text:
# Високе Відродження
Високе Відродження — кульмінаційний або апогейний період Ренесансу, який включає останні роки XV століття та перші десятиліття XVI століття. Відкриття Америки (1492 р.) є історичним орієнтиром для його початку, а для завершення — пограбування Рима в 1527 році військами імператора Карла V.
Період, що передує йому — раннє Відродження, а наступний — пізнє Відродження.

## Високе Відродження в Італії
«Золотим століттям» італійського Відродження називають Високий Ренесанс. Леонардо да Вінчі, Рафаель Санті, Мікеланджело Буонарроті — художники, які визначили добу. Їхні життєві шляхи часто перетиналися, та мали вони різні художні та людські індивідуальності. В італійському Відродженні Флоренцію замінив Рим як найпрестижніший художній центр. У Флоренції відбулись бурхливі соціальні та політичні рухи, в тому числі підйом і падіння Савонароли та вигнання Медічі. У Римі діяла художня програма Ватикану (Базиліка Святого Петра, Сікстинська капела, Кімнати Рафаеля), залучила художників Браманте, Сангалло, Рафаеля та Мікеланджело. Серед художніх центрів Італії лише Венеції вдається зрівнятися за значенням завдяки унікальним характеристикам венеційської школи живопису.
Високе Відродження визначається зрілістю і рівновагою, виявленими в сфумато Леонардо; у мармурових творах Мікеланджело; в кольорах, текстурі і світлотіні венеційців або Мадонні Рафаеля, які дають світло і тіні нової популярності; у просуванні руки на портретах (як у Моні Лізі); у чіткій композиції, особливо трикутній, що відзначається співвідношенням фігур із зовнішнім виглядом.
Маньєризм спочатку був зневажливим терміном для художників, яким не вистачало оригінальності. Престиж, якого досягли художники Високого Відродження, змусив усіх порівнювати себе з ними: художник Тінторетто, стверджував, що використовує «колір Тиціана і малюнок Мікеланджело».
Деякі вчені, такі як Стівен Фрідберг, вважають, що картини у Ватикані Мікеланджело та Рафаеля представляють кульмінацію стилю Високого Відродження в живописі, завдяки амбіційному масштабу цих робіт, в поєднанні зі складністю їх композиції, а вказівні іконографічні та декоративні посилання на класичну античність розглядають як емблему Високого Відродження.
Художники Фра Бартоломео та Маріотто Альбертінеллі створили полотна, які досі відзначають за гармонію їх дизайну та техніки. Витягнуті пропорції та перебільшені пози у пізніх роботах Мікеланджело, Андреа дель Сарто та Корреджо створюють так званий маньєризм, оскільки стиль пізнішого Відродження згадується в історії мистецтва.
Протягом XVII століття, очолюваного проривною естетикою бароко, зберігалася класицистична течія, яка тривала у XVIII столітті завдяки роботі академій та неокласичному стилю. У середині XIX століття прерафаеліти прагнули повернутися до ремісничої чистоти передрафаелівського живопису.
Спокійний настрій і яскраві кольори картин Джорджоне і раннього Тиціана ілюструють стиль Високого Відродження, який практикується у Венеції. Інші впізнавані твори цього періоду — «Мона Ліза» Леонардо да Вінчі та «Афінська школа» Рафаеля. Фреска Рафаеля є віртуозним твором перспективи і композиції.

## Високе Відродження в решті Європи
- Гендрік III, граф Нассау-Бреда, де Мабузе, 1516–1517.
- Носоріг, від Дюрера, 1515.
- Богородиця з дитиною та Сан-Хуаніто, Яньєс де ла Альмедіна, 1505.

Прийняття італійських форм Відродження було повільним і неоднозначним протягом п'ятнадцятого століття. До середини XVI століття широке розповсюдження творів Високого Відродження завдяки гравюрам та текстам, трактатам (Вазарі, Серліо, Віньола, Палладіо) перетворили їх на класичний канон.
Скандинавський Ренесанс склався як автономний етап, ознаменував класичний період.
Для монархії католицьких монархів та перших двох Габсбургів Іспанії — історіографія зазвичай називає останню чверть XV століття та перші дві третини XVI століття високим Відродженням в Іспанії, в той час як для останньої третини XVI століття, де домінувала амбіційна художня програма Феліпе II, зберігається термін Низьке Відродження в Іспанії. Усі галузі іспанського інтелектуального виробництва вступили у Золоту добу.

## Скульптура
Скульптура високого Відродження, прикладом якої є робота Мікеланджело «П'єта» та знаковий Давид, характеризується «ідеальним» балансом між нерухомістю та рухом. Скульптура високого Відродження замовлялася громадськістю та державою і була дорогим видом мистецтва. Твори скульпторів часто використовувалася для прикраси архітектури у двориках, де інші мали змогу навчатися та милуватися замовленими скульптурами. Багаті люди, кардинали, правителі, банкіри, були приватними покровителями разом із дуже заможними сім'ями. Папа Юлій II також протегував багатьом художникам. Під час Високого Відродження було розроблено невеликі статуетки для приватних меценатів та створено бюсти.

## Галерея
- Таємна вечеря (Леонардо), (1495–1497).
- Школа в Афінах, у кімнатах Ватикану, Рафаелем (1509–1511).
- Могила Лоренцо де Медічі, в каплиці Медічі Мікеланджело (1520–1534).
- Спляча Венера, Джорджоне (1501).
- Темпієто з Браманте в Сан-П'єтро в Монторіо (1502–1510).

title: Високе Відродження

wikitext:
{{unibox}}[[Файл:God2-Sistine Chapel.png|thumb|300px|[[Створення Адама (фреска)|Створення Адама]], сцена зі [[Стеля Сікстинської капели|Стелі Сікстинської капели]] (c. 1508—1512) [[Мікеланджело Буонарроті|Мікеланджело]].]]
'''Високе Відродження''' — кульмінаційний або апогейний період [[Відродження|Ренесансу]], який включає останні роки [[XV століття]] та перші десятиліття [[XVI століття]].<ref>La terminología proviene de las expresiones alemanas ''Frührenaissance'' («Renacimiento incipiente»), ''Hochrenaissance'' («alto Renacimiento») y ''Spatrenaissance'' (literalmente «Renacimiento tardío», que en otros idiomas se suele traducir como «bajo Renacimiento» por oposición al «alto»-).</ref> [[Відкриття Америки Колумбом|Відкриття Америки]] (1492 р.) є історичним орієнтиром для його початку, а для завершення — [[Пограбування Рима (1527)|пограбування Рима]] в 1527 році військами імператора [[Карл V Габсбург|Карла V]].

