text:
# Мірошниченко Іван Овсійович
Іван Овсійович Мірошниченко (15 лютого 1937, Тишківка Марківський район, Ворошиловградська область — 20 січня 2016, Старобільськ) — краєзнавець, громадський діяч. Почесний громадянин міста Старобільськ.

## Життєпис
Іван Овсійович Мірошниченко народився в селі Тишківка Марківського району на Луганщині у багатодітній родині. Батько Овсій Якович до війни — голова колгоспу. Мати Прасков'я Логвинівна теж працювала у колгоспі.
Працювати Іван почав з третього класу. Спочатку пас телят односельчан, згодом колгоспних телят по 70-80 голів. Згодом перейшов на тік мотористом, сторожем, рядовим.
Після закінчення 7 класів Іван, пропрацювавши 2 роки в колгоспі, їде на навчання до Луганського ремесленого училища. По закінченню Луганського ГорПУ № 9 отримав скерування на роботу на Старобільський ремзавод.
З 1965 року на педагогічній роботі. Закінчив філологічний факультет Луганського педагогічного інституту. Працював вчителем, директором школи, завідувачем райвно, відділу пропаганди РК КПУ.
Помер Іван Овсійович 20 січня 2016 року у місті Старобільську.

## Громадська діяльність
Мірошниченко І. О. — почесний громадянин міста Старобільська. Працював головою районної комісії з питань реабілітованих, помічником– консультантом народного депутата України.
Любов до рідного краю, його людей спонукала І. О. Мірошниченко до вивчення історичного минулого Старобільщини, дала йому наснагу в написанні півтора десятка книг про історію краю, його буремне минуле, людей, які прославили Старобільщину трудовими, героїчними подвигами, науковими відкриттями, мистецтвом.

## Доробок
- Старобельск: Путеводитель / И. Е. Мирошниченко, В. А. Бутков. — Донецк: Донбас, 1986. — 30 с.
- Шла война гражданская / И. Е. Мирошниченко. — Луганск: ВАТ «ЛОД», 2003. — 96 с. — ISBN 966-7566-18-8.
- Люди твои, Старобельщина. — Луганск: ОАО «ЛОД», 2003. — 288 с.
- Память. — 2-е изд.; доп. и перераб. — Луганск: ОАО «ЛОД», 2003. — 140 с.
- Последний этап: Историко–краеведческий очерк. — Луганск: Элтон, 2008. — 115 с.
- Іван Михайлович Світличний: Літературний портрет. — Луганск: Элтон, 2008. — 71 с.
- Старобільщина: Історико–краєзнавчий нарис. — Луганск: Элтон, 2008. — 71 с.
- Всеволод Михайлович Гаршин: Биографический очерк. — Луганск: ВПЦ ТОВ «Элтон-2», 2009. — 74 с.
- Ветерены: историко–краеведческий очерк. — Луганск: ВПЦ ТОВ «Элтон-2», 2010. — 325 с.
- Старобельщина — жемчужина Приайдарья. — Луганск: ООО «Виртуальная реальность», 2011. — 252 с.
- Іван Савич (Лук'яненко) життя та творчість/ І. Мирошниченко. — Луганськ: ТОВ «Виртуальная реальность», 2012. — 86 с.

title: Мірошниченко Іван Овсійович

wikitext:
{{Письменник
| bgcolour            =
| colour              =
| Ім'я                = Іван Овсійовіч Мірошниченко
| Оригінал імені      =
| Фото                = Іван Мірошніченко і Іван Кобилкін.gif
| Ширина              = 250px
| Підпис              = Іван Мірошніченко і Іван Кобилкін
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 15.02.1937
| Місце народження    = с. [[Тишківка (Марківський район)|Тишківка]]
| Дата смерті         = 20.01.2016
| Місце смерті        = м. [[Старобільськ]]
| Поховання           =
| Національність      = [[українець]]
| Громадянство        = {{USSR}}→{{UKR}}
| Alma mater          = [[Луганський національний університет імені Тараса Шевченка|Луганський педагогічний інститут]]
| Мова творів         = [[українська мова|українська]], [[російська мова|російська]]
| Рід діяльності      = краєзнавець, громадський діяч
| Роки активності     =
| Напрямок            = [[краєзнавство]]
| Жанр                =
| Magnum opus         = Старобельщина — жемчужина Приайдарья
| Премії              =
| Нагороди            = [[Почесний громадянин міста]] [[Старобільськ]]
| Сайт                =
| Автограф            =
| Примітки            =
}}
{{Однофамільці|Мірошниченко}}
'''Іван Овсійович Мірошниченко''' ([[15 лютого]] [[1937]], [[Тишківка (Марківський район)|Тишківка]] [[Марківський район]], [[Луганська область|Ворошиловградська область]] — [[20 січня]] [[2016]], [[Старобільськ]]) — краєзнавець, громадський діяч. [[Почесний громадянин міста]] [[Старобільськ]].

== Життєпис ==
Іван Овсійович Мірошниченко народився в селі [[Тишківка (Марківський район)|Тишківка]] [[Марківський район|Марківського району]] на [[Луганська область|Луганщині]] у багатодітній родині. Батько Овсій Якович до війни — голова [[колгосп]]у. Мати Прасков'я Логвинівна теж працювала у колгоспі.
Працювати Іван почав з третього класу. Спочатку пас телят односельчан, згодом колгоспних телят по 70-80 голів. Згодом перейшов на тік мотористом, сторожем, рядовим.
Після закінчення 7 класів Іван, пропрацювавши 2 роки в колгоспі, їде на навчання до [[Луганськ]]ого ремесленого училища. По закінченню Луганського ГорПУ № 9 отримав скерування на роботу на Старобільський ремзавод.<ref>''Вербецкая Т.'' Старобельский краевед // Телегазета. — 2008. — № 40. — 1 октября. — С. 7.< {{ref-ru}}</ref>

З 1965 року на педагогічній роботі. Закінчив філологічний факультет [[Луганський національний університет імені Тараса Шевченка|Луганського педагогічного інституту]]. Працював вчителем, директором школи, завідувачем райвно, відділу пропаганди РК КПУ.

Помер Іван Овсійович 20 січня 2016 року у місті [[Старобільськ]]у.

== Громадська діяльність ==
Мірошниченко І. О. — [[почесний громадянин міста]] [[Старобільськ]]а. Працював головою районної комісії з питань [[Реабілітовані історією|реабілітованих]], [[Народний депутат|помічником– консультантом народного депутата]] України.<ref>''Лисицына И.'' Омут краеведения // Наша газета. — 2009. — № 62. — 13 июня. — С. 9. {{ref-ru}}</ref>
[[Файл:Мірошниченко Іван - краєзнавець.jpg|thumb|Мірошниченко Іван — краєзнавець]]
Любов до рідного краю, його людей спонукала І. О. Мірошниченко до вивчення історичного минулого Старобільщини, дала йому наснагу в написанні півтора десятка книг про історію краю, його буремне минуле, людей, які прославили Старобільщину трудовими, героїчними подвигами, науковими відкриттями, мистецтвом.

== Доробок ==
* Старобельск: Путеводитель / И. Е. Мирошниченко, В. А. Бутков. — Донецк: Донбас, 1986. — 30 с.
* Шла война гражданская / И. Е. Мирошниченко. — Луганск: ВАТ «ЛОД», 2003. — 96 с. — ISBN 966-7566-18-8.
* Люди твои, Старобельщина. — Луганск: ОАО «ЛОД», 2003. — 288 с.
* Память. — 2-е изд.; доп. и перераб. — Луганск: ОАО «ЛОД», 2003. — 140 с.
* Последний этап: Историко–краеведческий очерк. — Луганск: Элтон, 2008. — 115 с.
* Іван Михайлович Світличний: Літературний портрет. — Луганск: Элтон, 2008. — 71 с.
* Старобільщина: Історико–краєзнавчий нарис. — Луганск: Элтон, 2008. — 71 с.
* Всеволод Михайлович Гаршин: Биографический очерк. — Луганск: ВПЦ ТОВ «Элтон-2», 2009. — 74 с.
* Ветерены: историко–краеведческий очерк. — Луганск: ВПЦ ТОВ «Элтон-2», 2010. — 325 с.
* Старобельщина — жемчужина Приайдарья. — Луганск: ООО «Виртуальная реальность», 2011. — 252 с.
* Іван Савич (Лук'яненко) життя та творчість/ І. Мирошниченко. — Луганськ: ТОВ «Виртуальная реальность», 2012. — 86 с.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* ''Антипова А.'' [http://www.golos.com.ua/article/242719 Сліди на карті міста] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200229211114/http://www.golos.com.ua/article/242719 |date=29 лютого 2020 }}

[[Категорія:Українські краєзнавці]]
[[Категорія:Персоналії:Старобільський район]]
[[Категорія:Персоналії:Старобільськ]]

title: Іван Овсійовіч Мірошниченко

Народився: 15 лютого 1937 · с. Тишківка

Помер: 20 січня 2016 (78 років) · м. Старобільськ

Громадянство: СРСР→ Україна

Національність: українець

Діяльність: краєзнавець, громадський діяч

Alma mater: Луганський педагогічний інститут

Мова творів: українська, російська

Напрямок: краєзнавство

Magnum opus: Старобельщина — жемчужина Приайдарья

Нагороди: Почесний громадянин міста Старобільськ


text:
# Мокра (Україна)
Мокра — село в Україні, у Тур'є-Реметівській сільській громаді Ужгородського району Закарпатської області. Населення — 353 особи (станом на 2001 рік). Поряд з офіційною назвою вживається народна форма — Мокре. До 2020 року орган місцевого самоврядування — Порошківська сільська рада.

## Географічне розташування
Село Мокра розташоване на півночі від обласного центру, фізична відстань до Києва — 577,8 км. Площа — 7,78 км². Селом тече струмок Боршуцин.

## Історія
Мокра — важається найдавнішим селом Турянської долини, яке засноване у XII столітті. Декілька разів змінювалось його місце розташування. Спершу хати були на пагорбах, згодом були переміщені у видолинок. Село мало два водяні млини. У 1567 році усі селяни, крім шолтеса покинули цю місцевість.
- 1599 рік — зафіксовані два кріпацькі двори і обійстя шолтеса.
- 1715 рік — оподатковано шість господарств.
- 1947 рік — село увійшло до складу новоутвореного Перечинського району.
- 1983 рік — селяни непомітно, за одну ніч, розібрали стару дерев'яну каплицю-дзвіницю, зібрали будівельний матеріал та збудували малу муровану церкву, подібну формами до розібраної. У компартійних органах влади зчинився переполох, але церкву не зруйнували, зареєструвавши її як дім ритуальних послуг. Зі старої каплиці перенесено два дзвони, один з яких відлитий Ф. Еґрі у 1923 році (імовірно, тоді споруджена дерев'яна каплиця), а другий — ужгородською фірмою «Акорд» у 1938 році. Невелику муровану церкву Вознесіння Господнього збудовано підпільно за одну ніч. Вежу було вкрито шатровим дахом зі старої дерев'яної каплиці-дзвіниці.
- 1991 рік — відновлена греко-католицька громада, а церква стала належити православним.
- 1997—1999 роки — споруджено храм св. Петра і Павла, який існує понині. У 1997 році місцевий майстер Іван Великий розпочав спорудження нової цегляної церкви. До його бригади увійшли Петро Шикула, Юрій Мошак, Вакула Петро, Юрій Кривка, Іван Гурела, Юрій Стегура, Василь Шахайда. Допомога прийшла й від організацій, очолюваних вихідцями з села. Малювання виконав художник Юрій Мошак. Велику роль в організації спорудження відіграла Віра Либак. 5 вересня 1999 року відбулося освячення церкви.
- 12 червня 2020 року, відповідно з розпорядження Кабінету Міністрів України № 712-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області», Порошківська сільська рада об'єднана з Тур'є-Реметівською сільською громадою Перечинського району.
- 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Перечинського району, село увійшло до складу новоутвореного Ужгородського району[5].

