає спроби умовити Грицька й вирішує діяти хитрістю й підступом, ознайомивши зі своїм таємним планом лише Настасію.
Князь позірно відмовляється від тиску на дракона й, навпаки, робить усе, щоб заприятелювати з ним. Для цього він щоденно приходить на галявину, де в компанії пустельника й дракона доволі приємно проводить час: друзі спілкуються за кубком хорошого вина, ведуть філософські бесіди, читають Грицькові вірші. У таких дружніх посиденьках минає літо. Раптово пустельник занеміг, перед смертю він розмовляє з Грицьком. Дракон признається своєму старому вчителю, що не вірить у те, що князь  позбувся бажання знищити його. Пустельник умовляє дракона скористатися крилами і тікати від світу людей, які всі свої негаразди перекладають на дракона, мріючи того вбити. Але Грицько заявляє, що вирішив вийти на герць заради князя, його доньки й Люботина. У відчаї пустельник намагається розкрити другові очі: життя володаря не варте й одного рядка поета, князь передусім хоче зміцнити свою владу, він не заслуговує драконової самопожертви. Закликаючи дракона тікати від жорстокого світу людей, пустельник умирає.
Настає осінь, тепер уже дракон і князь п’ють вино на могилі пустельника. Князь вирішує пришвидшити здійснення свого плану вбити дракона й знову починає бідкатися. Дракон уже давно очікує цієї розмови й зненацька повідомляє князеві, що згоден вийти на герць. Князь, усіма силами намагаючись приховати радість, спочатку ніби й відмовляє Грицька, сам же при цьому спідлоба слідкує за ним. Дракон, усе ще сподіваючись на порядність друга, на те, що той відмовиться від своїх підступних намірів, бреше, що нібито старий учитель кличе його до себе, але князь воліє нічого не помічати. Діловито повідомляє Грицькові, що привезе Настасію до нього, оголосивши, ніби дракон її викрав.
Лицарі знову з’їжджаються в Люботин, серед них і славетний пан Лаврін, відомий багатьма подвигами й лицарськими вчинками. Таємний радник князя тим часом готує видовище для народу, поширює портрети дракона, на яких той виглядає страхітливим і кривавим чудовиськом. А Настасія таємно приїжджає до Грицька. Видаючи себе за лагідну й ніжну дівчину, лицемірна князівна пробує втертися в його довіру, називає метеликом, кокетує з ним. Та через деякий час розігрує перед драконом дешевий спектакль, пишномовно проголошуючи, яким брехливим є світ людей, яким негідником є її татуньо, яким неправедним є майбутній герць і що вона не збирається в цьому всьому брати участь. При цьому Настасія спідлоба слідкує за реакцією дракона й тішиться, коли той змушений ще й умовляти її, щоб вона цього не робила.
Перед поєдинком до дракона приходить і таємний радник, шантажуючи Грицька погрозою знищити всі  його вірші, якщо той не піддасться радниковому ставленику панові Любомиру із Золочева. Проте Грицько вже обіцяв князеві, що помре від меча лицаря Лавріна. Він дотримується слова й підставляє під час герцю Лаврінові своє єдине вразливе місце – око. Проте людина честі – Лаврін – запідозрив щось нечисте в такій поведінці, тож дракон умирає від списа Лаврінового джури. Народ  шаленіє від видовища, князівна  радо стає дружиною меткого джури, а Люботин гуляє три дні й три ночі з приводу свята. Лише пан Лаврін і князь відчувають на душі гризоту й ховають дракона поруч із могилою пустельника. Відчувши непереборне бажання сповідатися, князь усе розповідає Лаврінові. Той із гнівом і зневагою проклинає князя й покидає Люботин. З цього часу князь не має спокою. Узявши бутель вина й три кубки, він приїжджає на могили друзів і намагається виправдати сам себе, проте навіть у мареннях відчуває, що він злочинець і зрадник і що немає йому прощення. У самоті, холоді й марному каятті князь умирає.

## Характеристика персонажів
- Дракон Грицько тільки зовнішньо нагадує величезне змієподібне чудовисько з крилами й вогняним диханням, насправді ж це зовсім не хижак і не втілення ворожої людям сили, а, навпаки, - миролюбне й миле створіння, яке любить світ і  прагне пізнавати його, яскрава індивідуальність, тонка натура, життєлюб,  поет, що пробуджує в серцях любов і добро. На жаль, у жорстокому світі людей він приречений на загибель, бо «нетутешній». Попри це, його коротке життя, його поезія і самопожертва недаремні, бо врешті-решт засіяні ним зерна добра й любові проростають у людських серцях і світ стає кращим.
- Пустельник – колишній воєвода, самотній філософ, книжник і літописець, учитель, наставник і друг Грицька, який відчинив йому двері пізнання світу й людської душі, відкрив розуміння краси і добра, проте не зміг урятувати від людської жорстокості й сам виявився нездатним піднятися до шляхетного рівня свого учня. Вже після своєї смерті й загибелі дракона пустельник сформулює печальний висновок: зло не від дракона. Зло в самих людях, їхніх лихих інстинктах, їхньому намаганні знайти ворогів, на яких вони перекладають власні провини і яких прагнуть  розіп’ясти.
- Князь – володар Люботина, жорстокий, бездушний, заради своїх інтересів маніпулює іншими, вдається до прямої брехні, втирається в довіру, зраджує, досягає злочинної мети шляхом безсоромного підступу, проте потім усвідомлює скоєне, намагається знайти собі виправдання й зрештою помирає від мук совісті.
- Лицар Лаврін – великий воїн, справжній герой, здійснив чимало подвигів, побував у багатьох походах, людина честі, не боїться говорити правду можновладцям у вічі, безстрашно йде в бій проти зла, не терпить підлабузництва, дбає про свою бездоганну репутацію, справедливий,  розумний, не шукає золота чи високих посад, але жадає зажити лицарської слави. Ідеалом для нього є князь Святослав Завойовник. Під час турніру Лаврін починає здогадуватися, що не все так просто з драконом, бачить його погляд, у якому аж ніяк не злоба, а щось зовсім інше,  помічає живу й неушкоджену князівну, а головне, розуміє, що дракон не хоче битися й, навпаки, хоче, щоб це його швидше вбили. Коли ж лицар узнає всю правду, він проклинає Люботин і назавжди покидає це місце брехні, зради й убивства.
- Джура лицаря Лавріна – метикуватий, хоробрий, в усьому намагається наслідувати свого пана, проте ще не усвідомлює до кінця, що таке лицарська честь. Джура цікавиться подіями, що відбуваються навколо нього,  проте він і досить наївний,  йому бракує життєвого досвіду й мудрості, вчинки його спонтанні, необдумані, він радше керується у своїх діях емоціями й стереотипами. Саме від його списа вмирає дракон, але це випадковість, спричинена нетерплячкою, а не геройський вчинок, втім, джура навіть не усвідомлює цього й сприймає за подвиг, а шлюб із князівною як заслужену нагороду.
- Князівна Настасія – егоїстична, нещира, лицемірна, задля любовних походеньок наперед готова таємно зраджувати чоловіка, заради задоволення своїх потреб цинічно використовує дракона, удає з себе щиру, наївну, приязну дівчину, маніпулює Грицьковою довірою, недосвідченістю й добрими почуттями. Після смерті дракона бере шлюб із молодим метким джурою і не переймається химерами совісті.
- Таємний радник – цинічний, безжальний, безпринципний, корисливий маніпулятор, позбавлений будь-яких ознак совісті. Прикриваючись пишномовними фразами про обов’язок і патріотизм, вирішує власні корисливі інтереси, не гребуючи при цьому підлими погрозами.
- Воєвода Антось – відданий служака, розсудливий, наділений практичним розумом, інколи дає князеві слушні поради, звик сумлінно виконувати доручене, навіть коли й усвідомлює не зовсім праведний характер цих доручень. Пан Антось по-своєму чесний і порядний, зокрема, його жахає князева підступність, йому шкода дракона, однак протестувати він не наважується.
- Мойша Шамуель – шинкар, спритний, хитрий, звик догоджати відвідувачам, не гребує обманом, часто говорить не те, як він думає насправді, а те, що хотіли б почути від нього;  його поведінка часто є нещирою, адже йому нерідко доводиться вивертатися з несприятливих ситуацій, захищати себе, родину й шинок як від клієнтів, так і від влади.
- Відьма – баба-чаклунка, яка випробовує лицарські якості пана Лавріна, намагається спокусити його чудодійним мечем Вілоданом, а коли той відмовляється, мститься, насилаючи блуд.

title: Місце для дракона

wikitext:
{{Видання
| назва              = Місце для дракона
| назва_оригіналу    =
| переклад           =
| зображення         =
| підпис_зображення  =
| автор              = [[Винничук Юрій Павлович|Юрій Винничук]]
| ілюстрації         =
| дизайн_обкладинки  =
| країна             = {{UKR}}
| мова               = [[Українська мова|українська]]
| серія              =
| тема               =
| жанр               = [[повість]]-[[казка]]
| видавництво        = [[Піраміда (видавництво)|видавництво «Піраміда»]] (2002)
 [[Фоліо (видавництво)|видавництво «Фоліо»]] (2015)
 видавництво «Чорні вівці» (2016)
| дата_публікації    = [[1990]]
| публікація_українською_мовою =
| media_type         =
| сторінки           =
| isbn               =
| попереднє_видання  =
| наступне_видання   =
}}
'''«Місце для дракона»''' — історико-фентезійна казка, написана українським письменником [[Винничук Юрій Павлович|Юрієм Винничуком]] у 1990 році. Вперше опублікована 1990 року у збірці «Спалах». Окремими виданнями книга виходила у видавництвах "Піраміда", «Фоліо», "Чорні вівці".

==Сюжет==

Події відбуваються у часи [[середньовіччя]] у вигаданому князівстві Люботин, життя якого нагадує сонне царство, де чути лише набридливе дзижчання мух. Тут давно забули про якісь військові походи чи лицарські [[турнір|турніри]], а самі [[лицар|лицарі]] більше переймаються власним господарством, над усім панує нудьга. Володар князівства іноді намагався щось змінити, але невдовзі кидав розпочате й знову поринав у звичну лінь, розмореність і бездіяльність, і лише уві сні бачив війни, руїни здобутих фортець, і вервечки полонених. Таке тривало досить довго, аж поки не прийшла пора його єдиній дочці Настасії ставати до вінця. [[Князь]] невідкладно мусив щось  робити, аби знайти нареченого – спадкоємця престолу, бо інакше князівство остаточно розпадеться. Але ж як знайти лицаря-героя у князівстві, де нічого не відбувається, де немає ні розбійників, ні людожерів, ні чаклунів, ні багатоголових лютих драконів, де лицарі давно не тримали в руках ні меча, ні списа, та й саме військо вже давно було князем розпущене, а скарбниця порожня? Тож справжнім подарунком долі стала для князя звістка, принесена воєводою, про [[дракон|дракона]], що з’явився на берегах річки Бистриці. Тож князь розіслав гінців, щоб оголосили: хто вб’є дракона – пошлюбить Настасію й сяде на престолі.

