text:
# Mark I (танк)
Mark I — британський важкий танк періоду Першої світової війни. Розроблений у 1916 році, він був родоначальником родини важких танків, що мали характерний зовнішній вигляд у формі ромбоїда. Всього було виготовлено 150 машин, а з 1917 року випускався більш досконалий Mark IV.
Танк виготовлявся у двох варіантах: «самець», що мав дві 57-мм гармати в спонсонах на бортах і кілька кулеметів, і «самиця» з повністю кулеметним озброєнням.
Перший в історії танк, що використовувався в військових діях: 15 вересня 1916 року 49 танків узяли участь у боях за Флер і Курселетт (частина битви на Соммі).

## Історія створення й виробництва
До початку 1915 року Перша світова війна почала входити в позиційну стадію. З обох сторін фронту противники зарились у землю, окутались рядами колючого дроту та ощетинились кулеметами. Будь-яка атака коштувала величезних втрат, незпівставних з досягнутими результатами. Значна кількість військових розуміли, що броньовані бойові машини могли б вирішити цю проблему. До того ж, на фронтах уже діяли численні й досить різнорідні бронеавтомобілі, успіхи яких лише підтверджували вищезгадане висловлювання. Одначе, прохідність важких броньовиків була незадовільною.
Серед іншого, військові інженери пропонували використовувати замість колісного автомобільного шасі гусеничне. Трактори з гусеничним рушієм до того часу вже активно виготовлялись в різних країнах (переважно в США), і їх технології, в цілому, були відпрацьовані. У військові інститути Великої Британії почали надходити проекти різноманітних бойових машин на гусеничному ходу. Так, ще у листопаді 1914 року керуючий пороховою компанією в Чильворті капітан Таллок направив до Комітету імперської оборони пропозицію про будівництво якогось «сухопутного крейсера». У грудні того ж року адмірал Бекон розробив «мостовий трактор для подолання загороджень», а ще трохи пізніше комодор Мюррей Суеттер спробував просунути самохідний піхотний броньовий щит на гусеничній платформі розробки компанії «Педрейл Транспорт». Останній проект навіть був випробуваний у лютому 1915 року, хоча і в дуже загальному вигляді (трактор «Педрейл Транспорт» зі щитом), і за результатами випробувань визнаний безперспективним.
У підсумку, навесні 1915 року при британському Адміралтействі був створений спеціалізований «Комітет із сухопутних кораблів». Створення цього інституту курувала Військово-морська авіаційна служба (Royal Naval Air Service, скор. RNAS), яка була дуже зацікавлена в броньованих бойових машинах для охорони своїх континентальних берегових баз. Головою комітету став директор Управління морського будівництва Юстас Теннісон Д'Енкур.
Рішення про будівництво танків було прийняте в 1915 році, остаточно перша модель танка (танком, тобто «баком» її назвали для того, щоб дезінформувати противника при перевезенні залізницею) була готова в 1916 році, коли пройшла випробування і перше замовлення на 100 машин надійшло у виробництво. Це був танк Mk.1 — досить недосконала бойова машина, що випускалася в двох модифікаціях — «самка» (англ. Female) (тільки з кулеметним озброєнням) і «самець» (англ. Male) (кулемети і дві 57-мм гармати).

## Опис конструкції
Mark I мав незвичайну ромбоподібну форму, яка повинна була дати найбільшу довжину гусениці, що дозволяло долати широкі окопи, які переважали на полях битв першої світової війни. Застосування цієї схеми робило неможливим розміщення зброї у баштах (через занадто велику загальну висоту). Тому основне озброєння було розміщене в спонсонах з боків танка.
Mark I мав компонування без чіткого поділу танка на відділення: двигун з трансмісією проходили через велику частину довжини танка, займаючи основну частину внутрішнього простору. По бортах від двигуна і трансмісії розташовувалися проходи і служили для розміщення озброєння спонсони, а в лобовій частині корпуса знаходилося відділення управління. Екіпаж танка складався з восьми осіб. Командир танка, зазвичай молодший лейтенант або лейтенант, також виконував функції стрільця лобового кулемета й, часом, — помічника водія, і з самим водієм знаходилися у відділенні управління зліва та справа відповідно. У кожному зі спонсонів розташовувалися навідник і заряджаючий (на «самцях»), або два кулеметника (на «самках»), а в проходах в кормовій половині корпусу знаходилися двоє помічників водія. Деколи в екіпаж додавався дев'ятий член, завданням якого було, перебуваючи в кормі танка, біля радіатора, з особистої зброї обороняти кормовий сектор танка від піхоти. Розрізняли 2 види танки Mark I — «самець» і «самка». Відзнаки «самця від самки» полягали як у масі, так і в наявності певних озброєнь. Так «самець» мав масу близько 28,5 тонн на озброєнні мав кулемет і дві 57-мм гармати. «Самка» важила на тонну менше і на озброєнні мала лише кулемети.

### Озброєння
На танках-«самцях» основне озброєння складали дві нарізні 57-мм гармати моделі Six Pounder, Single Tube, що були розроблені в 1915 році сухопутним варіантом скорострільної морської гармати, прийнятої на озброєння в 1885 році, 57-мм гармата мала вертикальний клиновий затвор, гідравлічний відкатник і пружинний накатник. Довжина ствола гармати становила 40 калібрів / 2 280 мм. Гармати розташовувались у спонсонах танка на тумбових установках, з обертовою частиною яких були пов'язані циліндричні щити, що закривали амбразуру спонсона. Наведення гармати здійснювалося за допомогою найпростішого плечового упору, без будь-яких механізмів; при цьому, так як навідник з кожного борту знаходився зліва від гармати, його положення обмежувало кути горизонтального наведення до 0…110° з правого борту і 245…355° з лівого. Для наведення гармати на ціль служив найпростіший телескопічний приціл. Боєкомплект гармати становив 334 унітарних пострілів, які розміщувалися в укладках у нижній частині спонсонів і стелажах між бічними стінками. Єдиним, спочатку, доступним снарядом до них був осколково-фугасний, з пороховим зарядом і донним підривником. Початкова швидкість цих снарядів становила 554 м/с, а максимальна дальність стрільби ними — 6 860 м, хоча ефективна обмежувалася приблизно 1 800 метрами. Максимальна скорострільність гармат становила 15-20 пострілів в хвилину.
Позаду гармат в спонсонах «самців» розташовувались два 7,7-мм кулемети «Гочкісс» M1909 з повітряним охолодженням ствола. Крім цього, на танках обох варіантів один такий кулемет розміщувався в лобовій частині танка й обслуговувався командиром, і, в деяких випадках, ще один кулемет встановлювався в кормі танка. Всі кулемети «Гочкісс» були знімними і вели вогонь через амбразури, що закриваються, в інший час, броневими кришками. На танках варіанту «самка» місце 57-мм гармат і кулеметів «Гочкісс» в спонсонах займали чотири 7,7-мм кулемети «Віккерс». Ці кулемети мали водяне охолодження стволів, які закривалися броньовими кожухами і розміщувалися на тумбових установках з поворотними щитами, схожими до установок 57-мм гармат. Кути наведення кулеметів були вибрані таким чином, щоб забезпечувати їм у сумі майже круговий обстріл, обмежений лише далеко винесеними гусеницями танка. Боєкомплект кулеметів становив 5 760 патронів для «самців» або 30 080 патронів для «самок», у стрічках по 320 штук. Крім цього, кожен член екіпажу мав револьвер для стрільби з якого в різних частинах танка були закриті броньовими кришками порти. Через малу рухливість танка й обмежені сектори обстрілу його основного озброєння, зброї особовому екіпажу відводилася важлива роль у ближній обороні танка.

### Засоби спостереження та зв'язку
Основним засобом спостереження за місцевістю для командира й водія були оглядові лючки у верхньому лобовому листі корпусу, що закривалися броньовими кришками й могли відкриватися або закриватися повністю, або залишати вузьку оглядову щілину. Крім цього у командира і водія були перископічні оглядові прилади в даху рубки, але за складності їх використання в бойових умовах, від них відмовилися. Інші члени екіпажу мали в своєму розпорядженні лише оглядові щілини в різних частинах танка. З внутрішньої сторони щілини закривалися захисним склом, але останнє легко розбивалося при обстрілі й танкісти часто отримували поранення від осколків або бризок свинцю через відкриті щілини.
Яких-небудь засобів внутрішнього зв'язку в танка не було, як і штатних засобів зовнішнього. Для зовнішнього зв'язку випробовувалися різні способи — сигнали прапорцями, лампою й подібними засобами, проте в умовах поганої видимості на полі бою, і особливо зсередини інших танків вони виявлялися малоефективними; на деяких танках застосовувалася голубина пошта, але голуби погано переносили умови всередині танка і часто гинули. Робилися спроби використовувати телефонний зв'язок через що прокладався танком кабель, але довжина останнього виявлялася абсолютно недостатньою. Єдиним надійним, але вкрай небезпечним засобом був зв'язок через піших посильних.

### Двигун і трансмісія
На Mark I встановлювався рядний 6-циліндровий безклапанний бензиновий карбюраторний двигун водяного охолодження, марки Daimler/Knight. Маючи робочий об'єм 13 літрів, двигун розвивав максимальну потужність у 105 к. с. при 1000 об/хв. Двигун встановлювався на рамі в середній частині корпусу, уздовж поздовжньої осі танка. Два паливних бака, ємністю 114 літрів кожен, розміщувалися по бортах від рубки в самій верхній частині танка, так як бензин подавався в двигун самопливом. При сильному нахилі танка під час руху, подача палива могла перериватися, і тоді одному з членів екіпажу доводилося вручну переливати пляшкою бензин з бака в карбюратор. Радіатор системи охолодження двигуна розміщувався в кормі танка зліва, а вихлопні труби виводилися на дах і не мали глушників.
До складу трансмісії Mark I входили:
- Карданний вал
- Головний фрикціон за типом конуса на феродовій підкладці
- Механічна двоступінчаста, з ковзаючими шестернями, головна коробка передач
- Черв'ячний редуктор
- Диференціал
- Дві бортові двоступеневі механічні коробки передач, об'єднані з диференціалом
- Два стрічкових гальма
- Дві ланцюгові передачі
- Два однорядних шестерних редуктора

В управлінні трансмісією брали участь одночасно 3-4 людини: водій, який керував головним фрикціоном і коробкою передач, а також координував дії інших; командир танка, який керував бортовими гальмами і один або обидва помічника водія, що відповідали за бортові коробки передач.

### Ходова частина
Задні колеса призначалися для управління танком. В одному з боїв колеса відстрелили, але танк не втратив керованості. Після цього задні колеса на танки не встановлювали.

