text:
# Викрадення нареченої (Казахстан)
Викрадення нареченої (каз. қыз алып қашу — букв. втеча з викраденням дівчини) — один із казахських весільних обрядів.
Практика примусового одруження на території сучасного Казахстану виникла в стародавні часи й продовжує існувати донині, хоча в радянський період явище вважалося викоріненим. За оцінками організацій із захисту прав жінок, щорічно в Казахстані викрадають та примусово шлюблять до 5 тисяч дівчат та жінок. Для ліквідації цих злочинів планується введення в Кримінальний кодекс спеціальної статті про покарання викрадачів наречених.

## Історія

### У давнину
Стародавній звичай викрадення нареченої для укладення шлюбу виник в епоху становлення патріархату. Історія обряду досі точно не встановлена. Раніше люди жили невеликими родовими общинами, які вороже ставилися до чужинців, тому єдиним способом пошлюбити дівчину з іншої громади (що урізноманітнило б і оздоровило її генофонд) було її викрасти.
У Середній Азії й Казахстані до викрадення нареченої вдавалися вкрай рідко. Зазвичай це траплялося, коли батьки не давали згоди на шлюб або занадто тягнули з весіллям. Основною формою шлюбу серед казахів було одруження зі сватанням (кудалик) і наступним викупом нареченої за калим. У звичаєвому праві у казахів існувало кілька видів викрадення нареченої, ставилися до яких по-різному. Якщо наречений викрадав уже засватану наречену (юнак і дівчина домовлялися про «викрадення» заздалегідь), батько якої порушив умови сватання, то це не було важким злочином. Викрадення ж чужої засватаної нареченої вважалося важким злочином.

### У радянські часи
Влада Російської імперії і, пізніше, СРСР офіційно забороняли цю практику кочовиків. Згідно з офіційними радянськими джерелами, в Казахській РСР звичай викрадення нареченої був викорінений. Але насправді він не зник, а трансформувався в узгоджену «втечу» дівчини з дому, що виглядало як «викрадення». Випадки справжніх викрадень і насильницького одруження знову з'явилися в пізній радянський період і пострадянські роки.

### У сучасному Казахстані
За оцінками організацій із захисту прав жінок, щорічно в Казахстані викрадають до 5 тисяч жінок і дівчат. Офіційної статистики немає. Для ліквідації цього звичаю планується включити в Кримінальний кодекс спеціальну статтю про покарання викрадачів наречених. Чинним законодавством Казахстану передбачене покарання за кіднепінг: згідно зі статтею 125 Кримінального кодексу Республіки Казахстан за викрадення людини передбачається покарання позбавленням волі на строк від 4 до 7 років. Якщо викрадення було вчинено групою осіб за попередньою змовою; неодноразово; із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров'я; із застосуванням зброї або предметів, використовуваних як зброя; у відношенні свідомо неповнолітніх; щодо жінки, яка відомо для винного вагітна; щодо двох або більше осіб; з корисливих мотивів, то за це передбачено від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна або без неї. Якщо ж злочин було вчинено злочинною групою, або вчинено з метою експлуатації викраденого(-ї), або спричинило смерть потерпілого(-ї) з необережності чи інші важкі наслідки, то це карається позбавленням волі на строк від 10 до 15 років. Дана стаття Карного кодексу вступає в дію тільки у тому випадку, коли викрадена жінка чи дівчина звертається в правоохоронні органи. Але багато з викладених змиряються з долею, оскільки насильницький звичай є нормалізованим, і батьки часто не хочуть приймати назад викрадених дочок.

## Ритуал
У викраденні зазвичай беруть участь подруги і знайомі «нареченої», котра нічого не підозрює. Вони виводять її в безлюдне місце, а далі «наречений» примусом садить її в автомобіль і відвозить у свій будинок. Після приїзду туди на «наречену» пов'язують хустку, накривається святковий стіл, молоді жінки починають хвалити нареченого, а його тітки і бабусі вмовляють дівчину погодитися на укладення шлюбу. Щоб утримати «наречену» в будинку, бабуся нареченого може лягти біля порога — у казахів вважається гріховним переступати через людину, особливо таку літню. Викрадена дівчина повинна володіти неабиякою силою духу, щоб вистояти проти такого тиску і не погодитися на шлюб.
Крім «реального» викрадення без згоди дівчини та її батьків, в сучасному Казахстані поширена «імітація викрадення» нареченої за згодою, коли матеріальне становище нареченого не дозволяє провести повноцінне весілля. Після такого «викрадення» урочистості проводяться тільки в будинку батьків нареченого, у чому простежується тенденція до скорочення і здешевлення громіздких весільних обрядів.

title: Викрадення нареченої (Казахстан)

wikitext:
[[Файл:Wedding ceremony in South Kazakhstan 01.jpg|міні|праворуч|300пкс|Церемонія [[беташар]]у (знайомства родини нареченого з нареченою) в південному Казахстані відбувається із закритим обличчям]]
'''[[Викрадення нареченої]]''' ({{Lang-kk|қыз алып қашу}} — букв. ''втеча з викраденням дівчини'') — один із [[Культура Казахстану|казахських]] [[Весільні обряди|весільних обрядів]].

{{Насильство проти жінок}}

Практика примусового [[Шлюб|одруження]] на території сучасного [[Казахстан]]у виникла в стародавні часи й продовжує існувати донині, хоча в [[Казахська Радянська Соціалістична Республіка|радянський період]] явище вважалося викоріненим. За оцінками організацій із [[Фемінізм|захисту прав жінок]], щорічно в Казахстані викрадають та примусово шлюблять до 5 тисяч дівчат та жінок. Для ліквідації цих злочинів планується введення в [[Кримінальний кодекс Казахстану (значення)|Кримінальний кодекс]] спеціальної статті про покарання викрадачів наречених.

== Історія ==

=== У давнину ===
Стародавній звичай викрадення нареченої для укладення шлюбу виник в епоху становлення [[Патріархат (епоха)|патріархату]]<ref>{{Книга-ру||автор=Жандосов Ж. К., Степанян Ц. А.|заглавие=Общее и особенное в процессе перехода к социализму|ссылка=https://books.google.kz/books?hl=ru&id=mu8zAQAAIAAJ|издательство=Казахстан|год=1978|страницы=62|страниц=336}} {{ref-ru}}</ref>. Історія обряду досі точно не встановлена. Раніше люди жили невеликими [[Родова община|родовими общинами]], які вороже ставилися до чужинців, тому єдиним способом пошлюбити дівчину з іншої громади (що урізноманітнило б і оздоровило її [[генофонд]]) було її [[викрадення|викрасти]].

У [[Середня Азія|Середній Азії]] й Казахстані до викрадення нареченої вдавалися вкрай рідко. Зазвичай це траплялося, коли батьки не давали згоди на шлюб або занадто тягнули з весіллям<ref>{{Книга-ру|автор=Кишяков Н. А.|заглавие=Очерки по истории семьи и брака у народов Средней Азии и Казахстана|ссылка=https://books.google.kz/books?hl=ru&id=7bAFAAAAMAAJ|издательство=Наука|год=1969|страницы=97|страниц=240}} {{ref-ru}}</ref>. Основною формою шлюбу серед казахів було одруження зі [[сватання]]м ''([[кудалик]])'' і наступним [[викуп]]ом нареченої за [[калим]]. У [[Звичаєве право|звичаєвому праві]] у казахів існувало кілька видів викрадення нареченої, ставилися до яких по-різному. Якщо наречений викрадав уже засватану наречену (юнак і дівчина домовлялися про «викрадення» заздалегідь<ref>{{Книга-ру|автор=Джелбулдин Е.|заглавие=Обычаи и традиции|ссылка=https://books.google.kz/books?id=x90SAQAAIAAJ|издательство=Масс-Медиа|год=2001|страницы=13|страниц=134}} {{ref-ru}}</ref>), батько якої порушив умови сватання, то це не було важким злочином. Викрадення ж ''чужої'' засватаної нареченої вважалося важким злочином<ref>{{Книга-ру|автор=Абиль Е.|заглавие=История государства и права Республики Казахстан|ссылка=https://books.google.kz/books?id=0m0mAQAAIAAJ|издание=2-е изд|издательство=ИКФ Фолиант|год=2001|страницы=108—109|страниц=184}} {{ref-ru}}</ref>.

=== У радянські часи ===
Влада [[Російська імперія|Російської імперії]] і, пізніше, [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]] офіційно забороняли цю практику [[кочовик]]ів. Згідно з офіційними радянськими джерелами, в [[Казахська Радянська Соціалістична Республіка|Казахській РСР]] звичай викрадення нареченої був викорінений<ref>{{Книга-ру|автор=Турсунбаев А. Б.|заглавие=Победа колхозного строя в Казахстане|ссылка=https://books.google.kz/books?id=BSZBAAAAIAAJ|издательство=Казахское государственное издательство|год=1957|страницы=246|страниц=325}} {{ref-ru}}</ref><ref name="джунусбаев">{{Книга-ру|автор=Джунусбаев М. Дж.|заглавие=Образ жизни семьи в Казахстане|ссылка=https://books.google.kz/books?id=sv24AAAAIAAJ|издательство=Чимкентский педагогический институт|год=1991|страницы=132|страниц=147}} {{ref-ru}}</ref>. Але насправді він не зник, а трансформувався в узгоджену «втечу» дівчини з дому, що виглядало як «викрадення». Випадки справжніх викрадень і насильницького одруження знову з'явилися в пізній радянський період і пострадянські роки<ref>{{книга  |автор = Pauline Jones Luong.|заголовок = The Transformation of Central Asia: States and Societies from Soviet Rule to Independence |посилання = https://books.google.kz/books?id=KefvEz9bfyEC |місце = NY |видавництво = Cornell University Press |рік = 2004 |pages           = 60—61 |allpages = 332 |isbn = 9780801488429}} {{ref-en}}</ref>.

=== У сучасному Казахстані ===
За оцінками організацій із [[Фемінізм|захисту прав жінок]], щорічно в Казахстані викрадають до 5 тисяч жінок і дівчат. Офіційної статистики немає. Для ліквідації цього звичаю планується включити в [[Кримінальний кодекс Казахстану (значення)|Кримінальний кодекс]] спеціальну статтю про покарання викрадачів наречених. Чинним [[законодавство]]м Казахстану передбачене покарання за [[Викрадення людини|кіднепінг]]: згідно зі статтею 125 [[Кримінальний кодекс Казахстану (2014)|Кримінального кодексу Республіки Казахстан]] за [[викрадення людини]] передбачається покарання [[Позбавлення волі|позбавленням волі]] на строк від 4 до 7 років. Якщо викрадення було вчинено групою осіб за попередньою змовою; неодноразово; із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров'я; із застосуванням зброї або предметів, використовуваних як зброя; у відношенні свідомо неповнолітніх; щодо жінки, яка відомо для винного [[Вагітність|вагітна]]; щодо двох або більше осіб; з корисливих мотивів, то за це передбачено від 7 до 12 років позбавлення волі з [[Конфіскація майна|конфіскацією майна]] або без неї. Якщо ж злочин було вчинено [[Злочинна організація|злочинною групою]], або вчинено з метою експлуатації викраденого(-ї), або спричинило смерть потерпілого(-ї) з необережності чи інші важкі наслідки, то це карається позбавленням волі на строк від 10 до 15 років<ref>{{cite web |url = http://online.zakon.kz/Document/?doc_id=31575252#pos=1603;-190 |назва = Кримінальний кодекс Республіки Казахстан в редакції від 3 липня 2014 року № 226-V |прізвище =  |ім'я =  |дата =  |вебсайт =  |видавець =  |дата-доступу = 9.05.2017 |archive-date = 21 квітня 2020 |archive-url = https://web.archive.org/web/20200421170458/https://online.zakon.kz/document/?doc_id=31575252#pos=1603;-190 }} {{ref-ru}}</ref>. Дана стаття Карного кодексу вступає в дію тільки у тому випадку, коли викрадена жінка чи дівчина звертається в [[правоохоронні органи]]. Але багато з викладених змиряються з долею, оскільки насильницький звичай є нормалізованим, і батьки часто не хочуть приймати назад викрадених дочок<ref>{{cite web |url = https://www.kursiv.kz/news/obshestvo/krazha_nevest_chast_realnogo_kazakhstana_eksperty_367/ |назва = Кража невест — часть реального Казахстана, — эксперты |прізвище = '' Аскар Муминов'' |ім'я =  |дата = 12.06.2015 |вебсайт = ''КУРСИВkz'' — kursiv.kz |видавець =  |дата-доступу = 9.06.2017 |archiveurl = https://web.archive.org/web/20170330114328/http://www.kursiv.kz/news/obshestvo/krazha_nevest_chast_realnogo_kazakhstana_eksperty_367/ |archivedate = 30.03.2017 |deadurl = yes }} {{ref-ru}}</ref>.