## Населення
Станом на 1989 рік в селі проживали 354 особи, серед них — 168 чоловіків і 186 жінок.
За даними перепису населення 2001 року у селі проживали 353 особи. Рідною мовою назвали:
| Мова       | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------- | -------------- | -------- |
| українська | 340            | 96,32 %  |
| циганська  | 12             | 3,40 %   |
| інші       | 1              | 0,28 %   |

## Туристичні місця
В селі знаходяться:
- Садиба для відпочинку «Хуторок». Побудована у 2016 році з екологічних матеріалів (глини). Завдяки цій садибі Мокру почали відвідувати туристи. Садиба «Хуторок» розташована на околиці села.
- Храм Вознесіння Господнього (1983).
- Храм св. Петра і Павла (1999).

wikiname: ukwiki

title: Мокра (Україна)

in_language: uk

wikitext:
{{Село
 | назва           = Мокра
 | область         = [[Закарпатська область]]
 | район           = [[Ужгородський район]]
 | громада         = [[Тур'є-Реметівська сільська громада]]
 | код КАТОТТГ     = UA21100210080024265
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       =
 | населення       = 353 особи<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ">{{Cite web|url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=11.07.2014&rf7571=11473|title=Облікова картка села Мокра на сайті Верховної Ради України|accessdate=11 липня 2014|archive-date=8 серпня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200808144132/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=11.07.2014&rf7571=11473}}</ref><ref name="Населення населених пунктів Закарпатської області за даними перепису 2001 року">{{Cite web|url=http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-2001/zakarpatska.htm|title=Населення населених пунктів Закарпатської області за даними перепису 2001 року|accessdate=11 липня 2014|archive-date=9 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170809173405/http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-2001/zakarpatska.htm}}</ref>
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 7,78<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ"/>
 | ref-площа       =
 | щільність       = 45,37<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ"/>
 | поштовий індекс = 89230<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ"/>
 | телефонний код  = 3145<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ"/>
 | координати      = {{coord|48|42|16|N|22|42|54|E|scale:100000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 48 || lat_min = 42 || lat_sec = 16
   | lon_deg = 22 || lon_min = 42 || lon_sec = 54
 | висота = 252<ref name="Погода в селі Мокра">{{Cite web |url=http://weather.in.ua/ua/zakarpatskaja/16169 |title=Погода в селі Мокра|accessdate=11 липня 2014|archive-date=8 серпня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200808144201/https://weather.in.ua/ua/zakarpatskaja/16169 }}</ref>
 | ref-висота      =
 | водойма         = р. [[Тур'я (притока Ужа)|Тур'я]]<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ"/>, струмок [[Боршуцин (струмок)|Боршуцин]]
 | адреса          = 89230, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Порошково, вул. Центральна, 74<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ"/>
 | облікова картка = {{Cite web|url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=11.07.2014&rf7571=11473| title=Мокра}}
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      = 15,8<ref name="Село Мокра — Геопортал адміністративно-територіального устрою України">{{Cite web|url=http://atu.gki.com.ua/atu/25512|title=Село Мокра|website=Геопортал адміністративно-територіального устрою України|accessdate=11 липня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140714161649/http://atu.gki.com.ua/atu/25512|archivedate=14 липня 2014 |deadurl=yes}}</ref>
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
}}
{{Otheruses|Мокра}}
'''Мокра''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Тур'є-Реметівська сільська громада|Тур'є-Реметівській сільській громаді]] [[Ужгородський район|Ужгородського району]] [[Закарпатська область|Закарпатської області]]. Населення — 353 особи (станом на 2001 рік)<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ"/><ref name="Населення населених пунктів Закарпатської області за даними перепису 2001 року" />. Поряд з офіційною назвою вживається народна форма — ''Мокре''. До [[2020]] року орган місцевого самоврядування — [[Порошківська сільська рада]].

== Географічне розташування ==
Село Мокра розташоване на півночі від [[Ужгород|обласного центру]], фізична відстань до [[Київ|Києва]] — 577,8 км<ref name="Село Мокра — Геопортал адміністративно-територіального устрою України" />. Площа — 7,78 км²<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ"/>. Селом тече струмок [[Боршуцин (струмок)|Боршуцин]].

== Історія ==
{{Розділ без джерел|дата=Листопад 2018}}
Мокра — важається найдавнішим селом Турянської долини, яке засноване у XII столітті. Декілька разів змінювалось його місце розташування. Спершу хати були на пагорбах, згодом були переміщені у видолинок. Село мало два водяні млини. У 1567 році усі селяни, крім шолтеса покинули цю місцевість.
* 1599 рік — зафіксовані два кріпацькі двори і обійстя шолтеса.
* 1715 рік — оподатковано шість господарств.
* 1947 рік — село увійшло до складу новоутвореного [[Перечинський район|Перечинського району]].
* 1983 рік — селяни непомітно, за одну ніч, розібрали стару дерев'яну каплицю-дзвіницю, зібрали будівельний матеріал та збудували малу муровану церкву, подібну формами до розібраної. У компартійних органах влади зчинився переполох, але церкву не зруйнували, зареєструвавши її як дім ритуальних послуг. Зі старої каплиці перенесено два дзвони, один з яких відлитий Ф. Еґрі у 1923 році (імовірно, тоді споруджена дерев'яна каплиця), а другий — ужгородською фірмою «Акорд» у 1938 році. Невелику муровану церкву Вознесіння Господнього збудовано підпільно за одну ніч. Вежу було вкрито шатровим дахом зі старої дерев'яної каплиці-дзвіниці.
* 1991 рік — відновлена греко-католицька громада, а церква стала належити православним.
* 1997—1999 роки — споруджено храм св. Петра і Павла, який існує понині. У 1997 році місцевий майстер Іван Великий розпочав спорудження нової цегляної церкви. До його бригади увійшли Петро Шикула, Юрій Мошак, Вакула Петро, Юрій Кривка, Іван Гурела, Юрій Стегура, Василь Шахайда. Допомога прийшла й від організацій, очолюваних вихідцями з села. Малювання виконав художник Юрій Мошак. Велику роль в організації спорудження відіграла Віра Либак. 5 вересня 1999 року відбулося освячення церкви.
* [[12 червня]] [[2020]] року, відповідно з розпорядження Кабінету Міністрів України № 712-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області», [[Порошківська сільська рада]] об'єднана з [[Тур'є-Реметівська сільська громада|Тур'є-Реметівською сільською громадою]] [[Перечинський район|Перечинського району]].
* [[19 липня]] [[2020]] року, в результаті [[Адміністративно-територіальна реформа в Україні|адміністративно-територіальної реформи]] та ліквідації [[Перечинський район|Перечинського району]], село увійшло до складу новоутвореного [[Ужгородський район|Ужгородського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
Станом на [[Перепис населення УРСР (1989)|1989]] рік в селі проживали 354 особи, серед них — 168 чоловіків і 186 жінок<ref>{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Dialog/Varvalagg.asp?ma=19A050201%5F021%5F021&ti=19A050201%5F021%5F021%2E+%D1%EA%EB%E0%E4+%ED%E0%FF%E2%ED%EE%E3%EE+%F2%E0+%EF%EE%F1%F2%B3%E9%ED%EE%E3%EE+%ED%E0%F1%E5%EB%E5%ED%ED%FF+%E7%E0+%F1%F2%E0%F2%F2%FE%2C+%C7%E0%EA%E0%F0%EF%E0%F2%F1%FC%EA%E0+%EE%E1%EB%E0%F1%F2%FC+%281%2C2%2C3%2C4%29&path=../Database/Census/02/01/01/&lang=1&xu=&yp=&nr=1&aggfile(1)=021+%CF%C5%D0%C5%D7%C8%CD%D1%DC%CA%C8%C9+%D0%C0%C9%CE%CD&prevagg=NNNN&mapname=&multilang=uk&aggdir1=|title=Склад наявного та постійного населення за статтю, Закарпатська область (осіб) — 021 Перечинський район, рік, категорія населення, стать|language=|accessdate=2014-07-11|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304202233/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Dialog/Varvalagg.asp?ma=19A050201_021_021&ti=19A050201_021_021.+%D1%EA%EB%E0%E4+%ED%E0%FF%E2%ED%EE%E3%EE+%F2%E0+%EF%EE%F1%F2%B3%E9%ED%EE%E3%EE+%ED%E0%F1%E5%EB%E5%ED%ED%FF+%E7%E0+%F1%F2%E0%F2%F2%FE%2C+%C7%E0%EA%E0%F0%EF%E0%F2%F1%FC%EA%E0+%EE%E1%EB%E0%F1%F2%FC+%281%2C2%2C3%2C4%29&path=..%2FDatabase%2FCensus%2F02%2F01%2F01%2F&lang=1&xu=&yp=&nr=1&aggfile%281%29=021+%CF%C5%D0%C5%D7%C8%CD%D1%DC%CA%C8%C9+%D0%C0%C9%CE%CD&prevagg=NNNN&mapname=&multilang=uk&aggdir1=}}</ref>.

