text:
# EDFA
EDFA (англ. Erbium Doped Fibre Amplifier) — волоконно-оптичний підсилювач на оптичному волокні, легованому іонами ербію.
Оптичні підсилювачі EDFA 1550 нм призначені для застосування в системах аналогового і цифрового кабельного телебачення і мережах широкосмугового доступу. Оптичні підсилювачі складаються зі з'єднувачів і активного середовища, яке посилює оптичний сигнал без демодуляції, тобто забезпечує посилення оптичних сигналів, без їх перетворення в електричні сигнали і назад, мають низькі рівні шумів, а їх робочий діапазон довжин хвиль практично точно відповідає вікну прозорості оптичного волокна.
До переваг оптичних підсилювачів EDFA варто також віднести їх універсальність - вони можуть застосовуватися в різних системах, які суміщають різнорідні канали (аналогові або цифрові), також вони не відчувають залежності від швидкості передачі даних. До переваг можна віднести і рівні характеристики посилення у всьому діапазоні, тому підсилювачі використовують і на великих відстанях. Вони забезпечують необхідний рівень посилення без втрати якості сигналу, а будь-які коливання довжини хвиль швидко придушуються.
На типологію оптичних підсилювачів EDFA відбиток накладає область їх використання. На даний момент широке застосування знайшли попередні підсилювачі, бустери (підсилювачі потужності) і лінійні підсилювачі.

title: EDFA

wikitext:
[[Файл:Doped fibre amplifier.svg|thumb|Умовна схема простого волоконно-оптичного підсилювача]]
'''EDFA''' ({{lang-en|Erbium Doped Fibre Amplifier}}) — волоконно-оптичний [[підсилювач]] на [[оптичне волокно|оптичному волокні]], легованому іонами [[ербій|ербію]].

Оптичні підсилювачі EDFA 1550 нм призначені для застосування в системах аналогового і цифрового [[Кабельне телебачення|кабельного телебачення]] і мережах широкосмугового доступу. Оптичні підсилювачі складаються зі з'єднувачів і активного середовища, яке посилює оптичний сигнал без демодуляції, тобто забезпечує посилення оптичних сигналів, без їх перетворення в електричні сигнали і назад, мають низькі рівні шумів, а їх робочий діапазон [[Довжина хвилі|довжин хвиль]] практично точно відповідає вікну прозорості оптичного волокна.

До переваг оптичних підсилювачів EDFA варто також віднести їх універсальність - вони можуть застосовуватися в різних системах, які суміщають різнорідні канали (аналогові або цифрові), також вони не відчувають залежності від швидкості передачі даних. До переваг можна віднести і рівні характеристики посилення у всьому діапазоні, тому підсилювачі використовують і на великих відстанях. Вони забезпечують необхідний рівень посилення без втрати якості сигналу, а будь-які коливання довжини хвиль швидко придушуються.

На типологію оптичних підсилювачів EDFA відбиток накладає область їх використання. На даний момент широке застосування знайшли попередні підсилювачі, бустери (підсилювачі потужності) і лінійні підсилювачі<ref>{{Cite web |url=http://www.tvbs.ru/shop/CID_7_opticheskie_usiliteli_edfa.html |title=Оптические усилители EDFA |accessdate=5 січня 2014 |archive-date=6 січня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140106041027/http://www.tvbs.ru/shop/CID_7_opticheskie_usiliteli_edfa.html }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==

[[Категорія:Оптичні прилади]]


text:
# Театр Маноель
Театр Маноель (мальт. It-Teatru Manoel, англ. Manoel Theatre) — театр і концертний зал у Валлетті на Мальті.

## Історія
Театр названо на честь 66-го великого магістра ордену госпітальєрів Антоніу Маноела де Вільєни, який замовив будівництво 1731 року. Цей величний театр, зведений понад три століття тому, — один із найстаріших у Європі.
Збудований лише за 10 місяців, театр урочисто відкрито 19 січня 1732 року прем'єрою італійської трагедії «Меропа» Шипіоне Маффеї.
У театрі також базується Мальтійський філармонічний оркестр, одним із символів музичного життя Мальти.
Для ознайомлення відвідувачів з історією та внутрішнім облаштуванням театру проводяться екскурсії.
Театр відомий розкішним інтер'єром, що втілює стиль бароко та багатство культурної спадщини Мальти. У ложах та холах театру є старовинні меблі: крісла, столики, комоди тощо.

## Деякі всесвітні прем'єри, що проходили в театрі Маноель
- 8 квітня 2016 року: The Price of One. П'єса Едварда Бонда[en]. Режисер Кріс Купер.[4][5]
- 26 січня 2017 року: Концертино для гітари, клавесина та оркестру Рубена Паче[en]. Мальтійський філармонічний оркестр[en], Мішель Кастерлетті[en] (диригент), Йоганна Бейстинер (гітара), Джоанна Камільєрі[en] (клавесин).[6]

wikiname: ukwiki

title: Театр Маноель

in_language: uk

wikitext:
{{Театр}}
'''Театр Маноель''' ({{Lang-mt|It-Teatru Manoel}}, {{Lang-en|Manoel Theatre}}) — театр і концертний зал у [[Валлетта|Валлетті]] на [[Мальта|Мальті]].

== Історія ==
Театр названо на честь 66-го великого магістра [[Госпітальєри|ордену госпітальєрів]] {{Нп|Антоніу Маноел де Вільєна|Антоніу Маноела де Вільєни|en|António Manoel de Vilhena}}, який замовив будівництво 1731 року.<ref>[http://www.worlds.ru/europe/malta/history-teatr_manoeel_manoel_theatre.shtml Театр Маноэль] {{Wayback|url=http://www.worlds.ru/europe/malta/history-teatr_manoeel_manoel_theatre.shtml|date=20170722175147}} на сайті Worlds.ru {{ref-ru}}</ref> Цей величний театр, зведений понад три століття тому, — один із найстаріших у Європі.

Збудований лише за 10 місяців, театр урочисто відкрито 19 січня 1732 року прем'єрою італійської трагедії «Меропа» [[Шипіоне Маффеї]].

У театрі також базується {{Нп|Мальтійський філармонічний оркестр|3=en|4=Malta Philharmonic Orchestra}}, одним із символів музичного життя Мальти.

Для ознайомлення відвідувачів з історією та внутрішнім облаштуванням театру проводяться екскурсії.

Театр відомий розкішним інтер'єром, що втілює стиль бароко та багатство культурної спадщини Мальти. У ложах та холах театру є старовинні меблі: крісла, столики, комоди тощо.

== Деякі всесвітні прем'єри, що проходили в театрі Маноель ==
* 8 квітня 2016 року: ''The Price of One''. П'єса {{нп|Едвард Бонд|Едварда Бонда||Edward Bond}}. Режисер Кріс Купер.<ref>[https://www.timesofmalta.com/articles/view/20160331/arts-entertainment/world-premiere-of-the-price-of-one-at-the-manoel-theatre.607378 ''World premiere of «The Price of One» at the Manoel Theatre''.] Стаття в [[Times of Malta]], 31 березня 2016. (English)</ref><ref>[https://www.timesofmalta.com/articles/view/20160403/arts-entertainment/Powerful-Bond.607718 ''Powerful Bond.''] Стаття Вероніки Стівали в [[Times of Malta]], 3 квітня 2016.</ref>
* 26 січня 2017 року: ''[[Концертино]] для гітари, клавесина та оркестру'' {{нп|Рубен Паче|Рубена Паче||Reuben Pace}}. {{нп|Мальтійський філармонічний оркестр|||Malta Philharmonic Orchestra}}, {{нп|Мішель Кастерлетті|||Michelle Castelletti}} (диригент), [[Йоганна Бейстинер]] (гітара), {{нп|Джоанна Камільєрі|||Joanne Camilleri}} (клавесин).<ref>[http://www.timesofmalta.com/articles/view/20170122/arts-entertainment/a-baroque-world-premiere.637264 A baroque world premiere.] Стаття Iggy Fenech, [[Times of Malta]], 22 січня 2017. {{ref-en}}</ref>

== Див. також ==
* [[Тревор Зара]]

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.teatrumanoel.com.mt Сайт театру] {{Ref-en}} {{Ref-mt}}
* [https://www.maltadvice.com/en/manoel-theatre/ Театр Маноель] на сайті www.maltadvice.com

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT|Маноель Театр}}
[[Категорія:Барокова архітектура Мальти]]
[[Категорія:Споруди, збудовані 1732]]
[[Категорія:Театри, засновані 1732]]
[[Категорія:Споруди Валлетти]]
[[Категорія:Концертні зали]]
[[Категорія:Театри Мальти]]

title: Театр Маноель · мальт. Teatru Manoel

Країна: Мальта

Місто: Валлетта

Адреса: Triq tat-Teatru Antikd (115)

Назва на честь · (епонім): António Manoel de Vilhenad

Тип: споруда театру, оперний театр, кінотеатр

Статус спадщини: Grade 1d


text:
# Даніель Александров
Даніель Тихомиров Александров (болг. Даниел Тихомиров Александров; нар. 13 вересня 1991, Дупниця, Кюстендильська область) — болгарський борець греко-римського стилю, срібний та дворазовий бронзовий призер чемпіонатів Європи, бронзовий призер Європейських ігор, срібний призер чемпіонату світу серед студентів, учасник Олімпійських ігор.