Проте лицарі зіштовхнулися з несподіваною перешкодою: дракон не хотів битися, навіть з печери вилазити не став, а коли його пробували викурити з неї димом, ладен був задихнутися, аніж боротися з ними. Князеві довелося зустрітися з пустельником, що вже давно усамітнився на берегах Бистриці, щоб більше дізнатися про дивного дракона. Старий пустельник розповів йому, що цей дракон зовсім не схожий на інших драконів, він має одну голову, вміє розмовляти, читає Біблію й пише вірші, звати його Грицьком, що
битися він не стане, бо дуже доброзичливий і лише зовнішньо нагадує чудовисько. Що саме він, [[пустельник]], дав йому ім’я, навчив людської мови і грамоти, хоч і не хотів цього робити спочатку, тому що розумів, що рано чи пізно тому доведеться битися, бо такі людські звичаї і закони. Проте Грицько так хотів пізнавати світ, що таки наполіг на своєму навчанні, тож старий філософ здався й відкрив своєму учневі розуміння краси і добра. Князь, невдоволений почутим, бо так руйнувалися його плани щодо одруження Настасії, виявив бажання познайомитися з драконом.

Тим часом пустельник знаходить для Грицька  нову печеру, що мала вихід на закриту з усіх боків прекрасну галявину. Саме туди він згодом і приводить князя. Той, познайомившись із Грицьком, починає переконувати його в необхідності дотримуватися звичаїв і законів, згідно з якими дракони мусять чинити людям зло, а потім гинути на [[герць|герці]] з лицарем-героєм, бо так споконвічно заведено у світі, і навіть переходить до погроз. Проте Грицько не розуміє, чому він повинен умирати, якщо нікому не хоче завдавати лиха, коли ще зовсім молодий і не нажився на такому чудовому світі; й ніякі аргументи про клопоти батька, що не може віддати дочку до шлюбу; про те, що володар дбає насамперед про інтереси держави, його не переконують.  Лицарі, побачивши, що дракон не хоче битися, роз’їжджаються по домівках, престиж князя й Люботина під загрозою, тож князь полишає спроби умовити Грицька й вирішує діяти хитрістю й підступом, ознайомивши зі своїм таємним планом лише Настасію.

Князь позірно відмовляється від тиску на дракона й, навпаки, робить усе, щоб заприятелювати з ним. Для цього він щоденно приходить на галявину, де в компанії пустельника й дракона доволі приємно проводить час: друзі спілкуються за кубком хорошого вина, ведуть філософські бесіди, читають Грицькові вірші. У таких дружніх посиденьках минає літо. Раптово пустельник занеміг, перед смертю він розмовляє з Грицьком. Дракон признається своєму старому вчителю, що не вірить у те, що князь  позбувся бажання знищити його. Пустельник умовляє дракона скористатися крилами і тікати від світу людей, які всі свої негаразди перекладають на дракона, мріючи того вбити. Але Грицько заявляє, що вирішив вийти на герць заради князя, його доньки й Люботина. У відчаї пустельник намагається розкрити другові очі: життя володаря не варте й одного рядка поета, князь передусім хоче зміцнити свою владу, він не заслуговує драконової самопожертви. Закликаючи дракона тікати від жорстокого світу людей, пустельник умирає.

Настає осінь, тепер уже дракон і князь п’ють вино на могилі пустельника. Князь вирішує пришвидшити здійснення свого плану вбити дракона й знову починає бідкатися. Дракон уже давно очікує цієї розмови й зненацька повідомляє князеві, що згоден вийти на герць. Князь, усіма силами намагаючись приховати радість, спочатку ніби й відмовляє Грицька, сам же при цьому спідлоба слідкує за ним. Дракон, усе ще сподіваючись на порядність друга, на те, що той відмовиться від своїх підступних намірів, бреше, що нібито старий учитель кличе його до себе, але князь воліє нічого не помічати. Діловито повідомляє Грицькові, що привезе Настасію до нього, оголосивши, ніби дракон її викрав.

Лицарі знову з’їжджаються в Люботин, серед них і славетний пан Лаврін, відомий багатьма подвигами й лицарськими вчинками. Таємний радник князя тим часом готує видовище для народу, поширює портрети дракона, на яких той виглядає страхітливим і кривавим чудовиськом. А Настасія таємно приїжджає до Грицька. Видаючи себе за лагідну й ніжну дівчину, лицемірна князівна пробує втертися в його довіру, називає метеликом, кокетує з ним. Та через деякий час розігрує перед драконом дешевий спектакль, пишномовно проголошуючи, яким брехливим є світ людей, яким негідником є її татуньо, яким неправедним є майбутній герць і що вона не збирається в цьому всьому брати участь. При цьому Настасія спідлоба слідкує за реакцією дракона й тішиться, коли той змушений ще й умовляти її, щоб вона цього не робила.

Перед поєдинком до дракона приходить і таємний радник, шантажуючи Грицька погрозою знищити всі  його вірші, якщо той не піддасться радниковому ставленику панові Любомиру із Золочева. Проте Грицько вже обіцяв князеві, що помре від меча лицаря Лавріна. Він дотримується слова й підставляє під час герцю Лаврінові своє єдине вразливе місце – око. Проте людина честі – Лаврін – запідозрив щось нечисте в такій поведінці, тож дракон умирає від списа Лаврінового [[джура|джури]]. Народ  шаленіє від видовища, князівна  радо стає дружиною меткого джури, а Люботин гуляє три дні й три ночі з приводу свята. Лише пан Лаврін і князь відчувають на душі гризоту й ховають дракона поруч із могилою пустельника. Відчувши непереборне бажання сповідатися, князь усе розповідає Лаврінові. Той із гнівом і зневагою проклинає князя й покидає Люботин. З цього часу князь не має спокою. Узявши бутель вина й три кубки, він приїжджає на могили друзів і намагається виправдати сам себе, проте навіть у мареннях відчуває, що він злочинець і зрадник і що немає йому прощення. У самоті, холоді й марному каятті князь умирає.

== Характеристика персонажів ==

* Дракон Грицько тільки зовнішньо нагадує величезне змієподібне чудовисько з крилами й вогняним диханням, насправді ж це зовсім не хижак і не втілення ворожої людям сили, а, навпаки, - миролюбне й миле створіння, яке любить світ і  прагне пізнавати його, яскрава індивідуальність, тонка натура, життєлюб,  поет, що пробуджує в серцях любов і добро. На жаль, у жорстокому світі людей він приречений на загибель, бо «нетутешній». Попри це, його коротке життя, його поезія і самопожертва недаремні, бо врешті-решт засіяні ним зерна добра й любові проростають у людських серцях і світ стає кращим.
* Пустельник – колишній воєвода, самотній філософ, книжник і літописець, учитель, наставник і друг Грицька, який відчинив йому двері пізнання світу й людської душі, відкрив розуміння краси і добра, проте не зміг урятувати від людської жорстокості й сам виявився нездатним піднятися до шляхетного рівня свого учня. Вже після своєї смерті й загибелі дракона пустельник сформулює печальний висновок: зло не від дракона. Зло в самих людях, їхніх лихих інстинктах, їхньому намаганні знайти ворогів, на яких вони перекладають власні провини і яких прагнуть  розіп’ясти.
* Князь – володар Люботина, жорстокий, бездушний, заради своїх інтересів маніпулює іншими, вдається до прямої брехні, втирається в довіру, зраджує, досягає злочинної мети шляхом безсоромного підступу, проте потім усвідомлює скоєне, намагається знайти собі виправдання й зрештою помирає від мук совісті.
* Лицар Лаврін – великий воїн, справжній герой, здійснив чимало подвигів, побував у багатьох походах, людина честі, не боїться говорити правду можновладцям у вічі, безстрашно йде в бій проти зла, не терпить підлабузництва, дбає про свою бездоганну репутацію, справедливий,  розумний, не шукає золота чи високих посад, але жадає зажити лицарської слави. Ідеалом для нього є князь Святослав Завойовник. Під час турніру Лаврін починає здогадуватися, що не все так просто з драконом, бачить його погляд, у якому аж ніяк не злоба, а щось зовсім інше,  помічає живу й неушкоджену князівну, а головне, розуміє, що дракон не хоче битися й, навпаки, хоче, щоб це його швидше вбили. Коли ж лицар узнає всю правду, він проклинає Люботин і назавжди покидає це місце брехні, зради й убивства.
* Джура лицаря Лавріна – метикуватий, хоробрий, в усьому намагається наслідувати свого пана, проте ще не усвідомлює до кінця, що таке лицарська честь. Джура цікавиться подіями, що відбуваються навколо нього,  проте він і досить наївний,  йому бракує життєвого досвіду й мудрості, вчинки його спонтанні, необдумані, він радше керується у своїх діях емоціями й стереотипами. Саме від його списа вмирає дракон, але це випадковість, спричинена нетерплячкою, а не геройський вчинок, втім, джура навіть не усвідомлює цього й сприймає за подвиг, а шлюб із князівною як заслужену нагороду.
* Князівна Настасія – егоїстична, нещира, лицемірна, задля любовних походеньок наперед готова таємно зраджувати чоловіка, заради задоволення своїх потреб цинічно використовує дракона, удає з себе щиру, наївну, приязну дівчину, маніпулює Грицьковою довірою, недосвідченістю й добрими почуттями. Після смерті дракона бере шлюб із молодим метким джурою і не переймається химерами совісті.
* Таємний радник – цинічний, безжальний, безпринципний, корисливий маніпулятор, позбавлений будь-яких ознак совісті. Прикриваючись пишномовними фразами про обов’язок і патріотизм, вирішує власні корисливі інтереси, не гребуючи при цьому підлими погрозами.
* Воєвода Антось – відданий служака, розсудливий, наділений практичним розумом, інколи дає князеві слушні поради, звик сумлінно виконувати доручене, навіть коли й усвідомлює не зовсім праведний характер цих доручень. Пан Антось по-своєму чесний і порядний, зокрема, його жахає князева підступність, йому шкода дракона, однак протестувати він не наважується.
* Мойша Шамуель – шинкар, спритний, хитрий, звик догоджати відвідувачам, не гребує обманом, часто говорить не те, як він думає насправді, а те, що хотіли б почути від нього;  його поведінка часто є нещирою, адже йому нерідко доводиться вивертатися з несприятливих ситуацій, захищати себе, родину й шинок як від клієнтів, так і від влади.
* Відьма – баба-чаклунка, яка випробовує лицарські якості пана Лавріна, намагається спокусити його чудодійним мечем Вілоданом, а коли той відмовляється, мститься, насилаючи блуд.

== Література ==

* Римарук І.М. Винничук Ю.П. // Енциклопедія сучасної України у 30 т / ред. кол. І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ, Координаційне бюро енциклопедії сучасної України НАН України. — К., 2003–2019. // web.archive.org. 12 лют. 2018 р.
* Олена Красуля. «Жанрова специфіка дитячої прози Ю. Винничука». // Матеріали студентських наукових читань. Кривий Ріг: КДПУ. — 131 с. — С. 63-69.

