text:
# Герб Краснодара
Герб Катеринодара — геральдичний символ міста Катеринодар Російської Федерації.

## Опис герба
2.1. Геральдичне опис:
У четверочастний щиті червлений (червоний) Сердцева щиток, тонко облямований золотом, і в ньому коронований вензель Катерини II того ж металу.
У першій і четвертій частинах в золотому полі червоні мури з наскрізною аркою воріт і двома вихідними по сторонах вежами, на які спирається лапами чорний двоголовий орел, коронований трьома золотими імператорськими коронами, на грудях якого в червленому щиті звернений вліво вершник у срібних обладунках на коні того ж металу, що вражає списом зверненого і обернулася чорного крилатого змія.
У другій і третій частинах в срібному полі золота отаманська булава поверх складених навхрест срібних бунчуків на золотих держаках з наконечниками у вигляді копейного вістря, що виходить з півмісяця, і поверх усього два також складених навхрест лазуровий (синіх, блакитних) прапора із золотими коронованими вензелями імператриці Катерини II і імператора Павла I (друга частина) і імператорів Олександра I та Миколи I (третя частина).
Зелена облямівка обрамлена 59 золотими шестикутна зірка. Щит увінчаний золотою баштової короною з п'ятьма видимими зубцями, оточеної по заручуся золотим лавровим вінком.
Щитотримачі — два чорноморських козака, що стоять на зеленій землі. Правий одягнений у форму лейб-гвардії Чорноморського ескадрону часів імператора Олександра I, лівий — в форму лейб-гвардії Чорноморського козацького дивізіону часів імператора Миколи I. Кожен вільною рукою тримає спис, поставлений на землю.
2.2. Обґрунтування символіки Герба муніципального освіти місто Краснодар
Герб міста складений на основі історичного Герба міста Катеринодара, височайше затвердженого в 1849 році.
Зображення на Гербі мурів символізує Катеринодарську фортецю, відкриті ворота — символ дружелюбності та відкритості міста. Отаманська булава символізує столицю Чорноморії, резиденцію отамана Чорноморського козацького війська, бунчуки — символи чорноморського козацтва. Чотири перехрещуються прапора, з вензелями імператриці Катерини II, імператорів Павла I, Олександра I, Миколи I, подаровані війську імператорами на момент прийняття Герба, символізують заслуги чорноморського козацького війська. Золотий вензель імператриці Катерини II говорить про те, що місто було названо Єкатеринодаром на її честь. 59 золотих зірок символізують кількість козацьких станиць в чорноморському козацькому війську в 1849 році.
Золотий колір поля Герба — колір багатства, символ могутності, віри, знатності, сталості, міцності.
Срібний колір поля Герба — колір чистоти, правдивості, благородства.
Червлений колір — символ любові, мужності, сміливості, великодушності.
Чорний колір — мудрості, обережності, сталості.
Лазуровий — чесність, вірність.
Зелений колір — символ надії, достатку, оновлення життя і здоров'я.
Герб може використовуватися і без щитотримачами у вигляді коронованого щита. або у вигляді щита без корони.

## Історія

### Проєкт 1842р.
Створення проєкту герба Катеринодара 1841 року було доручено осавулу Івану Чорницю. 15 травня 1842 І. Черник рапортував, що склав проєкт і передав для розгляду Директору департаменту військовий поселень. 20 грудня 1843 І. Чернік представив проєкт Катеринодарського герба.
|  | Головний елемент герба, щит, був прийнятий п'ятидільний. В центрі великого щита розташований малий, від кутів якого в кути основного йшли діагоналі, що ділять його на чотири частини. На червоному полі малого щита був виконаний вензель Катерини II і дата - «1794». У золотому полі верхній частині розташовувався чорний двоголовий орел, який означав заступництво імперії Чорноморському війську. В нижній частині була алегорично представлена Катеринодарська фортеця над рікою, за якою «черкес, відстрілюючись, віддаляється в гори». Над фортецею височіла отаманська булава, два бунчука і прапори, подаровані війську Катериною II, Павлом I, Олександром I і Миколою I. Булава означала місцеперебування головного начальника війська, а бунчуки і прапори - заслуги війська в турецьких війнах. З боків малого щита були зображені два чорноморські козаки: один - у однострої періоду царювання Олександра I, другий - в обмундируванні епохи Миколи I. Великий щит оточувала зелена облямівка із золотими зірками по числу чорноморських станиць |

Проте, даний проєкт так і не був затверджений.

### Герб 1849 року
Історичний герб Катеринодара, затверджений 14 (26) вересня 1849 року. Опис герба:
|  | Щит з обвідкою почетвертовано: у першому і четвертому золотому чвертьполях — фортеця червоного кольору, над якою чорний двоголовий орел, що має на грудях Московський герб; у другому і третьому срібному чвертьполях — по два навхрест покладених прапори блакитного кольору з вензелями імператриці Катерини II, імператора Павла I, Олександра І і Миколи I; між прапорів отаманська булава і два бунчуки; у червоному щитку вензель імператриці Катерини II і 1794 рік; у зеленій облямівці 59 золотих зірок, що показують чисельність козачих станиць в Чорноморскому війську. Над щитом золота міська корона; щит підтримують два Чорноморські козаки: з правого боку — одягнутий в давній однострій, а з лівого — в теперішній |

### Проєкт 1868 року
1868 року геральдист Кене підготував новий проєкт герба Катеринодара:
|  | У зеленому щиті золотий зубчастий мур з 2 такими ж круглими вежами з відкритими воротами і чорними швами. Над вежею золотий пернач між 2 срібних бунчуків із золотими вістрями на золотих ж держаках. В золотий чолі щиті чорний виникаючий імператорський орел, що має на грудях Кавказький хрест. Щит увінчаний золотою баштової короною про три зубці. Щит оточений золотими колосками, з'єднаними Олександрівською стрічкою |

Даний проєкт так і не був затверджений.

### Радянський герб
У травні 1966 року рішенням Краснодарського міськвиконкому був оголошений конкурс на найкращий значок, емблему та герб м. Краснодара. Умови конкурсу затверджені міськвиконкомом 22 січня, конкурс проходив з 1 травня по 1 липня 1966 Всього було представлено 300 ескізів.
Новий «радянський» герб Краснодара створений у 1967 році. Офіційно затверджений Рішенням виконкому Краснодарського міської Ради народних депутатів 26 жовтня 1979 року. Автор проєкту — І. Бассанський. Опис герба:
|  | Герб формою нагадує давньоруський щит. Це данина історії. Вгорі витягнулася червоно-синя смужка з серпом і молотом - прапор Російської Федерації. Внизу герба - бронзова зубчаста шестерня, що говорить про розвиток машинобудування, однією з основних галузей народного господарства міста. В першу чергу це завод імені Сивина, який виробляє 60% світового випуску токарно-карусельних верстатів з діаметром обробки деталей до 3 метрів, заводи "Краснодарсельмаш", "Жовтень" та інші. Поряд з шестернею видно силуети підприємств, які говорять про розвиненою нафтової, газової та хімічної промисловості. У центрі герба розташований золотий пшеничний колос, який символізує Кубань як житницю Російської Федерації. Праці видатних краснодарських селекціонерів академіків П.П.Лукьяненко, В.О.Пустовойтова, М.І.Хаджінова, виведені ними високоврожайні сорти пшениці, соняшнику, кукурудзи широко відомі в нашій країні та за її межами. Деталі герба вимальовували на яскраво-зеленому фоні, що підкреслює, що Краснодар - місто квітів, зелені, садів |

На сувенірних значках забарвлення герба іноді була іншою: великий щит червоний, малий — синій. Могли додаватися додаткові деталі, — наприклад, гілка яблуні.

### Відродження історичного герба
5 липня 1996 Думою Краснодара був відновлений історичний герб Краснодара. Його повна версія включала корону і щитотримачі. Малий герб являв собою тільки щит (навіть без облямівки). На бланках використовувався герб у вигляді щита з облямівкою, під короною, без щитотримачами.
16 грудня 1999 року було затверджено малий герб Краснодара, тепер уже з каймою і короною (правда, в Статуті міста, прийнятому 19 липня 2003 рішенням міської Думи Краснодара № 37, вміщено опис герба 1996 …).
Цитата із Статуту Краснодара (2003):
|  | Історичний герб міста прийнятий 3 вересня 1849 і являє собою щит, розділений хрестоподібно на чотири рівні частини, в першій і четвертій в золотому полі фортеця червленого кольору; над однією двоголовий орел, що має на грудях московський герб, у другій і третій частинах в срібному поле по два навхрест покладені прапори блакитного кольору з вензелями імператриці Катерини II, імператорів Павла I, Олександра Благословенного і імператора Миколи I, між знамен отаманська булава, а по боках її два бунчука, посередині поміщений малий червлений щит, на якому вензель імператриці Катерини II і дата 1794 рік. Над щитом золота міська корона; щит підтримують два чорноморських козака: з правого боку одягнений в колишню форму, а з лівої сторони в цій формі; герб оточений зеленою облямівкою, на якій 59 золотих зірок, що показують число козацьких станиць у Чорноморському війську . Положення про герб приймається міською Думою. |

У 2004 році геральдична комісія Краснодара вирішила внести в композицію герба зміни: пропонувалося виключити зі щитка цифри «1794», залишивши тільки вензель імператриці, увінчати герб п'ятизубцовою короною тощо
Рішенням № 70 Думи Краснодара 7 липня 2005 встановлений (в який вже раз) герб міста Краснодара, його опис і порядок офіційного використання.

## Галерея
- Герб (1849 рік)
- Герб (1967 рік).
- Герб (1979 рік).
- Герб (1999 рік).
- Герб (2005 рік).

title: Герб Краснодара

wikitext:
{{Картка герба
|назва              = Герб Краснодара
|зображення         = Coat of Arms of Krasnodar (Krasnodar krai).png
|зображення_розмір  = 200
|середній           = Coat of Arms of Krasnodar (Krasnodar krai) (1999).png
|середній_розмір    = 150
|середній_підпис    = Герб 1999 року
|малий              =
|малий_розмір       =
|малий_підпис       =
|зображення2        =
|зображення2_розмір =
|зображення2_підпис =
|зображення3        =
|зображення3_розмір =
|зображення3_підпис =
|носій              = [[Краснодар]]
|дата_затвердження  = [[7 липня]] [[2005]]
|нашоломник         =
|корона             =
|шолом              =
|щит                =
|щитотримачі        =
|основа             =
|девіз              =
|ордени             =
|інші_елементи      =
|ранні_версії       =
|використання       =
}}

'''Герб Катеринодара''' — геральдичний символ міста [[Катеринодар]] [[Росія|Російської Федерації]].

== Опис герба ==
2.1. Геральдичне опис:
У четверочастний щиті червлений (червоний) Сердцева щиток, тонко облямований золотом, і в ньому коронований вензель Катерини II того ж металу.

У першій і четвертій частинах в золотому полі червоні [[Мур (архітектура)|мури]] з наскрізною аркою воріт і двома вихідними по сторонах вежами, на які спирається лапами чорний двоголовий орел, коронований трьома золотими імператорськими коронами, на грудях якого в червленому щиті звернений вліво вершник у срібних обладунках на коні того ж металу, що вражає списом зверненого і обернулася чорного крилатого змія.

У другій і третій частинах в срібному полі золота отаманська булава поверх складених навхрест срібних бунчуків на золотих держаках з наконечниками у вигляді копейного вістря, що виходить з півмісяця, і поверх усього два також складених навхрест лазуровий (синіх, блакитних) прапора із золотими коронованими вензелями імператриці Катерини II і імператора Павла I (друга частина) і імператорів Олександра I та Миколи I (третя частина).

Зелена облямівка обрамлена 59 золотими шестикутна зірка. Щит увінчаний золотою баштової короною з п'ятьма видимими зубцями, оточеної по заручуся золотим лавровим вінком.

Щитотримачі — два чорноморських козака, що стоять на зеленій землі. Правий одягнений у форму лейб-гвардії Чорноморського ескадрону часів імператора Олександра I, лівий — в форму лейб-гвардії Чорноморського козацького дивізіону часів імператора Миколи I. Кожен вільною рукою тримає спис, поставлений на землю.

2.2. Обґрунтування символіки Герба муніципального освіти місто Краснодар

Герб міста складений на основі історичного Герба міста Катеринодара, височайше затвердженого в 1849 році.
Зображення на Гербі мурів символізує Катеринодарську фортецю, відкриті ворота — символ дружелюбності та відкритості міста. Отаманська булава символізує столицю Чорноморії, резиденцію отамана Чорноморського козацького війська, бунчуки — символи чорноморського козацтва. Чотири перехрещуються прапора, з вензелями імператриці Катерини II, імператорів Павла I, Олександра I, Миколи I, подаровані війську імператорами на момент прийняття Герба, символізують заслуги чорноморського козацького війська. Золотий вензель імператриці Катерини II говорить про те, що місто було названо Єкатеринодаром на її честь. 59 золотих зірок символізують кількість козацьких станиць в чорноморському козацькому війську в 1849 році.

Золотий колір поля Герба — колір багатства, символ могутності, віри, знатності, сталості, міцності.

Срібний колір поля Герба — колір чистоти, правдивості, благородства.

Червлений колір — символ любові, мужності, сміливості, великодушності.

Чорний колір — мудрості, обережності, сталості.

Лазуровий — чесність, вірність.

Зелений колір — символ надії, достатку, оновлення життя і здоров'я.

Герб може використовуватися і без щитотримачами у вигляді коронованого щита. або у вигляді щита без корони.

