text:
# Вибори в Латвії
Вибори в Латвії передбачають обрання депутатів Сейму Латвії. У Сейм входять 100 осіб, і кожні 4 роки в Латвії обираються члени сейму на парламентських виборах. Мінімальний поріг для проходження партії в Сейм становить 5%. Розподіл мандатів здійснюється по пропорційній системі, по методу Сент-Лагю. Парламентські вибори проходять в першу суботу жовтня. З тієї ж системі в Латвії проводяться вибори в муніципальні ради чисельністю від 7 до 60 осіб. Президент Латвії обирається Сеймом.
У Латвії діє багатопартійна політична система з можливістю участі безлічі партій, тому навіть переможець виборів, як правило, змушений створювати коаліційний уряд.

## Останні вибори

### Парламентські
| Партія                                                     | Партія                                  | Голосів   | %     | Місць | +/-  |
| ---------------------------------------------------------- | --------------------------------------- | --------- | ----- | ----- | ---- |
|                                                            | Згода                                   | 167 117   | 19,80 | 23    | -1   |
|                                                            | KPV LV                                  | 120,264   | 14.25 | 16    | Нова |
|                                                            | Нова консервативна партія               | 114,694   | 13.59 | 16    | +16  |
|                                                            | Розвитку/Так!                           | 101,685   | 12.04 | 13    | +13  |
|                                                            | Національне об'єднання «Все для Латвії» | 92,963    | 11.01 | 13    | –4   |
|                                                            | Союз зелених і селян                    | 83,675    | 9.91  | 11    | –10  |
|                                                            | Нова Єдність                            | 56,542    | 6.69  | 8     | –15  |
|                                                            | Об'єднання регіонів Латвії              | 35,018    | 4.14  | 0     | –8   |
|                                                            | Російський союз Латвії                  | 27,014    | 3.20  | 0     | 0    |
|                                                            | Прогресивні (Латвія)                    | 22,078    | 2.61  | 0     | Нова |
|                                                            | Від серця — Латвії                      | 7,114     | 0.84  | 0     | –7   |
|                                                            | Латиські націоналісти                   | 4,245     | 0.50  | 0     | Нова |
|                                                            | За альтернативу                         | 2,900     | 0.34  | 0     | Нова |
|                                                            | SKG                                     | 1,735     | 0.20  | 0     | Нова |
|                                                            | Партія дії                              | 1,059     | 0.12  | 0     | Нова |
|                                                            | Центристська партія Латвії              | 897       | 0.10  | 0     | Нова |
| Недійсні                                                   | Недійсні                                | 5,925     | –     | –     | –    |
| Загалом                                                    | Загалом                                 | 844,925   | 100   | 100   | 0    |
| Зареєстровані виборці/явка                                 | Зареєстровані виборці/явка              | 1,548,100 | 54.58 | –     | –    |
| Джерело: CVK [Архівовано 2 квітня 2019 у Wayback Machine.] |                                         |           |       |       |      |

## Референдуми
Конституція Латвії наказує проведення референдумів з питань:
- скликання Парламенту (стаття 14)
- приєднання до ЄС (стаття 68)
- прийняття змін до умов збереження членства ЄС (якщо зажадає більше половини парламенту, стаття 68)
- прийняття законів, відхилених Президентом (стаття 72)
- внесення змін до Конституції для прийняття закону (стаття 78)
- Одна десята виборців має право ініціювати національний референдум про скликання Сейму. Необхідна явка - дві третини виборців, які брали участь в попередніх парламентських виборах. Конституція обмежує терміни проведення референдуму: він не може бути проведений за рік до парламентських виборів, за півроку до президентських виборів, через рік після парламентських виборів або через півроку після останнього подібного референдуму. Єдиний подібний референдум був проведений у 2011 році про розпуск парламенту.
- Рішення, що стосуються членства Латвії в ЄС, приймаються на національному референдумі, якщо його підтримає більшість членів Сейму.
- У певних випадках Президент або одна третина Сейму можуть заблокувати розгляд закону на два місяці. За цим законом буде проведе референдум, якщо за два місяці одна десята виборців потребують його провести, за винятком тих випадків, коли Сейм прийме закон за підтримки більше трьох чвертей від депутатів. Необхідна явка - половина від виборців на останніх виборах. Якщо необхідна частина виборців не зажадає провести референдум, то закон буде прийнятий. Подібні референдуми проводилися в 1998 році (про латвійському громадянство), в 1999 році (про пенсії) і в 2007 році (про закони в області безпеки).
- На референдумах не можна розглядати питання бюджету, податків, військового призову, оголошення війни, укладення миру і угод з іншими державами.
- Одна десята виборців може зажадати провести референдум про внесення в Конституцію змін для прийняття закону. Якщо Парламент не підтримає зміни і не прийме закон, то питання буде винесено на референдум. У певні частини Конституції можна вносити зміни тільки шляхом референдуму. Абсолютна більшість голосів (незалежно від явки) необхідно для внесення поправки в Конституцію або прийняття закону. Виняток стосується лише до членства в ЄС (необхідна участь більше половини виборців з попередніх парламентських виборів). У 2008 і 2012 роках проводилися конституційні референдуми, відповідно, по праву громадян ініціювати розпуск Сейму і щодо визнання російської другою державною мовою. У 2008 і 2003 роках проводилися референдуми за законом про пенсії та щодо вступу Латвії до ЄС.

В історії незалежної Латвії відбулося всього 13 референдумів: 4 з них пройшли з 1923 по 1934 роки, 9 - з 1991 року.

title: Вибори в Латвії

wikitext:
{{Політика Латвії}}

'''Вибори в Латвії''' передбачають обрання депутатів [[Сейм Латвії|Сейму Латвії]]. У Сейм входять 100 осіб, і кожні 4 роки в Латвії обираються члени сейму на парламентських виборах. Мінімальний поріг для проходження партії в Сейм становить 5%. Розподіл мандатів здійснюється по пропорційній системі, по [[Метод Сент-Лагю|методу Сент-Лагю]]. Парламентські вибори проходять в першу суботу жовтня. З тієї ж системі в Латвії проводяться вибори в муніципальні ради чисельністю від 7 до 60 осіб. Президент Латвії обирається Сеймом.

У Латвії діє багатопартійна політична система з можливістю участі безлічі партій, тому навіть переможець виборів, як правило, змушений створювати коаліційний уряд.

== Останні вибори ==

=== Парламентські ===
{{Main | Парламентські вибори в Латвії 2018}}
{| class = wikitable style = text-align: right
! colspan="2" | Партія
! Голосів
!%
! Місць
! +/-
|-
| bgcolor=#ED1C24| ||align=left| [[Соціал-демократична партія «Згода» | Згода]] || 167 117 || 19,80 || 23 || -1
|-
|bgcolor=#808080| ||align=left|[[KPV LV]]||120,264||14.25|| 16 ||Нова
|-
|bgcolor=#192956| ||align=left|[[Нова консервативна партія (Латвія)|Нова консервативна партія]]||114,694||13.59|| 16 ||+16
|-
|bgcolor=yellow| ||align=left|[[Розвитку/Так!]]||101,685||12.04|| 13 ||+13
|-
|bgcolor=#EFC800| ||align=left|[[Національне об'єднання (Латвія)|Національне об'єднання «Все для Латвії»]]||92,963||11.01|| 13 ||–4
|-
|bgcolor=#258B4C| ||align=left|[[Союз зелених і селян]]||83,675||9.91|| 11 ||–10
|-
|bgcolor=#99CC33| ||align=left|Нова [[Єдність (Латвія)|Єдність]]||56,542||6.69|| 8 ||–15
|-
|bgcolor=#1D2951| ||align=left|[[Об'єднання регіонів Латвії]]||35,018||4.14|| 0 ||–8
|-
|bgcolor=#2A52BE| ||align=left|[[Російський союз Латвії]]||27,014||3.20|| 0 || 0
|-
|bgcolor=#E64632| ||align=left|[[Прогресивні (Латвія)]]||22,078||2.61|| 0 ||Нова
|-
|bgcolor=#AB4E52| ||align=left|[[Від серця — Латвії]]||7,114||0.84|| 0 ||–7
|-
| ||align=left|Латиські націоналісти||4,245||0.50|| 0 ||Нова
|-
| ||align=left|За альтернативу||2,900||0.34|| 0 ||Нова
|-
| ||align=left|SKG||1,735||0.20|| 0 ||Нова
|-
| ||align=left|Партія дії||1,059||0.12|| 0 ||Нова
|-
| ||align=left|Центристська партія Латвії||897||0.10|| 0 ||Нова
|-
|align=left colspan=2|Недійсні||5,925||–||–||–
|-
|align=left colspan=2 |'''Загалом'''||'''844,925'''||'''100'''||'''100'''||'''0'''
|-
|align=left colspan=2|Зареєстровані виборці/явка||1,548,100||54.58||–||–
|-
|align=left colspan=7|Джерело: [https://sv2018.cvk.lv/pub/ElectionResults CVK] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190402102522/https://sv2018.cvk.lv/pub/ElectionResults |date=2 квітня 2019 }}
|}

== Референдуми ==

[[Конституція Латвії]] наказує проведення референдумів з питань:<ref>{{cite web | title = The Constitution of the Republic of Latvia | url = http://www.vvc.gov.lv/export/sites/default/docs/LRTA/Likumi/Constitution.doc | accessdate = 2013-11-02 | archive-date = 21 грудня 2018 | archive-url = https://web.archive.org/web/20181221104504/http://www.vvc.gov.lv/export/sites/default/docs/LRTA/Likumi/Constitution.doc }}</ref>

* скликання Парламенту (стаття 14)
* приєднання до ЄС (стаття 68)
* прийняття змін до умов збереження членства ЄС (якщо зажадає більше половини парламенту, стаття 68)
* прийняття законів, відхилених Президентом (стаття 72)
* внесення змін до Конституції для прийняття закону (стаття 78)
* Одна десята виборців має право ініціювати національний референдум про скликання Сейму. Необхідна явка - дві третини виборців, які брали участь в попередніх парламентських виборах. Конституція обмежує терміни проведення референдуму: він не може бути проведений за рік до парламентських виборів, за півроку до президентських виборів, через рік після парламентських виборів або через півроку після останнього подібного референдуму. Єдиний подібний референдум був проведений у 2011 році про розпуск парламенту.
* Рішення, що стосуються членства Латвії в ЄС, приймаються на національному референдумі, якщо його підтримає більшість членів Сейму.
* У певних випадках Президент або одна третина Сейму можуть заблокувати розгляд закону на два місяці. За цим законом буде проведе референдум, якщо за два місяці одна десята виборців потребують його провести, за винятком тих випадків, коли Сейм прийме закон за підтримки більше трьох чвертей від депутатів. Необхідна явка - половина від виборців на останніх виборах. Якщо необхідна частина виборців не зажадає провести референдум, то закон буде прийнятий. Подібні референдуми проводилися в 1998 році (про латвійському громадянство), в 1999 році (про пенсії) і в 2007 році (про закони в області безпеки).
* На референдумах не можна розглядати питання бюджету, податків, військового призову, оголошення війни, укладення миру і угод з іншими державами.
* Одна десята виборців може зажадати провести референдум про внесення в Конституцію змін для прийняття закону. Якщо Парламент не підтримає зміни і не прийме закон, то питання буде винесено на референдум. У певні частини Конституції можна вносити зміни тільки шляхом референдуму. Абсолютна більшість голосів (незалежно від явки) необхідно для внесення поправки в Конституцію або прийняття закону. Виняток стосується лише до членства в ЄС (необхідна участь більше половини виборців з попередніх парламентських виборів). У 2008 і 2012 роках проводилися конституційні референдуми, відповідно, по праву громадян ініціювати розпуск Сейму і щодо визнання російської другою державною мовою. У 2008 і 2003 роках проводилися референдуми за законом про пенсії та щодо вступу Латвії до ЄС.

