text:
# Глобальна фінансова криза 2008 року
В цій статті йдеться про подробиці гострої кредитної, банківської, валютної та торгової кризи, що виникла у вересні 2008 року. Події на фінансовому ринку починаючи з липня 2007, що були задіяні в кредитній кризі, яка виникла внаслідок іпотечної кризи, дивіться статтю Світова фінансово-економічна криза.
Глобальна фінансова криза 2008 року — глибока фінансова криза, найгірша криза з часів великої депресії, яка перебуває в активній фазі станом на середину листопада 2008. Криза ясно проявилась у вересні 2008 року під час банкрутства, злиття або консервації декількох великих американських фінансових фірм. Причини, що викликали цю кризу, повідомлялись в ділових журналах за декілька місяців до вересня, разом із коментарями про фінансову стабільність провідних інвестиційних банків, страхових фірм та іпотечних банків США та Європи постраждалих від іпотечної кризи.
Розпочавшись з банкрутства великих фінансових установ в США, вона швидко розрослась у глобальну кризу, що призвела до банкрутства декількох європейських банків та падіння різних біржових індексів та значного падіння вартості акцій та товарів по всьому світу. Криза призвела до проблем ліквідності та дерегулювання фінансових установ в США та Європі, що далі посилило кризу ліквідності. Політичні лідери та міністри фінансів та директори центральних банків координували свої зусилля для пониження страху але криза все ще продовжується та продовжує змінюватись, перетворюючись в кінці жовтня у валютну кризу, викликану бажанням інвесторів перевести свої капітали в сильніші валюти, такі як єна, долар та швейцарський франк, спонукаючи багато національних економік шукати допомогу в Міжнародного валютного фонду. Криза була викликана іпотечною кризою та є гострою фазою фінансової кризи 2007—2008.
Під час глобальної світової кризи 2008—2009 рр. світ вступив в глобальну рецесію, яка викликає широке скорочення бізнесу, зростання безробіття і скорочення державних доходів. Деякі з найбільших і найшанованіших банків, інвестиційних компаній і страхових компаній або вже оголосили про своє банкрутство або були на межі цього. Майже у всіх промислово розвинених країнах і багатьох країнах з ринком, що розвиваються, оголосили рятувальні пакети для економічного та / або фінансового сектора. Ряд країн, в крайньому випадку, звернулися до запозичення у Міжнародного валютного фонду. Криза виявила фундаментальні слабкості фінансових систем у всьому світі, показали, як взаємопов'язані і взаємозалежні економіки сьогодні.

## Етапи глобальної фінансової кризи
Світова фінансова криза проявила себе в чотири взаємопов'язаних етапи. На першому етапі мали місце інтервенції, націлені на припинення «зараження» і зміцнення фінансового сектора в країнах. На макроекономічному рівні це включає заходи політики, такі як зниження процентних ставок, розширення грошової маси, кількісні (грошові) ослаблення, а також дії щодо відновлення довіри на кредитних ринках. На мікроекономічному рівні це спричинило заходи щодо вирішення нагальних проблем та наслідків кризи, у тому числі екстреної фінансової допомоги для хворих фірм, гарантування депозитів в банках, вливання капіталу, утилізації токсичних активів і реструктуризації боргу.
Прийняті заходи включають порятунок фінансових інститутів, які вважаються «занадто великими, щоб збанкрутувати», поглинання урядом деяких фінансових інститутів, урядові спрощення злиттів і поглинань, а також державні закупівлі проблемних фінансових активів. Майже всі промислово розвинені країни і багато країн, що розвиваються, проводять всі або деякі з цих дій. Незважаючи на те, що фаза «паніки», яка містить ефект зараження, пройшла, операції, як і раніше тривають, і кінцеву вартість заходів ще належить визначити.
Що було вивчено з попередніх фінансових криз, це те, що без рішення базових проблем з токсичними активами та відновлення здоров'я у балансі банків і інших фінансових установ фінансові кризи продовжують тягнутися. Особливо це було видно у випадку з Японією. Навіть Швеція, яка часто розглядається як успішна модель, як впоратися з фінансовою кризою, повинна були вжити рішучі заходи для боротьби з недіючими активами банківської системи.
Другий етап цієї фінансової кризи є менше незвичайним винятком того, що серйозність економічного спаду макроекономіки, з яким стикаються країни по всьому світу, є найгіршою з часів Великої депресії 1930-х років. Фінансова криза швидко поширилася на реальний сектор, негативно впливає на всі економіки, виробництва, фірми, інвесторів і домашні господарства. Багато країн, особливо з ринком, що формується, були пошкоджені все збільшуючимся відтоком капіталу з економіки та падінням експорту і цін на сировинні товари. У цих випадках уряди звернулися до традиційної грошово-кредитної і фіскальної політики для подолання кризових економічних умов, зниження податкових надходжень і зростанням безробіття.
У відповідь на спад або уповільнення темпів економічного зростання в багатьох країнах були прийняті пакети фіскальних стимулів, спрямовані на відновлення економіки або, принаймні, не допускання погіршення умов. Загальносвітовий обсягу грошей на пакети стимулів нині[коли?] перевищує 2 трлн.дол., але деякі пакети передбачають заходи, які простягаються в наступні роки, так що загалом це не означає, що вся сума буде негайно переведена на державні витрати. У складі стимулюючих пакетів, за визначенням, мають бути фіскальні заходи (державні витрати і зниження податків), але деякі пакети передбачають заходи, спрямовані на стабілізацію банків та інших фінансових установ, які зазвичай класифікуються як порятунок банку або фінансовий пакет допомоги. 2 трильйони доларів в загальний пакет стимулів становить близько 3 % світового валового внутрішнього продукту, що перевищує заклик Міжнародного валютного фонду протистояти погіршенню економічних умов у світі та виділити для фінансового стимулу суму грошей на загальну суму 2 % від світового ВВП. Аналіз стимулюючих заходів з боку Європейського співтовариства в 2009 році виявив, що така кількість заходів, за оцінками, становить 1,32 % ВВП європейського співтовариства. МВФ стверджує, що станом на січень 2009 року в США пакети фіскальних стимулів у вигляді відсотка від ВВП в 2009 році становлять 1,9 %, в єврозоні 0,9 %, в Японії 1,4 %, в Азії за винятком Японії 1,5 %, а для іншої частини G-20 1,1 %.
На Лондонському саміті G-20 розкол виник між Сполученими Штатами і Великою Британією, які виступають за великі і скоординовані пакети стимулів, та Німеччиною і Францією, які вважають свої автоматичні стабілізатори (збільшення державних витрат на предмети, такі як страхування від безробіття, які запускаються в будь-який час, коли економічне зростання сповільнюється), а також існуючі програми стимулювання як достатні. У своєму комюніке, лідери зазначили, що 5 трлн.дол. присвячені бюджетній експансії до кінця 2010 року і взяли на себе зобов'язання «забезпечити масштаби стійкого фінансового зусилля, необхідного для відновлення зростання». У комюніке G-20 лідери вирішили додати 1,1 трлн.дол. до ресурсів міжнародних фінансових інститутів, у тому числі 750 млрд доларів для Міжнародного валютного фонду, 250 мільярдів доларів для підвищення глобальної торгівлі, і 100 мільярдів доларів для багатосторонніх банків розвитку.
Додаткового кредитування з боку міжнародних фінансових інститутів буде доповненням до національних фінансових стимулів і можуть бути спрямовані на найнужденніші країни. Кілька країн мають великі запозичення на міжнародних ринках і виплачують борг, виражений в євро або доларах. Через знецінення своєї валюти вартість цього боргу різко зросла. В інших країнах банки мають борг майже такий же великий, як ВВП. Деякі спостерігачі порушили питання про можливість боргової кризи (дефолт країни за гарантованим державою боргом) або як у випадку Ісландії через необхідність націоналізувати банки і брати на себе зобов'язання більші, ніж розмір національної економіки. З 1 листопада 2008 року, МВФ, за його угодою стенд-бай, забезпечила або знаходиться в процесі надання фінансового пакету підтримки для Ісландії (2,1 млрд дол.), України (16,4 млрд дол.), Угорщині (25,1 млрд дол.), Пакистану (7,6 млрд дол), Білорусі (2,46 млрд дол.), Сербії (530 300 000 дол.), Вірменії (540 млн дол.), Сальвадору (800 мільйонів доларів), Латвії (2,4 млрд дол.), Сейшельськім островам (26,6 млн дол.), Монголії (229 200 000 дол.), Коста-Риці (735 млн дол.), Гватемалі (935 млн дол.) і Румунії (17,1 млрд дол.). МВФ також створили гнучку кредитну лінію для країн з сильною основою. Після затвердження ці кредити можуть бути виділені у разі виникнення необхідності, а не будуть обумовлені дотриманням політичних цілей, як у традиційних програмах, підтримуваних МВФ. За цією можливістю, МВФ рада схвалила надання позики Мексиці (47 млрд дол), Польщі (20,5 млрд дол.) і Колумбії (10,5 млрд дол.).

## Криза в Україні
Прояв кризових явищ в Україні восени 2008 р. спонукав до реалізації відповідних антикризових заходів і на українських теренах. В цілому уряд розробив та направив до Верховної ради понад 160 законопроєктів, що мають антикризовий характер. Крім того, у Верховній Раді зареєстрована значна кількість законопроєктів, розроблених представниками різних політичних блоків, представлених у ній.
Одним з найперших стратегічних нормативних актів, спрямованих на подолання кризи, було рішення РНБОУ «Про невідкладні заходи з посилення фінансово-бюджетної дисципліни та мінімізації негативного впливу світової фінансової кризи на економіку України» від 20.10.2008 р., введене в дію Указом Президента від 24.10.2008 р. Враховуючи загрозливі тенденції у банківському секторі та реальному секторі економіки, зумовлені світовою фінансовою кризою, РНБОУ окреслила основні напрямки антикризової політики та визначила низку комплексних заходів, реалізація яких була покладена на уряд, НБУ, СБУ та Генеральну прокуратуру.
Зокрема, РНБОУ запропонувала уряду створити Стабілізаційний фонд та визначити основні напрями його наповнення та використання; передбачити бездефіцитність бюджету на 2009 рік, скорочення видатків на утримання державних органів управління щонайменше на 20 %; тимчасово запровадити додаткові обмеження на імпорт; забезпечити протягом місяця повернення з Державного бюджету України платникам податку на додану вартість заявлених до відшкодування сум податку, що підтверджені перевірками та наявністю повернутої у 60-денний строк валютної виручки за експорт товарів і послуг, запровадження спрощеного механізму відшкодування податку на додану вартість експортерам за умови надходження валютної виручки; вжити заходів щодо невідкладного скасування мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення тощо.
НБУ було запропоновано реалізувати низку заходів антикризового характеру в сфері банківського нагляду та грошово-кредитної політики, зокрема: збільшити з 1 квітня 2009 року нормативи резервування за кредитними операціями по кредитах, інформацію щодо яких не внесено до кредитних історій; розробити механізми обмеження верхньої межі ставки залучення банківськими установами на внутрішньому ринку депозитів фізичних осіб; посилити вимоги щодо прозорості корпоративного управління банками, зокрема визначення реальних власників банків та їх відповідальність за підтримання фінансової стабільності банків; не допускати дострокового погашення позик, отриманих резидентами України за кордоном; запровадити норматив резервування для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків у розмірі 100 % від обсягу наданих кредитів на споживчі потреби тощо [30].
Загалом заходи антикризового спрямування, які здійснювалися в Україні з вересня 2008 р., можна поділити на:
- заходи з фінансової стабілізації (регулювання фінансового сектора, підтримка банківського сектора, валютне регулювання, покращення структури платіжного балансу);
- заходи макроекономічного регулювання (вплив на реальний сектор економіки, захист та стимулювання національного виробника, підтримка внутрішнього попиту);
- заходи соціальної політики (соціальний захист населення, стримування безробіття)[10].