== Історія ==

=== Проєкт 1842 р. ===
Створення проєкту герба Катеринодара [[1841]] року було доручено осавулу Івану Чорницю. [[15 травня]] [[1842]] І. Черник рапортував, що склав проєкт і передав для розгляду Директору департаменту військовий поселень. [[20 грудня]] [[1843]] І. Чернік представив проєкт Катеринодарського герба.

{{Цитата|''Головний елемент герба, щит, був прийнятий п'ятидільний. В центрі великого щита розташований малий, від кутів якого в кути основного йшли діагоналі, що ділять його на чотири частини. На червоному полі малого щита був виконаний вензель Катерини II і дата - «[[1794]]». У золотому полі верхній частині розташовувався чорний двоголовий орел, який означав заступництво імперії Чорноморському війську. В нижній частині була алегорично представлена Катеринодарська фортеця над рікою, за якою «черкес, відстрілюючись, віддаляється в гори». Над фортецею височіла отаманська булава, два бунчука і прапори, подаровані війську Катериною II, Павлом I, Олександром I і Миколою I. Булава означала місцеперебування головного начальника війська, а бунчуки і прапори - заслуги війська в турецьких війнах.
З боків малого щита були зображені два чорноморські козаки: один - у однострої періоду царювання Олександра I, другий - в обмундируванні епохи Миколи I. Великий щит оточувала зелена облямівка із золотими зірками по числу чорноморських станиць''}}
Проте, даний проєкт так і не був затверджений.

=== Герб 1849 року ===
Історичний герб [[Катеринодар]]а, затверджений {{OldStyleDate|26|вересня|1849|14}} року. Опис герба:
{{Цитата|''Щит з обвідкою почетвертовано: у першому і четвертому золотому чвертьполях — фортеця червоного кольору, над якою чорний двоголовий орел, що має на грудях Московський герб; у другому і третьому срібному чвертьполях — по два навхрест покладених прапори блакитного кольору з вензелями імператриці Катерини II, імператора Павла I, Олександра І і Миколи I; між прапорів отаманська булава і два бунчуки; у червоному щитку вензель імператриці Катерини II і 1794 рік; у зеленій облямівці 59 золотих зірок, що показують чисельність козачих станиць в Чорноморскому війську. Над щитом золота міська корона; щит підтримують два Чорноморські козаки: з правого боку — одягнутий в давній однострій, а з лівого — в теперішній''<ref>{{Cite web |url=http://old.krd.ru/www/home.nsf/webdocs/F548C15A64E371BEC3256B9C004CBBE0.html |title=История герба города |accessdate=2013-03-10 |archive-date=2013-03-16 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130316143149/http://old.krd.ru/www/home.nsf/webdocs/F548C15A64E371BEC3256B9C004CBBE0.html }}</ref><ref>[http://www.heraldicum.ru/russia/subjects/towns/krasndar.htm город Краснодар]</ref>}}

=== Проєкт 1868 року ===
[[1868]] року геральдист Кене підготував новий проєкт герба Катеринодара:
{{Цитата|''У зеленому щиті золотий зубчастий мур з 2 такими ж круглими вежами з відкритими воротами і чорними швами. Над вежею золотий пернач між 2 срібних бунчуків із золотими вістрями на золотих ж держаках. В золотий чолі щиті чорний виникаючий імператорський орел, що має на грудях Кавказький хрест. Щит увінчаний золотою баштової короною про три зубці. Щит оточений золотими колосками, з'єднаними Олександрівською стрічкою''}}
Даний проєкт так і не був затверджений.

=== Радянський герб ===
У травні [[1966]] року рішенням Краснодарського міськвиконкому був оголошений конкурс на найкращий значок, емблему та герб м. Краснодара. Умови конкурсу затверджені міськвиконкомом [[22 січня]], конкурс проходив з [[1 травня]] по [[1 липня]] [[1966]] Всього було представлено 300 ескізів.

Новий «радянський» герб Краснодара створений у [[1967]] році. Офіційно затверджений Рішенням виконкому Краснодарського міської Ради народних депутатів [[26 жовтня]] [[1979]] року. Автор проєкту — І. Бассанський. Опис герба:
{{Цитата|''Герб формою нагадує давньоруський щит. Це данина історії. Вгорі витягнулася червоно-синя смужка з серпом і молотом - прапор Російської Федерації. Внизу герба - бронзова зубчаста шестерня, що говорить про розвиток машинобудування, однією з основних галузей народного господарства міста. В першу чергу це завод імені Сивина, який виробляє 60% світового випуску токарно-карусельних верстатів з діаметром обробки деталей до 3 метрів, заводи "Краснодарсельмаш", "Жовтень" та інші. Поряд з шестернею видно силуети підприємств, які говорять про розвиненою нафтової, газової та хімічної промисловості. У центрі герба розташований золотий пшеничний колос, який символізує Кубань як житницю Російської Федерації. Праці видатних краснодарських селекціонерів академіків П.П.Лукьяненко, В.О.Пустовойтова, М.І.Хаджінова, виведені ними високоврожайні сорти пшениці, соняшнику, кукурудзи широко відомі в нашій країні та за її межами. Деталі герба вимальовували на яскраво-зеленому фоні, що підкреслює, що Краснодар - місто квітів, зелені, садів''}}

На сувенірних значках забарвлення герба іноді була іншою: великий щит червоний, малий — синій. Могли додаватися додаткові деталі, — наприклад, гілка яблуні.

=== Відродження історичного герба ===
[[5 липня]] [[1996]] Думою Краснодара був відновлений історичний герб Краснодара. Його повна версія включала корону і щитотримачі. Малий герб являв собою тільки щит (навіть без облямівки). На бланках використовувався герб у вигляді щита з облямівкою, під короною, без щитотримачами.

[[16 грудня]] [[1999]] року було затверджено малий герб Краснодара, тепер уже з каймою і короною (правда, в Статуті міста, прийнятому [[19 липня]] [[2003]] рішенням міської Думи Краснодара № 37, вміщено опис герба 1996 …).

Цитата із Статуту Краснодара ([[2003]]):
{{Цитата|''Історичний герб міста прийнятий 3 вересня 1849 і являє собою щит, розділений хрестоподібно на чотири рівні частини, в першій і четвертій в золотому полі фортеця червленого кольору; над однією двоголовий орел, що має на грудях московський герб, у другій і третій частинах в срібному поле по два навхрест покладені прапори блакитного кольору з вензелями імператриці Катерини II, імператорів Павла I, Олександра Благословенного і імператора Миколи I, між знамен отаманська булава, а по боках її два бунчука, посередині поміщений малий червлений щит, на якому вензель імператриці Катерини II і дата 1794 рік. Над щитом золота міська корона; щит підтримують два чорноморських козака: з правого боку одягнений в колишню форму, а з лівої сторони в цій формі; герб оточений зеленою облямівкою, на якій 59 золотих зірок, що показують число козацьких станиць у Чорноморському війську .

Положення про герб приймається міською Думою.''}}

У 2004 році геральдична комісія Краснодара вирішила внести в композицію герба зміни: пропонувалося виключити зі щитка цифри «1794», залишивши тільки вензель імператриці, увінчати герб п'ятизубцовою короною тощо

Рішенням № 70 Думи Краснодара [[7 липня]] [[2005]] встановлений (в який вже раз) герб міста Краснодара, його опис і порядок офіційного використання.

== Галерея ==
<gallery>
Зображення:Coat_of_Arms_of_Krasnodar_(Krasnodar_krai).png|Герб (1849 рік)
Зображення:Coat_of_Arms_of_Krasnodar_(Krasnodar_krai)_(1967).png|Герб (1967 рік).
Зображення:Coat_of_Arms_of_Krasnodar_(Krasnodar_krai)_(1979).png|Герб (1979 рік).
Зображення:Coat_of_Arms_of_Krasnodar_(Krasnodar_krai)_(1999).png|Герб (1999 рік).
Зображення:Coat_of_Arms_of_Krasnodar_(Krasnodar_krai).png|Герб (2005 рік).
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Краснодар]]
[[Категорія:Герби міст Росії|Краснодар]]
[[Категорія:Герби з зображенням фортеці]]

title: Версії

Версії: Герб 1999 року

title: Деталі

Носій: Краснодар

Затверджений: 7 липня 2005


text:
# Юсуф Луле
Юсуф Кіронд Луле (англ. Yusuf Kironde Lule; 10 квітня 1912, Кампала — 21 січня 1985, Лондон, Велика Британія) — державний діяч Уганди, президент Уганди (1979).

## Біографія
За національністю ганда. Вищу освіту здобув у Кінгс-коледжі і коледжі Макерере (Уганда), у Форт-Хейр (ПАР), Бристольському та Единбурзькому університетах (Велика Британія). Працював учителем у Кінгс-коледжі.
Був професором та директором Університету Макерере. У 1978 році в місті Моші (Танзанія) став одним із співзасновників «Фронту національного звільнення Уганди», брав активну участь у вторгненні танзанійських військ до Уганди, яке призвело до падіння режиму Іди Аміна. У квітні 1979 року Національною консультативною радою призначається на пост Президента Уганди, проте вже у червні, під впливом танзанійського президента Джуліуса Н'єрере, був замінений на цій посаді Годфрі Бінайсою.
У лютому 1981 року заснував на півдні країни Національний рух опіру (National Resistance Movement), який потім об'єднався з Рухом національного опору Йовері Мусевені у Армію національного опору. Цей рух прийшов до влади в Уганді у 1986 році. Проте сам Луле помер у Лондоні від ниркової недостатності у 1985 році.
У молодості був успішним спортсменом.

wikiname: ukwiki

title: Юсуф Луле

in_language: uk

wikitext:
{{Картка:Лідер
| ім'я              = Юсуф Кіронд Луле
| жінка             =
| зображення        =
| підпис_під_зображенням =
| посада            = [[Президент Уганди]]
| порядок           = 4
| прапор            =
| попередник        = [[Іді Амін]]
| наступник         = [[Годфрі Бінайса]]
| початок_терміну   = [[13 квітня]]
| кінець_терміну    = [[20 червня]] [[1979]]
| віце-президент    =
| президент         =
| президент2        =
| прем'єр-міністр   =
| дата_народження   = 10.4.1912
| місце_народження  =
| дата_смерті       = 21.1.1985
| місце_смерті      = [[Лондон]], [[Велика Британія]]
| громадянство      =
| національність    = угандієць
| виборчий_округ    =
| дружина           =
| діти              =
| родичі            =
| професія          =
| релігія           =
| особистий підпис  =
| нагороди          =
| партія            =
}}
'''Юсуф Кіронд Луле''' ({{lang-en|Yusuf Kironde Lule}}; [[10 квітня]] [[1912]], [[Кампала]] — [[21 січня]] [[1985]], [[Лондон]], [[Велика Британія]]) — державний діяч [[Уганда|Уганди]], [[президент Уганди]] ([[1979]]).

== Біографія ==
За національністю [[ганда]]. Вищу освіту здобув у Кінгс-коледжі і коледжі Макерере (Уганда), у Форт-Хейр ([[ПАР]]), [[Бристольський університет|Бристольському]] та [[Единбурзький університет|Единбурзькому]] університетах (Велика Британія). Працював учителем у [[Кінгс-коледж]]і.

Був професором та директором [[Університет Макерере|Університету Макерере]]. У [[1978]] році в місті [[Моші (місто)|Моші]] ([[Танзанія]]) став одним із співзасновників «[[Фронт національного звільнення Уганди|Фронту національного звільнення Уганди]]», брав активну участь у [[Угандійсько-танзанійська війна|вторгненні танзанійських військ до Уганди]], яке призвело до падіння режиму [[Іді Амін|Іди Аміна]]. У квітні [[1979]] року Національною консультативною радою призначається на пост Президента Уганди, проте вже у червні, під впливом танзанійського президента [[Джуліус Н'єрере|Джуліуса Н'єрере]], був замінений на цій посаді [[Годфрі Бінайса|Годфрі Бінайсою]].

У лютому [[1981]] року заснував на півдні країни Національний рух опіру (National Resistance Movement), який потім об'єднався з Рухом національного опору Йовері Мусевені у Армію національного опору. Цей рух прийшов до влади в Уганді у [[1986]] році. Проте сам Луле помер у [[Лондон]]і від [[Ниркова недостатність|ниркової недостатності]] у [[1985]] році.

У молодості був успішним спортсменом.

== Джерела ==
* Африка: энциклопедический справочник. Т.2. Москва. «Советская энциклопедия». 1987. -671с. с.81.
{{Бібліоінформація}}
{{Президенти Уганди}}
{{bio-stub}}
{{DEFAULTSORT:Луле Юсуф}}
[[Категорія:Померли в Лондоні]]
[[Категорія:Померли від ниркової недостатності]]

title: Президент Уганди

Президент Уганди: 13 квітня — 20 червня 1979

Попередник: Іді Амін

Наступник: Годфрі Бінайса

Народився: 10 квітня 1912 · Кампала, Уганда

Помер: 21 січня 1985 (72 роки) · Лондон, Велика Британія

Похований: Kololo Independence Grounds, Ugandad

Відомий як: політик

Країна: Уганда

Національність: угандієць

Alma mater: Університет Форт-Гейр і Університет Макерере

Політична партія: Фронт національного визволення Уганди

Діти: Liliane Waldnerd

Релігія: іслам


text:
# Bothynoderes
Bothynodéres — рід жуків родини Довгоносики (Curculionidae).

