text:
# Корчацька сільська рада
Корчацька сільська рада — колишня адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Троянівському, Коростишівському, Житомирському районах і Житомирській міській раді Волинської округи, Київської й Житомирської областей Української РСР та України з адміністративним центром у с. Корчак.

## Населені пункти
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
- с. Корчак
- с. Катеринівка
- с. Перлявка

## Населення
Кількість населення ради, станом на 1923 рік, становила 1 100 осіб, кількість дворів — 162.
Кількість населення сільської ради, станом на 1924 рік, становила 1 070 осіб.
Відповідно до результатів перепису населення СРСР, кількість населення ради, станом на 12 січня 1989 року, становила 792 особи.
Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до перепису населення України, кількість мешканців сільської ради становила 795 осіб.

## Склад ради
Рада складається з 14 депутатів та голови.

### Керівний склад сільської ради
| ПІБ                        | Основні відомості                                                         | Дата обрання | Дата звільнення |
| -------------------------- | ------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Герасимчук Віра Михайлівна | Сільський голова, 1954 року народження, освіта, позапартійна              | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Герасимчук Віра Михайлівна | Сільський голова, 1954 року народження, освіта вища, член Партії регіонів | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

## Історія
Створена 1923 року, в складі сіл Корчак, Перлявка та колонії Катеринівка Троянівської волості Житомирського повіту Волинської губернії. Станом на 10 жовтня 1925 року на обліку числився хутір Дермань, котрий, на 1 жовтня 1941 року, не перебуває на обліку населених пунктів.
Станом на 1 вересня 1946 року сільська рада входила до складу Житомирського району Житомирської області, на обліку в раді перебували с. Корчак та хутори Катеринівка і Перлявка.
На 1 січня 1972 року сільська рада входила до складу Житомирського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Катеринівка, Корчак та Перлявка.
Припинила існування 17 листопада 2015 року через об'єднання до складу Тетерівської сільської територіальної громади Житомирського району Житомирської області.
Входила до складу Троянівського (7.03.1923 р.), Житомирського (14.05.1939 р., 4.01.1965 р.), Коростишівського (30.12.1962 р.) районів та Житомирської міської ради (14.11.1935 р.).

title: Корчацька сільська рада

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Корчацька сільська рада
   | будівля             =
   | країна              = {{USSR}}—{{URSR}}
{{UKR}}
   | область             = [[Волинська округа]]
[[Київська область]]
[[Житомирська область]]
   | район               = [[Троянівський район]]
[[Житомирська міська рада]]
[[Житомирський район (1939—2020)|Житомирський район]]
[[Коростишівський район]]
   | центр               = с. [[Корчак (Житомирський район)|Корчак]]
   | голова              = Герасимчук Віра Михайлівна
   | кількість членів    = 14
   | код КОАТУУ          = 1822083800
   | утворена            = 1923 року
   | ліквідована         = 17 листопада 2015 року
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=9332 Корчацька сільська рада]
   | площа               = 48,232
   | населення           = 795
   | щільність           = 16,48
   | населені пункти     = 3
   | поштовий індекс     =
   | телефонний код      =
   | адреса              = вул. Леніна, 27-А, с. Корчак, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12421
   | телефонний номер    =
   | факс                =
   | електронна скринька =
   | вебсторінка         =
  }}

'''Корчацька сільська рада''' — колишня [[адміністративно-територіальна одиниця]] та [[органи місцевого самоврядування|орган місцевого самоврядування]] у [[Троянівський район|Троянівському]], [[Коростишівський район|Коростишівському]], [[Житомирський район (1939—2020)|Житомирському]] районах і [[Житомирська міська рада|Житомирській міській раді]] [[Волинська округа|Волинської]] округи, [[Київська область|Київської]] й [[Житомирська область|Житомирської]] областей [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Української РСР]] та [[Україна|України]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Корчак (Житомирський район)|Корчак]].

== Населені пункти ==
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
* с. [[Корчак (Житомирський район)|Корчак]]
* с. [[Катеринівка (Тетерівська сільська громада)|Катеринівка]]
* с. [[Перлявка]]

== Населення ==
Кількість населення ради, станом на 1923 рік, становила 1 100 осіб, кількість дворів — 162<ref name="Матеріали">{{cite web |title=Материалы по административно-териториальному делению Волынской губернии 1923 года |url=http://history.org.ua/LiberUA/MatAdmTerVolGub_1923/MatAdmTerVolGub_1923.pdf |website=[[Інститут історії України НАН України]] |publisher=Житомир: Издание Волынского губернского отдела управления, 1923 |accessdate=20 листопада 2022 |page=150 |language=російська |archive-date=5 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211005191752/http://history.org.ua/LiberUA/MatAdmTerVolGub_1923/MatAdmTerVolGub_1923.pdf }}</ref>.

Кількість населення сільської ради, станом на 1924 рік, становила 1 070 осіб<ref name="Національні">{{cite web |title=Національні меншості на Україні (реєстр селищ) |publisher=Харків, 1925 |url=http://history.org.ua/LiberUA/NatsMenshUkr_1925/NatsMenshUkr_1925.pdf |website=[[Інститут історії України НАН України]] |accessdate=20 листопада 2022 |page=11 |archive-date=22 січня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210122010100/http://history.org.ua/LiberUA/NatsMenshUkr_1925/NatsMenshUkr_1925.pdf }}</ref>.

Відповідно до результатів [[перепис населення СРСР (1989)|перепису населення]] СРСР, кількість населення ради, станом на 12 січня 1989 року, становила 792 особи.

Станом на 5 грудня 2001 року, відповідно до [[Перепис населення України (2001)|перепису населення]] України, кількість мешканців сільської ради становила 795 осіб<ref>{{cite web |title=Населення Житомирської області |url=http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-perm/zytomyrska.htm |website=pop-stat.mashke.org |accessdate=20 листопада 2022 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210904204102/http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-perm/zytomyrska.htm |archivedate=4 вересня 2021 року}}</ref>.

== Склад ради ==
Рада складається з 14 депутатів та голови.

=== Керівний склад сільської ради ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Герасимчук Віра Михайлівна
| Сільський голова, 1954 року народження, освіта, позапартійна
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Герасимчук Віра Михайлівна
| Сільський голова, 1954 року народження, освіта вища, член Партії регіонів
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними джерела''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=11701&rid256=121 rada.gov.ua]</ref>

== Історія ==
Створена 1923 року, в складі сіл Корчак, Перлявка та колонії Катеринівка [[Троянівська волость (Житомирський повіт)|Троянівської волості]] [[Житомирський повіт (Волинська губернія)|Житомирського повіту]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]]. Станом на 10 жовтня 1925 року на обліку числився хутір [[Дермань (хутір)|Дермань]], котрий, на 1 жовтня 1941 року, не перебуває на обліку населених пунктів<ref name="Довідник">{{cite web |title=Адміністративно-територіальний устрій Житомирщини 1795-2006 роки. Довідник: офіційне видання |url=http://history.org.ua/LiberUA/966-690-090-4/966-690-090-4.pdf |website=[[Інститут історії України НАН України]] |Author1=Упоряд. Р.А. Кондратюк, Д.Я. Самолюк, Б.Ш. Табачник |publisher=Житомир: видавництво «Волинь», 2007 |accessdate=20 листопада 2022 |page=81, 262 |language=українська |archive-date=8 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211008124156/http://resource.history.org.ua/item/0014239 }}</ref>.

Станом на 1 вересня 1946 року сільська рада входила до складу Житомирського району Житомирської області, на обліку в раді перебували с. Корчак та хутори Катеринівка і Перлявка<ref>{{cite web |title=Українська РСР. Адміністративно-територіальний поділ на 1 вересня 1946 року. Видання перше |url=https://archive.org/details/ukrajinska-rsr-administraryvno--terytorialnyj-podil_1947/page/n171/mode/2up |website=[[Інтернет-архів]] |publisher=Київ: Українське видавництво політичної літератури |page=173|accessdate=20 листопада 2022|date=1947}}</ref>.

На 1 січня 1972 року сільська рада входила до складу Житомирського району Житомирської області, на обліку в раді перебували села Катеринівка, Корчак та Перлявка<ref>{{cite web |title=Українська РСР. Адміністративно-територіальний поділ на 1 січня 1972 року |url=http://history.org.ua/LiberUA/URSRAdmTerPodil_1973/URSRAdmTerPodil_1973.pdf |website=[[Інститут історії України НАН України]] |author1=Упоряд. А.Д. Шелягин |publisher=Київ: Ордена Червоного Прапора видавництво політичної літератури України, 1973 |accessdate=20 листопада 2022 |page=136 |archive-date=20 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211020200818/http://history.org.ua/LiberUA/URSRAdmTerPodil_1973/URSRAdmTerPodil_1973.pdf }}</ref>.

Припинила існування 17 листопада 2015 року через об'єднання до складу [[Тетерівська сільська громада|Тетерівської сільської територіальної громади]] Житомирського району Житомирської області<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=9332 Облікова картка ради]</ref>.

Входила до складу Троянівського (7.03.1923 р.), Житомирського (14.05.1939 р., 4.01.1965 р.), Коростишівського (30.12.1962 р.) районів та Житомирської міської ради (14.11.1935 р.)<ref name="Довідник"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Портали|Географія|Україна}}
[[Категорія:Колишні сільські ради Троянівського району]]
[[Категорія:Колишні сільські ради Коростишівського району]]
[[Категорія:Держави і території, засновані 1923]]
[[Категорія:Зникли в Україні 2015]]

title: Основні дані

Країна: СРСР— УРСР · Україна

Область: Волинська округа · Київська область · Житомирська область

Район: Троянівський район · Житомирська міська рада · Житомирський район · Коростишівський район

Адм. центр: с. Корчак

Утворена: 1923 року

Ліквідована: 17 листопада 2015 року

Облікова картка: Корчацька сільська рада

title: Склад

Голова ради: Герасимчук Віра Михайлівна

title: Територія та населення

Густота: 16,48 осіб/км²

title: Контактні дані


text:
# Стричавка
Стричавка — річка в Україні, в Ужгородському районі Закарпатської області. Права притока Ужа (басейн Дунаю).

## Опис
Довжина річки приблизно 8,5 км. Формується з багатьох безіменних струмків.

## Розташування
Бере початок на південному заході від Стужиці. Тече переважно на південний захід через Стричаву і впадає у річку Уж, ліву притоку Лаборцю.
Річку перетинає автомобільна дорога Н13.

wikiname: ukwiki

title: Стричавка

in_language: uk

wikitext:
{{Річка
| назва             = Стричавка
(річка)
| оригінальна_назва =
| зображення        =
| зображення_розмір =
| підпис            =
| довжина           = ~8,5 км
| висота_витоку     =
| висота_гирла      =
| похил_річки       =
| стік              =
| площа_басейну     =
| витік             = на південному заході від [[Стужиця|Стужиці]]
| витік_коорд       = {{coord|48|59|52|N|22|30|25|E|scale:6000}}
| гирло             = [[Уж (притока Лаборцю)|Уж]]
| гирло_коорд       = {{coord|48|56|23|N|22|28|20|E|scale:6000}}
| басейн            = [[Дунай|Дунаю]]
| країни_басейну    = {{UKR}}

| прирічкові_країни =
| притоки           =
| мапа              =
| мапа_розмір       =
| мапа_підпис       =
}}
'''Стричавка''' — [[річка]] в [[Україна|Україні]], в [[Ужгородський район|Ужгородському районі]] [[Закарпатська область|Закарпатської області]]. Права притока [[Уж (притока Лаборцю)|Ужа]] (басейн [[Дунай|Дунаю]]).