За даними [[Перепис населення України (2001)|перепису населення 2001]] року у селі проживали 353 особи<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ" /><ref name="Населення населених пунктів Закарпатської області за даними перепису 2001 року" />. Рідною мовою назвали<ref>{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Dialog/Varvalagg.asp?ma=19A050501%5F02%5F021&ti=19A050501%5F02%5F021%2E+%D0%EE%E7%EF%EE%E4%B3%EB+%ED%E0%F1%E5%EB%E5%ED%ED%FF+%E7%E0+%F0%B3%E4%ED%EE%FE+%EC%EE%E2%EE%FE%2C+%C7%E0%EA%E0%F0%EF%E0%F2%F1%FC%EA%E0+%EE%E1%EB%E0%F1%F2%FC+%281%2C2%2C3%2C4%29&path=../Database/Census/05/01/01/&lang=1&xu=&yp=&nr=1&aggfile(1)=021+%CF%C5%D0%C5%D7%C8%CD%D1%DC%CA%C8%C9+%D0%C0%C9%CE%CD&prevagg=NNN&mapname=&multilang=uk&aggdir1=|title=Розподіл населення за рідною мовою, Закарпатська область (у % до загальної чисельності населення) — 021 Перечинський район|accessdate=2014-07-11|archive-date=5 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160305023730/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Dialog/Varvalagg.asp?ma=19A050501_02_021&ti=19A050501_02_021.+%D0%EE%E7%EF%EE%E4%B3%EB+%ED%E0%F1%E5%EB%E5%ED%ED%FF+%E7%E0+%F0%B3%E4%ED%EE%FE+%EC%EE%E2%EE%FE%2C+%C7%E0%EA%E0%F0%EF%E0%F2%F1%FC%EA%E0+%EE%E1%EB%E0%F1%F2%FC+%281%2C2%2C3%2C4%29&path=..%2FDatabase%2FCensus%2F05%2F01%2F01%2F&lang=1&xu=&yp=&nr=1&aggfile%281%29=021+%CF%C5%D0%C5%D7%C8%CD%D1%DC%CA%C8%C9+%D0%C0%C9%CE%CD&prevagg=NNN&mapname=&multilang=uk&aggdir1=}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style="background-color:#CD9B9B" | Мова
! style="background-color:#CD9B9B" | Кількість осіб
! style="background-color:#CD9B9B" | Відсоток
|-
| [[Українська мова|українська]]
| align="right"| 340
| align="right"| 96,32 %
|-
| [[Циганська мова|циганська]]
| align="right"| 12
| align="right"| 3,40 %
|-
| інші
| align="right"| 1
| align="right"| 0,28 %
|}

== Туристичні місця ==
{{Розділ без джерел|дата=Листопад 2018}}
В селі знаходяться:
* Садиба для відпочинку «Хуторок». Побудована у 2016 році з екологічних матеріалів (глини). Завдяки цій садибі Мокру почали відвідувати туристи. Садиба «Хуторок» розташована на околиці села.
* Храм Вознесіння Господнього ([[1983]]).
* Храм св. Петра і Павла ([[1999]]).

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{Cite web|url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=11.07.2014&rf7571=11473|title=Облікова картка села Мокра на сайті Верховної Ради України}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200808144132/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=11.07.2014&rf7571=11473|date=8 серпня 2020}}
* {{Cite web|url=http://weather.in.ua/ua/zakarpatskaja/16169|title=Погода в селі Мокра}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200808144201/https://weather.in.ua/ua/zakarpatskaja/16169|date=8 серпня 2020}}

{{Тур'є-Реметівська сільська громада}}
{{Zakarpattia-geo-stub}}

[[Категорія:Села Закарпатської області]]
[[Категорія:Населені пункти Тур'є-Реметівської сільської громади]]
[[Категорія:Населені пункти Ужгородського району]]

title: село Мокра

Країна: Україна

Область: Закарпатська область

Район: Ужгородський район

Тер. громада: Тур'є-Реметівська сільська громада

Облікова картка: Мокра.

title: Основні дані

Населення: 353 особи

Густота населення: 45,37 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Тур'я, струмок Боршуцин

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Мокра


text:
# Сорен Ведеґе
Сорен Ведеґе (дан. Soren Wedege; нар. 7 вересня 1989) — колишній данський тенісист.
Найвищу одиночну позицію світового рейтингу — 1068 місце досяг 23 липня 2012, парну — 813 місце — 6 травня 2013 року.

## Титули ITF Ф'ючерс

### Парний розряд: 1
| Ранг | Дата     | Турнір             | Рівень  | Покриття | Партнер       | Суперники                     | Рахунок       |
| ---- | -------- | ------------------ | ------- | -------- | ------------- | ----------------------------- | ------------- |
| 1.   | Вер 2012 | Швеція F4, Уппсала | Ф'ючерс | Тверде   | Мілош Секулич | Даніель Берта Ніклас Шиманскі | 6–2, 7–6(7–1) |

title: Сорен Ведеґе

wikitext:
{{Тенісист
|ім'я_гравця         = Сорен Ведеґе
 Soren Wedege
|фото                =
|громадянство        = {{DEN}}
|місце_проживання    =
|дата_народження     = 7 вересня 1989
|місце_народження    =
|дата_смерті         =
|місце_смерті        =
|зріст               =
|вага                =
|початок_кар'єри     =
|завершення_кар'єри  =
|робоча_рука         =
|тренер              =
|призові_гроші       = $6,044
|одиночні_результати             =
|одиночних_титулів               =
|найвища_одиночна_позиція        = Ранг 1068 (23 Лип 2012)
|поточна_одиночна_позиція        =
|результати_Australian_Open      =
|результати_Roland_Garros        =
|результати_Wimbledon            =
|результати_US_Open              =
|результати_на_World_Tour_Finals =
|результати_Олімпіади            =
|парні_результати                  =
|парних_титулів                    =
|найвища_парна_позиція             = Ранг 813 (6 травня 2013)
|результати_парні_Australian_Open  =
|результати_парні_Roland_Garros    =
|результати_парні_Wimbledon        =
|результати_парні_US_Open          =
|результати_парні_Олімпіади        =
|результати_мікст_Australian_Open  =
|результати_мікст_Roland_Garros    =
|результати_мікст_Wimbledon        =
|результати_мікст_US_Open          =
|результати_мікст_Олімпіади        =
|останнє_оновлення   =
|медалі              =
}}

'''Сорен Ведеґе''' ({{lang-da|Soren Wedege}}; нар. 7 вересня 1989) — колишній данський тенісист.
Найвищу одиночну позицію світового рейтингу — 1068 місце досяг 23 липня 2012, парну — 813 місце — 6 травня 2013 року.

== Титули ITF Ф'ючерс ==
=== Парний розряд: 1 ===

{|class="sortable wikitable"
!class="unsortable"|Ранг
!{{Ns}}Дата{{Ns}}
!Турнір
!Рівень
!Покриття
!Партнер
!Суперники
!class="unsortable"|Рахунок
|-
|1.
|Вер 2012
|style="background:#cffcff;"|Швеція F4, [[Уппсала]]
|style="background:#cffcff;"|Ф'ючерс
|Тверде
|{{flagicon|SWE}} [[Мілош Секулич]]
|{{flagicon|SWE}} [[Даніель Берта]]
{{flagicon|SWE}} Ніклас Шиманскі
|6–2, 7–6(7–1)
|}

== Див. також ==
*[[Список представників Данії в Кубку Девіса]]

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
*{{ATP|w569}}
*{{ITF|soren-wedege/800260324/den|Soren Wedege}}
*{{Davis Cup player|id=800260324}}

{{DEFAULTSORT:Ведеґе Сорен}}
[[Категорія:Народились 1989]]
[[Категорія:Данські тенісисти]]

title: Сорен Ведеґе · Soren Wedege

Громадянство: Данія

Дата народження: 7 вересня 1989 (35 років)

title: Одиночний розряд

title: Парний розряд

Найвища позиція: Ранг 813 (6 травня 2013)


text:
# Антоні Ле Таллек
Антоні́ Ле Талле́к (фр. Anthony Le Tallec, нар. 3 жовтня 1984, Еннбон) — колишній французький футболіст, що грав на позиції нападника.
Виступав, зокрема, за клуби «Ліверпуль» та «Осер», а також молодіжну збірну Франції.

## Клубна кар'єра
Народився 3 жовтня 1984 року в місті Еннбон. Вихованець футбольної школи клубу «Гавр». Розпочав свою кар'єру в «Гаврі» разом зі своїм кузеном Флораном Сінама-Понголєм. Вони обидва грали за юнацьку збірну Франції, спочатку блискуче виступили на чемпіонаті Європи серед юніорів 2001 року, завоювавши срібло, а незабаром здобули перемогу в чемпіонаті світу того ж року. На останньому з цих турнірів Антоні виграв «Срібний м'яч», а «Золотий м'яч» дістався його кузену.
Антоні і Флоран були підписані англійським «Ліверпулем» влітку 2003 року. Проте вже всього через рік після його появи в «Ліверпулі» у команди змінився наставник — пост замість його співвітчизника Жерара Ульє зайняв іспанець Рафаель Бенітес, який тільки що виграв із «Валенсією» Кубок УЄФА. Антоні вирішив, що при новому тренері він не зможе пробитися в основний склад, і попросив Бенітеса відправити його в оренду. З 2004 року знаходився в річній оренді в «Сент-Етьєні», після чого також на правах оренди перебрався до Англії. У сезоні 2005/06 він став найкращим бомбардиром «Сандерленду», забивши 5 м'ячів. Його клуб вже до грудня був впевненим аутсайдером чемпіонату і за підсумками сезону закономірно покинув Прем'єр-Лігу. «Сандерленд» не став робити спроб утримати французького форварда в своєму складі, і в серпні 2006 року він вирушив з «Ліверпуля» в оренду в «Сошо», з яким Антоні зміг виграти Кубок Франції. Фінальний матч виявився примітний тим, що в ньому один проти одного зіграли два футболісти, права на кожного з яких належали «Ліверпулю» — у «Сошо» таким гравцем був Ле Таллек, а з боку «Марселя» — Джібріль Сіссе. Хоча Сіссе забив два голи у цій зустрічі, а Ле Таллек лише один, основний час матчу завершився внічию, а по пенальті сильнішим виявився клуб Ле Таллека.
Влітку 2007 року з'являлася інформація про те, що Ле Таллек може перейти в шотландський «Гарт оф Мідлотіан», однак в результаті він знову вирушив в оренду, на цей раз в «Ле-Ман». В кінці червня 2008 року «Ле-Ман» оформив постійний контракт з футболістом, який підписав угоду терміном на чотири роки. 2 липня цю інформацію підтвердив і офіційний сайт «Ліверпуля».
Влітку 2010 року Ле Таллек підписав контракт з «Осером». Угода розрахована на чотири роки; сума трансферу склала три мільйони євро, також у «Ле-Ман» за умовами угоди перейде ганський захисник Наррі Мусса.
4 вересня 2012 року перейшов в «Валансьєн» за 500 тисяч євро.
19 липня 2015 року на правах вільного агента перейшов у афінський «Атромітос»...
3 липня 2017 року знову на правах вільного агента перейшов у румунську «Астру». Дебютним голом за нову команду відзначився вже 13 липня 2017 року в першому матчі проти азербайджанського клубу «Зіря» в рамках кваліфікації до Лізи Європи УЄФА, який закінчився з рахунком 3:1 на користь «Астри». Наразі встиг відіграти за команду з Джурджу 3 матчі в національному чемпіонаті.

## Виступи за збірні
2001 року дебютував у складі юнацької збірної Франції, взяв участь у 6 іграх на юнацькому рівні, відзначившись 3 забитими голами.
Протягом 2005—2008 років залучався до складу молодіжної збірної Франції. На молодіжному рівні зіграв у 34 офіційних матчах, забив 12 голів.