== Ритуал ==
У викраденні зазвичай беруть участь подруги і знайомі «нареченої», котра нічого не підозрює. Вони виводять її в безлюдне місце, а далі «наречений» примусом садить її в автомобіль і відвозить у свій будинок. Після приїзду туди на «наречену» пов'язують [[хустка|хустку]], накривається святковий стіл, молоді жінки починають хвалити нареченого, а його тітки і бабусі вмовляють дівчину погодитися на укладення шлюбу. Щоб утримати «наречену» в будинку, [[Баба (родина)|бабуся]] нареченого може лягти біля порога — у казахів вважається [[гріх]]овним переступати через людину, особливо таку літню. Викрадена дівчина повинна володіти неабиякою силою духу, щоб вистояти проти такого тиску і не погодитися на шлюб<ref>{{cite web |url = https://www.caravan.kz/gazeta/operaciya-pokhishhenie-nevesty-53384/ |назва = Операция «Похищение невесты» |прізвище =  |ім'я =  |дата = 9.01.2009 |вебсайт = ''КАРАВАН'' — caravan.kz |видавець =  |дата-доступу = 9.05.2017 |archive-date = 26 жовтня 2020 |archive-url = https://web.archive.org/web/20201026080644/https://www.caravan.kz/gazeta/operaciya-pokhishhenie-nevesty-53384/ }} {{ref-ru}}</ref>.

Крім «реального» викрадення без згоди дівчини та її батьків, в сучасному Казахстані поширена<ref>{{Книга-ру|автор=Мустафина Р. М.|заглавие=Представления, культы, обряды у казахов: в контексте бытового ислама в южном Казахстане в конце XIX—XX вв.|ссылка=https://books.google.kz/books?id=lUl5AAAAMAAJ|год=1992|страницы=45|страниц=172}} {{ref-ru}}</ref> «імітація викрадення» нареченої за згодою<ref name="джунусбаев" />, коли матеріальне становище нареченого не дозволяє провести повноцінне весілля<ref>{{Книга-ру|заглавие=Россия и мусульманский мир, Выпуски 7-12|ссылка=https://books.google.kz/books?id=iSkXAQAAIAAJ|издательство=Институт научной информации по общественным наукам РАН|год=2005|страницы=213}} {{ref-ru}}</ref>. Після такого «викрадення» урочистості проводяться тільки в будинку батьків нареченого, у чому простежується тенденція до скорочення і здешевлення громіздких [[Казахські весільні обряди|весільних обрядів]]<ref>{{Книга-ру|автор=Жданко Т. А.|заглавие=Семейный быт народов СССР|ссылка=https://books.google.kz/books?id=gtwaAAAAYAAJ|издательство=Наука|год=1990|страницы=458|страниц=519}} {{ref-ru}}</ref><ref>{{Книга-ру|автор=Кауанова Х. А.|заглавие=Образ жизни и быт рабочих семей: на материалах Казахстана|ссылка=https://books.google.kz/books?id=NNJBAAAAYAAJ|издательство=Издательство «Наука» Казахской ССР|год=1982|страницы=98—100|страниц=157}} {{ref-ru}}</ref>.

== Див. також ==
* [[Сексуальне насилля]]
*[[Убивство честі]]
*[[Дитячі шлюби]]
*[[Казахські весільні обряди]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* {{книга
 |автор          =
 |частина        = Қыз алып қашу
 |заголовок      = «Қазақстан»: Ұлттық энцклопедия
 |посилання      =
 |видання        =
 |відповідальний = Бас редактор Ә. Нысанбаев
 |місце          = [[Алмати|Алматы]]
 |видавництво    = «Қазақ энциклопедиясы» Бас редакциясы
 |рік            = 1998
 |том            = 1
 |сторінки       =
 |сторінок       =
 |isbn           = 5-89800-123-9
 |ref            =
}} {{ref-kk}}
* {{книга
 |автор             = Sevara Azizova
 |частина           =
 |посилання частина =
 |заголовок         = Bride kidnapping in Kazakhstan in Discourses of Law and Custom, Nationalism and Tradition, Kinship and Gender
 |оригінал          =
 |посилання         = http://www.etd.ceu.hu/2009/azizova_sevara.pdf
 |відповідальний    =
 |видання           =
 |місце             = Hungary
 |видавництво       = Central European University
 |рік               = 2009
 |volume            =
 |pages             =
 |allpages          =
 |серія             =
 |тираж             =
 |isbn              =
 |doi               =
 |bibcode           =
 |pmid              =
 |archiveurl        =
 |archivedate       =
 |ref               =
}} {{ref-en}}
* {{Стаття
 |author      = Cynthia Werner
 |title       = Women, Marriage, and the Nation-State: The Rise of Nonconsensual Bride Kidnapping in Post-Soviet Kazakhstan
 |url         = https://www.academia.edu/3894408/Women_Marriage_and_the_Nation-State_The_Rise_of_Nonconsensual_Bride_Kidnapping_in_Post-Soviet_Kazakhstan
 |format      =
 |journal     = Transformations of Central Asian States: From Soviet Rule to Independence. Edited by Pauline Jones Luong
 |type        =
 |publisher   = Cornell University Press
 |year        = 2004
 |volume      =
 |issue       =
 |pages       =
 |issn        =
 |doi         =
 |id          =
 |accessdate  =
 |language    =
 |archivedate = 3 червня 2020
 |archiveurl  = https://web.archive.org/web/20200603145818/https://www.academia.edu/3894408/Women_Marriage_and_the_Nation-State_The_Rise_of_Nonconsensual_Bride_Kidnapping_in_Post-Soviet_Kazakhstan
}} {{ref-en}}
* [[Хавронюк Микола Іванович|''М. І. Хавронюк М. І.'']] Викрадення людини // {{ЕСУ|4|}}

== Посилання ==
* {{cite web
 |url          = http://www.voxpopuli.kz/main/2125-ukradennye-nevesty.html
 |title        = Украденные невесты
 |last1        = Райхан Рахим
 |first1       =
 |last2        = Чингиз Сайханов
 |first2       =
 |last3        = Искандер Салиходжаев
 |first3       =
 |date         = 11.07.2014
 |website      =
 |publisher    = Vox Populi
 |accessdate   = 9.05.2017
 |archive-date = 8 лютого 2019
 |archive-url  = https://web.archive.org/web/20190208033434/http://www.voxpopuli.kz/main/2125-ukradennye-nevesty.html
}} {{ref-ru}}

[[Категорія:Казахські весільні обряди]]
[[Категорія:Злочинність у Казахстані]]
[[Категорія:Права людини в Казахстані]]
[[Категорія:Викрадення людей]]
[[Категорія:Шлюбне насильство]]


text:
# Соледад Вільяміль
Соледад Вільяміль (ісп. Soledad Villamil, 19 червня 1969, Ла-Плата) — аргентинська акторка, співачка і танцюристка.

## Біографія
З дитинства займалася музикою, як наслідок зацікавилась театром. З 1991 року грає в кіно. Виступає як виконавиця танго і творів аргентинського фольклору, акторка театру і кіно, працює на телебаченні.

## Вибрана фільмографія
- 1997: Сон про героїв / El sueño de los héroes (Серхіо Ренан по Адольфо Біой Касаресу; номінація на премію Срібний кондор Асоціації кінокритиків Аргентини найкращій акторці другого плану)
- 1997: Життя за версією Муріель / La vida según Muriel (Едуардо Мілевич; номінація на премію Срібний кондор Асоціації кінокритиків Аргентини найкращій акторці)
- 1999: Та ж любов, той же дощ / El mismo amor, la misma lluvia (Хуан Хосе Кампанелья; Срібний кондор Асоціації кінокритиків Аргентини найкращій акторці)
- 2002: Червоний ведмідь / Un oso rojo (Адріан Каетано; номінація на премію Срібний кондор Асоціації кінокритиків Аргентини найкращій акторці)
- 2009: Таємниця в його очах / El secreto de sus ojos (Хуан Хосе Кампанелья; Премія Аргентинської академії мистецтв і наук найкращій акторці, премія Товариства кінокритиків Іспанії)

wikiname: ukwiki

title: Соледад Вільяміль

in_language: uk

wikitext:
{{Актор
|ім'я                 = Соледад Вільяміль
|жінка                =
|ім'я_при_народженні  = Soledad Villamil
|місце_народження     = [[Ла-Плата (місто)|Ла-Плата]],
|роки_діяльності      = 1991 — наш час
|чоловік              = Федеріко Олівера
|діти                 =
|imdb_id              = 0897845
|сторінка_в_інтернеті = [http://www.soledadvillamil.com/ www.SoledadVillamil.com]
|провідні_ролі        =
|нагороди             = [[Гойя (премія)|Гойя]] (2009)
}}
'''Соледад Вільяміль''' ({{lang-es|Soledad Villamil}}, [[19 червня]] [[1969]], [[Ла-Плата (місто)|Ла-Плата]]) — [[Аргентина|аргентинська]] [[актор]]ка, [[співак|співачка]] і танцюристка.

== Біографія ==
З дитинства займалася музикою, як наслідок зацікавилась театром. З [[1991]] року грає в кіно. Виступає як виконавиця [[танго]] і творів аргентинського фольклору, акторка театру і кіно, працює на телебаченні.

== Вибрана фільмографія ==
* [[1997 у кіно|1997]]: [[Сон про героїв]] / El sueño de los héroes (Серхіо Ренан по [[Адольфо Біой Касарес]]у; номінація на премію Срібний кондор [[Асоціація кінокритиків Аргентини|Асоціації кінокритиків Аргентини]] найкращій акторці другого плану)
* [[1997 у кіно|1997]]: [[Життя за версією Муріель]] / La vida según Muriel (Едуардо Мілевич; номінація на премію Срібний кондор Асоціації кінокритиків Аргентини найкращій акторці)
* [[1999 у кіно|1999]]: Та ж любов, той же дощ / El mismo amor, la misma lluvia ([[Хуан Хосе Кампанелья]]; Срібний кондор Асоціації кінокритиків Аргентини найкращій акторці)
* [[2002 у кіно|2002]]: [[Червоний ведмідь]] / Un oso rojo ([[Адріан Каетано]]; номінація на премію Срібний кондор Асоціації кінокритиків Аргентини найкращій акторці)
* [[2009 у кіно|2009]]: [[Таємниця в його очах]] / El secreto de sus ojos (Хуан Хосе Кампанелья; Премія Аргентинської академії мистецтв і наук найкращій акторці, премія Товариства кінокритиків Іспанії)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.soledadvillamil.com/ Офіційний сайт]
* [http://www.cinenacional.com/personas/index.php?persona=9726 На сайті Кіно Аргентини] {{ref-es}}
* {{imdb|0897845}}

{{Argentina-actor-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|Кінематограф|Театр|Музика|Аргентина}}

{{DEFAULTSORT:Вільяміль Соледад}}
[[Категорія:Уродженці Ла-Плати]]
[[Категорія:Аргентинські співачки]]
[[Категорія:Аргентинські кіноакторки]]
[[Категорія:Аргентинські телеакторки]]
[[Категорія:Аргентинські театральні акторки]]
[[Категорія:Кіноактори Аргентини XX століття]]
[[Категорія:Театральні актори Аргентини XX століття]]
[[Категорія:Кіноактори Аргентини XXI століття]]
[[Категорія:Театральні актори Аргентини XXI століття]]
[[Категорія:Танцюристки]]

title: ісп. Soledad Villamil

Ім'я при народженні: Soledad Villamil

Народилася: 19 червня 1969 (55 років) · Ла-Плата

Громадянство: Аргентина

Діяльність: акторка, співачка, кіноакторка

Роки діяльності: 1991 — наш час

Чоловік: Федеріко Олівера

ісп. Soledad Villamil:
Нагороди та премії
Гойя (2009)
Соледад Вільяміль у Вікісховищі


text:
# Музей сексуальних культур
Музей сексуальних культур — науково-просвітницький заклад сексу, створений 1999 року співробітниками кафедри сексології і медичної психології Харківської медичної академії. Перший у своєму роді на пострадянському просторі, та Східній Європі загалом, музей відображує сексуальні культури різних країн світу. Особлива увага приділяється питанням профілактики захворювань, які передаються статевим шляхом, особливо СНІДУ. При музеї працює секс-шоп. Загалом 10 залів, відвідати всі можуть лише відвідувачі, які досягли повноліття.

title: Музей сексуальних культур

wikitext:
{{Музей
|назва              = Музей сексуальних культур
|місцева назва      =
|зображення         = Priapus (Kharkiv museum of sex).jpg
|imagesize          = 250 px
|підпис зображення  = Статуя [[Пріап]]а біля входу до музею
|координати         = {{coord|50|01|07|N|36|24|25|E|type:building_region:UA_scale:5000|display=inline,title}}
|тип                =
|засновано          = 1999
|розташування       = [[Харків]]
|адреса             = [[Мироносицька вулиця|Мироносицька]] 81-а, перший поверх
|дата відкриття     =
|дата закриття      =
|режим роботи       = з 11:00 до 19:00 (пн-пт)
|entrance_fee       =
|архітектор         =
|фонд               =
|відвідувачі        =
|директор           =
|куратор            =
|карта розташування =
|підпис карти       =
}}