== Опис ==
Довжина річки приблизно 8,5<ref>{{Cite web|url=http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-34-117.jpg|title=Мапа Снина // m-34-117|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=11 січня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180111224153/http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-34-117.jpg}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180111224153/http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-34-117.jpg |date=2018-01-11 }}</ref> км. Формується з багатьох безіменних струмків.

== Розташування ==
Бере початок на південному заході від [[Стужиця|Стужиці]]. Тече переважно на південний захід через [[Стричава|Стричаву]] і впадає у річку Уж, ліву притоку Лаборцю.

Річку перетинає автомобільна дорога {{Автошлях Н|13}}.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Портали|Географія|Гідрологія}}

== Джерела ==
* [https://shron1.chtyvo.org.ua/Zheliezniak_Iryna/Slovnyk_hidronimiv_Ukrainy.pdf? Словник гідронімів України] — К.: Наукова думка, 1979. — С. 534

[[Категорія:Малі річки України]]
[[Категорія:Річки Закарпатської області]]
[[Категорія:Річки Ужгородського району]]
[[Категорія:Статті про річки Закарпатської області без зображення в картці]]

title: Стричавка · (річка)

Витік: на південному заході від Стужиці

Гирло: Уж

Басейн: Дунаю

Країни: Україна


text:
# Константинопольський Адольф Маркович
Адо́льф Ма́ркович Константино́польський (20 квітня 1923, Харків — 1 грудня 1993, Харків) — український живописець та графік. 1991 — народний художник УРСР; працював в царині станкового та монументального живопису.

## Життєпис
1941 року закінчив Харківський художній інститут. Учасник Другої світової війни. Випускник 1954 року Харківського державного художнього університету. Навчався у С. Бесєдіна, О. Любимського, Г. Томенка. З 1958 року — в складі Харківського відділення Спілки художників України.
З 1953 року бере участь в республіканських, всесоюзних та зарубіжних виставках. В Харкові проведено 4 його персональні виставки, четверта — 1998, по його смерті.
В 1954-55 працював викладачем Харківського державного художнього училища, з 1960 — Харківського державного художнього інституту, з 1992 — професор.

## Творчість
Під час своєї педагогічної діяльності художник робить велику кількість ескізів, етюдів до майбутніх полотен. Такі етюди, як «Застава» (1959), «Бійці 3-ї розвідроти біля пораненого командира» (1960), «Діти війни» (1959), «Молоді партизани» (1961), «Райцентр. Портрет лікаря» (1960) та багато інших показують творчі злети і невдачі, еволюцію композиційних пошуків та рішень митця, плідну роботу над відпрацюванням власного колористичного стилю.
Творчість художника визначається, насамперед, вірністю автора своїй темі — ІІ Світовій війні. Портрети і пейзажі, полотна історичного жанру — такий творчий діапазон художника. Найбільшу увагу було присвячено творам, що показували суворі воєнні роки, адже разом із своїми героями художник пройшов спочатку звичайним солдатом, а потім і офіцером Радянської Армії, сотні кілометрів важких доріг війни, що стала для майбутнього майстра справжньою школою формування характеру — творчого, мужнього, цілеспрямованого. Як зазначає Ігор Шаров, одна з перших картин художника «Рідна земля», що була представлена на республіканській виставці 1957 року, одразу завоювала визнання глядачів та критиків і по праву ввійшла до числа кращих творів українського батального живопису, присвячених війні. Суворим будням війни, незламній стійкості солдат присвячує художній твір «Фронтові дороги». Своєрідна виразна композиція, стриманий колорит виділяють роботи «З розвідки», «Важка перемога». Взагалі, яку б картину ми не розглядали — у кожній бачимо образне відтворення подвигу людей. Щоразу Константинопольський уміє знайти такі зображальні засоби, такі фарби, такі кольори, які по-новому розкривають тему війни.
Серед його робіт:
- розпис «Жовтнева революція» у головному павільйоні ВДНГ УРСР — Республіканський центр виставок і ярмарків у Києві,
- роботи «З розвідки»,
- «Перша весна»,
- «Солдати».

## Родина
Син — Константинопольський Марк Адольфович (нар. 1948), живописець, член Національної спілки художників України.

title: Константинопольський Адольф Маркович

wikitext:
{{Особа
|зображення = Константинопольський Адольф Маркович.gif
}}
'''Адо́льф Ма́ркович Константино́польський''' (20 квітня 1923, [[Харків]] — 1 грудня 1993, Харків) — український живописець та графік. 1991 — [[народний художник УРСР]]; працював в царині станкового та монументального живопису.

== Життєпис ==
1941 року закінчив [[Харківський художній інститут]]. Учасник Другої світової війни. Випускник 1954 року [[Харківська державна академія дизайну та мистецтв|Харківського державного художнього університету]]. Навчався у [[Бесєдін Сергій Фотійович|С. Бесєдіна]], [[Любимський Олександр Павлович|О. Любимського]], [[Томенко Григорій Олексійович|Г. Томенка]]. З 1958 року — в складі Харківського відділення Спілки художників України.

З 1953 року бере участь в республіканських, всесоюзних та зарубіжних виставках. В Харкові проведено 4 його персональні виставки, четверта — 1998, по його смерті.

В 1954-55 працював викладачем Харківського державного художнього училища, з 1960 — Харківського державного художнього інституту, з 1992 — професор.

== Творчість ==
Під час своєї педагогічної діяльності художник робить велику кількість ескізів, етюдів до майбутніх полотен. Такі етюди, як «Застава» (1959), «Бійці 3-ї розвідроти біля пораненого командира» (1960), «Діти війни» (1959), «Молоді партизани» (1961), «Райцентр. Портрет лікаря» (1960) та багато інших показують творчі злети і невдачі, еволюцію композиційних пошуків та рішень митця, плідну роботу над відпрацюванням власного колористичного стилю.

Творчість художника визначається, насамперед, вірністю автора своїй темі — ІІ Світовій війні. Портрети і пейзажі, полотна історичного жанру — такий творчий діапазон художника. Найбільшу увагу було присвячено творам, що показували суворі воєнні роки, адже разом із своїми героями художник пройшов спочатку звичайним солдатом, а потім і офіцером Радянської Армії, сотні кілометрів важких доріг війни, що стала для майбутнього майстра справжньою школою формування характеру — творчого, мужнього, цілеспрямованого. Як зазначає [[Шаров Ігор Федорович|Ігор Шаров]], одна з перших картин художника «Рідна земля», що була представлена на республіканській виставці 1957 року, одразу завоювала визнання глядачів та критиків і по праву ввійшла до числа кращих творів українського батального живопису, присвячених війні. Суворим будням війни, незламній стійкості солдат присвячує художній твір «Фронтові дороги». Своєрідна виразна композиція, стриманий колорит виділяють роботи «З розвідки», «Важка перемога». Взагалі, яку б картину ми не розглядали — у кожній бачимо образне відтворення подвигу людей. Щоразу Константинопольський уміє знайти такі зображальні засоби, такі фарби, такі кольори, які по-новому розкривають тему війни.

Серед його робіт:
* розпис «Жовтнева революція» у головному павільйоні ВДНГ УРСР — Республіканський центр виставок і ярмарків у Києві,
* роботи «З розвідки»,
* «Перша весна»,
* «Солдати».

== Родина ==
Син — [[Константинопольський Марк Адольфович]] ({{н}} 1948), живописець, член [[Національна спілка художників України|Національної спілки художників України]].

== Посилання ==
{{Портал|Біографії}}
* [http://kharkov.vbelous.net/ukrain/artists/konspol2.htm Художники Харківщини] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305125715/http://kharkov.vbelous.net/ukrain/artists/konspol2.htm |date=5 березня 2016 }}
* [https://web.archive.org/web/20121018195820/http://presscenter.ukrinform.ua/history.php?hist_id=1 Прес-центр]
* Ігор Шаров, Анатолій Толстоухов. Художники України: 100 видатних імен. — К.: АртЕк, 2007. ISBN 966-505-134-2
* {{ЕСУ|том=14|автор=[[Денисенко Ольга Йосипівна|О. Й. Денисенко]]|стаття=Константинопольський Адольф Маркович|id=4998}}

[[Категорія:Уродженці Харкова]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з СРСР]]
[[Категорія:Випускники Харківського художнього інституту]]
[[Категорія:Випускники Харківської державної академії дизайну та мистецтв]]
[[Категорія:Члени Національної спілки художників України]]

title: Константинопольський Адольф Маркович

Народився: 20 квітня 1923 · Харків, Українська СРР, СРСР

Помер: 1 грудня 1993 (70 років) · Харків, Україна

Країна: СРСР · Україна

Діяльність: художник, war artist

Alma mater: Харківський художній інститут

Вчителі: Бесєдін Сергій Фотійович

Відомі учні: Гнатченко Микола Петрович, Мамедов Суммани Махмадали, Мальцев Микола Олександрович, Гречаний Сергій Павлович, Баринова-Кулеба Віра Іванівна і Казарбін Мартем'ян Васильович

Заклад: Харківський фаховий вищий художній коледж і Харківський художній інститут

Членство: Національна спілка художників України

Нагороди: орден Вітчизняної війни · орден Вітчизняної війни I ступеня · орден Червоної Зірки · орден «Знак Пошани» · медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · народний художник УРСР


text:
# Вімблдонський турнір 1890
Вімблдонський турнір 1890 — 14-й розіграш Вімблдону. Турнір тривав з 30 червня до 7 липня в одиночних розрядах та 21 - 23 липня у чоловічому парному розряді. З цього року гравці стали мінятися сторонам після кожного непарного гейму. У чоловічому одиночному розряді змагалися 30 спортсменів, а у жіночому - тільки 4.  The singles finals were played on July 7, and the men's doubles were played on July 21–23.