## Зовнішній вигляд
Жуки середніх розмірів: 7.5–17.5  мм завдовжки. Основні ознаки:
- головотрубка облямована чіткими бічними кілями посередині, із серединним кілем, роздвоєним на рівні основ вусиків, помітно звужена до вершини, без вдавлення перед очима
- надкрила трохи ширші за передньоспинку, із скошеними плечима, загостреними вершинами, що розходяться, та з косими перев'язями і смугами
- передньогруди із горбочком перед тазіками;
- 1-й  членик джгутика вусиків коротший за 2-й;
- передньоспинка поперечна, трохи довша за головотрубку, з кутовидно витягнутою серединою та невеликими лопатями за очима
- лапки знизу вкриті підошвами

Фотографії жуків цього роду дивись на.

## Спосіб життя
У цьому роді описано два види: Bothynoderes affinis та Bothynoderes declivis, обидва вони мешкають в Україні. Життєвий цикл обох видів пов'язаний із рослинами з родини лободових –  кураєм (Salsola),  кохією (Kochia),  лободою (Chenopodium), лутигою (Atriplex). Подібно до інших Cleonini, самка відкладає яйце на кореневу шийку або головний корінь. Личинка, що вийшла з яйця, вгризається у рослинні тканини.  На корені у місці розвитку личинки утворюється гал веретеноподібної або неправильної форми .
Bothynoderes affinis обирає для життя прибережні засолені степові біотопи, ділянки із рудеральною рослинністю, лісосмуги. Імаго гризуть листя, черешки, молоді пагони. В одній рослині-господарі розвивається лише один жук.
Bothynoderes declivis мешкає на піщаних ґрунтах. В спекотні дні жуки неактивні і сидять попід кущиками  рослин. Личинка розвивається в головному корені кормових рослин. В одному корені розвивається звичайно одна личинка, інколи  – дві або три. Місцями зараженість рослин личинками сягає ~76%.   Жуки виходять із лялечок у третій декаді серпня, вигризаючи в стінках галів округлі отвори. Зимують імаго поза кормовими рослинами .

## Географічне поширення[5]
Bothynoderes affinis поширений майже по всій Європі, включаючи Велику Британію та Скандинавію, він є в Україні, Туреччині, Ірані, Середній Азії, Західному Сибіру,  Західному Китаї.  Ареал Bothynoderes declivis простягається суцільною смугою від Австрії та Німеччини до Японії і Південної Кореї, включаючи Закавказзя, Середню Азію, Монголію та Китай. В Україні вид знаходили від Криму на півдні до Полтавщини та Черкащини на півночі.

## Класифікація
Описано два види цього роду :
Bothynoderes affinis (Schrank, 1781) та Bothynoderes declivis (Olivier, 1807).

## Практичне значення
При високій чисельності Bothynoderes affinis може завдавати помітних збитків плантаціям буряків:  викликати загибель молодих рослин, пригнічувати їх  розвиток, знижувати врожайність та цукристість.  В Україні випадків масового розмноження цього довгоносика не зафіксовано.

title: Bothynoderes

wikitext:
{{italic title}}
{{Картка:Таксономія
| name = Bothynoderes
| image =
| image_caption =  ''Bothynoderes affinis'' Schönherr, 1823
| image_width =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| subregnum = [[Справжні багатоклітинні (підцарство)|Справжні багатоклітинні тварини]] (Eumetazoa)
| phylum = [[Членистоногі]] (Arthropoda)
| classis = [[Комахи]] (Insecta)
| subclassis = [[Крилаті комахи]] (Pterygota)
| infraclassis = [[Новокрилі]] (Neoptera)
| superordo = [[Голометабола]] (Holometabola)
| ordo = [[Твердокрилі]] (Coleoptera)
| subordo = [[Всеїдні жуки]] (Polyphaga)
| superfamilia = [[Довгоносикоподібні]] (Curculionoidea)
| familia = [[Довгоносики]] (Curculionidae)
| subfamilia = [[Lixinae]]
| tribus = [[Cleonini]]
| genus  = '''''Bothynoderes'''''
<small> Schönherr, 1823</small>
| synonyms = {{btname|Chromoderus|Motschulsky, 1860}}
| wikispecies = Bothynoderes
}}

'''''Bothynodéres''''' — рід [[Твердокрилі|жуків]] родини [[Довгоносики]] (Curculionidae).

== Зовнішній вигляд ==
Жуки середніх розмірів: 7.5–17.5  мм завдовжки. Основні ознаки<ref name="ter-minasyan"> [[Тер-Мінасян Маргарита Єрвандівна|''Тер-Минасян М. Е. '']] Жуки-долгоносики подсемейства Cleoninae фауны СССР. Л.: Наука, 1967, с. 20, 189—191</ref>:
* [[головотрубка]] облямована чіткими бічними кілями посередині, із серединним кілем, роздвоєним на рівні основ вусиків, помітно звужена до вершини, без вдавлення перед очима
* надкрила трохи ширші за передньоспинку, із скошеними плечима, загостреними вершинами, що розходяться, та з косими перев'язями і смугами
* [[Груди комах|передньогруди]] із горбочком перед [[Ноги комах|тазіками]];
* 1-й  членик джгутика [[Вусики|вусиків]] коротший за 2-й;
* [[передньоспинка]] поперечна, трохи довша за головотрубку, з кутовидно витягнутою серединою та невеликими лопатями за очима
* [[Ноги комах|лапки]] знизу вкриті підошвами
Фотографії жуків цього роду дивись на<ref>{{Cite web |url=http://www.zin.ru/Animalia/Coleoptera/rus/cleonini.htm |title=Архівована копія |accessdate=3 липня 2015 |archive-date=30 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150630235259/http://www.zin.ru/Animalia/Coleoptera/rus/cleonini.htm }}</ref>.

== Спосіб життя ==
У цьому роді описано два види: ''Bothynoderes affinis'' та ''Bothynoderes declivis'', обидва вони мешкають в Україні. Життєвий цикл обох видів пов'язаний із рослинами з родини [[Лободові|лободових]] –  [[Курай (рід)|кураєм]] (''Salsola''),  кохією (''Kochia''),  [[Лобода|лободою]] (''Chenopodium''), [[Лутига|лутигою]] (''Atriplex''). Подібно до інших [[Cleonini]], самка відкладає яйце на кореневу шийку або головний корінь. Личинка, що вийшла з яйця, вгризається у рослинні тканини.  На корені у місці розвитку личинки утворюється [[Гали|гал]] веретеноподібної або неправильної форми <ref>'' Воловник С.В. '' 2010. Долгоносики Lixinae (Coleoptera, Curculionidae) как галлообразователи. Зоол. журнал, 2010, т. 89, вып. 7,  с.  828-833. http://www.zin.ru/Animalia/Coleoptera/pdf/volovnik_2010_lixinae_zoolj.pdf {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150704195351/http://www.zin.ru/Animalia/Coleoptera/pdf/volovnik_2010_lixinae_zoolj.pdf |date=4 липня 2015 }}</ref>.

''Bothynoderes affinis'' обирає для життя прибережні засолені степові [[Біотоп|біотопи]], ділянки із [[Рудеральна рослинність|рудеральною рослинністю]], лісосмуги. [[Імаго]] гризуть листя, черешки, молоді пагони. В одній рослині-господарі розвивається лише один жук.

''Bothynoderes declivis'' мешкає на піщаних ґрунтах. В спекотні дні жуки неактивні і сидять попід кущиками  рослин. Личинка розвивається в головному корені кормових рослин. В одному корені розвивається звичайно одна личинка, інколи  – дві або три. Місцями зараженість рослин личинками сягає ~76%.   Жуки виходять із лялечок у третій декаді серпня, вигризаючи в стінках галів округлі отвори. Зимують імаго поза кормовими рослинами <ref>'' Воловник С.В. ''. О распространении и экологии некоторых видов долгоносиков-клеонин (Coleoptera, Curculionidae). 1. Триба Cleonini // Энтомол. обозр. 1989, т. 68, вып.  1, с. 86-92. http://www.zin.ru/Animalia/Coleoptera/pdf/volovnik_cleonini_1989.pdf {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150622204557/http://www.zin.ru/Animalia/Coleoptera/pdf/volovnik_cleonini_1989.pdf |date=22 червня 2015 }}</ref>.

==Географічне поширення<ref>''Meregalli M. & Fremuth J. '': Cleonini, p. 439. - In: I. Löbl & A. Smetana (eds): Catalogue of Palaearctic Coleoptera. Vol. 8. Leiden, Brill. 700 pp.  </ref> ==

''Bothynoderes affinis'' поширений майже по всій Європі, включаючи Велику Британію та Скандинавію, він є в Україні, Туреччині, Ірані, Середній Азії, Західному Сибіру,  Західному Китаї.  Ареал ''Bothynoderes declivis'' простягається суцільною смугою від Австрії та Німеччини до Японії і Південної Кореї, включаючи Закавказзя, Середню Азію, Монголію та Китай. В Україні вид знаходили від Криму на півдні до Полтавщини та Черкащини на півночі.

== Класифікація ==
Описано два види цього роду <ref name="ter-minasyan"/>:
''Bothynoderes affinis'' (Schrank, 1781) та ''Bothynoderes declivis'' (Olivier, 1807).

==Практичне значення==
При високій чисельності ''Bothynoderes affinis'' може завдавати помітних збитків плантаціям [[Буряки|буряків]]:  викликати загибель молодих рослин, пригнічувати їх  розвиток, знижувати врожайність та цукристість.  В Україні випадків масового розмноження цього довгоносика не зафіксовано.

==Примітки==
{{reflist}}

[[Категорія:Довгоносики]]
[[Категорія:Жуки України]]
[[Категорія:Роди довгоносиків]]
[[Категорія:Тварини, описані 1781]]
[[Категорія:Тварини, описані 1807]]

title: ?Bothynoderes

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Підцарство: Справжні багатоклітинні тварини (Eumetazoa)

Тип: Членистоногі (Arthropoda)

Клас: Комахи (Insecta)

Підклас: Крилаті комахи (Pterygota)

Інфраклас: Новокрилі (Neoptera)

Надряд: Голометабола (Holometabola)

Ряд: Твердокрилі (Coleoptera)

Підряд: Всеїдні жуки (Polyphaga)

Надродина: Довгоносикоподібні (Curculionoidea)

Родина: Довгоносики (Curculionidae)

Підродина: Lixinae

Триба: Cleonini

Рід: Bothynoderes Schönherr, 1823

Вікісховище: Bothynoderes

Віківиди: Bothynoderes


text:
# Прокопчук Володимир Іванович
Прокопчук Володимир Іванович (2 березня 1991, м. Луцьк, Волинська область, Українська РСР, СРСР — 22 травня 2014, м. Волноваха, Донецька область, Україна) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

## Біографія
Народився Володимир Прокопчук 2 березня 1991 року в Луцьку. Закінчив Луцьку ЗОШ № 20, продовжив навчання у Луцькому педагогічному коледжі. Захоплювався спортом, грав у футбольній команді «Магніт» села Буяни. У 2011—2012 роках проходив строкову службу у збройних силах.
З початком російської збройної агресії проти України був мобілізований до лав Збройних сил України Луцьким МВК. Його батько, який служив у Радянській Армії в Афганістані, попросив, щоб в армію мобілізували його, а не сина, але йому відмовили. Проте син сказав, що у будь-якому випадку пішов би в армію добровольцем.
Солдат, механік-водій 3-го механізованого батальйону 51-ї окремої механізованої бригади, м. Володимир-Волинський. Спочатку служив у Володимирі–Волинському, згодом батальйон три тижні пробув у Рівному, і після дводенної відпустки лучанин вирушив на Схід.
Разом із підрозділом у травні 2014 року ніс службу на блокпосту № 10 поблизу смт Ольгинка Волноваського району. Уранці між 4 та 6 годинами 22 травня 2014 року блокпост був атакований проросійськими сепаратистами «ДНР», які під'їхали на інкасаторських машинах, та почали несподіваний масований обстріл із вогнепальної зброї, у тому числі з кулеметів, мінометів, РПГ, ПЗРК. В результаті обстрілу здетонував боєкомплект однієї із бойових машин, що призвело до збільшення людських втрат внаслідок вибуху. У цьому бою загинули 16 бійців 51-ї бригади. Володимир Прокопчук отримав важкі поранення і помер у лікарні Волновахи.
27 травня на центральній алеї міського цвинтаря Луцька в селі Гаразджа поховали трьох загиблих під Волновахою лучан — Володимира Прокопчука, Дмитра Йовзика та Віталія Махновця.
Удома у Володимира Прокопчука залишились батьки та молодший брат Юрій. Одружитися полеглий воїн не встиг, планував весілля на осінь.

## Нагороди і вшанування
4 червня 2015 року Указом Президента України разом із іншими бойовими побратимами, що загинули із Володимиром Прокопчуком у бою під Волновахою, за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі, нагороджений медаллю «Захиснику Вітчизни».
За жертовну любов до своєї Вітчизни, відданість, доблесть і звитягу, нагороджений відзнакою 51-ї ОМБр «За мужність та відвагу» (посмертно).
28 серпня 2015 року на фасаді будинку на бульварі Дружби Народів, де мешкав загиблий герой, встановлено меморіальні дошки на честь Володимира Прокопчука та іншого загиблого воїна — Олександра Войчука, який також мешкав у цьому будинку.

title: Прокопчук Володимир Іванович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                =Прокопчук Володимир Іванович
| оригінал імені      =
| портрет             = Володимир Прокопчук.jpg
| ім'я при народженні =
| дата народження     =2.3.1991
| місце народження    =[[Луцьк]]
| дата смерті         =22.5.2014
| місце смерті        =[[Волноваха]], [[Донецька область]]
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{FСВ ЗСУ}}
| рід військ          = {{InМЕХ Укр}}
| роки служби         =2014
| звання              ={{Ранг|країна=Україна|звання=Солдат}}
| формування          ={{51 ОМБр ЗСУ|2}}
| командування        =
| битви               = [[Війна на сході України]]
* [[Бій під Волновахою]]
| університет         =
| signature           =
| нагороди            ={{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Медаль Захиснику Вітчизни|2015}}
{{!)}}
}}

{{othernames|Прокопчук (прізвище){{!}}Прокопчук}}
'''Прокопчук Володимир Іванович''' ([[2 березня]] [[1991]], м. [[Луцьк]], [[Волинська область]], [[Українська РСР]], [[СРСР]] — [[22 травня]] [[2014]], м. [[Волноваха]], [[Донецька область]], [[Україна]]) — солдат [[Збройні сили України|Збройних сил України]], учасник [[Війна на сході України|російсько-української війни]].