== Посилання ==

* «[https://litarchive.in.ua/mistse-dlia-drakona-yuriy-vynnychuk Місце для дракона]» / Повний текст твору в е-бібліотеці «[https://litarchive.in.ua/ ЛітАрхів]»
{{книга-доробити}}

{{ВП-портали|Література|Фантастика|Фентезі|Україна}}

[[Категорія:Фентезійні романи 1990]]
[[Категорія:Книги Юрія Винничука]]
[[Категорія:Книги про драконів]]
[[Категорія:Українська дитяча література]]
[[Категорія:Фентезійні романи України]]
[[Категорія:Українські романи 1990]]

title: «Місце для дракона»

Автор: Юрій Винничук

Країна: Україна

Мова: українська

Жанр: повість-казка

Видавництво: видавництво «Піраміда» (2002) · видавництво «Фоліо» (2015) · видавництво «Чорні вівці» (2016)


text:
# Косьцежин-Великий
Косьцежин-Великий (пол. Kościerzyn Wielki, нім. Karlsbach, Kreis Wirsitz) — село в Польщі, у гміні Вижиськ Пільського повіту Великопольського воєводства.
Населення — 342 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Пільського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 165     | 41                 | 114              | 10                   |
| Жінки    | 177     | 49                 | 94               | 34                   |
| Разом    | 342     | 90                 | 208              | 44                   |

wikiname: ukwiki

title: Косьцежин-Великий

in_language: uk

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Косьцежин-Великий
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Kościerzyn Wielki}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Великопольське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Пільський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Вижиськ (гміна){{!}}Вижиськ
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 342
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 67
|поштовий індекс        = 89-300 <br />(poczta: [[Wyrzysk]])
|автомобільний код      = PP
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0533481
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Косьцежин-Великий''' ({{lang-pl|Kościerzyn Wielki}}, {{lang-de|Karlsbach, Kreis Wirsitz}}) — село в Польщі, у [[Вижиськ (гміна)|гміні Вижиськ]] [[Пільський повіт|Пільського повіту]] [[Великопольське воєводство|Великопольського воєводства]].
Населення — {{formatnum:342}} {{МНОЖИНА:342|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Пільське воєводство|Пільського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=165 |ЧолПре=41 |ЧолПрац=114 |ЧолПост=10
|Жін=177 |ЖінПре=49 |ЖінПрац=94 |ЖінПост=34
|Разом=342 |РазомПре=90 |РазомПрац=208 |РазомПост=44
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Вижиськ}}

[[Категорія:Села Пільського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Великопольське воєводство

Повіт: Пільський повіт

Гміна: Вижиськ

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Поштовий індекс: 89-300 · (poczta: Wyrzysk)

Автомобільний код: PP

OSM: ↑2857352 ·R (Ґміна Вижиськ)


text:
# Міґель Анхель Лопес (волейболіст)
Міґель Анхель Лопес Кастро (ісп. Miguel Ángel López Castro; нар. 25 березня 1997, Сьєнфуегос) — кубинський волейболіст, гравець національної збірної та бразильського клубу «Сада Крузейро».

## Життєпис
Народжений 25 березня 1997 року в Сьєнфуегосі.
Грав у клубі рідного міста (2015—2017), аргентинських «Gigantes del Sur» (2017—2019) та «UPCN Vóley Club» (2019—2020). Після цього перейшов до бразильського клубу «Сада Крузейро» (Контажей).
У фінальному поєдинку клубної першости світу 2021 в Бетіні його «Сада» переміг італійський «Кучине Лубе Чивітанова» 3:0 (25-17, 25-22, 25-23).

### Досягнення
Зі збірною
Клубні
- Чемпіон світу 2021

Індивідуальні
- Найкращий гравець (MVP) клубної першости світу 2021[3]

title: Міґель Анхель Лопес (волейболіст)

wikitext:
{{спортсмен}}
{{ІІ|[[Лопес]]|[[Кастро]]}}
{{Otherpersons|Міґель Анхель Лопес}}
'''Міґель Анхель Лопес Кастро''' ({{lang-es|Miguel Ángel López Castro}}; {{нар}} [[25 березня]] [[1997]], [[Сьєнфуегос]]) — [[Куба|кубинський]] волейболіст, гравець [[чоловіча збірна Куби з волейболу|національної збірної]] та [[бразилія|бразильського]] клубу «[[Сада Крузейро]]».

== Життєпис ==
Народжений 25 березня 1997 року в [[Сьєнфуегос]]і<ref>{{Cite web |url=https://en.volleyballworld.com/en/volleyball/ioqt/2019/men-pool5/teams/cub-cuba/players/miguel_angel_lopez_castro?id=70493 |title=Архівована копія |accessdate=12 грудня 2021 |archive-date=12 грудня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211212093305/https://en.volleyballworld.com/en/volleyball/ioqt/2019/men-pool5/teams/cub-cuba/players/miguel_angel_lopez_castro?id=70493 }}</ref>.

Грав у клубі рідного міста (2015—2017), [[аргентина|аргентинських]] «Gigantes del Sur» (2017—2019) та «[[UPCN Vóley Club]]» (2019—2020). Після цього перейшов до бразильського клубу «[[Сада Крузейро]]» ([[Контажей]]).

У фінальному поєдинку [[Клубна першість світу з волейболу серед чоловіків|клубної першости світу]] 2021 в [[Бетін (Мінас-Жерайс)|Бетіні]] його «Сада» переміг італійський «[[Лубе Воллей|Кучине Лубе Чивітанова]]» 3:0 (25-17, 25-22, 25-23).

=== Досягнення ===
;Зі збірною

;Клубні
* Чемпіон світу 2021

;Індивідуальні
* Найкращий гравець (MVP) клубної першости світу 2021<ref>[https://www.fivb.com/en/about/news/sada-cruzeiro-lift-fourth-club-world-championship?id=96741 Sada Cruzeiro Lift Fourth Club World Championship Trophy] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211212093253/https://www.fivb.com/en/about/news/sada-cruzeiro-lift-fourth-club-world-championship?id=96741 |date=12 грудня 2021 }}. {{ref-en}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{external media
||video1={{YouTube|9yRWtN8AVnY|Miguel Ángel López / Spot the Talent}} // Volleyball Explained. — 2020. — 20 липня.}}
* [https://volleybox.net/ru/miguel-angel-lopez-p6623 Міґель Анхель Лопес].{{ref-en}}
{{Volleyball-bio-stub}}
{{DEFAULTSORT:Лопес Міґель Анхель (волейболіст)}}
[[Категорія:Кубинські волейболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Куби з волейболу]]
[[Категорія:Волейболісти «Сади»]]
[[Категорія:Волейболісти аргентинських клубів]]
[[Категорія:Кубинські срібні призери Панамериканських ігор]]
[[Категорія:Призери Панамериканських ігор 2019 року]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Куба

Народження: 25 березня 1997 (28 років) · Сьєнфуегос, Куба

title: Спорт

Вид спорту: волейбол


text:
# Ларродриго
Ларродриго (ісп. Larrodrigo) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-і-Леон, у провінції Саламанка. Населення — 224 особи (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 150 км на захід від Мадрида, 31 км на південний схід від Саламанки.
На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)
- Карабіас: 3 особи
- Гальєгос-де-Креспес: 0 осіб
- Ларродриго: 221 особа

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Зовнішні посилання
- Провінційна рада Саламанки: індекс муніципалітетів [Архівовано 23 квітня 2009 у Wayback Machine.]
- Посилання на Google Maps

title: Ларродриго

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Ларродриго
 | місцева_назва       = ''Larrodrigo''
 | прапор              =
 | герб                =
 | автономна_спільнота = [[Кастилія-і-Леон]]
 | провінція           = [[Саламанка (провінція)|Саламанка]]
 | комарка             =
 | широта              = 40.737
 | довгота             = -5.449
 | висота              = 870
 | населення           = 224
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 49,63
 | густота             = 4,51
 | поштові_індекси     = 37865
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 37169
 | мер                 = Соня Перес Вісенте
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 =
}}
'''Ларродриго''' ({{lang-es|Larrodrigo}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кастилія-і-Леон]], у провінції [[Саламанка (провінція)|Саламанка]]. Населення — {{formatnum:224}} особи (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 150 км на захід від [[Мадрид]]а, 31 км на південний схід від [[Саламанка|Саламанки]].

На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)<ref>{{cite web|url=http://www.ine.es/nomen2/|title=Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales|publisher=[[Національний інститут статистики Іспанії]] (INE)|language=іспанською|accessdate=2011-06-12|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Cbe6GOiV?url=http://www.ine.es/nomen2/|archivedate=2012-12-02|deadurl=yes}}</ref>
* Карабіас: 3 особи
* Гальєгос-де-Креспес: 0 осіб
* Ларродриго: 221 особа

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Larrodrigo}}

== Зовнішні посилання ==

* [http://www.dipsanet.es/provin/indexmun.htm Провінційна рада Саламанки: індекс муніципалітетів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090423190637/http://www.dipsanet.es/provin/indexmun.htm |date=23 квітня 2009 }}
* [http://maps.google.es/maps?hl=es&tab=wl&q=LARRODRIGO Посилання на Google Maps]

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}

{{Муніципалітети провінції Саламанка}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Саламанка]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Кастилія-і-Леон

Провінція: Саламанка

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Соня Перес Вісенте (з 2007)


text:
# Опатовець
Опатовець (пол. Opatowiec) — місто в Польщі, у гміні Опатовець Казімерського повіту Свентокшиського воєводства.
Населення — 338 осіб (2011).
У 1975—1998 роках село належало до Келецького воєводства.
Мало міські права у 1271—1869. 1 січня 2019 Опатовець набув міські права став найменшим містом Польщі з 338 мешканцями, замістивши цим Віслицю (500 мешканців у 2018) яка лише впродовж року мала цей титул.
У 2024 році населення міста становить лише 308 мешканців, до того ж, Опатовець є третім за ліком містом Польщі з-поміж тих, що мають найбільше зменшення чисельності населення порівняно з попереднім роком (зменшення на - 2,92%).

## Демографія
Демографічна структура на день 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 159     | 19                 | 117              | 23                   |
| Жінки    | 179     | 21                 | 99               | 59                   |
| Разом    | 338     | 40                 | 216              | 82                   |

## Персоналії
- Сворад (бл. 980 — бл. 1030) — словацький святий, покровитель міста Нітра і Нітрянського єпископства.

title: Опатовець

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = місто
|українська назва   = Опатовець
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Opatowiec}}
|підпорядкування    =
|герб           = POL gmina Opatowiec COA.svg
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Opatowiec kosciol 20060624 0907 5830.jpg
|опис зображення    =  <!--Kościół św. Jakuba-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Свентокшиське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Казімерський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Опатовець{{!}}Опатовець
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 308
|рік перепису       = 2024
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 41
|поштовий індекс        = 28-520
|автомобільний код      = TKA
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0257963
|сайт  = http://www.opatowiec.com.pl
|add1n =
|add1  =
}}

'''Опатовець''' ({{lang-pl|Opatowiec}}) — місто в Польщі, у [[Опатовець (гміна)|гміні Опатовець]] [[Казімерський повіт|Казімерського повіту]] [[Свентокшиське воєводство|Свентокшиського воєводства]].
Населення — {{formatnum:338}} {{МНОЖИНА:338|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975—1998 роках]] село належало до [[Келецьке воєводство|Келецького воєводства]].