## Титули і досягнення
- Переможець Ліги чемпіонів УЄФА: 2004/05
- Володар Кубка Франції: 2006/07
- Чемпіон світу (U-17): 2001

## Особисте життя
У Антоні є молодший брат Дам'єн, який також став професійним футболістом.

title: Антоні Ле Таллек

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Антоні Ле Таллек
| зображення = Anthony Le Tallec2 (cropped).jpg
| підпис =
| повне-ім'я =
| місце-народження = [[Еннбон]]
| країна-народження = [[Франція]]
| дата-народження = 3.10.1984
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 184 см
| вага = 73 кг
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| номер  =
| юнацькі-роки = 1999—2001
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|FRA}} [[Гавр (футбольний клуб)|«Гавр»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2001–2002 | {{Прапорець|FRA}} | [[Гавр (футбольний клуб)|«Гавр»]] |24 |6}}
{{Футболіст рядок 0|2002–2008 | {{Прапорець|ENG}} | [[Ліверпуль (футбольний клуб)|«Ліверпуль»]] | 17 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2002–2003 |{{оренда}} {{Прапорець|FRA}} | [[Гавр (футбольний клуб)|«Гавр»]] | 30|2}}
{{Футболіст рядок 0|2005 |{{оренда}} {{Прапорець|FRA}} | [[Сент-Етьєн (футбольний клуб)|«Сент-Етьєн»]] | 7 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2005–2006 |{{оренда}} {{Прапорець|ENG}} | [[Сандерленд (футбольний клуб)|«Сандерленд»]] | 27 |4}}
{{Футболіст рядок 0|2006–2007 |{{оренда}} {{Прапорець|FRA}} | [[Сошо (футбольний клуб)|«Сошо»]] | 25 |4}}
{{Футболіст рядок 1|2007–2010 | {{Прапорець|FRA}} | [[Ле-Ман (футбольний клуб)|«Ле-Ман»]] | 96 |19}}
{{Футболіст рядок 0|2010–2012 | {{Прапорець|FRA}} | [[Осер (футбольний клуб)|«Осер»]] | 52 |8}}
{{Футболіст рядок 1|2012–2015 | {{Прапорець|FRA}} | [[Валансьєнн (футбольний клуб)|«Валансьєнн»]] | 71 |20}}
{{Футболіст рядок 0|2015–2017 | {{Прапорець|GRE}} | [[Атромітос (футбольний клуб, Афіни)|«Атромітос»]] | 53 |13}}
{{Футболіст рядок 1|2017 | {{Прапорець|ROU}} | [[Астра (футбольний клуб)|«Астра» (Джурджу)]] | 18 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2018–2019 | {{Прапорець|FRA}} | [[Орлеан (футбольний клуб)|«Орлеан»]] | 28|7}}
{{Футболіст рядок 1|2019–2021 | {{Прапорець|FRA}} | [[Ансі (футбольний клуб)|«Ансі»]] | 19 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2001 | {{Прапорець|FRA}} | [[Юнацька збірна Франції з футболу (U-17)|Франція U-17]]  | 6 |3}}
{{Футболіст рядок 1|2005–2008 | {{Прапорець|FRA}} | [[Молодіжна збірна Франції з футболу|Франція U-21]] | 34 |12}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2021–2023|{{Прапорець|FRA}}|[[Ансі (футбольний клуб)|«Ансі»]]|помічник}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2023–|{{Прапорець|FRA}}|[[Гавр (футбольний клуб)|«Гавр B»]]|помічник}}
{{Футбольний тренер кінець}}
}}
'''Антоні́ Ле Талле́к''' ({{lang-fr|Anthony Le Tallec}}, {{нар}} [[3 жовтня]] [[1984]], [[Еннбон]]) — колишній французький [[футболіст]], що грав на позиції [[Нападник (футбол)|нападника]].

Виступав, зокрема, за клуби [[Ліверпуль (футбольний клуб)|«Ліверпуль»]] та [[Осер (футбольний клуб)|«Осер»]], а також [[Молодіжна збірна Франції з футболу|молодіжну збірну Франції]].

== Клубна кар'єра ==
Народився [[3 жовтня]] [[1984]] року в місті [[Еннбон]]. Вихованець футбольної школи клубу [[Гавр (футбольний клуб)|«Гавр»]]. Розпочав свою кар'єру в [[Гавр (футбольний клуб)|«Гаврі»]] разом зі своїм кузеном [[Флоран Сінама-Понголь|Флораном Сінама-Понголєм]]. Вони обидва грали за [[Юнацька збірна Франції з футболу|юнацьку збірну Франції]], спочатку блискуче виступили на [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17)|чемпіонаті Європи серед юніорів]] 2001 року, завоювавши срібло, а незабаром здобули перемогу в [[Юнацький чемпіонат світу з футболу|чемпіонаті світу]] того ж року. На останньому з цих турнірів Антоні виграв «Срібний м'яч», а «Золотий м'яч» дістався його кузену.

Антоні і Флоран були підписані англійським «[[Ліверпуль (футбольний клуб)|Ліверпулем]]» влітку 2003 року. Проте вже всього через рік після його появи в «Ліверпулі» у команди змінився наставник — пост замість його співвітчизника [[Жерар Ульє|Жерара Ульє]] зайняв іспанець [[Рафаель Бенітес]], який тільки що виграв із «[[Валенсія (футбольний клуб)|Валенсією]]» [[Кубок УЄФА]]. Антоні вирішив, що при новому тренері він не зможе пробитися в основний склад, і попросив Бенітеса відправити його в оренду. З 2004 року знаходився в річній оренді в [[Сент-Етьєн (футбольний клуб)|«Сент-Етьєні»]], після чого також на правах оренди перебрався до [[Чемпіонат Англії з футболу|Англії]]. У [[Чемпіонат Англії з футболу 2005—2006|сезоні 2005/06]] він став найкращим бомбардиром «[[Сандерленд (футбольний клуб)|Сандерленду]]», забивши 5 м'ячів. Його клуб вже до грудня був впевненим аутсайдером чемпіонату і за підсумками сезону закономірно покинув [[англійська Прем'єр-Ліга|Прем'єр-Лігу]]. «Сандерленд» не став робити спроб утримати французького форварда в своєму складі, і в серпні 2006 року він вирушив з «Ліверпуля» в оренду в «[[Сошо (футбольний клуб)|Сошо]]», з яким Антоні зміг виграти [[Кубок Франції з футболу|Кубок Франції]]. Фінальний матч виявився примітний тим, що в ньому один проти одного зіграли два футболісти, права на кожного з яких належали «Ліверпулю» — у «Сошо» таким гравцем був Ле Таллек, а з боку «[[Олімпік (Марсель)|Марселя]]» — [[Джібріль Сіссе]]. Хоча Сіссе забив два голи у цій зустрічі, а Ле Таллек лише один, основний час матчу завершився внічию, а по [[пенальті]] сильнішим виявився клуб Ле Таллека.

Влітку 2007 року з'являлася інформація про те, що Ле Таллек може перейти в [[Шотландія|шотландський]] «[[Гарт оф Мідлотіан]]», однак в результаті він знову вирушив в оренду, на цей раз в «[[Ле-Ман (футбольний клуб)|Ле-Ман]]»<ref>{{Cite web |url=http://www.liverpoolfc.ru/news.php?id=2068 |title=Ле Таллек перейшов в «Ле Ман» |accessdate=5 серпня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20071217013547/http://liverpoolfc.ru/news.php?id=2068 |archivedate=17 грудня 2007 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071217013547/http://liverpoolfc.ru/news.php?id=2068 |date=2007-12-17 }}</ref>. В кінці червня 2008 року «Ле-Ман» оформив постійний контракт з футболістом, який підписав угоду терміном на чотири роки<ref>[http://www.mercato365.com/depeches/filinfo_247506_2514_Le-Mans-A.Le-Tallec-signe-quatre-ans.shtml Le Mans: A. Le Tallec signe quatre ans] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080714200100/http://www.mercato365.com/depeches/filinfo_247506_2514_Le-Mans-A.Le-Tallec-signe-quatre-ans.shtml |date=14 липня 2008 }}{{ref-ru}}</ref>. 2 липня цю інформацію підтвердив і офіційний сайт «Ліверпуля»<ref>[http://www.liverpoolfc.tv/news/drilldown/N160388080702-0821.htm «Reds confirm Le Tallec sale»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080703133157/http://www.liverpoolfc.tv/news/drilldown/N160388080702-0821.htm |date=3 липня 2008 }} на сайті «Ліверпуля» {{ref-en}}</ref>.

Влітку 2010 року Ле Таллек підписав контракт з «[[Осер (футбольний клуб)|Осером]]». Угода розрахована на чотири роки; сума трансферу склала три мільйони [[євро]], також у «Ле-Ман» за умовами угоди перейде ганський захисник [[Наррі Мусса]]<ref>[http://www.championat.ru/football/news-530552.html Ле Таллек перейшов в «Осер»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100628052239/http://www.championat.ru/football/news-530552.html |date=28 червня 2010 }} Чемпіонат.ру 27.10.2010 р.</ref>.

4 вересня 2012 року перейшов в «[[Валансьєн (футбольний клуб)|Валансьєн]]» за 500 тисяч [[євро]].

19 липня 2015 року на правах вільного агента перейшов у [[Афіни|афінський]] «[[Атромітос (футбольний клуб, Афіни)|Атромітос]]».<ref>{{cite news|url=http://www.sdna.gr/news-english/article/53616/le-tallec-signs-atromitos|title=Le Tallec signs at Atromitos|publisher=SDNA|date=19 липня 2015|accessdate=19 грудня 2015|archive-date=22 грудня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20151222113142/http://www.sdna.gr/news-english/article/53616/le-tallec-signs-atromitos}}</ref>..

3 липня 2017 року знову на правах вільного агента перейшов у [[Румунія|румунську]] «[[Астра (футбольний клуб)|Астру]]». Дебютним голом за нову команду відзначився вже 13 липня 2017 року в першому матчі проти [[Азербайджан|азербайджанського]] клубу «[[Зіря (футбольний клуб)|Зіря]]» в рамках кваліфікації до [[Ліга Європи УЄФА 2017—2018|Лізи Європи УЄФА]], який закінчився з рахунком 3:1 на користь «[[Астра (футбольний клуб)|Астри]]». Наразі встиг відіграти за команду з [[Джурджу]] 3 матчі в національному чемпіонаті.

== Виступи за збірні ==
2001 року дебютував у складі [[Юнацька збірна Франції з футболу|юнацької збірної Франції]], взяв участь у 6 іграх на юнацькому рівні, відзначившись 3 забитими голами.

Протягом 2005—2008 років залучався до складу [[Молодіжна збірна Франції з футболу|молодіжної збірної Франції]]. На молодіжному рівні зіграв у 34 офіційних матчах, забив 12 голів.