У сфері заходів з фінансової стабілізації антикризові заходи держави були спрямовані, в першу чергу, на врегулювання проблемних питань в банківському секторі, який суттєво постраждав від кризи ліквідності, що спостерігалась на світових фінансових ринках.
Зокрема, з метою припинення лавиноподібного закриття депозитів фізичними особами НБУ Постановою від № 319 14 жовтня 2008 року заборонив дострокове закриття депозитів як фізичними так і юридичними особами. Це дозволило припинити швидке вилучення коштів фізичними особами з вітчизняної банківської системи, що ставило останню у вкрай загрозливу ситуацію.
Невдовзі, для забезпечення невідкладної капіталізації банків Правління Національного банку України прийняло постанову № 389 від 21.11.2008 р. «Про здійснення діагностичного обстеження банків». Крім того, постановою Правління Національного банку України № 405 від 01.12.2008 р. було затверджено Спеціальний порядок здійснення заходів щодо фінансового оздоровлення банків, спрямований на спрощення процедури та скорочення термінів внесення змін до статутів банків щодо збільшення рівня статутного капіталу.
4 листопада було прийнятно Постанову КМУ № 960 «Про затвердження Порядку участі держави в капіталізації банків», якою визначався порядок ре-капіталізації банків державою. Документом, зокрема, передбачалась можливість отримання коштів банками за умови передачі Мінфіну контрольного пакету акцій. Проте 18 лютого 2009 року Кабмін спростив процедуру ре-капіталізації, новий варіант постанови передбачав більш гнучкі умови отримання додаткового фінансування банками за рахунок держави.
З метою захисту прав клієнтів банківських установ та припинення практики односторонньої зміни умов укладених кредитних договорів та договорів банківського вкладу, 12 грудня 2008 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Законом внесено зміни до Цивільного кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими банкам заборонено змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, щодо збільшення розміру процентної ставки за кредитними договорами або зменшення її розміру за договорами банківського вкладу.
31.10.2008 року Верховна Рада прийняла Закон «Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Законом передбачено створення Стабілізаційного фонду за рахунок понадпланових надходжень від приватизації державного майна у 2008 році та надходжень цих коштів у 2009 році, цільового розміщення державних цінних паперів, а також перелік заходів, спрямованих на підтримання державою капіталізації вітчизняних банків. При цьому Закон містив перелік витрат, на які можуть спрямовуватись кошти Стабілізаційного фонду, зокрема надання кредитів для погашення, рефінансування та обслуговування кредитів, одержаних вітчизняними банківськими установами та іншими суб'єктами господарювання в іноземних кредиторів до 15 вересня 2008 року; надання кредитів на завершення будівництва житла, яке здійснюється із залученням іпотечних кредитів і обов'язковою умовою якого є співфінансування з боку банків та забудовників; надання фінансової допомоги банкам (у тому числі з метою збільшення статутних капіталів), поповнення статутних капіталів державних банків та Державної іпотечної установи.
Також урядом було суттєво збільшено статутні фонди державних банків — Державного ощадного банку (Постанова КМУ від 27 грудня 2008 р. № 1119 «Про збільшення статутного капіталу відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України“») та Укрексімбанку (Постанова КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1116 «Про збільшення статутного капіталу відкритого акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України“ та внесення змін до його статуту»).
Комплекс нормативних актів був спрямований на врегулювання відносин у валютній сфері та зміни порядку здійснення операцій на валютному ринку (Постанова Правління НБУ від 18 грудня 2008 року № 436 «Про валютні інтервенції Національного банку України на міжбанківському валютному ринку України до кінця грудня 2008 року», Постанова Правління НБУ від 29 грудня 2008 № 469 «Про запровадження Національним банком України валютних аукціонів», Постанова Правління НБУ від 14 січня 2009 року № 12 «Про валютні інтервенції Національного банку України на міжбанківському валютному ринку України в січні 2009 року», Постанова Правління НБУ від 4 листопада 2008 року № 351 «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та банківських металів»). Зокрема, НБУ запровадив систему здійснення своїх інтервенцій на валютному ринку шляхом проведення валютних аукціонів. При цьому передбачено, що заявки на участь в аукціоні формуються на основі не задоволеного на прямому міжбанківському ринку обсягу заявок клієнтів і потреб банку.
З метою поліпшення структури платіжного балансу Верховна Рада прийняла за основу проєкт Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України з метою поліпшення стану платіжного балансу України у зв'язку із світовою фінансовою кризою», яким передбачено, у випадку досягнення платіжним балансом України критичного стану, застосування процедури запровадження тимчасової надбавки до діючих ставок ввізного мита на деякі товари.
Реформування державного кредиту та оптимізація політики управління державним боргом в останні роки є одними з найактуальніших пріоритетів реформ системи державних фінансів. Особливо це стало важливим з огляду на розгортання боргової кризи в Європі, яка стала наслідком неефективного управління державним боргом.
Отже, до характерних ознак кризи 2008—2009 рр., що притаманні українській економіці, належать: найбільші в регіоні Центральної та Східної Європи масштаби кризи, що було зумовлено недостатньою реформованістю національної економіки та неефективними докризовими діями уряду; різка зміна настроїв та очікувань суспільства та ділових кіл країни; наявність у суспільстві глибокого політичного конфлікту.
Антикризова політика в Україні визначалась фінансовими можливостями держави. Уряд України приймав рішення та вдавався до заходів, використовуючи тактику точкового реагування на кризові явища, які в цілому відповідали логіці та напрямам антикризових дій в інших країнах. Реалізовані заходи допомогли пом'якшити кризові прояви для окремих секторів економіки та верств населення.
Криза вкотре засвідчила, що Україна потребує глибокої модернізації, яка передбачає: розширення внутрішніх ринків шляхом ініціювання великих інфраструктурних проєктів; захист вітчизняного виробника; удосконалення фінансової політики в напрямі стабілізації національної валюти; підвищення ліквідності банківської системи, легалізації тіньового капіталу, стимулювання інвестицій.

title: Глобальна фінансова криза 2008 року

wikitext:
[[File:GDP Real Growth in 2009.svg|thumb|right|upright=1.35|Світова мапа, що показує темпи зростання ВВП у 2009 (країни відтінками коричневого зазнали падіння ВВП)]]

: ''В цій статті йдеться про подробиці гострої кредитної, банківської, валютної та торгової кризи, що виникла у вересні 2008 року. Події на фінансовому ринку починаючи з липня 2007, що були задіяні в кредитній кризі, яка виникла внаслідок іпотечної кризи, дивіться статтю [[Світова фінансово-економічна криза]].''

'''Глобальна фінансова криза 2008 року''' — глибока [[фінансова криза]], найгірша криза з часів [[Велика депресія|великої депресії]],<ref name='Global Research-Torbat-2008-10-13'/> яка перебуває в активній фазі станом на середину листопада [[2008]]. Криза ясно проявилась у вересні 2008 року під час банкрутства, злиття або консервації декількох великих [[Сполучені Штати Америки|американських]] фінансових фірм. Причини, що викликали цю кризу, повідомлялись в ділових журналах за декілька місяців до вересня, разом із коментарями про фінансову стабільність провідних інвестиційних банків, страхових фірм та іпотечних банків США та Європи постраждалих від [[іпотечна криза в США|іпотечної кризи]].<ref name='Global Research-Torbat-2008-10-13'>{{cite news | first= Akbar E. | last= Torbat | coauthors=  | title= Global Financial Meltdown and the Demise of Neoliberalism | date= 2008-10-13 | publisher= Center for Research on Globalization | url= http://www.globalresearch.ca/index.php?context=va&aid=10549 | work= Global Research | pages=  | accessdate= 2008-10-15 | quote= These happened in a matter of a few weeks in September, constituting the largest financial failure in the US since the great depression. | archive-date= 9 листопада 2008 | archive-url= https://web.archive.org/web/20081109202558/http://globalresearch.ca/index.php?context=va&aid=10549 }}</ref><ref name = 'Telegraph-Evans-Pritchard-2007-07-25'>{{cite news | first = Ambrose | last = Evans-Pritchard | coauthors =  | title = Dollar tumbles as huge credit crunch looms | date = 2007-07-25 | publisher = Telegraph Media Group Limited | url = http://www.telegraph.co.uk/money/main.jhtml?xml=/money/2007/07/25/cnusecon125.xml | work = Telegraph.co.uk | pages =  | accessdate = 2008-10-15 | archive-date = 16 лютого 2018 | archive-url = https://web.archive.org/web/20180216075734/http://www.telegraph.co.uk/money/?xml=%2Fmoney%2F2007%2F07%2F25%2Fcnusecon125.xml }}</ref><ref name='Economist-House Prices-2008-05-22'>{{cite news | first =  | last =  | coauthors =  | title = Structural Cracks: Trouble ahead for global house prices | date = 2008-05-22 | publisher = The Economist Newspaper Limited | url = http://www.economist.com/finance/displaystory.cfm?story_id=11412394 | work = The Economist | pages =  | accessdate = 2008-10-15 | archive-date = 22 січня 2009 | archive-url = https://web.archive.org/web/20090122134706/http://www.economist.com/finance/displaystory.cfm?story_id=11412394 }}</ref><ref name='Economist-House Prices-2008-05-15'>
{{cite news | first= | last= | coauthors= | title= Tightrope artists: Managers of banks face a tricky balancing-act  | date= 2008-05-15 | publisher=  The Economist Newspaper Limited   | url = http://www.economist.com/specialreports/displaystory.cfm?story_id=11325408 | work = The Economist | pages = | accessdate = 2008-10-15  }}
</ref>

Розпочавшись з банкрутства великих фінансових установ в США, вона швидко розрослась у глобальну кризу, що призвела до банкрутства декількох європейських банків та падіння різних біржових індексів та значного падіння вартості [[акція (фінанси)|акцій]]<ref>{{cite news
|url=http://norris.blogs.nytimes.com/2008/10/24/united-panic
|title=United Panic
|publisher=The New York Times
|date=2008-10-24
|accessdate=2008-10-24
|first=Floyd
|last=Norris
|coauthors=
|archive-date=25 грудня 2018
|archive-url=https://web.archive.org/web/20181225174603/https://economix.blogs.nytimes.com//2008/10/24/united-panic%20
}}</ref> та [[товар]]ів по всьому світу.<ref name = 'Telegraph-Evans-Pritchard-2007-07-25'/> Криза призвела до проблем [[ліквідність|ліквідності]] та [[Фінансовий важіль|дерегулювання]] фінансових установ в США та Європі, що далі посилило кризу ліквідності. Політичні лідери та міністри фінансів та директори центральних банків координували свої зусилля для пониження страху але криза все ще продовжується та продовжує змінюватись, перетворюючись в кінці жовтня у валютну кризу, викликану бажанням інвесторів перевести свої капітали в сильніші валюти, такі як єна, долар та швейцарський франк, спонукаючи багато національних економік шукати допомогу в [[Міжнародний валютний фонд|Міжнародного валютного фонду]].<ref>{{cite news
|url=http://www.nytimes.com/2008/10/24/business/worldbusiness/24emerge.html
|title=West Is in Talks on Credit to Aid Poorer Nations
|publisher=The New York Times
|date=2008-10-23
|accessdate=2008-10-24
|first=Mark
|last=Landler
|coauthors=
|archive-date=25 грудня 2018
|archive-url=https://web.archive.org/web/20181225174624/https://www.nytimes.com/2008/10/24/business/worldbusiness/24emerge.html%20
}}</ref><ref>{{cite news
|url=http://www.nytimes.com/2008/10/24/business/worldbusiness/24won.html
|title=Trouble Without Borders
|publisher=The New York Times
|date=2008-10-23
|accessdate=2008-10-24
|first=Martin
|last=Fackler
|coauthors=
|archive-date=25 грудня 2018
|archive-url=https://web.archive.org/web/20181225174459/https://www.nytimes.com/2008/10/24/business/worldbusiness/24won.html%20
}}</ref> Криза була викликана іпотечною кризою та є гострою фазою [[Фінансова криза 2007-2008|фінансової кризи 2007—2008]].

Під час глобальної світової кризи 2008—2009 рр. світ вступив в глобальну рецесію, яка викликає широке скорочення бізнесу, зростання безробіття і скорочення державних доходів. Деякі з найбільших і найшанованіших банків, інвестиційних компаній і страхових компаній або вже оголосили про своє банкрутство або були на межі цього. Майже у всіх промислово розвинених країнах і багатьох країнах з ринком, що розвиваються, оголосили рятувальні пакети для економічного та / або фінансового сектора. Ряд країн, в крайньому випадку, звернулися до запозичення у Міжнародного валютного фонду. Криза виявила фундаментальні слабкості фінансових систем у всьому світі, показали, як взаємопов'язані і взаємозалежні економіки сьогодні.

== Етапи глобальної фінансової кризи ==
Світова фінансова криза проявила себе в чотири взаємопов'язаних етапи. На першому етапі мали місце інтервенції, націлені на припинення «зараження» і зміцнення фінансового сектора в країнах. На макроекономічному рівні це включає заходи політики, такі як зниження процентних ставок, розширення грошової маси, кількісні (грошові) ослаблення, а також дії щодо відновлення довіри на кредитних ринках. На мікроекономічному рівні це спричинило заходи щодо вирішення нагальних проблем та наслідків кризи, у тому числі екстреної фінансової допомоги для хворих фірм, гарантування депозитів в банках, вливання капіталу, утилізації токсичних активів і реструктуризації боргу.