== Біографія ==
Народився Володимир Прокопчук [[2 березня]] [[1991]] року в [[Луцьк]]у. Закінчив Луцьку ЗОШ № 20, продовжив навчання у [[Луцький педагогічний коледж|Луцькому педагогічному коледжі]]. Захоплювався спортом, грав у футбольній команді «Магніт» села [[Буяни]]. У 2011—2012 роках проходив строкову службу у збройних силах.

З початком [[Російська збройна агресія проти України (2014—2017)|російської збройної агресії проти України]] був мобілізований до лав [[Збройні сили України|Збройних сил України]] Луцьким МВК. Його батько, який служив у [[Радянська армія|Радянській Армії]] в [[Війна в Афганістані (1979—1989)|Афганістані]], попросив, щоб в армію мобілізували його, а не сина, але йому відмовили. Проте син сказав, що у будь-якому випадку пішов би в армію добровольцем.

Солдат, механік-водій 3-го механізованого батальйону [[51-ша окрема механізована бригада (Україна)|51-ї окремої механізованої бригади]], м. [[Володимир-Волинський]]. Спочатку служив у Володимирі–Волинському, згодом батальйон три тижні пробув у Рівному, і після дводенної відпустки лучанин вирушив на Схід.

Разом із підрозділом у травні 2014 року ніс службу на блокпосту № 10 поблизу смт [[Ольгинка]] Волноваського району. Уранці між 4 та 6 годинами 22 травня 2014 року блокпост був атакований проросійськими сепаратистами [[Донецька народна республіка|«ДНР»]], які під'їхали на інкасаторських машинах<ref>{{cite web |url=http://ua.112.ua/golovni-novyni/chorniy-chetver-ukrayinskoyi-armiyi-pid-volnovahoyu-zaginuli-16-viyskovih-65860.html |title="Чорний четвер" української армії: під Волновахою загинули 16 військових |date=2014-05-22 |publisher=112.ua |accessdate=2014-06-07 }}{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>, та почали несподіваний масований обстріл із вогнепальної зброї, у тому числі з [[кулемет]]ів, [[міномет]]ів, [[Ручний протитанковий гранатомет|РПГ]], [[Переносний зенітно-ракетний комплекс|ПЗРК]]. В результаті обстрілу здетонував боєкомплект однієї із бойових машин, що призвело до збільшення людських втрат внаслідок вибуху.<ref>{{cite web |url=http://ua.korrespondent.net/ukraine/politics/3366863-minoborony-povidomylo-podrobytsi-sutychok-bilia-volnovakhy-i-rubizhnoho |title=Міноборони повідомило подробиці сутичок біля Волновахи і Рубіжного |date=2014-05-22 |publisher=Корреспондент.net |accessdate=2014-06-02}}</ref> У цьому бою загинули 16 бійців 51-ї бригади. Володимир Прокопчук отримав важкі поранення і помер у лікарні Волновахи.<ref>{{cite web |url=https://ua.112.ua/polityka/kilkist-zagiblih-u-boyu-pid-volnovahoyu-zrosla-do-18-lyudey-66079.html |title=Кількість загиблих у бою під Волновахою зросла до 18 людей |date=2014-05-23 |publisher=112.ua |accessdate=2014-06-07 |archive-date=2015-05-18 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150518135317/http://ua.112.ua/polityka/kilkist-zagiblih-u-boyu-pid-volnovahoyu-zrosla-do-18-lyudey-66079.html }}</ref>

27 травня на центральній алеї міського цвинтаря Луцька в селі [[Гаразджа]] поховали трьох загиблих під Волновахою лучан — Володимира Прокопчука, [[Йовзик Дмитро Васильович|Дмитра Йовзика]] та [[Махновець Віталій Іванович|Віталія Махновця]]<ref>[http://www.volynpost.com/news/33598-voiniv-luchan-pohovaly-v-garazdzhi-foto Воїнів-лучан поховали в Гаразджі // «ВолиньPost», 27 травня 2014]</ref>.

Удома у Володимира Прокопчука залишились батьки та молодший брат Юрій. Одружитися полеглий воїн не встиг, планував весілля на осінь.

== Нагороди і вшанування ==
4 червня 2015 року Указом [[Президент України|Президента України]] разом із іншими бойовими побратимами, що загинули із Володимиром Прокопчуком у бою під Волновахою, ''за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі'', нагороджений медаллю «Захиснику Вітчизни».<ref>[http://www.president.gov.ua/documents/3112015-19093 Указ Президента України №311/2015 «Про відзначення державними нагородами України»]</ref>

''За жертовну любов до своєї Вітчизни, відданість, доблесть і звитягу'', нагороджений відзнакою 51-ї ОМБр «За мужність та відвагу» (посмертно).

28 серпня 2015 року на фасаді будинку на бульварі Дружби Народів, де мешкав загиблий герой, встановлено меморіальні дошки на честь Володимира Прокопчука та іншого загиблого воїна — [[Войчук Олександр Анатолійович|Олександра Войчука]], який також мешкав у цьому будинку.<ref>[http://www.lutskrada.gov.ua/fast-news/u-lucku-vidkryly-memorialni-doshky-zagyblym-v-ato-volodymyru-prokopchuku-ta-oleksandru У Луцьку відкрили меморіальні дошки загиблим в АТО Володимиру Прокопчуку та Олександру Войчуку]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://memorybook.org.ua/19/prokopchuk.htm Прокопчук Володимир Іванович] // Книга пам'яті полеглих за Україну.
* [https://ukraine-memorial.org/ua/biography/prokopchuk-volodimir-ivanovich/ Солдат Прокопчук Володимир Іванович] // Український меморіал.
* [http://archive.volyn.com.ua/index.php?rub=5&article=6&arch=1681 Замість сина в армію просився батько-афганец]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} // «Волинь», 25 травня 2014.

{{Учасники РУВ|загинув=так}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Луцька]]
[[Категорія:Померли у Волноваському районі]]

title: Загальна інформація

Народження: 2 березня 1991 · Луцьк

Смерть: 22 травня 2014 (23 роки) · Волноваха, Донецька область

Поховання: Луцьке головне міське кладовище (Гаразджа)d

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Сухопутні війська

Рід військ: Механізовані війська

Формування: 51 ОМБр

Війни / битви: Війна на сході України - Бій під Волновахою


text:
# Дьорті Канза
Дьорті Канза (англ. Dirty Kanza) — гравійний велозаїзд, який проводиться щорічно у літній час у Флінт-Гіллс, у Канзасі. Старт і фініш у місті Емпоріа. У 2018 році гонка мала 2500 зареєстрованих учасників. Організатори гонки відносяться до заїзду як до "Світової прем'єри гравійної дробарки"
Переможці «Дьорті Канзи» отримують пряжку для ременя.

## Курс/Маршрут
Дьорті Канза складається з 5 варіантів різних маршрутів, найдовший з яких складає 563,27 км (350 миль) — це «Дьорті Канза XL» (англ. Dirty Kanza XL), яку впровадили у 2018 році. Інші варіанти: 321,87 км (200 миль) «Дьорті Канза 200» (англ. Dirty Kanza 200), 160,94 км (100 миль) «Половина пінти» (англ. Half Pint), 80,47 км (50 миль) «Лайт» (англ. Lite), і 40 км (25 миль) «Комьюніті Фан Райд» (англ. Community Fun Ride). Кілька років тому також додали гонку виключно для старшокласників.
Спека, вітер та пагорби роблять маршрут непростим. В деякі роки температура повітря на маршруті перевищувала 100 °F (38 °C), в той час як у інші роки був град.

title: Дьорті Канза

wikitext:
{{Велогонка
| назва             = Дьорті Канза
| поточне змагання  =
| зображення        =
| дата              =
| регіон            = [[Флінт-Гіллс]], [[Канзас]]
| українська назва  =
| місцеві назви     =
| інші назви        =
| дисципліна        =
| змагання          = професіонали/аматори
| тип               =
| організатор       =
| директор          = Джим Кумінс<ref name="contact">{{cite web |url=https://dirtykanza.com/contact-us/ |access-date=5 вересня 2018 |publisher=Dirty Kanza |title=Contact |date=2010-12-11 |archive-date=26 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200926084228/https://dirtykanza.com/contact-us/ }}</ref>
| перша             = 2006<ref name="gravel rides saving america">{{cite web |url=https://www.bicycling.com/rides/a22652025/gravel-rides-are-saving-small-town-america/ |access-date=5 вересня 2018 |publisher=Bicycling.com |title=Gravel Rides are Saving Small-Town America |author=Taylor Rojek |date=8 серпня 2018 |archive-date=6 вересня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180906090439/https://www.bicycling.com/rides/a22652025/gravel-rides-are-saving-small-town-america/ }}</ref>
| номер             =
| остання           =
| перший переможець =
| рекорд перемог    =
| останній переможець=
}}
'''Дьорті Канза''' ({{lang-en|Dirty Kanza}}) — гравійний [[Велосипедний спорт|велозаїзд]], який проводиться щорічно у літній час у [[Флінт-Гіллс]], у [[Канзас]]і. Старт і фініш у місті [[Емпорія (Канзас)|Емпоріа]].<ref name="Legan2017">{{Cite book|url=https://books.google.com/books?id=fZhIDwAAQBAJ|title=Gravel Cycling: The Complete Guide to Gravel Racing and Adventure Bikepacking|last=Nick Legan|date=20 грудня 2017|publisher=VeloPress|isbn=978-1-937716-98-1|accessdate=30 грудня 2018|archive-date=9 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210709184821/https://books.google.com/books?id=fZhIDwAAQBAJ}}</ref> У 2018 році гонка мала 2500 зареєстрованих учасників.<ref name="Quick Facts">{{Cite web|url=https://dirtykanza.com/exhibitors/dirty-kanza-200-quick-facts/|title=Dirty Kanza 200 Quick Facts|date=2018-01-23|publisher=Dirty Kanza|accessdate=5 вересня 2018|archive-date=19 жовтня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201019235840/https://dirtykanza.com/exhibitors/dirty-kanza-200-quick-facts/}}</ref> Організатори гонки відносяться до заїзду як до "Світової прем'єри гравійної дробарки"<ref>{{Cite web|url=https://www.cxmagazine.com/photo-gallery-2018-dirty-kanza-200-gravel-race-ian-matteson|title=Photo Gallery: Grit and Gravel at the 2018 Dirty Kanza 200|date=13 червня 2018|publisher=Cyclocross Magazine|accessdate=5 вересня 2018|archive-date=11 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210711124024/https://www.cxmagazine.com/photo-gallery-2018-dirty-kanza-200-gravel-race-ian-matteson}}</ref>

Переможці «Дьорті Канзи» отримують пряжку для ременя.<ref name="nytimes extreme races">{{Cite news|url=https://www.nytimes.com/2015/05/24/sports/extreme-races-allure-is-simple-200-miles-of-gravel.html|title=Extreme Race's Allure Is Simple: 200 Miles of Gravel|date=23 травня 2015|agency=Associated Press|work=The New York Times|accessdate=30 грудня 2018|archive-date=11 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210711035512/https://www.nytimes.com/2015/05/24/sports/extreme-races-allure-is-simple-200-miles-of-gravel.html}}</ref>

== Курс/Маршрут ==
Дьорті Канза складається з 5 варіантів різних маршрутів, найдовший з яких складає 563,27 км (350 миль) — це «Дьорті Канза XL» ({{lang-en|Dirty Kanza XL}}), яку впровадили у 2018 році.<ref name="DKXL">{{Cite web|url=https://www.velonews.com/2018/05/news/gravel/dirty-kanza-goes-big-new-350-mile-race_467843|title=Dirty Kanza goes big with new 350-mile race|last=Spencer Powlison|date=31 травня 2018|publisher=VeloNews|accessdate=5 вересня 2018|archive-date=6 вересня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180906124642/https://www.velonews.com/2018/05/news/gravel/dirty-kanza-goes-big-new-350-mile-race_467843}}</ref> Інші варіанти: 321,87 км (200 миль) «Дьорті Канза 200» ({{lang-en|Dirty Kanza 200}}), 160,94 км (100 миль) «Половина пінти» ({{lang-en|Half Pint}}), 80,47 км (50 миль) «Лайт» ({{lang-en|Lite}}), і 40 км (25 миль) «Комьюніті Фан Райд» ({{lang-en|Community Fun Ride}}).<ref name="FAQ">{{Cite web|url=https://dirtykanza.com/faq/|title=Frequently Asked Questions|date=2011-12-05|publisher=Dirty Kanza|accessdate=5 вересня 2018|archive-date=22 червня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200622234004/https://dirtykanza.com/faq/}}</ref> Кілька років тому також додали гонку виключно для старшокласників.<ref name="DKHS">{{Cite web|url=https://dirtykanza.com/dk-high-school/|title=DK High School|date=2018-07-18|publisher=Dirty Kanza|accessdate=5 вересня 2018|archive-date=7 січня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190107162844/https://dirtykanza.com/dk-high-school/}}</ref>

Спека, вітер та пагорби роблять маршрут непростим.<ref name="Dille2015">{{Cite book|url=https://books.google.com/books?id=QzRyCgAAQBAJ&pg=PA120|title=The Cyclist's Bucket List: A Celebration of 75 Quintessential Cycling Experiences|last=Ian Dille|date=7 липня 2015|publisher=Rodale|page=120|isbn=978-1-62336-446-5|accessdate=30 грудня 2018|archive-date=9 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210709185644/https://books.google.com/books?id=QzRyCgAAQBAJ&pg=PA120}}</ref> В деякі роки температура повітря на маршруті перевищувала {{Convert|100|F|C}}, в той час як у інші роки був град.<ref name="nytimes">{{Cite news|url=https://www.nytimes.com/2013/06/12/sports/wind-cant-stop-cyclings-gravel-grinders-in-the-dirty-kanza.html|title=Neither Wind Nor Gravel Will Stop These Grinders|last=Farrel, Sean Patrick|date=11 червня 2013|publisher=New York Times|work=The New York Times|accessdate=30 грудня 2018|archive-date=11 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210711044837/https://www.nytimes.com/2013/06/12/sports/wind-cant-stop-cyclings-gravel-grinders-in-the-dirty-kanza.html}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist|2}}

{{Ізольована стаття|сирота1}}
[[Категорія:Велогонки]]

title: Дьорті Канза

Регіон: Флінт-Гіллс, Канзас

Змагання: професіонали/аматори

Директор гонки: Джим Кумінс

title: Історія


text:
# Allium anatolicum
Allium anatolicum — вид трав'янистих рослин родини амарилісові (Amaryllidaceae), ендемік Туреччини.