== Титули і досягнення ==
* [[Файл:Coppacampioni.png|20пкс]] Переможець [[Ліга чемпіонів УЄФА|Ліги чемпіонів УЄФА]]: [[Ліга чемпіонів УЄФА 2004—2005|2004/05]]
* Володар [[Кубок Франції з футболу|Кубка Франції]]: [[Кубок Франції з футболу 2006—2007|2006/07]]
* [[Чемпіонат світу з футболу серед 17-річних|Чемпіон світу (U-17)]]: [[Юнацький чемпіонат світу з футболу 2001|2001]]

== Особисте життя ==
У Антоні є молодший брат [[Дам'єн Ле Таллек|Дам'єн]], який також став професійним футболістом<ref>{{cite news|url=http://www.sport.fr/football/la-galere-de-le-tallec-en-ukraine-345454.shtm|title=La galère de Le Tallec en Ukraine|trans_title=Le Tallec's ordeal in Ukraine|publisher=Sport|language=French|date=22 березня 2014|accessdate=10 серпня 2015|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160313003631/http://www.sport.fr/football/la-galere-de-le-tallec-en-ukraine-345454.shtm|archivedate=13 березня 2016|deadurl=yes}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160313003631/http://www.sport.fr/football/la-galere-de-le-tallec-en-ukraine-345454.shtm |date=2016-03-13 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{Soccerway}}
* {{FIFA player}}
{{Склад збірної Франції U21 на Молодіжному чемпіонаті Європи 2006}}
{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Ле Таллек Антоні}}
[[Категорія:Французькі футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Франції з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Гавра»]]
[[Категорія:Футболісти «Ліверпуля»]]
[[Категорія:Футболісти «Сент-Етьєна»]]
[[Категорія:Футболісти «Сандерленда»]]
[[Категорія:Футболісти «Сошо»]]
[[Категорія:Футболісти «Ле-Мана»]]
[[Категорія:Футболісти «Осера»]]
[[Категорія:Футболісти «Валансьєнна»]]
[[Категорія:Футболісти «Атромітоса»]]
[[Категорія:Футболісти «Астри» (Плоєшті)]]
[[Категорія:Французькі футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Англії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Греції]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Румунії]]
[[Категорія:Футболісти «Ансі»]]
[[Категорія:Футболісти «Орлеана»]]

title: Особисті дані

Народження: 3 жовтня 1984 (40 років)

Вага: 73 кг

Громадянство: Франція

Позиція: нападник

title: Юнацькі клуби

«Гавр»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Гавр» · 24 · (6)

«Ліверпуль» · 17 · (0)

→ «Гавр» · 30 · (2)

→ «Сент-Етьєн» · 7 · (1)

→ «Сандерленд» · 27 · (4)

→ «Сошо» · 25 · (4)

«Ле-Ман» · 96 · (19)

«Осер» · 52 · (8)

«Валансьєнн» · 71 · (20)

«Атромітос» · 53 · (13)

«Астра» (Джурджу) · 18 · (1)

«Орлеан» · 28 · (7)

«Ансі» · 19 · (2)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Франція U-17 · 6 · (3)

Франція U-21 · 34 · (12)

title: Тренерська діяльність**

Роки: Команда · Посада

«Ансі» · помічник

«Гавр B» · помічник

Тренерська діяльність**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Тренерська діяльність**: ** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# 1930 у футболі
Нижче наведені футбольні події 1930 року у всьому світі.

## Події
- Відбувся перший чемпіонат світу, перемогу на якому здобула збірна Уругваю.

## Засновані клуби
- Динамо (Луганськ)
- Ростов (футбольний клуб) (Росія)
- Урал (футбольний клуб) (Росія)

## Національні чемпіони
- Аргентина: Бока Хуніорс
- Греція: Панатінаїкос
- Данія: Болдклуббен 1903
- Італія: Інтернаціонале
- Іспанія: Атлетік (Більбао)
- Польща: Краковія
- Угорщина: Уйпешт

title: 1930 у футболі

wikitext:
Нижче наведені '''[[футбол]]ьні події [[1930]] року''' у всьому світі.

== Події ==

* Відбувся [[Чемпіонат світу з футболу 1930|перший чемпіонат світу]], перемогу на якому здобула [[Збірна Уругваю з футболу|збірна Уругваю]].

== Засновані клуби ==

* [[Динамо (Луганськ)]]
* [[Ростов (футбольний клуб)]] (Росія)
* [[Урал (футбольний клуб)]] (Росія)

== Національні чемпіони ==

* Аргентина: [[Бока Хуніорс]]
* Греція: [[Панатінаїкос (футбольний клуб)|Панатінаїкос]]
* Данія: [[Болдклуббен 1903]]
* Італія: [[Інтернаціонале]]
* Іспанія: [[Атлетік (Більбао)]]
* Польща: [[Краковія (футбольний клуб)|Краковія]]
* Угорщина: [[Уйпешт (футбольний клуб)|Уйпешт]]

{{Хронологія футболу}}

[[Категорія:1930 у футболі|*]]


text:
# Дерево для черевиків
«Дерево для черевиків» (італ. L'albero degli zoccoli) — італійська кінодрама 1978 року режисера Ерманно Ольмі знята за його сценарієм. Фільм був внесений до списку 100 італійських фільмів, які потрібно зберегти (італ. 100 film italiani da salvare) від післявоєнних до вісімдесятих років.

## Сюжет
Фільм описує життя кількох селянських родин на фермі в Ломбардії в Італії у кінці ХІХ століття. Місцевий священик виявив, що в одній з родин, сім'ї Батісті, їх син Менек дуже розумна дитина і переконав батьків щоб він ходив до школи замість того, щоб допомагати їм у господарстві. Щодня хлопчик проходить декілька кілометрів до школи і потім повертається назад. Одного дня у нього зламалася підошва дерев'яного черевика, але у них немає грошей, щоб купити нові. Що ж зробить батько хлопчика?

## Ролі виконують
- Луїджі Орнаґі — Батісті
- Франческа Моріджі — Батістіна
- Омар Бріньолі — Менек
- Антоніо Ферарі — Туні
- Тереза Брешаніні — вдова Рунк
- Карло Рота — Пеппіно

## Навколо фільму
- У фільмі грають справжні селяни з провінції Бергамо, в Італії, без будь-якого акторського досвіду.
- Перший і єдиний фільм знятий повністю на бергамському діалекті.

## Нагороди
- 1978 Премія Каннського кінофестивалю:
  -  Золота пальмова гілка — Ерманно Ольмі
  - приз екуменічного журі — Ерманно Ольмі
- 1979 Національна кінопремія Франції Сезар :
  - найкращий фільм іноземною мовою — Ерманно Ольмі
- 1979 Премія Давида ді Донателло [1]:
  - за найкращий фільм — Ерманно Ольмі, разом з «Христос зупинився в Еболі» (Cristo si è fermato a Eboli, 1979) і «Забути Венецію» (Dimenticare Venezia, 1979)
- 1979 Премія «Срібна стрічка» Італійського національного синдикату кіножурналістів:
  - премія «Срібна стрічка» за найкращий сюжет — Ерманно Ольмі
  - премія «Срібна стрічка» за найкращий сценарій — Ерманно Ольмі
  - Премія «Срібна стрічка» за найкращу режисерську роботу — Ерманно Ольмі
  - премія «Срібна стрічка» найкращому операторові — Ерманно Ольмі
  - премія «Срібна стрічка» за найкращі костюми — Франческа Зукеллі
  - премія «Срібна стрічка» за найкращу сценографію — Луїджі Скаченоче
- 1979 Премія Спільноти кінокритиків Нью Йорка, (США):
  - за найкращий фільм іноземною мовою[en]
- 1979  Премія Національної ради кінокритиків США:
  - найкращі п’ять іноземних фільмів[en], номер 5
- 1979 Нагорода Товариства кінокритиків Канзас-Сіті[de] (США):
  - за найкращий іноземний фільм[de]
- 1980 Премія БАФТА, Британської академії телебачення та кіномистецтва:
  - за найкращий документальний фільм[en]

title: Дерево для черевиків

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Дерево для черевиків
| оригінальна назва = {{lang-it|L'albero degli zoccoli}}
| зображення        = L'albero degli zoccoli poster.jpg
| жанр              = [[драма (жанр)|драма]]
| режисер           = [[Ерманно Ольмі]]
| продюсер          =
| сценарист         = [[Ерманно Ольмі]]
| на основі         =
| актори            = Луїджі Орнаґі
 Франческа Моріджі
 Омар Бріньолі
| оператор          = [[Ерманно Ольмі]]
| композитор        = -
| музика            = [[Йоганн Себастьян Бах|Бах]], [[Вольфганг Амадей Моцарт|Моцарт]]
| кінокомпанія      = {{ublist| Gruppo Produzione Cinema | Istituto Luce | Italonegglio Cinematografico | Radiotelevisione Italiana (RAI)}}
| країна            = {{ITA}}
| рік               = 1978
| мова              = [[італійська мова| італійська]]
| тривалість        = 179 хв.
| кошторис          =
| касові збори      =
| ідентифікатор     = 0077138
| рейтинг           = [[IMDb]]: {{рейтинг-10|7.8}}
| сайт              =
| попередній        =
| наступний         =
}}

[[Файл:Palme-d-or.png|32px|align=left|alt=Золота пальмова гілка|link=Золота пальмова гілка]]'''«Дерево для черевиків»''' ({{lang-it|L'albero degli zoccoli}}) — італійська кінодрама 1978 року режисера [[Ерманно Ольмі]] знята за його сценарієм. Фільм був внесений до списку [[100 італійських фільмів, які потрібно зберегти]] ({{lang-it|100 film italiani da salvare}}) від післявоєнних до вісімдесятих років.

== Сюжет ==
Фільм описує життя кількох селянських родин на фермі в [[Ломбардія|Ломбардії]] в Італії у кінці ХІХ століття. Місцевий священик виявив, що в одній з родин, сім'ї ''Батісті'', їх син ''Менек'' дуже розумна дитина і переконав батьків щоб він ходив до школи замість того, щоб допомагати їм у господарстві. Щодня хлопчик проходить декілька кілометрів до школи і потім повертається назад. Одного дня у нього зламалася підошва дерев'яного черевика, але у них немає грошей, щоб купити нові. Що ж зробить батько хлопчика?

== Ролі виконують ==
* Луїджі Орнаґі — ''Батісті''
* Франческа Моріджі — ''Батістіна''
* Омар Бріньолі — ''Менек''
* Антоніо Ферарі — ''Туні''
* Тереза Брешаніні — ''вдова Рунк''
* Карло Рота — ''Пеппіно''

== Навколо фільму ==
* У фільмі грають справжні селяни з провінції [[Бергамо (провінція)|Бергамо]], в Італії, без будь-якого акторського досвіду.
* Перший і єдиний фільм знятий повністю на [[Східноломбардська мова|бергамському діалекті]].