## Дорослі

### Чоловіки, одиночний розряд
Віллабі Гамільтон переміг у фіналі  Вільяма Реншоу, 6–8, 6–2, 3–6, 6–1, 6–1.

### Жінки, одиночний розряд
Ліна Райс перемогла у фіналі  Мей Джекс, 6–4, 6–1.

### Чоловіки, парний розряд
Джошуа Пім /  Френк Стокер перемогли у фіналі пару  Ернест Льюїс /  Джордж Гільярд, 6–0, 7–5, 6–4.

title: Вімблдонський турнір 1890

wikitext:
{{TennisEventInfo|1890|Вімблдонський турнір| дата = 30 червня — 7 липня, <br/>21 - 23 липня 1890<ref name="Little">2010 Wimbledon Compendium, by Alan Little (The All England Lawn Tennis and Croquet Club, Wimbledon, London)</ref>
| за ліком     = 14
| defchampms   = {{flagicon|GBR}} '''[[Вільям Реншоу]]'''
| defchampws   = {{flagicon|GBR}} '''[[Бланш Бінґлі]]'''
| defchampmd   = {{flagicon|GBR}} '''[[Вільям Реншоу]]''' / {{flagicon|GBR}} '''[[Ернест Реншоу]]'''

| champms      = {{flagicon|GBR}} '''[[Віллабі Гамільтон]]'''
| champws      = {{flagicon|GBR}} '''[[Ліна Райс]]'''
| champmd      = {{flagicon|GBR}} '''[[Джошуа Пім]]''' / {{flagicon|GBR}} '''[[Френк Стокер]]'''
}}

'''Вімблдонський турнір 1890''' — 14-й розіграш [[Вімблдонський турнір|Вімблдону]]. Турнір тривав з 30 червня до 7 липня в одиночних розрядах та 21 - 23 липня у чоловічому парному розряді.<ref name="Tingay">100 Years of Wimbledon by Lance Tingay (Guinness Superlatives Ltd. 1977)</ref> З цього року гравці стали мінятися сторонам після кожного непарного гейму.<ref name="Tingay" /> У чоловічому одиночному розряді змагалися 30 спортсменів, а у жіночому - тільки 4.<ref name="Tingay" /><ref>{{cite book|title=Wimbledon : The Official History of the Championships|url=https://archive.org/details/wimbledonofficia0000barr|year=2001|publisher=CollinsWillow|location=London|isbn=0007117078|author=John Barrett|page=[https://archive.org/details/wimbledonofficia0000barr/page/30 30]}}</ref>  The singles finals were played on July 7, and the men's doubles were played on July 21–23.<ref name="Little" />

== Дорослі ==
=== Чоловіки, одиночний розряд ===
{{main|Вімблдонський турнір 1890, чоловіки, одиночний розряд}}
{{flagicon|GBR}} [[Віллабі Гамільтон]] переміг у фіналі {{flagicon|GBR}} [[Вільям Реншоу|Вільяма Реншоу]], 6–8, 6–2, 3–6, 6–1, 6–1.<ref name="menss">{{cite web|work=usta.com|publisher=[[United States Tennis Association]]|title=Grand Slam Tournaments - Wimbledon|url=http://www.usta.com/presentations/USTAYearBook/25.pdf|format=PDF|accessdate=2011-01-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6JE5ksoHD?url=http://www.usta.com/presentations/USTAYearBook/25.pdf|archivedate=2013-08-29|deadurl=yes}}</ref>

=== Жінки, одиночний розряд ===
{{main|Вімблдонський турнір 1890, жінки, одиночний розряд}}
{{flagicon|GBR}} [[Ліна Райс]] перемогла у фіналі {{flagicon|GBR}} [[Мей Джекс]], 6–4, 6–1.<ref name="womenss">{{Cite web|url=http://www.wimbledon.org/en_GB/about/history/rolls/ladiesroll.html|title=Roll of Honour - Women's Singles|publisher=wimbledon.org|accessdate=2011-01-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6JE5lRxlS?url=http://www.wimbledon.com/index.html|archivedate=2013-08-29|deadurl=no}}</ref>

=== Чоловіки, парний розряд ===
{{Main|Вімблдонський турнір 1890, чоловіки, парний розряд}}
{{flagicon|GBR}} [[Джошуа Пім]] / {{flagicon|GBR}} [[Френк Стокер]] перемогли у фіналі пару {{flagicon|GBR}} [[Ернест Льюїс]] / {{flagicon|GBR}} [[Джордж Гільярд]], 6–0, 7–5, 6–4.<ref name="mensd">{{Cite web|url=http://www.wimbledon.org/en_GB/about/history/rolls/mendoublesroll.html|title=Roll of Honour - Men's Doubles|publisher=wimbledon.org|accessdate=2011-01-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6JE5m6M0m?url=http://www.wimbledon.com/index.html|archivedate=2013-08-29|deadurl=no}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Вімблдонський турнір}}
[[Категорія:Вімблдонський турнір]]
[[Категорія:1890 у тенісі]]
[[Категорія:Червень 1890]]
[[Категорія:Липень 1890]]
[[Категорія:1890 у британському спорті]]

title: Вімблдонський турнір 1890

Дата: 30 червня — 7 липня, · 21 - 23 липня 1890


text:
# 6391 Африкано
6391 Африкано (1990 BN2, 1977 AF2, 6391 Africano) — астероїд головного поясу, відкритий 21 січня 1990 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,337.

title: 6391 Африкано

wikitext:
{{Планета
| назва = 6391 Африкано
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Елеанор Френсіс Гелін|Е. Гелін]]
| місце відкриття = [[Паломарська обсерваторія]]
| дата відкриття = [[21 січня]] [[1990]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1990 BN2'''
1977 AF2
6391 Africano
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|6391|2013.12.27|2013.07.03}}</ref>
| епоха = [[4 листопада]] [[2013]] (2 456 600,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,995858848609 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,295313685664 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,645586267137 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,132398850804
| орбітальний період = 1571,742215988 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,229045193504 °/д
| середня аномалія = 203,3044821734°
| нахил орбіти = 14,25466137598°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 89,64515629753°
| арг_перицентру = 18,89790571282°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 13,3
| спектр_тип =
}}

'''6391 Африкано''' ('''1990 BN2''', 1977 AF2, 6391 Africano) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[21 січня]] [[1990]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,337.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Африкано}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (6301-6400)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|6391}}

{{Навігація малих планет|6390 Hirabayashi|6392 Takashimizuno|}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1990]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 6391 Африкано

Відкривач: Е. Гелін

Місце відкриття: Паломарська обсерваторія

title: Позначення

Названа на честь: John L. Africanod

Тимчасові позначення: 1990 BN2 · 1977 AF2 · 6391 Africano

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

Орбітальні характеристики: Епоха 4 листопада 2013 (2 456 600,5 JD)

title: Фізичні характеристики


text:
# Костянтин Гормузакі
Костянти́н Гормуза́кі (точніше Гурмузакі; рум. Constantin N. Hurmuzaki, нім. Constantin Nikolaus Freiherr von Hormuzaki) (3 жовтня 1862, Чорнівка, Австрійська імперія — 22 лютого 1937, Чернівці) — румунський ентомолог і ботанік, який працював головним чином на Буковині. Доктор права, почесний академік Румунської Академій наук (1919), почесний доктор (Doctor honoris causa) (1930) і професор (1931).

## Біографія
Народився 3 жовтня 1862 в родинному маєтку в селі Чорнівка поблизу Чернівців у родині, що етнічно походила від греків-фанаріотів, які стали заможними аристократами у Молдові. Чорнівкою вони володіли з 1680-х років. У 1867 році батько обміняв маєток на два будинки у Відні у свого друга Отто фон Петріїно.
Костянтин закінчив з відзнакою ліцей (1881). Під час навчання здібний підліток захопився спостереженнями за природою. У цьому вагому роль відіграв той самий Отто фон Петріїно, буковинський геолог, член Віденського зоолого-ботанічного товариства (що згодом обіймав посаду міністра господарства Віденського уряду). Закінчивши ліцей, Костянтин стає студентом філософського факультету Чернівецького університету. Тут юнак продовжує вивчати зоологію, ботаніку, мінералогію, географію, але вже рік по тому переходить на юридичний факультет. Після трьох років навчання він переїздить до Відня (1885), завершує курс вищого навчання (1886).
У березні 1888 року, продовжуючи сімейну традицію, розпочинає юридичну кар'єру — його призначають урядовцем фінансової прокуратури. Та вже через рік він полишає цю посаду, щоби до кінця життя займатися природничими науками. Костянтин Гормузакі працює в Відні в Інституті ботаніки, у зоолого-ботанічному товаристві, краєзнавчому музеї угорського міста Палатин, влітку вивчає флору й фауну на австрійському гірському курорті Бад-Ішль, восени та навесні наступного 1924 року живе на хорватських островах Бріуни.
Ще напередодні Першої світової війни К. Гормузакі представляв у сеймі (парламенті) Буковини Румунську національну партію Буковини. Він підготував чимало публіцистичних газетних статей на національно-культурні теми. Ймовірно, природознавець дотримувався прорумунських поглядів, традиційних для всієї родини Гормузакі. У 1919 році Сен-Жерменський договір легітимізував захоплення Буковини Румунією, і того ж року К. Гормузакі обрали почесним академіком Румунської Академії наук. Тож, не дивно, що у 1925 році він з дружиною та двома дітьми повертається до рідної Буковини. Одержавши звання почесного доктора наук (1930), він наступного року обіймає посаду професора новоствореної кафедри ентомології та біогеографії факультету природничих наук Чернівецького університету.
«Професор — ентомолог вів усамітнене життя, жив тільки для науки у своїй робочій кімнаті <…> Перед незнайомими людьми був стриманим, більш товариським був зі своїми студентами, яких любив, як батько. Був дуже спокійним, лекції готував з великою сумлінністю».
Михайло Гушуляк, румунський ботанік, колишній директор Інституту ботаніки при Чернівецькому університеті.

### Родина
- Батько Ніколае Гурмузакі (1826—1909), почесний член Румунської Академії наук, активний діяч Товариства культури та літератури румунського народу Буковини.
- Мати Наталія фон Стирча (Nataliei de Stîrcea; 1800—1896)
- Дружина (з 1912 року) — баронеса Пульхерія фон Кальмуцька
- Брат Александр фон Гурмузакі (1869—1945), у 1912—1918 роках — останній маршалок (тобто голова) Буковинського крайового сейму, адвокат та громадський діяч.

## Наукова діяльність
Основні наукові інтереси Костянтина Гормузакі були зосереджені на вивченні видового складу та географічного поширення метеликів (лускокрилих) та жуків (твердокрилих) Буковини, а також флори цього регіону. Ним описано як нові для науки низку видів комах та рослин. Спеціально він вивчав роди Перстач (Potentilla) та Малина (Rubus) з родини Розові (Rosacea). Зокрема, Гормузакі описав новий вид перстачів — Potentilla gusuleacii Hormuzaki, 1914, названий ним на честь ботаніка М. Гушуляка, згаданого вище. (Принагідно кажучи, чернівецький натураліст Карл Пенеке одного з відкритих ним видів довгоносиків назвав на честь свого буковинського колеги — Otiorhynchus hormuzakii Penecke, 1935).
Костянтин Гормузакі розробив першу фітогеографічну карту Буковини, і ця праця була високо оцінена науковцями того часу як зразок для створення подібних карт для інших груп організмів та інших регіонів.
Він вважав, що формування сучасної фауни метеликів Європи почалося ще у третинному періоді, а не після останнього льодовикового періоду. Це суперечило усталеним поглядам більшості тодішніх ентомологів. Для розробки гіпотези він збирав і опрацьовував численні відомості з геології, палеонтології, кліматології, зоо- та фітогеографії, активно дискутував з колегами.
Костянтин Гормузакі заснував музей та ентомологічну лабораторію. Він намагався створити при університеті також і науково-дослідний інститут, але реалізувати цей намір не вдалося.