## Бойове застосування
Танк надійшов на озброєння в серпні 1916 року. Вперше був використаний англійською армією проти німецьких військ 15 вересня 1916 року у Франції, у «Битві на Соммі». В ході бою з'ясувалося, що конструкція танка недостатньо відпрацьована — з 49 машин, які англійці підготували для атаки, на вихідні позиції висунулося тільки 32 (17 танків вийшли з ладу через неполадки), а з цих тридцяти двох, що почали атаку, 5 застрягли в болоті та 9 вийшли з ладу з технічних причин. І, все ж, навіть 18 танків, що залишилися, змогли просунутися вглиб оборони на 5 км, причому втрати англійців у цій наступальній операції виявилися в 20 разів менше звичайних.
Танк долав дротяні загородження і траншеї шириною 2,7 метра. Броня тримала попадання куль і осколків снарядів, але не могла витримувати прямого попадання снаряда.
Хоча через малу кількість танків фронт не вдалося прорвати остаточно, новий вид бойової техніки показав свої можливості і з'ясувалося, що танки мають велике майбутнє. У перший час після появи танків на фронті німецькі солдати боялися їх панічно.
У 1917 році танки Mark 1, що використовувалися у танковій школі, були вдосконалені (був прибраний гостроверхий дах та задні рульові колеса) і відправлені в Палестину. Війська в Газі отримали ці танки замість обіцяних нових танків Mk III. Оскільки німецькі союзники вже повідомили про танки туркам, то ті не злякалися появи цих машин на полі бою і навіть змогли з допомогою артилерії підбити кілька танків. У результаті британцям довелося терміново міняти тактику застосування цих машин. Незважаючи на те що ці машини не вплинули на хід війни на Близькому Сході, тим не менш, після зміни тактики вони діяли досить ефективно.

title: Mark I (танк)

wikitext:
{{Otheruses|Mark I}}
{{Бронетехніка
|назва                                             = Mark I (Mk I)
|зображення                                        = British prototype tank of 1915, nicknamed "Mother".jpg
|розм_зобр               = 340px
|опис_зображення                                   = Mark I «самець». 1916 рік.
|класифікація                                      = [[Важкий танк]]/
[[піхотний танк]]
|модифікація                                       = Mark I (Mk I)
|компонувальна схема                               = «ромбоїдний» танк
|вартість                                          =
|країна-виробник                                   = {{Прапор|Велика Британія}}
|розробник                                         = {{Прапор|Велика Британія}} {{iw|William Foster & Co. Ltd|William Foster & Co,|en|William Foster & Co. Ltd}}, {{iw|Metro Cammell|MCCW|en|Metro Cammell}}
|роки виробництва                                  = [[1916]]–[[1917]]
|кількість виробів                                 = 75 («самець»),
75 («самиця»)
|роки експлуатації                                 = з [[1916]] по [[1917]]
|модифікації                                       = «самець», «самиця»
|основні країни-оператори                          = {{Прапор|Велика Британія}}
|війни                                             = [[Перша Світова Війна]]
|бойова маса                                       =
|екіпаж                                            = 8-9 чоловік;

|довжина                                           = 8060 (без «хвоста»)
9910 (з «хвостом»)
|ширина                                            = 4200 («самець»),
4380 («самиця»)
|висота                                            = 2450
|кліренс                                           = 420
|база                                              =
|колія                                             =
|тип броні                                         = сталева, катана
|лоб корпусу                                       = 10-12
|борт корпусу                                      = 10-12
|корма корпусу                                     = 10
|дах корпусу                                       =
|днище                                             = 5-6
|активний захист                                   =
|динамічний захист                                 =
|основне озброєння                                 = [[танкова гармата]]
|калібр, марка та тип гармати                      = 2 × [[QF 6 pounder Hotchkiss|57-мм (6-фнт) «Гочкісс» L/40]](«самець»)
|довжина ствола                                    = 40
|скорострільність                                  = 17-20
|кути ВН                                           =
|кути ГН                                           =
|дальність стрільби                                = 1,8
|боєкомплект гармати                               = 332 («самець»)
|приціли                                           = оптичний
|кулемети                                          = 4 × 8-мм «Гочкісс» («самець»);
4 × 7,7-мм «Віккерс»,
1 × 8-мм «Гочкісс» («самиця»)
|додаткове_озброєння                               =
|боєкомплект                                       =
|тип, марка двигуна                                = «Даймлер», [[Карбюраторний двигун|карбюраторний]],
6-циліндровий, водяного охолодження
|потужність двигуна                                = 105
|пальне                                            =
|підвіска                                          =
|колісна формула                                   =
|швидкість по шосе                                 = 6,4 км/год
|швидкість по перетятій місцевості                 =
|запас ходу по шосе                                = 38
|запас ходу по перетятій місцевості                =
|питома потужність                                 =
|питомий тиск на ґрунт                             = 1,2
|допустимий нахил                                  =
|підйом, що долається                              = 22
|стінка, що долається                              = 1,0
|рів, що долається                                 = 3,5
|брід, що долається                                = 0,45
}}

'''Mark I''' — [[Велика Британія|британський]] [[важкий танк]] періоду [[Перша світова війна|Першої світової війни]]. Розроблений у [[1916|1916 році]], він був родоначальником {{iw|Британські важкі танки Першої світової війни|родини важких танків|en|British heavy tanks of the First World War}}, що мали характерний зовнішній вигляд у формі [[ромбоїд]]а. Всього було виготовлено 150 машин, а з 1917 року випускався більш досконалий [[Mark IV]].

Танк виготовлявся у двох варіантах: «самець», що мав дві 57-мм гармати в [[спонсон]]ах на бортах і кілька кулеметів, і «самиця» з повністю кулеметним озброєнням.

Перший в історії танк, що використовувався в військових діях: 15 вересня 1916 року 49 танків узяли участь у {{Iw|Битва за Флер і Курселетт|боях за Флер і Курселетт|en|Battle of Flers–Courcelette}} (частина [[Битва на Соммі|битви на Соммі]]).

== Історія створення й виробництва ==
До початку [[1915|1915 року]] [[Перша світова війна]] почала входити в [[Позиційна війна|позиційну стадію]]. З обох сторін фронту противники зарились у землю, окутались рядами [[Колючий дріт|колючого дроту]] та ощетинились кулеметами. Будь-яка атака коштувала величезних втрат, незпівставних з досягнутими результатами. Значна кількість військових розуміли, що броньовані бойові машини могли б вирішити цю проблему. До того ж, на фронтах уже діяли численні й досить різнорідні [[Бронеавтомобіль|бронеавтомобілі]], успіхи яких лише підтверджували вищезгадане висловлювання. Одначе, прохідність важких броньовиків була незадовільною.

Серед іншого, військові інженери пропонували використовувати замість колісного автомобільного шасі гусеничне. [[Трактор]]и з [[Гусеничний рушій|гусеничним рушієм]] до того часу вже активно виготовлялись в різних країнах (переважно в [[Сполучені Штати Америки|США]]), і їх технології, в цілому, були відпрацьовані. У військові інститути Великої Британії почали надходити проекти різноманітних бойових машин на гусеничному ходу. Так, ще у листопаді [[1914|1914 року]] керуючий пороховою компанією в Чильворті капітан Таллок направив до Комітету імперської оборони пропозицію про будівництво якогось «сухопутного [[крейсер]]а<nowiki/>». У грудні того ж року [[адмірал]] Бекон розробив «мостовий трактор для подолання загороджень», а ще трохи пізніше [[комодор]] Мюррей Суеттер спробував просунути самохідний піхотний броньовий щит на гусеничній платформі розробки компанії «Педрейл Транспорт». Останній проект навіть був випробуваний у лютому 1915 року, хоча і в дуже загальному вигляді (трактор «Педрейл Транспорт» зі щитом), і за результатами випробувань визнаний безперспективним.

У підсумку, навесні 1915 року при британському [[Британське Адміралтейство|Адміралтействі]] був створений спеціалізований «Комітет із сухопутних кораблів». Створення цього інституту курувала Військово-морська авіаційна служба ([[Royal naval air service, скор. rnas|Royal Naval Air Service, скор. RNAS]]), яка була дуже зацікавлена в броньованих бойових машинах для охорони своїх континентальних берегових баз. Головою комітету став директор Управління морського будівництва Юстас Теннісон Д'Енкур.

Рішення про будівництво танків було прийняте в [[1915|1915 році]], остаточно перша модель танка (танком, тобто «баком» її назвали для того, щоб дезінформувати противника при перевезенні залізницею) була готова в [[1916|1916 році]], коли пройшла випробування і перше замовлення на 100 машин надійшло у виробництво. Це був танк Mk.1 — досить недосконала бойова машина, що випускалася в двох модифікаціях — «самка» ({{Lang-en|Female}}) (тільки з [[кулемет]]ним озброєнням) і «самець» ({{Lang-en|Male}}) (кулемети і дві 57-мм гармати).

== Опис конструкції ==
Mark I мав незвичайну ромбоподібну форму, яка повинна була дати найбільшу довжину гусениці, що дозволяло долати широкі окопи, які переважали на полях битв першої світової війни. Застосування цієї схеми робило неможливим розміщення зброї у баштах (через занадто велику загальну висоту). Тому основне озброєння було розміщене в [[спонсон]]ах з боків танка.
Mark I мав [[Компонування танків|компонування]] без чіткого поділу танка на відділення: двигун з трансмісією проходили через велику частину довжини танка, займаючи основну частину внутрішнього простору. По бортах від двигуна і трансмісії розташовувалися проходи і служили для розміщення озброєння [[спонсон]]и, а в лобовій частині корпуса знаходилося відділення управління. [[Екіпаж]] танка складався з восьми осіб. Командир танка, зазвичай [[молодший лейтенант]] або [[лейтенант]], також виконував функції стрільця лобового кулемета й, часом, — помічника водія, і з самим водієм знаходилися у відділенні управління зліва та справа відповідно. У кожному зі спонсонів розташовувалися навідник і заряджаючий (на «самцях»), або два кулеметника (на «самках»), а в проходах в кормовій половині корпусу знаходилися двоє помічників водія<ref name="Бронеколлекция">{{книга|автор=С. Федосеев.|заголовок=«Сухопутные корабли». Английские тяжёлые танки периода Первой мировой войны|місто=Москва|видавництво=Моделист-конструктор|рік=2000|сторінок=32|серія=Бронеколлекция № 5 (32) / 2000|тираж=4000}}</ref>. Деколи в екіпаж додавався дев'ятий член, завданням якого було, перебуваючи в кормі танка, біля радіатора, з особистої зброї обороняти кормовий сектор танка від піхоти<ref name="Fletcher">David Fletcher: British Mark I Tank 1916</ref>. Розрізняли 2 види танки Mark I — «самець» і «самка». Відзнаки «самця від самки» полягали як у масі, так і в наявності певних озброєнь. Так «самець» мав масу близько 28,5 тонн на озброєнні мав кулемет і дві 57-мм гармати. «Самка» важила на тонну менше і на озброєнні мала лише кулемети.