'''Музей сексуальних культур''' — науково-просвітницький заклад [[секс]]у, створений 1999 року співробітниками кафедри сексології і медичної психології [[Харківська медична академія післядипломної освіти МОЗ України|Харківської медичної академії]]. Перший у своєму роді на [[Пострадянські держави|пострадянському просторі]], та [[Східна Європа|Східній Європі]] загалом<ref>{{Cite web |url=http://kharkov.moygorod.ua/ru/view/82308/ |title=Научно-просветительский музей сексуальных культур мира  |accessdate=19 березня 2017 |archive-date=20 березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170320052847/http://kharkov.moygorod.ua/ru/view/82308/ }} Научно-просветительский музей сексуальных культур мира {{ref-ru}}</ref>, музей відображує сексуальні культури різних країн світу. Особлива увага приділяється питанням профілактики захворювань, які передаються статевим шляхом, особливо [[СНІД|СНІДУ]]. При музеї працює [[секс-шоп]]<ref>{{Cite web |url=http://cityplaces.info/uk/Ukraine/Харківська-область/Харків/12606-Музей-сексуальних-культур |title=Музей сексуальних культур |accessdate=25 квітня 2022 |archive-date=18 серпня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190818003222/http://cityplaces.info/uk/Ukraine/Харківська-область/Харків/12606-Музей-сексуальних-культур }}</ref>. Загалом 10 залів, відвідати всі можуть лише відвідувачі, які досягли [[повноліття]]<ref>{{Cite web |url=http://24tv.ua/top5_turistichnih_mists_v_ukrayini_povyazanih_z_polunichkoyu_18_n714883 |title=ТОП-5 туристичних місць в Україні, пов'язаних з «полуничкою» (18+) |accessdate=19 березня 2017 |archive-date=20 березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170320052059/http://24tv.ua/top5_turistichnih_mists_v_ukrayini_povyazanih_z_polunichkoyu_18_n714883 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Музеї, засновані 1999]]
[[Категорія:Музеї Харкова]]
[[Категорія:Музеї еротики]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1999]]

title: Музей сексуальних культур

Тип: музей

Країна: Україна

Розташування: Харків

Адреса: 61023 Мироносицька 81-а, перший поверх


text:
# Гойсе-Мерен
Гойсе-Мерен (нід. Gooise Meren) — муніципалітет у провінції Північна Голландія, Нідерланди. Утворений 1 січня 2016 року шляхом злиття колишніх муніципалітетів Бюссюм, Мейден (включаючи Мейдерберг) та Нарден.
Громада розташована на південних берегах Маркермер і Гуїмер. Значні частини громади розташовані нижче рівня моря. Найвищою природною висотою є Ейкенберг, висота якого 14,3 метри, на самому сході муніципалітету.
Автострада «Райксвег 1» проходить через муніципалітет від Амстердама до кордону з Німеччиною біля Бад-Бентгайма з кількома виїздами на територію муніципалітету. Автострада «Райксвег 6» також розгалужується тут у напрямку Геренвен.
У районі Бюссюм є дві залізничні станції Наарден-Бюссюм і Бюссюм-Зюйд на залізничній лінії Амстердам–Зютфен.

title: Гойсе-Мерен

wikitext:
{{додаткові джерела|дата=січень 2024}}
{{Адміністративна одиниця}}
'''Гойсе-Мерен''' ({{lang-nl|Gooise Meren}}) — [[Муніципалітет (Нідерланди)|муніципалітет]] у провінції [[Північна Голландія]], [[Нідерланди]]. Утворений [[1 січня]] [[2016]] року шляхом злиття колишніх муніципалітетів [[Бюссюм]], [[Мейден]] (включаючи [[Мейдерберг]]) та [[Нарден]].

Громада розташована на південних берегах Маркермер і Гуїмер. Значні частини громади розташовані нижче рівня моря. Найвищою природною висотою є Ейкенберг, висота якого 14,3 метри, на самому сході муніципалітету.

Автострада «Райксвег 1» проходить через муніципалітет від [[Амстердам]]а до кордону з [[Німеччина|Німеччиною]] біля Бад-Бентгайма з кількома виїздами на територію муніципалітету. Автострада «Райксвег 6» також розгалужується тут у напрямку [[Геренвен]].

У районі Бюссюм є дві залізничні станції Наарден-Бюссюм і Бюссюм-Зюйд на залізничній лінії Амстердам–Зютфен.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://gooisemeren.nl/ Офіційний вебсайт]

{{Північна Голландія}}
{{Муніципалітет Гойсе-Мерен}}
{{Бібліоінформація}}
{{Netherlands-geo-stub}}
[[Категорія:Північна Голландія]]
[[Категорія:Гойсе-Мерен]]

title: нід. Gooise Meren

Герб: Прапор

Адм. центр: Бюссюм

Країна: Нідерланди

Регіон: Північна Голландія

Дата заснування: 1 січня 2016

нід. Gooise Meren: Редагувати інформацію у Вікіданих


text:
# Посміхнись своїй долі
Посміхнись своїй долі — турецький телесеріал, перша серія вийшла 27 квітня 2022 року.
Остання (п'ята) серія вийшла 25 травня 2022 року на каналі FOX.
Режисер Айтач Чичек, сценарист Бурдку Овер, у головних ролях Бахар Шахін та Суде Зюлал Гюлер.

## Сюжет
У серіалі буде показано, якою несправедливою буває доля щодо людей. Але все ж таки вона може дати шанс на те, щоб побудувати для себе щасливе майбутнє. Події починають розгортатися навколо дівчинки на ім'я Ярен. Вона потрапила в дитячий будинок і, здавалося б, з цього моменту їй навіть не варто думати про прекрасне майбутнє. Незабаром доля звела Ярен з іншою вихованою дитячого будинку Едою. Вони змогли не тільки порозумітися, а й стали кращими подругами. Всі радощі та прикрості вони поділяли між собою. Їм довелося зазнати почуття втрати та надії на те, що дівчатка зможуть побачити своїх батьків, зовсім не залишалося. Тому вони завжди й у всьому надавали підтримку одна одній.

Згодом героїні стали близькими, мов рідні сестри. Їм доводилося стикатися з різними випробуваннями, але з ними вони завжди справлялися разом. Минули роки і дівчата подорослішали, ставши справжніми красунями. Але, незважаючи на всі труднощі та випробування, вони не втратили своєї чесності та доброти. Але що старші вони ставали, то більше розуміли, що вони зовсім різні погляди життя. Настав такий момент, коли Ярен та Еда пішли різними дорогами. З кожним днем прірва, що виникла між ними, ставала більшою і в результаті вони зовсім припинили спілкуватися.

Коли героїні покинули дитячий будинок, їх шляхи розійшлися. Одна з них вирішила стати на шлях самопізнання і їй хотілося себе реалізувати. Вона розуміла, що не може розраховувати на чиюсь допомогу і тому намагалася досягати своїми власними зусиллями. Поступово їй вдалося налагодити життя, але воно не продовжувало зупинятися на досягнутих успіхах. Друга дівчина пишалася тим, що природа наділила її гарною зовнішністю і тому скористалася цим. Вона стала шукати собі відповідного і багатого чоловіка. Тільки всередині вона постійно відчувала порожнечу.

## Актори та ролі
| Актор                | Роль             |
| -------------------- | ---------------- |
| Бахар Шахін          | Еда              |
| Суде Зюлал Гюлер     | Ярен             |
| Мінне Тугай          | Неваль           |
| Доган Байрактар      | Екін             |
| Еркан Мерич          | Фірат            |
| Бурак Серген         | Кудрет           |
| Аху Сунгур           | Гьонюл           |
| Ялчин Хафізоглу      | Кан              |
| Аслі Сюмен           | Айшегюль         |
| Улькю Хілаль Чіфтчі  | Дефне            |
| Назан Діпер          | Хасер            |
| Аслі Самат           | Ніл              |
| Гамзе Демірбілек     | Севім            |
| Севінч Кумаш         | Бану             |
| Айсіма Зейнеп Ерішір | Ярен в дитинстві |
| Аліна Акчай          | Еда в дитинстві  |
| Суна Селен           |                  |

## Сезони
| Сезон          | Епізоди | Епізоди | Оригінальний показ | Оригінальний показ | Оригінальний показ |
| Сезон          | Епізоди | Епізоди | Перший показ       | Останній показ     | Мережа             |
| -------------- | ------- | ------- | ------------------ | ------------------ | ------------------ |
| Сезон 1 (2022) | 5       | 5       | 27 квітня 2022     | 25 травня 2022     | kanal FOX          |

## Рейтинги серій
| Серія     | Рейтинг (TOTAL) | Рейтинг (AB) | Рейтинг (ABC1) |
| --------- | --------------- | ------------ | -------------- |
| 1         | 2.70            | 2.94         | 3.07           |
| 2         | 3.23            | 2.58         | 2.86           |
| 3         | 2.42            | 2.35         | 2.07           |
| 4         | 2.39            | 2.00         | 2.30           |
| 5 (фінал) | 2.17            | 2.05         | 1.95           |

title: Посміхнись своїй долі

wikitext:
{{Картка телебачення
| Мова = [[турецька]]
| назва = Посміхнись своїй долі
| imdb_id = 17678824
| Перша поява = {{Start date|2022|04|27}} - {{End date|2022|05|25}}
| Сценарист = Бурку Овер
| телеканал = FOX
| тип = [[телесеріал]]
| назва2 = {{lang-tr| Gülümse Kaderine}}
| кінокомпанія = Avşar Film
| format = [[Драматичний фільм|драма]]
| Тривалість серії = 2 години
| Продюсер = Шюкрю Авшар
| Країна = {{TUR}}
| композитор = Гюнай Уйсал
| Музика на початку =
| У головних ролях = Бахар Шахін, Суде Зюлал Гюлер
| Режисер = Айтак Чічек
| Сайт = https://www.fox.com.tr/Gulumse-Kaderine
| Лого = Gülümse Kaderine posteri.jpg
| Кількість сезонів = 1
| Кількість серій = 5
}}Посміхнись своїй долі — [[Туреччина|турецький]] [[телесеріал]], перша серія вийшла 27 квітня 2022 року.

Остання (п'ята) серія вийшла 25 травня 2022 року на каналі FOX.

Режисер Айтач Чичек, сценарист Бурдку Овер, у головних ролях Бахар Шахін та Суде Зюлал Гюлер.<ref>{{Cite web|title=Masum ve Güzel'in çekimleri Bursa'da başladı|url=https://www.birsenaltuntas.com/dizi/masum-ve-guzelin-cekimleri-bursada-basladi/4979/|website=Birsen Altuntaş|date=2022-02-28|accessdate=2022-04-29|language=tr}}</ref><ref>{{Cite web|title=Masum ve Güzel dizisinin konusu nedir, oyuncuları kim? Masum ve Güzel dizisi ne zaman başlayacak? - TGRT Haber|url=https://www.tgrthaber.com.tr/aktuel/masum-ve-guzel-dizisinin-konusu-oyunculari-2812440|website=Tgrt|accessdate=2022-04-29|language=tr}}</ref><ref>{{Cite web|title=Masum ve Güzel dizisine Sadakatsiz'den bomba transfer|url=https://haberglobal.com.tr/magazin/masum-ve-guzel-dizisine-sadakatsizden-bomba-transfer-164907|website=haberglobal.com.tr|date=2022-11-03|accessdate=2022-04-29|language=tr-TR|first=Haber|last=Global}}</ref>

== Сюжет ==
У серіалі буде показано, якою несправедливою буває доля щодо людей. Але все ж таки вона може дати шанс на те, щоб побудувати для себе щасливе майбутнє. Події починають розгортатися навколо дівчинки на ім'я Ярен. Вона потрапила в дитячий будинок і, здавалося б, з цього моменту їй навіть не варто думати про прекрасне майбутнє. Незабаром доля звела Ярен з іншою вихованою дитячого будинку Едою. Вони змогли не тільки порозумітися, а й стали кращими подругами. Всі радощі та прикрості вони поділяли між собою. Їм довелося зазнати почуття втрати та надії на те, що дівчатка зможуть побачити своїх батьків, зовсім не залишалося. Тому вони завжди й у всьому надавали підтримку одна одній.

Згодом героїні стали близькими, мов рідні сестри. Їм доводилося стикатися з різними випробуваннями, але з ними вони завжди справлялися разом. Минули роки і дівчата подорослішали, ставши справжніми красунями. Але, незважаючи на всі труднощі та випробування, вони не втратили своєї чесності та доброти. Але що старші вони ставали, то більше розуміли, що вони зовсім різні погляди життя. Настав такий момент, коли Ярен та Еда пішли різними дорогами. З кожним днем прірва, що виникла між ними, ставала більшою і в результаті вони зовсім припинили спілкуватися.

Коли героїні покинули дитячий будинок, їх шляхи розійшлися. Одна з них вирішила стати на шлях самопізнання і їй хотілося себе реалізувати. Вона розуміла, що не може розраховувати на чиюсь допомогу і тому намагалася досягати своїми власними зусиллями. Поступово їй вдалося налагодити життя, але воно не продовжувало зупинятися на досягнутих успіхах. Друга дівчина пишалася тим, що природа наділила її гарною зовнішністю і тому скористалася цим. Вона стала шукати собі відповідного і багатого чоловіка. Тільки всередині вона постійно відчувала порожнечу.