В історії незалежної Латвії відбулося всього 13 референдумів: 4 з них пройшли з 1923 по 1934 роки, 9 - з 1991 року.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://psephos.adam-carr.net/countries/l/latvia/ Adam Carr's Election Archive] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190515023837/http://psephos.adam-carr.net/countries/l/latvia/ |date=15 травня 2019 }} {{ref-en}}
* [http://www.parties-and-elections.de/latvia.html Parties and Elections in Europe] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110726031852/http://www.parties-and-elections.de/latvia.html |date=26 липня 2011 }} {{ref-en}}
* [http://www.cvk.lv/cgi-bin/wdbcgiw/base/saeima9.GalRezS9.vis Национальный избирком Латвии] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100802165711/http://www.cvk.lv/cgi-bin/wdbcgiw/base/saeima9.GalRezS9.vis |date=2 серпня 2010 }} {{ref-lv}}
* [http://www.osce.org/odihr-elections/14486.html OSCE reports on Latvian elections] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200213105822/https://www.osce.org/odihr-elections/14486.html |date=13 лютого 2020 }} {{ref-en}}
* [http://www.nsd.uib.no/european_election_database/country/latvia/ NSD: European Election Database - Latvia] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/65XnH4ToJ?url=http://www.nsd.uib.no/european_election_database/country/latvia/ |date=18 лютого 2012 }} {{ref-en}}

{{Вибори в Латвії}}
{{Європа за темами|тема=Вибори в|заголовок=Вибори}}

[[Категория:Вибори в Латвії]]


text:
# Геліотропін
Геліотропін, або ще відомий як піперонал, є органічною сполукою, та міститься в ароматизаторах. Його молекула за структурою споріднена з іншими ароматичними альдегідами, такими як бензальдегід і ванілін.

## Поширення у природі
Геліотропін міститься в різних рослинах, таких як кріп, ваніль, квіти фіалки та чорний перець.

## Хімічні властивості
Геліотропін, як альдегід, можливо відновити до піперонілового спирту або окислити з утворенням піперонілової кислоти.
Також геліотропін використовують в хімічному синтезі деяких фармацевтичних препаратів, таких як тадалафіл L-DOPA і атрасентан.

## Виробництво
Геліотропін отримують шляхом окисного розщеплення ізосафролу або за допомогою багатоступінчастої послідовності з катехолу або 1,2-метилендіоксибензолу, який отримують за допомогою реакції конденсації з гліоксиловою кислотою з подальшим розщепленням утвореної α-гідроксикислоти окислювачем. Для синтезу геліотропіну з катехолу потрібно спочатку синтезувати ефір Вільямсона з використанням дихлорметану.

## Використання

### У парфумерії
Геліотропін має квітковий аромат, схожий на запах ванілі або вишні, тому його використовують для штучної ароматизації. Ця сполука має назву «геліотропін» на честь нот «вишневого пирога», які є в ароматі квітів рослин роду Геліотроп (Heliotropium), проте власне геліотропін не входить до складу квіток. Парфумери вперше почали використовувати геліотропін на початку 1880-х років. Його зазвичай використовують для додавання ванільних або мигдальних нюансів, як правило, парфюм набуває бальзамічних, пудрових та квіткових аспектів.
Піперонілацетат використовують як синтетичний вишневий ароматизатор.

### У виробництві МДМА
Геліотропін є прекурсором I категорії, як і сафрол, ізосафрол, відповідно до Регламенту №. 273/2004 Європейської економічної спільноти через використання їх у синтезі екстазі (МДМА).

wikiname: ukwiki

title: Геліотропін

in_language: uk

wikitext:
{{chembox
| Verifiedfields = changed
| Watchedfields = changed
| verifiedrevid = 394986228
| Name = Геліотропін
| ImageFile = Piperonal structure.png
| ImageName =
| систематична_назва =  2''H''-1,3-бензодіоксол-5-карбальдегід
| OtherNames= піперональ,геліотропін; піпероніловий альдегід; метиленовий етер протокатехового альдегіду; 3,4-метилендіоксибензальдегід
|Section1={{Chembox Identifiers
| UNII_Ref = {{fdacite|correct|FDA}}
| UNII = KE109YAK00
| ChEBI_Ref = {{ebicite|correct|EBI}}
| ChEBI = 8240
| ChEMBL_Ref = {{ebicite|correct|EBI}}
| ChEMBL = 271663
| StdInChI_Ref = {{stdinchicite|changed|chemspider}}
| StdInChI = 1S/C8H6O3/c9-4-6-1-2-7-8(3-6)11-5-10-7/h1-4H,5H2
| StdInChIKey_Ref = {{stdinchicite|changed|chemspider}}
| StdInChIKey = SATCULPHIDQDRE-UHFFFAOYSA-N
| SMILES1 = c1cc2c(cc1C=O)OCO2
| CASNo_Ref = {{cascite|correct|CAS}}
| CASNo = 120-57-0
| Beilstein = 131691
| ChemSpiderID_Ref = {{chemspidercite|correct|chemspider}}
| ChemSpiderID = 13859497
| EC_number = 204-409-7
| Gmelin = 4186
| KEGG = C10812
| PubChem = 8438
| SMILES = O=Cc1ccc2OCOc2c1
  }}
|Section2={{Chembox Properties
| C=8 | H=6 | O=3
| Appearance = безбарвні кристали
| Density = 1.337 g/cm3
| MeltingPtC = 37
| MeltingPt_ref = <ref name=Merck/>
| BoilingPtC = 263
| BoilingPt_ref = <ref name=Merck/>
| Solubility = розчинний у 500 частинах
  }}
|Section3={{Chembox Hazards
| GHSPictograms = {{GHS07}}
| GHSSignalWord = Warning
| HPhrases = {{H-phrases|317}}
| PPhrases = {{P-phrases|261|272|280|302+352|321|333+313|363|501}}
| MainHazards =
| FlashPt =
| AutoignitionPt =
| LD50 = 2700 мг/кг (перорально у щурів)}}
}}
'''Геліотропін,''' або ще відомий як '''піперонал''', є [[Органічні сполуки|органічною сполукою]], та міститься в ароматизаторах<ref name="Ullmann">Karl-Georg Fahlbusch, Franz-Josef Hammerschmidt, Johannes Panten, Wilhelm Pickenhagen, Dietmar Schatkowski, Kurt Bauer, Dorothea Garbe and Horst Surburg «Flavors and Fragrances» in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim, 2003. {{DOI|10.1002/14356007.a11_141}}</ref>. Його молекула за структурою споріднена з іншими [[Ароматичність|ароматичними]] [[Альдегіди|альдегідами,]] такими як [[бензальдегід]] і [[ванілін]].

== Поширення у природі ==
Геліотропін міститься в різних рослинах, таких як [[кріп]], [[Ваніль (прянощі)|ваніль]], [[Фіалка запашна|квіти фіалки]] та [[Перець чорний|чорний перець]].

== Хімічні властивості ==
Геліотропін, як [[Альдегіди|альдегід]], можливо відновити до [[Піпероніловий спирт|піперонілового спирту]] або окислити з утворенням піперонілової кислоти.

Також геліотропін використовують в хімічному синтезі деяких фармацевтичних препаратів, таких як [[тадалафіл]]<ref>{{Cite journal|last=Gilla, G.|last2=Anumula, R.R.|last3=Aalla, S.|last4=Vurimidi, H.|last5=Ghanta, M.R.|year=2013|title=Synthesis and characterization of related substances and metabolite of tadalafil, a PDE-5 inhibitor|url=http://www.acgpubs.org/OC/2013/Volume%206/Issue%201/2-OC-1204-256.pdf|journal=Organic Communications|volume=6|issue=1|pages=12–22|archive-url=https://web.archive.org/web/20181024112519/http://www.acgpubs.org/OC/2013/Volume%206/Issue%201/2-OC-1204-256.pdf|archive-date=2018-10-24|access-date=2015-01-21|name-list-style=amp|url-status=live}}</ref> [[Леводопа|L-DOPA]]<ref>{{Cite journal|last=Yamada|first=Shun-Ichi|last2=Fujii|first2=Tozo|last3=Shioiri|first3=Takayuki|year=1962|title=Studies on Optically Active Amino Acids. I. Preparation of 3-(3, 4-Methylenedioxyphenyl)-D-, and -L-alanine|journal=Chemical & Pharmaceutical Bulletin|volume=10|issue=8|pages=680–688|doi=10.1248/cpb.10.680|pmid=14002245|doi-access=free}}</ref> і [[атрасентан]]<ref name="Winnvon Geldern1996">{{Cite journal|last=Winn|first=Martin|last2=von Geldern|first2=Thomas W.|last3=Opgenorth|first3=Terry J.|last4=Jae|first4=Hwan-Soo|last5=Tasker|first5=Andrew S.|last6=Boyd|first6=Steven A.|last7=Kester|first7=Jeffrey A.|last8=Mantei|first8=Robert A.|last9=Bal|first9=Radhika|year=1996|title=2,4-Diarylpyrrolidine-3-carboxylic AcidsPotent ETASelective Endothelin Receptor Antagonists. 1. Discovery of A-127722|journal=Journal of Medicinal Chemistry|volume=39|issue=5|pages=1039–1048|doi=10.1021/jm9505369|issn=0022-2623|pmid=8676339}}</ref>.

== Виробництво ==
Геліотропін отримують шляхом окисного розщеплення [[ізосафрол]]у або за допомогою багатоступінчастої послідовності з [[Пірокатехол|катехолу]] або [[1,3-Бензодіоксол|1,2-метилендіоксибензолу]], який отримують за допомогою [[Реакція конденсації|реакції конденсації]] з [[Гліоксилова кислота|гліоксиловою кислотою]] з подальшим розщепленням утвореної α-гідроксикислоти [[Окисник|окислювачем]]<ref name="Ullmann" /><ref name="syn">{{Cite journal|last=Fatiadi, Alexander|last2=Schaffer, Robert|year=1974|title=An Improved Procedure for Synthesis of DL-4-Hydroxy-3-methoxymandelic Acid (DL-"Vanillyl"-mandelic Acid, VMA)|journal=Journal of Research of the National Bureau of Standards Section A|volume=78A|issue=3|pages=411–412|doi=10.6028/jres.078A.024|pmc=6742820|pmid=32189791|doi-access=free|name-list-style=amp}}</ref><ref>{{Cite journal|last=Nwaukwa|first=Stephen|last2=Keehn|first2=Philip|date=1982|title=Oxidative cleavage of α-diols, α-diones, α-hydroxy-ketones and α-hydroxy- and α-keto acids with calcium hypochlorite [Ca(OCl)2]|journal=Tetrahedron Letters|volume=23|issue=31|pages=3135–3138|doi=10.1016/S0040-4039(00)88578-0}}</ref>. Для синтезу геліотропіну з катехолу потрібно спочатку [[Реакція Вільямсона|синтезувати ефір Вільямсона]] з використанням [[Дихлорометан|дихлорметану]]<ref>{{Cite journal|last=Bonthrone, W.|last2=Cornforth, J.|year=1969|title=The methylenation of catechols|journal=Journal of the Chemical Society|issue=9|pages=1202–1204|doi=10.1039/J39690001202|name-list-style=amp}}</ref>.

== Використання ==

=== У парфумерії ===
Геліотропін має квітковий аромат, схожий на запах ванілі або [[Вишня (плід)|вишні]], тому його використовують для [[Ароматизатори|штучної ароматизації]]<ref name="Ullmann" />. Ця сполука має назву «геліотропін» на честь нот «вишневого пирога», які є в ароматі квітів рослин роду Геліотроп (Heliotropium), проте власне геліотропін не входить до складу квіток<ref>{{Cite web|url=http://www.bojensen.net/EssentialOilsEng/EssentialOils13A/EssentialOils13A.htm|title=Essential oils|archive-url=https://web.archive.org/web/20191223140607/http://www.bojensen.net/EssentialOilsEng/EssentialOils13A/EssentialOils13A.htm|archive-date=2019-12-23|url-status=live|access-date=2012-09-02}}</ref>. Парфумери вперше почали використовувати геліотропін на початку 1880-х років<ref name="fashion">[https://books.google.com/books?id=_wGaNRoHWI0C&dq=1869+fittig+and+mielk&pg=PA107 The Force of Fashion in Politics and Society]: Global Perspectives from Early Modern to Contemporary Times By Beverly Lemire {{ISBN|9781409404927}}</ref>. Його зазвичай використовують для додавання ванільних або мигдальних нюансів, як правило, парфюм набуває бальзамічних, пудрових та квіткових аспектів<ref>The Good Scents Company database entry for [http://www.thegoodscentscompany.com/data/rw1005891.html Heliotropin] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200801012954/http://www.thegoodscentscompany.com/data/rw1005891.html|date=2020-08-01}}</ref>.