## Життєпис
Боротьбою почав займатися з 1991 року.
Виступає за борцівський клуб «Мінор» Перник. Тренер — Чимічкі Денисов, Армен Назарян.

## Спортивні результати на міжнародних змаганнях

### Виступи на Олімпіадах
| Змагання                    | Збірна   | Вагова категорія                 | Місце |
| --------------------------- | -------- | -------------------------------- | ----- |
| Літні Олімпійські ігри 2016 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 75 кг | 11    |

### Виступи на Чемпіонатах світу
| Змагання                        | Збірна   | Вагова категорія                 | Місце |
| ------------------------------- | -------- | -------------------------------- | ----- |
| Чемпіонат світу з боротьби 2014 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 20    |
| Чемпіонат світу з боротьби 2015 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 18    |
| Чемпіонат світу з боротьби 2017 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 5     |
| Чемпіонат світу з боротьби 2018 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 82 кг | 17    |
| Чемпіонат світу з боротьби 2019 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 77 кг | 21    |

### Виступи на Чемпіонатах Європи
| Змагання                         | Збірна   | Вагова категорія                 | Місце  |
| -------------------------------- | -------- | -------------------------------- | ------ |
| Чемпіонат Європи з боротьби 2014 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 11     |
| Чемпіонат Європи з боротьби 2016 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | Бронза |
| Чемпіонат Європи з боротьби 2017 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 5      |
| Чемпіонат Європи з боротьби 2018 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 82 кг | Бронза |
| Чемпіонат Європи з боротьби 2019 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 77 кг | 5      |
| Чемпіонат Європи з боротьби 2020 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 82 кг | Срібло |

### Виступи на Європейських іграх
| Змагання              | Збірна   | Вагова категорія                 | Місце  |
| --------------------- | -------- | -------------------------------- | ------ |
| Європейські ігри 2015 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | Бронза |
| Європейські ігри 2019 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 77 кг | 9      |

### Виступи на Кубках світу
| Змагання                    | Збірна   | Вагова категорія                 | Місце |
| --------------------------- | -------- | -------------------------------- | ----- |
| Кубок світу з боротьби 2013 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 74 кг | 4     |

### Виступи на Чемпіонатах світу серед студентів
| Змагання                                        | Збірна   | Вагова категорія                 | Місце  |
| ----------------------------------------------- | -------- | -------------------------------- | ------ |
| Чемпіонат світу з боротьби серед студентів 2012 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 74 кг | 5      |
| Чемпіонат світу з боротьби серед студентів 2014 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | Срібло |

### Виступи на інших змаганнях
| Змагання                                                      | Збірна   | Вагова категорія                 | Місце  |
| ------------------------------------------------------------- | -------- | -------------------------------- | ------ |
| Trophee Milone 2011                                           | Болгарія | греко-римська боротьба, до 74 кг | 5      |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2012                      | Болгарія | греко-римська боротьба, до 74 кг | 16     |
| Турнір Вехбі Емре 2014                                        | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 7      |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2014                      | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 7      |
| Меморіал Кристьяна Палусалу 2014                              | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | Бронза |
| Вогні Москви 2014                                             | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 6      |
| Турнір Вехбі Емре і Гаміта Каплана 2015                       | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | Срібло |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2015                      | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | Золото |
| Кубок Владислава Пітласинські 2015                            | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 12     |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2015                              | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 10     |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2016                      | Болгарія | греко-римська боротьба, до 75 кг | Бронза |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2016 (Стамбул) | Болгарія | греко-римська боротьба, до 75 кг | Срібло |
| Кубок Владислава Пітласинські 2016                            | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 18     |
| Турнір Вехбі Емре і Гаміта Каплана 2017                       | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | 9      |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2017                      | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | Золото |
| Меморіал Іона Корнеану і Ладислава Сімона 2017                | Болгарія | греко-римська боротьба, до 80 кг | Золото |
| Кубок Тахті 2018                                              | Болгарія | греко-римська боротьба, до 82 кг | Срібло |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2018                      | Болгарія | греко-римська боротьба, до 82 кг | 18     |
| Турнір Вехбі Емре і Гаміта Каплана 2018                       | Болгарія | греко-римська боротьба, до 82 кг | 5      |
| Кубок Владислава Пітласинські 2018                            | Болгарія | греко-римська боротьба, до 82 кг | Бронза |
| Гран-прі Загреба з боротьби 2019                              | Болгарія | греко-римська боротьба, до 82 кг | Золото |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2019                      | Болгарія | греко-римська боротьба, до 77 кг | Золото |
| Меморіал Іона Корнеану і Ладислава Сімона 2019                | Болгарія | греко-римська боротьба, до 82 кг | Золото |

### Виступи на змаганнях молодших вікових груп
| Змагання                                       | Збірна   | Вагова категорія                 | Місце |
| ---------------------------------------------- | -------- | -------------------------------- | ----- |
| Чемпіонат Європи з боротьби серед юніорів 2011 | Болгарія | греко-римська боротьба, до 74 кг | 14    |
| Чемпіонат світу з боротьби серед юніорів 2011  | Болгарія | греко-римська боротьба, до 74 кг | 32    |

title: Даніель Александров

wikitext:
{{Однофамільці|Александров}}
{{Спортсмен
| ім'я = [[Файл:Wrestling pictogram.svg|25 px]] Даніель Александров
| повне_ім'я = Даніель Тихомиров Александров
| зображення =
| розмір_зображення   = 300пкс
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[болгари]]н
| місце_проживання = [[Перник]]
| зріст = 183 см
| вага = 83 кг
| вебсторінка  =
| країна = {{BUL}}
| вид_спорту = [[Боротьба (спорт)|боротьба]]
| дисципліна = [[греко-римська боротьба]]
| студентська_команда =
| клуб  = «Мінор» [[Перник]]
| команда =
| нац._збірна = {{BUL}}
| статус_професіонала =
| тренери = [[Чимічкі Денисов]] — з 2010 <br/> [[Назарян Армен Людвігович|Армен Назарян]] — з 2012
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| спортивне_звання =
| нагороди =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry | 	{{BUL}} }}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з боротьби|Чемпіонати Європи з боротьби]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Європи з боротьби 2016|Рига 2016]]|греко-римська боротьба, до 80 кг}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Європи з боротьби 2018|Каспійськ 2018]]|греко-римська боротьба, до 82 кг}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат Європи з боротьби 2020|Рим 2020]]|греко-римська боротьба, до 82 кг}}
{{MedalCompetition|[[Європейські ігри]]}}
{{MedalBronze|[[Європейські ігри 2015|Баку 2015]]|греко-римська боротьба, до 80 кг}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з боротьби серед студентів|Чемпіонати світу з боротьби серед студентів]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з боротьби серед студентів 2014|Печ  2014]]|греко-римська боротьба, до 80 кг}}
| show-medals = yes
}}
'''Даніель Тихомиров Александров''' ({{lang-bg|Даниел Тихомиров Александров}}; {{н}} {{ДН|13|9|1991}}, [[Дупниця]], [[Кюстендильська область]]) — [[Болгарія|болгарський]] [[Боротьба (спорт)|борець]] [[греко-римська боротьба|греко-римського стилю]], срібний та дворазовий бронзовий призер [[Чемпіонат Європи з боротьби|чемпіонатів Європи]], бронзовий призер [[Європейські ігри|Європейських ігор]], срібний призер [[Чемпіонат світу з боротьби серед студентів|чемпіонату світу серед студентів]], учасник [[Олімпійські ігри|Олімпійських ігор]].

== Життєпис ==

Боротьбою почав займатися з 1991 року.

Виступає за борцівський клуб «Мінор» [[Перник]]. [[Тренер]] — [[Чимічкі Денисов]], [[Назарян Армен Людвігович|Армен Назарян]].