Період, що передує йому — [[раннє Відродження]], а наступний — пізнє Відродження.

== Високе Відродження в Італії ==
«Золотим століттям» італійського Відродження називають Високий Ренесанс. [[Леонардо да Вінчі]], [[Рафаель Санті]], [[Мікеланджело Буонарроті]] — художники, які визначили добу. Їхні життєві шляхи часто перетиналися, та мали вони різні художні та людські індивідуальності. В італійському Відродженні [[Флоренція|Флоренцію]] замінив [[Рим]] як найпрестижніший художній центр.<ref>O expresiones similares: ''artistas florentino-romanos'', ''escuela florentino-romana'', ''estilo florentino-romano'', ''gusto florentino-romano'', ''canon florentino-romano'', ''paradigma florentino-romano'', etc. Fernando Checa habla de ''los paradigmas vasarianos de Florencia y Roma'' (''op. cit.'', pg. 21-22).</ref> У Флоренції відбулись бурхливі соціальні та політичні рухи, в тому числі підйом і падіння [[Джироламо Савонарола|Савонароли]] та вигнання [[Медічі]]. У Римі діяла художня програма [[Ватикан]]у ([[Базиліка святого Петра|Базиліка Святого Петра]], [[Сікстинська капела]], Кімнати [[Станці Рафаеля|Рафаеля]]), залучила художників [[Донато Браманте|Браманте]], Сангалло, Рафаеля та Мікеланджело. Серед художніх центрів Італії лише [[Венеція|Венеції]] вдається зрівнятися за значенням завдяки унікальним характеристикам венеційської школи живопису.<ref>{{Cite web |url=https://www.schoollife.org.ua/tema-mystetstvo-vysokoho-vidrodzhennya-8-klas-vsesvitnya-istoriya/ |title=Архівована копія |accessdate=2 травня 2021 |archive-date=2 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210502174453/https://www.schoollife.org.ua/tema-mystetstvo-vysokoho-vidrodzhennya-8-klas-vsesvitnya-istoriya/ }}</ref>
Високе Відродження визначається зрілістю і рівновагою, виявленими в [[сфумато]] Леонардо; у мармурових творах Мікеланджело; в кольорах, текстурі і [[Світлотінь|світлотіні]] венеційців або [[Сікстинська Мадонна|Мадонні]] Рафаеля, які дають світло і тіні нової популярності; у просуванні руки на портретах (як у [[Мона Ліза|Моні Лізі]]); у чіткій [[Композиція (мистецтво)|композиції]], особливо трикутній, що відзначається співвідношенням фігур із зовнішнім виглядом.<ref>Antonio Fernández, E. Barnechea y Juan Haro ''Historia del Arte'', Vicens Vives, pg. 236.</ref>

Маньєризм спочатку був зневажливим терміном для художників, яким не вистачало оригінальності. Престиж, якого досягли художники Високого Відродження, змусив усіх порівнювати себе з ними: художник [[Якопо Тінторетто|Тінторетто]], стверджував, що використовує «колір Тиціана і малюнок Мікеланджело».
Деякі вчені, такі як Стівен Фрідберг, вважають, що картини у Ватикані Мікеланджело та Рафаеля представляють кульмінацію стилю Високого Відродження в живописі, завдяки амбіційному масштабу цих робіт, в поєднанні зі складністю їх композиції, а вказівні іконографічні та декоративні посилання на класичну античність розглядають як емблему Високого Відродження.
Художники Фра Бартоломео та Маріотто Альбертінеллі створили полотна, які досі відзначають за гармонію їх [[дизайн]]у та техніки. Витягнуті пропорції та перебільшені пози у пізніх роботах Мікеланджело, Андреа дель Сарто та Корреджо створюють так званий [[маньєризм]], оскільки стиль пізнішого Відродження згадується в історії мистецтва.

Протягом [[XVII століття]], очолюваного проривною [[естетика|естетикою]] [[бароко]], зберігалася [[Класицизм|класицистична]] течія, яка тривала у [[XVIII століття|XVIII столітті]] завдяки роботі [[Академія (заклад)|академій]] та [[Неокласицизм|неокласичному]] стилю. У середині XIX століття [[прерафаеліти]] прагнули повернутися до ремісничої чистоти [[Прерафаеліти|передрафаелівського]] живопису.

Спокійний настрій і яскраві кольори картин Джорджоне і раннього Тиціана ілюструють стиль Високого Відродження, який практикується у Венеції. Інші впізнавані твори цього періоду — «Мона Ліза» Леонардо да Вінчі та «Афінська школа» Рафаеля. Фреска Рафаеля є віртуозним твором перспективи і композиції.

== Високе Відродження в решті Європи ==
<gallery>
Файл:'Portrait_of_Hendrik_III,_Count_of_Nassau-Breda',_oil_on_panel_painting_by_Jan_Gossart_(Mabuse).jpg|''Гендрік III, граф Нассау-Бреда'', де [[Мабюз|Мабузе]], 1516–1517.
Файл:Dürer_rhino.png|''[[Носоріг (Дюрер)|Носоріг]]'', від [[Альбрехт Дюрер|Дюрера]], 1515.
Файл:Virgen_con_niño_y_San_Juanito_1505._Óleo_y_Temple_sobre_tabla._784_x_641_cm._The_National_Gallery_of_Art._Washington.jpg|''Богородиця з дитиною та Сан-Хуаніто'', Яньєс де ла Альмедіна, 1505.
</gallery>
Прийняття італійських форм Відродження було повільним і неоднозначним протягом п'ятнадцятого століття. До середини XVI століття широке розповсюдження творів Високого Відродження завдяки [[Гравірування|гравюрам]] та текстам, трактатам (Вазарі, Серліо, Віньола, Палладіо) перетворили їх на класичний ''канон''.

[[Північне Відродження|Скандинавський Ренесанс]] склався як автономний етап, ознаменував ''класичний період.''

Для монархії [[Католицькі королі|католицьких монархів]] та перших двох Габсбургів [[Іспанія|Іспанії]] — історіографія зазвичай називає останню чверть XV століття та перші дві третини XVI століття високим Відродженням в Іспанії, в той час як для останньої третини XVI століття, де домінувала амбіційна художня програма [[Філіп II|Феліпе II]], зберігається термін Низьке Відродження в Іспанії.<ref>Fernández, Barnechea y Haro, ''op. cit.'' cpt. 14 y 15 (pgs. 251—279)</ref> Усі галузі іспанського інтелектуального виробництва вступили у [[Золота доба|Золоту добу]].