[[Piperonyl acetate|Піперонілацетат]] використовують як синтетичний вишневий ароматизатор<ref>Fenaroli's Handbook of Flavor Ingredients.</ref>.

=== У виробництві МДМА ===
Геліотропін є [[Прекурсор|прекурсором]] I категорії, як і [[сафрол]], [[ізосафрол]], відповідно до Регламенту №. 273/2004 [[Європейська економічна спільнота|Європейської економічної спільноти]] через використання їх у синтезі екстазі [[MDMA|(МДМА]])<ref>{{Citation|title=Regulation (EC) No 273/2004 of the European Parliament and of the Council of 11 February 2004 on drug precursors (Text with EEA relevance)|url=http://data.europa.eu/eli/reg/2004/273/oj/eng|date=2004-02-11|accessdate=2025-08-20|language=en}}</ref>.

{{Commonscat|Piperonal}}

== Список літератури ==
{{Reflist|2}}

{{Альдегіди}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Харчові добавки]]
[[Категорія:Альдегіди]]
[[Категорія:Духмяні речовини]]
[[Категорія:Сурогати]]

title: Геліотропін

Систематична назва: 2H-1,3-бензодіоксол-5-карбальдегід

title: Ідентифікатори

title: Властивості

Зовнішній вигляд: безбарвні кристали

Розчинність (вода): розчинний у 500 частинах

title: Небезпеки

ЛД50: 2700 мг/кг (перорально у щурів)

ГГС піктограми: The exclamation-mark pictogram in the Globally Harmonized System of Classification and Labelling of Chemicals (GHS)

Небезпеки: Якщо не зазначено інше, дані наведено для речовин у стандартному стані (за 25 °C, 100 кПа)

Небезпеки: Інструкція з використання шаблону

Небезпеки: Примітки картки


text:
# Кондріца
Кондріца (рум. Condrița) — село в складі муніципію Кишинів у Молдові. Входить до складу сектора Буюкань. Утворює окрему комуну.

## Визначні місця
- Поблизу села буде розташоване елітне поселення Villagio;
- Поблизу села є чоловічий монастир та ряд дитячих літніх таборів;
- В селі працює Музей меду.
- На південь від села розташований природний заповідник «Кондріца».

title: Кондріца

wikitext:
{{Населений пункт Молдови
| тип                    = село
| назва                  = Кондріца
| місцева назва          = {{lang-mo|Condrița}}
| прапор =
| опис прапора =
| герб =
| опис герба =
| зображення = Satul Condrița dinspre mănăstirea omonimă.jpg
| зображення_розмір = 300пкс
| зображення_підпис =
| розташування =
| опис розташування =
| mapx =
| mapy =
| marksize =
| район = [[Кишинів]]
| комуна = Кондріца
| засноване =
| перша згадка =
| агломерація =
| статус =
| поділ =
| населення = 658 ([[2004]])<ref>{{cite web|url=http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/2_Populatia_pe_sexe_localit_ro.xls|title=Перепис населення 2004 року|accessdate=15-12-2011|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150924120315/http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/2_Populatia_pe_sexe_localit_ro.xls|archivedate=24-09-2015|deadurl=yes}}</ref>
| площа =
| ref-площа =
| густота =
| поштові індекси = MD-2083
| код = 22
| координати = {{coord|47|03|24|N|28|34|07|E|scale:100000|display=inline,title}}
| висота =
| водойма =
| етнікон =
| станція =
| відстань =
| залізниця р =
| ref-залізниця р =
| автошлях р =
| ref-автошлях р =
| фізична р =
| ref-фізична р =
| залізниця с =
| фізична с =
| автошлях с =
| міста-побратими =
| день населеного пункту =
| адреса =
| вебсторінка  =
| примар =
| ремарки =
}}
'''Кондріца''' ({{lang-mo|Condrița}}) — село в складі муніципію [[Кишинів]] у [[Молдова|Молдові]]. Входить до складу сектора [[Буюкань]]. Утворює окрему комуну.

== Визначні місця ==
* Поблизу села буде розташоване елітне поселення [[Villagio]];
* Поблизу села є чоловічий монастир та ряд дитячих літніх таборів;
* В селі працює Музей меду.
* На південь від села розташований природний заповідник [[Кондріца (природний заповідник)|«Кондріца»]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Муніципій Кишинів}}
{{Портали|Молдова|Географія}}
{{нк}}
[[Категорія:Села Кишинева]]
[[Категорія:Буюкань]]
[[Категорія:Комуни Молдови]]

title: Основні дані

Країна: Молдова

Район: Кишинів

Комуна: Кондріца

title: Відстань

Відстань:
До районного центру
До Кишинева

title: Ідентифікатори і посилання

title: Карта

Карта:
КондріцаКондріца (Молдова)
Кондріца у Вікісховищі


text:
# Ганс-Генріх Фойгт
Ганс-Генріх Фойгт (нім. Hans-Heinrich Voigt; 18 квітня 1921 — 17 листопада 2017) — німецький астроном, спеціаліст з фізики Сонця. Директор Геттінгенської університетської обсерваторії, ректор Геттінгенського університету (1969—1970), президент Німецького астрономічного товариства (1973—1976). Член Геттінгенської академії наук (1967) і Німецької національної академії наук Леопольдина (1974).

## Біографія
Ганс-Генріх Фойгт був сином Теї Фойгт, уродженої Зіц, і протестантського пастора Вільгельма Фойгта з Айцендорфа. Сім'я переїхала до Целле, де Ганс-Генріх Фойгт у 1939 році закінчив Ернестинум, а потім вивчав математику, фізику та астрономію в Геттінгенському університеті. Від 1941 по 1945 рік він служив в армії. У 1949 році він здобув ступінь доктора астрономії в Геттінгені, захистивши дисертацію доктора філософії про лінії магнію в сонячному спектрі. Його науковим керівником був Пол тен Брюггенкате. З 1949 по 1951 рік він отримував стипендію Німецького дослідницького фонду і працював науковим співробітником у Кілі під керівництвом Альбрехта Унзельда. Потім він був науковим співробітником в Лікській обсерваторії в Каліфорнії (1951—1952), а з 1953 по 1958 рік — асистентом в Університетській обсерваторії в Геттінгені. У 1956 році він зробив габілітацію в Геттінгені і став приват-доцентом. З 1958 року він був спочатку спостерігачем, з 1959 року — науковим консультантом, а з 1962 року — головним спостерігачем в Гамбурзькій обсерваторії під керівництвом Отто Гекмана. У 1963 році він став повним професором астрономії в Геттінгені та директором Геттінгенської університетської обсерваторії. У 1986 році став професором-емеритом.
З 1968 по 1971 рік він був проректором і ректором (1969—1970) Геттінгенського університету. З 1973 по 1976 рік був президентом Німецького астрономічного товариства, а потім членом його правління. З 1964 по 1977 рік він був президентом нещодавно заснованого Товариства Гауса, а з 1987 по 2001 рік — його керуючим директором. На цій посаді він організував багато урочистостей і виставок до 200-річчя Гауса 1977 року.
Він досліджував фізику Сонця, зокрема сонячну атмосферу, і допомагав будувати обсерваторії в Локарно (1960) і Тенеріфе (Обсерваторія Тейде), куди Локарнський телескоп переїхав у 1985 році. З 1953 по 1968 рік він написав численні звіти для «Astronomischen Jahresbericht». Він був співредактором «Fischer Lexikon(s) Astronomie» та є автором відомого підручника «Нарис астрономії» (нім. Abriß der Astronomie).
Від 1967 року він був дійсним членом Геттінгенської академії наук, з 1976 року — її віцепрезидентом, а з 1978 по 1979 рік — президентом. У 1974 році його обрали членом Німецької національної академії наук Леопольдина. У 1993 році отримав медаль Карла Фрідріха Гаусса. З 1994 року став членом-кореспондентом Брауншвейзького наукового товариства.
Між 1965 і 1991 роками він редагував сім астрономічних томів відомого довідника Ландольта-Бернштейна видавництва Springer. У 1991 і 1992 роках видав «Зібрання творів» Карла Шварцшильда в трьох томах.
На його честь названо астероїд 4378 Фойґт, відкритий у 1988 році.
Ганс-Генріх Фойгт був протестантом. Він був одружений з Маргарете Фойгт, уродженою Меріке, з 1949 року до її смерті в 1979 році. У подружжя було двоє дітей, Барбара та Крістіане.

## Роботи
- Dämpfung und Mitte-Rand-Variation der Flügel der Mg.-Serie 31P-n1D auf der Sonne Dissertation
- Abriß der Astronomie. 2 Bände. BI Verlag Mannheim, 1969, 5. Auflage, Spektrum Verlag 1991, 6. Auflage, bearbeitet von Hermann-Josef Röser, Wiley/VCH 2012
- Outline of Astrononym. 2 Bände. 1974.
- Die Erweiterung des astronomischen Weltbildes in den letzten 50 Jahren. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen (= Göttinger Universitätsreden. Heft 48).
- Das Universum — Planeten, Sterne, Galaxien, Reclam 1994
- Herausgeber (mit Karl Stumpff): Fischer Lexikon Astronomie, Fischer Taschenbuch, zuerst 1957
- Das kleine Buch vom Universum, Bechtermünz 1996

title: Ганс-Генріх Фойгт

wikitext:
{{Науковець
|ім'я             =
|оригінал імені   =
|жінка            =
|зображення       =
|розмір           =
|підпис           =
|дата народження  =
|місце народження =
|дата смерті      =
|місце смерті     =
|причина смерті   =
|поховання        =
|резиденція       =
|громадянство     =
|національність   =
|галузь           =
|alma mater       =
|заклад           =
|посада           =
|відомий завдяки  =
|звання           =
|ступінь          =
|керівник         =
|вчителі          =
|учні             =
|аспіранти-докторанти =
|членство         =
|батько           =
|мати             =
|дружина          =
|чоловік          =
|діти             =
|брати, сестри    =
|нагороди         =
|автограф         =
|сайт             =
|примітки         =
}}
'''Ганс-Генріх Фойгт''' ({{Lang-de|Hans-Heinrich Voigt}}; [[18 квітня]] [[1921]] — [[17 листопада]] [[2017]]) — німецький [[астроном]], спеціаліст з фізики Сонця. Директор [[Геттінгенська обсерваторія|Геттінгенської університетської обсерваторії]], ректор [[Геттінгенський університет|Геттінгенського університету]] (1969—1970), президент [[Німецьке астрономічне товариство|Німецького астрономічного товариства]] (1973—1976). Член [[Геттінгенська академія наук|Геттінгенської академії наук]] (1967) і [[Німецька національна академія наук Леопольдина|Німецької національної академії наук Леопольдина]] (1974).

== Біографія ==
Ганс-Генріх Фойгт був сином Теї Фойгт, уродженої Зіц, і протестантського пастора [[Вільгельма Фойгта]] з [[Айцендорфа]]. Сім'я переїхала до [[Целле]], де Ганс-Генріх Фойгт у 1939 році закінчив [[Ернестинум]], а потім вивчав математику, фізику та астрономію в [[Геттінгенський університет|Геттінгенському університеті]]. Від 1941 по 1945 рік він служив в армії. У 1949 році він здобув ступінь доктора астрономії в Геттінгені, захистивши дисертацію доктора філософії про лінії магнію в сонячному спектрі. Його науковим керівником був [[Пол тен Брюггенкате]]. З 1949 по 1951 рік він отримував стипендію Німецького дослідницького фонду і працював науковим співробітником у Кілі під керівництвом [[Альбрехт Унзельд|Альбрехта Унзельда]]. Потім він був науковим співробітником в [[Лікська обсерваторія|Лікській обсерваторії]] в Каліфорнії (1951—1952), а з 1953 по 1958 рік — асистентом в Університетській обсерваторії в Геттінгені. У 1956 році він зробив [[Габілітація|габілітацію]] в Геттінгені і став приват-доцентом. З 1958 року він був спочатку спостерігачем, з 1959 року — науковим консультантом, а з 1962 року — головним спостерігачем в [[Гамбурзька обсерваторія|Гамбурзькій обсерваторії]] під керівництвом [[Отто Гекман]]а. У 1963 році він став повним професором астрономії в Геттінгені та директором [[Геттінгенська обсерваторія|Геттінгенської університетської обсерваторії]]. У 1986 році став [[Емерит|професором-емеритом]].