Прийняті заходи включають порятунок фінансових інститутів, які вважаються «[[Системно важливий банк|занадто великими, щоб збанкрутувати]]», поглинання урядом деяких фінансових інститутів, урядові спрощення злиттів і поглинань, а також державні закупівлі проблемних фінансових активів. Майже всі промислово розвинені країни і багато країн, що розвиваються, проводять всі або деякі з цих дій. Незважаючи на те, що фаза «паніки», яка містить ефект зараження, пройшла, операції, як і раніше тривають, і кінцеву вартість заходів ще належить визначити.

Що було вивчено з попередніх фінансових криз, це те, що без рішення базових проблем з токсичними активами та відновлення здоров'я у балансі банків і інших фінансових установ фінансові кризи продовжують тягнутися. Особливо це було видно у випадку з Японією. Навіть Швеція, яка часто розглядається як успішна модель, як впоратися з фінансовою кризою, повинна були вжити рішучі заходи для боротьби з недіючими активами банківської системи.

Другий етап цієї фінансової кризи є менше незвичайним винятком того, що серйозність економічного спаду макроекономіки, з яким стикаються країни по всьому світу, є найгіршою з часів Великої депресії 1930-х років. Фінансова криза швидко поширилася на реальний сектор, негативно впливає на всі економіки, виробництва, фірми, інвесторів і домашні господарства. Багато країн, особливо з ринком, що формується, були пошкоджені все збільшуючимся відтоком капіталу з економіки та падінням експорту і цін на сировинні товари. У цих випадках уряди звернулися до традиційної грошово-кредитної і фіскальної політики для подолання кризових економічних умов, зниження податкових надходжень і зростанням безробіття.

У відповідь на спад або уповільнення темпів економічного зростання в багатьох країнах були прийняті пакети фіскальних стимулів, спрямовані на відновлення економіки або, принаймні, не допускання погіршення умов. Загальносвітовий обсягу грошей на пакети стимулів нині{{коли}} перевищує 2 трлн.дол., але деякі пакети передбачають заходи, які простягаються в наступні роки, так що загалом це не означає, що вся сума буде негайно переведена на державні витрати. У складі стимулюючих пакетів, за визначенням, мають бути фіскальні заходи (державні витрати і зниження податків), але деякі пакети передбачають заходи, спрямовані на стабілізацію банків та інших фінансових установ, які зазвичай класифікуються як порятунок банку або фінансовий пакет допомоги. 2 трильйони доларів в загальний пакет стимулів становить близько 3 % світового валового внутрішнього продукту, що перевищує заклик Міжнародного валютного фонду протистояти погіршенню економічних умов у світі та виділити для фінансового стимулу суму грошей на загальну суму 2 % від світового ВВП. Аналіз стимулюючих заходів з боку Європейського співтовариства в 2009 році виявив, що така кількість заходів, за оцінками, становить 1,32 % ВВП європейського співтовариства. МВФ стверджує, що станом на січень 2009 року в США пакети фіскальних стимулів у вигляді відсотка від ВВП в 2009 році становлять 1,9 %, в єврозоні 0,9 %, в Японії 1,4 %, в Азії за винятком Японії 1,5 %, а для іншої частини G-20 1,1 %<ref name ="ГК">The Global Financial Crisis: Analysis and Policy Implications: а Congressional Research Service Report Prepared for Members and Committees of Congress / Dick K. Nanto, Coordinator, Specialist in Industry and Trade. — July 10, 2009</ref>.

На Лондонському саміті G-20 розкол виник між Сполученими Штатами і Великою Британією, які виступають за великі і скоординовані пакети стимулів, та Німеччиною і Францією, які вважають свої автоматичні стабілізатори (збільшення державних витрат на предмети, такі як страхування від безробіття, які запускаються в будь-який час, коли економічне зростання сповільнюється), а також існуючі програми стимулювання як достатні. У своєму комюніке, лідери зазначили, що 5 трлн.дол. присвячені бюджетній експансії до кінця 2010 року і взяли на себе зобов'язання «забезпечити масштаби стійкого фінансового зусилля, необхідного для відновлення зростання». У комюніке G-20 лідери вирішили додати 1,1 трлн.дол. до ресурсів міжнародних фінансових інститутів, у тому числі 750 млрд доларів для Міжнародного валютного фонду, 250 мільярдів доларів для підвищення глобальної торгівлі, і 100 мільярдів доларів для багатосторонніх банків розвитку<ref>London Summit—Leaders’ Statement, — 2 April 2009 [Електронний ресурс] — Режим доступу до Доповіді: http://www.londonsummit.gov.uk/resources/en/PDF/final-communique {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20091116001931/http://www.londonsummit.gov.uk/resources/en/PDF/final-communique |date=16 листопада 2009 }}</ref>.

Додаткового кредитування з боку міжнародних фінансових інститутів буде доповненням до національних фінансових стимулів і можуть бути спрямовані на найнужденніші країни. Кілька країн мають великі запозичення на міжнародних ринках і виплачують борг, виражений в євро або доларах. Через знецінення своєї валюти вартість цього боргу різко зросла. В інших країнах банки мають борг майже такий же великий, як ВВП. Деякі спостерігачі порушили питання про можливість боргової кризи (дефолт країни за гарантованим державою боргом) або як у випадку Ісландії через необхідність націоналізувати банки і брати на себе зобов'язання більші, ніж розмір національної економіки. З 1 листопада 2008 року, МВФ, за його угодою стенд-бай, забезпечила або знаходиться в процесі надання фінансового пакету підтримки для Ісландії (2,1 млрд дол.), України (16,4 млрд дол.), Угорщині (25,1 млрд дол.), Пакистану (7,6 млрд дол), Білорусі (2,46 млрд дол.), Сербії (530 300 000 дол.), Вірменії (540 млн дол.), Сальвадору (800 мільйонів доларів), Латвії (2,4 млрд дол.), Сейшельськім островам (26,6 млн дол.), Монголії (229 200 000 дол.), Коста-Риці (735 млн дол.), Гватемалі (935 млн дол.) і Румунії (17,1 млрд дол.). МВФ також створили гнучку кредитну лінію для країн з сильною основою. Після затвердження ці кредити можуть бути виділені у разі виникнення необхідності, а не будуть обумовлені дотриманням політичних цілей, як у традиційних програмах, підтримуваних МВФ. За цією можливістю, МВФ рада схвалила надання позики Мексиці (47 млрд дол), Польщі (20,5 млрд дол.) і Колумбії (10,5 млрд дол.).

== Криза в Україні ==
{{main|Фінансово-економічна криза 2008—2009 року в Україні}}
Прояв кризових явищ в Україні восени 2008 р. спонукав до реалізації відповідних антикризових заходів і на українських теренах. В цілому уряд розробив та направив до Верховної ради понад 160 законопроєктів, що мають антикризовий характер. Крім того, у Верховній Раді зареєстрована значна кількість законопроєктів, розроблених представниками різних політичних блоків, представлених у ній<ref name="СФК">Данилишин Б. Світова фінансова криза — тест для України // Дзеркало тижня. — 2008. — № 38.</ref>.

Одним з найперших стратегічних нормативних актів, спрямованих на подолання кризи, було рішення РНБОУ «Про невідкладні заходи з посилення фінансово-бюджетної дисципліни та мінімізації негативного впливу світової фінансової кризи на економіку України» від 20.10.2008 р., введене в дію Указом Президента від 24.10.2008 р. Враховуючи загрозливі тенденції у банківському секторі та реальному секторі економіки, зумовлені світовою фінансовою кризою, РНБОУ окреслила основні напрямки антикризової політики та визначила низку комплексних заходів, реалізація яких була покладена на уряд, НБУ, СБУ та Генеральну прокуратуру.

Зокрема, РНБОУ запропонувала уряду створити Стабілізаційний фонд та визначити основні напрями його наповнення та використання; передбачити бездефіцитність бюджету на 2009 рік, скорочення видатків на утримання державних органів управління щонайменше на 20 %; тимчасово запровадити додаткові обмеження на імпорт; забезпечити протягом місяця повернення з Державного бюджету України платникам податку на додану вартість заявлених до відшкодування сум податку, що підтверджені перевірками та наявністю повернутої у 60-денний строк валютної виручки за експорт товарів і послуг, запровадження спрощеного механізму відшкодування податку на додану вартість експортерам за умови надходження валютної виручки; вжити заходів щодо невідкладного скасування мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення тощо.

НБУ було запропоновано реалізувати низку заходів антикризового характеру в сфері банківського нагляду та грошово-кредитної політики, зокрема: збільшити з 1 квітня 2009 року нормативи резервування за кредитними операціями по кредитах, інформацію щодо яких не внесено до кредитних історій; розробити механізми обмеження верхньої межі ставки залучення банківськими установами на внутрішньому ринку депозитів фізичних осіб; посилити вимоги щодо прозорості корпоративного управління банками, зокрема визначення реальних власників банків та їх відповідальність за підтримання фінансової стабільності банків; не допускати дострокового погашення позик, отриманих резидентами України за кордоном; запровадити норматив резервування для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків у розмірі 100 % від обсягу наданих кредитів на споживчі потреби тощо [30].
Загалом заходи антикризового спрямування, які здійснювалися в Україні з вересня 2008 р., можна поділити на:
* заходи з фінансової стабілізації (регулювання фінансового сектора, підтримка банківського сектора, валютне регулювання, покращення структури платіжного балансу);
* заходи макроекономічного регулювання (вплив на реальний сектор економіки, захист та стимулювання національного виробника, підтримка внутрішнього попиту);
* заходи соціальної політики (соціальний захист населення, стримування безробіття)<ref name="СФК"/>.

У сфері заходів з фінансової стабілізації антикризові заходи держави були спрямовані, в першу чергу, на врегулювання проблемних питань в банківському секторі, який суттєво постраждав від кризи ліквідності, що спостерігалась на світових фінансових ринках.
Зокрема, з метою припинення лавиноподібного закриття депозитів фізичними особами НБУ Постановою від № 319 14 жовтня 2008 року заборонив дострокове закриття депозитів як фізичними так і юридичними особами. Це дозволило припинити швидке вилучення коштів фізичними особами з вітчизняної банківської системи, що ставило останню у вкрай загрозливу ситуацію<ref name="ОБ">Про здійснення діагностичного обстеження банків: Постанова НБУ № 389 від 21.11.2008 р.// Законодавчі і нормативні акти з банківської діяльності — 2009. — № 1.</ref>.

Невдовзі, для забезпечення невідкладної капіталізації банків Правління Національного банку України прийняло постанову № 389 від 21.11.2008 р. «Про здійснення діагностичного обстеження банків». Крім того, постановою Правління Національного банку України № 405 від 01.12.2008 р. було затверджено Спеціальний порядок здійснення заходів щодо фінансового оздоровлення банків, спрямований на спрощення процедури та скорочення термінів внесення змін до статутів банків щодо збільшення рівня статутного капіталу<ref name="НБУ1">Про затвердження Положення про порядок управління Національним банком України грошово-кредитним ринком в особливий період: Постанова Правління НБУ № 405 від 01.12.2008 р. .// Законодавчі і нормативні акти з банківської діяльності — 2008. — № 3.</ref><ref name="НБУ2">Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку: Закон України № 661-VI від 12.12.2008 р.// Відомості Верховної Ради України. — 2009. — № 15.</ref>.
4 листопада було прийнятно Постанову КМУ № 960 «Про затвердження Порядку участі держави в капіталізації банків», якою визначався порядок ре-капіталізації банків державою. Документом, зокрема, передбачалась можливість отримання коштів банками за умови передачі Мінфіну контрольного пакету акцій. Проте 18 лютого 2009 року Кабмін спростив процедуру ре-капіталізації, новий варіант постанови передбачав більш гнучкі умови отримання додаткового фінансування банками за рахунок держави<ref name="НБУ3">Про внесення змін до деяких Законів України з метою поліпшення стану платіжного балансу України у зв'язку із світовою фінансовою кризою: Закону України № 923-VI від 04.02.2009 р.// Відомості Верховної Ради України. — 2009. — № 27.</ref>.