## Опис
Цибулина яйцювата, 1–1.5 см в діаметрі; зовнішні оболонки коричневі; є кілька цибулин, золотисто-коричневі, подовжені, загострені. Стебло ≈ 30 см. Листків 3–4, такі ж або трохи коротші за стебло, злегка каналисто-сплющені зверху, шириною 1–1.5 мм, чітко ребристі, шорсткі на краях і жилках. Зонтик щільний, субсферичний, діаметром ≈ 3 см. Оцвітина дзвінчаста або дещо урноподібна у період цвітіння. Листочки оцвітини білі (у висушеному стані), 3.5–4.5 × ≈ 1.5 мм, ланцетоподібна, сильно кіляста.
Час цвітіння: травень і червень.

## Поширення
Ендемік Туреччини (південний захід).
Населяє скелясті хребти, 1050 м; записаний в провінції Анталія.

title: Allium anatolicum

wikitext:
{{Speciesbox
| name =
| status =
| status_system = iucn3.1
| image =
| image_width = 268px
| genus = Allium
| species = anatolicum
| authority = Özhatay & B.Mathew, [[1995]]
| range_map =
| synonyms =
}}
'''''Allium anatolicum''''' — вид [[трав'янисті рослини|трав'янистих]] рослин родини [[амарилісові]] (Amaryllidaceae), ендемік Туреччини.

== Опис ==
[[Цибулина]] яйцювата, 1–1.5 см в діаметрі; зовнішні оболонки коричневі; є кілька цибулин, золотисто-коричневі, подовжені, загострені. Стебло ≈ 30 см. [[Листок|Листків]] 3–4, такі ж або трохи коротші за стебло, злегка каналисто-сплющені зверху, шириною 1–1.5 мм, чітко ребристі, шорсткі на краях і жилках. [[Зонтик]] щільний, субсферичний, діаметром ≈ 3 см. Оцвітина дзвінчаста або дещо урноподібна у період цвітіння. Листочки [[оцвітина|оцвітини]] білі (у висушеному стані), 3.5–4.5 × ≈ 1.5 мм, ланцетоподібна, сильно кіляста<ref name="Özhatay"/>.

Час цвітіння: травень і червень<ref name="Özhatay"/>.

== Поширення ==
[[Ендемік]] [[Туреччина|Туреччини]] (південний захід)<ref>{{cite web |url=http://www.plantsoftheworldonline.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:985595-1 |назва=Plants of the World Online — Kew Science |видавець= |дата-доступу=25.02.2020 |archive-date=25 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200225183638/http://www.plantsoftheworldonline.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:985595-1 }} {{ref-en}}</ref>.

Населяє скелясті хребти, 1050 м; записаний в провінції Анталія<ref name="Özhatay">{{стаття|автор=Özhatay N., Mathew B. |назва=New taxa and notes on the genus Allium (Alliaceae) in Turkey and Arabia |видання=Kew Bulletin |рік=1995|випуск=50|номер=4|сторінки=723–731|doi=10.2307/4110233|посилання=}} {{ref-en}}</ref>.

== Джерела ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q12203930}}
{{Квіткові-доробити}}

[[Категорія:Цибуля|anatolicum]]
[[Категорія:Ендемічна флора Туреччини]]
[[Категорія:Рослини, описані 1995]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Однодольні (Monocotyledon)

Порядок: Холодкоцвіті (Asparagales)

Родина: Амарилісові (Amaryllidaceae)

Підродина: Цибулеві (Allioideae)

Рід: Цибуля (Allium)

Вид: A. anatolicum

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Allium anatolicum · Özhatay & B.Mathew, 1995


text:
# Тасархай
Тасархай (рос. Тасархай) — улус Джидинського району, Бурятії Росії. Входить до складу Сільського поселення Білоозерське.
Населення —  136 осіб (2015 рік).

title: Тасархай

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 |тип                   =улус
 |тип_род               =
 |назва                 =Тасархай
 |назва ін.             ={{lang-ru|Тасархай}}
 |прапор                =
 |опис прапор           =
 |герб                  =
 |опис герба            =
 |розташування          =
 |опис розташування     =
 |зображення            =
 |зображення_розмір     =
 |зображення_підпис     =
 | mapx                 =
 | mapy                 =
 |суб'єкт РФ            =[[Бурятія]]
 |район                 =[[Джидинський район]]
 |міський округ         =
 |поселення             =[[Сільське поселення Білоозерське]]
 |рада                  =
 |код ЗКАТУ             = 81212810003<ref>[http://www.ocato.ru/okato.php?code=81212810003 Код ЗКАТУ для населених пунктів Джидинського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151223005243/http://www.ocato.ru/okato.php?code=81212810003 |date=2015-12-23 }}{{ref-ru}}</ref>
 |засноване             =
 |перша згадка          =
 |завойоване            =
 |статус                =
 |поділ                 =
 |населення             =136 осіб ([[2015]] рік)
 |площа                 =
 |ref-площа             =
 |густота               =
 |поштові індекси       = 671912
 |телефонний код        =
 |координати            =
 |часовий пояс          =[[UTC+8]]
 |висота                =
 |водойма               =
 |станція               =
 |відстань              =
 |залізниця р           =
 |автошлях р            =
 |фізична р             =
 |залізниця о           =
 |автошлях о            =
 |фізична о             =
 |залізниця с           =
 |автошлях с            =
 |фізична с             =
 |схема                 =
 |міста-побратими       =
 |день міста            =
 |катойконіми           =
 |адреса                =
 |вебсторінка           =
 |голова                =
 |ремарки               =
 |карта розташування1   =Росія Бурятія
}}

'''Тасархай''' ({{lang-ru|Тасархай}}) — [[улус]] [[Джидинський район|Джидинського району]], [[Бурятія|Бурятії]] [[Росія|Росії]]. Входить до складу [[Сільське поселення Білоозерське|Сільського поселення Білоозерське]].
Населення —  136 осіб ([[2015]] рік).

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Джидинський район}}

{{Buryat-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія|Азія}}

[[Категорія:Уласи Бурятії]]
[[Категорія:Населені пункти Джидинського району]]

title: улус Тасархай

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Бурятія

Муніципальний район: Джидинський район

Поселення: Сільське поселення Білоозерське

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Тасархай · Тасархай


text:
# Кизильник
Ірга, кизильник (Cotoneaster) — рід чагарників або невеликих дерев родини Rosaceae.

## Ботанічний опис
Кизильники — листопадні або вічнозелені чагарники. Листки невеликі, прості, чергові, цілокраї, яйцеподібні, влітку темно-зелені, восени — червоніють (найчастіше блискучі).
Квітки білі або рожеві, дрібні, в щитках, китицях або поодинокі.
Плоди — маленькі, червоні або чорні яблука з 2-5 кісточками (плоди деяких видів їстівні).

## Поширення
Представники роду у дикому вигляді зустрічаються у Євразії та у Північній Америці.

## Види
Рід налічує близько 200 видів. За даними спільного інтернет-проекту Королівських ботанічних садів у К'ю і Міссурійського ботанічного саду «The Plant List» рід налічує 278 визнаних видів (докладніше див. Список видів роду кизильник).
Ті види, що позначені зірочкою (*), поширені в Україні.
- Cotoneaster acutifolius Turcz.
- Cotoneaster adpressus Boiss.
- Cotoneaster apiculatus Rehd. et Wilson
- Cotoneaster bullatus Boiss.
- Cotoneaster cambricus J.Fryer & B.Hylmö
- Cotoneaster dammeri C.K.Schneid.
- Cotoneaster delphinensis Chatenier
- Cotoneaster divaricatus Rehd. et Wilson
- Cotoneaster franchetii Boiss.
- Cotoneaster horizontalis Dcne.
- Cotoneaster hupehensis Rehd. et Wilson
- Cotoneaster integerrimus Medik.типовий — Кизильник цілокраїй*
- Cotoneaster juranus Gandoger
- Cotoneaster lacteus W.W.Sm.
- Cotoneaster lucidus Schldl.
- Cotoneaster melanocarpus Fr. — Кизильник чорноплідний*
- Cotoneaster microphyllus Wall. ex Lindl.
- Cotoneaster multiflora Bunge
- Cotoneaster nebrodensis Koch
- Cotoneaster niger (Thunb.) Fr.
- Cotoneaster pannosus Franch.
- Cotoneaster salicifolius Franch.
- Cotoneaster simonsii Baker
- Cotoneaster tauricus Pojark. — Кизильник кримський*
- Cotoneaster tomentosus  Lindl.

## Використання
Кизильники дуже популярні декоративні рослини, їх вирощують завдяки привабливому вигляду та декоративності плодів. Деякі з видів використовують для закріплення піщаних схилів, а також як живоплоти. У колекціях ботанічних садів кизильники відомі з 1864 року.

title: Кизильник

wikitext:
{{Otheruses|Ірга (значення) {{!}} Ірга}}
{{Automatic taxobox
| name = Кизильник
| image = Cotoneaster integerrimus (8251345399).jpg
| image_width = 260px
| image_caption = [[типовий вид]] ''[[Cotoneaster integerrimus]]''
| display_parents = 3
| taxon = Cotoneaster
| genus_authority = [[Medik.]]
| subdivision_ranks = [[Види]]
| subdivision = 278 (докладніше див. [[Список видів роду кизильник]])
| synonyms =
| type_species = ''[[Cotoneaster integerrimus]]'' <small>Medik.</small>
 }}
[[Файл:Cotoneaster acuminatus - berries (aka).jpg|thumb|right|250 px|''[[Cotoneaster acuminatus]]'']]
[[Файл:Cotoneaster niger P13.jpg|thumb|right|250 px|''[[Кизильник чорноплідний]]'']]

'''Ірга'''<ref>{{Кобів|Cotoneaster|}}</ref>, '''кизильник'''<ref name="Опред">{{книга|автор=Доброчаева Д. Н., Котов М. И., Прокудин Ю. Н., и др.|заголовок=Определитель высших растений Украины|місце=К.|видавництво=Наук. думка|рік=1987|сторінки=158|посилання=}} {{ref-ru}}{{ref-uk}}</ref> (''Cotoneaster'')<ref>{{Cite web |url=http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/genus.pl?2994 |title=Cotoneaster на сайті GRIN |accessdate=14 Липня 2015 |archive-date=24 Жовтня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141024200543/http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/genus.pl?2994 }}</ref> — рід чагарників або невеликих [[дерево|дерев]] родини [[Розові|Rosaceae]].

== Ботанічний опис ==
Кизильники — листопадні або вічнозелені чагарники. [[Листки]] невеликі, прості, чергові, цілокраї, яйцеподібні, влітку темно-зелені, восени — червоніють (найчастіше блискучі).

[[Квітки]] білі або рожеві, дрібні, в щитках, китицях або поодинокі.

[[Плід|Плоди]] — маленькі, червоні або чорні яблука з 2-5 кісточками (плоди деяких видів їстівні).

== Поширення ==
Представники роду у дикому вигляді зустрічаються у [[Євразія|Євразії]] та у [[Північна Америка|Північній Америці]].

== Види ==
Рід налічує близько 200 видів<ref>{{Cite web |url=http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/splist.pl?2994 |title=За даними GRIN |accessdate=14 липня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090120114839/http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/splist.pl?2994 |archivedate=20 січня 2009 |deadurl=yes }}</ref>. За даними спільного інтернет-проекту [[Королівські ботанічні сади в К'ю|Королівських ботанічних садів у К'ю]] і [[Ботанічний сад Міссурі|Міссурійського ботанічного саду]] «[[The Plant List]]» рід налічує 278 визнаних видів<ref>{{cite web
 |url                         = http://www.theplantlist.org/1.1/browse/A/Rosaceae/Cotoneaster/
 |назва                  = Список видів роду ''Cotoneaster''
 |переклад-назви =
 |прізвище            =
 |ім'я                     =
 |дата                    =
 |вебсайт              = [[The Plant List]]
 |видавець            = [[Королівські ботанічні сади в К'ю|Royal Botanic Gardens, Kew]] & [[Міссурійський ботанічний сад|Missouri Botanical Garden]]
 |мовою                  =
 |дата-доступу     = 19.06.2020
 |archive-date                = 22 Січня 2020
 |archive-url                 = https://web.archive.org/web/20200122221802/http://www.theplantlist.org/1.1/browse/A/Rosaceae/Cotoneaster/
}}</ref> (докладніше див. [[Список видів роду кизильник]]).