З 1968 по 1971 рік він був проректором і [[ректор]]ом (1969—1970) [[Геттінгенський університет|Геттінгенського університету]]. З 1973 по 1976 рік був президентом [[Німецьке астрономічне товариство|Німецького астрономічного товариства]], а потім членом його правління. З 1964 по 1977 рік він був президентом нещодавно заснованого Товариства Гауса, а з 1987 по 2001 рік — його керуючим директором. На цій посаді він організував багато урочистостей і виставок до 200-річчя Гауса 1977 року.

Він досліджував [[Фізика Сонця|фізику Сонця]], зокрема сонячну атмосферу, і допомагав будувати обсерваторії в Локарно (1960) і Тенеріфе ([[Обсерваторія Тейде]]), куди Локарнський телескоп переїхав у 1985 році. З 1953 по 1968 рік він написав численні звіти для «Astronomischen Jahresbericht». Він був співредактором «Fischer Lexikon(s) Astronomie» та є автором відомого підручника «Нарис астрономії» ({{Lang-de|Abriß der Astronomie}}).

Від 1967 року він був дійсним членом [[Геттінгенська академія наук|Геттінгенської академії наук]], з 1976 року — її віцепрезидентом, а з 1978 по 1979 рік — президентом. У 1974 році його обрали членом [[Німецька національна академія наук Леопольдина|Німецької національної академії наук Леопольдина]]. У 1993 році отримав [[медаль Карла Фрідріха Гаусса]]. З 1994 року став членом-кореспондентом [[Брауншвейзького наукового товариства]].

Між 1965 і 1991 роками він редагував сім астрономічних томів відомого [[Ландольта-Бернштейна.|довідника Ландольта-Бернштейна]] видавництва [[Springer Science+Business Media|Springer]]. У 1991 і 1992 роках видав «Зібрання творів» [[Карл Шварцшильд|Карла Шварцшильда]] в трьох томах.

На його честь названо астероїд [[4378 Фойґт]], відкритий у 1988 році.

Ганс-Генріх Фойгт був протестантом. Він був одружений з Маргарете Фойгт, уродженою Меріке, з 1949 року до її смерті в 1979 році. У подружжя було двоє дітей, Барбара та Крістіане.

== Роботи ==

* ''Dämpfung und Mitte-Rand-Variation der Flügel der Mg.-Serie 31P-n1D auf der Sonne [http://d-nb.info/480204195 Dissertation]''
* ''Abriß der Astronomie. 2 Bände. BI Verlag Mannheim, 1969, 5. Auflage, Spektrum Verlag 1991, 6. Auflage, bearbeitet von Hermann-Josef Röser, Wiley/VCH 2012''
* ''Outline of Astrononym. 2 Bände. 1974.''
* ''Die Erweiterung des astronomischen Weltbildes in den letzten 50 Jahren. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen (= Göttinger Universitätsreden. Heft 48).''
* ''Das Universum — Planeten, Sterne, Galaxien, Reclam 1994''
* ''Herausgeber (mit [[:de:Karl_Stumpff_(Astronom)|Karl Stumpff]]): Fischer Lexikon Astronomie, Fischer Taschenbuch, zuerst 1957''
* ''Das kleine Buch vom Universum, Bechtermünz 1996''

== Література ==

* Stefan Dreizler: ''Nachruf auf Hans-Heinrich Voigt 18. April 1921 — 17. November 2017.'' In: ''Jahrbuch der Akademie der Wissenschaften zu Göttingen 2018.'' Universitätsverlag Göttingen, Göttingen 2020, S. 111—113 ([https://univerlag.uni-goettingen.de/bitstream/handle/3/eissn-1868-9191_JahrbuchADW_2018/AdW_Jahrbuch_2018.pdf?sequence=1& online]).
* ''Voigt, Hans-Heinrich.'' In: Walter Habel (Hrsg.): ''[[:de:Wer_ist_wer?|Wer ist wer?]] Das deutsche Who's who.'' 24. Ausgabe. Schmidt-Römhild, Lübeck 1985, {{ISBN|3-7950-2005-0}}, S. 1287.

== Посилання ==

* {{DNB-Portal|120221543}}
* [http://adsabs.harvard.edu/cgi-bin/nph-abs_connect?db_key=AST&db_key=PHY&db_key=PRE&qform=AST&arxiv_sel=astro-ph&arxiv_sel=cond-mat&arxiv_sel=cs&arxiv_sel=gr-qc&arxiv_sel=hep-ex&arxiv_sel=hep-lat&arxiv_sel=hep-ph&arxiv_sel=hep-th&arxiv_sel=math&arxiv_sel=math-ph&arxiv_sel=nlin&arxiv_sel=nucl-ex&arxiv_sel=nucl-th&arxiv_sel=physics&arxiv_sel=quant-ph&arxiv_sel=q-bio&sim_query=YES&ned_query=YES&adsobj_query=YES&aut_logic=OR&obj_logic=OR&author=Voigt%2C+H.+H.&object=&start_mon=01&start_year=1930&end_mon=01&end_year=2002&ttl_logic=OR&title=&txt_logic=OR&text=&nr_to_return=200&start_nr=1&jou_pick=ALL&ref_stems=&data_and=ALL&group_and=ALL&start_entry_day=&start_entry_mon=&start_entry_year=&end_entry_day=&end_entry_mon=&end_entry_year=&min_score=&sort=SCORE&data_type=SHORT&aut_syn=YES&ttl_syn=YES&txt_syn=YES&aut_wt=1.0&obj_wt=1.0&ttl_wt=0.3&txt_wt=3.0&aut_wgt=YES&obj_wgt=YES&ttl_wgt=YES&txt_wgt=YES&ttl_sco=YES&txt_sco=YES&version=1 Veröffentlichungen von H.H. Voigt] im [[Астрофізична інформаційна система НАСА|Astrophysics Data System]]
* [https://www.uni-goettingen.de/de/3240.html?cid=306 ''Presseinformation: Hans-Heinrich Voigt wird 80 — Festakt zum Geburtstag des renommierten Göttinger Astronomen''], Nr. 94/2001 — 12. April 2001
* [http://www.deutschlandfunk.de/der-nestor-der-deutschen-himmelsforschung-hans-heinrich.732.de.html?dram:article_id=351525 ''Der Nestor der deutschen Himmelsforschung: Hans-Heinrich Voigt, die Sonne und der Abriss.''] von Dirk Lorenzen In: ''Deutschlandfunk.de'', 18. April 2016
* [http://www.goettinger-tageblatt.de/Mehr/Campus/Goettingen/Astronom-Voigt-gestorben ''Astronom Voigt gestorben'']. In: Göttinger Tageblatt, 25. November 2017 (Online-Version vom 24. November 2017)

== Примітки ==
{{примітки}}
[[Категорія:Чоловіки]]
[[Категорія:Померли 2017]]
[[Категорія:Народились 1921]]
[[Категорія:Німці]]
[[Категорія:Члени Геттінгенської академії наук]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо астероїд]]
[[Категорія:Астрономи XX століття]]
[[Категорія:Німецькі астрономи]]

title: нім. Hans-Heinrich Voigt

Народився: 18 квітня 1921 · Eitzendorfd, Гільгерміссен

Помер: 17 листопада 2017 (96 років) · Геттінген, Нижня Саксонія, Німеччина

Країна: Німеччина

Діяльність: астроном, викладач університету

Заклад: Геттінгенська обсерваторія

Науковий керівник: Paul ten Bruggencated

Аспіранти, докторанти: Werner Landgrafd

Членство: Леопольдина · Німецьке астрономічне товариство

Нагороди: медаль Карла Фрідріха Гауссаd (1993)


text:
# Новолисогірка
Новолисогірка — пасажирський залізничний зупинний пункт Жмеринської дирекції Південно-Західної залізниці розташований на одноколійній, неелектрифікованій лінії Ярмолинці — Копичинці.
Розташований у с. Лісогірка Городоцького району  між станціями Вікторія та Лісоводи.
Станом на лютий 2018 року приміське сполучення відсутне.

title: Новолисогірка

wikitext:
{{Станція
| назва_колір = Blue1
| назва_колір_фону = yellow
| підзаголовок_колір = Purple1
| підзаголовок_колір_фону = Cyan1
| назва = Новолисогірка
| лінія_верх = [[Жмеринська дирекція залізничних перевезень|Жмеринська дирекція]]
| система_верх =
| тип = зупинний пункт
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| розташування = с. [[Лісогірка (Городоцький район)|Лісогірка]]
| адреса =
| координати = {{coord|49|08|15|N|26|33|21|E|type:railwaystation_region:UA_scale:10000}}
| лінії = [[Ярмолинці (станція)|Ярмолинці]] — [[Копичинці (станція)|Копичинці]]
| структура =
| глибина =
| рівнів =
| платформ = 1
| тип_платформ = бічна
| колій = 1
| статус =
| час_роботи =
| транспортні_послуги =
| супутні_послуги =
| інженер =
| відкрито =
| закрито =
| перебудовано =
| електрифіковано =
| колишні_назви =
| архітектор =
| стиль =
| поверхів =
| власник = [[Південно-Західна залізниця]]
| оператор = [[Укрзалізниця]]
| вебсайт =
| тип_коду =
| код =
| код_ємр = 333517
| код_експрес_2 = 2200796
| зона =
| пасажиропотік =
| мапа =
| мапа_стан =
| мапа_назва =
| мапа_маршруту =
| мапа_маршруту_стан =
| мапа_маршруту_назва =
}}
{{Копичинці — Ярмолинці}}

'''Новолисогірка''' — пасажирський залізничний [[зупинний пункт]] [[Жмеринська дирекція залізничних перевезень|Жмеринської дирекції]] [[Південно-Західна залізниця|Південно-Західної залізниці]] розташований на одноколійній, [[електрифікація залізниць|неелектрифікованій]] лінії [[Ярмолинці (станція)|Ярмолинці]] — [[Копичинці (станція)|Копичинці]].
Розташований у с. [[Лісогірка (Городоцький район)|Лісогірка]] [[Городоцький район (Хмельницька область)|Городоцького району ]] між станціями [[Вікторія (станція)|Вікторія]] та [[Лісоводи (станція)|Лісоводи]].
Станом на лютий 2018 року приміське сполучення відсутне.

== Джерела ==
* {{ТК4}}
{{railwayz|1595}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Railway-stub}}
{{Зупинні пункти Жмеринської дирекції ПЗЗ}}
[[Категорія:Зупинні пункти Хмельницької області]]
[[Категорія:Транспорт Городоцького району (Хмельницька область)]]
[[Категорія:Зупинні пункти Південно-Західної залізниці]]

title: Розташування

Розташування: с. Лісогірка

title: Структура

Лінія(ї): Ярмолинці — Копичинці

Тип платформ: бічна

title: Інша інформація

Власник: Південно-Західна залізниця

Оператор: Укрзалізниця

title: Дільниця Копичинці — Ярмолинці

р. Збруч | Південно-Західна залізниця | | Львівська залізниця |

63 · Гусятин

Біла-Чортківська

| 161,4 | | 0 | · Ярмолинці
9,5 · Жищенці
17,7 · Вікторія
Т 2302
24,5 · Новолисогірка
Т 2312
31 · Лісоводи
40,5 · Кутківці
Р48
45 · Закупне
52,5 · Вільхівці
Т 2002
67 · Чабарівка
Т 2011
74 · Васильківці
77 · Кругулець
79,8 · Коцюбинці
84 · Копичинці


text:
# Нураги
Нураги (IPA [nu'rage], італ. nuraghi, сардинською nuraghes) — мегалітичні башти на Сардинії. Вони збудовані циклопічною кладкою — насухо з величезних брил і мають конусоподібну форму. Зараз відомо понад 8 тисяч нурагів різного ступеня зруйнованості, однак вважається що в старовину їх було значно більше. Зараз найкраще збережені нураги є туристичними об'єктами. А нураг Су-Нураксі-ді-Баруміні в 1997 році було внесено до списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

## Опис
Більшість нурагів збудовані з середини II тисячоліття по VI століття до нашої ери, однак деякі нураги мають значно давніше датування, аж до середини IV тисячоліття до нашої ери, тобто до появи власне нурагічної культури.
Точне призначення нурагів не відоме, за різними теоріями це оборонні, культові, громадські споруди чи навіть житло. Можливо вони поєднували в собі кілька функцій водночас.
Споруджені вони з міцних вулканічних порід або ж граніту. Більшість нурагів зараз вельми поруйновані, але найбільші та найкраще збережені і досі сягають до 20 метрів висоти.
Нураги споруджувалися з таким розрахунком, щоб з кожного можна було побачити ще два. Зараз подібне рідкість, оскільки більшість нурагів збереглися погано — вони зруйнувалися під дією часу та внаслідок розбирання на будівельний матеріал, що почали ще карфагеняни та римляни.