## Праці
- Beiträge zur Käferfauna der Bukowina und Nordrumaniens, Berlin, R. Friedlander & Sohn, 1888, 60 Seiten
- Gesammelte Entomologische Aufzeichnungen (Inhalt: A. Lepidoptera: 1. Lepidopterologische Beobachtungen in der Bucovina; 2. Beschreibung neuer Tagfaltervarietaten: [Acronycta var. Bryophiloides]; 3. Eine neue Varietat der A. Strigosa. B. Coleoptera; 4. Coleopterologische Sammelergebnisse in der Bucovina wahrend der Jahre 1887 und 1888; 5. Eine neuer Beitrag Zur Kenntnis der in der Bucovina einheimischen Coleopteren. R. Friedlander & Sohn, Berlin 1892.
- Das Hochgebirge der Bucovina in coleopterologischer Beziehung, Verlag Bernburg, Otto Bornbluth, Berlin 1893
- Nachtfang am Koder und an bluhenden Weiden im ersten Fruhling 1893, Separatabdruck aus Societas Entomologica, Jahrg. VIII. Nr. 4)
- Aufzahlung der bisher aus dem Konigreiche Rumanien bekannten Tagfalter (Rapalocera), mit Berucksichtigung der Nachbarlander, Berlin, Bernburg Otto Dornbluth, 1893, 24 Seiten
- Entomologische Nachrichten (Berlin R. Friedlander & Sohn), Jahrgang XIX (1893), Nr. 16 , Seite 241—246; Nr. 17, Seite 265—272; Nr. 18, Seite 273—283)
- Aus dem Gebirge der Bukowina. Landschafts- und Vegetationsskizzen mit Illustrationen, in «Globus — Illustrierte Zeitschrift fur Lander- und Volkerkunde», Czernowitz 1893
- Uber einige Abanderungen von Lepidopteren aus der Bucovina und aus Rumanien. R. Friedlander & Sohn (Bernburg, Otto Doentblutt), Berlin 1894
- Untersuchungen uber die Lepidopterenfauna der Bukowina, Concordia Typo- u. Lithographie des Erzbischofs (Sylvester Morariu-Andriewicz), 1894. 182 Seiten
- Varietaten von Lycaenen aus der Umgebung von Czernowitz (Bukowina), Separatabdruck aus Societas Enfomologica, Jahrg. VIII, Nr. 3, (189?)
- Bemerkungen uber Varietaten einiger in der Bukowina einheimischer Großschmetterlinge, mit einer Figur im Texte, Druck Adolf Holzhausen, Wien 1895, 30 Seiten
- Beitrag zur Makrolepidopterenfauna der osterreichischen Alpenlander, erschienen in den Verhandlungen der z. b. Gesellschaft in Wien, 1900
- Catalogue des lepidopteres recoltes en Roumanie pendant l'annee 1901 par les membres de la Societe des naturalistes de Roumanie et determine par Constantin Hurmuzachi, Tiparia Speranta, Bucuresti 1902, 21 Seiten
- Beobachtungen uber die aus Rumanien bisher bekannten Garabusarlen, Staatsdruckerei Bukarest 1903, (Bulletin de la Societe des sciences de Bucarest-Roumanie. An. XII, nr. 3 et 4)
- Cercetari noui asupra raporturilor faunistice din Bucovina cu privire speciala la clasa coleopterelor in Buletinul Societatii de Stiinte din Bucuresti — Romania. An. X, nr. 1 si 2), Imprimeria Statului, Bucuresti 1901. Seiten 77-110.
- Deuxieme catalogue des Lepidopteres recoltes en Roumanie pendant l'annee 1902 par les membres de la Societe des Naturalistes de Roumanie, Imprimerie de l'Etat, Bucarest 1903
- Observari asupra genului Nepticula Z. in Buletinul Societatii de Stiinte din Bucuresti — Romania. An. XV, Nr. 5 si 6, Imprimeria Statului, Bucuresti 1907
- Saisondimorphismus bei Papilio Podalirius L. in der Bucovina, Separatabdruck aus Societas Entomologica, Jahrg. VIII, Nr. 1, (189?)
- Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina. I. Theil. Mit einer Karte. K. K. Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 1897, 35 Seiten
- Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina. II Theil. K. K. Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 1897, 210 Seiten
- Troisieme catalogue des coleopteres recoltes par les membres de la Societe des naturalistes de Roumanie, Imprimerie de l'Etat, Bucarest 1904
- Analytische Ubersicht der palaarktischen Lepidopteren-Familien, R. Friedlander & Sohn, Berlin 1904, 68 Seiten
- Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina mit einer pflanzengeographischen Karte der Bukowina, Czernowitz 1907
- Chestia delimitarii dieceselor nationale gr.-or. din Bucovina, Societatea tipografica bucovineana, Cernauti 1913
- Beitrag zur Lepidopterenfauna von Ischl und Umgebung naher berichtet, Jahresberichte des Vereines fur Naturkunde, Linz, 1918
- Conspectus specierum et varietatum generis Rubus L. circum Ischl. (Austria superiore) hucusque observatarum, Editura Cultura Nationala, Cernăuți 1925, 44 Seiten
- Grundlinien fur die Biogeographie und Biogenese der europaischen Makrolepidopteren, in «Buletinul Faculta?ii de Stiin?e din Cernăuți 3», Cernăuți 1929
- Die Entwicklung der europaischen Lepidopterenfauna seit der Tertiarzeit im Lichte der Palaeogeographie, Pflanzengeographie und Palaeontologie, in «Buletinul Facultății de Ştiințe din Cernauăuți 4», Cernaăuți 1930

title: Костянтин Гормузакі

wikitext:
{{Інші значення|Гурмузакі}}
{{Науковець
| ім'я               = Костянтин Гормузакі
| зображення         =  Dr._Dr._h._c._Constantin_Freiherr_von_Hormuzaki.jpg
| дата народження    = 3.10.1862
| місце народження   = село [[Чорнівка]], тепер [[Новоселицький район|Новоселицького району]] [[Чернівецька область|Чернівецької області]]
| дата смерті        = 22.02.1937
| місце смерті       = [[Чернівці]]
| громадянство       = [[Австрійська імперія]], [[Румунія]]
| галузь             = [[ентомологія]] [[ботаніка]] [[біогеографія]]
| заклад             = [[Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича]]
| Alma Mater         = [[Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича]]
| відомий завдяки     = роботам із [[фауністика|фауністики]] та географічного поширення  рослин та комах з рядів [[Твердокрилі|твердокрилих]] та  [[Лускокрилі|лускокрилих]]
| звання             = [[професор]]
| ступінь            =  [[доктор права]]
| автограф = Unterschrift des Constantin von Hormuzaki.jpg
}}
{{Систематик
| Ширина       =
| Ботанік      = Hormuzaki
| IPNI         =
| List IPNI    =
| Прим_ботанік =
| Зоолог       = Hormuzaki
| Прим_зоолог  =
| Мікробіолог  =
| Wikispecies  =
| Commons      =
}}
'''Костянти́н Гормуза́кі''' (точніше Гурмузакі; {{lang-ro|Constantin N. Hurmuzaki}}, {{lang-de|Constantin Nikolaus Freiherr von Hormuzaki}}) ({{ДН|3|10|1862}}, [[Чорнівка]], [[Австрійська імперія]] — {{ДС|22|2|1937}}, [[Чернівці]]) — румунський [[ентомолог]] і ботанік, який працював головним чином на [[Буковина|Буковині]]. Доктор права, почесний академік Румунської Академій наук (1919), почесний доктор (Doctor honoris causa) (1930) і професор (1931).

== Біографія ==
Народився 3 жовтня [[1862]] в родинному маєтку в селі Чорнівка поблизу Чернівців у родині, що етнічно походила від греків-[[фанаріоти|фанаріотів]], які стали заможними аристократами у [[Молдова|Молдові]]<ref>[[Гурмузакі]]</ref>. Чорнівкою вони володіли з 1680-х років. У 1867 році батько обміняв маєток на два будинки у Відні у свого друга Отто фон Петріїно<ref>Known history of the village of William Paskall's birth. http://www3.telus.net/lpaskall/Chornivka%20History.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070930024017/http://www3.telus.net/lpaskall/Chornivka%20History.htm |date=30 вересня 2007 }}</ref>.

Костянтин закінчив з відзнакою ліцей (1881). Під час навчання здібний підліток захопився спостереженнями за природою. У цьому вагому роль відіграв той самий Отто фон Петріїно, буковинський геолог, член Віденського зоолого-ботанічного товариства (що згодом обіймав посаду міністра господарства Віденського уряду)<ref name="eremiya">''Єремія Г. І.'' Костянтин Гормузакі — видатний румуномовний вчений та дослідник // Геополитика и экогеодинамика регионов (Симферополь), т. 10, вып. 1, с. 144—147. http://geopolitika.crimea.edu/arhiv/2014/tom10-v-1/024eremiya.pdf {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160813215853/http://geopolitika.crimea.edu/arhiv/2014/tom10-v-1/024eremiya.pdf |date=13 серпня 2016 }}</ref>. Закінчивши ліцей, Костянтин стає студентом філософського факультету Чернівецького університету. Тут юнак продовжує вивчати зоологію, ботаніку, мінералогію, географію, але вже рік по тому переходить на юридичний факультет. Після трьох років навчання він переїздить до Відня (1885), завершує курс вищого навчання (1886).

У березні 1888 року, продовжуючи сімейну традицію, розпочинає юридичну кар'єру — його призначають урядовцем фінансової прокуратури. Та вже через рік він полишає цю посаду, щоби до кінця життя займатися природничими науками. Костянтин Гормузакі працює в Відні в Інституті ботаніки, у зоолого-ботанічному товаристві, краєзнавчому музеї угорського міста Палатин, влітку вивчає флору й фауну на австрійському гірському курорті Бад-Ішль, восени та навесні наступного 1924 року живе на хорватських островах [[Бріуни]].

Ще напередодні [[Перша світова війна|Першої світової війни]] К. Гормузакі представляв у сеймі (парламенті) Буковини Румунську національну партію Буковини<ref> ''Hensellek, Thomas''. Die letzten Jahre der kaiserlichen Bukowina — Studien zur Landespolitik 1909—1914. Diplomica Verlag, Hamburg 2011, S. 118</ref>. Він підготував чимало публіцистичних газетних статей на національно-культурні теми. Ймовірно, природознавець дотримувався прорумунських поглядів, традиційних для всієї родини Гормузакі. У 1919 році [[Сен-Жерменський мирний договір (1919)|Сен-Жерменський договір]] легітимізував захоплення Буковини Румунією, і того ж року К. Гормузакі обрали почесним академіком Румунської Академії наук. Тож, не дивно, що у 1925 році він з дружиною та двома дітьми повертається до рідної Буковини. Одержавши звання [[гонорис кауза|почесного доктора наук]] (1930), він наступного року обіймає посаду професора новоствореної кафедри ентомології та біогеографії факультету природничих наук Чернівецького університету.