=== Озброєння ===
На танках-«самцях» основне озброєння складали дві нарізні 57-мм [[Гармата|гармати]] моделі ''Six Pounder, Single Tube'', що були розроблені в [[1915|1915 році]] сухопутним варіантом скорострільної [[Військово-морські сили|морської]] гармати, прийнятої на озброєння в [[1885|1885 році]], 57-мм гармата мала вертикальний клиновий [[Затвор (зброя)|затвор]], гідравлічний відкатник і пружинний накатник. Довжина [[Ствол (зброя)|ствола]] гармати становила 40 [[калібр]]ів / 2 280 мм<ref name="Fletcher"/>. Гармати розташовувались у спонсонах танка на тумбових установках, з обертовою частиною яких були пов'язані циліндричні щити, що закривали амбразуру спонсона. Наведення гармати здійснювалося за допомогою найпростішого плечового упору, без будь-яких механізмів; при цьому, так як навідник з кожного борту знаходився зліва від гармати, його положення обмежувало кути горизонтального наведення до 0…110° з правого борту і 245…355° з лівого. Для наведення гармати на ціль служив найпростіший [[Оптичний приціл|телескопічний приціл]]<ref name="Fletcher"/>. [[Бойовий комплект|Боєкомплект]] гармати становив 334 унітарних [[Артилерійський постріл|пострілів]], які розміщувалися в укладках у нижній частині спонсонів і стелажах між бічними стінками<ref name="Бронеколлекция"/>. Єдиним, спочатку, доступним [[Артилерійський снаряд|снарядом]] до них був [[Осколково-фугасний снаряд|осколково-фугасний]], з [[порох]]овим зарядом і донним [[Підривач|підривником]]<ref name="Fletcher"/>. [[Початкова швидкість (балістика)|Початкова швидкість]] цих снарядів становила 554 м/с, а максимальна дальність стрільби ними — 6 860 м<ref name="Fletcher" />, хоча ефективна обмежувалася приблизно 1 800 метрами. Максимальна скорострільність гармат становила 15-20 пострілів в хвилину<ref name="Бронеколлекция"/>.

Позаду гармат в спонсонах «самців» розташовувались два 7,7-мм [[кулемет]]и «Гочкісс» M1909 з повітряним охолодженням ствола. Крім цього, на танках обох варіантів один такий кулемет розміщувався в лобовій частині танка й обслуговувався командиром, і, в деяких випадках, ще один кулемет встановлювався в кормі танка<ref name="Fletcher"/>. Всі кулемети «Гочкісс» були знімними і вели вогонь через амбразури, що закриваються, в інший час, броневими кришками<ref name="Бронеколлекция"/>. На танках варіанту «самка» місце 57-мм гармат і кулеметів «Гочкісс» в спонсонах займали чотири 7,7-мм [[кулемет]]и [[Vickers (кулемет)|«Віккерс»]]. Ці кулемети мали водяне охолодження стволів, які закривалися броньовими кожухами і розміщувалися на тумбових установках з поворотними щитами, схожими до установок 57-мм гармат. Кути наведення кулеметів були вибрані таким чином, щоб забезпечувати їм у сумі майже круговий обстріл, обмежений лише далеко винесеними гусеницями танка<ref name="Бронеколлекция"/>. Боєкомплект кулеметів становив 5 760 [[Набій|патронів]] для «самців» або 30 080 патронів для «самок», у [[Стрічка (зброя)|стрічках]] по 320 штук<ref name="Бронеколлекция"/><ref name="Fletcher"/>. Крім цього, кожен член екіпажу мав [[револьвер]] для стрільби з якого в різних частинах танка були закриті броньовими кришками порти. Через малу рухливість танка й обмежені сектори обстрілу його основного озброєння, зброї особовому екіпажу відводилася важлива роль у ближній обороні танка<ref name="Fletcher" /><ref name="Бронеколлекция"/>.

=== Засоби спостереження та зв'язку ===
Основним засобом спостереження за місцевістю для командира й водія були оглядові лючки у верхньому лобовому листі корпусу, що закривалися броньовими кришками й могли відкриватися або закриватися повністю, або залишати вузьку оглядову щілину<ref name="Fletcher" />. Крім цього у командира і водія були [[перископ]]ічні оглядові прилади в даху рубки, але за складності їх використання в бойових умовах, від них відмовилися<ref name="Бронеколлекция"/>. Інші члени екіпажу мали в своєму розпорядженні лише оглядові щілини в різних частинах танка. З внутрішньої сторони щілини закривалися захисним склом<ref name="Fletcher"/>, але останнє легко розбивалося при обстрілі й танкісти часто отримували поранення від осколків або бризок свинцю через відкриті щілини<ref name="Бронеколлекция"/>.

Яких-небудь засобів внутрішнього зв'язку в танка не було, як і штатних засобів зовнішнього. Для зовнішнього зв'язку випробовувалися різні способи — сигнали [[Прапорцева сигналізація|прапорцями]], лампою й подібними засобами, проте в умовах поганої видимості на полі бою, і особливо зсередини інших танків вони виявлялися малоефективними; на деяких танках застосовувалася [[голубина пошта]], але [[Свійський голуб|голуби]] погано переносили умови всередині танка і часто гинули<ref name="Fletcher"/><ref name="Бронеколлекция"/>. Робилися спроби використовувати [[телефон]]ний зв'язок через що прокладався танком кабель, але довжина останнього виявлялася абсолютно недостатньою<ref name="Fletcher"/>. Єдиним надійним, але вкрай небезпечним засобом був зв'язок через піших посильних<ref name="Бронеколлекция"/>.

=== Двигун і трансмісія ===
На Mark I встановлювався [[Рядний двигун|рядний]] 6-[[Циліндр (двигун)|циліндровий]] [[Карбюраторний двигун|безклапанний бензиновий карбюраторний двигун]] [[Рідинна система охолодження двигуна|водяного охолодження]], марки ''Daimler/Knight''. Маючи [[робочий об'єм]] 13 літрів, двигун розвивав максимальну потужність у 105 к. с. при 1000 об/хв<ref name="Fletcher"/>. Двигун встановлювався на рамі в середній частині корпусу, уздовж поздовжньої осі танка. Два [[Паливний бак|паливних бака]], ємністю 114 літрів кожен, розміщувалися по бортах від рубки в самій верхній частині танка, так як бензин подавався в двигун самопливом. При сильному нахилі танка під час руху, подача палива могла перериватися, і тоді одному з членів екіпажу доводилося вручну переливати пляшкою бензин з бака в карбюратор. [[Радіатор]] системи охолодження двигуна розміщувався в кормі танка зліва, а вихлопні труби виводилися на дах і не мали [[Глушник (акустичний фільтр)|глушників]]<ref name="Бронеколлекция"/>.

До складу [[Трансмісія|трансмісії]] Mark I входили<ref name="Бронеколлекция"/>:
* [[Карданна передача|Карданний вал]]
* Головний [[Фрикційна муфта|фрикціон]] за типом конуса на [[феродо]]вій підкладці
* Механічна двоступінчаста, з ковзаючими шестернями, головна [[коробка передач]]
* [[Черв'ячна передача|Черв'ячний]] [[редуктор]]
* [[Диференціал (механіка)|Диференціал]]
* Дві бортові двоступеневі механічні коробки передач, об'єднані з диференціалом
* Два [[Гальмівна система|стрічкових гальма]]
* Дві [[Ланцюгова передача|ланцюгові передачі]]
* Два однорядних шестерних редуктора
В управлінні трансмісією брали участь одночасно 3-4 людини: водій, який керував головним фрикціоном і коробкою передач, а також координував дії інших; командир танка, який керував бортовими гальмами і один або обидва помічника водія, що відповідали за бортові коробки передач<ref name="Бронеколлекция"/>.

=== Ходова частина ===
Задні колеса призначалися для управління танком. В одному з боїв колеса відстрелили, але танк не втратив керованості. Після цього задні колеса на танки не встановлювали.

== Бойове застосування ==
Танк надійшов на озброєння в серпні 1916 року. Вперше був використаний англійською армією проти німецьких військ [[15 вересня]] [[1916|1916 року]] у Франції, у «<nowiki/>[[Битва на Соммі|Битві на Соммі]]<nowiki/>». В ході бою з'ясувалося, що конструкція танка недостатньо відпрацьована — з 49 машин, які англійці підготували для атаки, на вихідні позиції висунулося тільки 32 (17 танків вийшли з ладу через неполадки), а з цих тридцяти двох, що почали атаку, 5 застрягли в болоті та 9 вийшли з ладу з технічних причин. І, все ж, навіть 18 танків, що залишилися, змогли просунутися вглиб оборони на 5 км, причому втрати англійців у цій наступальній операції виявилися в 20 разів менше звичайних.

Танк долав дротяні загородження і траншеї шириною 2,7 метра. Броня тримала попадання куль і осколків снарядів, але не могла витримувати прямого попадання снаряда.

Хоча через малу кількість танків фронт не вдалося прорвати остаточно, новий вид бойової техніки показав свої можливості і з'ясувалося, що танки мають велике майбутнє. У перший час після появи танків на фронті німецькі солдати боялися їх панічно.

У 1917 році танки Mark 1, що використовувалися у танковій школі, були вдосконалені (був прибраний гостроверхий дах та задні рульові колеса) і відправлені в Палестину. Війська в Газі отримали ці танки замість обіцяних нових танків Mk III. Оскільки німецькі союзники вже повідомили про танки туркам, то ті не злякалися появи цих машин на полі бою і навіть змогли з допомогою артилерії підбити кілька танків. У результаті британцям довелося терміново міняти тактику застосування цих машин. Незважаючи на те що ці машини не вплинули на хід війни на Близькому Сході, тим не менш, після зміни тактики вони діяли досить ефективно.