== Скульптура ==
[[Скульптура]] високого [[Відродження]], прикладом якої є робота Мікеланджело «П'єта» та знаковий [[Давид]], характеризується «ідеальним» балансом між нерухомістю та рухом. Скульптура високого Відродження замовлялася громадськістю та державою і була дорогим видом мистецтва. Твори скульпторів часто використовувалася для прикраси архітектури у двориках, де інші мали змогу навчатися та милуватися замовленими скульптурами. Багаті люди, кардинали, правителі, банкіри, були приватними покровителями разом із дуже заможними сім'ями. Папа Юлій II також протегував багатьом художникам. Під час Високого Відродження було розроблено невеликі статуетки для приватних [[меценат]]ів та створено бюсти.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:The_Last_Supper_-_Leonardo_Da_Vinci_-_High_Resolution_32x16.jpg|''[[Тайна вечеря (картина да Вінчі)|Таємна вечеря (Леонардо)]]'', (1495–1497).
Файл:La_scuola_di_Atene.jpg|''[[Афінська школа (Рафаель)|Школа в Афінах]]'', у [[Станці Рафаеля|кімнатах Ватикану]], [[Рафаель Санті|Рафаелем]] (1509–1511).
Файл:Cappelle_Medicee,_sagrestia_nuova_tomba_di_lorenzo_3_l'alba_e_il_crepuscolo_(Michelangelo).JPG|Могила Лоренцо де Медічі, в [[Базиліка Сан-Лоренцо (Флоренція)|каплиці Медічі]] [[Мікеланджело Буонарроті|Мікеланджело]] (1520–1534).
Файл:Giorgione_-_Sleeping_Venus_-_Google_Art_Project_2.jpg|[[Венера, що спить|''Спляча Венера'']], [[Джорджоне]] (1501).
Файл:Tempietto di San Pietro in Montorio.jpg|''[[Темп'єтто|Темпієто]]'' з [[Донато Браманте|Браманте]] в [[Сан П'єтро ін Монторіо|Сан-П'єтро в Монторіо]] (1502–1510).
</gallery>

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Джерела ==
* Греченко В. А., Чорний І. В. Світова та українська культура, -К., Літера ЛТД., 2009.
{{Мистецькі течії}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Відродження]]
[[Категорія:Мистецтво Італії]]
[[Категорія:Живопис]]

Місце розташування: Італія

Попередник: Раннє Відродження

Наступник: маньєризм


text:
# Радек Мартінек
Радек Мартінек (чеськ. Radek Martínek; 31 серпня 1976, м. Гавлічкув-Брод, ЧССР) — чеський хокеїст, захисник. Виступає за  у Національній хокейній лізі.
Вихованець хокейної школи ХК «Чеське Будейовіце». Виступав за ХК «Чеське Будейовіце», «Нью-Йорк Айлендерс», «Бріджпорт-Саунд Тайгерс» (АХЛ), «Колумбус Блю-Джекетс».
В чемпіонатах НХЛ — 486 матчів (25+85), у турнірах Кубка Стенлі — 11 матчів (0+1).
У складі національної збірної Чехії учасник чемпіонатів світу 2000, 2001 і 2011.
Досягнення
- Чемпіон світу (2000, 2001), бронзовий призер (2011).

wikiname: ukwiki

title: Радек Мартінек

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Радек Мартінек
| image           = Radek Martinek.jpg
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = захисник
| shoots          = правий
| height          = 182 см
| weight          = 93 кг
| team            =
| league          =
| former_teams    =
| played_for      = [[Чеське Будейовіце (хокейний клуб)|ХК Чеське Будейовіце]]
[[Нью-Йорк Айлендерс]]
[[Колумбус Блю-Джекетс]]
| ntl_team        = {{ih|CZE}}
| birth_date      = 31.8.1976
| birth_place     = м. Гавлічкув-Брод, [[ЧССР]]
| draft           = 228-й загальний
| draft_year      = 1999
| draft_team      = [[Нью-Йорк Айлендерс]]
| career_start    = 1996
| career_end      = 2014
}}
'''Радек Мартінек''' ({{lang-cs|Radek Martínek}}; [[31 серпня]] [[1976]], м. Гавлічкув-Брод, [[ЧССР]]) — [[Чехія|чеський]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], захисник. Виступає за  у [[Національна хокейна ліга|Національній хокейній лізі]].

Вихованець хокейної школи [[Чеське Будейовіце (хокейний клуб)|ХК «Чеське Будейовіце»]]. Виступав за [[Чеське Будейовіце (хокейний клуб)|ХК «Чеське Будейовіце»]], «[[Нью-Йорк Айлендерс]]», «Бріджпорт-Саунд Тайгерс» ([[АХЛ]]), «[[Колумбус Блю-Джекетс]]».

В чемпіонатах [[НХЛ]] — 486 матчів (25+85), у турнірах [[Кубок Стенлі|Кубка Стенлі]] — 11 матчів (0+1).

У складі [[Збірна Чехії з хокею із шайбою|національної збірної Чехії]] учасник [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|чемпіонатів світу]] [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|2000]], 2001 і [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2011|2011]].

;Досягнення
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|Чемпіон світу]] ([[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|2000]], 2001), бронзовий призер ([[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2011|2011]]).

== Посилання ==
* [http://www.eliteprospects.com/player.php?player=8694 Профіль] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110426050457/http://www.eliteprospects.com/player.php?player=8694 |date=26 квітня 2011 }} на [http://www.eliteprospects.com/ Eliteprospects] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6Cp0ltw3p?url=http://www.eliteprospects.com/ |date=11 грудня 2012 }} {{ref-en}}

{{Чехія на ЧС з хокею 2000}}
{{Чехія на ЧС з хокею 2001}}
{{Icehockey-bio-stub}}

{{DEFAULTSORT:Мартінек, Радек}}
[[Категорія:Уродженці Гавличкув-Брода]]
[[Категорія:Чеські хокеїсти]]
[[Категорія:Гравці збірної Чехії з хокею]]
[[Категорія:Хокеїсти «Мотора» (Чеські Будейовиці)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Нью-Йорк Айлендерс»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Колумбус Блю-Джекетс»]]
[[Категорія:Задрафтовані «Нью-Йорк Айлендерс»]]
[[Категорія:Хокеїсти АХЛ]]
[[Категорія:Чемпіони світу з хокею]]
[[Категорія:Чеські чемпіони світу]]
[[Категорія:Спортсмени Гавличкув-Брода]]

title: Радек Мартінек

Народився: 31 серпня 1976 (48 років) · м. Гавлічкув-Брод, ЧССР

Вага: 93 кг

Позиція: захисник

Кидок: правий

Проф. клуби: ХК Чеське Будейовіце · Нью-Йорк Айлендерс · Колумбус Блю-Джекетс

Нац. збірна: Чехія

Драфт НХЛ: 228-й загальний, 1999 · Нью-Йорк Айлендерс


text:
# Щити (Опольське воєводство)
Щити (пол. Szczyty, нім. Tscheidt) — село в Польщі, у гміні Баборув Ґлубчицького повіту Опольського воєводства.
Населення — 88 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Опольського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 44      | 7                  | 32               | 5                    |
| Жінки    | 44      | 6                  | 25               | 13                   |
| Разом    | 88      | 13                 | 57               | 18                   |

title: Щити (Опольське воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Щити
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Szczyty}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = 2020-06 Szczyty (01) Kaplica.jpg
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Опольське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Ґлубчицький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Баборув (гміна){{!}}Баборув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 88
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 77
|поштовий індекс        = 48-120
|автомобільний код      = OGL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0491133
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Щити}}