== Нагороди ==
* {{рук|1978}} Премія [[Каннський кінофестиваль|Каннського кінофестивалю]]:
** {{Золота пальмова гілка}} — [[Ерманно Ольмі]]
** [[приз екуменічного журі]] — [[Ерманно Ольмі]]
* [[1979 у кіно|1979]] Національна кінопремія Франції [[Сезар (кінопремія)|Сезар ]]:
** [[Премія «Сезар» за найкращий фільм іноземною мовою|найкращий фільм іноземною мовою]] — [[Ерманно Ольмі]]
* {{рук|1979}} Премія [[Давид ді Донателло|Давида ді Донателло]] <ref>[http://www.daviddidonatello.it/storia/cronologia.php Cronologia dei premi david di donatello. 1956] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160426141304/http://www.daviddidonatello.it/storia/cronologia.php |date=26 квітня 2016 }} {{ref-it}}</ref>:
** [[Премія «Давид ді Донателло» за найкращий фільм|за найкращий фільм]] — [[Ерманно Ольмі]], разом з «Христос зупинився в Еболі» (''Cristo si è fermato a Eboli'', 1979) і «Забути Венецію» (''Dimenticare Venezia'', 1979)
* {{рук|1979}} Премія «[[Срібна стрічка]]» [[Італійський національний синдикат кіножурналістів|Італійського національного синдикату кіножурналістів]]:
** [[премія «Срібна стрічка» за найкращий сюжет]] — [[Ерманно Ольмі]]
** [[премія «Срібна стрічка» за найкращий сценарій]] — [[Ерманно Ольмі]]
** [[Премія «Срібна стрічка» за найкращу режисерську роботу]] — [[Ерманно Ольмі]]
** [[премія «Срібна стрічка» найкращому операторові]] — [[Ерманно Ольмі]]
** [[премія «Срібна стрічка» за найкращі костюми]] — [[Франческа Зукеллі]]
** [[премія «Срібна стрічка» за найкращу сценографію]] — [[Луїджі Скаченоче]]
* {{рук|1979}} Премія [[Спільнота кінокритиків Нью-Йорка|Спільноти кінокритиків Нью Йорка]], (США):
** {{нп|Премія Спільноти кінокритиків Нью-Йорка за найкращий фільм іноземною мовою|за найкращий фільм іноземною мовою|en|Best Foreign Language Film}}
* {{рук|1979}}  Премія [[Національна рада кінокритиків США|Національної ради кінокритиків США]]:
** {{нп|Нагорода Національної ради кінокритиків США: найкращі п’ять іноземних фільмів|найкращі п’ять іноземних фільмів|en|National Board of Review: Top Five Foreign Language Films}}, номер 5
* {{рук|1979}} {{нп|Нагорода Товариства кінокритиків Канзас-Сіті|Нагорода Товариства кінокритиків Канзас-Сіті|de|Kansas City Film Critics Circle Awards}} (США):
** {{нп|Нагорода Кінокритиків Канзас-Сіті за найкращий іноземний фільм|за найкращий іноземний фільм|de|Kansas City Film Critics Circle Award/Bester ausländischer Film}}
* {{рук|1980}} [[Премія БАФТА у кіно|Премія БАФТА]], [[Британська академія телебачення та кіномистецтва|Британської академії телебачення та кіномистецтва]]:
** {{нп|Премія БАФТА за найкращий документальний фільм|за найкращий документальний фільм|en|BAFTA Award for Best Documentary}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [[Файл:IMDB Logo 2016.svg|30px]] {{IMDb title|0077138|«Дерево для черевиків»}} {{рейтинг-10|7.8}} (29.06.2023)

{{Italy-film-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Фільми-лауреати премії «Золота пальмова гілка»}}
{{Премія «Сезар» за найкращий фільм іноземною мовою}}
{{Премія «Давид ді Донателло» за найкращий фільм}}
{{Портали|Кінематограф|Італія}}

[[Категорія:Фільми Італії 1978]]
[[Категорія:Фільми-драми Італії]]
[[Категорія:Фільми Ерманно Ольмі]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Італії XIX століття]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Мілані]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в 1890-х]]
[[Категорія:Фільми про селян]]
[[Категорія:Фільми, зняті в Бергамо]]
[[Категорія:Фільми італійською мовою]]
[[Категорія:Фільми ломбардійською мовою]]
[[Категорія:Фільми RAI]]

title: італ. L'albero degli zoccoli

Жанр: драма

Режисер: Ерманно Ольмі

Продюсер: Ерманно Ольмі

Сценарист: Ерманно Ольмі

У головних · ролях: Луїджі Орнаґі · Франческа Моріджі · Омар Бріньолі

Оператор: Ерманно Ольмі

Музика: Бах, Моцарт

Художник: Enrico Tovaglierid

Кінокомпанія: - Gruppo Produzione Cinema - Istituto Luce - Italonegglio Cinematografico - Radiotelevisione Italiana (RAI)

Дистриб'ютор: Netflix

Мова: італійська

Країна: Італія

Рейтинг: IMDb


text:
# Бренді
Бренді (англ. brandy, скорочення для brandywine, від нід. brandewijn «випалене вино», від branden «спалювати»; wijn «вино») — міцний спиртний напій, загальний (збірний) термін для позначення продуктів дистиляції (перегонки) виноградного вина, фруктової або ягідної бражки, вичавок винограду. Бренді — це також назва коньяків, вироблених не у Франції, або виготовлених у Франції, але за межами виноробного району Пуату Шаранта. Міцність 36-40 % до 60 % об'єму спирту.
Зазвичай вживається як дигестив (після їжі). Найвідомішим видом бренді є коньяк. Такі сорти бренді як коньяк і арманьяк отримали свої назви згідно регіону, в якому їх почали виробляти. В США і Європейському союзі діють різні правила маркування товарів, названих «бренді». В США, якщо продукт не витриманий в дубових діжках мінімум 2-х років, він буде маркований як молодий (immature). В ЄС достатньо витримати продукт в дубових діжках протягом шести місяців.

## Виготовлення міцного напою
Бренді являє собою міцний напій, який виготовляють за допомогою дистиляції (подвійної, безперервної чи змішаної) з наступною витримкою продукту в бочках, тому його не слід плутати із слабоалкогольними міксами на основі спирту з додаванням ароматизаторів типу «бренді-кола» (вміст спирту у них варіюється у межах максимально допустимого — 8 %; у Європі у таких напоях спирту 4–5 %).
Після дистиляції білих вин продукт має білий колір, а специфічного забарвлення набуває вже під час витримки в дубових бочках.

## Історія
У середні віки вино до Англії, Нідерландів, Північної Німеччини постачали з французької Аквітанії, найбільшим портом якої був Бордо. Цю торгівлю швидко прибрали до свої рук посередники — фламандці, до яких трохи згодом приєдналися й сусіди — голландці. Але під час довгої і виснажливої Столітньої війни вино не завжди вдавалося постачати вчасно і воно псувалося. Тож торговці вирішили перевозити не «усе вино», а лише його «квінтессенцію», дух — отриманий з вина винний спирт. А вже потім на місці продажу «відновлювати» його, додаючи до спирту воду. З «маркетингових» міркувань спирт почали іменувати «випаленим вином» — «брандевейном» фламандською, яке в англійській перетворилося на «бренді». Водночас переганяти вино на спирт, щоб воно «не встигло зіпсуватися», могли й самі виробники. Так відбувалося, скажімо, з арманьяком, який довгий час взагалі не продавали за межі Аквітанії, а споживали «на місці».
Офіційною датою появи арманьяка вважають 1411 рік. Але, враховуючи, що ним спочатку майже не торгували, можна припустити, що виробляти його почали ще раніше. Втім, навряд чи може йтися про 1334 рік, який багато хто вважає датою народження французького коньяку (набагато популярнішого в світі різновиду бренді) — хоча б тому, що його від початку виробляли на продаж і згадка про це мала б залишитися в джерелах.
Торгівля бренді зростала дуже швидко і охоплювала з кожним десятиріччям ширше коло споживачів. Після перемоги Амстердама над Ганзою у війні 1438—1441 років голландці здобули монополію на торгівлю зі Скандинавією і балтійськими країнами, і це відкрило напою шлях на північний схід. Маніпуляції з розведенням бренді водою швидко втратили сенс. Споживачі швидко призвичаїлися пити його нерозбавленим...

## Виноградні бренді
Найбільш розповсюджені у світі і специфічні національні назви мають бренді із виноградної сировини.
Витримані виноградні бренді виготовляють у Франції, Іспанії, Греції, Болгарії та інших країнах. Іспанські та грецькі бренді темніші й густіші, ніж французькі.

### Французькі бренді
Виноградні бренді — це насамперед «Арманьяк» (французьке виноградне бренді; напій отримав назву від місцевості Арманьяк) (включає область Жер, частину Ландів і кантони Ло і Гарони). Арманьяк був першим перегонним напоєм у Франції. Технологія виготовлення арманьяку однотипна з коньяком. Арманьяк виробляють із білих сортів винограду в провінції Гасконь: «Шевальє де ла Прад», «Принц де Гранлак», «Наполеон», «Самален» і інші марки. Найкращий сорт арманьяка витриманий не менше 15—20 років. Арманьяк витримується довше, ніж коньяк, як правило 12-20 років, а іноді 30 років. Найкращі сорти — Великий Арманьяк, Малий Арманьяк. Популярна марка арманьяка — «Маркіз де Монтескьє». Процес дозрівання припиняється в момент розливу Арманьяка в пляшки.
Наймолодший «Арманьяк» певної лінійки може мати витримку в дубовій бочці 2-3 роки. Наприклад, арманьяк «Шато де Манібон» (Chateau de Maniban) господарства, розташованого в місцевості Арманьяк (зона виробництва розташована на півдні Бордо), виготовлений дистиляцією білого вина з трьох сортів винограду (Коломбард, Уні Блан, Фоль Бланш), представлений трьома категоріями: VS, VSOP, і XO. Наймолодший арманьяк цієї лінійки відноситься до категорії VS. Його витримують в дубовій бочці 2-3 роки. Арманьяк «VSOP Chateau de Maniban» витримується приблизно 8 років. XO Chateau de Maniban дозріває в дубовій бочці протягом 15 років.
Бренді «Марк» отримують із вичавок червоного винограду, які після ферментації піддають дистиляції, спирт розбавляють до міцності 40 % або відправляють на витримку. Найкращими марками вважають «Ринь де Бордо», «Кото де ля Луар», «Марк де Шапмань», «О-де-ві Акітен» і ін.
Багато французьких винокурів пропонують недорогі і якісні бренді, допускаючи відступи від строгих правил виробництва коньяка і арманьяка. Такі позначення, як Napoleon, VSOP, XO і ін., які з'явились під впливом коньяку, можуть не відображувати термінів витримки продукту, в протилежність коньяку і арманьяку. Вони залишаються на совісті виробників, і їм можна довіряти лише із обмовками. Основними виробниками є: Cortel (Кортел), Seguin (Сеген), Bardinet (Бардіне).

### Іспанські бренді
В Іспанії нараховується біля десятка відомих марок. Серед них: Bobadillo (Бобадільо), Kardenal Mendoza (Кардинал Мендоза), Pedro Domecq (Педро Домек) — Fundator, Osborn (Осборн). Промовною маркою найкращого зразка іспанського бренді вважають Фундадор 25 річної витримки.