{{доробити розділ|дата=квітень 2019}}

== Спортивні результати на міжнародних змаганнях ==

=== Виступи на Олімпіадах ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2016|Літні Олімпійські ігри 2016]] || {{КраїнаОІ|BUL |літніх|2016}} || [[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2016 — греко-римська боротьба, до 75 кг |греко-римська боротьба, до 75 кг]] || 11
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2014]] ||{{BUL}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2014 — греко-римська боротьба, до 80 кг|греко-римська боротьба, до 80 кг]] || 20
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2015]] ||{{BUL}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2015 — греко-римська боротьба, до 80 кг|греко-римська боротьба, до 80 кг]] || 18
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2017]] ||{{BUL}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2017 — греко-римська боротьба, до 80 кг|греко-римська боротьба, до 80 кг]] || 5
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2018]] ||{{BUL}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2018 — греко-римська боротьба, до 82 кг|греко-римська боротьба, до 82 кг]] || 17
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2019]] ||{{BUL}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2019 — греко-римська боротьба, до 77 кг|греко-римська боротьба, до 77 кг]] || 21
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах Європи ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 2014]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || 11
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 2016]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 2017]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || 5
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 2018]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 82 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 2019]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 77 кг || 5
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби 2020]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 82 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Європейських іграх ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Європейські ігри 2015]] ||{{BUL}}|| [[Боротьба на Європейських іграх 2015|греко-римська боротьба, до 80 кг]] || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Європейські ігри 2019]] ||{{BUL}}|| [[Боротьба на Європейських іграх 2019|греко-римська боротьба, до 77 кг]] || 9
|-
|}

=== Виступи на Кубках світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Кубок світу з боротьби 2013]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || 4
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах світу серед студентів ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби серед студентів 2012]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || 5
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби серед студентів 2014]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|}

=== Виступи на інших змаганнях ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Trophee Milone 2011]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || 5
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2012]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || 16
|-
|[[Турнір Вехбі Емре 2014]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || 7
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2014]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || 7
|-
|[[Меморіал Кристьяна Палусалу 2014]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Вогні Москви 2014]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || 6
|-
|[[Турнір Вехбі Емре і Гаміта Каплана 2015]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2015]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Кубок Владислава Пітласинські 2015]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || 12
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2015]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || 10
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2016]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 75 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2016 (Стамбул)]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 75 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Кубок Владислава Пітласинські 2016]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || 18
|-
|[[Турнір Вехбі Емре і Гаміта Каплана 2017]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || 9
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2017]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Меморіал Іона Корнеану і Ладислава Сімона 2017]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 80 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Кубок Тахті 2018]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 82 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2018]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 82 кг || 18
|-
|[[Турнір Вехбі Емре і Гаміта Каплана 2018]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 82 кг || 5
|-
|[[Кубок Владислава Пітласинські 2018]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 82 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Гран-прі Загреба з боротьби 2019]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 82 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2019]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 77 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Меморіал Іона Корнеану і Ладислава Сімона 2019]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 82 кг || {{Золота медаль}}
|-
|}

=== Виступи на змаганнях молодших вікових груп ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат Європи з боротьби серед юніорів 2011]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || 14
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби серед юніорів 2011]] ||{{BUL}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || 32
|-
|}

== Джерела ==

* {{ІПНН-Борець|2FEFA6317FEA426A9FF940865DCBB240|}}
* {{cite web
|url = https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/al/daniel-aleksandrov-1.html
|назва = Олімпійський профіль
|прізвище =
|ім'я =
|дата =
|вебсайт = sport.references.com
|видавець =
|дата-доступу = 09.04.2019
|archive-date = 1 грудня 2017
|archive-url = https://web.archive.org/web/20171201043145/https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/al/daniel-aleksandrov-1.html
}} {{ref-en}}

== Посилання ==
* {{UWW/HR}}
* {{cite web
|url = https://www.bul-wrestling.org/медалист/?id=508
|назва = Спортивне досьє
|прізвище =
|ім'я =
|дата =
|вебсайт = Сайт [[Болгарська федерація боротьби|Болгарської федерації боротьби]]
|видавець =
|дата-доступу =
}} {{ref-bl}}

{{ac}}

{{Olympic-bio-stub}}
{{Борець-доробити}}
{{Bulgaria-sport-bio-stub}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Александров Даніель}}

[[Категорія:Болгарські борці греко-римського стилю]]
[[Категорія:Бронзові призери Європейських ігор 2015]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 2016]]
[[Категорія:Персоналії:Перник]]

title: Загальна інформація

Національність: болгарин

Громадянство: Болгарія

Місце проживання: Перник

Народження: 13 вересня 1991 (33 роки) · Дупниця, Кюстендильська область, Болгарія

Вага: 83 кг

title: Спорт

Країна: Болгарія

Вид спорту: боротьба

Дисципліна: греко-римська боротьба

Клуб: «Мінор» Перник

Нац. збірна: Болгарія

Тренери: Чимічкі Денисов — з 2010 · Армен Назарян — з 2012

title: Чемпіонати Європи з боротьби

Бронза: Рига 2016 · греко-римська боротьба, до 80 кг

Бронза: Каспійськ 2018 · греко-римська боротьба, до 82 кг

Срібло: Рим 2020 · греко-римська боротьба, до 82 кг

title: Європейські ігри

Бронза: Баку 2015 · греко-римська боротьба, до 80 кг

Срібло: Печ 2014 · греко-римська боротьба, до 80 кг


text:
# Пам'ятник табуретці
Пам'ятник табуретці — легендарне місце в Рівненській області, знаходить у місті Дубно. У це місце ви можете прийти відпочити, та подивитись на краєвиди міста Дубно. Рекомендується приходити осінью та весною, зимою теж можна (напевне), літом все заростає травою, тому прийти до пам'ятника доволі важко. Додавання нових єкспонатів вітається. Будь-ласка утримуйтесь від акту вандалізму у цьому потужному місці.

## Місцезнаходження
Знаходиться це потужне та легендарне місце за Дубенською міською лікарнею, click

title: Пам'ятник табуретці

wikitext:
{{db-nn}}

{{пам'ятник
 | назва                  = Пам'ятник табуретці
 | місцева назва          =Стульчікі
 | зображення             = Фото пам'ятника табуретці.jpg
 | розмір_зображення      =
 | зображення_підпис      = Фото пам'ятника табуретці, [[Дубно]], 2025
 | статус                 =
 | країна                 = [[Україна]]
 | місце розташування     = [[Дубно]]
 | координати             =

 | архітектурний стиль    =
 | автор проєкту          =  Bim and ly_Syao
 | матеріал               =10 рулонів ниток
 | висота                 =
 | будівник               =
 | скульптор              =
 | архітектор             =
 | замовник               =
 | перша згадка           =[[1 березня]] [[2025]]
 | встановлений           =[[1 березня]] [[2025]]
 | початок будівництва    =[[1 березня]] [[2025]]
 | закінчення будівництва =[[1 березня]] [[2025]]
 | стан                   =
 | сховище                =
 | сайт                   =
}}

{{Без джерел|дата=серпень 2019}}
'''Пам'ятник табуретці''' — легендарне місце в Рівненській області, знаходить у місті Дубно. У це місце ви можете прийти відпочити, та подивитись на краєвиди міста Дубно. Рекомендується приходити осінью та весною, зимою теж можна (напевне), літом все заростає травою, тому прийти до пам'ятника доволі важко. Додавання нових єкспонатів вітається. Будь-ласка утримуйтесь від акту вандалізму у цьому потужному місці.

== Місцезнаходження ==
Знаходиться це потужне та легендарне місце за Дубенською міською лікарнею, [https://surl.lu/wytbmt click]<mapframe latitude="50.40567349472198" longitude="25.714755008689433" zoom="15" width="300" height="300">{
  "type": "FeatureCollection",
  "features": [
    {
      "type": "Feature",
      "properties": {},
      "geometry": {
        "type": "Point",
        "coordinates": [ 25.714662, 50.405639 ]
      }
    }
  ]
}</mapframe>

== Галерея ==
<gallery widths="270" heights="200" perrow="5">
Файл:Фото пам'ятника табуретці.jpg
Файл:Табличка пам'ятника табуретці.jpg
Файл:Дикі стульчики.png
Файл:Канібал.png
Файл:Стульчик сьогодні.jpg
Файл:Стульчик сьогодні1.jpg
Файл:Поважнийгость.png
</gallery>
[[Категорія:Пам'ятники Рівненської області]]
[[Категорія:Архітектура Дубна]]

title: Пам'ятник табуретці

Країна: Україна

Розташування: Дубно

Автор проєкту: Bim and ly_Syao

Матеріал: 10 рулонів ниток

Перша згадка: 1 березня 2025

Будівництво: 1 березня 2025 — 1 березня 2025

Встановлено: 1 березня 2025


text:
# Крістофоро Ронкаллі
Крістофоро Ронкаллі (італ. Cristoforo Roncalli; 1553, Помаранчо — 1626, Рим) — італійський художник доби пізнього італійського маньєризму.