'''Щити''' ({{lang-pl|Szczyty}}, {{lang-de|Tscheidt}}) — село в Польщі, у [[Баборув (гміна)|гміні Баборув]] [[Ґлубчицький повіт|Ґлубчицького повіту]] [[Опольське воєводство|Опольського воєводства]].
Населення — {{formatnum:88}} {{МНОЖИНА:88|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Опольське воєводство (1975–1998)|Опольського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=44 |ЧолПре=7 |ЧолПрац=32 |ЧолПост=5
|Жін=44 |ЖінПре=6 |ЖінПрац=25 |ЖінПост=13
|Разом=88 |РазомПре=13 |РазомПрац=57 |РазомПост=18
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Баборув}}

[[Категорія:Села Ґлубчицького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Опольське воєводство

Повіт: Ґлубчицький повіт

Гміна: Баборув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: OGL

OSM: ↑2807279 ·R (Ґміна Баборув)


text:
# Віктор Крум
Віктор Крум (англ. Viktor Krum) — вигаданий персонаж, другорядний герой серії романів англійської письменниці Джоан К. Ролінґ.
Народився у квітні-серпні 1976 року у Болгарії. Студент школи магії та чар Дурмстренґ, на чотири роки старший за Гаррі Поттера, «Чемпіон Дурмстренґу», обраний Келихом вогню для участі в Тричаклунському Турнірі, ловець болгарської збірної з квідичу.

## Зовнішність та характер
Згідно з описом, має густі брови і гачкуватий ніс, який успадкував від батька. Віктор дуже скоординований у повітрі на мітлі, але незбалансований на землі. Гаррі Поттер стверджував, що у повітрі Крум тримається краще, ніж на землі. Він горбився та був клишоногим. Також у книзі відмічається, що Віктор мав плоскостопість. У вісімнадцять років Крум був худим та відзначався нездоровим кольором обличчя.
Незважаючи на свій успіх та популярність, Крум був нещасливим та самотнім, характеризувався як тиха та стримана людина. Віктор закінчив школу Дурмстренґ, яка спеціалізується на темних чарах, але погано відносився до чорної магії.

## Особисте життя
Віктор Крум народився у сім'ї Крумів у квітні-серпні 1976 року, виріс у Болгарії та навчався у школі Дурмстренґ. Протягом шкільного життя Віктор зіткнувся з символом Смертельних реліквій Ґелертом Ґріндельвальдом.
Прибувши на Тричаклунський Турнір у Хоґвартс Крум зустрічає Герміону Ґрейнджер, і судячи з усього, закохується у неї. Спочатку боязко, а потім більш настирливо болгарин починає залицятись до неї. Його наполегливість дає свій результат: Герміона вислуховує його погану англійську, приймає запрошення на Святковий бал і навіть дозволяє Віктору кілька разів поцілувати себе. Розходяться вони лише друзями, але регулярно листуються.
Через два роки Крам зустрічається з Герміоною на весіллі Білла Візлі з Флер Делякур, куди Віктора запросила сама наречена. Там він помічає трохи відірвану від реальності Луну Лавґуд, кладе око на Джіні Візлі. Але усі його спроби познайомитись та пофліртувати терплять поразки. Після весілля Крум повертається до Болгарії, де знаходить своє кохання.

## Кар'єра
Ще не закінчивши школу, він стал ловцем болгарської збірної з квідичу.
У 1994 році Крум допоміг збірній Болгарії вийти у фінал проти команди з Ірландії, Однак спритність та легкість польоту не допомагає Збірній. Під час гри Віктор двічі виконує фінт Вронського, у результаті якого його противник Айден Лінч розбивається об землю. Після першої травми Лінчу він отримує в обличчя бладжером, однак зламаний ніс не заважає йому помітити снича, якого Крум наздоганяє. Однак за кількістю балів перемагає збірна Ірландії.
Крум вирішує наздогнати снича, який зупинив гру, незважаючи на те, що у команди суперника 160 очків. Сам Гаррі Поттер захоплюється хоробрістю та рішучістю Віктора. Розуміючи, що наздогнати команду Збірної Ірландії його команда не зможе, ловець вирішує закінчити гру на своїх умовах.
Після поразки у чемпіонаті-2002, где він грав проти збірної Єгипту, Крум вирішує залишити спорт.
У 2014 році (коли йому було 38 років) Віктор вирішує повернутись у спорт. Він бере участь у чемпіонаті світу у Патагонській пустелі. Крум пояснює своє повернення тим, що дуже хоче, хоча б раз у житті, отримати Кубок світу. Незважаючи на те, що усі гравці команди суперників молодші за нього, Болгарська збірна перемагає. Завдяки бездоганній грі Віктора, його команда все ж таки отримує звання Чемпіонів світу.

title: Віктор Крум

wikitext:
{{Персонаж ГП
 | image = Stanislav Ianevski as Viktor Krum Віктор Крум.jpg
 | розмір = 300px
  | bgcolor = black
  | fgcolor = red
  | ім'я = Віктор Крум
  | стать = чоловіча
  | волосся = чорне
  | очі = чорні
  | гуртожиток =
  | патронус  =
  | паличка  = 10¼ дюймів, саксаул, серцева жила дракона
  | кров = Чистокровний або напівкровний
  | лояльність = [[Дурмстренґ]]
 [[Збірна Болгарії з квіддичу]]
 [[Сім'я Крум]]
  | патронус =
  | поява = «[[Гаррі Поттер і келих вогню]]»
  }}
'''Віктор Крум''' ({{lang-en|Viktor Krum}}) — вигаданий персонаж, другорядний герой [[Гаррі Поттер (серія романів)|серії]] романів англійської письменниці [[Джоан Ролінґ|Джоан К. Ролінґ]].