## Нурагічна культура
Культуру, що збудувала нураги вслід за ними звуть нурагічною. Окрім власне нурагів для цієї культури характерні збудовані в такій же техніці круглі будинки, які групуються навколо нурагів у так звані нурагічні села та своєрідні поховання прозвані «могилами велетнів», священні колодязі.
Серед археологічних знахідок широко представлені кераміка, знаряддя праці та вироби з металу. Дуже характерними є так звані бронзетті — бронзові фігурки людей та тварин.
Оскільки творці нурагічної культури не залишили писемних пам'яток, бо найшвидше за все ця культура була безписемною, то теорії щодо мовної та етнічної приналежності цієї культури є досить спекулятивними. Однак, найшвидше за все творці нурагічної культури не були індоєвропейцями.

title: Нураги

wikitext:
{{unibox}}
[[Файл:Wiki corbos 0801.jpg|міні|Нураг Корбос біля [[Сіланус]]а]]

'''Нураги''' (IPA [nu'rage], {{lang-it|nuraghi}}, сардинською ''nuraghes'') — мегалітичні [[башта|башти]] на [[Сардинія|Сардинії]]. Вони збудовані циклопічною кладкою — насухо з величезних брил і мають конусоподібну форму. Зараз відомо понад 8 тисяч нурагів різного ступеня зруйнованості, однак вважається що в старовину їх було значно більше. Зараз найкраще збережені нураги є туристичними об'єктами. А нураг [[Су-Нураксі-ді-Баруміні]] в 1997 році було внесено до списку всесвітньої спадщини [[ЮНЕСКО]].

== Опис ==
[[Файл:Central tower of the Nuraghe at Saint Antine of Torralba.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Центральна башта нурагу Санту-Антіне]]
[[Файл:Sardinien Orroli Nuraghe Arrubiu innenhof.jpg|міні|праворуч|200пкс|Двір нурагу Аррубіу]]
[[Файл:NuragheSant'Antine.Sezione.jpg|міні|праворуч|200пкс|Нураг Санту-Антіне в розрізі]]
Більшість нурагів збудовані з середини II тисячоліття по VI століття до нашої ери, однак деякі нураги мають значно давніше датування, аж до середини IV тисячоліття до нашої ери, тобто до появи власне нурагічної культури.

Точне призначення нурагів не відоме, за різними теоріями це оборонні, культові, громадські споруди чи навіть житло. Можливо вони поєднували в собі кілька функцій водночас.

Споруджені вони з міцних вулканічних порід або ж граніту. Більшість нурагів зараз вельми поруйновані, але найбільші та найкраще збережені і досі сягають до 20 метрів висоти.

Нураги споруджувалися з таким розрахунком, щоб з кожного можна було побачити ще два. Зараз подібне рідкість, оскільки більшість нурагів збереглися погано — вони зруйнувалися під дією часу та внаслідок розбирання на будівельний матеріал, що почали ще [[карфагеняни]] та [[римляни]].

== Нурагічна культура ==
[[Файл:Bronzetto sardo 2.JPG|міні|120пкс|Сардинець в рогатому шоломі, бронзова статуетка з Національного музею в [[Кальярі]].]]
[[Файл:Бронзетті з воїнами.jpg|міні|праворуч|200пкс|Бронзетті з воїнами, 8-9 століття до нашої ери]]
Культуру, що збудувала нураги вслід за ними звуть нурагічною. Окрім власне нурагів для цієї культури характерні збудовані в такій же техніці круглі будинки, які групуються навколо нурагів у так звані нурагічні села та своєрідні поховання прозвані «могилами велетнів»<ref>Слід відзначити, що «могили велетнів» почали споруджувати ще в донурагічні часи.</ref>, священні колодязі.

Серед археологічних знахідок широко представлені кераміка, знаряддя праці та вироби з металу. Дуже характерними є так звані ''бронзетті'' — бронзові фігурки людей та тварин.

Оскільки творці нурагічної культури не залишили писемних пам'яток, бо найшвидше за все ця культура була безписемною, то теорії щодо мовної та етнічної приналежності цієї культури є досить спекулятивними. Однак, найшвидше за все творці нурагічної культури не були [[Індоєвропейці|індоєвропейцями]].

== Див. також ==
* [[Талайоти]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.umoloda.kiev.ua/number/1026/183/37034/ Сарденья — ступня господня]
* [https://web.archive.org/web/20090911074843/http://ama.sgu.ru/ama06/ama0603.html Кац Т. П. Нурагическая Сардиния и «морские народы» // АМА. Вып. 6. Саратов, 1986. С. 31-42.]

[[Категорія:Стародавня Італія]]
[[Категорія:Археологія Сардинії]]
[[Категорія:Типи мегалітів]]
[[Категорія:Народи моря]]

Країна: Італія


text:
# Тітінюк Юрій Омелянович
Тітінюк Юрій Омелянович (19 серпня 1947, м. Лисичанськ, Ворошиловградська область — 17 липня 2025, м. Харків) — український художник. Головний художник Харківського історичного музею імені М. Ф. Сумцова.

## Біографія
Народився 19 серпня 1947 року у Лисичанську.
У 1974 році закінчив Харківський художньо-промисловий інститут за спеціальністю «Інтер'єр та обладнання» і отримав кваліфікацію художника декоративного мистецтва.
З 2 вересня 1974 до 4 вересня 1975 року працював на посаді художника міста в Управління головного архітектора м. Лисичанська.
З 5 вересня 1975 року працював на посаді викладача кафедри графіки Харківського інженерно-будівельного інституту.
З 1 жовтня 1977 року — викладач кафедри архітектури Харківського інженерно-будівельного інституту.
З 23 січня 1978 року до 19 лютого 1979 року працював заступником декана архітектурного факультету Харківського інженерно-будівельного інституту.
З 6 серпня 1979 року до 11 травня 1987 року працював на посаді головного художника міста в Головному архітектурно-планувальному управлінні м. Харкова.
1 вересня 1992 року розпочав роботу у Харківському історичному музеї на посаді художника-реставратора I категорії.
3 січня 1994 року призначено головним художником Харківського історичного музею.
З 3 листопада 1997 року до 15 червня 1998 року працював на посаді директора Харківської дитячої художньої школи імені Рєпіна з педагогічним навантаженням.
З 03 березня 2003 року до 17 листопада 2022 року працював на посаді головного художника Харківського історичного музею.
Автор численних творів живопису.
Є автором художньо-дизайнерського оформлення музею Церковно-історичного музею Харківської єпархії, Музею місцевого самоврядування Харківщини, Музею історії Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, Музею пам'яті жертв Голодомору у Харківській області, експозиції Чорнухинського літературно-меморіального музею Г.Сковороди, Національного літературно-меморіального музею Г. С. Сковороди, експозиції «Слобожани» та інших експозицій і виставок Харківського історичного музею імені М. Ф. Сумцова (більше 120), експозиції Історико-археологічного музею-заповідника «Верхній Салтів», один із співавторів експозиції музею «Харківщина у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 років» (зараз — Національний музей воєнної історії Слобожанщини).
Помер 17 липня 2025 року.
Твори художника зберігаються у Харківському історичному музеї імені М. Ф. Сумцова.

## Родина
Дружина — Тітінюк Валентина Федорівна (1948 р.н.), доньки — Вікторія (1975 р.н.) та Євгенія (1986 р.н.).

title: Тітінюк Юрій Омелянович

wikitext:
{{Художник
|ім'я =
|оригінал імені =
|зображення = YuriiTitiniuk.jpg
|ширина =
|підпис =
|при народженні =
|дата народження = 19.08.1947
|місце народження = [[Лисичанськ]], [[Ворошиловградська область]], [[Українська РСР]], [[СРСР]]
|дата смерті = 17.07.2025
|місце смерті = [[Харків]], [[Україна]]
|національність =
|громадянство =
|жанр =
|навчання = [[Харківська державна академія дизайну та мистецтв|Харківський художньо-промисловий інститут]]
|напрямок =
|роки творчості =
|покровитель =
|вплив =
|вплив на =
|твори =
|нагороди =
|премії =
|звання =
|автограф =
|сайт =
}}
'''Тітінюк Юрій Омелянович''' ({{ДН|19|8|1947}}, м. [[Лисичанськ]], [[Луганська область|Ворошиловградська область]] — {{ДС|17|7|2025}}, м. [[Харків]]) — український художник. Головний художник [[Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова|Харківського історичного музею імені М. Ф. Сумцова]].

== Біографія ==
Народився 19 серпня 1947 року у [[Лисичанськ]]у.

У 1974 році закінчив [[Харківська державна академія дизайну та мистецтв|Харківський художньо-промисловий інститут]] за спеціальністю «Інтер'єр та обладнання» і отримав кваліфікацію художника декоративного мистецтва<ref>{{Cite web |url=https://old.ksada.org/nov-13-02-2019-2.html |title=ПЕРЕДДИПЛОМНА ПРАКТИКА СТУДЕНТІВ 4 КУРСУ ФАКУЛЬТЕТУ «ДИЗАЙН СЕРЕДОВИЩА» // Харківська державна академія дизайну і мистецтв |accessdate=2025-08-01  |archive-date= |archive-url= }}</ref>.

З 2 вересня 1974 до 4 вересня 1975 року працював на посаді художника міста в Управління головного архітектора м. Лисичанська.

З 5 вересня 1975 року працював на посаді викладача кафедри графіки [[Харківський національний університет будівництва й архітектури|Харківського інженерно-будівельного інституту]].

З 1 жовтня 1977 року — викладач кафедри архітектури [[Харківський національний університет будівництва й архітектури|Харківського інженерно-будівельного інституту]].

З 23 січня 1978 року до 19 лютого 1979 року працював заступником декана архітектурного факультету [[Харківський національний університет будівництва й архітектури|Харківського інженерно-будівельного інституту]].

З 6 серпня 1979 року до 11 травня 1987 року працював на посаді головного художника міста в Головному архітектурно-планувальному управлінні м. Харкова<ref>{{Cite web |url=https://atn.ua/ukraine/stekljannaja-pristrojka-istoricheskij-muzej-smenit-oblik-64413/ |title=Скляна прибудова. Історичний музей змінить вигляд // АТН |accessdate=2025-08-01  |archive-date= |archive-url= }}</ref>.

1 вересня 1992 року розпочав роботу у [[Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова|Харківському історичному музеї]] на посаді художника-реставратора I категорії.

3 січня 1994 року призначено головним художником [[Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова|Харківського історичного музею]].

З 3 листопада 1997 року до 15 червня 1998 року працював на посаді директора Харківської дитячої художньої школи імені Рєпіна з педагогічним навантаженням.

З 03 березня 2003 року до 17 листопада 2022 року працював на посаді головного художника [[Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова|Харківського історичного музею]].

Автор численних творів живопису.