## Життєпис
- Народився в містечку Помаранче неподалік від Пізи.
- Художню освіту опановував у місті Флоренція.
- 1575 року перебрався на працю у місто Сієна. Серед творів цього періоду вівтар «Мадонна з немовлям, святими Агатою та Антонієм Падуанським»
- 1582 року він покинув Сієну і перебрався на працю у папський Рим. Першою важливою роботою в столиці папської дердави були дві фрески в ораторії Св. Хреста в церкві Сан-Марчелло-аль-Корсо. Фрески в Сан-Марчелло, як і фрески в приватних каплицях були цілком в стилістиці пізнього італійського маньєризму.
- Наприкінці 16 століття в картинах для церков Крістофоро Ронкаллі надавав більше уваги реалістичним деталям та драматичному освітленню.
- 1600 рік папа риський зробив роком ювілею, тому очікували хвилю паломників і нових грошей, а храми міста ремонтували і рикрашали фресками. До урочистостей у Римі Крістофоро Ронкаллі створив фреску «Хрещення імператора Константина», можливо кращу серед його творів для католицької церкви. Керівником фрескових циклів і їх програм був художник Кавалер д'Арпіно.
- В останні роки життя Крістофоро Ронкаллі працював над фресками для приміщення нової скарбниці в Лорето.

## Обрані твори (галерея)
- Крістофоро Ронкаллі. «Свята Родина з Іваном Хрестителем»
- Крістофоро Ронкаллі. «Воскресіння Господнє»
- Крістофоро Ронкаллі. «Товій перед янголом»
- Крістофоро Ронкаллі. «Янголи перед Творцом»

## Фрески палацу Колонна, Рим
Художники-фрескісти Італії з давніх-давен працювали не тільки на створенням фресок для храмів, ними вони декорували і палаци князів і вельмож. В добу відродження коло замовників фресок для світських споруд збільшилось. Унікальний цикл фресок зі знаками зодіаку був створений у палаці Скіфанойя у місті Ферара. Легендою стануть світські фрески пензля Андреа Мантенья в місті Мантуя (Фреска в Камері дельї Спозі. 1474 р.). Школою для художників Італії на століття стануть світські фрески в палаццо Фарнезіна в Римі пензля Рафаеля Санті. Так, в 16 столітті декоративні фрески у власному будинку створив для себе Джорджо Вазарі в місті Ареццо.
Крістофоро Ронкаллі ще в роки праці в місті Сієна отримав замову на створення фресок в палаццо Бінді Сергарді (тема за твором «Метаморфзи» Овідія).
Розкішні, безсюжетні фрески на стелі апартементів принцеси Ізабелли були створені Крістофоро Ронкаллі в палаці Колонна. В них панувала симетрія і рідкісна колористична гама. Зовнішньо фрески нагадували арабський килим з його різноманітними кольоровими смугами. Але фрески роботи К. Ронкаллі з помічниками були помітним кроком уперед в опануванні орнаментальної стихії і творчої переробки гротеску як орнаментального італійського типу.

title: Крістофоро Ронкаллі

wikitext:
{{Художник
| Ім'я                = Крістофоро Ронкаллі
| Оригінал імені      = {{lang-it|Cristoforo Roncalli}}
| Фото                =Cristoforo Roncalli.jpg
| Ширина              =
| Підпис              = портрет-гравюра Крістофоро Ронкаллі за малюнком [[Оттавіано Леоні]] [[1623]] р.
| Ім'я при народженні = {{lang-it|Cristoforo Roncalli}}
| Дата народження     = 1553
| Місце народження    =Помаранче, провінція Піза, [[Тоскана]]
| Дата смерті         = 1626
| Місце смерті        = [[Рим]]
| Національність      = італієць
| Громадянство        = Італія
| Жанр                =
| Навчання            =
| Напрямок            = [[маньєризм]]
| Роки творчості      =
| Член КПРС з         =
| Покровитель         =
| Вплив               = [[Мікеланджело]], [[Франческо Сальвіаті]], флорентійські маньєристи
| Вплив на            =
| Премії              =
| Твори               = вівтарі, декоративні твори, фрески ораторії св. Хреста, в палаццо Колона та декількох інших в Римі
| Сайт                =
}}
'''Крістофоро Ронкаллі''' ({{lang-it|Cristoforo Roncalli}}; [[1553]], Помаранчо — [[1626]], Рим) — італійський [[художник]] доби пізнього італійського [[маньєризм]]у.

== Життєпис ==

* Народився в містечку Помаранче неподалік від Пізи.
* Художню освіту опановував у місті [[Флоренція]].
* [[1575]] року перебрався на працю у місто [[Сієна]]. Серед творів цього періоду вівтар «Мадонна з немовлям, святими Агатою та Антонієм Падуанським»
* [[1582]] року він покинув Сієну і перебрався на працю у папський Рим. Першою важливою роботою в столиці папської дердави були дві фрески в [[Ораторіум (архітектура)|ораторії]] Св. Хреста в церкві [[Сан-Марчелло-аль-Корсо]]. Фрески в Сан-Марчелло, як і фрески в приватних [[каплиця]]х були цілком в стилістиці пізнього італійського маньєризму.
* Наприкінці 16 століття в картинах для церков Крістофоро Ронкаллі надавав більше уваги реалістичним деталям та [[Тенебризм|драматичному освітленню]].
* 1600 рік папа риський зробив роком ювілею, тому очікували хвилю паломників і нових грошей, а храми міста ремонтували і рикрашали фресками. До урочистостей у Римі Крістофоро Ронкаллі створив фреску «Хрещення імператора Константина», можливо кращу серед його творів для католицької церкви. Керівником фрескових циклів і їх програм був художник [[Кавалер д'Арпіно]].
* В останні роки життя Крістофоро Ронкаллі працював над фресками для приміщення нової скарбниці в Лорето.

== Обрані твори (галерея) ==

<gallery>
File:Cristoforo roncalli detto il pomarancio, sacra famiglia con san giovannino, 1609.jpg|Крістофоро Ронкаллі. «Свята Родина з Іваном Хрестителем»
File:Cristoforo Roncalli Resurrección de Cristo Col Grassi Roma.jpg|Крістофоро Ронкаллі. «Воскресіння Господнє»
File:S. Andrea della Valle 028.JPG|Крістофоро Ронкаллі. «Товій перед янголом»
File:S. Andrea della Valle 029.JPG|Крістофоро Ронкаллі. «Янголи перед Творцом»
</gallery>

== Фрески палацу Колонна, Рим ==
[[Файл:Palazzo colonna, appartamento della principessa isabelle, sala del dughet, affreschi di cristoforo pomarancio e scuola 01.JPG|міні|центр|300пкс|Худ. Крістофоро Ронкаллі. Палац Колонна, Рим. Фрески на стелі апартаментів принцеси Ізабелли.]]

Художники-фрескісти Італії з давніх-давен працювали не тільки на створенням фресок для [[храм]]ів, ними вони декорували і палаци князів і вельмож. В добу відродження коло замовників фресок для світських споруд збільшилось. Унікальний цикл фресок зі знаками зодіаку був створений у палаці Скіфанойя у місті Ферара. Легендою стануть світські фрески пензля [[Андреа Мантенья]] в місті [[Мантуя]] (Фреска в Камері дельї Спозі. [[1474]] р.). Школою для художників Італії на століття стануть світські фрески в палаццо Фарнезіна в Римі пензля [[Рафаель Санті|Рафаеля Санті]]. Так, в 16 столітті декоративні фрески у власному будинку створив для себе Джорджо Вазарі в місті Ареццо.

Крістофоро Ронкаллі ще в роки праці в місті [[Сієна]] отримав замову на створення фресок в палаццо Бінді Сергарді (тема за твором «Метаморфзи» [[Овідій|Овідія]]).