Мало міські права у 1271—1869. 1 січня 2019 Опатовець набув міські права<ref name="dziewietnascie-addendum">{{Dziennik Ustaw|2018|2478}} — Rozporządzenie Rady Ministrów z dnia 20 grudnia 2018 r. w sprawie nadania statusu miasta niektórym miejscowościom w województwie świętokrzyskim oraz ustalenia ich granic.</ref><ref name="decyzjamswia">[https://www.gov.pl/web/mswia/10-nowych-miast-w-polsce-od-2019-roku 10 nowych miast w Polsce od 2019 roku].</ref> став найменшим містом Польщі з 338 мешканцями, замістивши цим [[Віслиця|Віслицю]] (500 мешканців у 2018) яка лише впродовж року мала цей титул<ref>[http://www.radio.kielce.pl/post-72235 ''Opatowiec najmniejszym miastem w Polsce?'']</ref>.

У 2024 році населення міста становить лише 308 мешканців, до того ж, Опатовець є третім за ліком містом Польщі з-поміж тих, що мають найбільше зменшення чисельності населення порівняно з попереднім роком (зменшення на - 2,92%)<ref name="dwacztery">[https://stat.gov.pl/obszary-tematyczne/ludnosc/ludnosc/powierzchnia-i-ludnosc-w-przekroju-terytorialnym-w-2024-roku,7,21.html Поверхня і населення, 2024].</ref>.

== Демографія ==
Демографічна структура на день 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=159 |ЧолПре=19 |ЧолПрац=117 |ЧолПост=23
|Жін=179 |ЖінПре=21 |ЖінПрац=99 |ЖінПост=59
|Разом=338 |РазомПре=40 |РазомПрац=216 |РазомПост=82
}}

== Персоналії ==
* [[Сворад (святий)|Сворад]] (бл. 980 — бл. 1030) — словацький святий, покровитель міста Нітра і Нітрянського єпископства.

== Примітки ==
{{Commons category|Opatowiec}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url=https://danepubliczne.gov.pl/dataset/ea76a817-702b-465b-a12d-4ebba27d6fb3/resource/64abe576-8dc9-4f77-a4c6-d36462c32518/download/1miejscowosciludnoscnsp2011.xlsx
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age> Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.

{{Гміна Опатовець}}

[[Категорія:Міста Свентокшиського воєводства]]

title: Країна

Воєводство: Свентокшиське воєводство

Повіт: Казімерський повіт

Гміна: Опатовець

Водойма: Вісла

Автомобільний код: TKA

OSM: ↑2903526 ·R (Ґміна Опатовець)


text:
# Шальма (Масаль)
Шальма (перс. شالما) — село в Ірані, у дегестані Масаль, в Центральному бахші, шагрестані Масал остану Ґілян. За даними перепису 2006 року, його населення становило 372 особи, що проживали у складі 96 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 13,28°C, середня максимальна – 27,67°C, а середня мінімальна – -1,30°C. Середня річна кількість опадів – 556 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 11,63            | 10,37            | 11,71            | 15,89            | 20,83            | 26,04            | 27,67            | 27,45            | 22,82            | 19,76            | 14,80            | 11,43            |                  |
| Середня температура, °C                       | 5,80             | 4,54             | 5,87             | 10,04            | 15,00            | 20,19            | 23,33            | 23,10            | 18,50            | 15,42            | 10,47            | 7,08             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −0,04            | −1,3             | 0,03             | 4,22             | 9,16             | 14,35            | 18,98            | 18,77            | 14,15            | 11,08            | 6,13             | 2,75             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 49               | 43               | 62               | 62               | 38               | 21               | 11               | 20               | 45               | 68               | 56               | 81               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.15             | 2.38             | 2.42             | 2.45             | 2.20             | 2.16             | 2.48             | 2.24             | 1.91             | 2.00             | 1.94             | 1.97             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 7111             | 9406             | 11526            | 15968            | 19855            | 22446            | 23222            | 19828            | 16345            | 11370            | 8748             | 6809             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Шальма (Масаль)

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Шальма
  |native_name            = شالما
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 37 | latm = 18 | lats = 19.08 | latNS = N
  |longd = 49 | longm = 2 | longs = 0.96 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|37.3053|49.0336|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Ґілян]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Масал (шагрестан)|Масал]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Центральний (бахш, шагрестан Масаль)|Центральний]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Масаль (дегестан)|Масаль]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 372
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Шальма''' ({{lang-fa|شالما}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Масаль (дегестан)|Масаль]], в [[Центральний (бахш, шагрестан Масаль)|Центральному]] бахші, шагрестані [[Масал (шагрестан)|Масал]] остану [[Ґілян]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 372 особи, що проживали у складі 96 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/01.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 13,28°C, середня максимальна – 27,67°C, а середня мінімальна – -1,30°C. Середня річна кількість опадів – 556 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=11 квітня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=5.80           | Січ_сер_опади=49
| Лют_сер=4.54           | Лют_сер_опади=43
| Бер_сер=5.87           | Бер_сер_опади=62
| Кві_сер=10.04           | Кві_сер_опади=62
| Тра_сер=15.00           | Тра_сер_опади=38
| Чер_сер=20.19           | Чер_сер_опади=21
| Лип_сер=23.33           | Лип_сер_опади=11
| Сер_сер=23.10           | Сер_сер_опади=20
| Вер_сер=18.50           | Вер_сер_опади=45
| Жов_сер=15.42           | Жов_сер_опади=68
| Лис_сер=10.47           | Лис_сер_опади=56
| Гру_сер=7.08           | Гру_сер_опади=81

| Січ_сер_мін= -0.04       | Січ_сер_макс= 11.63
| Лют_сер_мін= -1.30       | Лют_сер_макс= 10.37
| Бер_сер_мін= 0.03       | Бер_сер_макс= 11.71
| Кві_сер_мін= 4.22       | Кві_сер_макс= 15.89
| Тра_сер_мін= 9.16       | Тра_сер_макс= 20.83
| Чер_сер_мін= 14.35       | Чер_сер_макс= 26.04
| Лип_сер_мін= 18.98       | Лип_сер_макс= 27.67
| Сер_сер_мін= 18.77       | Сер_сер_макс= 27.45
| Вер_сер_мін= 14.15       | Вер_сер_макс= 22.82
| Жов_сер_мін= 11.08       | Жов_сер_макс= 19.76
| Лис_сер_мін= 6.13       | Лис_сер_макс= 14.80
| Гру_сер_мін= 2.75       | Гру_сер_макс= 11.43

|Січ_вітер = 2.15	|Січ_рад = 7111
|Лют_вітер = 2.38	|Лют_рад = 9406
|Бер_вітер = 2.42	|Бер_рад = 11526
|Кві_вітер = 2.45	|Кві_рад = 15968
|Тра_вітер = 2.20	|Тра_рад = 19855
|Чер_вітер = 2.16	|Чер_рад = 22446
|Лип_вітер = 2.48	|Лип_рад = 23222
|Сер_вітер = 2.24	|Сер_рад = 19828
|Вер_вітер = 1.91	|Вер_рад = 16345
|Жов_вітер = 2.00	|Жов_рад = 11370
|Лис_вітер = 1.94	|Лис_рад = 8748
|Гру_вітер = 1.97	|Гру_рад = 6809
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}
{{Остан Ґілян}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Масал]]

title: Координати37°18′19″ пн. ш. 49°02′01″ сх. д. / 37.3053° пн. ш. 49.0336° сх. д.: 37°18′19.08″ пн. ш. 49°2′0.96″ сх. д. / 37.3053000° пн. ш. 49.0336000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Ґілян

Шагрестан: Масал

Бахш: Центральний

Дегестан: Масаль

Населення (2006)

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Термоклин
Термоклин або шар (зона) температурного стрибка — межа та перехідна зона між двома вертикальними зонами води з різною температурою.

## Загальний опис
Як правило, холодна вода знаходиться нижче термоклину, а тепла — вище. Оскільки зниження температури з глибиною є нормою для водойм, то термоклином вважаються ті зони, де подібне відбувається значно швидше, ніж звичайно в подібних умовах, а також вище та нижче термоклину. Нерідко термоклин є вузьким (кілька метрів) прошарком між масами води, температура яких відрізняється на 10 чи навіть більше градусів. Окрім температури води, розділені термоклином, часто відрізняються також за солоністю, вмістом кисню та іншими фізико-хімічними властивостями. Термоклин відіграє важливу роль у фізиці водойм та впливає на їхні екосистеми. Він перешкоджає вертикальному водообміну та призводить до дефіциту мінеральних речовин у поверхневих шарах води.
Термоклин трапляється практично в усіх типах водойм. Зазвичай у глибоких водоймах зі спокійною водою він значно різкіший. Однак є він і в океані, де щоправда зона термоклину ширша, а сам температурний перехід не такий швидкий, як, наприклад, в озерах.
Фізичною основою явища є той факт, що теплі тіла розширюються. У випадку з водою це призводить, до того, що густина (питома вага) теплої води дещо менша ніж в холодної. Основним джерелом тепла для водойм є Сонце. Однак воно прогріває лише верхній шар води, який не змішується з холодною, важкою водою глибин. Фактично, тепла вода ніби плаває на поверхні холодної. Саме це і є причиною виникнення термоклину. Іншим важливим фактором є те, що найбільшу густину вода має при температурі близько 4 °C, а при нижчих температурах знову починає розширюватися; завдяки цьому може існувати і термоклин, де маси переохолодженої води розташовані вище від тепліших.
Як видно з написаного вище, основою виникнення термоклину є температура поверхневого шару води, яка прямо залежить від сонячної радіації та пов'язана з температурою повітря. Відповідно на формування термоклинів впливають сезонні зміни. Тому у Світовому океані та інших водоймах високих та середніх широт формуються сезонні термоклини, які руйнуються вихолодженням верхніх шарів води в холодний сезон, а в низьких тропічних широтах існує квазістаціонарний термоклин.
У водоймі може бути кілька термоклинів, але головним термоклином є той, що відділяє приповерхневий перегрітий шар води від нижчих, холодних.
Оскільки густина води в термоклині різко зростає, то в його зоні часто затримуються органічні рештки, що призводить до замутнення води.

title: Термоклин

wikitext:
[[Файл:Thermocline.jpg|thumb|right|Залежність температури від глибини]]
'''Термоклин''' або '''шар (зона) температурного стрибка''' — межа та перехідна зона між двома вертикальними зонами води з різною температурою.
==Загальний опис==
Як правило, холодна вода знаходиться нижче термоклину, а тепла — вище. Оскільки зниження температури з глибиною є нормою для водойм, то термоклином вважаються ті зони, де подібне відбувається значно швидше, ніж звичайно в подібних умовах, а також вище та нижче термоклину. Нерідко термоклин є вузьким (кілька метрів) прошарком між масами води, температура яких відрізняється на 10 чи навіть більше градусів. Окрім температури води, розділені термоклином, часто відрізняються також за [[Солоність|солоністю]], вмістом кисню та іншими фізико-хімічними властивостями. Термоклин відіграє важливу роль у фізиці водойм та впливає на їхні екосистеми. Він перешкоджає вертикальному водообміну та призводить до дефіциту мінеральних речовин у поверхневих шарах води.
[[Файл:ENSO - normal.svg|міні|Нормальний термоклин Тихого океану, та…]]
[[Файл:ENSO - La Niña.svg|міні|…він же під час [[Ла-Нінья|Ля-Ніньї]]]]

Термоклин трапляється практично в усіх типах водойм. Зазвичай у глибоких водоймах зі спокійною водою він значно різкіший. Однак є він і в океані, де щоправда зона термоклину ширша, а сам температурний перехід не такий швидкий, як, наприклад, в озерах.