{{початок цитати}}«Професор — ентомолог вів усамітнене життя, жив тільки для науки у своїй робочій кімнаті <…> Перед незнайомими людьми був стриманим, більш товариським був зі своїми студентами, яких любив, як батько. Був дуже спокійним, лекції готував з великою сумлінністю». <br/>''Михайло Гушуляк, румунський ботанік, колишній директор Інституту ботаніки при Чернівецькому університеті''<ref name="eremiya"/>. {{кінець цитати}}

=== Родина ===
[[Файл:Wappen der Freiherren Nikolaus und Georg von Hormuzaki von 1881.jpg|thumb|Родинний герб баронів Гормузакі, затверджений 1881 року]]

* Батько [[Ніколае Гурмузакі]] (1826—1909), почесний член Румунської Академії наук, активний діяч Товариства культури та літератури румунського народу Буковини.
* Мати Наталія фон Стирча (Nataliei de Stîrcea; 1800—1896)
* Дружина (з 1912 року) — баронеса Пульхерія фон Кальмуцька
* Брат [[Александр фон Гурмузакі]] (1869—1945), у 1912—1918 роках — останній маршалок (тобто голова) [[Буковинський сейм|Буковинського крайового сейму]], адвокат та громадський діяч.

== Наукова діяльність ==
Основні наукові інтереси Костянтина Гормузакі були зосереджені на вивченні видового складу та географічного поширення метеликів (лускокрилих) та жуків (твердокрилих) Буковини, а також флори цього регіону. Ним описано як нові для науки низку видів комах та рослин. Спеціально він вивчав роди [[Перстач]] (''Potentilla'') та [[Малина (рід)|Малина]] ''(Rubus)'' з родини [[Розові]] (Rosacea). Зокрема, Гормузакі описав новий вид перстачів — ''Potentilla gusuleacii'' Hormuzaki, 1914, названий ним на честь ботаніка [[Гушуляк Михай|М. Гушуляка]], згаданого вище<ref>Щоправда, сучасні систематики вважають, що рослина, описана Гормузакі, по суті не відрізняється від відомої раніше ''Potentilla norvegica'' L. (http://www.gbif.org/species/5367049 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160809201729/http://www.gbif.org/species/5367049 |date=9 серпня 2016 }} )</ref>. (Принагідно кажучи, чернівецький натураліст [[Карл Пенеке]] одного з відкритих ним видів довгоносиків назвав на честь свого буковинського колеги — ''Otiorhynchus hormuzakii'' Penecke, 1935).

Костянтин Гормузакі розробив першу фітогеографічну карту Буковини, і ця праця була високо оцінена науковцями того часу як зразок для створення подібних карт для інших груп організмів та інших регіонів<ref>{{Cite web |url=http://www.biographien.ac.at/oebl/oebl_H/Hormuzaki_Constantin_1862_1937.xml%3Binternal%26action%3Dhilite.action%26Parameter%3DHormuzaki |title=Архівована копія |accessdate=2 квітня 2022 |archive-date=21 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220121085130/http://www.biographien.ac.at/oebl/oebl_H/Hormuzaki_Constantin_1862_1937.xml%3Binternal%26action%3Dhilite.action%26Parameter%3DHormuzaki }}</ref>.

Він вважав, що формування сучасної фауни метеликів Європи почалося ще у [[третинний період|третинному періоді]], а не після [[останній льодовиковий період|останнього льодовикового періоду]]. Це суперечило усталеним поглядам більшості тодішніх ентомологів. Для розробки гіпотези він збирав і опрацьовував численні відомості з геології, палеонтології, кліматології, зоо- та фітогеографії, активно дискутував з колегами.

Костянтин Гормузакі заснував музей та ентомологічну лабораторію. Він намагався створити при університеті також і науково-дослідний інститут, але реалізувати цей намір не вдалося.

[[Файл: Hormuzakia-aggregata-flowers-ZE-01.jpg|міні|ліворуч|250 пкс|Румунський ботанік М. Гушуляк назвав описаний ним як новий для науки рід рослин іменем ''Hormuzakia'' — на честь Костянтина Гормузакі. На фото ''Hormuzakia aggregata'' (Lehm.) Gus.  — воловик скупчений з родини [[Шорстколисті]]<ref> M. ''Bigazzi, F. Selvi and G. Fiorini''. A reappraisal of the generic status of Gastrocotyle, Hormuzakia and Phyllocara (Boraginaceae) in the light of micromorphological and karyological evidence. Edinburgh Journal of Botany, 1999, 56, pp 229—251. doi:10.1017/S0960428600001104</ref>]]

== Праці ==
* Beiträge zur Käferfauna der Bukowina und Nordrumaniens, Berlin, R. Friedlander & Sohn, 1888, 60 Seiten
* Gesammelte Entomologische Aufzeichnungen (Inhalt: A. Lepidoptera: 1. Lepidopterologische Beobachtungen in der Bucovina; 2. Beschreibung neuer Tagfaltervarietaten: [Acronycta var. Bryophiloides]; 3. Eine neue Varietat der A. Strigosa. B. Coleoptera; 4. Coleopterologische Sammelergebnisse in der Bucovina wahrend der Jahre 1887 und 1888; 5. Eine neuer Beitrag Zur Kenntnis der in der Bucovina einheimischen Coleopteren. R. Friedlander & Sohn, Berlin 1892.
* Das Hochgebirge der Bucovina in coleopterologischer Beziehung, Verlag Bernburg, Otto Bornbluth, Berlin 1893
* Nachtfang am Koder und an bluhenden Weiden im ersten Fruhling 1893, Separatabdruck aus Societas Entomologica, Jahrg. VIII. Nr. 4)
* Aufzahlung der bisher aus dem Konigreiche Rumanien bekannten Tagfalter (Rapalocera), mit Berucksichtigung der Nachbarlander, Berlin, Bernburg Otto Dornbluth, 1893, 24 Seiten
* Entomologische Nachrichten (Berlin R. Friedlander & Sohn), Jahrgang XIX (1893), Nr. 16 , Seite 241—246; Nr. 17, Seite 265—272; Nr. 18, Seite 273—283)
* Aus dem Gebirge der Bukowina. Landschafts- und Vegetationsskizzen mit Illustrationen, in «Globus — Illustrierte Zeitschrift fur Lander- und Volkerkunde», Czernowitz 1893
* Uber einige Abanderungen von Lepidopteren aus der Bucovina und aus Rumanien. R. Friedlander & Sohn (Bernburg, Otto Doentblutt), Berlin 1894
* Untersuchungen uber die Lepidopterenfauna der Bukowina, Concordia Typo- u. Lithographie des Erzbischofs (Sylvester Morariu-Andriewicz), 1894. 182 Seiten
* Varietaten von Lycaenen aus der Umgebung von Czernowitz (Bukowina), Separatabdruck aus Societas Enfomologica, Jahrg. VIII, Nr. 3, (189?)
* Bemerkungen uber Varietaten einiger in der Bukowina einheimischer Großschmetterlinge, mit einer Figur im Texte, Druck Adolf Holzhausen, Wien 1895, 30 Seiten
* Beitrag zur Makrolepidopterenfauna der osterreichischen Alpenlander, erschienen in den Verhandlungen der z. b. Gesellschaft in Wien, 1900
* Catalogue des lepidopteres recoltes en Roumanie pendant l'annee 1901 par les membres de la Societe des naturalistes de Roumanie et determine par Constantin Hurmuzachi, Tiparia Speranta, Bucuresti 1902, 21 Seiten
* Beobachtungen uber die aus Rumanien bisher bekannten Garabusarlen, Staatsdruckerei Bukarest 1903, (Bulletin de la Societe des sciences de Bucarest-Roumanie. An. XII, nr. 3 et 4)
* Cercetari noui asupra raporturilor faunistice din Bucovina cu privire speciala la clasa coleopterelor in Buletinul Societatii de Stiinte din Bucuresti — Romania. An. X, nr. 1 si 2), Imprimeria Statului, Bucuresti 1901. Seiten 77-110.
* Deuxieme catalogue des Lepidopteres recoltes en Roumanie pendant l'annee 1902 par les membres de la Societe des Naturalistes de Roumanie, Imprimerie de l'Etat, Bucarest 1903
* Observari asupra genului Nepticula Z. in Buletinul Societatii de Stiinte din Bucuresti — Romania. An. XV, Nr. 5 si 6, Imprimeria Statului, Bucuresti 1907
* Saisondimorphismus bei Papilio Podalirius L. in der Bucovina, Separatabdruck aus Societas Entomologica, Jahrg. VIII, Nr. 1, (189?)
* Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina. I. Theil. Mit einer Karte. K. K. Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 1897, 35 Seiten
* Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina. II Theil. K. K. Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 1897, 210 Seiten
* Troisieme catalogue des coleopteres recoltes par les membres de la Societe des naturalistes de Roumanie, Imprimerie de l'Etat, Bucarest 1904
* Analytische Ubersicht der palaarktischen Lepidopteren-Familien, R. Friedlander & Sohn, Berlin 1904, 68 Seiten
* Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina mit einer pflanzengeographischen Karte der Bukowina, Czernowitz 1907
* Chestia delimitarii dieceselor nationale gr.-or. din Bucovina, Societatea tipografica bucovineana, Cernauti 1913
* Beitrag zur Lepidopterenfauna von Ischl und Umgebung naher berichtet, Jahresberichte des Vereines fur Naturkunde, Linz, 1918
* Conspectus specierum et varietatum generis Rubus L. circum Ischl. (Austria superiore) hucusque observatarum, Editura Cultura Nationala, Cernăuți 1925, 44 Seiten
* Grundlinien fur die Biogeographie und Biogenese der europaischen Makrolepidopteren, in «Buletinul Faculta?ii de Stiin?e din Cernăuți 3», Cernăuți 1929
* Die Entwicklung der europaischen Lepidopterenfauna seit der Tertiarzeit im Lichte der Palaeogeographie, Pflanzengeographie und Palaeontologie, in «Buletinul Facultății de Ştiințe din Cernauăuți 4», Cernaăuți 1930

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Erich Prokopowitsch: ''Der Adel in der Bukowina.'' Verlag Der Südostdeutsche, München 1983
* I. G. Sbiera: ''Hurmuzachi.'' Enciclopedia Română, II., Bukarest 1900
* Mihail Guşuleac: ''Constantin Hormuzaki, In Memoriam.'' Buletinul Facultății de Ştiințe din Cernăuți 1938, rumänisch mit deutscher Zusammenfassung

{{DEFAULTSORT:Гормузакі Костянтин}}

[[Категорія:Уродженці Чорнівки]]
[[Категорія:Ентомологи]]
[[Категорія:Автори зоологічних таксонів]]
[[Категорія:Лепідоптерологи]]

title: Костянтин Гормузакі

Народився: 3 жовтня 1862 · село Чорнівка, тепер Новоселицького району Чернівецької області

Помер: 22 лютого 1937 (74 роки) · Чернівці

Країна: Австрійська імперія, Румунія

Діяльність: лепідоптеролог, правник, викладач університету, політик, ентомолог, ботанік

Галузь: ентомологія ботаніка біогеографія

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: доктор права

Відомий завдяки: роботам із фауністики та географічного поширення рослин та комах з рядів твердокрилих та лускокрилих

Батько: Ніколае Гурмузакі

Брати, сестри: Александр фон Гурмузакі


text:
# Річард Томас Лау
Рі́чард То́мас Лау (англ. Richard Thomas Lowe; 1802-1874) — британський вчений, ботанік, іхтіолог, малаколог і священник.