== Галерея ==
<gallery widths=220 heights=180>
Файл:Puckapunyal-Mark-V-1.jpg
Файл:Mark I series tank.jpg
</gallery>

== Див. також ==
* [[Список бронетехніки Великої Британії часів Першої світової війни]]
* {{iw|Британські важкі танки Першої світової війни||en|British heavy tanks of the First World War}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==

{{ВП-портали|Перша світова війна|Історія|Техніка}}

[[Категорія:Зброя за алфавітом]]
[[Категорія:Танки Великої Британії]]
[[Категорія:Танки Першої світової війни]]
[[Категорія:Танки за алфавітом]]
[[Категорія:Важкі танки]]
[[Категорія:Спонсонні танки]]

title: Mark I (Mk I)

Тип: Важкий танк/ · піхотний танк · Mark I (Mk I) · Схема: «ромбоїдний» танк

Походження: Велика Британія

title: Історія використання

Оператори: Велика Британія

Війни: Перша Світова Війна

title: Історія виробництва

Розробник: William Foster & Co,, MCCW

Виготовлена · кількість: 75 («самець»), · 75 («самиця»)

Варіанти: «самець», «самиця»

title: Характеристики

Довжина: 8060 (без «хвоста») · 9910 (з «хвостом»)

Ширина: 4200 («самець»), · 4380 («самиця»)

Обслуга: 8-9 чоловік

Калібр: 2 × 57-мм (6-фнт) «Гочкісс» L/40(«самець»)

Характеристики: Дальність вогню

Приціл: оптичний

Броня: сталева, катана · Лоб: 10-12 · Борт: 10-12 · Корма: 10 · Днище: 5-6

Головне · озброєння: танкова гармата · боєкомплект: 332 («самець»)

Другорядне · озброєння: 4 × 8-мм «Гочкісс» («самець»); · 4 × 7,7-мм «Віккерс», · 1 × 8-мм «Гочкісс» («самиця»)

Двигун: «Даймлер», карбюраторний, · 6-циліндровий, водяного охолодження · 105

Підвіска: тиск на ґрунт: 1,2

Швидкість: шосе: 6,4 км/год

Прохідність: підйом: 22 · стінка: 1,0 · рів: 3,5 · брід: 0,45


text:
# Анджейкі (Підляське воєводство)
Анджейкі (пол. Andrzejki) — село в Польщі, у гміні Ломжа Ломжинського повіту Підляського воєводства.
Населення — 72 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Ломжинського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 35      | 3                  | 26               | 6                    |
| Жінки    | 37      | 8                  | 20               | 9                    |
| Разом    | 72      | 11                 | 46               | 15                   |

wikiname: ukwiki

title: Анджейкі (Підляське воєводство)

in_language: uk

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Анджейкі
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Andrzejki}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Підляське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Ломжинський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Ломжа (гміна){{!}}Ломжа
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 72
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 86
|поштовий індекс        = 18-400
|автомобільний код      = BLM
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0400567
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Анджейкі''' ({{lang-pl|Andrzejki}}) — село в Польщі, у [[Ломжа (гміна)|гміні Ломжа]] [[Ломжинський повіт|Ломжинського повіту]] [[Підляське воєводство|Підляського воєводства]].
Населення — {{formatnum:72}} {{МНОЖИНА:72|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ломжинське воєводство|Ломжинського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=35 |ЧолПре=3 |ЧолПрац=26 |ЧолПост=6
|Жін=37 |ЖінПре=8 |ЖінПрац=20 |ЖінПост=9
|Разом=72 |РазомПре=11 |РазомПрац=46 |РазомПост=15
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Ломжа}}

{{Підляське-доробити}}

[[Категорія:Села Ломжинського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Підляське воєводство

Повіт: Ломжинський повіт

Гміна: Ломжа

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: BLM

OSM: ↑3092849 ·R (Ґміна Ломжа)


text:
# Гнатки
Гнатки́ —  село в Україні, у Старокостянтинівській міській громаді Хмельницького району Хмельницької області. Населення становить 205 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування — Вербородинська сільська рада.

## Історія
7 (20) листопада 1917 року, відповідно до.Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 727-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області», увійшло до складу Старокостянтинівської міської громади.
19 липня 2020 року, після ліквідації Старокостянтинівського району, село увійшло до Хмельницького району.

title: Гнатки

wikitext:
{{Село
| назва           = Гнатки
| область         = [[Хмельницька область]]
| район           = [[Хмельницький район]]
| громада         = [[Старокостянтинівська міська громада]]
| рада            = [[Старокостянтинівська міська рада]]
| код КОАТУУ      = 6824281703
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1550
| населення       = 205
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 1,08
| ref-площа       =
| щільність       = 189,81
| поштовий індекс = 31153
| телефонний код  = 3854
| координати      = {{coord|49|40|54|N|27|21|46|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 40|
| lat_sec         = 54
| lon_deg         = 27|
| lon_min         = 21|
| lon_sec         = 46
| висота          = 290
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 31100, Хмельницька обл., Хмельницький р-н., м. Старокостянтинів, вул. К.Острозького,41
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Гнатки́''' —  [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Старокостянтинівська міська громада|Старокостянтинівській міській громаді]] [[Хмельницький район|Хмельницького району]] [[Хмельницька область|Хмельницької області]]. Населення становить 205 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування — [[Вербородинська сільська рада|Вербородинська]] сільська рада.

== Історія ==
<abbr>7</abbr> [[20 листопада|(20) листопада]] [[1917]] року, відповідно до.[[Третій Універсал Української Центральної Ради|Третього Універсалу Української Центральної Ради]], увійшло до складу [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]]<ref>{{Cite web |url=https://static.rada.gov.ua/site/const/universal-3.html |title=(IІІ) УНІВЕРСАЛ УКРАЇНСЬКОЇ ЦЕНТРАЛЬНОЇ РАДИ |website=static.rada.gov.ua |access-date=2025-07-16}}</ref>.

12 червня [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 727-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області», увійшло до складу Старокостянтинівської міської громади.<ref>{{Cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/727-2020-р|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2022-07-15|language=uk}}</ref>

[[19 липня]] [[2020]] року, після ліквідації [[Старокостянтинівський район|Старокостянтинівського району]], село увійшло до Хмельницького району.<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/5287 Погода в селі Гнатки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111220121851/http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/5287 |date=20 грудня 2011 }}

{{Ukraine-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Україна}}
{{Старокостянтинівський район}}

[[Категорія:Села Хмельницької області]]
[[Категорія:Населені пункти Хмельницького району]]

title: село Гнатки

Країна: Україна

Область: Хмельницька область

Район: Хмельницький район

Тер. громада: Старокостянтинівська міська громада

title: Основні дані

Густота населення: 189,81 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Гнатки


text:
# Без копійки в Беверлі Гіллз (фільм, 1986)
«Без копійки в Беверлі Гіллз» (англ. Down and Out in Beverly Hills) — американська кінокомедія 1986 року режисера Пола Мазурського, дід якого був іммігрантом з України. Це оновлений римейк французького фільму 1932 року Жана Ренуара «Будю, врятований з води» (Boudu sauvé des eaux), який був екранізацією однойменної п'єси 1919 року французького драматурга Рене Фошуа.

## Сюжет
Волоцюга Джеррі Баскін (Нік Нолті) у пошуках свого пса Матіса заходить на територію вілли бізнесмена-мільйонера з Беверлі Гіллз Дейва Вайтмана (Річард Дрейфус). І коли волоцюга впав до басейну мільйонера, той не тільки врятував його, але й гостинно запропонував пожити в його домі. З цього моменту у житті мільйонера починають відбуватися комічні і непередбачувані події, в яких беруть участь як його близькі, так і чужі люди.

## Ролі виконують
- Нік Нолті — Джеррі Баскін, волоцюга
- Бет Мідлер — Барбара Вайтман, його дружина
- Річард Дрейфус — Дейв Вайтман, мільйонер
- Елізабет Пенья[en] — покоївка Кармен
- Літл Річард — Орвіс Ґуднайт
- Фелтон Перрі[en] — Ел

## Нагороди
- 1987 — Нагорода кіно та телебачення корпорації музичного мовлення США[en]:
  - за найкращу музику для фільму — Енді Саммерс

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Без копійки в Беверлі Гіллз
| оригінальна назва = {{lang-en|Down and Out in Beverly Hills}}
| жанр              = [[кінокомедія]]
| режисер           = {{нп|Пол Мазурський||en|Paul Mazursky}}
| продюсер          = [[Пол Мазурський]]
 Пато Гузман
| сценарист         = [[Пол Мазурський]]
 Леон Капетанос
| на основі         = п'єси {{нп|Рене Фошуа||fr|René Fauchois}}
| актори            = [[Нік Нолті]], [[Бетт Мідлер|Бет Мідлер]],
 [[Річард Дрейфус]]
| оператор          = {{нп|Дональд МакЕлпайн||en|Donald McAlpine}}
| художник          =
| композитор        = [[Енді Саммерс]]
| кінокомпанія      = [[Touchstone Pictures]]
 Silver Screen Partners II
 Buena Vista Distribution
| дистриб'ютор      =
| країна            = {{USA}}
| рік               = 1986
| мова              = [[англійська мова|англійська]]
| тривалість        = 103 хв.
| кошторис          = [[Долар|$]] 14 000 000
| касові збори      = [[Долар|$]] 62 134 225
| ідентифікатор     = 0090966
| рейтинг           = [[IMDb]]: {{рейтинг-10|6.2}}
| сайт              =
| попередній        = Будю, врятований з води (1932)
| наступний         =
| зображення= Down and Out in Beverly Hills.jpg
}}

'''«Без копійки в Беверлі Гіллз»''' ({{lang-en|Down and Out in Beverly Hills}}) — американська [[кінокомедія]] 1986 року [[режисер]]а [[Пол Мазурський|Пола Мазурського]], дід якого був [[іммігрант]]ом з України. Це оновлений [[римейк]] французького фільму 1932 року [[Жан Ренуар|Жана Ренуара]] «Будю, врятований з води» (''Boudu sauvé des eaux''), який був екранізацією однойменної п'єси 1919 року французького драматурга {{нп|Рене Фошуа||fr|René Fauchois}}.

== Сюжет ==
Волоцюга ''Джеррі Баскін'' ([[Нік Нолті]]) у пошуках свого пса ''Матіса'' заходить на територію вілли бізнесмена-мільйонера з [[Беверлі Гіллз]] ''Дейва Вайтмана'' ([[Річард Дрейфус]]). І коли волоцюга впав до басейну мільйонера, той не тільки врятував його, але й гостинно запропонував пожити в його домі. З цього моменту у житті мільйонера починають відбуватися комічні і непередбачувані події, в яких беруть участь як його близькі, так і чужі люди.