Фізичною основою явища є той факт, що теплі тіла розширюються. У випадку з водою це призводить, до того, що густина (питома вага) теплої води дещо менша ніж в холодної. Основним джерелом тепла для водойм є Сонце. Однак воно прогріває лише верхній шар води, який не змішується з холодною, важкою водою глибин. Фактично, тепла вода ніби плаває на поверхні холодної. Саме це і є причиною виникнення термоклину. Іншим важливим фактором є те, що найбільшу густину вода має при температурі близько 4 °C, а при нижчих температурах знову починає розширюватися; завдяки цьому може існувати і термоклин, де маси переохолодженої води розташовані вище від тепліших<ref>Про «теплу» воду при таких температурах говорити не доводиться.</ref>.

Як видно з написаного вище, основою виникнення термоклину є температура поверхневого шару води, яка прямо залежить від сонячної радіації та пов'язана з температурою повітря. Відповідно на формування термоклинів впливають сезонні зміни. Тому у [[Світовий океан|Світовому океані]] та інших водоймах високих та середніх широт формуються сезонні термоклини, які руйнуються вихолодженням верхніх шарів води в холодний сезон, а в низьких тропічних широтах існує квазістаціонарний термоклин<ref>С. Г. Богуславский, А. С. Кузнецов, А. С. Богуславский, Роль термоклина мирового океана в стабилизации климата земли, Екологічна безпека прибережної та шельфової зони та комплексне використання ресурсів шельфу, Збірник наукових праць, Випуск 13, с. 344</ref>.

У водоймі може бути кілька термоклинів, але головним термоклином є той, що відділяє приповерхневий перегрітий шар води від нижчих, холодних.

Оскільки густина води в термоклині різко зростає, то в його зоні часто затримуються органічні рештки, що призводить до замутнення води.

== Див. також ==
* [[Бароклин]]
* [[Галоклин]]

== Джерела ==
{{reflist|2|refs=

}}

== Література ==
*

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20081026042523/http://www.tnpu.edu.ua/subjects/26/0/l1/LEK_5_2.htm Загальна фізико-географічна характеристика вод Світового океану.]

{{Океанографія}}
{{ac}}
{{Портали|Географія|Гідрологія|Океанологія|Науки про Землю}}

[[Категорія:Гідрофізика]]
[[Категорія:Океанографія]]


text:
# В-1
В-1 «Вітязь» — радянський снігоболотохід, створений у 1967 році спеціальним конструкторським бюро Газстроймашина спільно з КБ ЗіЛ. В цьому автомобілі було використано велику кількість вузлів, які широко використовуються на серійних вантажівках і автобусах ЗІЛ.

## Будова автомобіля
При проектуванні такої машини вибір рушія був цілком однозначним — гусениці — лише вони були здатні витримати машину великої маси, забезпечуючи при цьому низький тиск на ґрунт (у В-1 — всього 0,13 кг/см²).
У «Вітязя» замість звичайних гусеничних ланцюгів уздовж кожного борту йдуть дві резино-тросові нескінченні стрічки з сполуками у вигляді штампованих траків з пружинної сталі. У середній частині траки мають вигини, що утворюють разом з стрічками бігову доріжку, по якій котяться опорні котки. Щоб вони не стрибали, з боків доріжки встановлені обмежувачі. Траки є одночасно опорними і провідними елементами гусениць. Самі стрічки дуже міцні — для розриву кожної з них необхідно зусилля не менше 40 тонн. Щоб зменшити знос треків і компенсувати різницю кроку в зачепленні їх з зірочками, зірочки зроблені резинокордними.
Опорні котки унікального снігоболотохіда забезпечені автомобільними шинами розміром 8,25 х 15. Підвіска їх виконана на подвійних балансирах, а пружними елементами служать пневматичні балони, тиск в яких регулюється з кабіни водія. Задній міст по конструкції подібний тракторному. Управління фрикціонами і гальмами має пневмопривод.
Взагалі ж в конструкції всюдихіда широко використані стандартні вузли, що серійно випускалися у той час: двигун, кабіна, рама, коробка передач, карданні вали, конічна пара головної передачі, кузов і гальмові камери — автомобіля ЗІЛ-130; золотники пневмоуправління — автобуса ЗІЛ-127, які служать для повороту машини, бортові фрикціони — від трактора Т-100М, і т. д.

## Випробування
Під час випробувань «Вітязь» показав більш високу прохідність, ніж інші гусеничні всюдихіди, проте був і суттєвий, порівняно з ними недолік — В-1 не міг долати водні перешкоди. Для руху по глибокому снігу або болоту «Вітязь» був чи не ідеальною машиною.

title: В-1

wikitext:
{{Автомобіль
| назва              = В-1 «Вітязь»
| модель             =
| фото               =
| виробник           = [[ЗіЛ]]
| інше ім'я          = ЗіЛ В-1
| роки виробництва   = {{Роки автомобіля|1967|1968}}
| попередник =
| наступник =
| заводи =
| платформа = ЗіЛ-130
| клас =
| сегмент =
| тип кузова =
| модифікації кузова =
| компоновка =
| колісна формула =
| привід =
| двигун =
| кпп =
| колісна база =
| довжина =
| ширина =
| висота =
| колія передня =
| колія задня =
| кліренс =
| маса =
| повна маса =
| вантажопідйомність = 3 т
| витрата палива =
| об'єм бака =
| макс. швидкість = по дорозі — 27 км/год<br />
по снігу — 10 ком/год
| разгін =
| коефіцієнт аеродинамічного опору=
| схожі =
| зв'язані = [[ЗіЛ-130]]
| дизайнер =
| вікісховище =
| модифікації =
}}
'''В-1 «Вітязь»''' — [[СРСР|радянський]] [[снігоболотохід]], створений у [[1967]] році спеціальним конструкторським бюро [[Газстроймашина]] спільно з КБ [[ЗіЛ]]. В цьому автомобілі було використано велику кількість вузлів, які широко використовуються на серійних вантажівках і автобусах ЗІЛ.

== Будова автомобіля ==
При проектуванні такої машини вибір рушія був цілком однозначним — гусениці — лише вони були здатні витримати машину великої маси, забезпечуючи при цьому низький тиск на ґрунт (у В-1 — всього 0,13 кг/см²).

У «Вітязя» замість звичайних гусеничних ланцюгів уздовж кожного борту йдуть дві резино-тросові нескінченні стрічки з сполуками у вигляді штампованих траків з пружинної сталі. У середній частині траки мають вигини, що утворюють разом з стрічками бігову доріжку, по якій котяться опорні котки. Щоб вони не стрибали, з боків доріжки встановлені обмежувачі. Траки є одночасно опорними і провідними елементами гусениць. Самі стрічки дуже міцні — для розриву кожної з них необхідно зусилля не менше 40 тонн. Щоб зменшити знос треків і компенсувати різницю кроку в зачепленні їх з зірочками, зірочки зроблені резинокордними.

Опорні котки унікального снігоболотохіда забезпечені автомобільними шинами розміром 8,25 х 15. Підвіска їх виконана на подвійних балансирах, а пружними елементами служать пневматичні балони, тиск в яких регулюється з кабіни водія. Задній міст по конструкції подібний тракторному. Управління фрикціонами і гальмами має пневмопривод.

Взагалі ж в конструкції всюдихіда широко використані стандартні вузли, що серійно випускалися у той час: двигун, кабіна, рама, коробка передач, карданні вали, конічна пара головної передачі, кузов і гальмові камери — автомобіля ЗІЛ-130; золотники пневмоуправління — автобуса ЗІЛ-127, які служать для повороту машини, бортові фрикціони — від трактора Т-100М, і т. д<ref name="zhurnal.lib.ru">[http://zhurnal.lib.ru/k/kostin_k_a/komunuzhnykolesa.shtml Костин Константин Александрович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110122234233/http://zhurnal.lib.ru/k/kostin_k_a/komunuzhnykolesa.shtml |date=22 січня 2011 }}, Кому нужны колеса?.</ref>.

== Випробування ==
Під час випробувань «Вітязь» показав більш високу прохідність, ніж інші гусеничні всюдихіди, проте був і суттєвий, порівняно з ними недолік — В-1 не міг долати водні перешкоди. Для руху по глибокому снігу або болоту «Вітязь» був чи не ідеальною машиною<ref name="zhurnal.lib.ru" />.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
[http://truck-auto.info/zil/460-v-1-vityaz.html ЗИЛ В-1 "Витязь"] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131031133336/http://truck-auto.info/zil/460-v-1-vityaz.html |date=31 жовтня 2013 }}

[[Категорія:Всюдиходи]]
[[Категорія:Автомобілі ЗІЛ]]
[[Категорія:Радянські автомобілі]]

{{Ізольована стаття}}

Виробник: ЗіЛ

Інші позначення: ЗіЛ В-1

Макс. швидкість: по дорозі — 27 км/год · по снігу — 10 ком/год

Вантажопідйомність: 3 т


text:
# Курська губернія
51°43′00″ пн. ш. 36°11′00″ сх. д. / 51.716666666667° пн. ш. 36.183333333333° сх. д.
Ку́рська губе́рнія ( 1796 — 1928) —  одна з центральних чорноземних губерній європейської частини Російської імперії та РРФСР, що належали Київській губернії.

## Історія
Утворена в 1796. Центр — місто Курськ. Площа губернії становила 40 821 квадратну версту. Населення на 1897 становило 2 371 012 осіб.
У 1917 році мешканці Суджі і Суджанського повіту присягли на вірність українській владі, оголосили про вихід зі складу Курської губернії і попросили прийняти їх до Української Народної Республіки
14 серпня 1918 року значна частина Курської губернії колишньої Російської імперії увійшла до складу Української Держави . Зокрема, Путивльський і Рильський повіти були включені до Чернігівщини, а Суджанський, Грайворонський, Білгородський, Корочанський і Новооскольський — до Харківщини . Ця постанова стала одним із результатів Київської мирної конференції — переговорів про юридичні підсумки програної більшовиками Першої радянсько-української війни .
16 жовтня 1925 до складу УРСР від Курської губернії було передано Путивльський повіт (окрім Крупецької волості) та Криничанську і Миропільську волості Суджанського повіту.

## Повіти
У 1727 році зі складу Київської губернії була виділена Бєлгородська губернія, до складу якої були включені провінції Бєлгородська, Орловська, Севська, а також частина Української лінії і 5 полків слободських козаків Київської губернії (у самій Київській губернії залишилося 10 українських полків). Згодом з Бєлгородської губернії була виділена Курська губернія.
Курська губернія мала 15 повітів:
1. Білгородський;
2. Грайворонський;
3. Дмитріївський;
4. Корочанський;
5. Курський;
6. Льговський;
7. Новооскільський;
8. Обоянський;
9. Путивльський;
10. Рильський;
11. Старооскольський;
12. Суджанський;
13. Тимський;
14. Фатежський;
15. Щигровський.