З метою захисту прав клієнтів банківських установ та припинення практики односторонньої зміни умов укладених кредитних договорів та договорів банківського вкладу, 12 грудня 2008 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Законом внесено зміни до Цивільного кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими банкам заборонено змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, щодо збільшення розміру процентної ставки за кредитними договорами або зменшення її розміру за договорами банківського вкладу<ref name="НБУ4">Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України: Закон України N 639-VI від 31.10.2008 р.// Відомості Верховної Ради України. — 2009. — № 14.</ref>.

31.10.2008 року Верховна Рада прийняла Закон «Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Законом передбачено створення Стабілізаційного фонду за рахунок понадпланових надходжень від приватизації державного майна у 2008 році та надходжень цих коштів у 2009 році, цільового розміщення державних цінних паперів, а також перелік заходів, спрямованих на підтримання державою капіталізації вітчизняних банків. При цьому Закон містив перелік витрат, на які можуть спрямовуватись кошти Стабілізаційного фонду, зокрема надання кредитів для погашення, рефінансування та обслуговування кредитів, одержаних вітчизняними банківськими установами та іншими суб'єктами господарювання в іноземних кредиторів до 15 вересня 2008 року; надання кредитів на завершення будівництва житла, яке здійснюється із залученням іпотечних кредитів і обов'язковою умовою якого є співфінансування з боку банків та забудовників; надання фінансової допомоги банкам (у тому числі з метою збільшення статутних капіталів), поповнення статутних капіталів державних банків та Державної іпотечної установи<ref name="НБУ5">Про затвердження Порядку участі держави в капіталізації банків: Постанова КМУ № 960 від 4.10.2008 р. [Електронний ресурс] — Режим http://zakon1.rada.gov.ua/laws/show/960-2008-п</ref>.

Також урядом було суттєво збільшено статутні фонди державних банків — Державного ощадного банку (Постанова КМУ від 27 грудня 2008 р. № 1119 «Про збільшення статутного капіталу відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України“») та Укрексімбанку (Постанова КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1116 «Про збільшення статутного капіталу відкритого акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України“ та внесення змін до його статуту»).

Комплекс нормативних актів був спрямований на врегулювання відносин у валютній сфері та зміни порядку здійснення операцій на валютному ринку (Постанова Правління НБУ від 18 грудня 2008 року № 436 «Про валютні інтервенції Національного банку України на міжбанківському валютному ринку України до кінця грудня 2008 року», Постанова Правління НБУ від 29 грудня 2008 № 469 «Про запровадження Національним банком України валютних аукціонів», Постанова Правління НБУ від 14 січня 2009 року № 12 «Про валютні інтервенції Національного банку України на міжбанківському валютному ринку України в січні 2009 року», Постанова Правління НБУ від 4 листопада 2008 року № 351 «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та банківських металів»). Зокрема, НБУ запровадив систему здійснення своїх інтервенцій на валютному ринку шляхом проведення валютних аукціонів. При цьому передбачено, що заявки на участь в аукціоні формуються на основі не задоволеного на прямому міжбанківському ринку обсягу заявок клієнтів і потреб банку<ref name="СФК"/>.

З метою поліпшення структури платіжного балансу Верховна Рада прийняла за основу проєкт Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України з метою поліпшення стану платіжного балансу України у зв'язку із світовою фінансовою кризою», яким передбачено, у випадку досягнення платіжним балансом України критичного стану, застосування процедури запровадження тимчасової надбавки до діючих ставок ввізного мита на деякі товари<ref name="НБУ6">Про затвердження Середньострокової стратегії управління державним боргом на 2011—2013 роки: Постанова КМУ № 170 від 02.03.2011 р.</ref>.

Реформування державного кредиту та оптимізація політики управління державним боргом в останні роки є одними з найактуальніших пріоритетів реформ системи державних фінансів. Особливо це стало важливим з огляду на розгортання боргової кризи в Європі, яка стала наслідком неефективного управління державним боргом.

Отже, до характерних ознак кризи 2008—2009 рр., що притаманні українській економіці, належать: найбільші в регіоні Центральної та Східної Європи масштаби кризи, що було зумовлено недостатньою реформованістю національної економіки та неефективними докризовими діями уряду; різка зміна настроїв та очікувань суспільства та ділових кіл країни; наявність у суспільстві глибокого політичного конфлікту.

Антикризова політика в Україні визначалась фінансовими можливостями держави. Уряд України приймав рішення та вдавався до заходів, використовуючи тактику точкового реагування на кризові явища, які в цілому відповідали логіці та напрямам антикризових дій в інших країнах. Реалізовані заходи допомогли пом'якшити кризові прояви для окремих секторів економіки та верств населення.

Криза вкотре засвідчила, що Україна потребує глибокої модернізації, яка передбачає: розширення внутрішніх ринків шляхом ініціювання великих інфраструктурних проєктів; захист вітчизняного виробника; удосконалення фінансової політики в напрямі стабілізації національної валюти; підвищення ліквідності банківської системи, легалізації тіньового капіталу, стимулювання інвестицій.

== Посилання ==
{{reflist|2}}

== Див. також ==
* [[Фінансово-економічна криза 2008 року в Україні]]
* [[Фінансова криза 2008 року в Росії]]
* [[Економічна криза 2008 року]]
* [[Поганий банк]]
* [[Глобальна фінансова криза 2020 року]]

== Література ==
* [[Meltdown (книжка)|Meltdown]] A Free-Market Look at Why the Stock Market Collapsed, the Economy Tanked, and Government Bailouts Will Make Things Worse (Лютий 2009) (ISBN 1-59698-587-9) & (ISBN 978-1-59698-587-2) — присвячена кризі книжка.
* Мошенський С. З.  Більше ніж гроші. Фінансова історія людства. К. :  Саміт-книга, 2021 - 486 с. ISBN 978-966-986-287-7    *[https://www.google.com.ua/books/edition/Більше_ніж_гроші_Фіна/0bKiEAAAQBAJ?hl=ru&gbpv=1&dq=мошенський&printsec=frontcover]
{{Фінансові кризи}}{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Фінансові кризи]]
[[Категорія:2008]]
[[Категорія:Економічні бульбашки]]
[[Категорія:Системний ризик]]
[[Категорія:Велика рецесія]]


text:
# 4281 Паундз
4281 Паундз (4281 Pounds) — астероїд головного поясу, відкритий 15 жовтня 1985 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,480.

wikiname: ukwiki

title: 4281 Паундз

in_language: uk

wikitext:
{{Планета
| назва = 4281 Паундз
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Едвард Бовелл]]
| місце відкриття = [[Станція Андерсон-Меса]]
| дата відкриття = [[15 жовтня]] [[1985]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1985 TE1'''
1981 SW4
1981 UT18
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|4281|2014.05.13|2014.04.04}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,738526476885 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,187087276052 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,462806876468 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,111953398803
| орбітальний період = 1411,705033324 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,255010778811 °/д
| середня аномалія = 130,9889494768°
| нахил орбіти = 0,729216070456°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 187,9307650566°
| арг_перицентру = 209,1152532918°
| розміри = 14,6 км
| альбедо = 0,0361
| період обертання =
| стандартна величина = 13,7
| спектр_тип =
}}

'''4281 Паундз''' (4281 Pounds) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[15 жовтня]] [[1985]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,480.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Паундз}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (4201-4300)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|4281}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|4280 Simonenko|4282 Endate}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1985]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 4281 Паундз

Відкривач: Едвард Бовелл

Місце відкриття: Станція Андерсон-Меса

Дата відкриття: 15 жовтня 1985

title: Позначення

Названа на честь: Ken Poundsd

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Пайн-Гроув (округ Портедж, Вісконсин)
Пайн-Гроув (англ. Pine Grove) — місто (англ. town) в США, в окрузі Портедж штату Вісконсин. Населення — 873 особи (2020).

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 937 осіб у 359 домогосподарствах у складі 243 родин. Було 398 помешкань
Расовий склад населення:
| - 91,2 % — білих - 0,5 % — корінних американців - 0,3 % — чорних або афроамериканців - 0,3 % — азіатів - 0,1 % — вихідців з тихоокеанських островів - 4,6 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 2,9 %. Частка іспаномовних становила 16,1 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 25,1 % — особи молодші 18 років, 64,1 % — особи у віці 18—64 років, 10,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 37,6 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 112,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 102,3 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 53 547 доларів США (медіана — 45 417), а середній дохід на одну сім'ю — 62 029 доларів (медіана — 57 708). Медіана доходів становила 40 441 долар для чоловіків та 34 028 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 19,9 % осіб, у тому числі 28,6 % дітей у віці до 18 років та 8,4 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 409 осіб. Основні галузі зайнятості: виробництво — 21,8 %, сільське господарство, лісництво, риболовля — 17,1 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 15,4 %.

title: Пайн-Гроув (округ Портедж, Вісконсин)

wikitext:
{{Otherplaces|Пайн-Гроув}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Пайн-Гроув
|оригінальна назва  = {{lang-en|Pine Grove}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Вісконсин
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Портедж (округ, Вісконсин)|Портедж]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 97,6
|висота центру НП   = 328
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 9,60
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −6
|DST                    = −5
|телефонний код         = 715 & 534
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 5509762825
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Пайн-Гроув''' ({{lang-en|Pine Grove}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Портедж (округ, Вісконсин)|Портедж]] штату [[Вісконсин]]. Населення — 873 особи (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2010 = 937
| 2020 = 873
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало 937 осіб у 359 домогосподарствах у складі 243 родин. Було 398 помешкань

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 91,2 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,5 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,3 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,3 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,1 % — вихідців з [[Тихий океан|тихоокеанських островів]]
* 4,6 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 2,9 %. Частка іспаномовних становила 16,1 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 25,1 % — особи молодші 18 років, 64,1 % — особи у віці 18—64 років, 10,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 37,6 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 112,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 102,3 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:53547}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:45417}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:62029}} доларів (медіана — {{formatnum:57708}}). Медіана доходів становила {{formatnum:40441}} долар для чоловіків та {{formatnum:34028}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 19,9 % осіб, у тому числі 28,6 % дітей у віці до 18 років та 8,4 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 409 осіб. Основні галузі зайнятості: виробництво — 21,8 %, сільське господарство, лісництво, риболовля — 17,1 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 15,4 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Портедж (округ, Вісконсин)}}

[[Категорія:Містечка Вісконсину]]
[[Категорія:Населені пункти округу Портедж (Вісконсин)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Вісконсин

Округ: Портедж

Населення: 873 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 9,60 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−6, влітку UTC-5


text:
# Рипарбелла
Рипарбелла (італ. Riparbella) — муніципалітет в Італії, у регіоні Тоскана,  провінція Піза.
Рипарбелла розташована на відстані близько 230 км на північний захід від Рима, 70 км на південний захід від Флоренції, 45 км на південь від Пізи.
Населення — 1627 осіб (2014).

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 248 іноземців з 34 країн, серед них 56 громадян країн Євросоюзу та 10 громадян України.

## Сусідні муніципалітети
- Кастелліна-Мариттіма
- Чечина
- К'янні
- Лаятіко
- Монтекатіні-Валь-ді-Чечина
- Монтескудайо

title: Рипарбелла

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Рипарбелла
 | місцева_назва = Riparbella
 | герб          = <!--  -->
 | регіон        = TOS <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = PI <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 43
 | latm   = 22
 | lats   = 0
 | longd  = 10
 | longm  = 36
 | longs  = 0
 | висота = 216
 | населення     = 1588
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 58
 | густота       = 27,0
 | поштові_індекси  = 56046
 | телефонний_код = 0586
 | код_ISTAT     = 050030
 | покровитель   =
 | мер           = Salvatore Neri
 | обраний       = 12-6-2017
 | www           = http://www.comune.riparbella.pi.it/
}}

'''Рипарбелла''' ({{lang-it|Riparbella}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Тоскана]],  [[Піза (провінція)|провінція Піза]].

Рипарбелла розташована на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 230 км на північний захід від [[Рим|Рима]], 70 км на південний захід від [[Флоренція|Флоренції]], 45 км на південь від [[Піза|Пізи]].

Населення — {{formatnum:1627}} {{МНОЖИНА:1627|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.

== Демографія ==
{{Демографія/Riparbella}}
{{Іноземці в Італії | назва=Рипарбелла | дата=1 січня 2023 року
 | всього=248 | країн=34 | Укр=10 | ЄС=56 | таблиця= | країна1=[[Албанія|Албанії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Кастелліна-Мариттіма]]
* [[Чечина]]
* [[К'янні]]
* [[Лаятіко]]
* [[Монтекатіні-Валь-ді-Чечина]]
* [[Монтескудайо]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Піза]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Піза}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Піза]]

title: Рипарбелла · Riparbella

Країна: Італія

Регіон: Тоскана

Провінція: Піза

Площа: 58 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Salvatore Neri (12-6-2017)


text:
# Кобеляш Олександр Мирославович
Олександр Мирославович Кобеляш (нар. 30 серпня 2000) — український футболіст, захисник аматорської команди «Медея».