== Ролі виконують ==
* [[Нік Нолті]] — ''Джеррі Баскін, волоцюга''
* [[Бетт Мідлер|Бет Мідлер]] — ''Барбара Вайтман, його дружина''
* [[Річард Дрейфус]] — ''Дейв Вайтман, мільйонер''
* {{нп|Елізабет Пенья||en|Elizabeth Peña}} — ''покоївка Кармен''
* [[Літл Річард]] — ''Орвіс Ґуднайт''
* {{нп|Фелтон Перрі||en|Felton Perry}} — ''Ел''

== Нагороди ==
* {{рік у кіно|1987}} — {{нп|Нагороди кіно та телебачення корпорації музичного мовлення США|Нагорода кіно та телебачення корпорації музичного мовлення США|en|BMI Film & TV Awards}}:
** за найкращу музику для фільму — [[Енді Саммерс]]

== Посилання ==
* [[Файл:IMDB Logo 2016.svg|30px]] {{IMDb title|0090966|«Без копійки в Беверлі Гіллз»}} {{рейтинг-10|6.2}} (25.08.2023)
* [https://www.allmusic.com/album/down-and-out-in-beverly-hills-mw0000650090 Звукова доріжка фільму «Без копійки в Беверлі Гіллз»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201109124746/https://www.allmusic.com/album/down-and-out-in-beverly-hills-mw0000650090 |date=9 листопада 2020 }} (альбом) allmusic.com {{ref-en}}

{{бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми США 1986]]
[[Категорія:Кінокомедії США]]
[[Категорія:Екранізації п'єс]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Лос-Анджелесі]]
[[Категорія:Фільми Touchstone Pictures]]
[[Категорія:Фільми про Беверлі-Гіллз]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми з подружньою зрадою]]

title: англ. Down and Out in Beverly Hills

Жанр: кінокомедія

Режисер: Пол Мазурський

Продюсер: Пол Мазурський · Пато Гузман

Сценарист: Пол Мазурський · Леон Капетанос

На основі: п'єси Рене Фошуа

У головних · ролях: Нік Нолті, Бет Мідлер, · Річард Дрейфус

Оператор: Дональд МакЕлпайн

Композитор: Енді Саммерс

Кінокомпанія: Touchstone Pictures · Silver Screen Partners II · Buena Vista Distribution

Дистриб'ютор: Walt Disney Studios Motion Pictures, Netflix і Disney+

Мова: англійська

Країна: США

Рейтинг: IMDb

Попередній: Будю, врятований з води (1932)


text:
# Дрвар
Дрвар (босн. і хорв. Drvar, серб. Дрвар) — місто і муніципалітет у західній частині Боснії і Герцеговини, розташований на дорозі між Босанско-Ґрахово та Босанскі Петровац неподалік Ґламоча. Адміністративно підпорядковується Кантону 10 Федерації Боснії і Герцеговини.

## Географія
Дрвар лежить у просторій долині південно-східної частини Боснійської Країни, оточеній горами Динарських Альп. Південно-східна межа громади спускається аж до річки Уна.
Це дуже горбистий район, що включає місто Дрвар і численні віддалені села та охоплює близько 1030 км². Саме місто здебільшого розкинулося вздовж лівого берегу річки Унаць, а його висота сягає 480 м над рівнем моря.
Дрвар віддалений приблизно на 120 км від Шибеника, що в Хорватії, на 80 км від Бихача, і на 125 км від Баня-Луки.

## Історія назви
Назва походить від сербського слова дрво, що означає «деревина», «дрова». За часів соціалістичної Югославії Дрвар називався Тітов Дрвар на честь Йосипа Броз Тіто.

## Населення
| Рік перепису | Всього | Серби          | Мусульмани  | Хорвати     | Югослави      | Інші        |
| ------------ | ------ | -------------- | ----------- | ----------- | ------------- | ----------- |
| 1991         | 17126  | 16608 (96,97%) | 33 (0,19%)  | 33 (0,19%)  | 384 (2,24%)   | 68 (0,39%)  |
| 1981         | 17983  | 15896 (88,39%) | 26 (0,14%)  | 62 (0,34%)  | 1842 (10,24%) | 157 (0,89%) |
| 1971         | 20064  | 19496 (97,16%) | 213 (1,06%) | 141 (0,70%) | 259 (3,21%)   | 140 (0,72%) |

## Відомі особистості
В поселенні народилась:
- Тамара Мілетич (1932–2014) — югославська та сербська акторка.

title: Дрвар

wikitext:
{{Infobox settlement <!--more fields are available for this Infobox--See Template:Infobox Settlement-->
|official_name = Дрвар
|settlement_type = [[Муніципалітет|Громада]] і [[місто]]
|image_skyline = Drvar Total View.jpg
|image_caption = Вигляд міста
|coordinates_region = BA
|subdivision_type = [[Країна]]
|subdivision_name       = {{BIH}}
|subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Боснії і Герцеговини|Автономна одиниця]]
|subdivision_name1 = [[Федерація Боснія і Герцеговина]]
|subdivision_type2 = [[Кантон (адміністративна одиниця)|Кантон]]
|subdivision_name2 = [[Кантон 10]]
|timezone=[[CET]]
|utc_offset=+1
|map_caption =Розташування [[муніципалітет|громади]] Дрвар у межах БіГ.
|timezone_DST=[[літній час|CEST]]
|utc_offset_DST=+2
|latNS=N
|longEW=E
|leader_title=Голова громади|
native_name = Drvar|Дрвар
image_shield = ||
image_map = Drvar Municipality Location.png|
leader_name = Анка Папак-Додіґ ([[Союз незалежних соціал-демократів|СНСД]])
|area_total_km2 =589.6 |
population_total =11286|population_footnotes=|
|population_as_of=2009 ''оцінка''<ref>[http://www.fzs.ba/saopcenja/2009/14.2.1.pdf Федеральне управління статистики Федерації Боснія і Герцеговина "Оцінка нинішнього населення за віком і статтю"] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140401131041/http://www.fzs.ba/saopcenja/2009/14.2.1.pdf |date=2014-04-01 }}, 30 червня 2009*</ref>. [[Федерація Боснія і Герцеговина|Федерація]] з 1995 р. блокує всі спроби перепису|
population_density_km2 =auto |
|pushpin_map =Боснія і Герцеговина
|pushpin_label_position = <!-- the position of the pushpin label: left, right, top, bottom, none -->
|pushpin_map_caption =Розташування міста Дрвар у межах БіГ.
|pushpin_mapsize =
|website = [http://www.opstinadrvar.org/ Офіційний вебсайт громади Дрвар]|
|latd = 44|
latm= 22|
longd= 16|
longm= 23|
area_code = +387 34
| postal_code_type       = Поштовий індекс
| postal_code            = 80260
|parts = |
}}

'''Дрвар''' ({{lang2|bs|hr|Drvar}}, {{lang-sr|Дрвар}}) — місто і муніципалітет у західній частині [[Боснія і Герцеговина|Боснії і Герцеговини]], розташований на дорозі між [[Босанско-Ґрахово]] та [[Босанскі Петровац]] неподалік [[Ґламоч]]а. Адміністративно підпорядковується [[Кантон 10|Кантону 10]] [[Федерація Боснія і Герцеговина|Федерації Боснії і Герцеговини]].

== Географія ==
Дрвар лежить у просторій долині південно-східної частини [[Боснійська Країна|Боснійської Країни]], оточеній горами [[Динарські Альпи|Динарських Альп]]. Південно-східна межа громади спускається аж до річки [[Уна (притока Сави)|Уна]].

Це дуже горбистий район, що включає місто Дрвар і численні віддалені села та охоплює близько 1030 км². Саме місто здебільшого розкинулося вздовж лівого берегу річки [[Унаць]], а його висота сягає 480 м над рівнем моря.

Дрвар віддалений приблизно на 120 км від [[Шибеник]]а, що в Хорватії, на 80 км від [[Бихач]]а, і на 125 км від [[Баня-Лука|Баня-Луки]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Історія назви ==
Назва походить від [[Сербська мова|сербського]] слова ''дрво'', що означає «деревина», «дрова». За часів [[СФРЮ|соціалістичної Югославії]] Дрвар називався ''Тітов Дрвар'' на честь [[Тіто|Йосипа Броз Тіто.]]

== Населення ==
{| class=wikitable
|- bgcolor="#efefef"
! Рік перепису !! Всього !! [[Серби]] !! [[Босняки|Мусульмани]] !! [[Хорвати]] !! [[Югослави]] !! Інші
|-
| align=center | [[1991]] || 17126 || 16608 (96,97%) || 33 (0,19%) || 33 (0,19%) || 384 (2,24%) || 68 (0,39%)
|-
| align=center | [[1981]] || 17983 || 15896 (88,39%) || 26 (0,14%) || 62 (0,34%) || 1842 (10,24%) || 157 (0,89%)
|-
| align=center | [[1971]] || 20064 || 19496 (97,16%) || 213 (1,06%) || 141 (0,70%) || 259 (3,21%) || 140 (0,72%)
|}

== Відомі особистості ==
В поселенні народилась:
* [[Тамара Мілетич]] (1932–2014) — югославська та сербська акторка.

== Див. також ==
* [[Кантон 10]]

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20090619214948/http://www.opstinadrvar.org/ Офіційний вебсайт]
* [https://web.archive.org/web/20120325001851/http://www.mojdrvar.rs.ba/ Вебсайт ''MojDrvar'']

{{coord|44|22|N|16|23|E|region:BA_type:city|display=title}}
{{commonscat|Drvar}}
{{географія БіГ-доробити}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Міста Федерації Боснії і Герцеговини]]

title: Дрвар

Дрвар: Вигляд міста

title: Координати: 44°22′ пн. ш. 16°23′ сх. д. / 44.367° пн. ш. 16.383° сх. д.

Країна: Боснія і Герцеговина

Автономна одиниця: Федерація Боснія і Герцеговина

Кантон: Кантон 10

Населення (2009 оцінка. Федерація з 1995 р. блокує всі спроби перепису)

Вебсайт: Офіційний вебсайт громади Дрвар

Розташування громади Дрвар у межах БіГ.

ДрварРозташування міста Дрвар у межах БіГ.

- Голова громади: Анка Папак-Додіґ (СНСД)

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Меркулов Віктор Миколайович
Віктор Миколайович Меркулов (1925, Ташкент — 1968, Єреван) — радянський футболіст, нападник.

## Біографія
Розпочав грати на рівні команд майстрів за БО (Тбілісі), а з сезону 1948 року став виступати за «Динамо» (Єреван) і в 1949—1950 роках провів 59 матчів та забив 10 голів у вищій лізі СРСР.
Перед сезоном 1954 року команду реорганізували у «Спартак» і в першому ж сезоні у фіналі Кубка СРСР 1954 року Меркулов забив єдиний м'яч єреванського «Спартака» в ворота «Динамо» (Київ), але його команда програла 1:2 і не здобула трофей.
Завершив ігрову кар'єру у клубі «Харчовик» (Одеса) в 1956 році.
Помер в 1968 році.

title: Меркулов Віктор Миколайович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Віктор Меркулов
| повне-ім'я = Віктор Миколайович Меркулов
| клубний гравець    = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1945—1947 |{{Прапорець|URS}} |[[Арсеналі (Тбілісі)|БО (Тбілісі)]] |? |10}}
{{Футболіст рядок 0|1948—1953 |{{Прапорець|URS}} |[[Динамо (футбольний клуб, Єреван)|«Динамо» (Єреван)]] |? |48}}
{{Футболіст рядок 1|1954—1955 |{{Прапорець|URS}} |[[Арарат (футбольний клуб, Єреван)|«Спартак» (Єреван)]]|24 |9}}
{{Футболіст рядок 0|1956 |{{Прапорець|URS}} |[[Чорноморець (Одеса)|«Харчовик» (Одеса)]] |30 |9}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Віктор Миколайович Меркулов''' (1925, [[Ташкент]] — 1968, [[Єреван]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] [[футбол]]іст, [[Нападник (футбол)|нападник]].