Народився у квітні-серпні 1976 року у [[Болгарія|Болгарії]]. Студент школи магії та чар [[Дурмстренґ]], на чотири роки старший за [[Гаррі Поттер]]а, «Чемпіон Дурмстренґу», обраний Келихом вогню для участі в Тричаклунському Турнірі, ловець [[Збірна Болгарії з квідичу|болгарської збірної з квідичу]].

== Зовнішність та характер ==
Згідно з описом, має густі брови і гачкуватий ніс, який успадкував від батька. Віктор дуже скоординований у повітрі на мітлі, але незбалансований на землі. [[Гаррі Поттер]] стверджував, що у повітрі Крум тримається краще, ніж на землі. Він горбився та був [[Клишоногість|клишоногим]]. Також у [[Гаррі Поттер і келих вогню|книзі]] відмічається, що Віктор мав [[плоскостопість]]. У вісімнадцять років Крум був худим та відзначався нездоровим кольором обличчя.

Незважаючи на свій успіх та популярність, Крум був нещасливим та самотнім, характеризувався як тиха та стримана людина. Віктор закінчив [[Дурмстренґ|школу Дурмстренґ]], яка спеціалізується на темних чарах, але погано відносився до чорної магії.

== Особисте життя ==
Віктор Крум народився у [[Сім'я Крум|сім'ї Крумів]] у квітні-серпні 1976 року, виріс у Болгарії та навчався у [[Дурмстренґ|школі Дурмстренґ]]. Протягом шкільного життя Віктор зіткнувся з символом Смертельних реліквій [[Ґелерт Ґріндельвальд|Ґелертом Ґріндельвальдом]].

Прибувши на [[Тричаклунський турнір|Тричаклунський Турнір]] у [[Гоґвортс|Хоґвартс]] Крум зустрічає [[Герміона Ґрейнджер|Герміону Ґрейнджер]], і судячи з усього, закохується у неї. Спочатку боязко, а потім більш настирливо болгарин починає залицятись до неї. Його наполегливість дає свій результат: Герміона вислуховує його погану англійську, приймає запрошення на Святковий бал і навіть дозволяє Віктору кілька разів поцілувати себе. Розходяться вони лише друзями, але регулярно листуються.

Через два роки Крам зустрічається з [[Герміона Ґрейнджер|Герміоною]] на весіллі [[Білл Візлі|Білла Візлі]] з [[Флер Делякур]], куди Віктора запросила сама наречена. Там він помічає трохи відірвану від реальності [[Луна Лавґуд|Луну Лавґуд]], кладе око на [[Джіні Візлі|Джіні Візлі]]. Але усі його спроби познайомитись та пофліртувати терплять поразки. Після весілля Крум повертається до Болгарії, де знаходить своє кохання<ref>{{cite web |url= http://harrypotter.wikia.com/wiki/Viktor_Krum |title= Viktor Krum |publisher= harrypotter.wikia.com |date=  |accessdate= 30 січня 2016 року |archive-date= 31 січня 2016 |archive-url= https://web.archive.org/web/20160131095425/http://harrypotter.wikia.com/wiki/Viktor_Krum }}</ref>.

== Кар'єра ==
Ще не закінчивши школу, він стал ловцем [[Збірна Болгарії з квідичу|болгарської збірної з квідичу]].
У 1994 році Крум допоміг збірній Болгарії вийти у фінал проти команди з [[Ірландія|Ірландії]], Однак спритність та легкість польоту не допомагає Збірній. Під час гри Віктор двічі виконує [[фінт Вронського]], у результаті якого його противник Айден Лінч розбивається об землю. Після першої травми Лінчу він отримує в обличчя бладжером, однак зламаний ніс не заважає йому помітити снича, якого Крум наздоганяє. Однак за кількістю балів перемагає збірна [[Ірландія|Ірландії]].

Крум вирішує наздогнати снича, який зупинив гру, незважаючи на те, що у команди суперника 160 очків. Сам [[Гаррі Поттер]] захоплюється хоробрістю та рішучістю Віктора. Розуміючи, що наздогнати команду Збірної Ірландії його команда не зможе, ловець вирішує закінчити гру на своїх умовах.

Після поразки у чемпіонаті-2002, где він грав проти збірної Єгипту, Крум вирішує залишити спорт.

У 2014 році (коли йому було 38 років) Віктор вирішує повернутись у спорт. Він бере участь у чемпіонаті світу у [[Патагонська пустеля|Патагонській пустелі]]. Крум пояснює своє повернення тим, що дуже хоче, хоча б раз у житті, отримати Кубок світу. Незважаючи на те, що усі гравці команди суперників молодші за нього, [[Збірна Болгарії з квідичу|Болгарська збірна]] перемагає. Завдяки бездоганній грі Віктора, його команда все ж таки отримує звання Чемпіонів світу<ref>{{cite web |url= http://ru.harrypotter.wikia.com/wiki/Виктор_Крам |title= Виктор Крум |publisher=  |date= ru.harrypotter.wikia.com |accessdate= 30 січня 2016 року |archive-date= 17 квітня 2016 |archive-url= https://web.archive.org/web/20160417165206/http://ru.harrypotter.wikia.com/wiki/Виктор_Крам }}{{ref-ru}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}3. [https://web.archive.org/web/20180314234522/https://www.pottermore.com/writing-by-jk-rowling/quidditch-world-cup-final-live-report Репорти з фіналу матчу-2014 (на англ. мові)]

[[Категорія:Персонажі з Гаррі Поттера]]
[[Категорія:Вигадані болгари]]

title: Персонаж світу Гаррі Поттера

Стать: чоловіча

Колір волосся: чорне

Колір очей: чорні

Чистота крові: Чистокровний або напівкровний

Лояльність: Дурмстренґ · Збірна Болгарії з квіддичу · Сім'я Крум

Перша поява: «Гаррі Поттер і келих вогню»


text:
# Шомберки (Битом)
«Шомбе́рки Би́том» (пол. Szombierki Bytom) — професіональний польський футбольний клуб з міста Битом.