## Життєпис
Вихованець харківських клубів УФК та КДЮСШ-4. На юнацькому рівні виступав також за ужгородський «Спартакус» (обласні змагання) та «Ужгород» (ДЮФЛУ). Дорослу футбольну кар'єру розпочав 2016 року в «Вітязі» (Концово) з чемпіонату Закарпатської області. У 2017 році перебрався до «Олександрії». Спочатку виступав за юнацьку команду городян, а в сезоні 2018/19 років дебютував за молодіжну команду клубу. У «молодіжці» олександрійців відіграв два сезони.
Влітку 2021 року залишив «Олександрію», виступав за СДЮШОР «Ужгород» в чемпіонаті області. Наприкінці липня 2021 року став гравцем першої команди ужгородців. У складі «городян» дебютував 24 липня 2020 року в програному (0:6) домашньому поєдинку 1-го туру Першої ліги України проти франківського «Прикарпаття». Олександр вийшов на поле на 46-ій хвилині, замінивши Дмитра Сартіну.

title: Кобеляш Олександр Мирославович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Олександр Кобеляш
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Олександр Мирославович Кобеляш
| дата-народження   = 30.08.2000
| місце-народження  =
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             = 192 см
| вага              = 84 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = {{UKR}}
| позиція           = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| поточний-клуб     = {{Прапорець|UKR}} «Медея»
| номер             =
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|UKR}} [[Харківське державне вище училище фізичної культури № 1|УФК (Харків)]]
{{оренда}}{{Прапорець|UKR}} КДЮСШ-4 (Харків)
{{Прапорець|UKR}} «Спартакус» (Ужгород)
{{Прапорець|UKR}} [[Ужгород (футбольний клуб)|«Ужгород»]]
| юнацькі-роки      = 2013—2016
2014—2016
2016
2016—2017
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2016|{{Прапорець|UKR}}|«Вітязь» (Концово) ||[[Чемпіонат Закарпатської області з футболу|ЧЗкО]]}}
{{Футболіст рядок 1|2017—2020|{{Прапорець|UKR}}|[[Олександрія (футбольний клуб)|«Олександрія»]] |0|0}}
{{Футболіст рядок 0|2021|{{Прапорець|UKR}}|СДЮШОР [[Ужгород (футбольний клуб)|«Ужгород»]] ||[[Чемпіонат Закарпатської області з футболу|ЧЗкО]]}}
{{Футболіст рядок 1|2021—2022|{{оренда}}{{Прапорець|UKR}}|[[Ужгород (футбольний клуб)|«Ужгород»]] |7|0}}
{{Футболіст рядок 0|2022—|{{Прапорець|UKR}}|«Медея» ||[[Чемпіонат Закарпатської області з футболу|ЧЗкО]]}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| гравець збірної =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення = 19 лютого 2023
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Олександр Мирославович Кобеляш''' ({{н}} [[30 серпня]] [[2000]]) — [[Україна|український]] [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|захисник]] аматорської команди «Медея».

== Життєпис ==
Вихованець харківських клубів [[Харківське державне вище училище фізичної культури № 1|УФК]] та КДЮСШ-4. На юнацькому рівні виступав також за ужгородський «Спартакус» (обласні змагання) та [[Ужгород (футбольний клуб)|«Ужгород»]] (ДЮФЛУ). Дорослу футбольну кар'єру розпочав 2016 року в «Вітязі» (Концово) з [[Чемпіонат Закарпатської області з футболу|чемпіонату Закарпатської області]]. У 2017 році перебрався до [[Олександрія (футбольний клуб)|«Олександрії»]]. Спочатку виступав за юнацьку команду городян, а в сезоні 2018/19 років дебютував за молодіжну команду клубу. У «молодіжці» олександрійців відіграв два сезони.

Влітку 2021 року залишив «Олександрію», виступав за СДЮШОР [[Ужгород (футбольний клуб)|«Ужгород»]] в чемпіонаті області. Наприкінці липня 2021 року став гравцем першої команди ужгородців. У складі «городян» дебютував 24 липня 2020 року в програному (0:6) домашньому поєдинку 1-го туру [[Чемпіонат України з футболу: перша ліга|Першої ліги України]] проти франківського [[Прикарпаття (футбольний клуб, 2016)|«Прикарпаття»]]. Олександр вийшов на поле на 46-ій хвилині, замінивши [[Сартіна Дмитро Іванович|Дмитра Сартіну]]<ref>[http://pfl.ua/games/31643/final-report Протокол матчу «Ужгород» - «Прикарпаття»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210812080943/http://pfl.ua/games/31643/final-report |date=12 Серпня 2021 }}. ''Офіційний сайт ПФЛ України''</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://db.uaf.ua/player/87657/view.htm?activeTab=playerRequestsTab Статистика виступів гравця на офіційному сайті УАФ]
* [https://upl.ua/ua/people/view/65275 Візитна картка футболіста на офіційному сайті УПЛ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210822193958/https://upl.ua/ua/people/view/65275 |date=22 Серпня 2021 }}
* {{ПФЛ|23282}}
* {{soccerway|oleksandr-kobelyash/636208}}
* {{transfermarkt|752047}}
* {{Zerozero profile|820483}}
* [https://www.soccerpunter.com/player/37325088/Oleksandr-Kobelyash Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210822193959/https://www.soccerpunter.com/player/37325088/Oleksandr-Kobelyash |date=22 Серпня 2021 }} на сайті soccerpunter.com
* [https://www.footballdatabase.eu/en/player/details/359639-oleksandr-kobelyash Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210816043147/https://www.footballdatabase.eu/en/player/details/359639-oleksandr-kobelyash |date=16 Серпня 2021 }} на сайті footballdatabase.eu
* [https://www.worldfootball.net/player_summary/oleksandr-kobelyash/ Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210822193958/https://www.worldfootball.net/player_summary/oleksandr-kobelyash/ |date=22 Серпня 2021 }} на сайті worldfootball.net
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Ужгорода»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Олександр Мирославович Кобеляш

Народження: 30 серпня 2000 (24 роки)

Вага: 84 кг

Громадянство: Україна

Позиція: захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Медея»

title: Юнацькі клуби

УФК (Харків) · → КДЮСШ-4 (Харків) · «Спартакус» (Ужгород) · «Ужгород»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Вітязь» (Концово) · (ЧЗкО)

«Олександрія» · 0 · (0)

СДЮШОР «Ужгород» · (ЧЗкО)

→ «Ужгород» · 7 · (0)

«Медея» · (ЧЗкО)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 19 лютого 2023.


text:
# Конина
Конина — м'ясо коней при вживанні в їжу.
Зазвичай споживається м'ясо підрослих лошат і зовсім молодих коней (вік 2-3 роки), м'ясо варять близько двох годин. Найкращим вважається м'ясо лошати 9-10 місяців або однорічного стригунка.
Конина відрізняється специфічним смаком і є звичайною і улюбленою стравою у кочових народів. Конина завжди була важливою частиною (іноді і ключовою) раціону кочових тюркських і монгольських народів Азії (особливо цінується карта, варена ковбаса кази і Чучук), також як і скисле молоко коней — кумис.
Основним є пасовищне розведення, що вимагає значних угідь. Допускається коротке (максимум 40-45 днів) стійлове утримання для відгодівлі. Більш тривале утримання в неволі позначається самим негативним чином на смакових якостях м'яса, його консистенції і ніде не практикується. У середовищі осілих землеробських народів вживання конини в їжу, як правило, широко не поширене.
Конина вживається при виготовленні деяких сортів ковбас для додання деякої в'язкості і пружності, а також пікантного присмаку.
Сільськогосподарське значення конини дуже сильно залежить від місцевих природно-географічних умов; наприклад, у всій Європі розводити коней на м'ясо вигідно тільки в Угорщині.
Відомо також, що кінська ковбаса — це делікатес. Міф про погані смакові якості конини, поширений серед європейців, можливо, пов'язаний з тим, що під час відступу з Москви солдати Наполеона їли полеглих коней, використовуючи замість солі і приправ порох, що викликало численні харчові отруєння.
У Німеччині та у Франції кінське м'ясо додають у копчені ковбаси.
У Туркменістані заборонено вживати конину в їжу.

## Ставлення в різних культурах
Хоч конину і їдять в різних країнах Європи та Азії, вона є табу в англомовних країнах, таких як Велика Британія, Ірландія, США (крім Канади). Також її не їдять цигани, жителі Бразилії та Індії. Конина не вживається в Іспанії, хоч країна і є великим експортером як живих коней, так і тушок.
В арабських країнах, конина вважається так званим «макрухом», тобто, вживати її в їжу можна, але не рекомендується. Вона є національною стравою в країнах Центральної Азії — Казахстані, Киргизії.
Це м'ясо заборонене для євреїв, з релігійних причин.
На території України конина широко вживалася за дохристиянських часів. У IX—XIII ст. це ще була поширена їжа міщан. Але впродовж двох століть після утвердження християнства конина виходила з повсякденного раціону, вважаючись «нечистою», «поганською», пізніше «татарською» їжею. Допускалося споживати її лише у випадку великого голоду. В народних легендах це пояснювалося тим, що коли цар Ірод шукав малого Ісуса Христа, то різна худоба перестала їсти траву, сіно та солому, аби батьки Ісуса могли Його там сховати. Лише коні з'їли свій корм, за що Бог їх прокляв. Водночас на м'ясо дикого коня тарпана заборона не поширювалась. Про це зокрема зазначав Гійом де Боплан, який із власних спостережень описав, що в XVII ст. на території України м'ясо тарпана прирівнювалося до м'яса вола та баранини. Табу на конину трималося до XX ст., що пояснюється не тільки асоціаціями конини з язичництвом, а й з високим статусом коня як «друга» чи «брата» людини (так само як собаки й кота).

title: Конина

wikitext:
[[Файл: Horsemeat_platter.jpg|thumb|Скибочки ковбаси з конини — [[Кази-карта|кази]]]]
[[Файл:Конина (132732629).jpg|thumb|Тушена конина]]
[[Файл:Pferdeklops.jpg|thumb|М'ясо з [[гарнір]]ом]]
[[Файл: Basashi.jpg|thumb|Японська страва [[Басас]]]]

'''Конина''' — [[м'ясо]] [[кінь|коней]] при вживанні в їжу.

Зазвичай споживається м'ясо підрослих лошат і зовсім молодих коней (вік 2-3 роки), м'ясо варять близько двох годин. Найкращим вважається м'ясо лошати 9-10 місяців або однорічного стригунка.

Конина відрізняється специфічним смаком і є звичайною і улюбленою стравою у кочових народів. Конина завжди була важливою частиною (іноді і ключовою) раціону кочових тюркських і монгольських народів Азії (особливо цінується [[Кази-карта|карта]], варена ковбаса [[кази]] і [[Суджук|Чучук]]), також як і скисле [[молоко]] коней — [[кумис]].

Основним є пасовищне розведення, що вимагає значних угідь. Допускається коротке (максимум 40-45 днів) стійлове утримання для відгодівлі. Більш тривале утримання в неволі позначається самим негативним чином на смакових якостях м'яса, його консистенції і ніде не практикується. У середовищі осілих землеробських народів вживання конини в їжу, як правило, широко не поширене.

Конина вживається при виготовленні деяких сортів ковбас для додання деякої в'язкості і пружності, а також пікантного присмаку.

Сільськогосподарське значення конини дуже сильно залежить від місцевих природно-географічних умов; наприклад, у всій Європі розводити коней на м'ясо вигідно тільки в [[Угорщина|Угорщині]].

Відомо також, що кінська ковбаса — це делікатес. Міф про погані смакові якості конини, поширений серед європейців, можливо, пов'язаний з тим, що під час відступу з Москви солдати Наполеона їли полеглих коней, використовуючи замість солі і приправ порох, що викликало численні харчові отруєння.

У Німеччині та у Франції кінське м'ясо додають у копчені ковбаси.

У Туркменістані заборонено вживати конину в їжу<ref>[http://www.newsru.ru/world/31oct2008/berdy.html Президент Туркменістану написав посібник з верхової їзди]{{Недоступне посилання}}</ref>.

== Ставлення в різних культурах ==
Хоч конину і їдять в різних країнах Європи та Азії, вона є [[табу]] в англомовних країнах, таких як Велика Британія, Ірландія, США (крім Канади). Також її не їдять цигани, жителі Бразилії та Індії. Конина не вживається в Іспанії, хоч країна і є великим експортером як живих коней, так і тушок.