## Губернатори
- 1797—1798 — Бурнашев Іван Миколайович
- 1798—1799 — Комбурлей Михайло Іванович
- 1799—1803 — Верьовкін Олександр Матвійович
- 1803—1806 — Протасов Павло Іванович
- 1806—1811 — Прозоровський Дмитро Олександрович
- 1811—1818 — Нелідов Аркадій Іванович
- 1818—1826 — Кожухов Олексій Степанович
- 1826—1830 — Лісовський Степан Іванович
- 1830—1831 — Ганскау Яків Федорович
- 1831—1834 — Демидов Павло Миколайович
- 1834—1835 — Паскевич Степан Федорович
- 1835—1839 — Муравйов Михайло Миколайович

## Особливості етнічного складу населення
Північні та центральні повіти губернії, що не були частиною Східної Слобожанщини, мали майже повністю російське населення — Фатежський 99,87 % росіян, Щигровський 99,76 %, Дмитріївський 99,18 %, Тимський 98,87 %, Курський 97,19 %, Льговський 95,15 %, Старооскольський 91,35 %.
Південні ж повіти, суміжні з Харківською губернією, які були частиною Східної Слобожанщини, мали змішане населення, подекуди з перевагою українців — так, Грайворонський населяло 58,58 % українців, Путивльський 52,52 %, Новооскільський 51,01 %.
Українці становили майже половину (47,92 %) населення Суджанського повіту, третину (34,31 та 30,09 % відповідно) населення Корочанського та Рильського повітів, п'яту частину (21,23 %) населення Білгородського повіту, десяту частину (10,74 %) Обоянського повіту. Льговський та Старооскольський повіти були «перехідними» зі смуги заселення росіян до українців, адже мали відповідно 4,48 та 8,81 % населення українців.
За працею російського військового статистика Олександра Ріттіха «Племенной состав контингентов русской армии и мужского населения Европейской России» 1875 року серед чоловіків призовного віку Курської губернії українців було 23,7 %, росіян — 76,19 %, інших національностей — 0,11 %; значна частка українців була серед чоловіків призовного віку Грайворонського (56,3 %), Новооскільського (54,9 %), Путивльського (49,6 %), Суджинського (46,2 %), Рильського (41,6 %), Білгородського (34 %), Короченського (27,1 %), Старооскільського (12,2 %), Обоянського (11,2 %) та Льговського (9,5 %) повітів.

title: Курська губернія

wikitext:
{{unibox}}

'''Ку́рська губе́рнія''' ( 1796 — 1928) —  одна з центральних [[чорнозем]]них губерній європейської частини [[Російська імперія|Російської імперії]] та РРФСР, що належали Київській губернії.

== Історія ==
Утворена в [[1796]]. Центр — місто [[Курськ]]. Площа губернії становила 40 821 квадратну версту. Населення на [[1897]] становило 2 371 012 осіб.

У 1917 році мешканці [[Суджа|Суджі]] і [[Суджанський повіт|Суджанського повіту]] присягли на вірність українській владі, оголосили про вихід зі складу Курської губернії і попросили прийняти їх до [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]] <ref name=":0">{{Cite web|url=https://armyinform.com.ua/2024/08/09/sim-czikavyh-faktiv-pro-kursk-i-kurshhynu/|title=Сім цікавих фактів про Курськ і Курщину|last=Букет|first=Євген|date=9 Серпня 2024|website=armyinform.com.ua|access-date=13 грудня 2024}}</ref>

14 серпня 1918 року значна частина Курської губернії колишньої Російської імперії увійшла до складу [[Українська Держава|Української Держави]] <ref name=":0" />. Зокрема, [[Путивльський повіт|Путивльський]] і [[Рильський повіт|Рильський]] повіти були включені до [[Чернігівщина|Чернігівщини]], а [[Суджанський повіт|Суджанський]], [[Грайворонський повіт|Грайворонський]], [[Білгородський повіт|Білгородський]], Корочанський і [[Новооскільський повіт|Новооскольський]] — до [[Харківщина|Харківщини]] <ref name=":0" />. Ця постанова стала одним із результатів Київської мирної конференції — переговорів про юридичні підсумки програної більшовиками [[Перша радянсько-українська війна|Першої радянсько-української війни]] <ref name=":0" />.

16 жовтня 1925 до складу УРСР від Курської губернії було передано [[Путивльський повіт]] (окрім Крупецької волості) та [[Криничанська волость (Курська губернія)|Криничанську]] і [[Миропільська волость (Суджанський повіт)|Миропільську]] волості Суджанського повіту.

== Повіти ==
У 1727 році зі складу '''Київської губернії''' була виділена '''Бєлгородська губернія''', до складу якої були включені провінції Бєлгородська, Орловська, Севська, а також частина Української лінії і 5 полків слободських козаків Київської губернії (у самій Київській губернії залишилося 10 українських полків). Згодом з Бєлгородської губернії була виділена Курська губернія. <ref>{{Cite web|url=https://geo.1sept.ru/view_article.php?ID=200101502|title=Тархов С. {{!}} Изменение административно-территориального деления России за последние 300 лет (новая версия, полный вариант) {{!}} Журнал «География» № 15/2001|website=geo.1sept.ru|access-date=2024-09-30}}</ref>

Курська губернія мала 15 повітів:
# [[Білгородський повіт|Білгородський]];
# [[Грайворонський повіт|Грайворонський]];
# [[Дмитріївський повіт|Дмитріївський]];
# [[Корочанський повіт|Корочанський]];
# [[Курський повіт|Курський]];
# [[Льговський повіт|Льговський]];
# [[Новооскільський повіт|Новооскільський]];
# [[Обоянський повіт|Обоянський]];
# [[Путивльський повіт|Путивльський]];
# [[Рильський повіт|Рильський]];
# [[Старооскольський повіт|Старооскольський]];
# [[Суджанський повіт|Суджанський]];
# [[Тимський повіт|Тимський]];
# [[Фатежський повіт|Фатежський]];
# [[Щигровський повіт|Щигровський]].

== Губернатори ==
* 1797—1798 — [[Бурнашев Іван Миколайович]]
* 1798—1799 — [[Комбурлей Михайло Іванович]]
* 1799—1803 — [[Верьовкін Олександр Матвійович]]
* 1803—1806 — [[Протасов Павло Іванович]]
* 1806—1811 — [[Прозоровський Дмитро Олександрович]]
* 1811—1818 — [[Нелідов Аркадій Іванович]]
* 1818—1826 — [[Кожухов Олексій Степанович]]
* 1826—1830 — [[Лісовський Степан Іванович]]
* 1830—1831 — [[Ганскау Яків Федорович]]
* 1831—1834 — [[Демидов Павло Миколайович]]
* 1834—1835 — [[Паскевич Степан Федорович]]
* 1835—1839 — [[Муравйов Михайло Миколайович]]

== Особливості етнічного складу населення ==
[[Файл:1897 Gov Kursk ethno.jpg|міні|праворуч|Населення Курської губернії за переписом 1897 року]]
[[Файл:Ukrainian language in Kursk Governorate, 1897.png|міні|Частка українськомовного населення в повітах Курської губернії за даними [[Перепис населення Російської імперії (1897)|перепису населення 1897 року]]]]

Північні та центральні повіти губернії, що не були частиною Східної Слобожанщини, мали майже повністю російське населення — [[Фатежський повіт|Фатежський]] 99,87 % росіян, [[Щигровський повіт|Щигровський]] 99,76 %, [[Дмитріївський повіт|Дмитріївський]] 99,18 %, [[Тимський повіт|Тимський]] 98,87 %, [[Курський повіт|Курський]] 97,19 %, [[Льговський повіт|Льговський]] 95,15 %, [[Старооскольський повіт|Старооскольський]] 91,35 %.

Південні ж повіти, суміжні з Харківською губернією, які були частиною Східної Слобожанщини, мали змішане населення, подекуди з перевагою українців — так, [[Грайворонський повіт|Грайворонський]] населяло 58,58 % українців, [[Путивльський повіт|Путивльський]] 52,52 %, [[Новооскільський повіт|Новооскільський]] 51,01 %.

Українці становили майже половину (47,92 %) населення [[Суджанський повіт|Суджанського повіту]], третину (34,31 та 30,09 % відповідно) населення [[Корочанський повіт|Корочанського]] та [[Рильський повіт|Рильського]] повітів, п'яту частину (21,23 %) населення [[Білгородський повіт|Білгородського]] повіту, десяту частину (10,74 %) [[Обоянський повіт|Обоянського]] повіту. [[Льговський повіт|Льговський]] та [[Старооскольський повіт]]и були «перехідними» зі смуги заселення росіян до українців, адже мали відповідно 4,48 та 8,81 % населення українців.

За працею російського військового статистика [[Ріттіх Олександр Федорович|Олександра Ріттіха]] «Племенной состав контингентов русской армии и мужского населения Европейской России» 1875 року серед чоловіків призовного віку Курської губернії українців було 23,7 %, росіян — 76,19 %, інших національностей — 0,11 %; значна частка українців була серед чоловіків призовного віку Грайворонського (56,3 %), Новооскільського (54,9 %), Путивльського (49,6 %), Суджинського (46,2 %), Рильського (41,6 %), Білгородського (34 %), Короченського (27,1 %), Старооскільського (12,2 %), Обоянського (11,2 %) та Льговського (9,5 %) повітів<ref name="Ріттіх"/>.

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="Ріттіх">{{книга
 |автор          = [[Ріттіх Олександр Федорович|Риттих А. Ф.]]
 |заголовок      = Племенной состав контингентов русской армии и мужского населения Европейской России
 |посилання      = http://elib.shpl.ru/ru/nodes/24664-rittih-a-f-plemennoy-sostav-kontingentov-russkoy-armii-i-muzhskogo-naseleniya-evropeyskoy-rossii-spb-1875
 |місце          = {{СПб.}}
 |видавництво    = [Картогр. заведение А. А. Ильина]
 |рік            = 1875
 |сторінок       = 352
 |сторінки       = 244, 257-258
 |ref            =
}} {{ref-ru-dor}}</ref>

}}

== Посилання ==
{{Commonscat}}
* [http://www.hrono.info/biograf/bio_g/gubern_f.php Очільники губерній на «Хронос»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131231002249/http://www.hrono.info/biograf/bio_g/gubern_f.php |date=31 грудня 2013 }}{{ref-ru}}
* [http://www.raremaps.ru/vse/kurskaya-guberniya.html Курська губернія. Історична довідка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131230232012/http://www.raremaps.ru/vse/kurskaya-guberniya.html |date=30 грудня 2013 }}{{ref-ru}}
* [http://belstory.ru/goroda/belgorod/pervaya-vseobshtaya-perepisy-naseleniya-rossiyskoy-imperii-1897-g-o-natsionalynom-sostave-naseleniya-kurskoy-gubernii.html перепис населення 1897 року. Курська губернія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161220111400/http://belstory.ru/goroda/belgorod/pervaya-vseobshtaya-perepisy-naseleniya-rossiyskoy-imperii-1897-g-o-natsionalynom-sostave-naseleniya-kurskoy-gubernii.html |date=20 грудня 2016 }}{{ref-ru}}

{{Курська губернія|nocat=1}}
{{Губернії України}}
{{Російська імперія}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Курська губернія| ]]
[[Категорія:Губернії Російської імперії на території Росії]]
[[Категорія:Губернії Російської імперії на території України]]
[[Категорія:Українські етнічні краї]]
[[Категорія:Історія Бєлгородської області]]
[[Категорія:Історія Курської області]]
[[Категорія:Російська доба Сумської області]]
[[Категорія:Історія Конотопського району]]

Офіційна назва: рос. Курская губерния

Країна: Російська імперія

Столиця: Курськ

Адміністративна одиниця: Російська імперія · Російська республіка · Російська СФРР · РСФРР · Московська область · Російська СФРР

Замінений на: Центрально-Чорноземна область

На заміну: Курське намісництво


text:
# Франц Крецер
Франц Крецер (нім. Franz Krätzer; 24 вересня 1886, Табор — 18 липня 1977, Відень) — австро-угорський, австрійський і німецький офіцер, дипломований інженер, генерал-майор вермахту.