## Історія
21 лютого 1919 року був організований спортивний клуб, який отримав назву «Товариство Спортивне „Понятовскі“». Наприкінці Другої світової війни клуб розформовано.
Після Другої світової війни у 1945 році клуб відновив діяльність під назвою «Копальня Шомбєркі». У 1949 році команда дебютувала у чемпіонаті Польщі, зайнявши 10-е місце. У 1949 році рішенням польських влад клуб перейменовано на «Гурник Битом-Шомбєркі». У 1951 році місцевість Шомбєркі була приєднана до міста Битом. У 1952 команда дійшла до півфіналу Кубку Польщі. У 1957 року клуб отримав свою сучасну назву «Шомбєркі Битом».
У 1963 році клуб авансував до І ліги, а вже у 1965 році здобув срібні медалі чемпіонату. У 1972 році понизився у класі, але за рік повернувся до найвищої ліги. У 1980 році клуб здобув чемпіонство і дебютував в європейських турнірах. У 1984 році знову понизився у класі, потім виступав ще у найвищі лізі у 1984—1986 роки і в сезоні 1992/93.
У липні 1997 року «Шомбєркі» об'єдналася з іншим битомським клубом «Полонією», але 1 грудня 1998 року клуби розійшлися. На початку 2007 клуб знався з розіграшу чемпіонату, але вже улітку знову заявився у регіональній лізі.

### Назви
Колишні назви:
- 21.02.1919: ТС Понятовскі (пол. TS [Towarzystwo Sportowe] Poniatowski)
- 1944: розформовано
- 1945: РКС Копальня Шомбєркі (пол. RKS [Robotniczy Klub Sportowy] Kopalnia Szombierki)
- 1949: ЗКС Гурник Битом-Шомбєркі (пол. ZKS [Związkowy Klub Sportowy] Górnik Bytom-Szombierki)
- 1957: ГКС Шомбєркі Битом (пол. GKS [Górniczy Klub Sportowy] Szombierki Bytom)
- 1997: ТС Полонія/Шомбєркі Битом (пол. TS Polonia/Szombierki Bytom)
- 1998: ТС Шомбєркі Битом (пол. TS Szombierki Bytom)

## Титули та досягнення
- Чемпіонат Польщі:
  - чемпіон (1): 1980
  - срібний призер (1): 1965
  - бронзовий призер (1): 1981
- Кубок Польщі:
  - півфіналіст (5): 1952, 1963, 1966 (дубль), 1973, 1979

Участь у євротурнірах:
- Кубок чемпіонів УЄФА:
  - 1/8 фіналу: 1980/1981
- [[Файл:|16px]] Кубок УЄФА/Ліга УЄФА:
  - 1/32 фіналу: 1981/1982

title: Шомберки (Битом)

wikitext:
{{Футбольний клуб
| назва клубу = «Шомберки» Битом
| емблема = FC Szombierki Bytom Logo.png
| розмір емблеми = 175px
| повна назва = Товариство Спортивне<br />Шомберки Битом
| прізвисько = біло-зелені
| місто = [[Битом]]
| країна = {{POL}}
| рік заснування = [[1919]]
| стадіон = «[[Стадіон Шомбєркі у Битомі|Шомберки]]»
| вміщує = 20 000
| президент = {{Прапорець|POL}} Анджей Кайзер
| головний тренер = {{Прапорець|POL}} [[Кшиштоф Гурецко]]
| ліга = IV ліга
| сезон =
| місце =
| візерунок_лр1 = _white stripes
| візерунок1 = _whitestripes
| візерунок_пр1 = _white stripes
| візерунок_ге1=
| візерунок_тр1 =
| лівий_рукав1 = 348153
| футболка1 = 348153
| правий_рукав1 = 348153
| труси1 = FFFFFF
| гетри1 = FFFFFF
| візерунок_лр2 = _black stripes
| візерунок2 = _blackstripes
| візерунок_пр2 = _black stripes
| візерунок_тр2 =
| візерунок_ге2 =
| лівий_рукав2 = 348153
| футболка2 = 348153
| правий_рукав2 = 348153
| труси2 = 348153
| гетри2 = 348153
| візерунок_ге3 =
| візерунок_тр3 =
| лівий_рукав3 =
| футболка3 =
| правий_рукав3 =
| труси3 =
| гетри3 =
}}

'''«Шомбе́рки Би́том»''' ({{lang-pl|Szombierki Bytom}}) — професіональний [[Польща|польський]] [[футбольний клуб]] з міста [[Битом]].

== Історія ==
[[21 лютого]] [[1919]] року був організований спортивний клуб, який отримав назву «Товариство Спортивне „Понятовскі“». Наприкінці [[Друга світова війна|Другої світової війни]] клуб розформовано.

Після [[Друга світова війна|Другої світової війни]] у 1945 році клуб відновив діяльність під назвою «Копальня Шомбєркі». У [[1949]] році команда дебютувала у [[Чемпіонат Польщі з футболу|чемпіонаті Польщі]], зайнявши 10-е місце. У [[1949]] році рішенням польських влад клуб перейменовано на «Гурник Битом-Шомбєркі». У 1951 році місцевість Шомбєркі була приєднана до міста [[Битом]]. У 1952 команда дійшла до півфіналу [[Кубок Польщі з футболу|Кубку Польщі]]. У 1957 року клуб отримав свою сучасну назву «Шомбєркі Битом».

У [[1963]] році клуб авансував до [[Польська Екстракласа з футболу|І ліги]], а вже у [[1965]] році здобув [[Чемпіонат Польщі з футболу|срібні медалі чемпіонату]]. У [[1972]] році понизився у класі, але за рік повернувся до найвищої ліги. У [[1980]] році клуб здобув [[Чемпіонат Польщі з футболу|чемпіонство]] і дебютував в європейських турнірах. У [[1984]] році знову понизився у класі, потім виступав ще у найвищі лізі у 1984—1986 роки і в сезоні 1992/93.

У липні [[1997]] року «Шомбєркі» об'єдналася з іншим битомським клубом [[Полонія (Битом)|«Полонією»]], але 1 грудня 1998 року клуби розійшлися. На початку [[2007]] клуб знався з розіграшу чемпіонату, але вже улітку знову заявився у регіональній лізі.