Розкішні, безсюжетні фрески на стелі апартементів принцеси Ізабелли були створені Крістофоро Ронкаллі в [[Палаццо Колонна|палаці Колонна]]. В них панувала симетрія і рідкісна колористична гама. Зовнішньо фрески нагадували [[Перські середньовічні килими|арабський килим]] з його різноманітними кольоровими смугами. Але фрески роботи К. Ронкаллі з помічниками були помітним кроком уперед в опануванні орнаментальної стихії і творчої переробки [[гротеск]]у як орнаментального італійського типу.

<gallery>
File:Palazzo colonna, appartamento della principessa isabelle, sala del dughet, affreschi di cristoforo pomarancio e scuola 10.JPG|
File:Palazzo colonna, appartamento della principessa isabelle, sala del dughet, affreschi di cristoforo pomarancio e scuola 09.JPG|
File:Palazzo colonna, appartamento della principessa isabelle, sala del tempesta, affreschi di cristoforo pomarancio e scuola 01.JPG|
File:Palazzo colonna, appartamento della principessa isabelle, sala del dughet, affreschi di cristoforo pomarancio e scuola 07.JPG|
File:Palazzo colonna, appartamenti di donna isabella, stemma colonna.JPG|
</gallery>

== Див. також ==

* [[Маньєризм]]
* [[Фреска]]
* [[Чинквеченто]]
* [[Сейченто]]
* [[Вівтар]]
* [[Ораторіум (архітектура)]]
* [[Палаццо Колонна]]
* [[Франческо Сальвіаті]]
* [[Гротеск]]
* [[Римська художня школа]]
* [[Орнаментальна гравюра 16 століття]]
* [[Перські середньовічні килими]]

== Посилання ==

{{Портал|Мистецтво|Біографії|Живопис|Італія}}
{{commonscat-inline|Cristoforo Roncalli }}

== Джерела ==
* Виппер Б. Р., Борьба течений в итальянском искусстве XVI века (1520—1590), М., 1956;
* «Macerata e il suo territorio: la Pittura» di Giuseppe Vitalini Sacconi
* Romano Cordella, «Norcia e territorio».
* Ernst Gombrich — Dizionario della Pittura e dei Pittori — Einaudi Editore (1997)

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Ронкаллі, Крістофоро}}
[[Категорія:Мистецтво Італії]]
[[Категорія:Італійські маньєристські живописці]]
[[Категорія:Художники XVI століття]]
[[Категорія:Художники XVII століття]]
[[Категорія:Художники, чиї твори перебувають у суспільному надбанні]]

title: італ. Cristoforo Roncalli

італ. Cristoforo Roncalli: портрет-гравюра Крістофоро Ронкаллі за малюнком Оттавіано Леоні 1623 р.

італ. Cristoforo Roncalli: Крістофоро Ронкаллі у Вікісховищі

При народженні: італ. Cristoforo Roncalli

Народження: 1553 · Помаранче, провінція Піза, Тоскана

Національність: італієць

Країна: Італія

Діяльність: художник

Напрямок: маньєризм

Вплив: Мікеланджело, Франческо Сальвіаті, флорентійські маньєристи

Роботи в колекції: Штедель, Музей Прадо, Художній інститут Чикаго, Національна галерея Вікторії, Національний музей Швеції, Національна галерея Канади, Національний музей у Варшаві, Баварські державні колекції картин, Міннеаполіський інститут мистецтва, Musea Brugged, Музей Ґетті, Bastia museumd і Державний музей мистецтв


text:
# Гойсихинська волость
Гойсихинська волость — адміністративно-територіальна одиниця Таращанського повіту Київської губернії з центром у селі Гойсиха.
Станом на 1886 рік складалася з 5 поселень, 5 сільських громад. Населення — 5772 особи (2870 чоловічої статі та 2902 — жіночої), 762 дворових господарства.
Наприкінці 1880-х років волость було розділено між сусідніми волостями - Красилівською (відійшли села Гейсиха, Попружна, Станіславчик) та Ставищенською (відійшли села Брилівка, Журавлиха).
|                     | Площа, десятин | У тому числі орної, десятин |
| ------------------- | -------------- | --------------------------- |
| Сільських громад    | 5638           | 4711                        |
| Приватної власності | 14             | 7                           |
| Надільної власності | 3750           | 3281                        |
| Іншої власності     | 359            | 249                         |
| Загалом             | 9761           | 8248                        |

Поселення волості:
- Гойсиха — колишнє власницьке село, 1439 осіб, 214 дворів, православна церква, школа, постоялий будинок.
- Брилівка (Буркатівка) — колишнє власницьке село при річці Тікич, 1145 осіб, 153 двори, православна церква, постоялий будинок.
- Журавлиха — колишнє власницьке село при річці Тікич, 1033 особи, 143 двори, православна церква, школа, 2 постоялих будинки.
- Попружна — колишнє власницьке село, 707 осіб, 82 двори, православна церква, школа, постоялий будинок.
- Станіславчик — колишнє власницьке село, 795 осіб, 115 дворів, православна церква, школа, постоялий будинок, винокурний завод.

title: Гойсихинська волость

wikitext:
{{Адміністративна одиниця Російської імперії
 |назва         = Гойсихинська волость
 |статус        = волость
 |Герб          =
 |герб_підпис   =
 |карта         =
 |центр         = [[Гейсиха|Гойсиха]]
 |утворена      =
 |Площа         = 9761
 |Одиниця       = [[Десятина (одиниця площі)|дес.]]
 |Дата обрахунку= [[1886]]
 |Населення     = 5772
 |Дата перепису = [[1886]]
 |до            =
 |після         =
}}
'''Гойсихинська волость''' — [[адміністративно-територіальна одиниця]] [[Таращанський повіт|Таращанського повіту]] [[Київська губернія|Київської губернії]] з центром у селі [[Гейсиха|Гойсиха]].

Станом на [[1886]] рік складалася з 5 поселень, 5 сільських громад. Населення — 5772 особи (2870 чоловічої статі та 2902 — жіночої), 762 дворових господарства<ref>{{ВВСЕР-3-1885}}</ref>.

Наприкінці 1880-х років волость було розділено між сусідніми волостями - Красилівською (відійшли села Гейсиха, Попружна, Станіславчик) та Ставищенською (відійшли села Брилівка, Журавлиха).

{| align="center" class="standard"
|+Земля волості
! |
! |Площа, десятин
! |У тому числі орної, десятин
|-----
! Сільських громад
| align=right| 5638
| align=right| 4711
|-----
! Приватної власності
| align=right| 14
| align=right| 7
|-----
! Надільної власності
| align=right| 3750
| align=right| 3281
|-----
! Іншої власності
| align=right| 359
| align=right| 249
|-----
! Загалом
| align=right| 9761
| align=right| 8248
|+
|}

Поселення волості:
* [[Гейсиха|Гойсиха]] — колишнє власницьке село, 1439 осіб, 214 дворів, православна церква, школа, постоялий будинок.
* [[Брилівка (Ставищенський район)|Брилівка]] (''Буркатівка'') — колишнє власницьке село при річці [[Тікич]], 1145 осіб, 153 двори, православна церква, постоялий будинок.
* [[Журавлиха]] — колишнє власницьке село при річці [[Тікич]], 1033 особи, 143 двори, православна церква, школа, 2 постоялих будинки.
* [[Попружна]] — колишнє власницьке село, 707 осіб, 82 двори, православна церква, школа, постоялий будинок.
* [[Станіславчик (Ставищенський район)|Станіславчик]] — колишнє власницьке село, 795 осіб, 115 дворів, православна церква, школа, постоялий будинок, винокурний завод.

== Джерела ==
* {{ВВСЕР-3-1885}}

== Посилання ==
{{reflist}}

{{RE-geo-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Таращанський повіт}}

[[Категорія:Волості Київської губернії]]
[[Категорія:Історія Ставищенського району]]

Центр: Гойсиха

Густота: 54.1 осіб / км²


text:
# Васильченко Микола Михайлович
Мико́ла Миха́йлович Васи́льченко (18 травня 1923, Люботин, Харківська губернія — 1988) — радянський український вчений-правознавець, спеціаліст в області цивільно-правових наук. Кандидат юридичних наук (1953), доцент (1960). Учасник Німецько-радянської війни. Працював у Харківському юридичному інституті, де в 1962—1965 роках був деканом денного відділення, а в 1967—1972 роках — завідувачем кафедри цивільного процесу.