== Актори та ролі ==

{{ВРоляхВерх}}
{{ВРолях| Бахар Шахін || Еда}}
{{ВРолях| Суде Зюлал Гюлер || Ярен}}
{{ВРолях|Мінне Тугай || Неваль}}
{{ВРолях| Доган Байрактар || Екін}}
{{ВРолях| Еркан Мерич || Фірат}}
{{ВРолях| Бурак Серген  || Кудрет}}
{{ВРолях|Аху Сунгур || Гьонюл}}
{{ВРолях| Ялчин Хафізоглу || Кан}}
{{ВРолях| Аслі Сюмен || Айшегюль}}
{{ВРолях| Улькю Хілаль Чіфтчі || Дефне}}
{{ВРолях| Назан Діпер || Хасер}}
{{ВРолях| Аслі Самат || Ніл}}
{{ВРолях| Гамзе Демірбілек || Севім}}
{{ВРолях| Севінч Кумаш  || Бану}}
{{ВРолях| Айсіма Зейнеп Ерішір || Ярен в дитинстві}}
{{ВРолях| Аліна Акчай || Еда в дитинстві}}
{{ВРолях| Суна Селен}}
{{ВРоляхНиз}}

== Сезони ==
{{Series overview
| color1    = #97266A
| link1     = #Сезон 1 (2022)
| linkT1    = Сезон 1 (2022)
| episodes1  = 5
| start1    = {{Start date|2022|04|27}}
|end1={{End date|2022|05|25}}|network1=kanal FOX}}

== Рейтинги серій ==
{| class="wikitable"
!Серія
!Рейтинг
(TOTAL)
!Рейтинг
(AB)
!Рейтинг
(ABC1)
|-
|1
|2.70
|2.94
|3.07
|-
|2
|3.23
|2.58
|2.86
|-
|3
|2.42
|2.35
|2.07
|-
|4
|2.39
|2.00
|2.30
|-
|'''5'''
'''(фінал)'''
|'''2.17<ref>{{cite tweet|user=dizilah|number=1529720198445539328|title=https://twitter.com/dizilah/status/1529720198445539328/photo/1 |website=Twitter |accessdate=2022-05-26 |language=uk |date=2022-05-26}}</ref>'''
|'''2.05'''
|'''1.95'''
|}

== Посилання ==

* [https://www.fox.com.tr/Gulumse-Kaderine Посміхнись своїй долі] на сайті FOX
* [[imdbtitle:17678824|Посміхнись своїй долі]] на сайті [[Internet Movie Database|IMDb]]
* [https://www.instagram.com/gulumsekaderinedizi/ Посміхнись своїй долі] на сайті [[Instagram]]
* [https://twitter.com/gkaderinedizi Посміхнись своїй долі] на сайті [[Твіттер|Twitter]]

== Примітки ==
[[Категорія:Телесеріали 2022]]
[[Категорія:Телесеріали Туреччини]]
[[Категорія:Драматичні телесеріали Туреччини]]
<references />{{Бібліоінформація}}

title: тур. Gülümse Kaderine ·

Тип: телесеріал

Телеканал(и): FOX

Жанр: драма

Тривалість серії: 2 години

Компанія: Avşar Film

Сценарист: Бурку Овер

Режисер: Айтак Чічек

Продюсер: Шюкрю Авшар

У головних ролях: Бахар Шахін, Суде Зюлал Гюлер

Композитор: Гюнай Уйсал

Країна-виробник: Туреччина

Мова оригіналу: турецька


text:
# Патріарший період Російської православної церкви (1589—1700)
Патріарший період Російської православної церкви  — період в історії Російської православної церкви від отримання патріархату у 1589 році до його фактичного припинення у 1700 році.

## Передісторія
Відокремлення Московської Митрополії від Київської Митрополії Константинопольського Патріархату та її фактична автокефалія були самостійно довершені 15 грудня 1448 р. шляхом поставлення Собором єпископів Великого князівства Московського єпископа Рязанського Іони «Митрополитом Київським» (фактично — Московським). Цей акт відбувся без благословення Константинопольського Патріарха та визначається як розкол Київської Митрополії. Через 10 років московський собор виразно маніфестував відрив від Києва. Це було виявом довгого існування двох окремих східнослов'янських церков-митрополій: Київської (українсько-білоруської) і Московської (російської). Наступник Іони Теодосій вже іменувався митрополитом «Московським (а не „Київським“) і всієї Росії».
Порвавши зв'язок з центрами східного християнства московська Церква щораз більше ставала знаряддям державної влади та не мала євхаристійного єднання з усім православним світом і 141 рік (1448—1589) перебувала в схизмі. Наприкінці 15 ст., коли Москва частково звільнилася від підлеглості Золотій Орді, створюється концепція, що Москва — це спадкоємець давнього й нового Риму — Царгороду та охоронець чистоти православ'я. Цьому сприяли також занепад Константинополя у 1453, а ще перед тим спроба поєднання Східних і Західних церков (Фльорантійська унія 1439), коли в Москві не прийняли прихильника унії, Київського митрополита Ісидора. На цьому релігійно-обрядовому ґрунті розгорівся військовий конфлікт між Московським князівством та Новгородською республікою, коли після смерті в 1470 році архієпископа Великоновгородського та Псковського новгородці звернулись до канонічного Київського митрополита, щоб той висвятив їм нового архієпископа, то великий князь московський Іван ІІІ сприйняв цей факт, як наступ на його канонічну територію і вторгся в 1471 р., в Новгородську республіку, після «Шелонської битви (14.07.1471 р.)» був підписаний «Коростинський мир», за умовами якого Іван ІІІ «прінуділ ставити архієпископа на Москві». Концепція теорія III Риму в Москві, була зформульована в писаннях псковського ченця Філофея, про те, що всі православні землі тепер зібрані під владою єдиного православного московського царя; що два попередні Рими впали, третій, Москва, стоїть, а «четвертому не бути» і негоже йому чинити насилля. Царя почали вважати за голову Церкви, що особливо виявилося, починаючи з царювання Івана Грозного.
Московська Церква 141 рік (з 1448 по 1589 рр.) не мала офіційного визнання своєї автокефалії, яке отримала наступним чином. Правитель держави Борис Годунов запропонував Константинопольському Патріархові Ієремії ІІ (Траносу) переїхати із захопленого турками Константинополя до Московії. Патріарх приїхав для переговорів, але на місці виявилося, що Годунов хоче залишити у престольному місті — Москві — власного митрополита, а Патріарху пропонує надати резиденцію у «древній столиці» — Володимирі-на-Клязьмі. Коли Ієремія на це не погодився, то Годунов почав вимагати від нього надання Московському митрополиту титулу Патріарха. Цікаво, що ієрархи Московської Митрополії навіть не брали участі у вирішенні цих питань. Зрештою, під тиском мирської влади та обставин (після піврічного утримання у Москві в неволі у 1588 році), Патріарх Ієремія погодився на умови Бориса Годунова.
У липні 1948 року в Москві урочисто відзначалося 500-річчя автокефалії Російської Православної Церкви. До ювілею була приурочена Нарада Глав і Представників помісних Православних Церков (спочатку захід задумувалося керівництвом СРСР як вселенський собор «для вирішення питання про присвоєння Московської Патріархії титулу Вселенської»), яке засудило екуменічний рух і унію як знаряддя експансії папізму. Однак на нараду не прибули предстоятелі Східних грецьких патріархатів.

### Історія
1589 Російська церква стала патріархатом, але це не змінило її залежності від царської влади. Показово, що переважна більшість підписів на грамоті Константинопольських ієрархів про заснування патріархії в Московській державі є підробні. Десятий з російських патріархів, Адріян, помер 1700, після нього нового не поставлено, і понад 200 років церква не була патріархією.
1721 році патріархат замінено Духовною Колегією («Святейший Правительствующий Синод»). Це завершило формальну деградацію церкви, яка стала державною інституцією, що діяла під зверхністю й за «указом» царя (імператора). Контрольною інстанцією Синоду був його обер-прокурор, світський державний достойник, що його називали «царським оком». Щойно 1917 російська церква позбулася, але на дуже короткий час, підлеглості світській владі.

### Зовнішня експансія
У своїй експансії церква, використовуючи політичну могутність держави, поширила свої впливи на єпархії Київської митрополії, особливо після підписання «березневих статей 1654 р.» (Переяславської угоди). Київська митрополія боронилася проти цього, воліючи залишитися в юрисдикції Константинопольського патріарха. Проте 1686 приєднання Київської митрополії до Москви стало доконаним фактом. Освічене духовенство спроваджувано з Київської митрополії до Москви, пізніше — до Петербурга, де воно працювало у церковній адміністрації, шкільництві, проповідництві тощо. Місіонери Російської православної церкви охрещували інородців на півн. і півд.-сх. Європейської Росії та в Сибіру.

wikitext:
{{Otheruses}}
{{Проблеми|нейтральність=квітень 2024|без інтервікі=квітень 2024}}
'''Патріарший період Російської православної церкви'''  — період в історії [[Російська православна церква|Російської православної церкви]] від отримання [[Патріарх Московський і всієї Русі|патріархату]] у 1589 році до його фактичного припинення у 1700 році.

== Передісторія ==
Відокремлення Московської Митрополії від Київської Митрополії Константинопольського Патріархату та її фактична автокефалія були самостійно довершені 15 грудня 1448 р. шляхом поставлення Собором єпископів Великого князівства Московського єпископа Рязанського [[Іона Московський|Іони]] «Митрополитом Київським» (фактично — Московським). Цей акт відбувся без благословення Константинопольського Патріарха та визначається як розкол Київської Митрополії. Через 10 років московський собор виразно маніфестував відрив від Києва. Це було виявом довгого існування двох окремих східнослов'янських церков-митрополій: Київської (українсько-білоруської) і Московської (російської). Наступник Іони [[Теодосій Московський|Теодосій]] вже іменувався митрополитом «Московським (а не „Київським“) і всієї Росії».

Порвавши зв'язок з центрами східного християнства московська Церква щораз більше ставала знаряддям державної влади та не мала євхаристійного єднання з усім православним світом і 141 рік (1448—1589) перебувала в [[схизма|схизмі]]. Наприкінці [[15 століття|15 ст.]], коли Москва частково звільнилася від підлеглості Золотій Орді, створюється концепція, що Москва — це спадкоємець давнього й нового Риму — Царгороду та охоронець чистоти православ'я. Цьому сприяли також занепад Константинополя у 1453, а ще перед тим спроба поєднання Східних і Західних церков (Фльорантійська унія 1439), коли в Москві не прийняли прихильника унії, Київського митрополита Ісидора. На цьому релігійно-обрядовому ґрунті розгорівся військовий конфлікт між Московським князівством та Новгородською республікою, коли після смерті в 1470 році архієпископа Великоновгородського та Псковського новгородці звернулись до канонічного Київського митрополита, щоб той висвятив їм нового архієпископа, то великий князь московський [[Іван ІІІ]] сприйняв цей факт, як наступ на його канонічну територію і вторгся в 1471 р., в [[Новгородська республіка|Новгородську республіку]], після «[[Шелонська битва|Шелонської битви]] (14.07.1471 р.)» був підписаний «[[Коростинський мир]]», за умовами якого Іван ІІІ «прінуділ ставити архієпископа на Москві». Концепція теорія III Риму в Москві, була зформульована в писаннях псковського ченця Філофея, про те, що всі православні землі тепер зібрані під владою єдиного православного московського царя; що два попередні Рими впали, третій, Москва, стоїть, а «четвертому не бути» і негоже йому чинити насилля. Царя почали вважати за голову Церкви, що особливо виявилося, починаючи з царювання Івана Грозного.

Московська Церква 141 рік (з 1448 по 1589 рр.) не мала офіційного визнання своєї автокефалії, яке отримала наступним чином. Правитель держави Борис Годунов запропонував Константинопольському Патріархові Ієремії ІІ (Траносу) переїхати із захопленого турками Константинополя до Московії. Патріарх приїхав для переговорів, але на місці виявилося, що Годунов хоче залишити у престольному місті — Москві — власного митрополита, а Патріарху пропонує надати резиденцію у «древній столиці» — Володимирі-на-Клязьмі. Коли Ієремія на це не погодився, то Годунов почав вимагати від нього надання Московському митрополиту титулу Патріарха. Цікаво, що ієрархи Московської Митрополії навіть не брали участі у вирішенні цих питань. Зрештою, під тиском мирської влади та обставин (після піврічного утримання у Москві в неволі у 1588 році), Патріарх Ієремія погодився на умови Бориса Годунова.

У липні 1948 року в Москві урочисто відзначалося 500-річчя автокефалії Російської Православної Церкви. До ювілею була приурочена Нарада Глав і Представників помісних Православних Церков (спочатку захід задумувалося керівництвом [[СРСР]] як [[вселенські собори|вселенський собор]] «для вирішення питання про присвоєння Московської Патріархії титулу Вселенської»<ref>Цит. із звіту СДРПЦ до ЦК ВКП(б) щодо підсумків роботи за 1946 рік ([[14 лютого]] [[1947]] р.) за: Лисовой Н. Н. ''Русская Церковь и Патриархаты Востока. Три церковно-политические утопии XX века.'' // «Религии мира. История и современность». 2002. М., «Наука», стр. 151. {{ref-ru}}</ref>), яке засудило екуменічний рух і [[уніати|унію]] як знаряддя експансії [[Папство|папізму]]<ref>[http://www.krotov.info/history/20/1940/1948_00.htm Деяния Совещания]</ref>. Однак на нараду не прибули предстоятелі Східних грецьких патріархатів.

=== Історія ===
{{Main|Патріарх Московський і всієї Росії}}
1589 Російська церква стала [[Патріархат (церква)|патріархатом]], але це не змінило її залежності від царської влади. Показово, що переважна більшість підписів на грамоті Константинопольських ієрархів про заснування патріархії в Московській державі є підробні. Десятий з російських патріархів, [[Адріан (патріарх Московський)|Адріян]], помер 1700, після нього нового не поставлено, і понад 200 років церква не була патріархією.