### Італійські бренді
Італійське бренді зазвичай має міцність 40 % відсотків спирту за об'ємом. Основні виробники Боутон (Bouton) і Сток (Stock). Приклади італійських бренді граппа: «Граппа ді Вердіккіо Старвеккіа», «Фассаті Віно Нобіле ді Монтепульчіанно», і ін. Граппа виготовляється із ферментованих і дистильованих виноградних вичавок з кісточками і стеблами.

### Болгарські бренді
Найвідоміше болгарське бренді — Пліска, з'явилося на ринку алкоголю у 1953 році. Завдяки порівняно невисокій ціні було досить популярним алкогольним напоєм в СРСР. Як сировина для виготовлення Пліски використовуються спирти, отримані зі світлих сортів винограду, які після перегонки витримуються мінімум 5 років.

### Грецькі бренді
Грецьке бренді Метакса виготовляють з мускатних сортів винограду, тому воно солодше за смаком і містить до 2,5 % цукру.

### Португальські бренді
У Португалії міцний спиртний напій з вина називають порт. aguardente. Серед португальських бренді можна виділити такі марки, як «Calem» (Калем) і «Ribeiro & Ferreira» (Рібейро & Феррейра), «Антікіссіма Агварденте велька резерва».

### У Німеччині
У Німеччині виготовляють напій Вейнбрант: Дюжарден Імперіал V.S.O.P., Маріакрон, Асбах Уралт і ін.

### У США
У США виготовляють просто бренді: «Крістіан Бразерс Спайленд Бренді», «Пол Масон» міцністю 35-40 об. і ін.

### Південно-африканські бренді
Найкращі південно-африканські бренді дистилюють коньячним методом і витримують не менше 3-х років в діжках. В Австралії бренді нерідко підсолоджують цукровим сиропом. Виготовляють бренді із вичавок мускатних сортів рожевого винограду. Відомими є чилійські і перуанські бренді під назвою «Піско» і «Піско Перувіан», які найчастіше є безколірними бренді, які використовують для приготування коктейлів з цукром, лимонним соком і льодом.

#### Приготування змішаних напоїв. Вживання продукту
У приготуванні змішаних напоїв коньяк і виноградні бренді використовують як основу. Для цього найкраще підходять ординарні коньяки, а витримані — як натуральний напій до кави і чаю. Коньяки добре поєднуються з різними фруктово-ягідними соками, лікерами і емульгаторами. Поєднання коньяка з ароматичними лікерами і ароматизованими винами дає можливість приготувати прекрасний коктейль ароматичного типу, а в поєднанні з фруктово-ягідними лікерами — післяобідній змішаний напій.
Виноградні бренді можна вживати окремо як аперитив.

## Плодово-ягідні бренді
Плодово-ягідні бренді — це ароматичні міцно алкогольні напої, які отримують перегонкою після бродіння плодових соків з наступною витримкою в дубових діжках не менше трьох років. Сировиною цих бренді є ожина, полуниця, малина, яблука, вишні, сливи, айва.
Найкращими вважають американське яблучне бренді «Епл Джек» (англ. Applejack), у Франції цей напій називають «Кальвадос». Об'ємний відсоток спирту 30-40 %. У Сербії виготовляють айвове бренді.
Сливове бренді виготовляють у Швейцарії, Угорщині, Сербії, Молдові, вишневе — у Франції, Швейцарії, Угорщині. Випускають вишневе бренді двох сортів: темно-вишневе і прозоре. Вміст спирту до 45 % об'єму продукту.
Плодово-ягідні бренді добре поєднуються з однотипними лікерами і різними соками.

title: Бренді

wikitext:
{{unibox}}
[[Файл:Martell in brandy snifter.jpg|thumb|Склянка бренді, який значно нагрівається в руці. Якщо напій зігріти, то підсилюється його аромат і смак, але якщо напій перегріти, то частина напою випарується і він стане дуже міцним (чого не слід робити)]]

'''Бренді''' ({{lang-en|brandy}}, скорочення для ''brandywine'', від {{lang-nl|brandewijn}} «випалене [[вино]]», від ''branden'' «спалювати»; ''wijn'' «вино») — [[міцні спиртні напої|міцний спиртний напій]],<ref name="Додаток">Додаток до постанови [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] від 23 січня 1997 р. N 52 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 вересня 1997 р. N 1078). [http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/1078-97-п Перелік товарів, ввезення яких на митну територію України здійснюється за умови оформлення попередньої вантажної митної декларації на підакцизні товари та внесення митних платежів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160308030830/http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/1078-97-п |date=8 березня 2016 }} zakon2.rada.gov.ua</ref><ref name="Герасимова" /> загальний (збірний) термін для позначення продуктів [[дистиляція|дистиляції]] (перегонки) [[вино|виноградного вина]],<ref name="Додаток" /> фруктової або ягідної [[Бражка (спиртова)|бражки]], вичавок<ref name="Додаток" /> винограду. Бренді — це також назва коньяків, вироблених не у Франції, або виготовлених у Франції, але за межами виноробного району Пуату Шаранта.<ref name="Герасимова" /> Міцність 36-40 % до 60 % [[Міцність напою|об'єму спирту]].<ref name="Dawn">Dawn Bryan. Elite Etiquette. 2013 / Светский этикет. — Эксмо, 2014. (Озерова О. О., перевод на русский язык 2014) ISBN 978-5-699-73644-7</ref>

Зазвичай вживається як [[дигестив]] (після їжі). Найвідомішим видом бренді є [[коньяк]]. Такі сорти бренді як коньяк і [[арманьяк]] отримали свої назви згідно регіону, в якому їх почали виробляти.<ref name="Dawn" /> В [[Сполучені Штати Америки|США]] і [[Європейський Союз|Європейському союзі]] діють різні правила маркування товарів, названих «бренді». В США, якщо продукт не витриманий в дубових діжках мінімум 2-х років, він буде маркований як молодий (immature).<ref name="Dawn" /> В ЄС достатньо витримати продукт в дубових діжках протягом шести місяців.<ref name="Dawn" />

== Виготовлення міцного напою ==

Бренді являє собою міцний напій, який виготовляють за допомогою дистиляції (подвійної, безперервної чи змішаної) з наступною витримкою продукту в бочках, тому його не слід плутати із [[Слабоалкогольні напої|слабоалкогольними]] міксами на основі спирту з додаванням [[ароматизатор]]ів типу «бренді-кола» (вміст спирту у них варіюється у межах максимально допустимого — 8 %; у Європі у таких напоях спирту 4–5 %).

Після дистиляції білих вин продукт має білий колір, а специфічного забарвлення набуває вже під час витримки в дубових бочках.

== Історія ==
У [[Середньовіччя|середні віки]] вино до Англії, Нідерландів, Північної Німеччини постачали з французької [[Аквітанія|Аквітанії]], найбільшим портом якої був [[Бордо]]. Цю торгівлю швидко прибрали до свої рук посередники — фламандці, до яких трохи згодом приєдналися й сусіди — голландці. Але під час довгої і виснажливої [[Столітня війна|Столітньої війни]] вино не завжди вдавалося постачати вчасно і воно псувалося. Тож торговці вирішили перевозити не «усе вино», а лише його «квінтессенцію», дух — отриманий з вина винний спирт. А вже потім на місці продажу «відновлювати» його, додаючи до спирту воду. З «маркетингових» міркувань спирт почали іменувати «випаленим вином» — «брандевейном» фламандською, яке в англійській перетворилося на «бренді». Водночас переганяти вино на спирт, щоб воно «не встигло зіпсуватися», могли й самі виробники. Так відбувалося, скажімо, з [[арманьяк]]ом, який довгий час взагалі не продавали за межі Аквітанії, а споживали «на місці».

Офіційною датою появи арманьяка вважають [[1411]] рік. Але, враховуючи, що ним спочатку майже не торгували, можна припустити, що виробляти його почали ще раніше. Втім, навряд чи може йтися про [[1334]] рік, який багато хто вважає датою народження французького [[коньяк]]у (набагато популярнішого в світі різновиду бренді) — хоча б тому, що його від початку виробляли на продаж і згадка про це мала б залишитися в джерелах.

Торгівля бренді зростала дуже швидко і охоплювала з кожним десятиріччям ширше коло споживачів. Після перемоги [[Амстердам]]а над [[Ганза|Ганзою]] у війні 1438—1441 років голландці здобули монополію на торгівлю зі Скандинавією і балтійськими країнами, і це відкрило напою шлях на північний схід. Маніпуляції з розведенням бренді водою швидко втратили сенс. Споживачі швидко призвичаїлися пити його нерозбавленим.<ref>{{Cite web|url=https://espreso.tv/article/2020/04/30/okovyta_yak_alkhimiky_dopomogly_torgovcyam_vynayty_micni_napoyi|title=Олексій Мустафін. Оковита. Як алхіміки допомогли торговцям винайти міцні напої|website=Еспресо. 2019-04-30|accessdate=2 травня 2020|archive-date=6 травня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200506071424/https://espreso.tv/article/2020/04/30/okovyta_yak_alkhimiky_dopomogly_torgovcyam_vynayty_micni_napoyi}}</ref>..

== Виноградні бренді ==
Найбільш розповсюджені у світі і специфічні національні назви мають бренді із виноградної сировини.

Витримані виноградні бренді виготовляють у Франції, Іспанії, Греції, [[Болгарія|Болгарії]] та інших країнах. [[Іспанія|Іспанські]] та [[Греція|грецькі]] бренді темніші й густіші, ніж французькі<ref name="Доцяк" />.

=== Французькі бренді ===
Виноградні бренді — це насамперед «[[Арманьяк]]» ([[Франція|французьке]] виноградне бренді; напій отримав назву від місцевості [[Арманьяк (місцевість)|Арманьяк]])<ref name="Доцяк">Страви, закуски, напої, десерти барів і буфетів: Підручник / В. С. Доцяк, Л. О. Стременко, І. В. Стременко. — К.: Вища шк., 1998. — 519с. ISBN 5-11-004724-3</ref> (включає область Жер, частину Ландів і кантони Ло і Гарони).<ref name="Франсуа" /> Арманьяк був першим перегонним напоєм у Франції.<ref name="Франсуа" /> Технологія виготовлення арманьяку однотипна з коньяком<ref name="Доцяк" />. Арманьяк виробляють із білих сортів винограду в провінції Гасконь: «Шевальє де ла Прад», «Принц де Гранлак», «Наполеон», «Самален» і інші марки.<ref name="Герасимова">В. А. Герасимова, Е. С. Белокурова, А. А. Вытовтов Товароведение и экспертиза вкусовых товаров. — СПб.: Питер, 2005. — 416 с. (Серия «Учебник для вузов») ISBN 594723971X</ref> Найкращий [[сорт]] арманьяка витриманий не менше 15—20 років.<ref name="Доцяк" /> Арманьяк витримується довше, ніж коньяк, як правило 12-20 років, а іноді 30 років.<ref name="Франсуа">Крепкие спиртные напитки. Как правильно пить и получать от этого удовольствие / Франсуа Вадим — М.: Астрель; СПб.: Полигон, 2011—256с. ISBN 978-5-271-37229-2 (Астрель) ISBN 978-5-89173-513-2 (Полигон)</ref> Найкращі сорти — Великий Арманьяк, Малий Арманьяк. Популярна марка арманьяка — «Маркіз де Монтескьє». Процес дозрівання припиняється в момент розливу Арманьяка в [[Пляшка|пляшки]].