=== Назви ===
Колишні назви:
* 21.02.1919: ТС Понятовскі ({{lang-pl|TS [Towarzystwo Sportowe] Poniatowski}})
* 1944: розформовано
* 1945: РКС Копальня Шомбєркі ({{lang-pl|RKS [Robotniczy Klub Sportowy] Kopalnia Szombierki}})
* 1949: ЗКС Гурник Битом-Шомбєркі ({{lang-pl|ZKS [Związkowy Klub Sportowy] Górnik Bytom-Szombierki}})
* 1957: ГКС Шомбєркі Битом ({{lang-pl|GKS [Górniczy Klub Sportowy] Szombierki Bytom}})
* 1997: ТС Полонія/Шомбєркі Битом ({{lang-pl|TS Polonia/Szombierki Bytom}})
* 1998: ТС Шомбєркі Битом ({{lang-pl|TS Szombierki Bytom}})

== Титули та досягнення ==
* {{Трофей|корона|золота}} '''[[Чемпіонат Польщі з футболу|Чемпіонат Польщі]]:'''
** чемпіон (1): 1980
** срібний призер (1): 1965
** бронзовий призер (1): 1981
* {{Трофей|кубок|золота}} '''[[Кубок Польщі з футболу|Кубок Польщі]]:'''
** півфіналіст (5): 1952, 1963, 1966 (дубль), 1973, 1979
Участь у євротурнірах:
* {{Трофей|кубок чемпіонів}} '''[[Ліга чемпіонів УЄФА|Кубок чемпіонів УЄФА]]:'''
** 1/8 фіналу: 1980/1981
* {{Трофей|кубок УЄФА}} '''[[Ліга Європи УЄФА|Кубок УЄФА/Ліга УЄФА]]:'''
** 1/32 фіналу: 1981/1982

== Посилання ==
* [http://www.gks.szombierkibytom.com Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210614121115/http://gks.szombierkibytom.com/ |date=14 червня 2021 }} {{ref-pl}}
* [https://web.archive.org/web/20160305054651/http://www.90minut.pl/skarb.php?id_klub=388 Профіль клубу на сайті 90minut] {{ref-pl}}

{{FC-stub}}

{{Портали|Футбол|Спорт}}

[[Категорія:Футбольні клуби Польщі]]
[[Категорія:Футбольні клуби, засновані 1919]]
[[Категорія:1919 у польському спорті]]
[[Категорія:Засновані в Польщі 1945]]

title: «Шомберки» Битом

Повна назва: Товариство Спортивне · Шомберки Битом

Прізвисько: біло-зелені

Населений пункт: Битом, Польща

Стадіон: «Шомберки»

Президент: Анджей Кайзер

Головний тренер: Кшиштоф Гурецко

Ліга: IV ліга

Домашня: Виїзна


text:
# HD112152
HD112152 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу
A0 й має видиму зоряну величину в смузі V приблизно 9,1.

title: HD112152

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD112152}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD112152}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|12|54| 6,67}}
| схилення= {{DEC|+27|40|33,8}}
| вид_вел = 9,10<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A…498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A0]]
| u-b =  0,10
| b-v =  0,20
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y =  0,12
| m1 =  0,20
| c1 =  0,88
| hb =  2,85<ref name=CPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =
| схилення =
| паралакс =
| п_похибка =
| відстань_ср =
| відстань_пс =
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 112152,
[[Боннський огляд|BD+28 2163]],
[[Каталог опорних зір|GSC]] 1995-1741
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD112152
}}
{{Starbox end}}
'''HD112152''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]]
[[Зорі спектрального класу A|A0]] й має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно 9,1.<ref name=CPcat />
<!--Вона знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]] й розташована на відстані біля [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].-->
<!-- ==Пекулярний хімічний склад== -->

== Див. також ==
* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (12h-14h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія:(сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу A0]]
[[Категорія:HD112000-112999|1]]

{{astro-stub}}

title: HD112152

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: мас/рік · за схиленням: мас/рік

Відстань: світлових років · парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD112152


text:
# Боримський Іван Арсеньович
Іва́н Арсе́ньович Бори́мський (нар. 23 січня 1951, с. Софіївка Калинівського району Вінницької області) — директор сільськогосподарського товариства «Промінь» Калинівського району Вінницької області, Герой України.

## Державні нагороди
- Звання Герой України з врученням ордена Держави (24 серпня 2013) — за визначні особисті заслуги перед Українською державою у розвитку сільськогосподарського виробництва, впровадження прогресивних технологій та сучасних форм господарювання, багаторічну самовіддану працю[1]
- Орден «За заслуги» I ст. (23 серпня 2011)[2], II ст. (22 червня 2007)[3], III ст. (22 серпня 2003)[4]
- Заслужений працівник сільського господарства України (27 січня 2001)[5]
- Відзнака Президента України — ювілейна медаль «20 років незалежності України» (19 серпня 2011) — за значний особистий внесок у соціально-економічний, науково-технічний та культурно-освітній розвиток Української держави, вагомі трудові здобутки та багаторічну сумлінну працю[6]
- Відзнака Президента України — ювілейна медаль «25 років незалежності України».[7]

title: Боримський Іван Арсеньович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                = Іван Арсеньович Боримський
| місце_проживання    =
| інші_імена          =
| псевдонім           =
| прізвисько          =
| зображення          =
| розмір_зображення   = 200пкс
| підпис_зображення   =
| ім'я_при_народженні =
| дата_народження     = 23.01.1951
| місце_народження = с. [[Софіївка (Калинівський район)|Софіївка]] [[Калинівський район|Калинівського району]] [[Вінницька область|Вінницької області]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| причина_смерті =
| громадянство = {{UKR}}
| національність =
| Alma_mater =
| відомий_(відома) =
| рід_діяльності =
| титул =
| посада =
| військове звання =
| платня =
| термін =
| попередник =
| наступник =
| партія =
| головував_(-ла) =
| конфесія =
| чоловік =
| рід =
| родичі =
| дружина =
| діти =
| підпис =
| нагороди = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Держави (Україна)}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За заслуги I ступеня (Україна)}}
{{!}} {{Орден За заслуги II ступеня (Україна)}}
{{!}} {{Орден За заслуги III ступеня (Україна)}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Ювілейна медаль «20 років незалежності України»}}
{{!}} {{Ювілейна медаль «25 років незалежності України»}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Заслужений працівник сільського господарства України}}
{{!)}}
| сторінка_в_інтернеті =
| примітки =
| зріст =
| вага =
| герб =
| підпис_герба =
}}

'''Іва́н Арсе́ньович Бори́мський''' ({{н}} [[23 січня]] [[1951]], с. [[Софіївка (Калинівський район)|Софіївка]] [[Калинівський район|Калинівського району]] [[Вінницька область|Вінницької області]]) — директор сільськогосподарського товариства «Промінь» [[Калинівський район|Калинівського району]] [[Вінницька область|Вінницької області]], [[Герой України]].