## Біографія
18 серпня 1905 року вступив в австро-угорську армію. Учасник Першої світової війни, після завершення якої продовжив службу в австрійській армії. З 1 квітня 1936 року — офіцер штабу 96-го піхотного полку. Після аншлюсу 15 березня 1938 року автоматично перейшов у вермахт. З 26 серпня 1939 року — командир 32-го польового запасного батальйону, з 6 січня 1940 року — 359-го піхотного полку. З 1 травня 1942 по 15 липня 1944 року — комендант Мюльгаузена, з 1 вересня по 23 жовтня 1944 року — польовий комендант 243. 8 травня 1945 року взятий в полон союзниками. В 1947 році звільнений.

## Звання
- Фенріх (16 червня 1906)
- Лейтенант (1 травня 1909)
- Оберлейтенант (1 листопада 1913)
- Гауптман (1 травня 1916)
- Титулярний майор (8 липня 1918)
- Штабсгауптман (23 червня 1923)
- Майор (16 січня 1928)
- Оберстлейтенант (12 березня 1934)
- Оберст (1 лютого 1939)
- Генерал-майор (1 червня 1942)

## Нагороди
- Ювілейний хрест
- Бронзова медаль «За військові заслуги» (Австро-Угорщина) з мечами
- Хрест «За військові заслуги» (Австро-Угорщина) 3-го класу з військовою відзнакою і мечами
- Військовий Хрест Карла
- Пам'ятна військова медаль (Австрія) з мечами
- Почесний знак «За заслуги перед Австрійською Республікою», золотий знак
- Хрест «За вислугу років» (Австрія) 2-го класу для офіцерів (25 років)
- Хрест «За військові заслуги» (Австрія) 3-го класу (15 січня 1938)
- Почесний хрест ветерана війни з мечами
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го, 3-го, 2-го і 1-го класу (25 років)

title: Франц Крецер

wikitext:
{{Особа
| оригінал імені          = {{lang-de|Franz Krätzer}}
| дата народження         = 24.09.1886
| місце народження        = [[Табор (Чехія)|Табор]]
| дата смерті             = 18.07.1977
| місце смерті            = [[Відень]]
| військове звання                  = {{Ранг|країна=3 Рейх|звання=Генерал-майор}}
| нагороди                =
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}}{{Ювілейний хрест}}{{!!}}{{Медаль «За військові заслуги» (Австро-Угорщина)}}{{!!}}{{Хрест «За військові заслуги» (Австро-Угорщина)}}
{{!}}-
{{!}}{{Військовий Хрест Карла (Австро-Угорщина)}}{{!!}}{{Пам'ятна військова медаль (Австрія)}}{{!!}}{{Золотий знак «За заслуги перед Австрійською Республікою»}}
{{!}}-
{{!}}{{Хрест «За вислугу років» (Австрія)}}{{!!}}{{Почесний хрест ветерана війни}}{{!!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 1-го класу}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 2-го класу}}{{!!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 3-го класу}}{{!!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу}}
{{!)}}
}}
'''Франц Крецер''' ({{lang-de|Franz Krätzer}}; [[24 вересня]] [[1886]], [[Табор (Чехія)|Табор]] — [[18 липня]] [[1977]], [[Відень]]) — австро-угорський, австрійський і німецький офіцер, дипломований інженер, [[генерал-майор]] [[вермахт]]у.

== Біографія ==
18 серпня 1905 року вступив в австро-угорську армію. Учасник [[Перша світова війна|Першої світової війни]], після завершення якої продовжив службу в австрійській армії. З 1 квітня 1936 року — офіцер штабу 96-го піхотного полку. Після [[аншлюс]]у 15 березня 1938 року автоматично перейшов у вермахт. З 26 серпня 1939 року — командир 32-го польового запасного батальйону, з 6 січня 1940 року — 359-го піхотного полку. З 1 травня 1942 по 15 липня 1944 року — комендант [[Мюлуз|Мюльгаузена]], з 1 вересня по 23 жовтня 1944 року — польовий комендант 243. 8 травня 1945 року взятий в полон [[Антигітлерівська коаліція|союзниками]]. В 1947 році звільнений.

== Звання ==

* [[Фенріх]] (16 червня 1906)
* [[Лейтенант]] (1 травня 1909)
* [[Оберлейтенант]] (1 листопада 1913)
* [[Гауптман (звання)|Гауптман]] (1 травня 1916)
* Титулярний майор (8 липня 1918)
* [[Штабсгауптман]] (23 червня 1923)
* [[Майор]] (16 січня 1928)
* [[Оберстлейтенант]] (12 березня 1934)
* [[Оберст]] (1 лютого 1939)
* [[Генерал-майор]] (1 червня 1942)

== Нагороди ==

* [[Ювілейний хрест]]
* Бронзова [[медаль «За військові заслуги» (Австро-Угорщина)]] з мечами
* [[Хрест «За військові заслуги» (Австро-Угорщина)]] 3-го класу з військовою відзнакою і мечами
* [[Військовий Хрест Карла]]
* [[Пам'ятна військова медаль (Австрія)]] з мечами
* [[Почесний знак «За заслуги перед Австрійською Республікою»]], золотий знак
* [[Хрест «За вислугу років» (Австрія)]] 2-го класу для офіцерів (25 років)
* [[Хрест «За військові заслуги» (Австрія)]] 3-го класу (15 січня 1938)
* [[Почесний хрест ветерана війни]] з мечами
* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го, 3-го, 2-го і 1-го класу (25 років)

== Посилання ==

* [http://www.geocities.ws/orion47.geo/WEHRMACHT/HEER/Generalmajor2/KRAETZER_FRANZ.html Біографічні дані.]
* [https://forum.axishistory.com/viewtopic.php?f=5&t=33906&hilit=Josef+Wächter&start=525 Нагороди.]
{{DEFAULTSORT:Крецер Франц}}
[[Категорія:Уродженці Табора]]
[[Категорія:Померли у Відні]]
[[Категорія:Австро-Угорські військовики Першої світової війни]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з Німеччини]]

title: нім. Franz Krätzer

Народився: 24 вересня 1886 · Табор

Помер: 18 липня 1977 (90 років) · Відень

Військове звання: Генерал-майор

Нагороди: | Ювілейний хрест | Медаль «За військові заслуги» (Австро-Угорщина) | Хрест «За військові заслуги» (Австро-Угорщина) | | Військовий хрест Карла (Австро-Угорщина) | Пам'ятна військова медаль (Австрія) | Золотий знак «За заслуги перед Австрійською Республікою» | | Хрест «За вислугу років» (Австрія) | Почесний хрест ветерана війни (для учасників бойових дій) | Медаль «За вислугу років у Вермахті» | | Медаль «За вислугу років у Вермахті» | Медаль «За вислугу років у Вермахті» | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу |

title: Військове звання

Ювілейний хрест: Медаль «За військові заслуги» (Австро-Угорщина) · Хрест «За військові заслуги» (Австро-Угорщина)

Військовий хрест Карла (Австро-Угорщина): Пам'ятна військова медаль (Австрія) · Золотий знак «За заслуги перед Австрійською Республікою»

Хрест «За вислугу років» (Австрія): Почесний хрест ветерана війни (для учасників бойових дій) · Медаль «За вислугу років у Вермахті»

Медаль «За вислугу років у Вермахті»: Медаль «За вислугу років у Вермахті» · Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу


text:
# Транслор
Транслор — пасажирський транспортний засіб, який працює за принципом трамвая, але використовує вдосконалене кріплення до єдиної рейки, проте основний рух здійснюється від звичайних коліс, які є аналогічними автобусним. Розроблено французькою компанією «Lohr Industrie». У 2012 році технологія була продана компанії Alstom, щоб уникнути банкрутства.

## Технічні особливості
На відміну від систем трамвая на шинах від «Bombardier», що використовувався в Нансі (див. Трамвай на шинах Нансі) і Кані, у транслора напрямну рейку охоплюють два напрямних колеса.

## Переваги і недоліки

### Переваги
При тій же провізній здатності транслор має такі переваги в порівнянні з традиційним трамваєм:
- мінімальний радіус розворотного кільця у транслора дещо менший, ніж мінімальний радіус розворотного кільця традиційного трамвая;
- можливість форсувати підйоми з ухилом до 13 % (традиційний трамвай здатний форсувати підйом з ухилом лише до 9 %);
- заявлена також нижча вартість прокладання лінії транслора в порівнянні з лінією традиційного трамвая;
- заявлений менший шум і вібрації при русі

У порівнянні з трамваєм на шинах від Bombardier:
- менший ризик сходження з напрямної рейки.

### Недоліки
- Експлуатація транслора в країнах із сезонним сніговим покривом пов'язана з рядом технічних труднощів — під час відлиг і ранньою весною тала вода може накопичуватися в жолобі з напрямною рейкою, замерзати при похолоданнях і, таким чином, робити колію транслора непрохідною для рухомого складу (для порівняння, традиційний трамвай не має такого недоліку);
- Колійна інфраструктура транслора, як і у традиційного трамвая, має бути прокладена на всьому протязі траси руху транслора;
- Транслор дуже чутливий до якості використовуваної дороги — нерівності дороги в смузі руху транслора, а також сторонні предмети в жолобі напрямної рейки, можуть призвести до поломок рухомого складу і навіть до сходу з напрямної рейки. (Для порівняння: тролейбус менш чутливий до нерівностей використовуваної дороги, а для традиційного трамвая важливим є лише стан ходової колії.)
- Не розроблено способів перетину лінії транслора з традиційним трамваєм і залізницями на одному рівні.
- Вагон, що зійшов з напрямної рейки, складніше повернути на колію. Для цього демонтують напрямний ролик з осі, що зійшла з колії, і буксирують вагон в депо.