1721 році патріархат замінено Духовною Колегією («Святейший Правительствующий Синод»). Це завершило формальну деградацію церкви, яка стала державною інституцією, що діяла під зверхністю й за «указом» царя (імператора). Контрольною інстанцією Синоду був його [[обер-прокурор]], світський державний достойник, що його називали «царським оком». Щойно 1917 російська церква позбулася, але на дуже короткий час, підлеглості світській владі.

=== Зовнішня експансія ===
У своїй експансії церква, використовуючи політичну могутність держави, поширила свої впливи на єпархії Київської митрополії, особливо після підписання «березневих статей 1654 р.» (Переяславської угоди). [[Українська Православна Церква (1620-1685)|Київська митрополія]] боронилася проти цього, воліючи залишитися в юрисдикції Константинопольського патріарха. Проте 1686 приєднання Київської митрополії до Москви стало доконаним фактом. Освічене духовенство спроваджувано з Київської митрополії до Москви, пізніше — до Петербурга, де воно працювало у церковній адміністрації, шкільництві, проповідництві тощо. Місіонери Російської православної церкви охрещували інородців на півн. і півд.-сх. Європейської Росії та в Сибіру.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Історія Російської православної церкви]]
[[Категорія:Московське царство]]


text:
# SMAP2
SMAP2 (англ. Small ArfGAP2) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 1-й хромосомі. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 429 амінокислот, а молекулярна маса — 46 786.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MTGKSVKDVD |  | RYQAVLANLL |  | LEEDNKFCAD |  | CQSKGPRWAS |  | WNIGVFICIR |
| CAGIHRNLGV |  | HISRVKSVNL |  | DQWTQEQIQC |  | MQEMGNGKAN |  | RLYEAYLPET |
| FRRPQIDPAV |  | EGFIRDKYEK |  | KKYMDRSLDI |  | NAFRKEKDDK |  | WKRGSEPVPE |
| KKLEPVVFEK |  | VKMPQKKEDP |  | QLPRKSSPKS |  | TAPVMDLLGL |  | DAPVACSIAN |
| SKTSNTLEKD |  | LDLLASVPSP |  | SSSGSRKVVG |  | SMPTAGSAGS |  | VPENLNLFPE |
| PGSKSEEIGK |  | KQLSKDSILS |  | LYGSQTPQMP |  | TQAMFMAPAQ |  | MAYPTAYPSF |
| PGVTPPNSIM |  | GSMMPPPVGM |  | VAQPGASGMV |  | APMAMPAGYM |  | GGMQASMMGV |
| PNGMMTTQQA |  | GYMAGMAAMP |  | QTVYGVQPAQ |  | QLQWNLTQMT |  | QQMAGMNFYG |
| ANGMMNYGQS |  | MSGGNGQAAN |  | QTLSPQMWK  |  |            |  |            |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

Кодований геном білок за функціями належить до активаторів гтфаз, фосфопротеїнів.
Задіяний у такому біологічному процесі, як альтернативний сплайсинг.
Білок має сайт для зв'язування з іонами металів, іоном цинку.
Локалізований у цитоплазмі.

title: SMAP2

wikitext:
{{Картка гена}}
'''SMAP2''' ({{lang-en|Small ArfGAP2}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 1-й хромосомі.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:25082 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:25082 |language=англ. |accessdate=18 вересня 2017 |url-status=dead }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 429 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 46 786<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/Q8WU79#sequences |title=UniProt, Q8WU79 |language=англ. |accessdate=18 вересня 2017 |archive-date=5 лютого 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170205035605/http://www.uniprot.org/uniprot/Q8WU79/#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MTGKSVKDVD		RYQAVLANLL		LEEDNKFCAD		CQSKGPRWAS		WNIGVFICIR

CAGIHRNLGV		HISRVKSVNL		DQWTQEQIQC		MQEMGNGKAN		RLYEAYLPET

FRRPQIDPAV		EGFIRDKYEK		KKYMDRSLDI		NAFRKEKDDK		WKRGSEPVPE

KKLEPVVFEK		VKMPQKKEDP		QLPRKSSPKS		TAPVMDLLGL		DAPVACSIAN

SKTSNTLEKD		LDLLASVPSP		SSSGSRKVVG		SMPTAGSAGS		VPENLNLFPE

PGSKSEEIGK		KQLSKDSILS		LYGSQTPQMP		TQAMFMAPAQ		MAYPTAYPSF

PGVTPPNSIM		GSMMPPPVGM		VAQPGASGMV		APMAMPAGYM		GGMQASMMGV

PNGMMTTQQA		GYMAGMAAMP		QTVYGVQPAQ		QLQWNLTQMT		QQMAGMNFYG

ANGMMNYGQS		MSGGNGQAAN		QTLSPQMWK

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Кодований геном білок за функціями належить до [[активатор гтфаз|активаторів гтфаз]], [[фосфопротеїни|фосфопротеїнів]].
Задіяний у такому біологічному процесі, як [[альтернативний сплайсинг]].
Білок має сайт для зв'язування з іонами металів, іоном [[цинк]]у.
Локалізований у [[цитоплазма|цитоплазмі]].

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Хромосома 1 (людина)|Хромосома 1]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Некатегоризовані білки]]

title: SMAP2

PDB: Пошук ортологів: PDBe RCSB

title: Ідентифікатори

Символи: SMAP2, SMAP1L, small ArfGAP2

Зовнішні ІД: OMIM: 616916 MGI: 1917030 HomoloGene: 41489 GeneCards: SMAP2

Молекулярна функція: • GO:0001948, GO:0016582 protein binding · • зв'язування з іоном металу · • GO:0005097, GO:0005099, GO:0005100 GTPase activator activity

Клітинна компонента: • цитоплазма

Біологічний процес: • GO:0032320, GO:0032321, GO:0032855, GO:0043089, GO:0032854 positive regulation of GTPase activity

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

Ортологи: Вікідані

Див./Ред. для людей: Див./Ред. для мишей


text:
# Елізабетта Коччаретто
Елізабетта Коччаретто (італ. Elisabetta Cocciaretto) — італійська тенісистка.

## Фінали турнірів WTA

### Одиночний розряд: 2 (1 титул)
| Легенда       |
| ------------- |
| Grand Slam    |
| WTA 1000      |
| WTA 500       |
| WTA 250 (1–1) |

| За поверхнею |
| ------------ |
| Хард (0–1)   |
| Трава (0–0)  |
| Грунт (1–0)  |
| Килим (0–0)  |

| Результат | В–П | Дата     | Турнір                          | Статус  | Поверхня | Супротивниця | Рахунок       |
| --------- | --- | -------- | ------------------------------- | ------- | -------- | ------------ | ------------- |
| Поразка   | 0–1 | Січ 2023 | Hobart International, Австралія | WTA 250 | Хард     | Лорен Девіс  | 6–7(0–7), 2–6 |
| Перемога  | 1–1 | Чер 2023 | Ladies Open Lausanne, Швейцарія | WTA 250 | Ґрунт    | Клара Бюрель | 7–5, 4–6, 6–4 |

### Парний розряд: 1 фінал
| Легенда       |
| ------------- |
| Grand Slam    |
| WTA 1000      |
| WTA 500       |
| WTA 250 (0–1) |

| Результат | В–П | Дата     | Турнір                        | Статус        | Поверхня | Партнер          | Супротивники               | Рахунок  |
| --------- | --- | -------- | ----------------------------- | ------------- | -------- | ---------------- | -------------------------- | -------- |
| Поразка   | 0–1 | Сер 2020 | Palermo International, Італія | International | Грунт    | Мартіна Тревізан | Аранча Рус Тамара Зіданшек | 5–7, 5–7 |

1. ↑  Турніри International у 2021 отримали статус турніри WTA 250.

## Фінали турнірів WTA Challenger

### Одиночний розряд: 4 (2 титули)
| Результат | В–П | Дата     | Турнір                           | Поверхня | Супротивниця    | Рахунок            |
| --------- | --- | -------- | -------------------------------- | -------- | --------------- | ------------------ |
| Поразка   | 0–1 | Вер 2020 | WTA 125 Prague, Чехія            | Ґрунт    | Крістіна Куцова | 4–6, 3–6           |
| Поразка   | 0–2 | Чер 2022 | WTA 125 Makarska, Хорватія       | Ґрунт    | Юле Німаєр      | 5–7, 1–6           |
| Перемога  | 1–2 | Жов 2022 | WTA 125 Tampico, Мексика         | Хард     | Магда Лінетт    | 7–6(7–5), 4–6, 6–1 |
| Перемога  | 2–2 | Кві 2023 | WTA 125 San Luis Potosi, Мексика | Ґрунт    | Сара Еррані     | 5–7, 6–4, 7–5      |

### Парний розряд: 1 титул
| Результат | В–П | Дата     | Турнір               | Поверхня | Партнерка      | Супротивниці            | Рахунок  |
| --------- | --- | -------- | -------------------- | -------- | -------------- | ----------------------- | -------- |
| Перемога  | 1–0 | Вер 2022 | WTA 125 Bari, Італія | Грунт    | Олга Данилович | Андреа Гаміс Ева Веддер | 6–2, 6–3 |

title: Елізабетта Коччаретто

wikitext:
{{Тенісист
|призові_гроші       = 2 956 663

|одиночні_результати         = 207-131
|одиночних_титулів           = 1 WTA, 4 WTA Challengers
|найвища_одиночна_позиція    = 29 (21 серпня 2023)
|результати_Australian_Open  = 2к ([[Відкритий чемпіонат Австралії з тенісу 2024, жінки, одиночний розряд|2024]])
|результати_Roland_Garros    = 4к ([[Відкритий чемпіонат Франції з тенісу 2024, жінки, одиночний розряд|2024]])
|результати_Wimbledon        = 3к ([[Вімблдонський турнір 2023, жінки, одиночний розряд|2023]], [[Вімблдонський турнір 2025, жінки, одиночний розряд|2025]])
|результати_US_Open          = 2к ([[Відкритий чемпіонат США з тенісу 2024, жінки, одиночний розряд|2024]])

|парні_результати        = 28-50
|парних_титулів          = 1 WTA Challenger
|найвища_парна_позиція   = 107 (27 січня 2025)
|результати_парні_Australian_Open   = 2к ([[Відкритий чемпіонат Австралії з тенісу 2025, жінки, парний розряд|2025]])
|результати_парні_Roland_Garros     = 1к ([[Відкритий чемпіонат Франції з тенісу 2023, жінки, парний розряд|2023]])
|результати_парні_Wimbledon         = 2к ([[Вімблдонський турнір 2022, жінки, парний розряд|2022]])
|результати_парні_US_Open           = 1к ([[Відкритий чемпіонат США з тенісу 2023, жінки, парний розряд|2023]], [[Відкритий чемпіонат США з тенісу 2024, жінки, парний розряд|2024]])
|командні_результати     = yes
|результати_BJKCup       = '''П''' ([[Фінал кубка Біллі Джин Кінг 2024|2024]])
|останнє_оновлення       = 14 липня 2025
}}

'''Елізабетта Коччаретто''' ({{lang-it|Elisabetta Cocciaretto}}) — італійська тенісистка.

== Фінали турнірів WTA ==
=== Одиночний розряд: 2 (1 титул) ===
{|
|- valign=top
|
{|class="wikitable" style=font-size:90%
|-
! Легенда
|-
| style="background:#f3e6d7;"|[[Великий шолом (теніс)|Grand Slam]]
|-
| style="background:#e9e9e9;"|[[Турніри WTA 1000|WTA 1000]]
|-
| style="background:#d4f1c5;"|[[Турніри WTA 500|WTA 500]]
|-
| [[турніри WTA 250|WTA 250]] (1–1)
|}
|
{|class="wikitable" style=font-size:90%
|-
!За поверхнею
|-
|Хард (0–1)
|-
|Трава (0–0)
|-
|Грунт (1–0)
|-
|Килим (0–0)
|}
|}
{|class="sortable wikitable"
!Результат
!class="unsortable"|В–П
!Дата
!Турнір
!Статус
!Поверхня
!Супротивниця
!class="unsortable"|Рахунок
|-
| bgcolor=FFA07A|Поразка
| 0–1
| [[ Hobart International 2023, одиночний розряд|Січ 2023]]
| [[Hobart International]], Австралія
| WTA 250
| Хард
| {{flagicon|USA}} [[Лорен Девіс]]
| 6–7(0–7), 2–6
|-
| bgcolor=98FB98|Перемога
| 1–1
| [[Ladies Open Lausanne 2023, одиночний розряд|Чер 2023]]
| [[WTA Swiss Open|Ladies Open Lausanne]], Швейцарія
| WTA 250
| Ґрунт
| {{flagicon|FRA}} [[Клара Бюрель]]
| 7–5, 4–6, 6–4
|}

=== Парний розряд: 1 фінал ===
{|class="wikitable" style="font-size:90%"
!Легенда
|-
|style="background:#f3e6d7;"|[[Великий шолом (теніс)|Grand Slam]]
|-
|style="background:#e9e9e9;"|[[Турніри WTA 1000|WTA 1000]]
|-
|style="background:#d4f1c5;"|[[Турніри WTA 500|WTA 500]]
|-
|[[турніри WTA 250|WTA 250]] (0–1)
|}