## Життєпис
Микола Васильченко народився 18 травня 1923 року в Люботині Харківської губернії. Середню освіту здобув у місцевій школі, яку закінчив у 1941 році з відзнакою. Наприкінці липня того ж року призваний до Червоної армії, служив у 559-му артилерійському полку 47-ї Стрілецької дивізії. Був командиром відділення, пізніше став сержантом і командиром гармати. Брав участь у боях Німецько-радянської війни на Калінінському і 1-му Прибалтійському фронтах.
У листопаді 1945 року Микола Васильченко був демобілізований, і наступного року вступив до Харківського юридичного інституту. У 1950 році з відзнакою закінчив цей заклад і був зарахований до аспірантури в ньому ж на кафедру цивільного права та цивільного процесу. Там його вчителями стали професори Соломон Вільнянський і Михайло Гордон. У 1953 році він закінчив аспірантуру і тоді ж у Харківському юридичному інституті імені Л. М. Кагановича під науковим керівництвом професора М. В. Гордона захистив дисертацію на здобуття вченого ступеня кандидата юридичних наук за темою «Захист інтересів радянської держави при переході до неї спадкового і безгосподарного майна». Офіційним опонентом на захисті цієї роботи був доцент Олександр Пушкін.
Після захисту кандидатської дисертації був прийнятий на роботу до Харківського юридичного інституту на посаду асистента об'єднаної кафедри цивільного права та цивільного процесу. У 1960 році йому присвоєно вчене звання доцента. Протягом трьох років, починаючи з 1962 року, обирався деканом денного відділення інституту. У 1967 році об'єднана кафедра була розділена на дві — кафедру цивільного права і кафедру цивільного процесу, Васильченко очолив останню. У період його керівництва науково-викладацький склад кафедри почав займатися дослідженням інститутів цивільного права, а сам Васильченко в деяких своїх працях досліджував право відповідача на захист у суді.
Крім наукової та педагогічної роботи, Васильченко займався підготовкою вчених-правознавців. Зокрема, під його керівництвом кандидатські дисертації захистили Т. Н. Губар (1974), Є. Г. Пушкар (1968), В. І. Тертишніков (1972), А. Д. Чернігівський (1973).
Микола Михайлович помер у 1988 році.

## Нагороди
Микола Михайлович був нагороджений орденами Вітчизняної війни II ступеня (6 листопада 1985) і Червоної зірки (22 грудня 1944), а також медалями «За відвагу» (26 червня 1944), «За бойові заслуги» (29 грудня 1943), «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.», «Ветеран праці», «За доблесну працю. В ознаменування 100-річчя від дня народження Володимира Ілліча Леніна», «Двадцять років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.», «Тридцять років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» і «50 років Збройних Сил СРСР».

## Науковий доробок
Микола Михайлович був автором і співавтором п'ятнадцяти наукових робіт. Серед його праць були:
- Васильченко Н. М. Нотариальная практика по делам о наследовании и выморочном имуществе // Ученые записки / М-во высш. образования СССР, Харьк. юрид. ин-т, Каф. гражд. права и процесса, трудового, колхоз. и зем. права. — Харьков: [б. и.] 1957. — Вып. 8. — С. 75—88.
- Васильченко Н. М. В Харьковском юридическом институте // Известия высших учебных заведений. Правоведение. — 1958. — № 4. — С. 135—137.
- Васильченко Н. М. Процессуальные вопросы рассмотрения гражданских дел общественными судами // Советское государство и право в период развернутого строительства коммунизма: тезисы докладов и научных сообщений (6−9 марта 1962 г.) / отв. ред. С. И. Вильнянский; ред. кол.: В. А. Барахтян [и др.] . — Х. : Юрид. ин-т, 1962. — С. 138—140.
- Васильченко Н. М. Система дел особого производства в советском гражданском процессе // Проблемы социалистической законности на современном этапе развития советского государства. Межвузовская научная конференция: тезисы докладов (октябрь 1968 г.). — Х. : Харьк. юрид. ин-т, 1968. — С. 134—137.
- Васильченко М., Тертишніков В. Порушення справ та виконання рішень про розірвання шлюбу // Радянське право. — 1971. — № 11. — С. 18—50.
- Васильченко М. М. Заперечення проти позову: учбов. посіб. / ХЮІ; Каф. цивільного процесу. — Х. : Харьк. юрид. ин-т, 1973. — 43 с.
- Васильченко Н. М.. К вопросу о развитии процессуальных гарантий прав ответчика в гражданском судопроизводстве // Вопросы государства и права. Вып. 2 / отв. ред. И. Н. Даньшин. — Х. : Харьк. юрид. ин-т, 1974. — С. 226—234.
- Васильченко Н. М. Пассивное участие в гражданском судопроизводстве // Вопросы государства и права развитого социалистического общества: тезисы республ. научн. конференции 24−26 сентября 1975 / отв. ред. М. И. Бару; ред. и предисл. М. И. Бажанов [и др.]. — Х. : Харьк. юрид. ин-т, 1975. — С. 118—120.
- Васильченко Н. М. Процессуальное положение ответчика в гражданском судопроизводстве: монография. — Х. : Вища шк. Изд-во при Харьк. ун-те, 1979. — 89 с.
- Тарарака Н., Васильченко М. Процесуальні особливості розгляду судами справ про позбавлення батьківських прав // Радянське право. — 1981. — № 7. — С. 31—34.
- Васильченко Н. М. Возбуждение гражданского дела прокурором // Проблемы социалистической законности. Вып. 24 / отв. ред. В. Я. Таций. — Х. : Вища шк., 1989. — С. 37—42.

title: Васильченко Микола Михайлович

wikitext:
{{ПІП}}
{{Науковець}}
'''Мико́ла Миха́йлович Васи́льченко''' ([[18 травня]] [[1923]], [[Люботин]], [[Харківська губернія]] — [[1988]]) — радянський український вчений-[[Правознавство|правознавець]], спеціаліст в області [[Цивільне право|цивільно-правових наук]]. [[Кандидат наук|Кандидат юридичних наук]] (1953), доцент (1960). Учасник [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]]. Працював у [[Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого|Харківському юридичному інституті]], де в 1962—1965 роках був [[Декан (посада)|деканом]] денного відділення, а в 1967—1972 роках — завідувачем кафедри цивільного процесу.

== Життєпис ==
Микола Васильченко народився 18 травня 1923 року в [[Люботин]]і [[Харківська губернія|Харківської губернії]]{{Sfn|Тертишніков|2011|c=43}}. Середню освіту здобув у місцевій школі, яку закінчив у 1941 році з відзнакою. Наприкінці липня того ж року призваний до [[Червона армія|Червоної армії]], служив у 559-му артилерійському полку 47-ї Стрілецької дивізії. Був командиром відділення, пізніше став [[сержант]]ом і командиром гармати. Брав участь у боях [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]] на [[Калінінський фронт|Калінінському]] і [[1-й Прибалтійський фронт|1-му Прибалтійському]] фронтах{{Sfn|Тацій, Кононенко, Тихий|2013|с=40}}.

У листопаді 1945 року Микола Васильченко був демобілізований, і наступного року вступив до [[Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого|Харківського юридичного інституту]]. У 1950 році з відзнакою закінчив цей заклад і був зарахований до [[аспірантура|аспірантури]] в ньому ж{{Sfn|Тацій, Кононенко, Тихий|2013|с=40}} на кафедру цивільного права та цивільного процесу. Там його вчителями стали професори [[Вільнянський Соломон Йосипович|Соломон Вільнянський]] і [[Гордон Михайло Володимирович|Михайло Гордон]]{{Sfn|Тертишніков|2011|c=43}}. У 1953 році він закінчив аспірантуру{{Sfn|Тацій, Кононенко, Тихий|2013|с=40}} і тоді ж у Харківському юридичному інституті імені Л. М. Кагановича під науковим керівництвом професора М. В. Гордона захистив [[Дисертація|дисертацію]] на здобуття [[Науковий ступінь|вченого ступеня]] [[Кандидат наук|кандидата юридичних наук]] за темою «Захист інтересів радянської держави при переході до неї спадкового і безгосподарного майна». Офіційним опонентом на захисті цієї роботи був доцент [[Пушкін Олександр Анатолійович (правознавець)|Олександр Пушкін]]{{Sfn|Панов|2006|с=90}}.