== Біографія ==
Розпочав грати на рівні команд майстрів за [[Арсеналі (Тбілісі)|БО (Тбілісі)]], а з сезону 1948 року став виступати за [[Динамо (футбольний клуб, Єреван)|«Динамо» (Єреван)]] і в 1949—1950 роках провів 59 матчів та забив 10 голів у вищій лізі СРСР<ref>{{cite web |title=Меркулов Виктор Николаевич |url=http://sport-strana.ru/merkulov-viktor-nikolaevich/ |website=Спорт-страна.ру |accessdate=17 травня 2021 |language=ru-RU |archive-date=17 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210517001545/http://sport-strana.ru/merkulov-viktor-nikolaevich/ }}</ref>.

Перед сезоном 1954 року команду реорганізували у [[Арарат (футбольний клуб, Єреван)|«Спартак»]] і в першому ж сезоні у [[Фінал кубка СРСР з футболу 1954|фіналі]] [[Кубок СРСР з футболу 1954|Кубка СРСР 1954 року]] Меркулов забив єдиний м'яч єреванського «Спартака» в ворота [[Динамо (Київ)|«Динамо» (Київ)]], але його команда програла 1:2 і не здобула трофей.

Завершив ігрову кар'єру у клубі [[Чорноморець (Одеса)|«Харчовик» (Одеса)]] в 1956 році<ref>[https://web.archive.org/web/20200211194451/http://football.odessa.ua/person/?449 Меркулов Виктор Николаевич — football.odessa.ua]</ref>.

Помер в 1968 році<ref>{{Cite web |url=http://footbook.ru/index.php?type=3&pid=11187 |title=: FootBook :. Сайт футбольной статистики |accessdate=17 травня 2021 |archive-date=17 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210517001017/http://footbook.ru/index.php?type=3&pid=11187 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Посилання ==
* {{Footballfacts.ru}}
* [https://ukr-footbal.org.ua/personalii/hravtsi/2016---1925-sp-2570.html Статистика виступів на ''ukr-footbal.org.ua'']
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо» (Єреван)]]
[[Категорія:Футболісти «Арарата» (Єреван)]]
[[Категорія:Футболісти «Чорноморця» (Одеса)]]
[[Категорія:Футболісти «Арсеналі»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Віктор Миколайович Меркулов

Громадянство: СРСР

Позиція: нападник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

БО (Тбілісі) · ? · (10)

«Динамо» (Єреван) · ? · (48)

«Спартак» (Єреван) · 24 · (9)

«Харчовик» (Одеса) · 30 · (9)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# В'яжучі речовини
В'яжучі речовини, в'язівники́ — в'яжучі речовини, що мають властивість скріплювати, склеювати тверді матеріали й тужавіти з утворенням міцного каменю, зв'язуючи зерна піску, гравію, щебеню.
Розрізняють неорганічні (мінеральні) в'язівники (цемент, гіпс, вапно й ін.) і органічні (бітуми, дьогті, пеки, асфальт, а також синтетичні термореактивні поліефірні, епоксидні, фенолформальдегідні смоли).

## Мінеральні в'язівники
Мінеральними (неорганічними) в'язівниками називають (порошкоподібні) дрібно змелені речовини, що при змішуванні з водою (іноді з водяними розчинами солей) утворюють пластичну масу, яка згодом тужавіє та поєднує в моноліт різні сипкі матеріали.
Усі мінеральні в'язівники поділяють на 4 групи:
1. Повітряні — в'язівники, що після змішування з водою тужавіють і тривало зберігають свої властивості лише на повітрі. Пов'язане це з тим, що утворюються нові гідратні сполуки, добре розчинювані у воді.
Повітряні в'язівники потрібно використовувати тільки в сухих умовах.
Приклади: гіпс, повітряне вапно, магнезіальні в'язівники тощо.
2. Гідравлічні — в'язівники, що тужавіють і тривало зберігають свої властивості у воді. Можуть довго визискуватися у водному середовищі, оскільки утворюють гідратні сполуки, стійкі до впливу води.
Приклади: романцемент, портландцемент тощо.
3. Кислототривкі — в'язівники, які можуть тривало експлуатуватися при впливі кислот.
Приклади: кислотоупорні, кремнефтористі, кварцові цементи тощо.
4. Автоклавні — в'язівники, що тужавіють при обробці в автоклавах, тобто при температурі 170—300 °С й тиску від 8 до 16 атмосфер.
Приклад: усі в'язівники, отримані на основі вапна й будь-якого кремнеземистого або глиноземистого компоненту.

## Виготовлення
Усі мінеральні в'язівники робляться за наступною технологією:
- 1. Видобуток вихідної сировини;
- 2. Готування вихідних матеріалів (магнетна сепарація, дріблення, промивання);
- 3. Випалювання сировинних компонентів, яке здійснюється при різних температурах;
- 4. Молоття отриманого в'язівника.

## Виноски
1. ↑  Новий політехнічний російсько-український словник [Архівовано 2 січня 2015 у Wayback Machine.] Микола Зубков
2. ↑  Український інститут промислової власності (Алфавітний перелік товарів)[недоступне посилання]
3. ↑  Часть 25. Неорганічні в'язівники (Мінеральні) » CAD2.ru - довідкова інформація для інженерів, будівельників, кошторисників. Архів оригіналу за 2 січня 2015. Процитовано 2 січня 2015.

title: В'яжучі речовини

wikitext:
'''В'яжучі речовини, в'язівники́'''<ref>[http://www.ualogos.kiev.ua/fulltext.html?id=254 Новий політехнічний російсько-український словник] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150102154306/http://www.ualogos.kiev.ua/fulltext.html?id=254 |date=2 січня 2015 }} Микола Зубков</ref><ref>[http://nice102014.uipv.org/alphabetical/good/В?page=19&per=25 Український інститут промислової власності (Алфавітний перелік товарів)]{{Недоступне посилання}}</ref> — в'яжучі [[речовини]], що мають властивість скріплювати, склеювати тверді матеріали й тужавіти з утворенням міцного каменю, зв'язуючи зерна [[Пісок|піску]], [[Гравій|гравію]], [[Щебінь|щебеню]].

Розрізняють неорганічні (мінеральні) в'язівники ([[цемент]], [[гіпс]], [[вапно]] й ін.) і органічні ([[бітуми]], [[дьоготь|дьогті]], [[пек]]и, [[асфальт]], а також синтетичні термореактивні поліефірні, [[Епоксидна смола|епоксидні]], [[Фенолформальдегідна смола|фенолформальдегідні смоли]]).

== Мінеральні в'язівники ==
Мінеральними (неорганічними) в'язівниками називають (порошкоподібні) дрібно змелені речовини, що при змішуванні з [[вода|водою]] (іноді з водяними розчинами [[солі|солей]]) утворюють пластичну масу, яка згодом тужавіє та поєднує в моноліт різні сипкі матеріали.

Усі мінеральні в'язівники поділяють на 4 групи:

'''1. Повітряні''' — в'язівники, що після змішування з водою тужавіють і тривало зберігають свої властивості лише на [[повітря|повітрі]]. Пов'язане це з тим, що утворюються нові гідратні сполуки, добре розчинювані у воді.
Повітряні в'язівники потрібно використовувати тільки в сухих умовах.

Приклади: [[гіпс]], повітряне [[вапно]], магнезіальні в'язівники тощо.

'''2. Гідравлічні''' — в'язівники, що тужавіють і тривало зберігають свої властивості у воді. Можуть довго визискуватися у водному середовищі, оскільки утворюють гідратні сполуки, стійкі до впливу води.
Приклади: романцемент, [[портландцемент]] тощо.

'''3. Кислототривкі''' — в'язівники, які можуть тривало експлуатуватися при впливі кислот.
Приклади: кислотоупорні, кремнефтористі, кварцові цементи тощо.

'''4. Автоклавні''' — в'язівники, що тужавіють при обробці в автоклавах, тобто при температурі 170—300 °С й [[тиск]]у від 8 до 16 [[Атмосферний тиск|атмосфер]].
Приклад: усі в'язівники, отримані на основі вапна й будь-якого кремнеземистого або глиноземистого компоненту<ref>{{Cite web |url=http://cad2.ru/material/vv/53-chast-25-neorganicheskie-vyazhuschie-veschestva-mineralnye.html |title=Часть 25. Неорганічні в'язівники (Мінеральні) » CAD2.ru - довідкова інформація для інженерів, будівельників, кошторисників |accessdate=2 січня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150102175248/http://cad2.ru/material/vv/53-chast-25-neorganicheskie-vyazhuschie-veschestva-mineralnye.html |archivedate=2 січня 2015 |deadurl=yes }}</ref>.

== Виготовлення ==
Усі мінеральні в'язівники робляться за наступною технологією:

* 1. Видобуток вихідної сировини;
* 2. Готування вихідних матеріалів (магнетна сепарація, дріблення, промивання);
* 3. Випалювання сировинних компонентів, яке здійснюється при різних температурах;
* 4. Молоття отриманого в'язівника.

== Див. також ==
* [[Зв'язуюча речовина]]

== Виноски ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{книга
|автор          =
|частина        =
|заголовок      = Будівельне матеріалознавство
|оригінал       =
|посилання      =
|відповідальний = За ред. П. В. Кривенка
|видання        =
|місце          = К.
|видавництво    = Ліра-К
|рік            = 2012
|том            =
|сторінки       =
|сторінок       = 624
|серія          =
|isbn           = 978-966-2609-04-2.
|тираж          =
}}
* В'яжучі речовини: підруч. для студ. вищ. навч. закл. напряму «Будівництво» III—IV рівнів акредитації / Р. Ф. Рунова, Л. Й. Дворкін, О. Л. Дворкін, Ю. Л. Носовський ; за ред. Р. Ф. Рунової ; М-во освіти і науки, молоді та спорту України. — К. : Основа, 2012. — 450 с. : іл. — Бібліогр.: с. 434—435 (44 назви). — ISBN 978-966-699-687-2

== Посилання ==
* {{ТС_Буд|частина=В’яжучі речовини; Шлаколужний  бетон|сторінки =58; 214}}
[[Категорія:Будівельні матеріали]]
[[Категорія:Кріпильні матеріали]]
[[Категорія:Художні матеріали]]


text:
# Щовечора після роботи
«Щовечора після роботи» — радянський художній фільм 1973 року, знятий режисером Костянтином Єршовим на Кіностудії ім. О. Довженка.