Наймолодший «Арманьяк» певної лінійки може мати витримку в дубовій бочці 2-3 роки. Наприклад, арманьяк «Шато де Манібон» (Chateau de Maniban) господарства, розташованого в місцевості Арманьяк (зона виробництва розташована на півдні Бордо), виготовлений дистиляцією білого вина з трьох сортів винограду (Коломбард, Уні Блан, Фоль Бланш), представлений трьома категоріями: VS, VSOP, і XO. Наймолодший арманьяк цієї лінійки відноситься до категорії VS. Його витримують в дубовій бочці 2-3 роки. Арманьяк «VSOP Chateau de Maniban» витримується приблизно 8 років. XO Chateau de Maniban дозріває в дубовій бочці протягом 15 років.

Бренді «Марк» отримують із вичавок червоного винограду, які після ферментації піддають дистиляції, спирт розбавляють до міцності 40 % або відправляють на витримку. Найкращими марками вважають «Ринь де Бордо», «Кото де ля Луар», «Марк де Шапмань», «О-де-ві Акітен» і ін.

Багато французьких винокурів пропонують недорогі і якісні бренді, допускаючи відступи від строгих правил виробництва коньяка і арманьяка.<ref name="Евсевский">Федор Евсевский. Библия бармена. Все спиртные напитки, вина и коктейли. — М.: Евробукс, 2004. — 304с. ISBN 5-9900239-2-8</ref> Такі позначення, як Napoleon, VSOP, XO і ін., які з'явились під впливом коньяку, можуть не відображувати термінів витримки продукту, в протилежність коньяку і арманьяку. Вони залишаються на совісті виробників, і їм можна довіряти лише із обмовками.<ref name="Евсевский" /> Основними виробниками є: Cortel (Кортел), Seguin (Сеген), Bardinet (Бардіне).

=== Іспанські бренді ===
В Іспанії нараховується біля десятка відомих марок. Серед них: Bobadillo (Бобадільо), Kardenal Mendoza (Кардинал Мендоза), Pedro Domecq (Педро Домек) — Fundator, Osborn (Осборн). Промовною маркою найкращого зразка іспанського бренді вважають Фундадор 25 річної витримки.<ref name="Доцяк" />

=== Італійські бренді ===
[[Італія|Італійське]] бренді зазвичай має міцність 40 % відсотків спирту за об'ємом. Основні виробники Боутон (Bouton) і Сток (Stock). Приклади італійських бренді граппа: «Граппа ді Вердіккіо Старвеккіа», «Фассаті Віно Нобіле ді Монтепульчіанно», і ін. Граппа виготовляється із ферментованих і дистильованих виноградних вичавок з кісточками і стеблами.<ref name="Dawn" />

===Болгарські бренді===

'''Найвідоміше''' болгарське бренді — Пліска, з'явилося на ринку алкоголю у 1953 році. Завдяки порівняно невисокій ціні було досить популярним алкогольним напоєм в СРСР. Як сировина для виготовлення Пліски використовуються спирти, отримані зі світлих сортів винограду, які після перегонки витримуються мінімум 5 років.

=== Грецькі бренді ===
Грецьке бренді [[Метакса]] виготовляють з мускатних сортів винограду, тому воно солодше за смаком і містить до 2,5 % цукру<ref name="Доцяк" />.

=== Португальські бренді ===
У [[Португалія|Португалії]] міцний спиртний напій з вина називають {{lang-pt|aguardente}}. Серед португальських бренді можна виділити такі марки, як «Calem» (Калем) і «Ribeiro & Ferreira» (Рібейро & Феррейра), «Антікіссіма Агварденте велька резерва».

=== У Німеччині ===
У Німеччині виготовляють напій Вейнбрант: Дюжарден Імперіал V.S.O.P., Маріакрон, Асбах Уралт і ін.

=== У США ===
У США виготовляють просто бренді: «Крістіан Бразерс Спайленд Бренді», «Пол Масон» міцністю 35-40 об. і ін.

=== Південно-африканські бренді ===
Найкращі південно-африканські бренді дистилюють коньячним методом і витримують не менше 3-х років в діжках.<ref name="Евсевский" /> В [[Австралія|Австралії]] бренді нерідко підсолоджують цукровим сиропом. Виготовляють бренді із вичавок мускатних сортів рожевого винограду.<ref name="Герасимова" /> Відомими є чилійські і перуанські бренді під назвою «Піско» і «Піско Перувіан», які найчастіше є безколірними бренді, які використовують для приготування [[Коктейль|коктейлів]] з цукром, лимонним соком і льодом.

==== Приготування змішаних напоїв. Вживання продукту ====
У приготуванні змішаних напоїв [[коньяк]] і виноградні бренді використовують як основу. Для цього найкраще підходять ординарні коньяки, а витримані — як натуральний напій до [[Кава|кави]] і [[Чай|чаю]]. Коньяки добре поєднуються з різними фруктово-ягідними [[Сік|соками]], [[лікер]]ами і [[Емульгатори|емульгатор]]ами. Поєднання коньяка з ароматичними лікерами і ароматизованими винами дає можливість приготувати прекрасний [[коктейль]] ароматичного типу, а в поєднанні з фруктово-ягідними лікерами — післяобідній змішаний напій.

Виноградні бренді можна вживати окремо як [[аперитив]].

== Плодово-ягідні бренді ==
Плодово-ягідні бренді — це ароматичні міцно алкогольні напої, які отримують перегонкою після бродіння плодових соків з наступною витримкою в дубових діжках не менше трьох років<ref name="Доцяк" />. Сировиною цих бренді є [[ожина]], полуниця, малина, яблука, вишні, сливи, айва.<ref name="Доцяк" />

Найкращими вважають [[Сполучені Штати Америки|американське]] яблучне бренді «Епл Джек» ({{lang-en|Applejack}}), у [[Франція|Франції]] цей напій називають «[[Кальвадос]]»<ref name="Доцяк" />. [[Об'ємний відсоток спирту]] 30-40 %. У Сербії виготовляють айвове бренді.

Сливове бренді виготовляють у [[Швейцарія|Швейцарії]], [[Угорщина|Угорщині]], Сербії, Молдові, вишневе — у Франції, Швейцарії, Угорщині. Випускають вишневе бренді двох сортів: темно-вишневе і [[Кірш (напій)|прозоре]]. Вміст спирту до 45 % об'єму продукту.<ref name="Доцяк" />

Плодово-ягідні бренді добре поєднуються з однотипними [[лікер]]ами і різними соками.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Коньяк]]
* [[Арманьяк]]
* [[Дівін (бренді)|Дівін]]

{{Алкогольні напої}}

{{drink-stub}}

[[Категорія:Міцні спиртні напої]]
[[Категорія:Бренді]]

Названо на честь: Коньяк

Ґрунтується на: вино, Pixie Graped і яблуко

Колір: бурштиновий

Вказано як: brandy і brande


text:
# Голос народу (Пустомити)
Го́лос наро́ду — громадсько-політична газета Пустомитівщини, тижневик. Реєстраційний номер ТР 085. Виходить з 8 липня 1990 року один раз на тиждень українською мовою. Наклад 2070 примірників (станом на лютий 2020 року).

## Історія
Заснована 1964 року під назвою «Ленінський прапор» як друкований орган Пустомитівського РК КПУ та Пустомитівського райвиконкому. Сучасна назва — «Голос народу» — від липня 1990 року.

title: Голос народу (Пустомити)

wikitext:
{{Газета
|назва                 = Голос народу
|лого                  =
|зображення            =
|підпис                =
|тип                   = районна газета
|формат                = A3
|засновано             = [[1964]]
|припинення публікацій =
|обсяг                 = 8 сторінок
|ціна                  = 10 грн. на місяць
|власник               = Управління у справах поліграфії та телерадіопростору Львівської обласної державної адміністрації
|видавець              = ПрАТ «Видавничий дім „Високий Замок“»
|редактор              = Роман Скочиляс
|головний редактор     =
|політична належність  =
|мова                  = {{українська}}
|тираж                 = 2070<ref name="наклад"/>
|головний офіс         = Львівська обл., Львівський р-н, м. [[Пустомити]], вул. Грушевського, 11
|передплатний індекс   = 61390<ref name="наклад"/>
|ISSN                  =
|сайт                  =
}}
'''Го́лос наро́ду''' — громадсько-політична газета [[Пустомитівський район|Пустомитівщини]], тижневик. Реєстраційний номер ТР 085. Виходить з 8 липня [[1990]] року<ref name="газета1">Голос народу. — 2017. — № 43. — 27 жовтня. — С. 1.</ref> один раз на тиждень українською мовою<ref name="ЕСУ">{{ЕСУ|том = 6|сторінки = |автор = І. М. Данько, В. В. Василечко|стаття = Голос народу|id = 26564|ref = https://esu.com.ua/article-26564}}</ref>. Наклад 2070 примірників (станом на лютий 2020 року)<ref name="наклад">Голос народу. — 2020. — № 5 (1763). — 1 лютого. — С. 2.</ref>.

== Історія ==
Заснована 1964 року під назвою «Ленінський прапор» як друкований орган Пустомитівського РК [[Комуністична партія України (1918—1991)|КПУ]] та Пустомитівського райвиконкому<ref name="ЕСУ"/>. Сучасна назва — «Голос народу» — від липня 1990 року<ref name="газета1"/><ref name="ЕСУ"/>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* {{ЕСУ|том = 6|сторінки = |автор = І. М. Данько, В. В. Василечко|стаття = Голос народу|id = 26564|ref = https://esu.com.ua/article-26564}}

== Посилання ==
* {{cite web|url = http://www.pustomyty-rada.gov.ua/novyny-ta-podiji/gazeta|назва = Електронна версія газети «Голос народу»|автор = |дата = |вебсайт = pustomyty-rada.gov.ua|видавець = [[Пустомитівська районна рада]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20191224055346/http://www.pustomyty-rada.gov.ua/novyny-ta-podiji/gazeta|дата-архіву = 24 грудня 2019|статус-url =  |дата-доступу = 12 червня 2022}}
{{paper-stub}}

[[Категорія:Пустомити]]
[[Категорія:Газети Львівської області]]
[[Категорія:Щотижневі газети]]
[[Категорія:Українськомовні газети]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1990]]

title: Голос народу

Тип: районна газета

Мова: українська

Видавець: ПрАТ «Видавничий дім „Високий Замок“»

Редактор: Роман Скочиляс

Обсяг: 8 сторінок

Ціна: 10 грн. на місяць

Головний офіс: Львівська обл., Львівський р-н, м. Пустомити, вул. Грушевського, 11