Після захисту кандидатської дисертації був прийнятий на роботу до Харківського юридичного інституту на посаду [[асистент]]а об'єднаної кафедри цивільного права та цивільного процесу. У 1960 році йому присвоєно вчене звання доцента. Протягом трьох років, починаючи з 1962 року, обирався [[Декан (посада)|деканом]] денного відділення інституту{{Sfn|Тацій, Кононенко, Тихий|2013|с=40}}. У 1967 році об'єднана кафедра була розділена на дві — кафедру цивільного права і кафедру цивільного процесу, Васильченко очолив останню{{Sfn|Тацій, Битяк, Гетьман|2014|с=284}}. У період його керівництва науково-викладацький склад кафедри почав займатися дослідженням інститутів цивільного права{{Sfn|Тацій, Битяк, Гетьман|2014|с=285}}, а сам Васильченко в деяких своїх працях досліджував право [[відповідач]]а на захист у суді{{Sfn|Тацій, Битяк, Гетьман|2014|с=286}}.

Крім наукової та педагогічної роботи, Васильченко займався підготовкою вчених-правознавців. Зокрема, під його керівництвом кандидатські дисертації захистили Т. Н. Губар (1974){{Sfn|Панов|2006|с=128}}, [[Пушкар Євген Георгійович|Є. Г. Пушкар]] (1968){{Sfn|Панов|2006|с=125}}, [[Тертишніков Володимир Іванович|В. І. Тертишніков]] (1972){{Sfn|Панов|2006|с=127}}, А. Д. Чернігівський (1973){{Sfn|Панов|2006|с=127—128}}.

Микола Михайлович помер у 1988 році{{Sfn|Тацій, Кононенко, Тихий|2013|с=40}}.

== Нагороди ==
Микола Михайлович був нагороджений [[Орден Вітчизняної війни|орденами Вітчизняної війни]] II ступеня (6 листопада 1985<ref>{{Cite web|url=http://podvignaroda.ru/?#id=1521869431|title=Васильченко Николай Михайлович 1923г.р.|website=podvignaroda.ru|publisher=Подвиг народа|archive-url=https://web.archive.org/web/20181004063910/http://podvignaroda.ru/#id=1521869431|archive-date=2018-10-04|dead-url=no|access-date=2021-12-15}}</ref>) і [[Орден Червоної Зірки|Червоної зірки]] (22 грудня 1944<ref name="ПН">{{Cite web|url=http://podvignaroda.ru/?#id=1425116894|title=Васильченко Николай Михайлович 1923г.р.|website=podvignaroda.ru|publisher=Подвиг народа|archive-url=https://web.archive.org/web/20181004063910/http://podvignaroda.ru/#id=1425116894|archive-date=2018-10-04|dead-url=no|access-date=2021-12-15}}</ref>), а також медалями «<nowiki/>[[Медаль «За відвагу»|За відвагу]]» (26 червня 1944<ref name="ПН" />), «<nowiki/>[[Медаль «За бойові заслуги» (СРСР)|За бойові заслуги]]» (29 грудня 1943<ref name="ПН" />), «<nowiki/>[[Медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»|За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.]]<nowiki/>», «<nowiki/>[[Медаль «Ветеран праці»|Ветеран праці]]<nowiki/>», «<nowiki/>[[Медаль «В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна»|За доблесну працю. В ознаменування 100-річчя від дня народження Володимира Ілліча Леніна]]<nowiki/>», «<nowiki/>[[Медаль «20 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»|Двадцять років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.]]<nowiki/>», «<nowiki/>[[Медаль «30 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»|Тридцять років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.]]<nowiki/>» і «<nowiki/>[[Медаль «50 років Збройних Сил СРСР»|50 років Збройних Сил СРСР]]<nowiki/>»{{Sfn|Тацій, Кононенко, Тихий|2013|с=40}}.

== Науковий доробок ==
Микола Михайлович був автором і співавтором п'ятнадцяти наукових робіт{{Sfn|Тацій, Кононенко, Тихий|2013|с=40}}. Серед його праць були:

* ''Васильченко Н. М.'' Нотариальная практика по делам о наследовании и выморочном имуществе // Ученые записки / М-во высш. образования СССР, Харьк. юрид. ин-т, Каф. гражд. права и процесса, трудового, колхоз. и зем. права. — Харьков: [б. и.] 1957. — Вып. 8. — С. 75—88.
* ''Васильченко Н. М.'' В Харьковском юридическом институте // Известия высших учебных заведений. Правоведение. — 1958. — № 4. — С. 135—137.
* ''Васильченко Н. М.'' Процессуальные вопросы рассмотрения гражданских дел общественными судами // Советское государство и право в период развернутого строительства коммунизма: тезисы докладов и научных сообщений (6−9 марта 1962 г.) / отв. ред. [[Вільнянський Соломон Йосипович|С. И. Вильнянский]]; ред. кол.: [[Барахтян Василь Олексійович|В. А. Барахтян]] [и др.] . — Х. : Юрид. ин-т, 1962. — С. 138—140.
* ''Васильченко Н. М.'' Система дел особого производства в советском гражданском процессе // Проблемы социалистической законности на современном этапе развития советского государства. Межвузовская научная конференция: тезисы докладов (октябрь 1968 г.). — Х. : Харьк. юрид. ин-т, 1968. — С. 134—137.
* ''Васильченко М., Тертишніков В.'' Порушення справ та виконання рішень про розірвання шлюбу // [[Право України (журнал)|Радянське право]]. — 1971. — № 11. — С. 18—50.
* ''Васильченко М. М.'' Заперечення проти позову: учбов. посіб. / ХЮІ; Каф. цивільного процесу. — Х. : Харьк. юрид. ин-т, 1973. — 43 с.
* ''Васильченко Н. М..'' К вопросу о развитии процессуальных гарантий прав ответчика в гражданском судопроизводстве // Вопросы государства и права. Вып. 2 / отв. ред. И.&nbsp;Н.&nbsp;Даньшин. — Х. : Харьк. юрид. ин-т, 1974. — С. 226—234.
* ''Васильченко Н. М.'' Пассивное участие в гражданском судопроизводстве // Вопросы государства и права развитого социалистического общества: тезисы республ. научн. конференции 24−26 сентября 1975 / отв. ред. [[Бару Мирон Йосипович|М. И. Бару]]; ред. и предисл. [[Бажанов Марко Ігорович|М. И. Бажанов]] [и др.]. — Х. : Харьк. юрид. ин-т, 1975. — С. 118—120.
* ''Васильченко Н. М.'' Процессуальное положение ответчика в гражданском судопроизводстве: монография. — Х. : Вища шк. Изд-во при Харьк. ун-те, 1979. — 89 с.
* ''Тарарака Н., Васильченко М.'' Процесуальні особливості розгляду судами справ про позбавлення батьківських прав // Радянське право. — 1981. — № 7. — С. 31—34.
* ''Васильченко Н. М.'' Возбуждение гражданского дела прокурором // Проблемы социалистической законности. Вып. 24 / отв. ред. [[Тацій Василь Якович|В. Я. Таций]]. — Х. : Вища шк., 1989. — С. 37—42.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Джерела ==
* {{Публікація|Книга
|автор = [[Тертишніков Володимир Іванович|Тертишніков В. І.]]
|частина = Васильченко Микола Михайлович
|відповідальний = ред. кол.: [[Комаров Вячеслав Васильович|В. В. Комаров (голова)]], В. І. Тертишніков, Л. Я. Носко та ін.; упорядкув. В. В. Комарова
|місце = Харків
|видавництво = Право
|рік = 2011
|сторінки = 43—45
|сторінок = 64
|ISBN = 978-966-458-252-7
|ref = Тертишніков
|назва = Facta Loquuntur. Факти говорять (самі про себе): до 45-річчя кафедри цивільного процесу Національного університету «Юридическа академія України імені Ярослава Мудрого»
}}
* {{Публікація|Книга
|частина = Васильченко Микола Михайлович
|відповідальний = [[Тацій Василь Якович|В. Я. Тацій]], [[Кононенко Віктор Іванович|В. І. Кононенко]], [[Тихий Володимир Павлович|В. П. Тихий]] та ін
|місце = Київ
|видавництво = Арт Економі
|рік = 2013
|сторінки = 40
|сторінок = 216
|ref = Тацій, Кононенко, Тихий
|назва = Через півстоліття. Літопис випускників Харківського юридичного інституту 1963 року
}}
* {{Публікація|Книга
|назва = Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого 1804—2014
|відповідальний = редкол.: В. Я. Тацій (голов. ред.), [[Битяк Юрій Прокопович|Ю. П. Битяк]], А. П. Гетьман
|місце = Харків
|видавництво = Право
|рік = 2014
|сторінок = 616
|ISBN = 978-966-458-702-7
|ref = Тацій, Битяк, Гетьман
}}
* {{Публікація|Книга
|назва = Підготовка і атестація науково-педагогічних кадрів у Національній юридичній академії України імені
|відповідальний = [[Панов Микола Іванович (правознавець)|Панов М. І.]] (кер. авт. кол)
|місце = Харків
|видавництво = Право
|рік = 2006
|сторінок = 576
|ISBN = 966-8467-82-5
|ref = Панов
}}
[[Категорія:Радянські артилеристи Другої світової війни]]

title: Васильченко Микола Михайлович

Народився: 18 травня 1923 · Люботин, Україна

Країна: СРСР

Діяльність: правник, викладач університету

Alma mater: Харківський юридичний інститут імені Кагановича (1950)