{|class="sortable wikitable"
!Результат
!class="unsortable"|В–П
!Дата
!Турнір
!Статус
!Поверхня
!Партнер
!Супротивники
!class="unsortable"|Рахунок
|-
|style="background:#ffa07a;"|Поразка
|0–1
|[[Internazionali Femminili di Palermo 2020, парний розряд|Сер 2020]]
|[[Internazionali Femminili di Palermo|Palermo International]], Італія
|International{{efn|Турніри International у 2021 отримали статус [[турніри WTA 250]].|name=WTA250}}
|Грунт
|{{flagicon|ITA}} [[Мартіна Тревізан]]
|{{flagicon|NED}} [[Аранча Рус]]
 {{flagicon|SLO}} [[Тамара Зіданшек]]
|5–7, 5–7
|}
<references group="lower-alpha"/>

== Фінали турнірів WTA Challenger ==
=== Одиночний розряд: 4 (2 титули) ===
{|class="sortable wikitable"
!Результат
!class="unsortable"|В–П
!Дата
!Турнір
!Поверхня
!Супротивниця
!class="unsortable"|Рахунок
|-
| bgcolor=FFA07A|Поразка
| 0–1
| [[ TK Sparta Prague Open 2020, жінки, одиночний розряд|Вер 2020]]
| style="background:silver;"| [[Sparta Prague Open Challenger|WTA 125 Prague]], Чехія
| Ґрунт
| {{flagicon|SVK}} [[Крістіна Куцова]]
| 4–6, 3–6
|-
| bgcolor=FFA07A|Поразка
| 0–2
| [[ Makarska International Championships 2022, одиночний розряд|Чер 2022]]
| style="background:silver;"| [[Makarska International Championships|WTA 125 Makarska]], Хорватія
| Ґрунт
| {{flagicon|GER}} [[Юле Німаєр]]
| 5–7, 1–6
|-
| style="background:#98fb98;"|Перемога
| 1–2
| [[ Abierto Tampico 2022, одиночний розряд|Жов 2022]]
| style="background:silver;"| [[Abierto Tampico|WTA 125 Tampico]], Мексика
| Хард
| {{flagicon|POL}} [[Магда Лінетт]]
| 7–6(7–5), 4–6, 6–1
|-
| bgcolor=98FB98|Перемога
| 2–2
| [[2023 San Luis Open Challenger , жінки, одиночний розряд|Кві 2023]]
| style="background:silver;"|[[San Luis Open Challenger Tour|WTA 125 San Luis Potosi]], Мексика
| Ґрунт
| {{flagicon|ITA}} [[Сара Еррані]]
| 5–7, 6–4, 7–5
|}

=== Парний розряд: 1 титул ===
{|class="sortable wikitable"
!Результат
!class="unsortable"|В–П
!Дата
!Турнір
!Поверхня
!Партнерка
!Супротивниці
!class="unsortable"|Рахунок
|-
|style="background:#98fb98;"|Перемога
|1–0
|[[ Open Delle Puglie 2022, парний розряд|Вер 2022]]
|bgcolor=silver|[[Open delle Puglie|WTA 125 Bari]], Італія
|Грунт
|{{flagicon|SRB}} [[Олга Данилович]]
|{{flagicon|VEN}} [[Андреа Гаміс]]
 {{flagicon|NED}} [[Ева Веддер]]
|6–2, 6–3
|}
== Посилання на джерела ==
{{reflist}}
{{DEFAULTSORT:Коччаретто Елізабета}}
[[Категорія:Італійські тенісистки]]
[[Категорія:Тенісисти та тенісистки на літніх Олімпійських іграх 2024]]

title: Елізабетта Коччаретто

Громадянство: Італія

Місце народження: Анкона, Італія

title: Одиночний розряд

Титулів: 1 WTA, 4 WTA Challengers

title: Мейджори

title: Парний розряд

Титулів: 1 WTA Challenger

title: Мейджори


text:
# Павло Полуботок
Павло́ Полубо́ток (бл. 1660 — 29 грудня 1724, Петербург) — український військовий та політичний діяч. Чернігівський полковник, наказний гетьман Війська Запорозького Лівобережної України (1722-1724). Гетьман Глухівського періоду в історії України. Під час Північної війни виступив на боці Петра I. Заарештований за підписання Коломацьких чолобитних та супротив діяльності Малоросійської колегії. Помер в ув'язненні на території Петропавлівської фортеці.

## Біографія
Павло народився близько 1660 року на родинному хуторі Ст. Полуботівка в заможній козацькій родині Полуботків. Прадід, Ярема Полуботок, був мешканцем Чернігова — 1637 року виконував обов'язки райця місцевого магістрату. Батько, Леонтій Полуботок, служив писарем та сотником Чернігівського полку, згодом — бунчужним, генеральним осавулом і переяславським полковником.
У 1670-х роках Павло навчався у Києво-Могилянській академії. Близько 1680 року одружився із Євфимією Самойлович, племінницею Івана Самойловича, яка згодом стала матір'ю п'яти його дітей. Після закінчення академії Полуботок служив у Війську Запорозькому як військовий товариш Чернігівського полку, а невдовзі отримав ранг значкового товариша.
1692 року, в ході слідства у справі ченця Соломона, гетьман Іван Мазепа звинуватив батька і сина Полуботків у державній зраді. Леонтія визнали винним, позбавили полковницької посади та конфіскували частину маєтків на користь гетьманської скарбниці. Невдовзі знеславлений батько помер. Павло ж поступово покращив своє суспільне становище — 1703 року Іван Мазепа закріпив за ним землеволодіння у Чернігівському полку, а 1705 року затвердив на посаді полковника.
Під час Північної війни, Павло Полуботок не підтримав виступ Івана Мазепи, натомість одним з перших прибув на вимогу Петра I до містечка Глухова, котре після зруйнування Батурина було проголошене «новою столицею Гетьманщини». У листопаді на Глухівській раді, в присутності російських військ та полковників п'яти козацьких полків, він був одним із претендентів на гетьманство. Проте булава дісталася Івану Скоропадському:

| Начальники малоруські зібрали негайно Раду, що складалася з козаків, з їхніх начальників і поспольства, і подали государеві призначених кандидатів, найгідніших людей з найперших полковників своїх, чернігівського, Павла Полуботка, стародубського, Івана Скоропадського, бути гідними. Государ, з них вибрав і призначив в гетьмани останнього, людину надійну і заслужену, а про Полуботка сказав: «Цей дуже хитрий; він може Мазепі уподібнитися». Тому, листопада 7 числа, на тій Раді, що зібралася, загальними голосами того Скоропадського і вибрали…Оригінальний текст (рос.) Начальники малороссийские собрали тотчас Раду, состоящую из козаков, из их начальников и поспольства, и подали государю назначенных кандидатов, достойнейших людей из первенствующих полковников своих, черниговского, Павла Полуботка, стародубовского, Ивана Скоропадского, быть достойными. Государь, из оных выбрал и назначил в гетманы последнего, человека надежного и заслуженного, а о Полуботке сказал: «Этот очень хитр; он может Мазепе уравниться». Посему, ноября 7 числа, в собравшейся той Раде, общими голосами того Скоропадского и избрали... |
|                                                                                |

24 листопада 1708 року замість гетьманського уряду Петро І надав Павлові Полуботку села небожа Івана Мазепи, Івана Обидовського. Через місяць він отримав від царя Любеч з околицями і частину володінь самого Мазепи та Пилипа Орлика.
На підвладних землях Павло Полуботок розгорнув активну господарчу діяльність. Він розвивав промисловість, будуючи млини, ґуральні, гути та рудні, і наповнював власну скарбницю, торгуючи зерном і тютюном. На виручені кошти Полуботок скуповував нові маєтки в сусідніх полках. На початок 1720-х років став одним із найбільших магнатів в тогочасній Гетьманській і Слобідській Україні. Йому належало близько 2 тисяч селянських дворів, садиби у Чернігові, Гадячі, Любечі, Лебедині, Михайлівні, Коровинцях, Оболоні, Боровичах. Він мав невелику бібліотеку, колекцію картин, ікон та зброї. За свідченням Якова Марковича, Полуботок цікавився історією і упорядкував коротку «Кроніку», що охоплювала події в Україні протягом 1452-1715 років. Він також був покровителем чернігівського Вознесенського собору.
1721 року Павло Полуботок на чолі 10-тисячного козацького загону, за указом Петра І, працював на будівництві Ладозького каналу. Будівництво було непопулярним серед козаків через зневажливе ставлення влади, несприятливий клімат, погане забезпечення продовольством, хвороби та високу смертність.

### 1722—1724
Незважаючи на те що 4 липня 1722 року козацька старшина обрала Павла Полуботка наказним гетьманом ще до оголошення нових виборів, російською адміністрацією його повноваження офіційно затверджені не були — одержавши звістку про смерть Скоропадського, Петро I велів керувати Гетьманщиною Колегії Генеральних старшин, а саме — полковнику Полуботку спільно з генеральною старшиною, радячись у всіх справах з головою Малоросійської колегії Степаном Вельяміновим.

#### Малоросійська колегія
- 28 червня 1722 року Петро I створив у Глухові Малоросійську колегію на чолі з президентом Степаном Вельяміновим для керування справами Гетьманщини.
- 16 квітня 1723 року указом Петра І розширено повноваження Малоросійської колегії за рахунок звуження повноважень гетьмана.

#### Реформи Павла Полуботка
Реформа судочинства:
- 19 серпня 1722 року Павло Полуботок видав універсал, який:

1) забороняв зловживання світських і духовних можновладців щодо осіб козацького стану:
|  | абы пани полковники, панове старшина полковая, сотники, державци духовніе й свіцкіе, атамани й прочіє урядники й отнюдь нихто не дерзали козаков до приватних своих работизн принуждати й употребляти, но міют они, козаки, при своих свободах зостаючи, толко войсковіе, чину их козацкому пристойные… отбувати й исполняти услуги |

2) передбачав реформу судочинства, а саме визначав порядок судових апеляцій та регламентував процес судочинства:
|  | А суди везді… со всяким надлежащим устроити порядком, жебы не сам [полковник] й не один суддя, але в присудствіи и другой старшины тамошней, також без-урядовых, только бы честных й разумных особ… справи судовые в судебной избі размотрувал й рішал бы обще-совістно, по истине, як право и самая слушность указывает… |

Фінансова реформа:
- Подання Сенату Російської імперії колективних клопотань та чолобитних від імені старшини, козаків і посполитих з вимогою скасувати фінансове підпорядкування Гетьманщини Малоросійській колегії.
- Саботаж фінансових розпоряджень Малоросійської колегії.

Соціальні:
- Гальмування інкорпораційної реформи восени 1722 року за відсутності Петра І.
- Скасування через Сенат постанов Вельямінова.

#### Арешт
- 22 травня 1723 року — Полуботка із старшиною викликали до Петербурга «для ответу» за організацію антиросійської діяльності і підбурювання народу проти імператора.
- 23 червня 1723 року — Петро І заборонив указом проводити нові вибори гетьмана.
- Вересень 1723 року — розпочалися допити Полуботка і старшини в Таємній канцелярії. Полуботок пропонує замінити Малоросійську колегію Генеральним судом в семи персонах.
- Данило Апостол і старшина привозять до Петербурга від імені всього Війська Запорозького Коломацькі чолобитні, в яких просять дати дозвіл на проведення гетьманських виборів та ліквідувати податки, впроваджені Малоросійською колегією[3].
- 10 листопада 1723 року — розгніваний Петро І наказав ув'язнити Полуботка, старшину і всіх, хто допомагав їм, до Петропавлівської фортеці[3].
- Середина 1724 року — проти Павла Полуботка було сфабриковано справу про начебто таємні зв'язки з гетьманом у вигнанні Пилипом Орликом.
- Того ж року справу Полуботка віддано на розгляд Вищого суду.
- 29 грудня 1724 року, близько 15:00 — Полуботок, не витримавши численних тортур та допитів (протягом ув'язнення Полуботок тяжко захворів), помер від хвороби в камері. Похований на цвинтарі церкви Святого Сампсонія Прочанолюбця за Малою Невою в Петербурзі.
- 17 лютого 1725 року — звістка про смерть Полуботка досягла Гетьманщини після повернення прислуги покійного гетьмана.
- 17 лютого 1725 року — в глухівській церкві відправлено панахиду по Полуботку (за народними переказами).

## Родина
Батько
- Леонтій Полуботок (? — 1695) — полковник Переяславського полку, противник Івана Мазепи.

Дружини та діти
1680
- Єфимія Самойлович (? — лютий 1717) — небога гетьмана Івана Самойловича.

- Андрій Полуботок (? — 1744)
- Яків Полуботок (? — 1734)
- Олена Полуботок (? — 23 квітня 1745) — дружина Якова Маркевича (? — ?), улюбленого небожа Анастасії Скоропадської.
- Ганна Полуботок (старша) (? — ?)
- Ганна Полуботок (молодша) (? — ?)

1717, листопад.
- Ганна Лазаревич (? — ?) — донька ніжинського полкового судді Лазаревичева, вдова військового товариша Романа Жураківського[3].