Ті види, що позначені зірочкою ('''*'''), поширені в Україні.

* ''[[Cotoneaster acutifolius]]'' [[Турчанинов Микола Степанович|Turcz.]]
* ''[[Cotoneaster adpressus]]'' [[П'єр Едмон Буасьє|Boiss.]]
* ''[[Cotoneaster apiculatus]]'' [[Rehd.]] et [[Wilson]]
* ''[[Cotoneaster bullatus]]'' [[П'єр Едмон Буасьє|Boiss.]]
* ''[[Cotoneaster cambricus]]'' [[J.Fryer]] & [[B.Hylmö]]
* ''[[Cotoneaster dammeri]]'' [[C.K.Schneid.]]
* ''[[Cotoneaster delphinensis]]'' [[Chatenier]]
* ''[[Cotoneaster divaricatus]]'' [[Rehd.]] et [[Wilson]]
* ''[[Cotoneaster franchetii]]'' [[Boiss.]]
* ''[[Cotoneaster horizontalis]]'' [[Dcne.]]
* ''[[Cotoneaster hupehensis]]'' [[Rehd.]] et [[Wilson]]
* ''[[Cotoneaster integerrimus]]'' [[Medik.]]{{typus}} — [[Кизильник цілокраїй]]'''*'''
* ''[[Cotoneaster juranus]]'' [[Gandoger]]
* ''[[Cotoneaster lacteus]]'' [[W.W.Sm.]]
* ''[[Cotoneaster lucidus]]'' [[Schldl.]]
* ''[[Cotoneaster melanocarpus]]'' [[Fr.]] — [[Кизильник чорноплідний]]'''*'''
* ''[[Cotoneaster microphyllus]]'' [[Wall.]] ex [[Lindl.]]
* ''[[Cotoneaster multiflora]]'' [[Бунге Олександр Андрійович|Bunge]]
* ''[[Cotoneaster nebrodensis]]'' [[Koch]]
* ''[[Cotoneaster niger]]'' ([[Карл Петер Тунберг|Thunb.]]) [[Fr.]]
* ''[[Cotoneaster pannosus]]'' [[Адрієн Рене Франше|Franch.]]
* ''[[Cotoneaster salicifolius]]'' [[Адрієн Рене Франше|Franch.]]
* ''[[Cotoneaster simonsii]]'' [[Baker]]
* ''[[Cotoneaster tauricus]]'' [[Pojark.]] — [[Кизильник кримський]]'''*'''
* ''[[Cotoneaster tomentosus]] '' [[Lindl.]]

== Використання ==
Кизильники дуже популярні [[декоративні рослини]], їх вирощують завдяки привабливому вигляду та декоративності плодів. Деякі з видів використовують для закріплення піщаних схилів, а також як [[Жива огорожа|живоплоти]]. У колекціях ботанічних садів кизильники відомі з 1864 року.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

== Джерела ==
* {{книга
|автор          =
|частина        =
|заголовок      =  	Определитель высших растений Украины
|оригінал       =
|посилання      =
|відповідальний = [[Академія наук Української РСР|Акад. наук Украинской ССР]]; [[Інститут ботаніки імені М. Г. Холодного НАН України|Ин-т ботаники им. Н. Г. Холодного]]; Редкол.: [[Прокудін Юрій Миколайович|Ю. Н. Прокудин]], [[Доброчаєва Дарія Микитівна|Д. Н. Доброчаева]], [[Заверуха Борис Володимирович|Б. В. Заверуха]], [[Чопик Володимир Іванович|В. И. Чопик]]; Авт.: [[Котов Михайло Іванович|М. И. Котов]], [[Прокудін Юрій Миколайович|Ю. Н. Прокудин]], [[Барбарич Андрій Іванович|А. И. Барбарич]] и др.
|видання        = 2-е изд., стереот., с незначительными доп. и исправлениями
|місце          = К.
|видавництво    = Фитосоциоцентр
|рік            = 1999
|том            =
|сторінки       =
|сторінок       = 548
|серія          =
|isbn           = 966-7459-18-7
|тираж          =
}}{{ref-ru}}

{{Authority control}}
{{Taxonbar|from=Q5538}}

[[Категорія:Роди трояндових]]
[[Категорія:Яблуневі]]
[[Категорія:Флора Євразії]]
[[Категорія:Медодаї]]
[[Категорія:Плодові дерева]]
[[Категорія:Кизильник| ]]

title: Біологічна класифікація

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)

Порядок: Розоцвіті (Rosales)

Родина: Трояндові (Rosaceae)

Підродина: Мигдалеві (Amygdaloideae)

Триба: Maleae

Підтриба: Malinae

Рід: Cotoneaster

title: Типовий вид

Типовий вид: Cotoneaster integerrimus Medik. ·

title: Види

Види: 278 (докладніше див. Список видів роду кизильник)


text:
# Роосісааре
Роосісааре (ест. Roosisaare) — село в Естонії, входить до складу волості Виру, повіту Вирумаа.

title: Роосісааре

wikitext:
{{Місто
 | назва               = Роосісааре
 | місцева_назва       = Roosisaare
 | зображення          =
 | зображення_розмір   = 300px
 | зображення_підпис   =
 | прапор              =
 | прапор_підпис       =
 | герб                =
 | герб_підпис         =
 | країна              = {{EST}}
 | регіон              =
 | розташування        =
 | розташування_розмір = 300px
 |lat_deg =57 |lat_min =51 |lat_sec =
  |lon_deg =26 |lon_min =58 |lon_sec =
  |CoordAddon = type:city
  |CoordScale =
 | засноване           =
 | висота              =
 | магдебурзьке право  =
 | населення           = 37 ([[2011]]<ref name=2011census>{{cite web|title=Population by place of residence (settlement), sex and age|url=http://pub.stat.ee/px-web.2001/Dialog/varval.asp?ma=PC003&lang=1|publisher=[[Statistics Estonia]]|accessdate=6 жовтня 2017|date=31 грудня 2011}} {{ref-en}}</ref>)
 | густота             =
 | агломерація         =
 | площа               =
 | поштові індекси     =
 | код країни          = +372
 | код міста           =
 | координати          =
 | поділ міста         =
 | міста-побратими     =
 | день міста          =
 | адреса              =
 | вебсторінка         =
 | мер                 =
 }}

'''Роосісааре''' ({{lang-et|Roosisaare}}) — село в [[Естонія|Естонії]], входить до складу [[Виру (волость)|волості Виру]], повіту [[Вирумаа]].

== Посилання ==
{{reflist}}

{{Портали|Географія|Естонія}}

{{Estonia-geo-stub}}

{{Волость Виру}}

[[Категорія:Села Вирумаа]]
[[Категорія:Волость Виру]]

title: Роосісааре · Roosisaare

Країна: Естонія

Адмінодиниця: Виру

Часовий пояс: UTC+2 (Естонія)


text:
# Бабинець (водоспад)
Бабине́ць — гідрологічний природний об'єкт в Українських Карпатах (масив Покутсько-Буковинські Карпати). Розташований на струмку Бабин, права притока Рибниці (басейн Дунаю), в селі Бабин Косівського району Івано-Франківської області біля церкви Вознесіння Господнього (ПЦУ) на відстані приблизно 3 км від автошляху Р24 (Татарів — Кам'янець-Подільський).
Загальна висота перепаду води — близько 4 метри. Утворився в місці, де потік перетинає скельний масив флішового типу. Водоспад знаходиться майже в центрі села, проте маловідомий туристичний об'єкт. Особливо мальовничий після рясних дощів або під час танення снігу.
За 100 метрів нижче, на цьому ж потоці, біля пішохідного моста, розташований водоспад Бабинець Нижній (1,5 м).

## Світлини та відео
- Водоспад здалеку
- Водоспад зблизька
- Водоспад збоку
- Відео водоспаду

title: Бабинець (водоспад)

wikitext:
{{Проблеми|без джерел=лютий 2024|оригінальне дослідження=лютий 2024}}
{{Картка:Водоспад
| назва                = Водоспад Бабинець
| зображення           = Водоспад Бабинець в с. Бабин 04.jpg
| ширина зображення    = 300px
| підпис               =
| розташування         = {{UKR}}
[[Івано-Франківська область]],
[[Косівський район]],
с. [[Бабин (Косівський район)|Бабин]]
| координати           = {{coord|48|16|56.7|N|25|02|11.08|E|type:mountain|display=inline,title}}
|широта={{широта|48|16|56.7}}
|довгота={{довгота|25|02|11.08}}
| висота над р.м.      =
| тип                  =
| повна висота         = 4
| середня ширина       =
| кількість каскадів   =
| середня витрата води =
| русло                = потік [[Бабин (струмок)|Бабин]] (правий доплив [[Рибниця (притока Пруту)|Рибниці]])
| рейтинг              =
| карта розташування   = Україна Івано-Франківська область
| ширина карти = 250
}}
'''Бабине́ць''' — гідрологічний природний об'єкт в [[Українські Карпати|Українських Карпатах]] (масив [[Покутсько-Буковинські Карпати]]). Розташований на струмку [[Бабин (струмок)|Бабин]], права притока [[Рибниця (притока Пруту)|Рибниці]] (басейн [[Дунай|Дунаю]]), в селі [[Бабин (Косівський район)|Бабин]] [[Косівський район|Косівського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]] біля церкви [[Церква Вознесіння Господнього (Бабин)|Вознесіння Господнього]] ([[Православна церква України|ПЦУ]]) на відстані приблизно 3 км від [[Автошлях Р 24|автошляху Р24]] ([[Татарів]] — [[Кам'янець-Подільський]]).

Загальна висота перепаду води — близько 4 метри. Утворився в місці, де потік перетинає скельний масив [[фліш]]ового типу. [[Водоспад]] знаходиться майже в центрі села, проте маловідомий туристичний об'єкт. Особливо мальовничий після рясних дощів або під час танення снігу.

За 100 метрів нижче, на цьому ж потоці, біля пішохідного моста, розташований водоспад [[Водоспад Бабинець Нижній|Бабинець Нижній]] (1,5 м).

== Світлини та відео ==
<gallery mode="packed" heights="150">
File:Водоспад Бабинець.jpg|Водоспад здалеку
File:Водоспад Бабинець в с. Бабин 02.jpg|Водоспад зблизька
File:Водоспад Бабинець в с. Бабин 03.jpg|Водоспад збоку
File:Водоспад Бабинець.webm|Відео водоспаду
</gallery>
{{Commonscat|Babynets Waterfall}}

== Див. також ==

* [[Водоспади Івано-Франківської області]]

== Джерела ==
* [https://iftourism.com/places/vodospad-babinec Водоспад Бабинець]
* [https://drymba.com/uk/1058852-vodospad-babynets Водоспад Бабинець: карта, фото, опис]
* [https://funtime.com.ua/nature/babynets-waterfall Водоспад Бабинець]

== Посилання ==
{{youtube|jV80x9Ulvcw|Водоспад Бабинець}}
{{Водоспади}}

[[Категорія:Водоспади Українських Карпат]]
[[Категорія:Водоспади Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Косівський район]]
[[Категорія:Покутсько-Буковинські Карпати]]
[[Категорія:Водоспади Гуцульщини]]

title: Водоспад Бабинець

Країна: Україна

Розташування: Україна · Івано-Франківська область, · Косівський район, · с. Бабин

Повна висота: 4 м

Русло: потік Бабин (правий доплив Рибниці)


text:
# Сільський округ імені Сакена Сейфулліна
Сільський округ імені Саке́на Сейфу́лліна (каз. Сәкен Сейфуллин атындағы ауылдық округі, рос. Сельский округ имени Сакена Сейфуллина) — адміністративна одиниця у складі Зерендинського району Акмолинської області Казахстану. Адміністративний центр — селище Бірлестік.
Населення — 1113 осіб (2021; 1473 у 2009, 2119 у 1999, 4023 у 1989).
Станом на 1989 рік існували Бірлестіцька селищна рада (смт Бірлестік) та Сейфуллінська сільська рада (села Жанатлек, Караозек, Сейфулліно) колишнього Кокчетавського району. До 2009 року існували Бірлестіцька селищна адміністрація (селище Бірлестік) та сільський округ імені Сакена Сейфулліна (села Жанатлек, Караозек, Сейфулліно). Тоді ж центром округу стало селище Бірлестік.