[[Файл:MTalalaiYTitiniuk.jpg|thumb|Максим Валентинович Талалай, завідувач музею, та Юрій Омелянович Тітінюк, автор художньо-дизайнерського оформлення музею, у Церковно-історичному музеї Харківської єпархії]]

Є автором художньо-дизайнерського оформлення музею Церковно-історичного музею Харківської єпархії<ref>{{Cite web |url=https://risu.ua/ru/muzey-eparhii-v-harkove_n4234 |title=Музей єпархії в Харкові // Релігійно-інформаційна служба України |accessdate=2025-08-01  |archive-date=2024-07-05 |archive-url=https://web.archive.org/web/20240705024942/https://risu.ua/ru/muzey-eparhii-v-harkove_n4234 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20240705024942/https://risu.ua/ru/muzey-eparhii-v-harkove_n4234iv |date=2024-07-05 }}</ref>, Музею місцевого самоврядування Харківщини, Музею історії [[Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого|Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого]]<ref>{{Cite web |url=https://nlu.edu.ua/studentam/dozvillya/zala-istoriyi-i-sogodennya-naczionalnogo/ |title=Зала історії та розвитку університету // Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого |accessdate=2025-08-01  |archive-date= |archive-url= }}</ref>, [[Меморіал жертвам Голодомору (Харків)|Музею пам'яті жертв Голодомору у Харківській області]], експозиції [[Чорнухинський літературно-меморіальний музей Г. С. Сковороди|Чорнухинського літературно-меморіального музею Г.Сковороди]], [[Національний літературно-меморіальний музей Г. С. Сковороди|Національного літературно-меморіального музею Г. С. Сковороди]]<ref>{{Cite web |url=https://museum.kh.ua/academic/publications.html?n=889 |title=Дві музейні експозиції |accessdate=2025-08-01  |archive-date= |archive-url= }}</ref>, експозиції «Слобожани» та інших експозицій і виставок [[Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова|Харківського історичного музею імені М. Ф. Сумцова]] (більше 120<ref>{{Cite web |url=https://www.facebook.com/museum.kh.ua/posts/pfbid0e6ib5U1FTXgStpQZtTXZ1qgEV5XW3zSBqMCGvYmc3E7SJxhz3zWZZnGMUkhXNyD2l |title=СВІТЛА ПАМ'ЯТЬ ВАМ, ПАНЕ ХУДОЖНИКУ // Харківський історичний музей імені М.Ф.Сумцова |accessdate=2025-08-01  |archive-date= |archive-url= }}</ref>), експозиції [[Історико-археологічний музей–заповідник «Верхній Салтів» імені В. О. Бабенка|Історико-археологічного музею-заповідника «Верхній Салтів»]]<ref>{{Cite web |url=https://periodicals.karazin.ua/history/article/download/13631/12823/ |title=Хоружа М. В. З історії створення «Історико-археологічного музею-заповідника «Верхній Салтів» (1984–1999 рр.) |accessdate=2025-08-01  |archive-date= |archive-url= }}</ref>, один із співавторів експозиції музею «Харківщина у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 років» (зараз — [[Національний музей воєнної історії Слобожанщини]])<ref>{{Cite web |url=http://nbuv.gov.ua/j-pdf/Spkho_2006_2_13.pdf |title=Олексієнко А. М., Северин В. Д. Основні складові в проектуванні експозиції та дизайну інтер’єру музею «Харківщина у Великій Вітчизняній війні 1941–1945 років» на Меморіальному комплексі «Висота маршала І. С. Конєва» |accessdate=2025-08-01  |archive-date= |archive-url= }}</ref>.

Помер 17 липня 2025 року<ref>{{Cite web |url=https://www.facebook.com/museum.kh.ua/posts/pfbid0e6ib5U1FTXgStpQZtTXZ1qgEV5XW3zSBqMCGvYmc3E7SJxhz3zWZZnGMUkhXNyD2l |title=СВІТЛА ПАМ'ЯТЬ ВАМ, ПАНЕ ХУДОЖНИКУ // Харківський історичний музей імені М.Ф.Сумцова |accessdate=2025-08-01  |archive-date= |archive-url= }}</ref>.

Твори художника зберігаються у Харківському історичному музеї імені М. Ф. Сумцова.

== Родина ==
Дружина — Тітінюк Валентина Федорівна (1948 р.н.), доньки — Вікторія (1975 р.н.) та Євгенія (1986 р.н.).

== Бібліографія ==
* Тітінюк Ю. О. Енциклопедія режисера простору: в 5 кн. — Кн. 1: Благоустрій територій. — Харків: Олександр Савчук, 2020. — 190 с.
* Тітінюк Ю. О. Енциклопедія режисера простору: в 5 кн. — Кн. 2: Художник та етнографія. — Харків: Олександр Савчук, 2020. — 155, [8] с.
* Тітінюк Ю. О. Енциклопедія режисера простору: в 5 кн. — Кн. 3: Музейна експозиція. — Харків: Олександр Савчук, 2020. — 159, [16] с.
* Тітінюк Ю. О. Енциклопедія режисера простору: в 5 кн. — Кн. 4: Художник та місто. — Харків: Олександр Савчук, 2020. — 159, [12] с.
* Тітінюк Ю. О. Енциклопедія режисера простору: в 5 кн. — Кн. 5: Режисер простору. — Харків: Олександр Савчук, 2020. — 146, [8] с.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://museum.kh.ua/academic/sumtsov-conference/2012/article.html?n=6 Тітінюк Ю. О. Концепція режисерської діяльності у формуванні музейної експозиції // Вісімнадцяті Сумцовські читання. Матеріали наукової конференції на тему «Музей як соціокультурний інститут в умовах інформаційного суспільства», Харків, 18 квітня 2012 р. — Харків: Майдан, 2012. — С.35-43.]
* [https://museum.kh.ua/academic/publications.html?n=48 Тітінюк Ю. О. Методика художнього формування сучасної музейної експозиції // Сімнадцяті Сумцовські читання. Матеріали наукової конференції на тему «Комунікаційний підхід у музейній справі як відповідь на потреби соціуму», Харків, 18 квітня 2011 р. — Харків: Майдан, 2011. — С. 19-29.]
* [https://museum.kh.ua/academic/publications.html?n=889 Тітінюк Ю. О. Дві музейні експозиції // Двадцяті Сумцовські читання: збірник матеріалів Всеукраїнської наукової конференції «Музей у глобальному світі: інновації та збереження традицій», присвяченої 160-й річниці з дня народження видатного українського вченого, академіка Української академії наук М. Ф. Сумцова, 18 квітня 2014 р. — Харків: Майдан, 2014. — С.51-64.]

[[Категорія:Українські художники]]
[[Категорія:Українські живописці]]
[[Категорія:Художники Харкова]]
[[Категорія:Головні художники Харкова]]
[[Категорія:Українські музейники]]
[[Категорія:Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова]]
[[Категорія:Уродженці Лисичанська]]
[[Категорія:Випускники Харківської державної академії дизайну та мистецтв]]
[[Категорія:Викладачі ХНУБА]]

title: Тітінюк Юрій Омелянович

Народження: 19 серпня 1947 ( 1947-08-19 ) Лисичанськ , Ворошиловградська область , Українська РСР , СРСР


text:
# Гудак Василь Андрійович
Василь Андрійович Гудак (11 червня 1941, Монастирець, Журавнівський р-н, Дрогобицька обл. (нині Жидачівський р-н, Львівська обл. — 22 січня 2023, Монастирець) — майстер художньої кераміки, мистецтвознавець, професор (1995), викладач.
Кандидат мистецтвознавства (1985). Член НСХУ (1992).

## Життєпис
Народився Василь Гудак 11 червня 1941 року на Львівщині в селі Монастирець.

### Родина
Його батько Андрій Дем'янович, загинув у боях Другої світової війни 3 листопада 1944 року, похований на території Словаччини, мати Меланія Василівна працювала в колгоспі.

### Навчання
Ще в шкільні роки Василь захопився малюванням. Упродовж 1960 — 1963 років навчався в Косівському училищі прикладного мистецтва, відділ художньої кераміки.
Протягом 1963 — 1968 років начався у Львівському інституті прикладного та декоративного мистецтва, відділ художньої кераміки (викладачі: Дмитро Крвавич, Володимир Овсійчук, Роман Сельський, Данило Довбошинський, Карло Звіринський, Іван Самотос, Мирон Вендзилович, Олексій Соломченко). Зеновій Флінта був керівником дипломної роботи (декоративно-монументальне панно «Сфери людської діяльності»). Завдяки викладачу П. К. Марковичу у вільний від навчання час займався пошуково-творчою роботою.

### Викладацька діяльність
По завершенні навчання розпочав працювати викладачем відділу художньої кераміки Львівського інституту прикладного та декоративного мистецтва.
У 1968 і 1969 роках був стажистом-дослідником на кафедрі художньої кераміки і скла Ленінградського вищого художньо-промислового училища імені В. Г. Мухіної, де його порадниками були кандидат мистецтвознавства, доцент К. М. Митрофанов та завідувач кафедри професор В. Ф. Марков.
У 1985 році на спеціалізованій раді тоді Московського вищого художньо-промислового училища (колишнє Строганівське) захистив кандидатську дисертацію «Народна кераміка Східноподільської зони Української РСР (художні особливості)», отримавши учений ступінь кандидата мистецтвознавства. Науковий керівник доктор мистецтвознавства Ю. П. Лащук.
З 1991 року доцент кафедри художньої кераміки, з 1995 року професор Львівської національної академії мистецтв.
З 2008 по 2017 роки професор кафедри декоративно-прикладного мистецтва в Прикарпатському  національному університеті ім. В. Стефаника.
З 2018 року працює у Львівському фаховому коледжі будівництва, архітектури та дизайну викладачем спецдисциплін.
Автор близько 130 керамологічних публікацій з проблем подільського гончарства в наукових та науково-популярних періодичних виданнях і збірниках. Понад сорок років Гудак бере участь у наукових конференціях (Львів, Санкт-Петербург, Москва, Вінниця, Тернопіль, Кам'янець-Подільський, Опішня).
З 1969 року публікував матеріали про народну кераміку та мистецтво в різних виданнях. Збирач зразків народної кераміки Поділля, ілюстративного та теоретичного матеріалу.
Учасник ІІІ Всеукраїнського симпозіуму монументальної кераміки в Опішному «Поезія гончарства на майданах і в парках України» (1999), премія в номінації «Філософія глини».
Митець працює в галузях декоративної кераміки, станкового живопису, графіки, досліджує й використовує мотиви народного мистецтва.

## Виставки
Від 1965 року учасник обласних, республіканських, всесоюзних та зрубіжних мистецьких виставок, симпозіумів монументальної кераміки.
Персональні виставки відбулися у Львові (1992, 1995, 2001 рр.).

## Твори
Декоративні композиції — «Гуцул» (1968), «Будівництво» (1977), триптих «Енергія» (1989), «Карпатська сюїта» (1990), «Творіння» (2001);
декоративні кахлі — «Олень» (1974), «Народний натюрморт» (1975), «Народні розписи» (1976), «Театральні маски» (1984), «Енергія» (1989), «Цвітіння» (1993), «Місто» (1997), «Небесна симфонія», «Народні мотиви» (обидві — 2001);
декоративні тарелі — «Натюрморт із писанками» (1976), «Вогні» (1992), «Реквієм» (1993), «Дикий птах» (2000), «Неспокій» (2001);
декоративні пласти — «Є у мене топір, топір» (1979), «Гомін віків» (1986), «Відлуння віків» (1995), «Писанка-трійця» (1996), «Карби віків» (2002).
Твори Гудака зберігаються в музеях і приватних збірках України, Росії, США, зокрема в Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному.

title: Гудак Василь Андрійович

wikitext:
{{Однофамільці|Гудак}}
{{особа}}
'''Василь Андрійович Гудак''' ([[11 червня]] [[1941]], [[Монастирець (Журавненська селищна громада)|Монастирець]], [[Журавнівський район|Журавнівський р-н,]] [[Дрогобицька область|Дрогобицька обл.]] (нині [[Жидачівський район|Жидачівський р-н]], [[Львівська область|Львівська обл.]] — [[22 січня]] [[2023]], [[Монастирець (Журавненська селищна громада)|Монастирець]]) — майстер [[Кераміка|художньої кераміки]], [[Мистецтвознавство|мистецтвознавець]], [[професор]] (1995), [[Учитель|викладач]].