## Спадщина
За легендою Полуботок відправив гетьманські скарби до Лондона, заповівши повернути їх незалежній Україні чи своїм нащадкам. 1720 року син гетьмана Яків за батьковим розпорядженням поклав на рахунок лондонського «Банку Ост-Індійської компанії» барильце золота. До Росії це золото спробували повернути кілька імператорів, починаючи від Петра I, а від середини XIX сторіччя претензії на скарб гетьмана стали заявляти його нащадки. У 1908 р. 350 його нащадків провели з'їзд у місті Стародубі, відправивши до лондонського банку 25 представників з вимогами повернути відсотки, які набігли за 200 років розмірі 213 млн карбованців. У середині 1950-х рр. розшуком скарбу Полуботка зайнялась Ін'юрколегія СРСР, а від 1991 р. — влада незалежної України. Нині мова йде вже про суму на внеску Полуботка в 16 млрд фунтів стерлінгів. Однак службовці банку, спадкоємця «Банку Ост-Індійської компанії», донині ігнорують усі запити, посилаючись на таємницю вкладу та відсутність у претендентів необхідних паперів, що підтвердили б їхні права.

## Вшанування пам'яті
З метою вшанування пам'яті наказного гетьмана Павла Полуботка та з нагоди відзначення у 2010 році 350-річчя від дня його народження, Президент України Віктор Ющенко доручив Кабінету Міністрів розробити та затвердити план заходів. Зокрема, передбачалася організація за участю Національної академії наук України у місті Чернігові міжнародної науково-практичної конференції, присвяченої Павлу Полуботку та його діяльності, а також тематичні конференції, «круглі столи», історичні читання в інших населених пунктах. Передбачалися також видання наукових та науково-популярних книг, збірок документів та матеріалів. У місті Чернігові планується встановити пам'ятник наказному гетьману Павлу Полуботку. Передбачено й проведення робіт з реставрації та музеєфікації кам'яниці Павла Полуботка у селищі Любечі, а також архітектурно-археологічного обстеження колишньої садиби Павла Полуботка у місті Чернігові.Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям було доручено здійснити заходи з доброустрою об'єктів, пов'язаних із життям та діяльністю наказного гетьмана Павла Полуботка, оновлення відповідних музейних експозицій.
Також Павлу Полуботку присвячена монета номіналом 10 гривень. На реверсі монети в намистовому колі в центрі зображено поясний портрет Павла Полуботка, праворуч — герб Полуботка. Між зовнішнім кантом монети і намистовим колом угорі розміщено стилізований напис ПАВЛО ПОЛУБОТОК, унизу — роки життя 1660-1724.
На честь гетьмана Павла Полуботка названі вулиці у містах України.
У Чернігові одна з найбільших вулиць носить ім'я Павла Полуботка.
Також вулиця Павла Полуботка існує в Дніпрі.

### Відео
- Павло Полуботок — Програма «Велич особистості» // ТРК «Рада», 2014

| Попередник Іван Скоропадський |  | Гетьман України 1722-1724 |  | Наступник Данило Апостол |

title: Павло Полуботок

wikitext:
{{Державний діяч
|зображення=Павло Полуботок.jpg
|титул=Наказний [[Гетьман Війська Запорозького]]
 (на [[Лівобережна Україна|Лівобережжі]])
|прапор=Flag of the Cossack Hetmanat.svg|монарх=[[Петро I]]
|герб=Alex K Pavlo Polubotok.svg
|попередник=[[Іван Скоропадський]]
|наступник=[[Данило Апостол]]
|титул_2=39 -й [[Чернігівський полк|Чернігівський полковник]]
|прапор_2=Chernihiv polk.svg
|періодпочаток=1722
|періодкінець=1724
|періодпочаток_2=1705
|періодкінець_2=1723
|попередник_2=Іван Власович
|наступник_2=Микола Грембецький
|місце народження=хутір [[Шрамківка|Ст. Полуботівка]], [[Гетьманщина]]
|дружина=[[Самойлович Євфимія Василівна]], другий шлюб [[Лазаревич Ганна Романівна]]
|діти=[[Полуботок Андрій Павлович|Андрій]], [[Полуботок Яків Павлович|Яків]], Олена, Ганна (старша), Ганна (молодша)
}}

'''Павло́ Полубо́ток''' (бл. [[1660]] — [[29 грудня]] [[1724]], [[Санкт-Петербург|Петербург]]) — [[українці|український]] військовий та політичний діяч. [[Чернігівський полк|Чернігівський полковник]], [[наказний гетьман]] [[Військо Запорозьке|Війська Запорозького]] [[Гетьманщина|Лівобережної України]] ([[1722]]-[[1724]]). Гетьман [[Глухівський період|Глухівського періоду в історії України]]. Під час [[Північна війна в Україні|Північної війни]] виступив на боці [[Петро I|Петра I]]. Заарештований за підписання [[Коломацькі чолобитні|Коломацьких чолобитних]] та супротив діяльності [[Малоросійська колегія|Малоросійської колегії]]. Помер в ув'язненні на території [[Петропавлівська фортеця|Петропавлівської фортеці]].

== Біографія ==
Павло народився близько 1660 року на родинному хуторі [[Шрамківка|Ст. Полуботівка]] в заможній козацькій родині [[Полуботки|Полуботків]]. Прадід, [[Ярема Полуботок]], був мешканцем [[Чернігів|Чернігова]] — [[1637]] року виконував обов'язки [[Райці|райця]] місцевого магістрату. Батько, [[Леонтій Полуботок]], служив [[писар]]ем та [[сотник]]ом [[Чернігівський полк|Чернігівського полку]], згодом — [[бунчужний|бунчужним]], [[генеральний осавул|генеральним осавулом]] і [[переяславський полк|переяславським полковником]].

У [[1670-ті|1670-х]] роках Павло навчався у [[Києво-Могилянська академія (1632—1817)|Києво-Могилянській академії]]. Близько [[1680]] року одружився із Євфимією Самойлович, племінницею [[Іван Самойлович|Івана Самойловича]], яка згодом стала матір'ю п'яти його дітей. Після закінчення академії Полуботок служив у Війську Запорозькому як [[військовий товариш]] Чернігівського полку, а невдовзі отримав ранг [[значковий товариш|значкового товариша]].

[[1692]] року, в ході слідства у справі ченця Соломона, гетьман [[Іван Мазепа]] звинуватив батька і сина Полуботків у державній зраді. Леонтія визнали винним, позбавили полковницької посади та конфіскували частину маєтків на користь гетьманської скарбниці. Невдовзі знеславлений батько помер. Павло ж поступово покращив своє суспільне становище — [[1703]] року Іван Мазепа закріпив за ним землеволодіння у Чернігівському полку, а [[1705]] року затвердив на посаді полковника.

Під час [[Північна війна (1700—1721)|Північної війни]], Павло Полуботок не підтримав виступ Івана Мазепи, натомість одним з перших прибув на вимогу [[Петро I|Петра I]] до містечка [[Глухів|Глухова]], котре після [[Батуринська трагедія|зруйнування Батурина]] було проголошене «новою столицею Гетьманщини». У листопаді на [[Глухівська рада 1708|Глухівській раді]], в присутності російських військ та полковників п'яти козацьких полків, він був одним із претендентів на гетьманство. Проте булава дісталася [[Іван Скоропадський|Івану Скоропадському]]:

{{text2|Начальники малоруські зібрали негайно Раду, що складалася з козаків, з їхніх начальників і поспольства, і подали государеві призначених кандидатів, найгідніших людей з найперших полковників своїх, чернігівського, Павла Полуботка, стародубського, Івана Скоропадського, бути гідними. Государ, з них вибрав і призначив в гетьмани останнього, людину надійну і заслужену, а про Полуботка сказав: «Цей дуже хитрий; він може Мазепі уподібнитися». Тому, листопада 7 числа, на тій Раді, що зібралася, загальними голосами того Скоропадського і вибрали…{{oq|ru|Начальники малороссийские собрали тотчас Раду, состоящую из козаков, из их начальников и поспольства, и подали государю назначенных кандидатов, достойнейших людей из первенствующих полковников своих, черниговского, Павла Полуботка, стародубовского, Ивана Скоропадского, быть достойными. Государь, из оных выбрал и назначил в гетманы последнего, человека надежного и заслуженного, а о Полуботке сказал: «Этот очень хитр; он может Мазепе уравниться». Посему, ноября 7 числа, в собравшейся той Раде, общими голосами того Скоропадского и избрали...<ref>Цитата за [http://litopys.org.ua/rigel/rig19.htm Об избрании по повелению царскому, в гетманы Радою и о пожаловании в ту степень, полковника Скоропадского // Рігельман О. І. ''Літописна оповідь про Малу Росію та її народ і козаків узагалі'' / Вст. ст., упор. та примітки П. М. Саса, В. О.Щербака. — К.: Либідь, 1994. ]</ref>}}}}

[[24 листопада]] [[1708]] року замість гетьманського уряду Петро І надав Павлові Полуботку села небожа Івана Мазепи, [[Іван Обидовський|Івана Обидовського]]. Через місяць він отримав від царя [[Любеч]] з околицями і частину володінь самого Мазепи та [[Пилип Орлик|Пилипа Орлика]].

На підвладних землях Павло Полуботок розгорнув активну господарчу діяльність. Він розвивав промисловість, будуючи [[млин]]и, [[Ґуральня|ґуральні]], [[гута (промисел)|гути]] та [[рудня|рудні]], і наповнював власну скарбницю, торгуючи [[зерно]]м і [[Тютюн (сировина)|тютюном]]. На виручені кошти Полуботок скуповував нові маєтки в сусідніх полках. На початок 1720-х років став одним із найбільших [[магнат]]ів в тогочасній [[Гетьманщина|Гетьманській]] і [[Слобідська Україна|Слобідській Україні]]. Йому належало близько 2 тисяч селянських дворів, садиби у Чернігові, [[Гадяч]]і, Любечі, [[Лебедин]]і, [[Михайлівна|Михайлівні]], [[Коровинці|Коровинцях]], [[Оболоння (Новгород-Сіверський район)|Оболоні]], [[Боровичі (Шосткинський район)|Боровичах]]. Він мав невелику бібліотеку, колекцію картин, ікон та зброї. За свідченням [[Маркович Яків Андрійович|Якова Марковича]], Полуботок цікавився історією і упорядкував коротку «Кроніку», що охоплювала події в Україні протягом [[1452]]-[[1715]] років. Він також був покровителем чернігівського [[Вознесенський собор (Чернігів)|Вознесенського собору]].

[[1721]] року Павло Полуботок на чолі 10-тисячного козацького загону, за указом Петра І, працював на будівництві [[Ладозький канал|Ладозького каналу]]. Будівництво було непопулярним серед козаків через зневажливе ставлення влади, несприятливий клімат, погане забезпечення продовольством, хвороби та високу смертність.

=== 1722—1724 ===
{{main|Колегія Генеральних старшин}}
Незважаючи на те що [[4 липня]] [[1722]] року [[козацька старшина]] обрала Павла Полуботка [[наказний гетьман|наказним гетьманом]] ще до оголошення нових виборів, російською адміністрацією його повноваження офіційно затверджені не були — одержавши звістку про смерть Скоропадського, Петро I велів керувати Гетьманщиною [[Колегія Генеральних старшин|Колегії Генеральних старшин]], а саме — полковнику Полуботку спільно з [[Генеральна старшина|генеральною старшиною]], радячись у всіх справах з головою [[Малоросійська колегія|Малоросійської колегії]] [[Вельямінов Степан Лукич|Степаном Вельяміновим]].

==== Малоросійська колегія ====
* [[28 червня]] [[1722]] року [[Петро I]] створив у Глухові [[Малоросійська колегія|Малоросійську колегію]] на чолі з президентом [[Вельямінов Степан Лукич|Степаном Вельяміновим]] для керування справами Гетьманщини.
* [[16 квітня]] [[1723]] року указом Петра І розширено повноваження Малоросійської колегії за рахунок звуження повноважень гетьмана.

==== Реформи Павла Полуботка ====
Реформа судочинства:
* [[19 серпня]] [[1722]] року Павло Полуботок видав універсал, який:
1) забороняв зловживання світських і духовних можновладців щодо осіб козацького стану:
{{цитата|''абы пани полковники, панове старшина полковая, сотники, державци духовніе й свіцкіе, атамани й прочіє урядники й отнюдь нихто не дерзали козаков до приватних своих работизн принуждати й употребляти, но міют они, козаки, при своих свободах зостаючи, толко войсковіе, чину их козацкому пристойные… отбувати й исполняти услуги''<ref name="КМА" />}}
2) передбачав реформу судочинства, а саме визначав порядок судових апеляцій та регламентував процес судочинства:
{{цитата|''А суди везді… со всяким надлежащим устроити порядком, жебы не сам [полковник] й не один суддя, але в присудствіи и другой старшины тамошней, також без-урядовых, только бы честных й разумных особ… справи судовые в судебной избі размотрувал й рішал бы обще-совістно, по истине, як право и самая слушность указывает…''<ref name="КМА" />}}

Фінансова реформа:
* Подання Сенату Російської імперії колективних клопотань та чолобитних від імені старшини, козаків і посполитих з вимогою скасувати фінансове підпорядкування Гетьманщини Малоросійській колегії.
* Саботаж фінансових розпоряджень Малоросійської колегії.

Соціальні:
* Гальмування інкорпораційної реформи восени [[1722]] року за відсутності Петра І.
* Скасування через Сенат постанов Вельямінова.