## Біографія
Народився 4 грудня 1802 року в графстві Дербішир. Навчався в Коледжі Христа Кембриджського університету, в 1825 році здобув ступінь бакалавра, в 1831 — магістра. З 1832 по 1854 Лоу був капеланом в Мадейрі. Після повернення до Англії він став парохом у селі Лі графства Лінкольншир.
Згодом Лау ще кілька разів відвідував Мадейру, а також займався ботанікою в Марокко, на Оркнейських островах, Канарських островах і островах Зеленого Мису. Під час однієї з подорожей на Мадейру 13 квітня 1874 року пароплав Liberia, на якому пливли Річард Лау з дружиною Кетрін, потрапив у сильний шторм біля Сицилії і затонув, забравши життя всіх, що були на борту.
Гербарій Річарда Лау розділений між Британським музеєм, Кембриджським університетом і ботанічними садами К'ю.

title: Річард Томас Лау

wikitext:
{{Othernames|Лау}}
{{Науковець
| ім'я               =
| ім'я_мовою_оригіналу =
| жінка              =
| зображення         =
| розмір  =
| підпис  =
| дата народження    =
| місце народження   =
| дата смерті        =
| місце смерті       = [[Середземне море]], біля узбережжя [[Сицилія|Сицилії]]
| резиденція         =
| громадянство       =
| національність     =
| галузь             =
| заклад             =
| alma mater         =
| посада             = <!--інша суспільно значуща посада-->
| відомий завдяки    =
| звання             =
| ступінь            =
| керівник           =
| учні               =
| батько             =
| мати               =
| дружина            =
| чоловік            =
| діти               =
| нагороди           =<!-- {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{шаблон_вищої_нагороди}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}}
{{!}}-
{{!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}}
{{!)}} -->
| автограф           =
| примітки           =
| сайт               =
}}
{{Систематик
| Ботанік              = Lowe
| IPNI                 = 5787
| List IPNI            = +
| Зоолог               = Lowe
| wikispecies          = Richard Thomas Lowe
}}

'''Рі́чард То́мас Лау''' ({{lang-en|Richard Thomas Lowe}}; [[1802]]-[[1874]]) — британський вчений, [[ботанік]], [[іхтіологія|іхтіолог]], [[малакологія|малаколог]] і священник.

== Біографія ==

Народився [[4 грудня]] [[1802]] року в графстві [[Дербішир]]. Навчався в [[Коледж Христа (Кембридж)|Коледжі Христа]] [[Кембриджський університет|Кембриджського університету]], в 1825 році здобув ступінь бакалавра, в 1831 — магістра. З 1832 по 1854 Лоу був [[капелан]]ом в [[Мадейра (острів)|Мадейрі]]. Після повернення до Англії він став парохом у селі Лі графства Лінкольншир.

Згодом Лау ще кілька разів відвідував Мадейру, а також займався ботанікою в [[Марокко]], на [[Оркнейські острови|Оркнейських островах]], [[Канарські острови|Канарських островах]] і [[острови Зеленого Мису|островах Зеленого Мису]]. Під час однієї з подорожей на Мадейру 13 квітня 1874 року пароплав Liberia, на якому пливли Річард Лау з дружиною Кетрін, потрапив у сильний шторм біля [[Сицилія|Сицилії]] і затонув, забравши життя всіх, що були на борту.

Гербарій Річарда Лау розділений між [[британський музей|Британським музеєм]], Кембриджським університетом і [[Королівські ботанічні сади в К'ю|ботанічними садами К'ю]].

== Посилання ==
* «Lowe, Richard Thomas». Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885—1900.
* «Lowe, Richard Thomas (LW821RT)». A Cambridge Alumni Database. University of Cambridg

{{UK-scientist-stub}}
{{Біолог-доробити}}
{{ac}}
{{DEFAULTSORT:Лау Річард Томас}}

[[Категорія:Автори ботанічних таксонів]]
[[Категорія:Автори зоологічних таксонів]]
[[Категорія:Британські ботаніки]]
[[Категорія:Британські малакологи]]
[[Категорія:Британські іхтіологи]]

title: англ. Richard Thomas Lowe

Народився: 4 грудня 1802 · Дербішир, Англія, Сполучене Королівство

Помер: 13 квітня 1874 (71 рік) · Середземне море, біля узбережжя Сицилії

Країна: Сполучене Королівство

Діяльність: ботанік, іхтіолог, малаколог, ентомолог, священник

Alma mater: Коледж Христа

Галузь: ботаніка, зоологія, іхтіологія і малакологія


text:
# Марічка Паплаускайте
Паплауска́йте Марія Олександрівна (більш відома як Марічка Паплаускайте; нар. 17 вересня 1988) — українська журналістка-репортажистка та медіаменеджерка. Співзасновниця The Ukrainians Media та головна редакторка онлайн-журналу Reporters. Авторка кількох репортажних книжок.

## Біографія
Народилася у Миколаєві, має литовське коріння за батьковою лінією. Закінчила історичний факультет Миколаївського національного університету імені В. О. Сухомлинського, після його завершення працювала у місцевому регіональному новинному виданні «Преступности нет». Згодом закінчила перший набір на магістратуру новоствореної Школи журналістики та комунікацій УКУ у Львові.
У 2015 році долучилася до команди The Ukrainians Media. Кілька років очолювала розділ «Репортажі», а у 2019 році стала співзасновницею та головною редакторкою репортажного медіа Reporters, який є частиною The Ukrainians Media.
Викладачка Школи журналістики Українського католицького університету.
Авторка книжки художніх репортажів «Бог дивовижних людей та інших грішників» (видавництво «Човен», 2019) та книжки «Потяг прибуває за розкладом» про Укрзалізницю під час повномасштабного російського вторгнення (видавництво «Лабораторія», 2024). Під час роботи над другою книжкою у грудні 2023 року потрапила під російський ракетний та артилерійський обстріл на залізничному вокзалі у Херсоні.
Долучилася до написання книжки «77 днів лютого», яка є збіркою репортажів під час повномасштабного російського вторгнення.
Одружена із засновником видання ШоТам Сергієм Колесніковим, має сина.

## Відзнаки
- Фіналістка Премії імені Георгія Ґонґадзе 2021 року[2].
- Двічі лауреатка відкритого конкурсу для журналістів «Text»[5].
- Фіналістка Конкурсу професійної журналістики «Честь професії — 2019» у номінації «Найкращий репортаж»[5].

title: Марічка Паплаускайте

wikitext:
{{особа
|ім'я              = Марічка Паплаускайте
|оригінал імені    = Паплаускайте Марія Олександрівна
|жінка             = так
|зображення        =
|підпис_зображення =
|розмір            =
|дата народження   = 17.09.1988
|місце народження  = [[Миколаїв]]
|дата смерті       =
|місце смерті      =
|причина смерті    =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      = {{UKR}}
|alma mater        = [[Миколаївський національний університет імені В. О. Сухомлинського]], [[Школа журналістики та комунікацій УКУ]]
|відомий           =
|діяльність        = журналістка, медіаменеджерка
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
}}
'''Паплауска́йте Марія Олександрівна''' (більш відома як '''Марічка Паплаускайте'''; {{born|f}} [[17 вересня]] [[1988]]<ref>{{Cite web|url=https://sjc.ucu.edu.ua/students/marichka-paplauskayte/|title=Марічка Паплаускайте|website=Школа журналістики та комунікацій|language=uk|access-date=2024-06-23}}</ref>) — українська журналістка-репортажистка та медіаменеджерка. Співзасновниця [[The Ukrainians (онлайн-журнал)|The Ukrainians Media]] та головна редакторка онлайн-журналу Reporters. Авторка кількох репортажних книжок.

== Біографія ==

Народилася у Миколаєві, має [[Литовці в Україні|литовське]] коріння за батьковою лінією<ref name=":0">{{Cite web|url=https://suspilne.media/culture/130686-maricka-paplauskajte-dla-nas-vazlivo-govoriti-pro-ludej-pro-te-so-robit-nas-ludmi/|title=Марічка Паплаускайте: "Для нас важливо говорити про людей, про те, що робить нас людьми"|last=Гонгадзе|first=Мирослава|date=14 травня 2021|website=[[Суспільне Культура]]|access-date=23 червня 2024}}</ref>. Закінчила історичний факультет [[Миколаївський національний університет імені В. О. Сухомлинського|Миколаївського національного університету імені В. О. Сухомлинського]], після його завершення працювала у місцевому регіональному новинному виданні «Преступности нет»<ref name=":1">{{Cite web|url=https://life.pravda.com.ua/society/2021/04/26/244680/|title=Співзасновниця The Ukrainians Media Марічка Паплаускайте: Ми піднімаємо теми, які лишаються "не на часі" для інших медіа|website=Українська правда. Життя|language=uk|access-date=2024-06-23}}</ref>. Згодом закінчила перший набір на магістратуру новоствореної [[Школа журналістики та комунікацій УКУ|Школи журналістики та комунікацій УКУ]] у Львові<ref name=":1" />.

У 2015 році долучилася до команди [[The Ukrainians (онлайн-журнал)|The Ukrainians Media]]. Кілька років очолювала розділ «Репортажі», а у 2019 році стала співзасновницею та головною редакторкою репортажного медіа Reporters, який є частиною The Ukrainians Media<ref>{{Cite web|url=https://reporters.media/pro-proekt/|title=Про нас|website=Reporters.|language=uk|access-date=2024-06-23}}</ref>.

Викладачка Школи журналістики Українського католицького університету<ref name=":2" />.

Авторка книжки художніх репортажів «Бог дивовижних людей та інших грішників» (видавництво «Човен», 2019)<ref>{{Cite web|url=https://chytomo.com/marichka-paplauskajte-moia-knyzhka-ne-ie-promotsiieiu-boha/|title=Марічка Паплаускайте: Моя книжка не є промоцією Бога|last=Читомо|date=2019-11-18|website=chytomo.com|language=uk|access-date=2024-06-23}}</ref> та книжки «Потяг прибуває за розкладом» про [[Укрзалізниця|Укрзалізницю]] під час повномасштабного російського вторгнення (видавництво [[Лабораторія (видавництво)|«Лабораторія»]], 2024)<ref>{{Cite web|url=https://forbes.ua/news/u-2024-rotsi-laboratoriya-vidast-knigu-pro-ukrzaliznitsyu-odin-z-ii-geroiv-boris-dzhonson-14092023-15991|title=«Лабораторія» видасть книгу про «Укрзалізницю». Один з її героїв – Борис Джонсон — Forbes.ua|date=2023-09-14|website=forbes.ua|language=uk|access-date=2024-06-23}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://laboratoria.pro/products/potyag-prybuvae-za-rozkladom-istorii-lyudej-i-zaliznytsi|title=Потяг прибуває за розкладом. Історії людей і залізниці|website=laboratoria.pro|language=uk|access-date=2024-06-26}}</ref>. Під час роботи над другою книжкою у грудні 2023 року потрапила під російський ракетний та артилерійський обстріл на залізничному вокзалі у Херсоні<ref>{{Cite web|url=https://imi.org.ua/news/ukrayinska-zhurnalistka-marichka-paplauskajte-potrapyla-pid-raketnyj-obstril-v-hersoni-i58027|title=Українська журналістка Марічка Паплаускайте потрапила під ракетний обстріл у Херсоні|website=imi.org.ua|language=uk-UA|access-date=2024-06-23}}</ref>.