## Склад
До складу округу входять такі населені пункти:
| Населений пункт   | Населення, осіб (1989) | Населення, осіб (1999) | Населення, осіб (2009) | Населення, осіб (2021) |
| ----------------- | ---------------------- | ---------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Бірлестік, селище | 2443                   | 898                    | 648                    | 523                    |
| Жанатлек, село    | 152                    | 157                    | 117                    | 52                     |
| Караозек, село    | 229                    | 263                    | 177                    | 97                     |
| Сейфулліно, село  | 1199                   | 801                    | 531                    | 441                    |

title: Сільський округ імені Сакена Сейфулліна

wikitext:
{{Сільський округ Казахстану
| назва укр.      = Сільський округ імені Сакена Сейфулліна
| назва ін.       = {{lang-kk|Сәкен Сейфуллин атындағы ауылдық округі}}
| прапор          =
| опис прапора    =
| герб            =
| опис герба      =
| розташування    = Зерендинський район СО імені Сакена Сейфулліна.png
| мапа            =
| область         = [[Акмолинська область]]
| район           = [[Зерендинський район]]
| утворений       =
| населення       = 1113 осіб
| дані            = [[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}}
| площа           = 322,41<ref>https://adilet.zan.kz/rus/docs/G25BN31235M</ref>
| густота         = 3,45
| код округу      =
| поштові індекси =
| центр           = селище [[бірлестік (Зерендинський район)|Бірлестік]]
| аули            =
| села            = 3
| інші НП         = 1
| адреса          =
| вебсторінка     =
| голова округу   =
}}

'''Сільський округ імені Саке́на Сейфу́лліна''' ({{lang-kk|Сәкен Сейфуллин атындағы ауылдық округі}}, {{lang-ru|Сельский округ имени Сакена Сейфуллина}}) — [[адміністративний поділ Казахстану|адміністративна одиниця]] у складі [[зерендинський район|Зерендинського району]] [[акмолинська область|Акмолинської області]] [[Казахстан]]у. Адміністративний центр — селище [[бірлестік (Зерендинський район)|Бірлестік]].

Населення — 1113 осіб ([[2021]]; 1473 у [[2009]], 2119 у [[1999]], 4023 у [[1989]]<ref>[https://books.google.com.ua/books?id=qTHtAAAAMAAJ&hl=uk&pg=PA176#v=onepage&q&f=false Итоги Всесоюзной переписи населения 1989 года по Казахской ССР. Том 3] {{ref-ru}}</ref>).

Станом на [[1989]] рік існували '''Бірлестіцька селищна рада''' (смт ''Бірлестік'') та '''Сейфуллінська сільська рада''' (села Жанатлек, Караозек, ''Сейфулліно'') колишнього [[кокчетавський район|Кокчетавського району]]. До [[2009]] року існували '''Бірлестіцька селищна адміністрація''' (селище ''Бірлестік'') та '''сільський округ імені Сакена Сейфулліна''' (села Жанатлек, Караозек, ''Сейфулліно'')<ref>[http://adilet.zan.kz/rus/docs/V09B0003344 Постановление акимата Акмолинской области от 10 декабря 2009 года № а-13-532 и решение Акмолинского областного маслихата от 10 декабря 2009 года № 4С-19-5. Зарегистрировано Департаментом юстиции Акмолинской области 20 января 2010 года № 3344 «Об упразднении и преобразовании некоторых населенных пунктов и сельских округов Акмолинской области по Аккольскому, Аршалынскому, Астраханскому, Атбасарскому, Енбекшильдерскому, Зерендинскому, Есильскому, Целиноградскому, Шортандинскому районам»] - Информационно-правовая система нормативных правовых актов Республики Казахстан {{ref-ru}}</ref>. Тоді ж центром округу стало селище Бірлестік.

== Склад ==
До складу округу входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[1989]])
! |Населення,
осіб ([[1999]])
! |Населення,
осіб ([[2009]])
! |Населення,
осіб ([[2021]])
|-----
| [[бірлестік (Зерендинський район)|Бірлестік]], селище
| align="right"| 2443
| align="right"| 898
| align="right"| 648
| align="right"| 523
|-----
| [[жанатлек (Зерендинський район)|Жанатлек]], село
| align="right"| 152
| align="right"| 157
| align="right"| 117
| align="right"| 52
|-----
| [[караозек (Зерендинський район)|Караозек]], село
| align="right"| 229
| align="right"| 263
| align="right"| 177
| align="right"| 97
|-----
| [[Сейфулліно]], село
| align="right"| 1199
| align="right"| 801
| align="right"| 531
| align="right"| 441
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{зерендинський район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Сільські округи Зерендинського району]]

каз. Сәкен Сейфуллин атындағы ауылдық округі: Розташування округу

title: Основні дані

Область: Акмолинська область

Район: Зерендинський район

Населення (2021): 1113 осіб

Густота населення: 3,45 осіб/км²

title: Населені пункти

Адміністративний центр: селище Бірлестік


text:
# Клобушнево
Клобушнево (рос. Клобушнево) — присілок в Костромському районі Костромської області Російської Федерації.
Населення становить 22 особи. Входить до складу муніципального утворення Бакшеєвське сільське поселення.

## Історія
У 1936-1944 року населений пункт перебував у складі Ярославської області. Від 1944 належить до Костромської області.
Від 2007 року входить до складу муніципального утворення Бакшеєвське сільське поселення.

## Населення
| 2008 | 2010 | 2014 |
| ---- | ---- | ---- |
| 22   | ↘5   | ↗22  |

title: Клобушнево

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Клобушнево
|назва ін.       = Клобушнево
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Костромська область]]
|район           = [[Костромський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Бакшеєвське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 22
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Костромська область
}}
'''Клобушнево''' ({{lang-ru|Клобушнево}}) — [[присілок]] в [[Костромський район|Костромському районі]] [[Костромська область|Костромської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 22 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Бакшеєвське сільське поселення]].

== Історія ==

У 1936-1944 року населений пункт перебував у складі [[Ярославська область|Ярославської області]]. Від 1944 належить до Костромської області.

Від 2007 року входить до складу муніципального утворення Бакшеєвське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/802093069 |title=Закон Костромской области от 09 февраля 2007 года N 112-4-ЗКО «Об административно-территориальном устройстве Костромской области» |access-date=2018-09-21 |archive-date=2020-01-15 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200115000115/http://docs.cntd.ru/document/802093069 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Клобушнево }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Костромський район}}
{{Kostroma-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Населені пункти Костромського району]]

title: присілок Клобушнево

Суб'єкт Російської Федерації: Костромська область

Муніципальний район: Костромський район

Поселення: Бакшеєвське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Клобушнево · Клобушнево


text:
# Оксид азоту(III)
Окси́д азо́ту(III), нітроге́н(III) окси́д — неорганічна сполука складу N2O3.
Речовина є стійкою лише за низьких температур, нижче −4 °C, і перебуває у вигляді блакитної рідини або синіх кристалів; за вищих температур розкладається на NO та NO2. Без домішок NO2 і NO існує тільки у твердому стані.
Застосовується для синтезу високочистих нітритів лужних металів.

## Отримання
Одним зі способів синтезу N2O3 є пропускання оксиду NO крізь рідкий NO2:
{\displaystyle \mathrm {NO+NO_{2(liquid)}\longrightarrow N_{2}O_{3}} }
З огляду на те, що при низьких температурах оксид NO2 частково димеризований у формі N2O4, стехіометричний склад кінцевого продукту може описуватися як NO1,56.
N2O3 утворюється при взаємодії 50%-ї нітратної кислоти та розпиленого оксиду арсену(III) при незначному нагріванні:
{\displaystyle \mathrm {2HNO_{3}+As_{2}O_{3}+2H_{2}O{\xrightarrow {70^{o}C}}N_{2}O_{3}+2H_{3}AsO_{4}} }
Іншим способом є розкладання водою нітрозилсульфатної кислоти (нітрозил гідросульфату), яку отримують додаванням SO2 до димлячої нітратної кислоти:
{\displaystyle \mathrm {SO_{2}+HNO_{3}\longrightarrow NO^{+}HSO_{4}^{-}} }
{\displaystyle \mathrm {2(NO)HSO_{4}+H_{2}O\longrightarrow N_{2}O_{3}+2H_{2}SO_{4}} }
Також N2O3 можна отримати дією 50%-ї нітратної кислоти на крохмаль:
{\displaystyle \mathrm {(C_{6}H_{10}O_{5})_{n}+12nHNO_{3}\rightarrow 6N_{2}O_{3}+6nCO_{2}\uparrow +11nH_{2}O} }

## Хімічні властивості
При температурах близько 0 °C та вище N2O3 схильний до часткової оборотної дисоціації:
{\displaystyle \mathrm {N_{2}O_{3}\rightleftarrows NO+NO_{2}} }
При 10 °C вміст N2O3 у суміші газів становить близько 10 %.
Оксид азоту є кислотним оксидом — при взаємодії з холодною водою він утворює нітритну кислоту. З гарячою водою сполука взаємодіє з утворенням нітратної кислоти (через розкладання малостійкої нітритної):
{\displaystyle \mathrm {N_{2}O_{3}+H_{2}O\longrightarrow 2HNO_{2}} }
{\displaystyle \mathrm {3N_{2}O_{3}+H_{2}O{\xrightarrow {t}}2HNO_{3}+4NO} }
При взаємодії з розчинами гідроксидів утворюються відповідні нітрити:
{\displaystyle \mathrm {N_{2}O_{3}+2KOH\rightarrow 2KNO_{2}+H_{2}O} }
{\displaystyle \mathrm {N_{2}O_{3}+2NH_{3}\cdot H_{2}O\rightarrow 2NH_{4}NO_{2}} }
Оксид азоту окиснюється киснем, озоном, і сам може окиснювати деякі метали:
{\displaystyle \mathrm {2N_{2}O_{3}+O_{2}{\xrightarrow {-10^{o}C}}2N_{2}O_{4}} }
{\displaystyle \mathrm {N_{2}O_{3}+O_{3}\rightarrow {}N_{2}O_{4}+O_{2}} }
{\displaystyle \mathrm {N_{2}O_{3}+3Cu{\xrightarrow {600^{o}C}}N_{2}+3CuO} }

## Фізіологічна дія
Високо токсичний. За дією на організм схожий із димною нітратною кислотою. Викликає важкі опіки шкіри.

## Застосування
Оксид азоту(III) застосовується для синтезу високочистих нітритів лужних металів з їхніх лугів. Рідше використовується як окисник у спеціальних паливних системах.

title: Оксид азоту(III)

wikitext:
{{Речовина
| назва = Оксид азоту(III)
| інші_назви = азотистий ангідрид, сесквіоксід азоту
| зображення1 = Dinitrogen-trioxide-2D-geometry.png
| зображення_розмір1 = 250px
| зображення2 =Dinitrogen-trioxide-3D-vdW.png
| зображення_розмір2 = 150px
| систематична_назва =
| поле1 = {{Речовина Ідентифікатори
| абревіатури =
| номер_CAS = 10544-73-7
| PubChem =
| назва_MeSH =
| SMILES =
  }}
| поле2 = {{Речовина Властивості
|   формула    = N2O3
|   молярна_маса    = 76,011 г/моль
|   зовнішній_вигляд = блакитні кристали або рідина (при низьких температурах)
|   густина = 1,4 г/см³ (при 2 °C)
|   температура_плавлення = -101,1 °C
|   температура_кипіння = ~3 °C (розкладається)
|   розчинність =
|   розчинність1 =
|   розчинник1 =
|   pKa =
|   діелектрична_проникність = 31,13
|   диполь = 2,122 ± 0,010
|   ізоелектрична_точка =
  }}
| поле3 = {{Речовина Термохімія
|  теплота_утворення = 86,6 кДж/моль (газ)
50,3 кДж/моль (рідина)
|  теплота_згоряння =
|  ентропія = 314,7 Дж/(моль·K) (рідина)
|  теплоємність = 72,7 Дж/(моль·K) (рідина)
  }}
| поле4 = {{Речовина Небезпеки
|  ГДК =
|  ГДК_США =
|  ЛД50 =
|  MSDS =
|  ГГС_піктограми =
|  ГГС_фраза =
|  ГГС_застереження =
|  індекс_ЄС =
|  клас_ЄС = {{Hazchem T+}}
|  фрази_ризику =
|  фрази_безпеки =
|  R/S_фрази =
|  головні_небезпеки =

|    небезпека_для_здоров'я =
|    вогненебезпечність =
|    реакційна_здатність =
|    інше =
|  температура_спалаху =
|  температура_самозаймання =
|  вибухові_границі =
  }}
}}
{{About|оксид азоту складу N2O3|інші сполуки цього ряду|Оксиди азоту}}
'''Окси́д азо́ту(III), нітроге́н(III) окси́д''' — [[неорганічні сполуки|неорганічна]] сполука складу [[Нітроген|N]]2[[Оксиген|O]]3.

Речовина є стійкою лише за низьких температур, нижче −4 °C, і перебуває у вигляді блакитної рідини або синіх кристалів; за вищих температур розкладається на [[Оксид азоту(II)|NO]] та [[Оксид азоту(IV)|NO2]]. Без домішок [[оксид азоту(IV)|NO2]] і [[оксид азоту(II)|NO]] існує тільки у твердому стані.

Застосовується для синтезу високочистих [[нітрити|нітритів]] [[лужні метали|лужних металів]].

== Отримання ==
{{Частина зображення
|зобр     = Beautiful nitrogen trioxide2.jpg
|позиція  = left
|підпис   =
|ширина   = 150
|загальна = 170
|право    =
|ліво     =
|верх     =
|низ      = 70
}}
Одним зі способів синтезу N2O3 є пропускання оксиду [[Оксид азоту(II)|NO]] крізь рідкий [[Оксид азоту(IV)|NO2]]:
: <math>\mathrm{ NO + NO_{2(liquid)} \longrightarrow N_2O_3}</math>
З огляду на те, що при низьких температурах оксид NO2 частково димеризований у формі [[Азотний тетраоксид|N2O4]], [[стехіометрія|стехіометричний]] склад кінцевого продукту може описуватися як NO1,56.