==== Арешт ====
[[Файл:Polubotok Petro.jpg|thumb|right|250px|Павло Полуботок розмовляє з Петром I у Петропавловській фортеці]]
* [[22 травня]] [[1723]] року — Полуботка із старшиною викликали до Петербурга «для ответу» за організацію антиросійської діяльності і підбурювання народу проти імператора.
* [[23 червня]] [[1723]] року — Петро І заборонив указом проводити нові вибори гетьмана.
* Вересень 1723 року — розпочалися допити Полуботка і старшини в [[Таємна канцелярія|Таємній канцелярії]]. Полуботок пропонує замінити Малоросійську колегію Генеральним судом в семи персонах.
* Данило Апостол і старшина привозять до Петербурга від імені всього Війська Запорозького [[Коломацькі чолобитні]], в яких просять дати дозвіл на проведення гетьманських виборів та ліквідувати податки, впроваджені Малоросійською колегією<ref name="КМА">{{Cite web |url=https://www.ukma.edu.ua/index.php/projectsdone/personal-grants/91-about-us/vudatni-prof-stud/142-polybotok |title=Павло Полуботок // Києво-Могилянська академія в іменах XVII—XVIII ст. |accessdate=2 лютого 2020 |archive-date=1 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200201233029/https://www.ukma.edu.ua/index.php/projectsdone/personal-grants/91-about-us/vudatni-prof-stud/142-polybotok }}</ref>.
* [[10 листопада]] [[1723]] року — розгніваний Петро І наказав ув'язнити Полуботка, старшину і всіх, хто допомагав їм, до [[Петропавлівська фортеця|Петропавлівської фортеці]]<ref name="КМА" />.
* Середина [[1724]] року — проти Павла Полуботка було сфабриковано справу про начебто таємні зв'язки з гетьманом у вигнанні Пилипом Орликом.
* Того ж року справу Полуботка віддано на розгляд Вищого суду.
* [[29 грудня]] [[1724]] року, близько 15:00 — Полуботок, не витримавши численних тортур та допитів (протягом ув'язнення Полуботок тяжко захворів), помер від хвороби в камері. Похований на цвинтарі церкви Святого Сампсонія Прочанолюбця за [[Мала Нева|Малою Невою]] в Петербурзі.
* [[17 лютого]] [[1725]] року — звістка про смерть Полуботка досягла Гетьманщини після повернення прислуги покійного гетьмана.
* [[17 лютого]] [[1725]] року — в глухівській церкві відправлено панахиду по Полуботку (за народними переказами).

== Родина ==
{{main|Полуботки}}
'''''Батько'''''
* [[Леонтій Полуботок]] (? — [[1695]]) — полковник [[Переяславський полк|Переяславського полку]], противник [[Іван Мазепа|Івана Мазепи]].

'''''Дружини та діти'''''

[[1680]]
* [[Самойлович Євфимія Василівна|Єфимія Самойлович]] (? — [[лютий]] [[1717]]) — небога гетьмана [[Іван Самойлович|Івана Самойловича]].
:* [[Полуботок Андрій Павлович|Андрій Полуботок]] (? — [[1744]])
:* [[Полуботок Яків Павлович|Яків Полуботок]] (? — [[1734]])
:* [[Олена Полуботок]] (? — [[23 квітня]] [[1745]]) — дружина [[Маркович Яків Андрійович|Якова Маркевича]] (? — ?), улюбленого небожа [[Анастасія Маркович|Анастасії Скоропадської]]<ref name="КМА" />.
:* [[Ганна Полуботок (старша)]] (? — ?)
:* [[Ганна Полуботок (молодша)]] (? — ?)

[[1717]], листопад<ref name="КМА" />.
* [[Лазаревич Ганна Романівна|Ганна Лазаревич]] (? — ?) — донька [[ніжинський полк|ніжинського полкового судді]] Лазаревичева, вдова [[військовий товариш|військового товариша]] [[Роман Жураківський|Романа Жураківського]]<ref name="КМА" />.

== Спадщина ==
{{main|Золото Полуботка}}
[[Файл:Пам'ятна дошка Полуботку 269.JPG|thumb|right|200px|Пам'ятна дошка у [[Чернігів|Чернігові]] на [[Вулиця Гетьмана Полуботка (Чернігів)|вул. Гетьмана Полуботка]]]]
За легендою Полуботок відправив гетьманські [[скарб]]и до [[Лондон]]а, заповівши повернути їх незалежній Україні чи своїм нащадкам. [[1720]] року син гетьмана [[Полуботок Яків Павлович|Яків]] за батьковим розпорядженням поклав на рахунок лондонського «Банку Ост-Індійської компанії» барильце золота. До Росії це золото спробували повернути кілька імператорів, починаючи від Петра I, а від середини [[XIX століття|XIX сторіччя]] претензії на скарб гетьмана стали заявляти його нащадки. У 1908 р. 350 його нащадків провели з'їзд у місті Стародубі, відправивши до лондонського банку 25 представників з вимогами повернути відсотки, які набігли за 200 років розмірі 213 млн карбованців. У середині 1950-х рр. розшуком скарбу Полуботка зайнялась Ін'юрколегія СРСР, а від 1991 р. — влада незалежної України. Нині мова йде вже про суму на внеску Полуботка в 16 млрд фунтів стерлінгів. Однак службовці банку, спадкоємця «Банку [[Британська Ост-Індійська компанія|Ост-Індійської компанії»]], донині ігнорують усі запити, посилаючись на таємницю вкладу та відсутність у претендентів необхідних паперів, що підтвердили б їхні права.

== Вшанування пам'яті ==
З метою вшанування пам'яті наказного гетьмана Павла Полуботка та з нагоди відзначення у [[2010]] році 350-річчя від дня його народження, Президент України [[Ющенко Віктор Андрійович|Віктор Ющенко]] доручив Кабінету Міністрів розробити та затвердити план заходів. Зокрема, передбачалася організація за участю [[Національна академія наук України|Національної академії наук України]] у місті Чернігові міжнародної науково-практичної [[конференція|конференції]], присвяченої Павлу Полуботку та його діяльності, а також тематичні конференції, «круглі столи», історичні читання в інших населених пунктах. Передбачалися також видання наукових та науково-популярних книг, збірок документів та матеріалів. У місті Чернігові планується встановити пам'ятник наказному гетьману Павлу Полуботку. Передбачено й проведення робіт з реставрації та музеєфікації кам'яниці Павла Полуботка у селищі Любечі, а також архітектурно-археологічного обстеження колишньої садиби Павла Полуботка у місті Чернігові.[[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]], Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям було доручено здійснити заходи з доброустрою об'єктів, пов'язаних із життям та діяльністю наказного гетьмана Павла Полуботка, оновлення відповідних музейних експозицій.

{{main|Павло Полуботок (срібна монета)}}
Також Павлу Полуботку присвячена монета номіналом 10 гривень. На реверсі монети в намистовому колі в центрі зображено поясний портрет Павла Полуботка, праворуч — герб Полуботка. Між зовнішнім кантом монети і намистовим колом угорі розміщено стилізований напис ПАВЛО ПОЛУБОТОК, унизу — роки життя [[1660]]-[[1724]].

{{main|Гетьмана Полуботка вулиця}}
На честь гетьмана Павла Полуботка названі вулиці у містах [[Україна|України]].

У Чернігові [[Вулиця Гетьмана Полуботка (Чернігів)|одна]] з найбільших вулиць носить ім'я Павла Полуботка.

Також вулиця Павла Полуботка існує в [[Дніпро (місто)|Дніпрі]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела та література ==
* ''Головченко В. І''. Полуботок Павло Леонтійович // [[Українська дипломатична енциклопедія]]: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.:Знання України, 2004 — Т. 2 — 812 с. — ISBN 966-316-045-4.
* ''Горобець В. М.'' [http://history.org.ua/?encyclop&termin=Polubotok_P Полуботок Павло Леонтійович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161111200446/http://history.org.ua/?encyclop&termin=Polubotok_P |date=11 листопада 2016 }} // {{ЕІУ|8|376}}
* ''Горобець В''. [https://archive.org/stream/Politychna#page/n597/mode/2up Полуботок Павло] // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К. : Парламентське видавництво, 2011. — С. 598—599. — ISBN 978-966-611-818-2.
* ''Грушевський М.'' Ілюстрована історія України с додатками та доповненнями / Упор. Й. Й. Брояк, В. Ф. Верстюк. — Донецьк : ТОВ ПКФ «БАО», 2004. — 736 с.
* Історичні постаті України / Упоряд. [[Болдирєв Олександр Васильович|О. В. Болдирєв]]. — Одеса, 1993.
* ''Кононеко В.'' Інтелектуальна біографія Павла Полуботка: обстоювання традиції «модернізаційною» риторикою (''до 350-річчя Павла Полуботка'') // [[Український історичний журнал]]. — К. — 2010. — № 4 (493) (лип.-серп.). — С. 39—59. — ISSN 0130-5247.
* ''Кривошея В. В.'' Неурядова старшина гетьманщини. — К. : Стилос, 2009. — С. 297.
* ''[[Руданський Степан Васильович|Руданський С]].'' Павло Полуботок.
* ''Сєров Д. О.'' (Новосибірськ, Російська Федерація), ''Таїрова-Яковлева Т. Г.'' (Санкт-Петербурґ). Смерть П. Полуботка в Петербурзі: як це сталося і що саме планував Петро І // Український історичний журнал. — К. — 2015. — № 6 (525) (лист.-груд.). — 240 с. — С. 48—57. — ISSN 0130-5247.
* ''Україна і Росія в історичній ретроспектив''і: нариси в 3-х томах / Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 1 (Верстюк В. Ф., Горобець В. М., Толочко О. П.). — 4. Українська автономія та російський централізм епохи становлення і розбудови імперії.
* [http://archeos.org.ua/wp-content/uploads/2013/08/Універсали-Полуботка.pdf Універсали Павла Полуботка (1722—1723)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150402131415/http://archeos.org.ua/wp-content/uploads/2013/08/Універсали-Полуботка.pdf |date=2 квітня 2015 }} / Упорядник: Вячеслав Ринсевич. — Київ, 2008. — 720 с.
* Салтан А. Н. [https://web.archive.org/web/20160411123450/http://www.sled.net.ua/bessrochniy/angliyskiy/depozit/getmana/polubotka/2016/02/04 Бессрочный английский депозит гетмана Полуботка]. — Режим доступа к статье: https://web.archive.org/web/20160411123450/http://www.sled.net.ua/bessrochniy/angliyskiy/depozit/getmana/polubotka/2016/02/04. –Заглавие с экрана. — 4.04.16.

{{Вікіцитати}}

== Посилання ==
* {{УМЕ11|частина=[https://archive.org/stream/UkrMalaEn/kn_11_Пере-Поче#page/n93/mode/2up Полуботок Павло]|сторінки=1426-1428}}
* {{Cite web |url=https://cdiak.archives.gov.ua/ab_2022_07_15.php |first=Євген |last=Дубовінський |title=До 300-річчя обрання Павла Полуботка наказним гетьманом України Гетьманщини |website=[[Центральний державний історичний архів України (Київ)|ЦДІАК]] |accessdate=2022-07-15}}

=== Відео ===
* [https://youtu.be/09E2b59yc6o Павло Полуботок — Програма «Велич особистості»] // ''ТРК «Рада»'', 2014

{| cellspacing="0" style="border: 2px solid blue; border-image: none; width: 100%; text-align: center; clear: both; margin-top: 3px; vertical-align: top; border-collapse: collapse; background-color: white;" cellpadding="4" 0 "
| width="25%" | Попередник
[[Іван Скоропадський]]
| width="10%" | [[Файл:Herb Viyska Zaporozkoho.svg|50px]]
| width="20%" | '''[[Гетьман України]]'''
[[1722]]-[[1724]]
| width="10%" | [[Файл:Herb Viyska Zaporozkoho.svg|50px]]
| width="25%" | Наступник
[[Данило Апостол]]
|}
{{нормативний контроль}}
{{Гетьмани Війська Запорозького}}

{{DEFAULTSORT:Полуботок Павло}}
[[Категорія:Павло Полуботок| ]]
[[Категорія:Гетьмани Війська Запорозького]]
[[Категорія:Патрони юнацьких пластових куренів]]
[[Категорія:Мазепинська доба]]
[[Категорія:Уродженці Борзни]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо вулиці]]
[[Категорія:В'язні Петропавлівської фортеці]]
[[Категорія:Чернігівські полковники]]
[[Категорія:Померли в Санкт-Петербурзі]]
[[Категорія:Люди на марках]]
[[Категорія:Люди на монетах України]]
[[Категорія:Правителі Європи XVIII століття]]

title: 1722 — 1724

Монарх: Петро I

Попередник: Іван Скоропадський

Наступник: Данило Апостол

title: 1705 — 1723

Попередник: Іван Власович

Наступник: Микола Грембецький

Народження: 1660 · хутір Ст. Полуботівка, Гетьманщина

Смерть: 29 грудня 1724 · Петропавлівська фортеця, Петроградський район, Санкт-Петербург, Російська імперія

Країна: Річ Посполита

Релігія: Грецька православна церква

Рід: Полуботки

Батько: Леонтій Полуботок

Шлюб: Самойлович Євфимія Василівна, другий шлюб Лазаревич Ганна Романівна

Діти: Андрій, Яків, Олена, Ганна (старша), Ганна (молодша)

Медіафайли у Вікісховищі
Висловлювання у Вікіцитатах

Прапор: Наказний Гетьман Війська Запорозького · (на Лівобережжі)

title: Наступник:

Прапор: 39 -й Чернігівський полковник