## Сюжет
За мотивами повісті М. Глушка «Олена Миколаївна». До школи робітничої молоді приходить нова вчителька російської мови та літератури Олена Миколаївна. Незабаром вона розуміє, що не можна робити поблажок дорослим учням, які втомилися після робочого дня, а треба зацікавити їх.

## У ролях
- Зінаїда Славіна — Олена Миколаївна Боричко, викладач російської мови та літератури
- Олександр Граве — Василь Петрович Гайворон, вчитель математики
- Ірина Буніна — Лідія Іванівна Рокотова, директор школи
- Микола Гринько — Олександр Олександрович, завуч
- Ірина Губанова — Еллочка, Елла Романівна, вчителька французької мови
- Анатолій Адоскін — вчитель астрономії
- Валерій Бессараб — Ткачук, учень вечірньої школи
- Г. Добіна — епізод
- Світлана Кондратова — Віра Крішна, учениця вечірньої школи
- Олег Комаров — Калашников, учень вечірньої школи, продавець книг
- Валентина Івашова — Ганна Федорівна, вчителька
- Оксана Мілешкіна-Смілкова — Полковова, учениця вечірньої школи, перукар
- Микола Сектименко — Бєлов, учень вечірньої школи, будівельник метро
- Борис Сабуров — Іван Никанорович, вчитель
- Клавдія Богданова — епізод
- Борис Вознюк — льотчик, чоловік Віри Крішної
- Микола Гудзь — епізод
- Галина Довгозвяга — вчителька
- Павло Індикул — епізод
- Олександр Короткевич — вчитель
- Іванка Конончук — вчителька
- Володимир Кисленко — епізод
- О. Луцька — епізод
- Віктор Маляревич — учень вечірньої школи
- Зоя Недбай — Комарикова, вчителька
- Тетяна Назаренко — епізод
- Віктор Поліщук — вчитель
- Анатолій Помилуйко — Вахеня, учень вечірньої школи, працівник хлібокомбінату
- М. Пісна — епізод
- Леонід Просяниченко — учень вечірньої школи
- Віктор Степаненко — учень вечірньої школи
- Іван Симоненко — Синиця, учень вечірньої школи, працівник тиру
- Валентина Скрибка — учениця вечірньої школи
- Людмила Тетянчук — вчителька
- А. Уохабі — епізод
- С. Єршов — епізод
- Лідія Чащина — вчителька
- Галина Логінова — епізод
- Маргарита Кавка — епізод
- Анатолій Переверзєв — освітлювач, на зйомках передачі про школу
- О. Луцюк — епізод

## Знімальна група
- Режисер — Костянтин Єршов
- Сценаристи — Костянтин Єршов, Олег Прокопенко
- Оператор — Микола Кульчицький
- Композитор — Яків Лапинський
- Художник — Давид Боровський

title: Щовечора після роботи

wikitext:
{{Фільм
|вид =
|українська назва =Щовечора після роботи
|оригінальна назва =
|зображення =Щовечора після роботи.png
|жанр =драма
|режисер =[[Єршов Костянтин Володимирович|Костянтин Єршов]]
|сценарист =[[Єршов Костянтин Володимирович|Костянтин Єршов]]
[[Прокопенко Олег Ісаакович|Олег Прокопенко]]
|Продюсер =
|Актори =[[Славіна Зінаїда Анатоліївна|Зінаїда Славіна]]
[[Граве Олександр Костянтинович|Олександр Граве]]
|оператор =[[Кульчицький Микола Леонідович|Микола Кульчицький]]
|композитор =[[Лапинський Яків Наумович|Яків Лапинський]]
|художник =[[Боровський-Бродський Давид Львович|Давид Боровський]]
|кінокомпанія =[[Кіностудія імені Олександра Довженка|Кіностудія ім. О. Довженка]]
|країна = {{USSR}}
|тривалість =71 хв.
|рік = 1973
| ідентифікатор =4719408
}}
'''«Щовечора після роботи»''' — радянський художній фільм 1973 року, знятий режисером [[Єршов Костянтин Володимирович|Костянтином Єршовим]] на [[Кіностудія імені Олександра Довженка|Кіностудії ім. О. Довженка]].

== Сюжет ==
За мотивами повісті М. Глушка «Олена Миколаївна». До школи робітничої молоді приходить нова вчителька російської мови та літератури Олена Миколаївна. Незабаром вона розуміє, що не можна робити поблажок дорослим учням, які втомилися після робочого дня, а треба зацікавити їх.

== У ролях ==
{{div col}}
* [[Славіна Зінаїда Анатоліївна|Зінаїда Славіна]] — ''Олена Миколаївна Боричко, викладач російської мови та літератури
* [[Граве Олександр Костянтинович|Олександр Граве]] — ''Василь Петрович Гайворон, вчитель математики
* [[Буніна Ірина Олексіївна|Ірина Буніна]] — ''Лідія Іванівна Рокотова, директор школи
* [[Гринько Микола Григорович|Микола Гринько]] — ''Олександр Олександрович, завуч
* [[Губанова Ірина Ігорівна|Ірина Губанова]] — ''Еллочка, Елла Романівна, вчителька французької мови
* [[Адоскін Анатолій Михайлович|Анатолій Адоскін]] — ''вчитель астрономії
* [[Бессараб Валерій Олександрович|Валерій Бессараб]] — ''Ткачук, учень вечірньої школи
* Г. Добіна — епізод
* [[Кондратова Світлана Василівна|Світлана Кондратова]] — ''Віра Крішна, учениця вечірньої школи
* [[Комаров Олег Васильович|Олег Комаров]] — ''Калашников, учень вечірньої школи, продавець книг
* [[Івашова Валентина Семенівна|Валентина Івашова]] — ''Ганна Федорівна, вчителька
* [[Оксана Мілешкіна-Смілкова]] — ''Полковова, учениця вечірньої школи, перукар
* [[Сектименко Микола Григорович|Микола Сектименко]] — ''Бєлов, учень вечірньої школи, будівельник метро
* [[Сабуров Борис Олександрович|Борис Сабуров]] — ''Іван Никанорович, вчитель
* [[Клавдія Богданова]] — епізод
* [[Вознюк Борис Леонідович|Борис Вознюк]] — ''льотчик, чоловік Віри Крішної
* [[Гудзь Микола Опанасович|Микола Гудзь]] — епізод
* [[Довгозвяга Галина Петрівна|Галина Довгозвяга]] — ''вчителька
* [[Павло Індикул]] — епізод
* [[Олександр Короткевич]] — ''вчитель
* [[Іванка Конончук]] — ''вчителька
* [[Володимир Кисленко]] — епізод
* О. Луцька — епізод
* [[Маляревич Віктор Григорович|Віктор Маляревич]] — ''учень вечірньої школи
* [[Недбай Зоя Василівна|Зоя Недбай]] — ''Комарикова, вчителька
* [[Тетяна Назаренко]] — епізод
* [[Поліщук Віктор Петрович (актор)|Віктор Поліщук]] — ''вчитель
* [[Анатолій Помилуйко]] — ''Вахеня, учень вечірньої школи, працівник хлібокомбінату
* М. Пісна — епізод
* [[Леонід Просяниченко]] — ''учень вечірньої школи
* [[Степаненко Віктор Миколайович|Віктор Степаненко]] — ''учень вечірньої школи
* [[Симоненко Іван Олександрович|Іван Симоненко]] — ''Синиця, учень вечірньої школи, працівник тиру
* [[Валентина Скрибка]] — ''учениця вечірньої школи
* [[Людмила Тетянчук]] — ''вчителька
* А. Уохабі — епізод
* С. Єршов — епізод
* [[Чащина Лідія Олександрівна|Лідія Чащина]] — ''вчителька
* [[Йовович Галина Михайлівна|Галина Логінова]] — епізод
* [[Маргарита Кавка]] — епізод
* [[Переверзєв Анатолій Миколайович|Анатолій Переверзєв]] — ''освітлювач, на зйомках передачі про школу
* О. Луцюк — епізод
{{div col end}}

== Знімальна група ==
* Режисер — [[Єршов Костянтин Володимирович|Костянтин Єршов]]
* Сценаристи — [[Єршов Костянтин Володимирович|Костянтин Єршов]], [[Прокопенко Олег Ісаакович|Олег Прокопенко]]
* Оператор — [[Кульчицький Микола Леонідович|Микола Кульчицький]]
* Композитор — [[Лапинський Яків Наумович|Яків Лапинський]]
* Художник — [[Боровський-Бродський Давид Львович|Давид Боровський]]

== Посилання ==
* {{imdb|id=4719408|name=Щовечора після роботи}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1973]]

title: Щовечора після роботи ·

Жанр: драма

Режисер: Костянтин Єршов

Сценарист: Костянтин Єршов · Олег Прокопенко

У головних · ролях: Зінаїда Славіна · Олександр Граве

Оператор: Микола Кульчицький

Композитор: Яків Лапинський

Художник: Давид Боровський

Кінокомпанія: Кіностудія ім. О. Довженка

Країна: СРСР


text:
# Уламки щастя
«Уламки щастя» (тур. Paramparça) — турецький серіал. Прем'єра відбулася 1 грудня 2014 року.

## Сюжет
Неймовірна історія двох сімей, яка почалася ще п'ятнадцять років тому. Головні героїні серіалу - жінки Гюльсерен та Діляра. Вони ніколи не були знайомі та належать до абсолютно різних соціальних класів. Але у них є дещо спільне. По-перше, обидві жінки вагітні та будуть народжувати в одному пологовому будинку. А по-друге, у них однакове прізвище. Ніхто навіть не здогадувався, що така дрібниця, як одне й те саме прізвище, може назавжди змінити життя обох жінок.
У Діляри та Гюльсерен народилися дві дівчинки. Але сталося дещо дивне. Через те, що обидві жінки носять однакове прізвище, персонал пологового будинку переплутав малюків. Не підозрюючи, Діляра та Гюльсерен обмінялися дітьми. Минуло п'ятнадцять років і життєві шляхи жінок склалося зовсім по-різному. Одразу після пологів від Гюльсерен пішов чоловік, залишивши її саму з маленькою дитиною. Весь цей час жінка змушена була сама виховувати доньку та тяжко працювати на кількох роботах. Її дочка виросла дуже примхливою, вона вважає, що мати недостатньо робить для неї. Дівчина мріє про багате та розкішне життя, у той час, як її мама працює. У Діляри ж ситуація зовсім інша. Проблем з коштами її сім'я не має, адже чоловік жінки, Джихад, успішний бізнесмен. Але у цієї пари є проблема іншого характеру. Між Ділярою та Джихадом вже давно немає ніяких почуттів, їх шлюб тримається лише на дітях, яких у пари народилося двоє. На розлучення жінка не згодна, тому що її дуже хвилює те, що про неї подумають знайомі. На людях вони лише вдають щасливе подружжя. Але одного разу трапляється те, що одночасно змінює долю усіх героїв - таємниця про переплутаних малюків стає розкритою. Невже обидві жінки п'ятнадцять років виховували та любили не своїх дітей? На що готові піти головні герої заради довгоочікуваного щастя?