Долучилася до написання книжки «77 днів лютого», яка є збіркою репортажів під час повномасштабного російського вторгнення<ref>{{Cite web|url=https://sensormedia.com.ua/culture/konspekt-rozmovy-marichky-paplauskajte-ta-oleksandra-shevchenka/|title=Розмова Марічки Паплаускайте та Олександра Шевченка|last=sensor|date=2024-08-20|website=Sensormedia|language=uk|access-date=2024-09-02}}</ref>.

Одружена із засновником видання [[ШоТам]] Сергієм Колесніковим<!-- джерело: післямова книги «Потяг прибуває за розкладом» -->, має сина<ref name=":1" />.

== Відзнаки ==

* Фіналістка [[Премія імені Георгія Ґонґадзе|Премії імені Георгія Ґонґадзе]] 2021 року<ref name=":0" />.
* Двічі лауреатка відкритого конкурсу для журналістів «Text»<ref name=":2">{{Cite web|url=https://choven.org/books/bog-dyvovyzhnyh-lyudej-ta-inshyh-grishnykiv/|title=Бог дивовижних людей та інших грішників|date=2019-09-11|website=Видавництво «Човен»|language=uk|access-date=2024-06-23}}</ref>.
* Фіналістка Конкурсу професійної журналістики «Честь професії — 2019» у номінації «Найкращий репортаж»<ref name=":2" />.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://www.facebook.com/marichka.paplauskaite/ Марічка Паплаускайте] у соціальній мережі «Facebook»
* [https://x.com/paplauskaitem Марічка Паплаускайте] у соціальній мережі «X» («Twitter»)

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Паплаускайте Марічка}}

[[Категорія:Українські журналістки]]
[[Категорія:Випускники Миколаївського університету]]
[[Категорія:Випускники Українського католицького університету]]

title: Паплаускайте Марія Олександрівна

Народилася: 17 вересня 1988 (36 років) · Миколаїв

Громадянство: Україна

Діяльність: журналістка, медіаменеджерка

Alma mater: Миколаївський національний університет імені В. О. Сухомлинського, Школа журналістики та комунікацій УКУ


text:
# Final Fantasy Mystic Quest
Final Fantasy Mystic Quest (укр. «Остання фантазія: Загадкова пригода»), європейська назва Mystic Quest Legend, японська яп.  ファイナル ファンタジー (файнару фантадзі ю есу е місутікку куесуто) — відеогра, розроблена компанією Square та випущена в Північній Америці 5 жовтня 1992 як "спрощена рольова гра, призначена для гравців-початківців ". Mystic Quest багато в чому схожа з іншими іграми серії Final Fantasy, але має кілька суттєвих відмінностей, зумовлених, зокрема, наявністю більшої кількості екшн-елементів. Зміни були викликані прагненням адаптувати традиційно японський жанр для західного споживача.
Гравець управляє молодим героєм на ім'я Бенджамін, який вирушає у подорож з метою врятувати світ. Юнак хоче повернути вкрадені кристали, що керують головними чотирма стихіями.

## Ігровий процес
Так само як і інші частини серії Final Fantasy, Mystic Quest відображає ігровий світ від третьої особи, гравець переміщує головного героя по локаціях, взаємодіє з різними об'єктами та неігровими персонажами. Серед суттєвих відмінностей від номерних ігор — неможливість вільно подорожувати по карті світу, всі локації пов'язані мережею шляхів (доріжок) і лише ними гравець може переміщати фігурку Бенджаміна. Деякі із шляхів спочатку заблоковані (відображаються у вигляді сірої стрілки), стаючи доступними тільки після певних сюжетних подій, наприклад, після перемоги над босом або виконання якогось завдання. Важливе значення в грі мають екшн-елементи: персонаж може стрибати та завдавати ударів зброєю не тільки під час битви, але і в ході дослідження підземель. Сокирою можна зрубати дерева, які перегороджують шлях, бомбами пробити прохід у кам'яній стіні, подолати прірву з допомогою абордажної кішки тощо. Гравцеві належить вирішити безліч головоломок, приміром, в одній з локацій необхідно пересувати крижані колони, щоб по них можна було пройти в інше приміщення. Якщо в попередніх частинах, щоб зберегти прогрес гри, доводилося шукати так звані «точки збереження» (англ. save points), то тут гравець має можливість зберегтися в будь-якому місці.

title: Final Fantasy Mystic Quest

wikitext:
{{Картка гри
| заголовок = Mystic Quest
| зображення = Final Fantasy Mystic US boxart.jpg
| підпис = Обкладинка північноамериканської версії
| розробник = [[Square Co.]]
| видавці = {{Прапор|США}} Squaresoft
 {{Прапор|Японія}} Square Co.
 {{Прапор|Європа}} [[Nintendo]]
| дати випуску = {{Прапор|США}} [[5 жовтня]] [[1992]]
 {{Прапор|Японія}} [[10 вересня]] [[1993]]
 {{Прапор|Європа}} [[1993]]
| дизайнер = {{нл|Тіхиро|Фуджіока}}
| композитори = {{нл|Рюджі|Сасай}}
 [[Ясухіро Кавакамі]] {{fact}}
| жанр = [[Японська рольова гра]]
| серія = [[Final Fantasy]]
| режим = [[Однокористувальницька гра]]
| носій = 4 — [[мегабіт]]ний [[картридж]]
| рейтинги =
| платформа = [[Super Nintendo Entertainment System]]
| управління = [[Геймпад]]
| сайт =
}}

'''Final Fantasy Mystic Quest''' ({{lang-uk|«Остання фантазія: Загадкова пригода»}}), європейська назва '''Mystic Quest Legend''', японська {{lang-ja|''' ファイナル ファンタジー''' (файнару фантадзі ю есу е місутікку куесуто)}} — [[відеогра]], розроблена компанією [[Square Co.|Square]] та випущена в Північній Америці 5 жовтня 1992 як "спрощена рольова гра, призначена для гравців-початківців "<ref name="gamecase">Дана інформація наведена на коробці, яка містить картридж з грою.</ref>. ''Mystic Quest'' багато в чому схожа з іншими іграми серії [[Final Fantasy]], але має кілька суттєвих відмінностей, зумовлених, зокрема, наявністю більшої кількості [[Action-adventure|екшн]]-елементів. Зміни були викликані прагненням адаптувати традиційно японський жанр для західного споживача<ref name="ogopogo">{{стаття|заголовок = Final Fantasy Mystic Quest|видавництво = [[Ogopogo Examiner]]|автор = [[Вулсі, Тед|Тед Вулсі]].|Рік = 1992}}</ref>.

Гравець управляє молодим героєм на ім'я Бенджамін, який вирушає у подорож з метою врятувати світ. Юнак хоче повернути вкрадені кристали, що керують головними чотирма стихіями.

== Ігровий процес ==
Так само як і інші частини серії Final Fantasy, ''Mystic Quest'' відображає ігровий світ від третьої особи, гравець переміщує головного героя по локаціях, взаємодіє з різними об'єктами та [[Неігровий персонаж|неігровими персонажами]]. Серед суттєвих відмінностей від номерних ігор — неможливість вільно подорожувати по карті світу, всі локації пов'язані мережею шляхів (доріжок) і лише ними гравець може переміщати фігурку Бенджаміна. Деякі із шляхів спочатку заблоковані (відображаються у вигляді сірої стрілки), стаючи доступними тільки після певних сюжетних подій, наприклад, після перемоги над босом або виконання якогось завдання. Важливе значення в грі мають [[Action-adventure|екшн]]-елементи: персонаж може стрибати та завдавати ударів зброєю не тільки під час битви, але і в ході дослідження підземель. Сокирою можна зрубати дерева, які перегороджують шлях, бомбами пробити прохід у кам'яній стіні, подолати прірву з допомогою [[абордажні кішка|абордажної кішки]] тощо. Гравцеві належить вирішити безліч головоломок, приміром, в одній з локацій необхідно пересувати крижані колони, щоб по них можна було пройти в інше приміщення. Якщо в попередніх частинах, щоб зберегти прогрес гри, доводилося шукати так звані «точки збереження» ({{lang-en|save points}}), то тут гравець має можливість зберегтися в будь-якому місці<ref name="save">{{cite book|year = 1992|editor = Square Co.|title= Final Fantasy Mystic Quest instruction manual|publisher= Square Soft|language= English|id= SNS-MQ-USA}}</ref>.

== Примітки ==
{{Примітки}}

== Посилання ==
* [http://greatdracon.livejournal.com/35472.html ''повне російськомовне проходження''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120307143137/http://greatdracon.livejournal.com/35472.html |date=7 березня 2012 }} в жж Великого Дракона
* {{GameFAQs|type =/console/snes|num = 532476}}
* {{Moby game|id =/final-fantasy-mystic-quest}}
* [https://web.archive.org/web/20050716075927/http://www.rpgamer.com/games/ff/ffmq/ffmq.html ''Final Fantasy Mystic Quest''] на сайті [[RPGamer]]
* [http://ffmq.olremix.org/''Final Fantasy Mystic Quest''ReMix Project] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110903231959/http://ffmq.olremix.org/ |date=3 вересня 2011 }}

{{Final Fantasy}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Відеоігри 1992]]
[[Категорія:Final Fantasy]]
[[Категорія:Ігри для SNES]]
[[Категорія:Final Fantasy (серія відеоігор)]]

{{Rpg-videogame-stub}}

title: Final Fantasy Mystic Quest

Розробник: Square Co.

Видавець: Squaresoft · Square Co. · Nintendo

Дистриб'ютор: Nintendo

Жанр(и): Японська рольова гра

Платформа: Super Nintendo Entertainment System

Дата випуску: 5 жовтня 1992 · 10 вересня 1993 · 1993

Режим гри: Однокористувальницька гра

title: Творці

Композитор(и): Шаблон:Нл · Ясухіро Кавакамі [джерело?]

title: Технічні деталі

Носій: 4 — мегабітний картридж


text:
# Мухоловка нильгірійська
Мухоловка нильгірійська (Eumyias albicaudatus) — вид горобцеподібних птахів родини мухоловкових (Muscicapidae). Ендемік Індії.