В арабських країнах, конина вважається так званим «[[макрух]]ом», тобто, вживати її в їжу можна, але не рекомендується. Вона є національною стравою в країнах Центральної Азії — Казахстані, Киргизії.

Це м'ясо [[Кашрут|заборонене для євреїв]], з релігійних причин.

На території України конина широко вживалася за дохристиянських часів. У IX—XIII ст. це ще була поширена їжа [[Міщанство|міщан]]. Але впродовж двох століть після утвердження християнства конина виходила з повсякденного раціону, вважаючись «нечистою», «поганською», пізніше «татарською» їжею. Допускалося споживати її лише у випадку великого голоду. В народних легендах це пояснювалося тим, що коли [[Ірод I Великий|цар Ірод]] шукав малого [[Ісус Христос|Ісуса Христа]], то різна худоба перестала їсти траву, сіно та солому, аби батьки Ісуса могли Його там сховати. Лише коні з'їли свій корм, за що Бог їх прокляв. Водночас на м'ясо дикого коня [[Кінь дикий|тарпана]] заборона не поширювалась. Про це зокрема зазначав [[Гійом Левассер де Боплан|Гійом де Боплан]], який із власних спостережень описав, що в XVII ст. на території України м'ясо тарпана прирівнювалося до м'яса вола та баранини. Табу на конину трималося до XX ст., що пояснюється не тільки асоціаціями конини з язичництвом, а й з високим статусом коня як «друга» чи «брата» людини (так само як собаки й кота)<ref>{{Cite news|title=Конина у системі харчових заборон українців|url=http://dspace.nbuv.gov.ua/xmlui/handle/123456789/43054|date=2005|accessdate=2023-04-14|issn=0130-6936|language=uk|first=Артюх|last=Л}}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Див. також ==
{{Навігація}}
* [[М'ясний скандал в Європі на початку 2013 року]]
* [[Яловичина]]
* [[Свинина]]

{{food-stub}}
{{Конярство}}

[[Категорія:М'ясо]]
[[Категорія:Казахська кухня]]
[[Категорія:Узбецька кухня]]

CMNS: Файли у Вікісховищі?


text:
# Династія
Дина́стія (від грец. δυναστεία — «влада»)
1. монархи того самого роду, які змінюють один одного на троні за правом успадкування або спорідненості[2]; також — правлячий рід, правлячий дім.
2. те саме, що рід; також — дім, родина, клан (у кельтів).
3. у китаїстиці назва держави, імперії на теренах Китаю; також — держава, імперія.
4. переносно про ремісничу, мистецьку чи спортивну школу[3].

## За країнами

### Європа
- Австрія: Бабенберги, Габсбурги
- Англія: Віндзори, Йорки, Стюарти, Тюдори, Плантагенети
- Візантія: Ангели, Дуки, Комніни, Мономахи, Палеологи, Кантакузини, Лакапіни, Македонська династія
- Німеччина: Саксонська династія, Салічна династія, Гогенштауфени, Вельфи, Люксембурги, Віттельсбахи, Гогенцоллерни, Гольштейн-Готторп
- Латвія: Кеттлери, Бірони
- Литва: Гедиміновичі, Ягеллони, Радзивіли, Романови
- Польща: П'ясти, Ягеллони, Валуа, Вази, Вишневецькі, Романови, Габсбурги
- Росія: Гедиміновичі,Годунови, Шуйські, Романови
- Сербія: Неманичі
- Угорщина: Арпади, Валуа
- Україна: Геракліди, Паралати, Ахеменіди, Аргеади, Фарнакіди, Археанактиди, Спартокіди, Мітрідатіди, Тиберії Юлії Савромати, Дуло, Амали, Рюриковичі, Володимировичі, Гедиміновичі, П'ясти, Анжу, Чингізиди, Джучіди, Ягеллони, Валуа, Вази, Вишневецькі, Бурбони, Веттіни, Романовичі, Габсбурги, Ґераї, Вишневецькі, Скоропадські, Хмельницькі.
- Франція:  Робертіни, Меровінги, Каролінги, Капетинги, Валуа,  Бурбони
- Чехія: Пржемисловичі, Ягеллони
- Швеція: Вази

#### Іспанія
- 718—924: Астурійська
- 924—1126: Хіменеська
- 1126—1369: Кастильська Бургундська
- 1369—1555: Трастамарська
- 1555—1700: Габсбурзька
- 1700—1808: Бурбонська
- 1808—1813: Бонапартська
- 1813—1871: Бурбонська
- 1871—1873: Савойська
- 1873—1874: Бурбонська
- з 1975: Бурбонська

#### Португалія
- 1139—1383: Португальська Бургундська
- 1385—1580: Авіська
- 1581—1640: Габсбурзька
- 1640—1853: Браганська
- 1853—1910: Брагансько-Кобурзька

### Азія
- Хань,  Цин,  Тан (Китай)
- Сасаніди (Іран)
- Омеяди (Халіфат)
- Аббасиди (Халіфат)
- Темурідов (Мавереннахр)
- Ахеменіди, Селевкіди (Персія)
- Сельджуки (Туреччина, Персія)
- Османи (Османська імперія)
- Багратіоні (Грузія)
- Багратіди (Велика Вірменія)
- Чингізиди (Монгольська Імперія, Казахське ханство)
- Саудити (Саудівська Аравія)
- Мін (Єгипет)

title: Династія

wikitext:
{{Otheruses}}
'''Дина́стія''' (від {{lang-el|δυναστεία}} — «влада»)<ref>Liddell, Henry George & al. ''A Greek–English Lexicon'': «[http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A1999.04.0057%3Aentry%3Ddunastei%2Fa {{lang|grc|δυναστεία}}] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190808010330/http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text%3Fdoc%3DPerseus:text:1999.04.0057:entry%253Ddunastei/a |date=8 серпня 2019 }}». Hosted by Tufts University's Perseus Project.</ref>
# монархи того самого роду, які змінюють один одного на троні за правом успадкування або спорідненості<ref>{{СУМ11|Династія}}</ref>; також — '''правлячий рід''', '''правлячий дім'''.
# те саме, що [[рід]]; також — [[дім]], [[Сім'я|родина]], [[клан]] (у кельтів).
# у китаїстиці назва держави, імперії на теренах Китаю; також — [[держава]], [[імперія]].
# переносно про ремісничу, мистецьку чи спортивну школу<ref>{{Cite web |url=http://www.silskivisti.kiev.ua/19147/print.php?n=23914 |title=Спортивна династія |accessdate=9 січня 2015 |archive-date=9 січня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150109234755/http://www.silskivisti.kiev.ua/19147/print.php?n=23914 }}</ref>.

== За країнами ==

=== Європа ===
* Австрія: [[Бабенберги]], [[Габсбурги]]
* Англія: [[Віндзори]], [[Йорки]], [[Стюарти]], [[Тюдори]], [[Плантагенети]]
* Візантія: [[Ангели (династія) |Ангели]], [[Дуки]], [[Комніни]], [[Мономахи]], [[Палеологи]], [[Кантакузіни|Кантакузини]], [[Лакапіни]], [[Македонська династія]]
* Німеччина: [[Саксонська династія]], [[Салічна династія]], [[Гогенштауфени]], [[Вельфи]], [[Люксембурги]], [[Віттельсбахи]], [[Гогенцоллерни]], [[Гольштейн-Готторпи|Гольштейн-Готторп]]
* Латвія: [[Кеттлери]], [[Бірони]]
* Литва: [[Гедиміновичі]], [[Ягеллони]], [[Радзивіли]], [[Романови]]
* Польща: [[П'ясти]], [[Ягеллони]], [[Валуа (династія) |Валуа]], [[Вази]], [[Вишневецькі]], [[Романови]], [[Габсбурги]]
* Росія: [[Гедиміновичі]],[[Годунови]], [[Шуйські]], [[Романови]]
* Сербія: [[Неманичі]]
* Угорщина: [[Арпади]], [[Валуа (династія) |Валуа]]
* Україна: [[Геракліди]], [[Паралати]], [[Ахеменіди]], [[Аргеади]], [[Фарнакіди]], [[Археанактиди]], [[Спартокіди]], [[Династія Мітрідатідів|Мітрідатіди]], Тиберії Юлії Савромати, [[Дуло (династія)|Дуло]], [[Амали]], [[Рюриковичі]], [[Володимировичі]], [[Гедиміновичі]], [[П'ясти]], [[Анжуйське графство|Анжу]], [[Чингізиди]], [[Чингізиди|Джучіди]], [[Ягеллони]], [[Валуа (династія) |Валуа]], [[Вази]], [[Вишневецькі]], [[Бурбони]], [[Веттіни]], [[Романовичі]], [[Габсбурги]], [[Ґераї]], [[Вишневецькі]], [[Скоропадські]], [[Хмельницькі]].
* Франція:  [[Робертіни]], [[Меровінги]], [[Каролінги]], [[Капетинги]], [[Валуа (династія) |Валуа]],  [[Бурбони]]
* Чехія: [[Пржемисловичі]], [[Ягеллони]]
* Швеція: [[Вази]]

==== {{ESP}} ====
:* 718—924: Астурійська
:* 924—1126: [[Хіменеси|Хіменеська]]
:* 1126—1369: [[Кастильський Бургундський дім|Кастильська Бургундська]]
:* 1369—1555: [[Трастамарський дім|Трастамарська]]
:* 1555—1700: [[Габсбурги|Габсбурзька]]
:* 1700—1808: [[Бурбони|Бурбонська]]
:* 1808—1813: [[Бонапарти|Бонапартська]]
:* 1813—1871: Бурбонська
:* 1871—1873: [[Савойський дім|Савойська]]
:* 1873—1874: Бурбонська
:* з 1975: Бурбонська

==== {{POR}} ====
:* 1139—1383: [[Португальський Бургундський дім|Португальська Бургундська]]
:*1385—1580: [[Авіська династія|Авіська]]
:*1581—1640: [[Габсбурги|Габсбурзька]]
:*1640—1853: [[Браганський дім|Браганська]]
:*1853—1910: [[Браганса-Саксен-Кобург-Готський дім|Брагансько-Кобурзька]]

=== Азія ===
* [[Династія Хань |Хань]], [[Династія Цин | Цин]], [[Династія Тан | Тан]] (Китай)
* [[Держава Сасанідів|Сасаніди]] ([[Іран]])
* [[Омеяди]] (Халіфат)
* [[Аббасиди]] (Халіфат)
* [[Тимуриди |Темурідов]] (Мавереннахр)
* [[Ахеменіди]], [[Селевкіди]] (Персія)
* [[Сельджуки]] (Туреччина, Персія)
* [[Османи]] ([[Османська імперія]])
* [[Багратіоні]] (Грузія)
* [[Багратуні|Багратіди]] ([[Велика Вірменія]])
* [[Чингізиди]] (Монгольська Імперія, Казахське ханство)
* [[Саудити]] (Саудівська Аравія)
* Мін (Єгипет)

== Див. також ==

* [[Генеалогія]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://cyclop.com.ua/content/view/1049/58/1/3/#3928 Династія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201026215118/https://cyclop.com.ua/content/view/1049/58/1/3/#3928 |date=26 жовтня 2020 }} // {{Юридична енциклопедія|2}}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53396/10212.html  Династія]}}
{{ci}}
* [http://www.bibliotekar.ru/dinastii/ Династії Європи] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150109235231/http://www.bibliotekar.ru/dinastii/ |date=9 січня 2015 }}
{{ac}}

[[Категорія:Династії|!]]
[[Категорія:Всесвітня історія]]
[[Категорія:Монархія]]


text:
# Калустян Тамара Седраківна
Калустян (Калустянц) Тамара Сергіївна (Седраківна) (нар. 1 жовтня 1925, м. Київ) — видатна українська камерна співачка (мецо-сопрано). Лауреат Республіканського конкурсу вокалістів (1959). Закінчила Київський університет (1950, філологічний факультет, романо-германське відділення), Київську консерваторію (1957, клас вокалу Клари Ісаківни Брун-Каміонської й Тетяни Михайлової, клас камерного співу Зої Ліхтман).
Онука відомого українського математика Граве Дмитра Олександровича.
Підписала «Київський лист» (Лист-протест 139) 1968 року, усвідомлюючи, що тим самим назавжди позбавляє себе можливості викладання в радянській консерваторії, всесоюзного визнання, телевізійних виступів та зарубіжних гастролей тощо.
Співачку пов'язує багаторічна віддана дружба з Фаїною Раневською.