## Акторський склад та український дубляж
- Еркан Петеккая (Михайло Жонін) — Джихан Ґюрпинар
- Ебру Озкан (Людмила Ардельян) — Діляра Ґюрпинар-Терізоглу
- Нурґюль Єшільчай (Катерина Сергеєва) — Ґюльсерен Ґюльпинар
- Бариш Фалай (Євген Пашин) — Харун Ерґюван
- Толга Текін (Олесь Гімбаржевський) — Озкан Ґюльпинар
- Нурсель Кесе (Ольга Радчук) — Керіман Акчатепе
- Аліна Боз (Юлія Перенчук) — Хазал Ґюльпинар-Ґюрпинар
- Лейла Танлар (Дарина Муращенко) — Джансу Ґюрпинар
- Бурак Тозкопаран (Андрій Федінчик) — Озан Ґюрпинар
- Дживан Канова (Олег Лепенець) — Рагмі Ґюрпинар

А також: Юрій Висоцький, Олександр Завальський, Ярослав Чорненький, Анатолій Зіновенко, Максим Кондратюк, Дмитро Завадський, Юрій Коваленко, Юрій Кудрявець, Андрій Мостренко, Андрій Твердак, Павло Скороходько, Андрій Альохін, Михайло Тишин, Олександр Погребняк, Сергій Могилевський, Ніна Касторф, Ірина Дорошенко, Тетяна Антонова, Лариса Руснак, Ганна Левченко, Лідія Муращенко, Олена Узлюк, Олена Яблочна, Наталя Ярошенко, Наталя Романько-Кисельова, Катерина Брайковська, Катерина Буцька, Анна Дончик, Анастасія Жарнікова-Зіновенко, Єлизавета Зіновенко та інші.
Українською мовою серіал дубльовано студією «1+1» у 2016 році.

## Сезони
| Сезон | Серії | Оригінальна дата випуску | Оригінальна дата випуску |
| Сезон | Серії | Початок сезону           | Фінал сезону             |
| ----- | ----- | ------------------------ | ------------------------ |
| 1     | 31    | 1 грудня 2014            | 29 червня 2015           |
| 2     | 40    | 14 вересня 2015          | 20 червня 2016           |
| 3     | 26    | 19 вересня 2016          | 27 березня 2017          |

## Трансляція в Україні
- З 8 серпня по 30 грудня 2016 року на телеканалі 1+1, у будні о 17:10 по дві серії. Було показано перших два сезони.

title: Уламки щастя

wikitext:
{{Картка телебачення
| назва = Уламки щастя
| Тривалість серії = {{ПрапорЗначок|Туреччина}} 130  хв
{{Прапорець|UKR}} 40—45 хв
| назва2 = {{lang-tr| Paramparça}}
| плакат = Paramparça posteri.jpg
| тип = [[телесеріал]]
| кінокомпанія = Endomel Shine
| format = [[Драматичний фільм| драма]]
| У головних ролях = Нурґюль Єшільчай
Еркан Петеккая
Ебру Озкан
| Мова = [[турецька]]
| телеканал = {{прапор|Туреччина}} [[Star TV (Туреччина)|Star TV]]
{{прапор|Україна}} [[1+1]]
{{прапор|Україна}} [[Бігуді (телеканал)|Бігуді]]
| Сценарист = Їлдиз Тунч
| Режисер = Джевдет Мерджан
Алтан Донмез
| Продюсер = Гекхан Татарер
| композитор =
| Перша поява = {{ПрапорЗначок|Туреччина}} [[1 грудня]] [[2014]] — [[27 березня]] [[2017]]
{{Прапорець|UKR}} [[8 серпня]] — [[30 грудня]] [[2016]]
| Країна = {{TUR}}
| Місце = [[Стамбул]]
| Перший показ українською =
| Кількість сезонів = 3
| Кількість серій = 97 (в Туреччині)
203 (в Україні)
| Сайт =
| imdb_id =
}}

'''«Уламки щастя»''' ({{lang-tr|Paramparça}}) — турецький серіал. Прем'єра відбулася 1 грудня 2014 року.

== Сюжет ==
Неймовірна історія двох сімей, яка почалася ще п'ятнадцять років тому. Головні героїні серіалу - жінки Гюльсерен та Діляра. Вони ніколи не були знайомі та належать до абсолютно різних соціальних класів. Але у них є дещо спільне. По-перше, обидві жінки вагітні та будуть народжувати в одному пологовому будинку. А по-друге, у них однакове прізвище. Ніхто навіть не здогадувався, що така дрібниця, як одне й те саме прізвище, може назавжди змінити життя обох жінок.

У Діляри та Гюльсерен народилися дві дівчинки. Але сталося дещо дивне. Через те, що обидві жінки носять однакове прізвище, персонал пологового будинку переплутав малюків. Не підозрюючи, Діляра та Гюльсерен обмінялися дітьми. Минуло п'ятнадцять років і життєві шляхи жінок склалося зовсім по-різному. Одразу після пологів від Гюльсерен пішов чоловік, залишивши її саму з маленькою дитиною. Весь цей час жінка змушена була сама виховувати доньку та тяжко працювати на кількох роботах. Її дочка виросла дуже примхливою, вона вважає, що мати недостатньо робить для неї. Дівчина мріє про багате та розкішне життя, у той час, як її мама працює. У Діляри ж ситуація зовсім інша. Проблем з коштами її сім'я не має, адже чоловік жінки, Джихад, успішний бізнесмен. Але у цієї пари є проблема іншого характеру. Між Ділярою та Джихадом вже давно немає ніяких почуттів, їх шлюб тримається лише на дітях, яких у пари народилося двоє. На розлучення жінка не згодна, тому що її дуже хвилює те, що про неї подумають знайомі. На людях вони лише вдають щасливе подружжя. Але одного разу трапляється те, що одночасно змінює долю усіх героїв - таємниця про переплутаних малюків стає розкритою. Невже обидві жінки п'ятнадцять років виховували та любили не своїх дітей? На що готові піти головні герої заради довгоочікуваного щастя?<ref>{{Cite web|url=https://www.themoviedb.org/tv/69238-parampar-a?language=uk|title=Уламки щастя|website=themoviedb|accessdate=11 липня 2022}}</ref>

== Акторський склад та український дубляж ==
* [[Еркан Петеккая]] ([[Михайло Жонін]]) — Джихан Ґюрпинар
* [[Ебру Озкан]] ([[Людмила Ардельян]]) — Діляра Ґюрпинар-Терізоглу
* [[Нурґюль Єшільчай]] ([[Сергеєва Катерина Володимирівна|Катерина Сергеєва]]) — Ґюльсерен Ґюльпинар
* Бариш Фалай ([[Євген Пашин]]) — Харун Ерґюван
* [[Толга Текін]] (Олесь Гімбаржевський) — Озкан Ґюльпинар
* Нурсель Кесе ([[Ольга Радчук]]) — Керіман Акчатепе
* [[Аліна Боз]] (Юлія Перенчук) — Хазал Ґюльпинар-Ґюрпинар
* [[Лейла Танлар]] (Дарина Муращенко) — Джансу Ґюрпинар
* Бурак Тозкопаран ([[Андрій Федінчик]]) — Озан Ґюрпинар
* Дживан Канова ([[Олег Лепенець]]) — Рагмі Ґюрпинар

А також: [[Юрій Висоцький]], [[Завальський Олександр Васильович|Олександр Завальський]], Ярослав Чорненький, [[Анатолій Зіновенко]], Максим Кондратюк, [[Дмитро Завадський]], [[Юрій Коваленко]], [[Юрій Кудрявець]], [[Андрій Мостренко]], [[Андрій Твердак]], [[Павло Скороходько]], Андрій Альохін, Михайло Тишин, [[Олександр Погребняк]], Сергій Могилевський, Ніна Касторф, [[Ірина Дорошенко]], Тетяна Антонова, [[Лариса Руснак]], [[Ганна Левченко]], [[Лідія Муращенко]], [[Олена Узлюк]], [[Олена Яблочна]], [[Ярошенко Наталія Миколаївна|Наталя Ярошенко]], Наталя Романько-Кисельова, [[Катерина Брайковська]], [[Катерина Буцька]], Анна Дончик, [[Анастасія Жарнікова-Зіновенко]], Єлизавета Зіновенко та інші.

Українською мовою серіал дубльовано студією «[[1+1]]» у 2016 році.

== Сезони ==
{|class="standard sortable" style="text-align:center"
! rowspan="2" | Сезон
! rowspan="2" | Серії
! colspan="2" | Оригінальна дата випуску
|-
! Початок сезону
! Фінал сезону
|-
| 1
| 31
| [[1 грудня]] [[2014]]
| [[29 червня]] [[2015]]
|-
| 2
| 40
| [[14 вересня]] [[2015]]
| [[20 червня]] [[2016]]
|-
| 3
| 26
| [[19 вересня]] [[2016]]
| [[27 березня]] [[2017]]
|}

== Трансляція в Україні ==
* З [[8 серпня]] по [[30 грудня]] [[2016]] року на телеканалі [[1+1]], у будні о 17:10 по дві серії. Було показано перших два сезони.

== Примітки ==
<references />{{Бібліоінформація}}
{{Ізольована стаття|кільце2}}
[[Категорія:Телесеріали Туреччини]]
[[Категорія:Драматичні телесеріали Туреччини]]
[[Категорія:Телесеріали 2014]]
[[Категорія:Телесеріали турецькою мовою]]

title: тур. Paramparça ·

Тип: телесеріал

Телеканал(и): Star TV · 1+1 · Бігуді

Дистриб'ютор(и): Endemold і невідомо

Компанія: Endomel Shine

Сценарист: Їлдиз Тунч

Режисер: Джевдет Мерджан · Алтан Донмез

На основі: Autumn in My Heartd

Продюсер: Гекхан Татарер

У головних ролях: Нурґюль Єшільчай · Еркан Петеккая · Ебру Озкан

Країна-виробник: Туреччина

Місце знімань: Стамбул

Мова оригіналу: турецька

Перша поява: 1 грудня 2014 — 27 березня 2017 · 8 серпня — 30 грудня 2016

Перший показ: 1 грудня 2014 — 27 березня 2017

Кількість серій: 97 (в Туреччині) · 203 (в Україні) (список)