Кандидат мистецтвознавства (1985). [[Національна спілка художників України|Член НСХУ]] (1992).<ref>{{Cite web|url=https://esu.com.ua/search_articles.php?id=24466|title=Гудак Василь Андрійович|last=О. М. Голубець|date=2006|website=Енциклопедія сучасної України|accessdate=29.01.22|archive-date=29 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220129070834/https://esu.com.ua/search_articles.php?id=24466}}</ref>

== Життєпис ==
Народився Василь Гудак 11 червня 1941 року на Львівщині в селі Монастирець.

=== Родина ===
Його батько Андрій Дем'янович, загинув у боях Другої світової війни 3 листопада 1944 року, похований на території [[Словаччина|Словаччини]], мати Меланія Василівна працювала в колгоспі.

=== Навчання ===
Ще в шкільні роки Василь захопився малюванням. Упродовж 1960 — 1963 років навчався в Косівському училищі прикладного мистецтва, відділ художньої кераміки<ref>{{Cite web|url=http://www.ceramology-inst.gov.ua/home/people/62-gudakvasil|title=Гудак Василь Андрійович|website=Інститут керамології|accessdate=29.01.22|archive-date=29 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220129072952/http://www.ceramology-inst.gov.ua/home/people/62-gudakvasil}}</ref>.

Протягом 1963 — 1968 років начався у [[Львівська національна академія мистецтв|Львівському інституті прикладного та декоративного мистецтва]], відділ художньої кераміки (викладачі: [[Крвавич Дмитро Петрович|Дмитро Крвавич]], [[Овсійчук Володимир Антонович|Володимир Овсійчук]], [[Сельський Роман Юліанович|Роман Сельський]], [[Довбошинський Данило Данилович|Данило Довбошинський]], [[Звіринський Карло Йосипович|Карло Звіринський]], [[Самотос Іван Михайлович|Іван Самотос]], [[Вендзилович Мирон Дем'янович|Мирон Вендзилович]], [[Соломченко Олексій Григорович|Олексій Соломченко]])<ref>{{Cite web|url=https://art.lviv-online.com/vasyl-hudak/|title=Василь Гудак|website=ART.LVIV-ONLINE|accessdate=29.01.22|archive-date=29 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220129072956/https://art.lviv-online.com/vasyl-hudak/}}</ref>. [[Флінта Зеновій Петрович|Зеновій Флінта]] був керівником [[Дипломна робота|дипломної роботи]] (декоративно-монументальне панно «Сфери людської діяльності»). Завдяки викладачу П. К. Марковичу у вільний від навчання час займався пошуково-творчою роботою.

=== Викладацька діяльність ===
По завершенні навчання розпочав працювати викладачем відділу художньої кераміки Львівського інституту прикладного та декоративного мистецтва.

У 1968 і 1969 роках був стажистом-дослідником на кафедрі художньої кераміки і скла Ленінградського вищого художньо-промислового училища імені В. Г. Мухіної, де його порадниками були кандидат мистецтвознавства, доцент К. М. Митрофанов та завідувач кафедри професор В. Ф. Марков.

У 1985 році на спеціалізованій раді тоді Московського вищого художньо-промислового училища (колишнє Строганівське) захистив [[Дисертація|кандидатську дисертацію]] «Народна кераміка [[Східне Поділля|Східноподільської]] зони [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Української РСР]] (художні особливості)», отримавши учений ступінь кандидата мистецтвознавства. Науковий керівник доктор мистецтвознавства [[Лащук Юрій Пилипович|Ю. П. Лащук]].

З 1991 року доцент кафедри художньої кераміки, з 1995 року професор [[Львівська національна академія мистецтв|Львівської національної академії мистецтв]].

З 2008 по 2017 роки професор кафедри декоративно-прикладного мистецтва в [[Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника|Прикарпатському  національному університеті ім. В. Стефаника]].<ref>{{Cite web|url=http://lbt.lviv.ua/циклова-комісія-будівельних-констру/|title=Циклова комісія спецдисциплін|website=Львівський фаховий коледж будівництва, архітектури та дизайну|accessdate=07.02.2022|archive-date=6 серпня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200806213220/http://lbt.lviv.ua/циклова-комісія-будівельних-констру/}}</ref>

З 2018 року працює у Львівському фаховому коледжі будівництва, архітектури та дизайну викладачем спецдисциплін.

Автор близько 130 керамологічних публікацій з проблем подільського гончарства в наукових та науково-популярних періодичних виданнях і збірниках. Понад сорок років Гудак бере участь у наукових конференціях ([[Львів]], [[Санкт-Петербург]], [[Москва]], [[Вінниця]], [[Тернопіль]], [[Кам'янець-Подільський]], [[Опішня]]).

З 1969 року публікував матеріали про народну кераміку та мистецтво в різних виданнях. Збирач зразків народної кераміки Поділля, ілюстративного та теоретичного матеріалу.

Учасник ІІІ Всеукраїнського симпозіуму монументальної кераміки в [[Опішня|Опішному]] «Поезія гончарства на майданах і в парках України» (1999), премія в номінації «Філософія глини».

Митець працює в галузях декоративної кераміки, [[Станковий живопис|станкового живопису]], [[Графіка|графіки]], досліджує й використовує мотиви народного мистецтва.

== Виставки ==
Від 1965 року учасник обласних, республіканських, всесоюзних та зрубіжних мистецьких виставок, симпозіумів монументальної кераміки.

Персональні виставки відбулися у [[Львів|Львові]] (1992, 1995, 2001 рр.).

== Твори ==
[[Композиція (мистецтво)|Декоративні композиції]] — «Гуцул» (1968), «Будівництво» (1977), триптих «Енергія» (1989), «Карпатська сюїта» (1990), «Творіння» (2001);

декоративні кахлі — «Олень» (1974), «Народний натюрморт» (1975), «Народні розписи» (1976), «Театральні маски» (1984), «Енергія» (1989), «Цвітіння» (1993), «Місто» (1997), «Небесна симфонія», «Народні мотиви» (обидві — 2001);

декоративні тарелі — «Натюрморт із писанками» (1976), «Вогні» (1992), «Реквієм» (1993), «Дикий птах» (2000), «Неспокій» (2001);

декоративні пласти — «Є у мене топір, топір» (1979), «Гомін віків» (1986), «Відлуння віків» (1995), «Писанка-трійця» (1996), «Карби віків» (2002).

Твори Гудака зберігаються в музеях і приватних збірках України, [[Росія|Росії]], [[Сполучені Штати Америки|США]], зокрема в [[Національний музей-заповідник українського гончарства в Опішному|Національному музеї-заповіднику українського гончарства]] в Опішному.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
Голубець О. Львівська кераміка. — Київ : Наук. думка, 1991.

== Посилання ==
* [http://www.logos.biz.ua/proj/keram/pdf/6263.pdf Кераміка України/ Гудак Василь Андрійович, ст. 62-63] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220129073019/http://www.logos.biz.ua/proj/keram/pdf/6263.pdf |date=29 січня 2022 }}
* [http://www.logos.biz.ua/proj/lnam/online/lnam--180-181.pdf Гудак Василь Андрійович /Львівська національна академія мистецтв /Ти назавжди в душі моїй, Львівська академіє, ст. 180—181] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220129073008/http://www.logos.biz.ua/proj/lnam/online/lnam--180-181.pdf |date=29 січня 2022 }}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Українські мистецтвознавці]]
[[Категорія:Українські керамісти]]
[[Категорія:Члени Національної спілки художників України]]
[[Категорія:Українські викладачі]]

title: Гудак Василь Андрійович

Народився: 11 червня 1941 · Монастирець, Жидачівський район, Дрогобицька область, Українська РСР, СРСР

Помер: 23 січня 2023 (81 рік) · Монастирець

Країна: Україна

Діяльність: мистецтвознавець, кераміст

Alma mater: Львівська національна академія мистецтв

Вчене звання: кандидат мистецтвознавства і професор

Членство: Національна спілка художників України


text:
# Домодоссола
Домодоссола (італ. Domodossola, п'єм. Ël Dòm) — муніципалітет в Італії, у регіоні П'ємонт, провінція Вербано-Кузіо-Оссола.
Домодоссола розташована на відстані близько 580 км на північний захід від Рима, 125 км на північ від Турина, 26 км на північний захід від Вербанії.
Населення — 18 247 осіб (2014).
Покровителі — святі Гервасій та Протасій.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживав 1181 іноземець з 73 країн, серед них 198 громадян країн Євросоюзу та 254 громадяни України.

## Персоналії
- Освальдо Колуччіно (* 1963) — італійський композитор та поет.

## Сусідні муніципалітети
- Беура-Кардецца
- Боньянко
- Креволадоссола
- Мазера
- Монтескено
- Траскуера
- Тронтано
- Вілладоссола

## Транспорт
- Залізниця Чентоваллі

title: Домодоссола

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Домодоссола
 | місцева_назва = Domodossola
 | герб          =
 | регіон        = PMN
 | провінція     = VB
 | latd   = 46
 | latm   = 6
 | lats   = 0
 | longd  = 8
 | longm  = 18
 | longs  = 0
 | висота = 272
 | населення     = 17709
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 36,9
 | густота       = 480,0
 | поштові_індекси  = I-28845
CH-3907
 | телефонний_код = 0324
 | код_ISTAT     = 103028
 | покровитель   = Santi Gervasio e Protasio
 | мер           = Lucio Pizzi
 | обраний       = 20-6-2016
 | www           = http://www.comune.domodossola.vb.it
}}
'''Домодоссола''' ({{lang-it|Domodossola}}, {{lang-pms|Ël Dòm}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[П'ємонт]], [[Вербано-Кузіо-Оссола (провінція)|провінція Вербано-Кузіо-Оссола]].

Домодоссола розташована на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 580 км на північний захід від [[Рим]]а, 125 км на північ від [[Турин]]а, 26 км на північний захід від [[Вербанія|Вербанії]].

[[Файл:Domodossola-VB.jpg|thumb|300px|none|]]

Населення — {{formatnum:18247}} {{МНОЖИНА:18247|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Покровителі — [[святі Гервасій та Протасій]].

== Демографія ==
{{Демографія/Domodossola}}
{{Іноземці в Італії | назва=Домодоссола | дата=1 січня 2023 року
 | всього=1181 | країн=73 | Укр=254 | ЄС=198 | таблиця= | країна1=[[Україна|України]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Персоналії ==
* [[Освальдо Колуччіно]] (* 1963) — італійський композитор та поет.

== Сусідні муніципалітети ==
* [[Беура-Кардецца]]
* [[Боньянко]]
* [[Креволадоссола]]
* [[Мазера (провінція Вербано-Кузіо-Оссола)|Мазера]]
* [[Монтескено]]
* [[Траскуера]]
* [[Тронтано]]
* [[Вілладоссола]]

== Транспорт ==
* [[Залізниця Чентоваллі]]

== Галерея зображень ==

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Вербано-Кузіо-Оссола]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Вербано-Кузіо-Оссола}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Вербано-Кузіо-Оссола]]

title: Домодоссола · Domodossola

Герб: Прапор

Регіон: П'ємонт

Провінція: Вербано-Кузіо-Оссола

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада


text:
# Амджад Алі-шах
Амджад Алі-шах (урду مجد علی شاہ, гінді अमजद अली शाह; 1801 — 13 лютого 1847) — четвертий падишах Ауду.

## Правління
За часів його правління було збудовано новий міст через річку Ґомті і гравійну дорогу від Лакхнау до Канпура. Окрім того падишах збудував Гатцратгандж й Амінабадський ринки, головні торговельні майданчики Лакхнау.

title: Амджад Алі-шах

wikitext:
{{Державний діяч
| титул              = Падишах Ауду
| порядок           = 4
| прапор             = Flag of Awadh.svg
| періодпочаток      = [[7 травня]] [[1842]]
| періодкінець       = [[13 лютого]] [[1847]] року
| попередник         = [[Мухаммад Алі-шах]]
| спадкоємець          = [[Ваджід Алі-шах]]
}}
'''Амджад Алі-шах''' ({{lang-ur|مجد علی شاہ}}, {{lang-hi|अमजद अली शाह}}; 1801 — 13 лютого 1847) — четвертий падишах Ауду<ref>{{Cite web |url=http://www.worldstatesmen.org/India_princes_A-J.html#Awadh |title=Princely States of India |accessdate=25 червня 2017 |archive-date=25 грудня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181225034928/http://www.worldstatesmen.org/India_princes_A-J.html#Awadh }}</ref><ref name="HoA">{{Cite web |url=http://www.indiancoins.8m.com/awadh/AwadhHist.html#AmjadAliShah |title=HISTORY OF AWADH (Oudh) a princely State of India by Hameed Akhtar Siddiqui |accessdate=25 червня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20010901224326/http://www.indiancoins.8m.com/awadh/AwadhHist.html#AmjadAliShah#AmjadAliShah |archivedate=1 вересня 2001 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20010901224326/http://www.indiancoins.8m.com/awadh/AwadhHist.html#AmjadAliShah |date=2001-09-01 }}</ref>.