## Опис
Нильгірійська мухоловка — дрібний комахоїдний птах, довжина якого становить 13 см. Самці нильгірійської мухоловки мають яскраве індигове забарвлення, лоб у них фіолетовий. Їхне забарвлення помітно тьмяніше, ніж у бірюзових мухоловок, а різниця між блідим обличчям і темною плямою на ньому менш помітна. Самиці нільгирійських мухоловок мають менш яскравве забарвлення, верхня частина тіла у них темно-коричнева, а нижня — темно-сіра. Два центральних стернових пера блакитні, а бічні- темно-коричневі. з індиговими краями. Основи крайніх стернових пер білі. однак коли птах сидить, їх складно побачити. Пера на крилах мають темно-коричневе забарвлення з вузькими синіми краями. Дзьоб і лапи чорні, райдужка темно-коричнева.

## Поширення і екологія
Нильгірійські мухоловки мешкають в Західних Гатах і горах Нілґірі. Вони живуть в гірських і рівнинних тропічних лісах, на узліссях і галявинах, на кавових і кардамонових плантаціях, а також в гірських лісах Шола. Зустрічаються на висоті понад 1200 м над рівнем моря (хоча трапляються і на висоті понад 600 м над рівнем моря).

## Поведінка
Нильгірійські мухоловки живляться переважно комахами, яких ловлять в нижньому ярусі лісу. Сезон розмноження триває з берехня по червень з піком в травні. Чашоподібне гніздо розміщується в дуплі дерева або в трухлявій колоді, іноді під стріхою будинку або в дерев'яній конструкції мосту. В кладці 2-3 яйця кремово-коричневого кольору, поцятковані темними плямками.

title: Мухоловка нильгірійська

wikitext:
{{taxobox
| name = Мухоловка нильгірійська
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{cite web |url=https://www.iucnredlist.org/species/22709449/118490523 |title=''Eumyias albicaudatus'' |author=BirdLife International |author-link=BirdLife International |year=2016 |accessdate=5 листопада 2021 |archive-date=5 листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211105182530/https://www.iucnredlist.org/species/22709449/118490523 }}</ref>
| image = Nilgiri Flycatcher by N.A. Naseer.jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Мухоловкові]] (Muscicapidae)
| genus = [[Індигова мухоловка]] (''Eumyias'')
| species = '''Мухоловка нильгірійська'''
| binomial = ''Eumyias albicaudatus''
| binomial_authority = ([[Томас Джердон|Jerdon]], 1840)<ref>{{cite journal|url=https://archive.org/stream/madrasjournalli00browgoog#page/n30/mode/1up|year=1840| journal=Madras Journal of Literature and Science|volume=11|pages=1–38|author=Jerdon TC|title=Catalogue of the Birds of the Peninsula of India, arranged according to the modern system of Classification}}</ref>
| synonyms =''Muscicapa albicaudata''<br/>''Stoparola albicaudata''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Eumyias albicaudatus
| commonscat = Eumyias albicaudatus
| commons = Eumyias albicaudatus
}}
'''Мухоловка нильгірійська'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Eumyias albicaudatus'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Мухоловкові|мухоловкових]] (Muscicapidae)<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|title=Chats, Old World flycatchers|work=World Bird List Version 11.2|url=http://www.worldbirdnames.org/bow/chats/|publisher=International Ornithologists' Union|accessdate=04 листопада 2021|archive-date=20 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210520140554/https://www.worldbirdnames.org/bow/chats/}}</ref>. [[Ендемік]] [[Індія|Індії]]<ref name=pcr>{{cite book|author=Rasmussen PC|author2=JC Anderton| year=2005| title=Birds of South Asia. The Ripley Guide. Volume 2|publisher= Smithsonian Institution and Lynx Edicions|pages=381–382}}</ref>.

== Опис ==
Нильгірійська мухоловка — дрібний комахоїдний птах, довжина якого становить 13 см. Самці нильгірійської мухоловки мають яскраве індигове забарвлення, лоб у них фіолетовий. Їхне забарвлення помітно тьмяніше, ніж у [[Мухоловка бірюзова|бірюзових мухоловок]], а різниця між блідим обличчям і темною плямою на ньому менш помітна. Самиці нільгирійських мухоловок мають менш яскравве забарвлення, верхня частина тіла у них темно-коричнева, а нижня — темно-сіра. Два центральних стернових пера блакитні, а бічні- темно-коричневі. з індиговими краями. Основи крайніх стернових пер білі. однак коли птах сидить, їх складно побачити. Пера на крилах мають темно-коричневе забарвлення з вузькими синіми краями. Дзьоб і лапи чорні, райдужка темно-коричнева<ref name=fbi2>{{cite book|url=https://archive.org/stream/BakerFbiBirds2/bakerFBI2#page/n272/mode/1up/|title=Fauna of British India. Birds. Volume 2|edition=2nd|author=Baker, ECS| pages=242–243|year=1924|publisher=Taylor and Francis|place=London}}</ref><ref>{{cite book|url=https://archive.org/stream/faunaofbritishin02oate#page/30/mode/1up|title=Fauna of British India. Birds. Volume 2|author=Oates EW| page=30|year=1890|publisher=Taylor and Francis|place=London}}</ref>.
[[Файл:Nilgiri flycatcher DSCN9102 v1.JPG|міні|ліворуч|200пкс|Самиця нильгірійської мухоловки]]
[[Файл:Nilgiri Flycatcher by Dharani Prakash (cropped).jpg|міні|ліворуч|200пкс|Самець нильгірійської мухоловки]]
== Поширення і екологія ==
Нильгірійські мухоловки мешкають в [[Західні Гати|Західних Гатах]] і горах [[Нілґірі (гори)|Нілґірі]]. Вони живуть в гірських і рівнинних тропічних лісах, на узліссях і галявинах, на [[кава|кавових]] і [[кардамон]]ових плантаціях, а також в гірських лісах {{нп|Шола|Шола|en|Shola}}. Зустрічаються на висоті понад 1200 м над рівнем моря (хоча трапляються і на висоті понад 600 м над рівнем моря)<ref>{{cite book|url= https://archive.org/stream/birdsofindiabein01jerd#page/463/mode/1up|pages=464–465|author=Jerdon TC|title=The Birds of India. Volume 1|year=1862| publisher=Military Orphan Press|place=Calcutta}}</ref><ref name=hbk>{{cite book|author=Ali S|author2=SD Ripley|title=Handbook of the Birds of India and Pakistan|publisher=Oxford University Press|place=New Delhi| pages=198–199|edition=2nd|volume=7|year=1996}}</ref>.

== Поведінка ==
Нильгірійські мухоловки живляться переважно комахами, яких ловлять в нижньому ярусі лісу<ref>{{cite journal| journal=Podoces| year=2008| volume=3| pages=79–91| title=Foraging Behaviour and Guild Structure of Birds in the Montane Wet Temperate Forest of the Palni Hills, South India| author=Somasundaram S| author2=L Vijayan| url=http://wesca.net/Podoces/Podoces3/PODOCES%203_1-2_%20Foraging%20Behaviour%20in%20southern%20India.pdf| accessdate=5 листопада 2021| archive-date=8 березня 2022| archive-url=https://web.archive.org/web/20220308163355/https://wesca.net/Podoces/Podoces3/PODOCES%203_1-2_%20Foraging%20Behaviour%20in%20southern%20India.pdf}}</ref>. Сезон розмноження триває з берехня по червень з піком в травні. Чашоподібне гніздо розміщується в дуплі дерева або в трухлявій колоді, іноді під стріхою будинку або в дерев'яній конструкції мосту<ref>{{cite journal|title= On the Nidification of certain South-Indian Birds| journal=Ibis| volume=17| issue=3| pages=313–323| year=1875| author=Morgan, Rhodes W| doi=10.1111/j.1474-919X.1875.tb05973.x|url=https://archive.org/stream/ibis53brit#page/318/mode/2up/}}</ref>. В кладці 2-3 яйця кремово-коричневого кольору, поцятковані темними плямками<ref name=whistler>{{cite book|title=Popular Handbook of Indian Birds|edition=4th|author=Whistler, Hugh| year=1949| publisher=Gurney and Jackson|place=London|pages=125–127| url= https://archive.org/stream/popularhandbooko033226mbp#page/n161/mode/1up}}</ref><ref>{{cite book|url= https://archive.org/stream/nestseggsofindia02humerich#page/11/mode/1up|pages=11–13|title=The nests and eggs of Indian birds. Volume 3|edition=2nd|author=Hume, AO| publisher=R H Porter|place=London| year=1890}}</ref><ref>{{cite book|title=Catalogue of the collection of eggs in the British Museum. Volume 3|author=Oates, EW|publisher=British Museum|year=1903|page=291|url=https://archive.org/stream/catalogueofcolle03brit#page/290/mode/1up}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q2229861}}
{{bird-stub}}

[[Категорія:Мухоловкові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1840]]
[[Категорія:Ендемічні птахи Індії]]

title: ?Мухоловка нильгірійська

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Мухоловкові (Muscicapidae)

Рід: Індигова мухоловка (Eumyias)

Вид: Мухоловка нильгірійська

Вікісховище: Eumyias albicaudatus

Віківиди: Eumyias albicaudatus


text:
# Жарик Олександр Миколайович
Олекса́ндр Микола́йович Жарик — полковник Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

## Нагороди
За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни нагороджений
- орденом Данила Галицького (27.11.2014).

title: Жарик Олександр Миколайович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                =Жарик Олександр Миколайович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     =
| місце народження    =
| дата смерті        =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    ={{fЗСУ}}
| рід військ          =
| роки служби         =
| звання              ={{Ранг|країна=Україна|звання=Полковник}}
| формування          =
| командування        =
| битви               = [[Війна на сході України]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Данила Галицького}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
'''Олекса́ндр Микола́йович Жарик''' — полковник Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

== Нагороди ==
За особисту [[мужність]] і [[героїзм]], виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]] під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]] нагороджений
* орденом Данила Галицького (27.11.2014).

== Джерела ==
* {{УПУ|892/2014|27 листопада 2014|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/8922014-18045}}
{{Учасники РУВ}}
{{ukr-mil-bio-stub}}

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Війни / битви: Війна на сході України


text:
# Зборувек-Новий
Зборувек-Новий (пол. Zborówek Nowy) — село в Польщі, у гміні Пацанув Буського повіту Свентокшиського воєводства.
У 1975-1998 роках село належало до Келецького воєводства.

title: Зборувек-Новий

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Зборувек-Новий
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Zborówek Nowy}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Свентокшиське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Буський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Пацанув{{!}}Пацанув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 41
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = TBU
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0259229
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Зборувек-Новий''' ({{lang-pl|Zborówek Nowy}}) — село в Польщі, у [[Пацанув (гміна)|гміні Пацанув]] [[Буський повіт|Буського повіту]] [[Свентокшиське воєводство|Свентокшиського воєводства]].

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Келецьке воєводство|Келецького воєводства]].

== Примітки ==
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Пацанув}}

[[Категорія:Села Буського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Свентокшиське воєводство

Повіт: Буський повіт

Гміна: Пацанув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: TBU

OSM: ↑2903527 ·R (Ґміна Пацанув)