N2O3 утворюється при взаємодії 50%-ї [[нітратна кислота|нітратної кислоти]] та розпиленого [[оксид арсену(III)|оксиду арсену(III)]] при незначному нагріванні:
: <math>\mathrm{2HNO_3 + As_2O_3 + 2H_2O \xrightarrow{70^oC} N_2O_3 + 2H_3AsO_4}</math>

Іншим способом є розкладання водою [[нітрозилсульфатна кислота|нітрозилсульфатної кислоти]] (нітрозил гідросульфату), яку отримують додаванням [[Діоксид сірки|SO2]] до димлячої [[Нітратна кислота|нітратної кислоти]]:
: <math>\mathrm{ SO_2 + HNO_3 \longrightarrow NO^+HSO_4^-}</math>
: <math>\mathrm{ 2(NO)HSO_4 + H_2O \longrightarrow N_2O_3 + 2H_2SO_4}</math>

Також N2O3 можна отримати дією 50%-ї нітратної кислоти на [[крохмаль]]:
: <math>\mathrm{(C_6H_{10}O_5)_n + 12nHNO_3 \rightarrow 6N_2O_3 + 6nCO_2\uparrow + 11nH_2O}</math>

== Хімічні властивості ==
При температурах близько 0 °C та вище N2O3 схильний до часткової оборотної дисоціації:
: <math>\mathrm{N_2O_3 \rightleftarrows NO + NO_2}</math>
При 10 °C вміст N2O3 у суміші газів становить близько 10 %.

Оксид азоту є кислотним оксидом — при взаємодії з холодною водою він утворює [[нітритна кислота|нітритну кислоту]]. З гарячою водою сполука взаємодіє з утворенням [[нітратна кислота|нітратної кислоти]] (через розкладання малостійкої нітритної):
: <math>\mathrm{N_2O_3 + H_2O \longrightarrow 2HNO_2}</math>
: <math>\mathrm{3N_2O_3 + H_2O \xrightarrow{t} 2HNO_3 + 4NO}</math>
При взаємодії з розчинами [[Гідроксиди|гідроксидів]] утворюються відповідні [[нітрити]]:
: <math>\mathrm{N_2O_3 + 2KOH \rightarrow 2KNO_2 + H_2O}</math>
: <math>\mathrm{N_2O_3 + 2NH_3\cdot H_2O \rightarrow 2NH_4NO_2}</math>
Оксид азоту окиснюється [[кисень|киснем]], [[озон]]ом, і сам може окиснювати деякі метали:
: <math>\mathrm{2N_2O_3 + O_2 \xrightarrow{-10^oC} 2N_2O_4}</math>
: <math>\mathrm{N_2O_3 + O_3 \rightarrow{} N_2O_4 + O_2}</math>
: <math>\mathrm{N_2O_3 + 3Cu \xrightarrow{600^oC} N_2 + 3CuO}</math>

== Фізіологічна дія ==
Високо токсичний. За дією на організм схожий із димною [[нітратна кислота|нітратною кислотою]]. Викликає важкі [[опік]]и [[шкіра|шкіри]].

== Застосування ==
Оксид азоту(III) застосовується для синтезу високочистих [[нітрити|нітритів]] [[лужні метали|лужних металів]] з їхніх [[луги (хімія)|лугів]]. Рідше використовується як [[окисник]] у спеціальних паливних системах.

== Див. також ==
{{commonscat|Dinitrogen trioxide}}
* [[Оксид азоту(II)]]
* [[Оксид азоту(IV)]]
* [[Нітрити]]

== Джерела ==
* {{книга|автор= |частина= |посилання частина= |заголовок=CRC Handbook of Chemistry and Physics |оригінал= |посилання= |відповідальний=D. R. Lide |видання= 86th|місце=Boca Raton (FL) |видавництво=CRC Press|рік=2005 |volume= |pages= |allpages=2656|серія= |isbn=0-8493-0486-5 |тираж=}} {{ref-en}}
* {{книга|автор= |частина= |посилання частина= |заголовок=Handbook of Preparative Inorganic Chemistry |оригінал= |посилання= |відповідальний=G. Brauer |видання=2nd |місце=New York |видавництво=Academic Press |рік=1963 |volume=1 |pages= |allpages=1859 |серія= |isbn= |тираж=}} {{ref-en}}
* {{книга|автор=Thiemann M., Scheibler E., Wiegand K. W. |частина=Nitric Acid, Nitrous Acid, and Nitrogen Oxides |посилання частина= |заголовок=Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry |оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання=6th |місце=Weinheim |видавництво=Wiley-VCH |рік=2005 |volume= |pages=45 |allpages= |серія= |isbn= |doi=10.1002/14356007.a17_293| тираж=}} {{ref-en}}
* {{книга|автор=Реми Г. |частина= |посилання частина= |заголовок=Курс неорганической химии |оригінал= |посилання= |відповідальний=А. В. Новоселова |видання= |місце={{М.}} |видавництво=ИИЛ |рік=1963 |том=1 |сторінки= |сторінок=922 |серія= |isbn= |тираж=}} {{ref-ru}}
* {{книга|автор=Лидин Р. А., Молочко В. А., Андреева Л. Л. |частина= |посилання частина= |заголовок=Химические свойства неорганических веществ |оригінал= |посилання= |відповідальний=Р. А. Лидин |видання=3-е |місце={{М.}} |видавництво=Химия |рік=2000 |том= |сторінки= |сторінок=480 |серія= |isbn=5-7245-1163-0 |тираж=}} {{ref-ru}}

{{Оксиди азоту}}
[[Категорія:Оксиди азоту]]

title: Оксид азоту(III)

Інші назви: азотистий ангідрид, сесквіоксід азоту

title: Ідентифікатори

title: Властивості

Густина: 1,4 г/см³ (при 2 °C)

Ткип: ~3 °C (розкладається)

title: Термохімія

Ст. ентальпія · утворення ΔfHo · 298: 86,6 кДж/моль (газ) · 50,3 кДж/моль (рідина)

Ст. ентропія So · 298: 314,7 Дж/(моль·K) (рідина)

Теплоємність, co · p: 72,7 Дж/(моль·K) (рідина)

title: Небезпеки

Класифікація ЄС: T+

Небезпеки: Якщо не зазначено інше, дані наведено для речовин у стандартному стані (за 25 °C, 100 кПа)

Небезпеки: Інструкція з використання шаблону

Небезпеки: Примітки картки


text:
# Прапор Куала-Лумпур
Прапор Куала-Лумпура, Малайзія, був офіційно прийнятий 14 травня 1990 року на честь 100-річчя мерії міста Куала-Лумпур як місцевого органу влади Куала-Лумпура (DBKL). Прапор був розроблений як варіант Джалур Геміланг, прапора Малайзії, що включає елементи дизайну з її власною ідентичністю як однієї з федеральних територій нації. Прапор вивішується щороку в перший день лютого, вшановуючи день, коли Куала-Лумпур став федеральною територією 1 лютого 1974 року.

## Історія
Дизайнером прапора був Азмі Ахмад Термізі, архітектор і проектувальник DBKL, який був серед команди, призначеної для розробки прапора на честь 100-річчя ролі DBKL як місцевої влади Куала-Лумпура. Подавши керівництву п'ятнадцять проєктів, чотири з них увійшли до короткого списку та були представлені на затвердження прем'єр-міністру Махатхіру Мохамаду.   У ніч на 14 травня 1990 року відбулася символічна церемонія, на якій лорд-мер (Датук Бандар) Куала-Лумпура Тан Шрі Еліас Омар отримав новий прапор від Янг ді-Пертуан Агонг Султан Азлан Шаха . Відтоді прапор офіційно використовується.

## Дизайн
Дизайн Азмі включає елементи національного прапора в прапорі Куала-Лумпура. Прапор являє собою блакитне поле з сімома рівновеликими горизонтальними смугами червоного і білого кольорів, що чергуються у верхній і нижній частині прапора, укріпленим жовтим півмісяцем, зверненим до мушки, жовтою 14-променевою зіркою.
Згідно з веб-сайтом міністерства інформації Малайзії, кожен малюнок символізує певну ідентичність. Червоний символізує мужність і силу міста, синій — єдність його багатонаціональних громадян, жовтий — суверенітет, а білий — чистоту та красу.

## Використання
- На лівреї Minardi PS02 зображено прапор Куала-Лумпур.

title: Прапор Куала-Лумпур

wikitext:
{{Картка:Прапор|
|затверджений = 14 травня 1990
|назва = Прапор Куала-Лумпур
|зображення = Flag of Kuala Lumpur Malaysia.svg
|використання = 110000
|символ = city flag
|пропорції = 1:2
|дизайн = Синє поле з сімома горизонтальними смугами, які чергуються червоним і білим у верхній і нижній частині; із жовтим півмісяцем і 14-променевою зіркою
}}

'''Прапор Куала-Лумпура, Малайзія,''' був офіційно прийнятий 14 травня 1990 року на честь 100-річчя мерії міста Куала-Лумпур як місцевого органу влади Куала''-Лумпура'' (DBKL). Прапор був розроблений як варіант ''Джалур Геміланг'', [[Прапор Малайзії|прапора Малайзії]], що включає елементи дизайну з її власною ідентичністю як однієї з федеральних територій нації. Прапор вивішується щороку в перший день лютого, вшановуючи день, коли Куала-Лумпур став федеральною територією 1 лютого 1974 року.

== Історія ==
Дизайнером прапора був Азмі Ахмад Термізі, архітектор і проектувальник DBKL, який був серед команди, призначеної для розробки прапора на честь 100-річчя ролі DBKL як місцевої влади Куала-Лумпура. Подавши керівництву п'ятнадцять проєктів, чотири з них увійшли до короткого списку та були представлені на затвердження [[Прем'єр-міністр|прем'єр-міністру]] [[Мохамад Махатхір|Махатхіру Мохамаду]]. <ref>{{Cite web|url=http://seri-kepayang.blogspot.com/2009/01/federal-territory-day-story-behind-flag.html|title=Seri Kepayang: Federal Territory Day: the story behind the flag|date=31 січня 2009|accessdate=17 листопада 2020}}</ref>  У ніч на 14 травня 1990 року відбулася символічна церемонія, на якій лорд-мер ''(Датук Бандар)'' Куала-Лумпура Тан Шрі Еліас Омар отримав новий прапор від [[Янг ді-Пертуан Агонг]] [[Туанку Азлан Мухібуддін Шах|Султан Азлан Шаха]] . Відтоді прапор офіційно використовується.

== Дизайн ==
Дизайн Азмі включає елементи національного прапора в прапорі Куала-Лумпура. Прапор являє собою блакитне поле з сімома рівновеликими горизонтальними смугами червоного і білого кольорів, що чергуються у верхній і нижній частині прапора, укріпленим жовтим півмісяцем, зверненим до мушки, жовтою 14-променевою зіркою.

Згідно з веб-сайтом міністерства інформації Малайзії, кожен малюнок символізує певну ідентичність. Червоний символізує мужність і силу міста, синій — єдність його багатонаціональних громадян, жовтий — суверенітет, а білий — чистоту та красу. <ref>{{Cite web|url=http://pmr.penerangan.gov.my/index.php/maklumat-kenegaraan/1609-wilayah-persekutuan-kuala-lumpur.html|title=WILAYAH PERSEKUTUAN KUALA LUMPUR|website=pmr.penerangan.gov.my|url-status=dead|archiveurl=https://web.archive.org/web/20121209033440/http://pmr.penerangan.gov.my/index.php/maklumat-kenegaraan/1609-wilayah-persekutuan-kuala-lumpur.html|archivedate=2012-12-09}} </ref>

== Використання ==
[[Файл:Webber_2002.jpg|праворуч|міні|300x300пкс| Minardi PS02 відображає прапор Куала-Лумпуру, керований [[Марк Веббер|Марком Веббером]] .]]

* На лівреї Minardi PS02 зображено прапор Куала-Лумпур.

== Список літератури ==
<references group="" responsive="1"></references>

[[Категорія:Прапори міст Малайзії|Куала-Лумпур]]
[[Категорія:Куала-Лумпур]]
[[Категорія:Прапори, запроваджені 1990|Куала-Лумпур]]

title: Прапор Куала-Лумпур

Використання: Файл:FIAV city flag.svg

Затверджений: 14 травня 1990

Приналежність: Куала-Лумпур


text:
# Левпа
Левпа (словен. Levpa) — розсіяне поселення на пагорбах на схід від м. Канал в общині Канал, Регіон Горишка, Словенія. Висота над рівнем моря: 460 м.

title: Левпа

wikitext:
{{Місто
 | назва           = Левпа
 | місцева_назва       = Levpa
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Регіон Горишка]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 194 (2002 р.)
 | площа           = 6.43
 | густота         =
 | висота          =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
 | код країни      =
 | код міста       =
|latd=46 |latm=5 |lats=30.22 |latNS=N
|longd=13 |longm=42 |longs=12.77 |longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Левпа''' ({{lang-sl|Levpa}}) — розсіяне поселення на пагорбах на схід від м. [[Канал (Канал)|Канал]] в общині [[Канал (община)|Канал]], [[Регіон Горишка]], [[Словенія]]. Висота над рівнем моря: 460 м.

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.obcina-kanal.si/ Вебсайт общини Канал об Сочі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120814142110/http://www.obcina-kanal.si/ |date=14 серпня 2012 }}
* [http://www.stat.si/popis2002/en/rezultati/rezultati_red.asp?ter=NAS-P&c=K&st=111 Статистичне бюро Республіки Словенія, результати перепису населення общин на літеру «K»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120302223654/http://www.stat.si/popis2002/en/rezultati/rezultati_red.asp?ter=NAS-P&c=K&st=111 |date=2 березня 2012 }}

{{Община Канал}}

[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Левпа · Levpa

Країна: Словенія

Регіон: Регіон Горишка

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2