## Творча біографія
1946—1951 — навчалась співу у вокально-оперній студії Будинку вчених АН УРСР, 1960-х брала уроки у Надії Голубовської та Ісая Браудо (Санкт-Петербург, тоді Ленінград).
1959—1972 — солістка Укрконцерту
1972—1988 — солістка Київської філармонії.
1961—1974 — викладачка вокалу в Студії естрадно-циркового мистецтва при Укрконцерті (нині — Київський державний коледж естрадного та циркового мистецтв).
Як солістка Київської філармонії виконала низку різнопланових програм з фортепіано, органом, камерними і симфонічними оркестрами (досконале знання іноземних мов сприяло точному відтворенню лексики оригіналів).
З органістом Самуїлом Дайчем щорічно (в 1960-1970-х) виконувала твори Й. С. Баха, Г. Ф. Генделя, Т. Джордані, Дж. Перголезі та інших (Київ, Львів, Донецьк, Вільнюс, Рига, Каунас, Таллін, Ленінград, Новосибірськ, Мінськ).
У камерних концертах виконала вокальні цикли Ріхарда Вагнера, Густава Малера, Роберта Шумана, Гуго Вольфа на вірші німецьких поетів мовою оригіналу. Перша виконавиця вокальних циклів Дмитра Шостаковича в Києві (на слова Марини Цветаєвої, «Іспанські пісні», «Сатири», слова Саші Чорного); В. Гавриліна, М. Мінкова, М. Таривердиєва, Б. Тищенка, 2 цикли Сергія Прокоф'єва (на слова Анни Ахматової та Костянтина Бальмонта). У репертуарі — романси Антона Аренського, Мілія Балакирєва, Михайла Глінки, Олександра Даргомижського, Цезара Кюї, Миколи Метнера, Модеста Мусоргського, Сергія Рахманінова, Миколи Римського-Корсакова, Петра Чайковського, Антона Рубінштейна, Георгія Свиридова, та ін.
Плідно співпрацювала з українськими митцями, виконала багато сучасних українських вокальних творів, поміж них — вокальні цикли Бориса Лятошинського, сл. Персі Б. Шеллі, Юлія Мейтуса, сл. Василя Симоненка, Юдіф Рожавської, сл. Коротича «Мудрість»; виконувала романси Миколи Лисенка, Якова Степового, Михайла Жербіна, Марії Завалішиної, Івана Карабиця, Олега Киви, Віталія Косенка, Бориса Лятошинського, Георгія та Платона Майбород, Юлія Мейтуса, Федора Надененка, Юдіф Рожавської, В. Філіпенка, Ігора Шамо, Андрія Штогаренка. Багаторічні творчі контакти повязували Тамару Калустян з Ігорем Блажковим; у його вокально-симфонічних програмах виконала ряд прем'єр, зокрема, у Ленінграді) з камерним складом Симфонічного Оркестру Ленінградської філармонії вперше співала драматичну кантату Бенджаміна Бріттена «Федра» (1980, до 100-річчя оркестру, здійснила запис на грамплатівку). З ним же брала участь у концертах до 100-річчя Ігора Стравінського (1980—1982): концертне виконання опери «Цар Едіп», «Requiem canticles» для контральто, баса, хору та оркестру, « Три пісні В. Шекспіра» для мецо-сопрано, флейти, кларнета та альта; «Кошачі колискові», 2 духовні пісні з « Іспанської книги пісень» Гуґо Вольфа (інструментування Ігора Стравінського). З Ігорем Блажковим і оркестром «Перпетуум мобіле» виконала прем'єри — кантату «Аріадна на Наксосі» Й. Гайдна, поему «Психея» М. де Фальї, мотет «In convertendo» Дмитра Бортнянського, «Salve Regina» Дж. Перголезі. У концертах під керуванням Федора Глущенка співала сольні партії в Реквіємі В. А. Моцарта, Симфонії № 9 Л. Бетховена, операх «Мавра» й «Цар Едіп» Ігора Стравінського (концертне виконання), під керуванням Ю. Никоненка — у симфонії «Пісня про землю» Густава Малера. З Київським тріо солістів (В. Новиков, А. Мельников, В. Пономарьов) виконала «4 шотланські пісні» Людвіга ван Бетховена й пісні Й. Брамса, з квартетом імені М. Лисенка, арфою та гобоєм — цикл Бориса Лятошинського «Камыши» на слова Костянтина Бальмонта. Брала участь у Гайднівських музичних святах (1985), фестивалі «Київська весна» (1983-85), у Москві до святкування 100 річчя З Кодая виконала прем'єру Трансильваської народної балади «Ката Кадар» для мецо-сопрано і камерного оркестру (диригент Е. Серов), 1983 виконала партію міс Беггот в опері « Маленький сажотрус» Бенджаміна Бріттена (постановка Ірини Молостової). У 1960-х разом із Володимиром Бесфамільновим їздила з концертами на цілину (Казахстан), у 1980-х брала участь в авторських концертах по Україні А. Штогаренка, В. Філіпенка, 1986 виступала з концертами на ЧАЕС. Здійснила багато записів до фонду Національної радіокомпанії України.
З 1989 і донині— керівник вокально-оперної студії Київського будинку вчених НАНУ. Серед її учнів солісти Київської оперети, Національної опери, дитячого музичного театру, естрадні співаки та студенти консерваторії.

title: Калустян Тамара Седраківна

wikitext:
{{Співак
| зображення           = Kalustian-0.jpg
}}
'''Калустян (Калустянц) Тамара Сергіївна (Седраківна)''' ({{н}} {{Дн|1|10|1925}}, м. Київ) — видатна українська [[Камерна музика|камерна]] [[співачка]] ([[мецо-сопрано]]). Лауреат Республіканського конкурсу вокалістів (1959). Закінчила [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Київський університет]] (1950, філологічний факультет, романо-германське відділення), [[Київська консерваторія|Київську консерваторію]] (1957, клас [[вокал]]у [[Брун Клара Ісаківна|Клари Ісаківни Брун-Каміонської]] й Тетяни Михайлової, клас камерного співу Зої Ліхтман).

Онука відомого українського математика [[Граве Дмитро Олександрович|Граве Дмитра Олександровича]].

Підписала [[Лист-протест 139|«Київський лист» (Лист-протест 139) 1968 року]], усвідомлюючи, що тим самим назавжди позбавляє себе можливості викладання в радянській консерваторії, всесоюзного визнання, телевізійних виступів та зарубіжних гастролей тощо.

Співачку пов'язує багаторічна віддана дружба з [[Раневська Фаїна Георгіївна|Фаїною Раневською]].

== Творча біографія ==
1946—1951 — навчалась співу у вокально-оперній студії Будинку вчених АН УРСР, 1960-х брала уроки у [[Голубовська Надія Йосипівна|Надії Голубовської]] та [[Браудо Ісай Олександрович|Ісая Браудо]] (Санкт-Петербург, тоді Ленінград).

1959—1972 — солістка Укрконцерту

1972—1988 — солістка [[Київська філармонія|Київської філармонії]].

1961—1974 — викладачка вокалу в Студії естрадно-циркового мистецтва при Укрконцерті (нині — Київський державний коледж естрадного та циркового мистецтв).

Як солістка Київської філармонії виконала низку різнопланових програм з фортепіано, органом, камерними і симфонічними оркестрами (досконале знання іноземних мов сприяло точному відтворенню лексики оригіналів).

З органістом [[Самуїл Аронович Дайч|Самуїлом Дайчем]] щорічно (в 1960-1970-х) виконувала твори Й. С. Баха, Г. Ф. Генделя, Т. Джордані, Дж. Перголезі та інших (Київ, Львів, Донецьк, Вільнюс, [[Рига]], Каунас, Таллін, Ленінград, Новосибірськ, Мінськ).

У камерних концертах виконала вокальні цикли [[Ріхард Вагнер|Ріхарда Вагнера]], Густава Малера, Роберта Шумана, Гуго Вольфа на вірші німецьких поетів мовою оригіналу. Перша виконавиця вокальних циклів Дмитра Шостаковича в Києві (на слова [[Цвєтаєва Марина Іванівна|Марини Цветаєвої]], «Іспанські пісні», «Сатири», слова Саші Чорного); В. Гавриліна, М. Мінкова, М. Таривердиєва, Б. Тищенка, 2 цикли Сергія Прокоф'єва (на слова [[Ахматова Анна Андріївна|Анни Ахматової]] та [[Бальмонт Костянтин Дмитрович|Костянтина Бальмонта)]]. У репертуарі — романси Антона Аренського, Мілія Балакирєва, Михайла Глінки, Олександра Даргомижського, Цезара Кюї, Миколи Метнера, Модеста Мусоргського, Сергія Рахманінова, Миколи Римського-Корсакова, Петра Чайковського, Антона Рубінштейна, Георгія Свиридова, та ін.

Плідно співпрацювала з українськими митцями, виконала багато сучасних українських вокальних творів, поміж них — вокальні цикли Бориса Лятошинського, сл. Персі Б. Шеллі, Юлія Мейтуса, сл. Василя Симоненка, Юдіф Рожавської, сл. Коротича «Мудрість»; виконувала романси Миколи Лисенка, Якова Степового, Михайла Жербіна, Марії Завалішиної, [[Карабиць Іван Федорович|Івана Карабиця]], Олега Киви, Віталія Косенка, Бориса Лятошинського, Георгія та Платона Майбород, Юлія Мейтуса, [[Надененко Федір Миколайович|Федора Надененка]], [[Рожавська Юдіф Григорівна|Юдіф Рожавської]], В. Філіпенка, [[Шамо Ігор Наумович|Ігора Шамо]], [[Штогаренко Андрій Якович|Андрія Штогаренка]]. Багаторічні творчі контакти повязували Тамару Калустян з [[Блажков Ігор Іванович|Ігорем Блажковим]]; у його вокально-симфонічних програмах виконала ряд прем'єр, зокрема, у Ленінграді) з камерним складом Симфонічного Оркестру Ленінградської філармонії вперше співала драматичну кантату Бенджаміна Бріттена «Федра» (1980, до 100-річчя оркестру, здійснила запис на грамплатівку). З ним же брала участь у концертах до 100-річчя [[Стравінський Ігор Федорович|Ігора Стравінського]] (1980—1982): концертне виконання опери «Цар Едіп», «Requiem canticles» для контральто, баса, хору та оркестру, « Три пісні В. Шекспіра» для мецо-сопрано, флейти, кларнета та альта; «Кошачі колискові», 2 духовні пісні з « Іспанської книги пісень» [[Гуґо Вольф]]а (інструментування Ігора Стравінського). З Ігорем Блажковим і оркестром «Перпетуум мобіле» виконала прем'єри — кантату «Аріадна на Наксосі» Й. Гайдна, поему «Психея» М. де Фальї, мотет «In convertendo» [[Бортнянський Дмитро Степанович|Дмитра Бортнянського]], «Salve Regina» Дж. Перголезі. У концертах під керуванням Федора Глущенка співала сольні партії в Реквіємі В. А. Моцарта, Симфонії № 9 Л. Бетховена, операх «Мавра» й «Цар Едіп» Ігора Стравінського (концертне виконання), під керуванням Ю. Никоненка — у симфонії «Пісня про землю» Густава Малера. З Київським тріо солістів (В. Новиков, А. Мельников, В. Пономарьов) виконала «4 шотланські пісні» Людвіга ван Бетховена й пісні Й. Брамса, з квартетом імені М. Лисенка, арфою та гобоєм — цикл [[Лятошинський Борис Миколайович|Бориса Лятошинського]] «Камыши» на слова Костянтина Бальмонта. Брала участь у Гайднівських музичних святах (1985), фестивалі «Київська весна» (1983-85), у Москві до святкування 100 річчя З Кодая виконала прем'єру Трансильваської народної балади «Ката Кадар» для мецо-сопрано і камерного оркестру (диригент Е. Серов), 1983 виконала партію міс Беггот в опері « Маленький сажотрус» [[Бенджамін Бріттен|Бенджаміна Бріттена]] (постановка [[Молостова Ірина Олександрівна|Ірини Молостової]]). У 1960-х разом із [[Бесфамільнов Володимир Володимирович|Володимиром Бесфамільновим]] їздила з концертами на цілину (Казахстан), у 1980-х брала участь в авторських концертах по Україні А. Штогаренка, В. Філіпенка, 1986 виступала з концертами на ЧАЕС. Здійснила багато записів до фонду Національної радіокомпанії України.