== Правління ==
За часів його правління було збудовано новий міст через річку [[Ґомті]] і гравійну дорогу від [[Лакхнау]] до [[Канпур]]а<ref name="HoA" /><ref name="tripod">{{Cite web |url=http://oudh.tripod.com/misc/noosec.htm |title=NAWABS OF OUDH & THEIR SECULARISM — Dr. B. S. Saxena |accessdate=25 червня 2017 |archive-date=27 серпня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180827010208/http://oudh.tripod.com/misc/noosec.htm }}</ref>. Окрім того падишах збудував Гатцратгандж й Амінабадський ринки, головні торговельні майданчики Лакхнау<ref name="tripod" />.

== Примітки ==
{{Примітки}}

== Джерела ==
* [http://www.4dw.net/royalark/India4/oudh9.htm Royal line of Nawabs of Oudh] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070930040800/http://www.4dw.net/royalark/India4/oudh9.htm |date=30 вересня 2007 }}
* [https://web.archive.org/web/20180430160524/http://lucknow.nic.in/history1/histri.html National Informatics Centre, Lucknow — Rulers of Awadh]
* [http://oudh.tripod.com/misc/noosec.htm#wak NAWABS OF OUDH & THEIR SECULARISM — Dr. B. S. Saxena] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180827010208/http://oudh.tripod.com/misc/noosec.htm#wak |date=27 серпня 2018 }}
* [https://web.archive.org/web/20010901224326/http://www.indiancoins.8m.com/awadh/AwadhHist.html#WazirAliKhan HISTORY OF AWADH (Oudh) a princely State of India by Hameed Akhtar Siddiqui]
* Historic Lucknow By Sidney Hay, Enver Ahmed [https://books.google.com/books?id=yc3sqGgXgzkC&pg=PA49&lpg=PA49&dq=%22Amjad+Ali+Shah%22&source=web&ots=58cZNjDgCw&sig=u4CQTNQAKXpxE_72m-h3GhsXZ1I&hl=en&sa=X&oi=book_result&resnum=4&ct=result#PPA50,M1]

{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Індія}}

[[Категорія:Наваби Ауду]]

title: 7 травня 1842 — 13 лютого 1847 року

Попередник: Мухаммад Алі-шах

Спадкоємець: Ваджід Алі-шах

Народження: 1801 · Лакнау, Ауд

Смерть: 13 лютого 1847 · Лакнау, Ауд, Британська Індія, Британська імперія

Поховання: Лакнау

Країна: Ауд

Релігія: шиїти

Батько: Мухаммад Алі-шах

Діти: Ваджід Алі-шах

7 травня 1842 — 13 лютого 1847 року: Медіафайли у Вікісховищі

Прапор: 4-й Падишах Ауду


text:
# Міський майдан
Майда́н (від перс. میدان, meydan, дослівно — «місце в центрі», «всередині»), пло́ща (від прасл. *plosk- — «рівний»), діал. плац (від дав.-гр. πλατεία οδός — «широка вулиця» через нім. Platz — «майдан») — відкритий, архітектурно організований, обрамлений будівлями і зеленими насадженнями простір, що входить у систему міських просторів.

## Термін
Б. Д. Антоненко-Давидович радив вживати в значенні «незабудоване місце, де сходиться кілька вулиць» тільки слово «майдан», а «площа» залишати лише для просторового або геометричного поняття. Варіант пляц поширений у західних областях, де має германське походження.

## Види
Розрізняють:
- транспортні площі: вокзальні, передзаводські тощо.
- пішохідні площі: театральні, торговельні, меморіальні, соборні.

title: Міський майдан

wikitext:
[[Файл:Piazza della Signoria.jpg|thumb|280px|[[Майдан сеньйорії (Флоренція)|Майдан сеньйорії]] у [[Флоренція|Флоренції]], [[Італія]]]]
[[Файл:Yonge-Dundas Square - 2010 (HDR).jpg|thumb|280px|Майдан [[Генрі Дандас, 1-й віконт Мелвілл|Дандаса]] в [[Торонто]], Канада. 2010]]
{{Otheruses|Площа (значення)}}
{{Otheruses|Майдан}}
'''Майда́н''' (від {{lang-fa|میدان}}, meydan, дослівно — «місце в центрі», «всередині»), '''пло́ща''' (від {{lang-x-slav|*plosk-}} — «рівний»), [[діалекти української мови|діал.]] '''плац'''<ref name="СУМ">{{СУМ-11|Плац}}</ref> (від {{lang-grc|πλατεία οδός}} — «широка вулиця» через {{lang-de|Platz}} — «майдан») — відкритий, [[Архітектура|архітектурно]] організований, обрамлений [[будівля]]ми і [[Зелені насадження|зеленими насадженнями]] простір, що входить у систему міських просторів.

== Термін ==
[[Антоненко-Давидович Борис Дмитрович|Б. Д. Антоненко-Давидович]] радив вживати в значенні «незабудоване місце, де сходиться кілька вулиць» тільки слово «майдан», а «площа» залишати лише для просторового або геометричного поняття<ref>{{Cite web|last =Борис Антоненко-Давидович|title =Майдан чи площа?|work =«Як ми говоримо» Бориса Антоненка-Давидовича|accessdate =|date =|url =http://yak-my-hovorymo.wikidot.com/ploshha-majdan|archive-date =1 грудня 2018|archive-url =https://web.archive.org/web/20181201005019/http://yak-my-hovorymo.wikidot.com/ploshha-majdan}}</ref>. Варіант ''пляц'' поширений у західних областях, де має германське походження<ref name="СУМ"/>.

== Види ==
'''Розрізняють:'''
* [[транспорт]]ні площі: [[Залізнична станція|вокзальні]], передзаводські тощо.
* пішохідні площі: театральні, торговельні, меморіальні, соборні.

== Див. також ==
* [[Проспект]]
* [[Майдан Незалежності]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ТС_Буд|частина=Площа   в   містобудуванні|сторінки =154}}
* {{Cite web|last =Борис Антоненко-Давидович|title =Майдан чи площа?|work =«Як ми говоримо»
Бориса Антоненка-Давидовича|accessdate =|date =|url =http://yak-my-hovorymo.wikidot.com/ploshha-majdan|archive-date =1 грудня 2018|archive-url =https://web.archive.org/web/20181201005019/http://yak-my-hovorymo.wikidot.com/ploshha-majdan}}

{{arch-stub}}

[[Категорія:Площі]]
[[Категорія:Містобудівне проєктування]]


text:
# Каєтанка
Каєтанка (пол. Kajetanka) — село в Польщі, у гміні Янів Підляський Більського повіту Люблінського воєводства.
Населення — 46 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Білопідляського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 17      | 2                  | 12               | 3                    |
| Жінки    | 29      | 6                  | 12               | 11                   |
| Разом    | 46      | 8                  | 24               | 14                   |

title: Каєтанка

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Каєтанка
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Kajetanka}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Люблінське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Більський повіт (Люблінське воєводство)|Більський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Янув-Подляський{{!}}Янув-Подляський
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 46
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 83
|поштовий індекс        = 21-505
|автомобільний код      = LBI
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0012977
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Каєтанка''' ({{lang-pl|Kajetanka}}) — село в Польщі, у [[Янів Підляський (гміна)|гміні Янів Підляський]] [[Більський повіт (Люблінське воєводство)|Більського повіту]] [[Люблінське воєводство|Люблінського воєводства]].
Населення — {{formatnum:46}} {{МНОЖИНА:46|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Білопідляське воєводство|Білопідляського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=17 |ЧолПре=2 |ЧолПрац=12 |ЧолПост=3
|Жін=29 |ЖінПре=6 |ЖінПрац=12 |ЖінПост=11
|Разом=46 |РазомПре=8 |РазомПрац=24 |РазомПост=14
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 Вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Янув-Подляський}}

[[Категорія:Села Більського повіту (Люблінське воєводство)]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Люблінське воєводство

Повіт: Більський повіт

Гміна: Янув-Подляський

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: LBI

OSM: ↑2862530 ·R (Гміна Янів Підляський)


text:
# Маза (Нижньогородська область)
Маза (рос. Маза) — присілок в Ковернинському районі Нижньогородської області Російської Федерації.
Населення становить 247 осіб. Входить до складу муніципального утворення Горєвська сільрада.

## Історія
Від 2009 року входить до складу муніципального утворення Горєвська сільрада.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 246  | ↗247 |

title: Маза (Нижньогородська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Маза
|назва ін.       = Маза
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Нижньогородська область]]
|район           = [[Ковернинський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Горєвська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 247
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Нижньогородська область
}}
'''Маза''' ({{lang-ru|Маза}}) — [[присілок]] в [[Ковернинський район|Ковернинському районі]] [[Нижньогородська область|Нижньогородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 247 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Горєвська сільрада]].

== Історія ==

Від 2009 року входить до складу муніципального утворення Горєвська сільрада<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/465518568 |title=Реестр административно-территориальных образований, городских и сельских населённых пунктов Нижегородской области |access-date=2019-10-25 |archive-date=2019-10-21 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191021153124/http://docs.cntd.ru/document/465518568 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Маза (Нижегородская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Ковернинський район}}
{{Russia-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Росія}}
[[Категорія:Населені пункти Ковернинського району]]

title: присілок Маза

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Нижньогородська область

Муніципальний район: Ковернинський район

Поселення: Горєвська сільрада

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Маза · Маза


text:
# HD88981
HD88981 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A5 й має видиму зоряну величину в смузі V приблизно 5,2. Вона  розташована на відстані близько 303,7 світлових років від Сонця.

title: HD88981

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD88981}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD88981}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|10|13|30,63}}
| схилення= {{DEC|-66|22|22,1}}
| вид_вел = 5,15<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A…498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A5]]
| V =  5,176±0,002<ref name=HIPcat>ESA,  1997, '''The Hipparcos Catalogue''', ESA SP-1200</ref>
| B =  5,422±0,002<ref name=HIPcat/>
| u-b =  0,18
| b-v =  0,217±0,001<ref name=HIPcat/>
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y =  0,12
| m1 =  0,21
| c1 =  1,03
| hb =  2,81<ref name=CPcat/>
}}
{{Фотометрія Гіппаркос
| hmax =  5,210<ref name=HIPcat/>
| hmin =  5,230<ref name=HIPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =   -34,35± 0,47<ref name=HIPcat/>
| схилення =   11,53± 0,42<ref name=HIPcat/>
| паралакс =  10,74
| п_похибка =   0,47<ref name=HIPcat/>
| відстань_ср =    303,68
| відстань_пс =     93,11
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
184G.Car,
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 88981,
[[Hipparcos Catalogue|HIP]] 50083,
[[Bright Star Catalogue|HR]] 4025,
[[Боннський огляд|CP-65 1273]]
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD88981
}}
{{Starbox end}}

'''HD88981''' — [[Хімічно пекулярні зорі|хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A5]] й має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно 5,2<ref name=CPcat />. Вона <!-- знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]] й --> розташована на відстані близько 303,7 [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]]<ref name="HIPcat" />.

<!-- ==Пекулярний хімічний склад== -->
== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (10h-12h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія:(сузір'я)|]]-->

{{Зорі сузір'я Кіля}}
{{Бібліоінформація}}
{{astro-stub}}

[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального класу A5]]
[[Категорія:HD88000-88999|9]]
[[Категорія:Білі гіганти]]

title: HD88981

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Дані фотометрії Гіппаркос

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: -34,35± 0,47 мас/рік · за схиленням: 11,53± 0,42 мас/рік

Відстань: 303,68 світлових років · 93,11 парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD88981