Заклад: Харківський юридичний інститут імені Дзержинського

Науковий ступінь: кандидат юридичних наук

Науковий керівник: Гордон Михайло Володимирович

Аспіранти, докторанти: Тертишніков Володимир Іванович · Пушкар Євген Георгійович · Губарь Тетяна Миколаївнаd

Війна: Друга світова війна

Військове звання: сержант

Нагороди: орден Вітчизняної війни II ступеня · орден Червоної Зірки · медаль «За відвагу» · медаль «За бойові заслуги» · медаль «В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна» · медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «20 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «30 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «Ветеран праці» · медаль «50 років Збройних Сил СРСР»


text:
# Анджей Адамчик
Анджей Мечислав Адамчик (пол. Andrzej Mieczysław Adamczyk, нар. 4 січня 1959, Крешовиці) — польський політик і місцевий урядовець. Член сейму V, VI, VII та VIII термінів, у 2015—2018 рр. Міністр інфраструктури та будівництва в уряді Беати Шидло та Матеуша Моравецького, з 2018 Міністр інфраструктури.
У 1979 році закінчив Будівельний шкільний комплекс у Крешовицях. У 2014 році в Олькуській філії Соціанської академії наук в Лодзі він отримав ступінь бакалавра бухгалтерського обліку та фінансів в управлінні — фінансовий аналіз підприємств. Отримав ступінь магістра в тому ж підрозділі в 2016 році. Двічі (у 1998 та 2002 роках) він був обраний на раду Краківського повіту, він був головою Комітету з інфраструктури та муніципального господарства. Він діяв в Центровій угоді, потім він приєднався до Права та справедливості.
У 2005 році з списку PiS він був обраний на сейм 5-го терміну в Краківському районі за кількістю 1582 голосів. На парламентських виборах 2007 року він вдруге отримав парламентський мандат, отримавши 3421 голос. У 2011 році він успішно подав заявку на переобрання та отримав 14297 голосів.
У 2015 році Адамчик знову був обраний у Сейм, отримавши 18 514 голосів. 16 листопада того ж року він був призначений міністром інфраструктури та будівництва від уряду Беати Шидло. 11 грудня 2017 р. Адамчик отримав цю посаду у новоствореному уряді Матеуша Моравецького. 9 січня 2018 року був звільнений з посади, а наступного дня призначений міністром інфраструктури.

title: Анджей Адамчик

wikitext:
{{ІП|Адамчик}}
{{Особа}}
'''Анджей Мечислав Адамчик''' ({{lang-pl|Andrzej Mieczysław Adamczyk}}, {{Н}} 4 січня 1959, [[Крешовиці]]) — [[Поляки|польський]] [[Політик|політик]] і [[Місцеве самоврядування в Польщі|місцевий урядовець]]. Член [[Сейм Республіки Польща|сейму]] V, VI, VII та VIII термінів, у 2015—2018 рр. [[Міністерство інфраструктури та будівництва (Польща)|Міністр інфраструктури та будівництва]] в уряді [[Уряд Беати Шидло|Беати Шидло]] та [[Уряд Матеуша Моравецького|Матеуша Моравецького]], з 2018 Міністр інфраструктури.

У 1979 році закінчив Будівельний шкільний комплекс у Крешовицях. У 2014 році в [[Олькуш|Олькуській]] філії [[Соціанська академія наук у Лодзі|Соціанської академії наук в Лодзі]] він отримав ступінь бакалавра бухгалтерського обліку та фінансів в управлінні — фінансовий аналіз підприємств. Отримав ступінь магістра в тому ж підрозділі в 2016 році<ref>{{Cytuj stronę | url = https://plus.dzienniklodzki.pl/magazyn/a/czy-praca-magisterska-ministra-to-plagiat,12241286 | tytuł = Czy praca magisterska ministra to plagiat? | autor = Marcin Darda | opublikowany = dzienniklodzki.pl | data = 5 lipca 2017 | data dostępu = 2017-12-19}}</ref>. Двічі (у 1998 та 2002 роках) він був обраний на раду [[Краківський повіт|Краківського повіту]], він був головою Комітету з інфраструктури та муніципального господарства. Він діяв в [[Центрова угода|Центровій угоді]], потім він приєднався до [[Право і справедливість|Права та справедливості]].

У [[Парламентські вибори в Польщі у 2005 році|2005]] році з списку PiS він був обраний на сейм 5-го терміну в [[Виборчий округ № 13 Сейму Республіки Польща|Краківському районі]] за кількістю 1582 голосів. На [[Вибори до Парламенту Польщі 2007|парламентських виборах]] 2007 року він вдруге отримав парламентський мандат, отримавши 3421 голос. У [[Вибори до Парламенту Польщі 2011|2011]] році він успішно подав заявку на переобрання та отримав 14297 голосів<ref>{{Cytuj stronę|url=http://wybory2011.pkw.gov.pl/wsw/pl/000000.html|tytuł=Serwis PKW – Wybory 2011|data dostępu=2015-05-17}}</ref>.

У [[Вибори до Парламенту Польщі 2015|2015]] році Адамчик знову був обраний у Сейм, отримавши 18 514 голосів<ref>{{Cytuj stronę|url=http://parlament2015.pkw.gov.pl/349_Wyniki_Sejm|tytuł=Serwis PKW – Wybory 2015|data dostępu=2015-10-27}}</ref>. 16 листопада того ж року він був призначений міністром інфраструктури та будівництва від [[Уряд Беати Шидло|уряду]] Беати Шидло<ref>{{Cytuj stronę|url=https://web.archive.org/web/20151116143425/http://www.prezydent.pl/aktualnosci/nominacje/art,3,prezydent-powolal-rzad.html|tytuł=Prezydent powołał rząd|opublikowany=prezydent.pl|data=16 listopada 2015|data dostępu=2015-11-16}}</ref>. 11 грудня 2017 р. Адамчик отримав цю посаду у новоствореному уряді [[Уряд Матеуша Моравецького|Матеуша Моравецького]]<ref name="tvn24.pl">{{Cytuj stronę | url = https://www.tvn24.pl/powolanie-rzadu-mateusza-morawieckiego,797707,s.html | tytuł = Powołanie rządu Morawieckiego | data = 11 grudnia 2017 | opublikowany = tvn24.pl | data dostępu = 2017-12-11}}</ref>. 9 січня 2018 року був звільнений з посади, а наступного дня призначений міністром інфраструктури<ref>{{Cytuj stronę | url = http://www.prezydent.pl/aktualnosci/nominacje/art,69,prezydent-powolal-nowych-ministrow.html | tytuł = Prezydent powołał nowych ministrów | data = 9 stycznia 2018 | opublikowany = prezydent.pl | data dostępu = 2018-01-09}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Sejm Rzeczypospolitej Polskiej. VI kadencja. Przewodnik'', Wydawnictwo Sejmowe, Warszawa 2008, s. 9.
* {{Cytuj stronę|url=http://sejm.gov.pl/Sejm8.nsf/posel.xsp?id=002&type=A|tytuł=Strona sejmowa posła VIII kadencji|data dostępu=2017-12-19}}

== Посилання ==
* {{Cytuj stronę|url=http://www.andrzejadamczyk.pl/|tytuł=Andrzej Adamczyk – strona prywatna|data dostępu=2015-05-17}}

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Адамчик Анджей}}
[[Категорія:Політики Польщі]]
[[Категорія:Депутати Сейму Польщі]]

title: пол. Andrzej Adamczyk

Народився: 4 січня 1959 (66 років) · Крешовиці, Республіка Польща

Країна: Республіка Польща

Діяльність: політик

Alma mater: Суспільна Академія наук у Лодзіd

Знання мов: польська

Посада: Minister of Infrastructured, член Сейму Польщі і член Сейму Польщі

Партія: Право і справедливість і Centre Agreement – Polish Uniond

Нагороди: Bronze Medal for Merit in Fire Protection