З 1989 і донині— керівник вокально-оперної студії [[Київський будинок вчених|Київського будинку вчених НАНУ.]] Серед її учнів солісти Київської оперети, Національної опери, дитячого музичного театру, естрадні співаки та студенти консерваторії.

== Література ==
* Александрова А. Письма из городов. Киев// СМ. — 1968 — № 7; Бялик М. Концертное обозрение. Отмечая 70- летие Д. Д. Шостаковича// Там само. — 1977 — № 2; Його ж. У нас на гостролях « Прекрасные образцы» // Веч. Ленинград.- 1980 −6 мая;
* Музыченко О. Исполнительское искуство. Концертное обозрение: Киев, сезон 1985/86// СМ. −1987.- № 3; Дайч Н. Вечори камерної музики // Київ. Правда.- 1968.- 28 лютого; Стельмашенко О. Співає Тамара Калустян // Веч. Київ.- 1974.- 16 лютого; Комарова- * Кримська /. І звуки голосу чарівного // Прапор комунізму.- 1985.- 31 грудня.
* Українська музична енциклопедія. // К., 2008.-т.2.

== Посилання ==
* {{УМузЕ-2|частина=Калустян Тамара Седраківн|сторінки =295-296}}
{{Rodovid|767073}}
* [http://gazeta.zn.ua/CULTURE/dalneyshee__molchanie_faina_ranevskaya_kievskie_mizanstseny.html Дальнейшее — молчание. Фаина Раневская: киевские мизансцены] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131007031615/http://gazeta.zn.ua/CULTURE/dalneyshee__molchanie_faina_ranevskaya_kievskie_mizanstseny.html |date=7 жовтня 2013 }}
* [http://www.trud.ru/article/09-10-2008/134197_zhenschiny_bez_samoljubija.html Женщины без самолюбия] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131007030758/http://www.trud.ru/article/09-10-2008/134197_zhenschiny_bez_samoljubija.html |date=7 жовтня 2013 }}
* [https://web.archive.org/web/20170420010827/http://www.analitik.org.ua/heap/letter/#linka «КИЕВСКОЕ ПИСЬМО» 1968 г]

[[Категорія:Українські співачки]]
[[Категорія:Випускники філологічного факультету Київського університету]]

title: Основна інформація

Дата народження: 1 жовтня 1925 (99 років)

Місце народження: Київ, Українська СРР, СРСР

Громадянство: СРСР · Україна

Професії: співачка

Освіта: Національна музична академія України імені П. І. Чайковського

Співацький голос: мецо-сопрано

Інструменти: вокал


text:
# Ключі (Кезький район)
Ключі́ (рос. Ключи) — село (колишнє селище) в Кезькому районі Удмуртії, Росія.
Населення — 199 осіб (2010; 342 в 2002).
Національний склад станом на 2002 рік:
- удмурти — 70 %
- росіяни — 27 %

Урбаноніми:
- вулиці — Гагаріна, Зарічна, Лісова, Механізаторів, Молодіжна, Набережна, Річкова
- провулки — Західний, Південний

title: Ключі (Кезький район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Ключі
 | назва ін.       = {{lang-ru|Ключи}}
 | розташування    =
 | опис розташування =
 | карта розташування1 = Росія Удмуртія
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Удмуртія]]
 | муніципальний округ           = [[Кезький район]]
 | міський округ   =
 | поселення       =
 | рада            =
 | код ЗКАТУ       = 94224845009
 | засноване       =
 | перша згадка    =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 199 осіб ([[2010]])
 | поштові індекси = 427571
 | код             =
 | координати      = {{coord|58|04|08|N|53|44|55|E|scale:30000}}
 | висота          =
 | водойма         = річка [[юс (притока Липу)|Юс]]
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Ключі}}

'''Ключі́''' ({{lang-ru|Ключи}}) — [[село]] (колишнє селище) в [[кезький район|Кезькому районі]] [[удмуртія|Удмуртії]], [[Росія]].

Населення — 199 осіб ([[2010]]{{RUS-UD-popstat-2010}}; 342 в [[2002]]{{RUS-UD-popstat}}).

Національний склад станом на 2002 рік:
* [[удмурти]] — 70 %
* [[росіяни]] — 27 %

'''Урбаноніми:'''
* ''вулиці'' — Гагаріна, Зарічна, Лісова, Механізаторів, Молодіжна, Набережна, Річкова
* ''провулки'' — Західний, Південний

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20140119111506/http://www.panoramio.com/map/#lt%3D58.068889%26ln%3D53.748722%26z%3D4%26k%3D1%26a%3D1%26tab%3D1 www.panoramio.com]

{{Портали|Географія|Удмуртія|Росія}}

{{кезький район}}

{{udm-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Кезького району]]
[[Категорія:Села Удмуртії]]

title: село Ключі

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Удмуртія

Муніципальний округ: Кезький район

title: Основні дані

Водойма: річка Юс

Основні дані:
Мапа
· Ключі · Ключі


text:
# Прем'єр-міністр Кабо-Верде
Прем'єр-міністр Республіки Кабо-Верде — голова уряду держави Кабо-Верде. Обирається в парламенті за підсумками парламентських виборів як голова партії, що перемогла. Призначається президентом Кабо-Верде. З 1991 року після переходу до демократії повноваження прем'єр-міністра зросли.

## Перелік прем'єр-міністрів Кабо-Верде
- 8 липня 1975 — 4 квітня 1991 — Педру Піріш
- 4 квітня 1991 — 29 липня 2000 — Карлуш Вейга
- 29 липня 2000 — 1 лютого 2001 — Жулберту ду Росаріу
- 1 лютого 2001 — 22 квітня 2016 — Жозе Марія Невіш
- 22 квітня 2016 — 2021;— Уліссеш Коррея-і-Сілва

title: Прем'єр-міністр Кабо-Верде

wikitext:
{{Картка:Політична посада
|посада             = Прем'єр-міністр Кабо-Верде
| сайт = [https://www.governo.cv/ www.governo.cv]
}}
'''Прем'єр-міністр Республіки Кабо-Верде''' — голова уряду держави [[Кабо-Верде]]. Обирається в парламенті за підсумками парламентських виборів як голова партії, що перемогла. Призначається [[президент Кабо-Верде|президентом Кабо-Верде]]. З 1991 року після переходу до демократії повноваження прем'єр-міністра зросли.

== Перелік прем'єр-міністрів Кабо-Верде ==
* 8 липня 1975 — 4 квітня 1991 — [[Педру Піріш]]
* 4 квітня 1991 — 29 липня 2000 — [[Карлуш Вейга]]
* 29 липня 2000 — 1 лютого 2001 — [[Жулберту ду Росаріу]]
* 1 лютого 2001 — 22 квітня 2016 — [[Жозе Марія Невіш]]
* 22 квітня 2016 — 2021;— [[Уліссеш Коррея-і-Сілва]]

== Посилання ==
* Африка: энциклопедический справочник. [[Москва]]. «Советская энциклопедия». Т. 1. 1986. — 672 сс. 601—603.
* WWW.Worldstatesmen.org.

{{Прем'єр-міністри Кабо-Верде}}
{{Кабо-Верде в темах}}
{{Прем'єр-міністри країн Африки}}
{{ac}}
{{ВП-Портали|Африка}}

[[Категорія:Уряд Кабо-Верде]]
[[Категорія:Глави урядів за країною]]

title: Прем'єр-міністр Кабо-Верде


text:
# Яковяни
Яковяни, або Яковани (словац. Jakovany) — село в Словаччині, Сабинівському окрузі Пряшівського краю. Розташоване в північно-східній частині Словаччини на північних схилах Чергівських гір в долині Яковянського потока.
Уперше згадується у 1314 році.
У селі є греко—католицька церква Покрови пресятої Богородиці з 1865 року та каплиця св. Юрія з 1877 року.

## Населення
| Рік:            | 1993 | 2003    | 2013    | 2023    |
| --------------- | ---- | ------- | ------- | ------- |
| Кількість осіб: | 371  | 357     | 343     | 353     |
| Різниця:        |      | -3,77 % | -3,92 % | +2,91 % |

| Рік:            | 2022 | 2023    |
| --------------- | ---- | ------- |
| Кількість осіб: | 340  | 353     |
| Різниця:        |      | +3,82 % |

У селі проживає 345 осіб.
Національний склад населення (за даними останнього перепису населення — 2001 року):
- словаки — 100,0 %.

Склад населення за приналежністю до релігії станом на 2001 рік:
- греко-католики — 89,81 %,
- римо-католики — 9,64 %,
- православні — 0,28 %,
- протестанти — 0,28 %.

title: Яковяни

wikitext:
{{Населений пункт Словаччини
| тип                    =село
| назва                  = Яковяни
| місцева назва          = {{lang-sk|Jakovany}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             = Jakovany Slovakia 1.JPG
| зображення_розмір      = 300px
| зображення_підпис      = Яковяни
| розташування           =
| опис розташування      =
| mapx                   =
| mapy                   =
| marksize               =
| карта розташування1    = Словаччина Пряшівський край
| край                   = [[Пряшівський край|Пряшівський]]
| округ                  = [[Сабінов (округ)|Сабинів]]
| засноване              =
| перша згадка           = 1314
| агломерація            =
| статус                 =
| поділ                  =

| поштові індекси        =
| код                    = 51<ref name="base_info"/>

| координати             = <!-- {{coord|??|??|N|??|??|E|scale:100000|display=inline,title}} -->
|lat=
|long=
|lat_dir=N | lat_deg= 49 | lat_min= 09
           | lat_sec= 14
|lon_dir=E | lon_deg= 21 | lon_min= 04
           | lon_sec= 17
| висота                 = 507<ref name="base_info">{{cite web |url=http://datacube.statistics.sk/#!/view/sk/VBD_SK_WIN/om5001rr/v_om5001rr_00_00_00_sk |title=Základná charakteristika |language=sk |date=2015-04-17 |author=Statistical Office of the Slovak Republic |accessdate=2021-11-21}}</ref>

| водойма                =
| станція                =
| відстань               =
| залізниця к            =
| ref-залізниця к        =
| автошлях к             =
| ref-автошлях к         =
| фізична к              =
| ref-фізична к          =
| залізниця с            =
| фізична с              =
| автошлях с             =
| етнікон                =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 = Obecný úrad
Jakovany 83

083 01 Sabinov
| вебсторінка            = http://www.jakovany.sk/
| староста               =
| ремарки                =
}}
'''Яковяни''', або Яковани ({{lang-sk|Jakovany}}) — село в [[Словаччина|Словаччині]], [[Сабінов (округ)|Сабинівському окрузі]] [[Пряшівський край|Пряшівського краю]]. Розташоване в північно-східній частині Словаччини на північних схилах [[Чергівські гори|Чергівських гір]] в долині Яковянського потока.

Уперше згадується у [[1314]] році.

У селі є греко—католицька [[Церква (будівля)|церква]] Покрови пресятої Богородиці з [[1865]] року та [[каплиця]] св. Юрія з [[1877]] року.

== Населення ==
{{SK|pop}}
У селі проживає 345 осіб.

Національний склад населення (за даними останнього перепису населення — [[2001]] року):
* [[словаки]] — 100,0 %.

Склад населення за приналежністю до релігії станом на 2001 рік:
* [[греко-католики]] — 89,81 %,
* [[римо-католики]] — 9,64 %,
* [[православні]] — 0,28 %,
* [[протестанти]] — 0,28 %.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.jakovany.sk/ сайт села] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140812225019/http://www.jakovany.sk/ |date=12 серпня 2014 }}
* [http://www.e-obce.sk/obec/jakovany/jakovany.html дані про село на сайті www.e-obce.sk] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130607173458/http://www.e-obce.sk/obec/jakovany/jakovany.html |date=7 червня 2013 }}
* [http://app.statistics.sk/mosmis/sk/scitanie.jsp?txtUroven=440708&lstObec=524557 дані про національний та конфесійний склад населення села на сайті Статистичного уряду Словаччини]{{Недоступне посилання|date=серпень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}

{{Slovakia-geo-stub}}
{{Округ Сабинів}}

[[Категорія:Населені пункти Словаччини]]

title: Село Яковяни · словац. Jakovany ±к:нп, засновані 1314 ±к:нп, засновані 1314

Країна: Словаччина

Край: Пряшівський

Окрес: Сабинів → SPARQL ←

· густота: 72,22 осіб/км²

Автомоб. ном.: SB

Поштовий індекс: 083 01 (pošta Sabinov)

Адреса: Obecný úrad Jakovany 83 083 01 Sabinov

title: Карта

Карта:
Яковяни (Пряшівський край)
Яковяни у Вікісховищі