## Ресурси Інтернету
- Статья о разнице между технологиями транслор и GLT (Guided Light Transit) на сайте Трамвайные и троллейбусные сети мира

title: Транслор

wikitext:
[[Файл:Guide rail used in the Translohr guidance system for rubber-tyred trams.jpg|thumb|Відрізок транслорної рейки]]
'''Транслор''' — пасажирський транспортний засіб, який працює за принципом трамвая, але використовує вдосконалене кріплення до єдиної рейки, проте основний рух здійснюється від звичайних коліс, які є аналогічними автобусним. Розроблено французькою компанією «[[Lohr Industrie]]». У 2012 році технологія була продана компанії [[Alstom]], щоб уникнути банкрутства<ref>{{Cite web |url=http://www.lefigaro.fr/societes/2011/12/12/04015-20111212ARTFIG00478-la-course-pour-sauver-un-fleuron-industriel-francais.php |title=La course pour sauver un fleuron industriel français<!-- Заголовок добавлен ботом --> |accessdate=9 грудня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20111213020341/http://www.lefigaro.fr/societes/2011/12/12/04015-20111212ARTFIG00478-la-course-pour-sauver-un-fleuron-industriel-francais.php |archivedate=13 грудня 2011 |deadurl=yes }}</ref><ref>[http://www.alstom.com/press-centre/2012/6/alstom-and-the-fonds-strategique-dinvestissement-fsi-have-reached-an-agreement-with-lohr-industrie-for-the-acquisition-of-translohr/ Alstom and the Fonds Stratégique d'Investissement (FSI) have reached an agreement with Lohr Industrie for the acquisition of Translohr<!-- Заголовок добавлен ботом -->]</ref>.

== Технічні особливості ==
[[Файл:TranslohrGuideRail.png|thumb|right|Схема напрямної рейки і колеса, транслор]]
[[Файл:Incrocio Translohr Padova Stazione FS 061004.jpg|thumb|Фотографія перехрестя. Для його проходження потрібен поворот рейки.]]
На відміну від систем трамвая на шинах від «[[Bombardier]]», що використовувався в [[Нансі]] (див. [[Трамвай на шинах Нансі]]) і [[Кан (Кальвадос)|Кані]], у транслора напрямну рейку охоплюють два напрямних колеса.

== Переваги і недоліки ==

=== Переваги ===
При тій же провізній здатності транслор має такі переваги в порівнянні з традиційним трамваєм:
* мінімальний радіус розворотного кільця у транслора дещо менший, ніж мінімальний радіус розворотного кільця традиційного трамвая;
* можливість форсувати підйоми з ухилом до 13 % (традиційний трамвай здатний форсувати підйом з ухилом лише до 9 %);
* заявлена також нижча вартість прокладання лінії транслора в порівнянні з лінією традиційного трамвая;
* заявлений менший шум і вібрації при русі
У порівнянні з трамваєм на шинах від Bombardier:
* менший ризик сходження з напрямної рейки.

=== Недоліки ===
* Експлуатація транслора в країнах із сезонним сніговим покривом пов'язана з рядом технічних труднощів — під час відлиг і ранньою весною тала вода може накопичуватися в жолобі з напрямною рейкою, замерзати при похолоданнях і, таким чином, робити колію транслора непрохідною для рухомого складу (для порівняння, традиційний трамвай не має такого недоліку);
* Колійна інфраструктура транслора, як і у традиційного трамвая, має бути прокладена на всьому протязі траси руху транслора;
* Транслор дуже чутливий до якості використовуваної дороги — нерівності дороги в смузі руху транслора, а також сторонні предмети в жолобі напрямної рейки, можуть призвести до поломок рухомого складу і навіть до сходу з напрямної рейки. (Для порівняння: тролейбус менш чутливий до нерівностей використовуваної дороги, а для традиційного трамвая важливим є лише стан ходової колії.)
* Не розроблено способів перетину лінії транслора з традиційним трамваєм і залізницями на одному рівні.
* Вагон, що зійшов з напрямної рейки, складніше повернути на колію. Для цього демонтують напрямний ролик з осі, що зійшла з колії, і буксирують вагон в депо.

== Див. також ==
* [[Шинна колія]]
* [[Трамвай у Местре]]
* [[Трамвай у Клермон-Ферран]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Ресурси Інтернету ==
* [http://ymtram.mashke.org/france/clermont_ferrand/translohr_glt_ru.html Статья о разнице между технологиями транслор и GLT (Guided Light Transit)] на сайте [http://ymtram.mashke.org/ Трамвайные и троллейбусные сети мира]

[[Категорія:Монорейка]]
[[Категорія:Трамвай]]


text:
# Сейлем Тауншип (округ Вестморленд, Пенсільванія)
Сейлем Тауншип (англ. Salem Township) — селище (англ. township) в США, в окрузі Вестморленд штату Пенсільванія. Населення — 6093 особи (2020).

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у селищі мешкали 6623 особи в 2996 домогосподарствах у складі 1880 родин. Було 3275 помешкань
Расовий склад населення:
| - 97,0 % — білих - 1,2 % — чорних або афроамериканців - 0,4 % — азіатів - 0,2 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 0,9 %. Частка іспаномовних становила 0,5 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 16,5 % — особи молодші 18 років, 59,8 % — особи у віці 18—64 років, 23,7 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 49,1 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 96,8 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 96,6 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 66 721 долар США (медіана — 45 737), а середній дохід на одну сім'ю — 83 411 долар (медіана — 63 250). Медіана доходів становила 50 365 доларів для чоловіків та 36 111 долар для жінок. За межею бідності перебувало 8,4 % осіб, у тому числі 11,6 % дітей у віці до 18 років та 6,6 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 3350 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 17,4 %, виробництво — 16,2 %, будівництво — 15,2 %.

wikitext:
{{Otherplaces|Сейлем}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = селище
|українська назва   = Сейлем Тауншип
|оригінальна назва  = {{lang-en|Salem Township}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = HANNASTOWN FARM, WESTMORELAND COUNTY, PA.jpg
|опис зображення= <!-- House at [[Hannastown Farm]], a historic site in the township -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Пенсільванія
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Вестморленд (округ, Пенсільванія)|Вестморленд]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 122,82
|висота центру НП   =
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 53,92
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         =
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 4212967496
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Сейлем Тауншип''' ({{lang-en|Salem Township}}) — селище ({{lang-en|township}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Вестморленд (округ, Пенсільванія)|Вестморленд]] штату [[Пенсільванія]]. Населення — 6093 особи (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 2000 = 6939
| 2010 = 6623
| 2020 = 6093
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у селищі мешкали {{formatnum:6623}} особи в {{formatnum:2996}} домогосподарствах у складі {{formatnum:1880}} родин. Було 3275 помешкань

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 97,0 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,2 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,4 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,2 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 0,9 %. Частка іспаномовних становила 0,5 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 16,5 % — особи молодші 18 років, 59,8 % — особи у віці 18—64 років, 23,7 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 49,1 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 96,8 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 96,6 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:66721}} [[долар США]] (медіана — {{formatnum:45737}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:83411}} долар (медіана — {{formatnum:63250}}). Медіана доходів становила {{formatnum:50365}} доларів для чоловіків та {{formatnum:36111}} долар для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 8,4 % осіб, у тому числі 11,6 % дітей у віці до 18 років та 6,6 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:3350}} осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 17,4 %, виробництво — 16,2 %, будівництво — 15,2 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=
<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Вестморленд (округ, Пенсільванія)}}

[[Категорія:Селища Пенсільванії]]
[[Категорія:Населені пункти округу Вестморленд (Пенсільванія)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Пенсільванія

Округ: Вестморленд

Густота населення: 53,92 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Джим Веддерберн
Джеймс Едвард «Джим» Веддерберн (англ. James Edward «Jim» Wedderburn; 2 січня 1936) — барбадоський легкоатлет, бігун на короткі дистанції. Бронзовий призер літніх Олімпійських ігор.

## Життєпис
На літніх Олімпійських іграх 1960 року в Римі (Італія) виступав за збірну команду Британської Вест-Індії. Виборов бронзову медаль в естафеті 4×400 метрів разом з Малкольмом Спенсом, Кітом Гарднером та Джорджом Керром.

title: Джим Веддерберн

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я                = Джим Веддерберн
| повне_ім'я          = Джеймс Едвард «Джим» Веддерберн
| оригінал імені      = {{lang-en|James Edward «Jim» Wedderburn}}
| зображення          =
| розмір_зображення   =
| підпис              =
| прізвисько          =
| громадянство        = {{BRB}}
| національність      =
| місце_проживання    =
| дата_народження     = 23.6.1938
| місце_народження    = [[Бейфілд (Барбадос)|Бейфілд]], [[Сент-Філіп (парафія)|Сент-Філіп]], [[Барбадос]]
| дата_смерті         =
| місце_смерті        =
| зріст               = 178 [[Сантиметр|см]]
| вага                = 73 [[Кілограм|кг]]
| батько              =
| мати                =
| дружина             =
| чоловік             =
| діти                =
| вебсторінка         =
| країна              = {{BRB}}<br/> [[Файл:Flag of the West Indies Federation (1958–1962).svg|border|20px|Федерація Вест-Індії]] [[Федерація Вест-Індії]]
| вид_спорту          = [[легка атлетика]]
| дисципліна          = [[Бігові види легкої атлетики|біг]]
| спортивне_звання    =
| студентська_команда = New York University Violets ([[Нью-Йорк]], [[Сполучені Штати Америки|США]])
| клуб                =
| команда             =
| нац._збірна         =
| статус_професіонала =
| тренери             =
| завершення_виступів =
| тренує              =
| світові             =
| регіональні         =
| національні         =
| олімпійські         =
| паралімпійські      =
| найвищий_рейтинг    =
| поточний_рейтинг    =
| особисті_рекорди    = 400 м — 46.5 (1961).
| медалі              =
{{MedalCompetition|[[Олімпійські ігри]]}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 1960|Рим 1960]]|естафета 4×400 м}}
| show-medals         = yes
| нагороди            =
}}

'''Джеймс Едвард «Джим» Веддерберн''' ({{lang-en|James Edward «Jim» Wedderburn}}; [[2 січня]] [[1936]]) — [[барбадос]]ький [[Легка атлетика|легкоатлет]], бігун на [[Спринт (легка атлетика)|короткі дистанції]]. Бронзовий призер [[Літні Олімпійські ігри|літніх Олімпійських ігор]].

== Життєпис ==
На [[Літні Олімпійські ігри 1960|літніх Олімпійських іграх 1960]] року в [[Рим]]і ([[Італія]]) виступав за збірну команду [[Федерація Вест-Індії|Британської Вест-Індії]]. Виборов бронзову медаль в естафеті 4×400 метрів разом з [[Малкольм Спенс|Малкольмом Спенсом]], [[Кіт Гарднер|Кітом Гарднером]] та [[Джордж Керр (легкоатлет)|Джорджом Керром]].

== Посилання ==
* [https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/we/jim-wedderburn-1.html Профіль на «Sports-reference.com»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081215030013/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/we/jim-wedderburn-1.html |date=15 грудня 2008 }}. {{ref-en}}

{{Olympic-medalist-stub}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Веддерберн Джим}}

[[Категорія:Уродженці Сент-Філіпа (Барбадос)]]
[[Категорія:Барбадоські бігуни на короткі дистанції]]
[[Категорія:Барбадоські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 1960]]
[[Категорія:Легкоатлети на літніх Олімпійських іграх 1960]]
[[Категорія:Вестіндійські олімпійські легкоатлети та легкоатлетки]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Барбадос

Народження: 23 червня 1938 (86 років) · Бейфілд, Сент-Філіп, Барбадос

Вага: 73 кг

Alma mater: The Lodge Schoold

title: Спорт

Країна: Барбадос · Федерація Вест-Індії

Вид спорту: легка атлетика

Дисципліна: біг

Студентська команда: New York University Violets (Нью-Йорк, США)

title: Олімпійські ігри

Бронза: Рим 1960 · естафета 4×400 м