== Державні нагороди ==
* Звання [[Герой України]] з врученням [[Орден Держави|ордена Держави]] ([[24 серпня]] [[2013]]) — ''за визначні особисті заслуги перед Українською державою у розвитку сільськогосподарського виробництва, впровадження прогресивних технологій та сучасних форм господарювання, багаторічну самовіддану працю''<ref>{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/15970.html |title=Указ Президента України № 442/2013 від 24 серпня 2013 року «Про присвоєння І.Боримському звання Герой України» |accessdate=24 серпня 2013 |archiveurl=https://www.webcitation.org/6JcpI8lad?url=http://www.president.gov.ua/documents/15970.html |archivedate=14 вересня 2013 |deadurl=yes }}</ref>
* [[Орден «За заслуги» (Україна)|Орден «За заслуги»]] I ст. ([[23 серпня]] [[2011]])<ref>{{Cite web |url=http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/845/2011 |title=Указ Президента України № 845/2011 від 23 серпня 2011 року «Про відзначення державними нагородами України з нагоди 20-ї річниці незалежності України» |accessdate=24 серпня 2013 |archive-date=14 жовтня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181014185852/http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/845/2011 }}</ref>, II ст. ([[22 червня]] [[2007]])<ref>{{Cite web |url=http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/549/2007 |title=Указ Президента України № 549/2007 від 22 червня 2007 року «Про відзначення державними нагородами України» |accessdate=24 серпня 2013 |archive-date=24 червня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190624142322/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/549/2007 }}</ref>, III ст. ([[22 серпня]] [[2003]])<ref>{{Cite web |url=http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/876/2003 |title=Указ Президента УКраїни № 876/2003 від 22 серпня 2003 року «Про відзначення державними нагородами України працівників підприємств, установ та організацій» |accessdate=24 серпня 2013 |archive-date=11 липня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190711114349/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/876/2003 }}</ref>
* [[Заслужений працівник сільського господарства України]] ([[27 січня]] [[2001]])<ref>{{Cite web |url=http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/61/2001 |title=Указ Президента України № 61/2001 від 27 січня 2001 року «Про відзначення державними нагородами України трудівників Вінницької області» |accessdate=24 серпня 2013 |archive-date=8 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220308173034/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/61/2001 }}</ref>
* Відзнака Президента України — [[ювілейна медаль «20 років незалежності України»]] ([[19 серпня]] [[2011]]) — ''за значний особистий внесок у соціально-економічний, науково-технічний та культурно-освітній розвиток Української держави, вагомі трудові здобутки та багаторічну сумлінну працю''<ref>{{Cite web |url=http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/822/2011 |title=Указ Президента України № 822/2011 від 19 серпня 2011 року «Про нагородження відзнакою Президента України — ювілейною медаллю „20 років незалежності України“» |accessdate=24 серпня 2013 |archive-date=3 червня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190603185937/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/822/2011 }}</ref>
* Відзнака Президента України — [[ювілейна медаль «25 років незалежності України»]].<ref>{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/3362016-20405 |title=Указ Президента України № 336/2016 від 19 серпня 2016 року |accessdate=8 вересня 2016 |archive-date=8 вересня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160908021710/http://www.president.gov.ua/documents/3362016-20405 }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.ukrgeroes.com.ua/BorymskyIA.html Боримський Іван Арсеньович // Сайт «Герої України»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180203064350/http://www.ukrgeroes.com.ua/BorymskyIA.html |date=3 лютого 2018 }}

{{Ukr-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Калинівського району]]

title: Іван Арсеньович Боримський

Народився: 23 січня 1951 (74 роки) · с. Софіївка Калинівського району Вінницької області

Громадянство: Україна

Нагороди: | Герой України (орден Держави) | | Орден «За заслуги» І ступеня | Орден «За заслуги» ІІ ступеня | Орден «За заслуги» ІІІ ступеня | | Ювілейна медаль «20 років незалежності України» | Ювілейна медаль «25 років незалежності України» | | Заслужений працівник сільського господарства України |

title: Громадянство

Орден «За заслуги» І ступеня: Орден «За заслуги» ІІ ступеня · Орден «За заслуги» ІІІ ступеня

title: Громадянство


text:
# Державний музей Аджарії
Держа́вний музе́й Аджа́рії (груз. აჭარის სახელმწიფო მუზეუმი) або Батумський краєзнавчий музей імені Харитона Ахвледіані — історико-краєзнавчий музей у місті Батумі, столиці регіону Аджарія (Грузія), визначний осередок культури і просвітництва міста, автономії та держави, що знайомить з історією та побутом краю, його мешканцями і визначними діячами, демонструє археологічні й природні артефакти; найстаріший державний заклад подібного типу (створений у 1908 році).

## Загальні дані
Музейний заклад розташований за адресою:
вул. Ісфраїла Джинчарадзе, буд. 4.
Працює щодня з 11:00 до 18:00.
Площа музею складає 1 737 м², експозиційна площа — 706 м², запасники — 110 м²
Культзаклад носить ім'я грузинського вченого і батумознавця Харитона Ахвледіані (див. тут)

## Історія
Краєзнавчий музей у Батумі був заснований у 1908 році групою вчителів, які любили свій край і бажали познайомити учнів з його історією. Спочатку це був суто шкільний заклад, що фінансувався громадськими діячами міста на чолі з Миколою Гоманом. Розташовувався він в училищі імені Пушкіна.
Експозиція музею поступово росла, розширювалася і згодом не вміщалася в будівлі. Відтак, у 1930 році було прийнято рішення перенести її в нове приміщення, де вона перебуває дотепер. Задля цього була вибрано споруда, зведена в 1883 році, що належала міському казначейству.
У 1938 році директором Батумського краєзнавчого музею став Харитон Ахвледіані, який пропрацював на цій посаді понад півстоліття, за цей час значно збільшивши колекцію, а також перетворивши музей в науково-просвітницький заклад.
У 1957 році добудували другий поверх музейного приміщення, щоб відвідувачі закладу змогли в повній мірі насолодитися експонатами.
У 2005 році, вже за Незалежності Грузії, музейній установі було присвоєно ім'я Харитона Ахвледіані.

## Експозиція та діяльність
У теперішній час колекція Державного музею Аджарії налічує близько 180 тисяч експонатів, в тому числі 2 000 старовинних рукописів і 6 300 рідкісних книг, написаних різними мовами.
Музейна експозиція розміщується на 2-х поверхах і складається з 4-х тематичних відділів:
- відділ природи — містить бл. 6 700 експонатів; ощнайомлює з особливостями ландшафту Аджарії, її геологічною будовою, флорою і фауною. Колекція цього відділу представлена такими експонатами, як: чучела риб, птахів і тварин, притаманні цьому регіону; породи дерев (дуби, пальми, інжир) та ті, що росли тут у минулому, скам'янілості Годердзійського лісу і гербарії, зібрані в місцевих лісах і горах; зразки корисних копалин і осадових порід; особливе місце займає велика карта стародавньої Аджарії, що розповідає як приблизно 155 млн років тому тут було глибоке море, що відступило після виверження вулкана;
- археологічний відділ — налічує понад 1 500 експонатів, найдавніші з яких відносяться до кам'яної доби, а найцікавіші — до елліністичного періоду і дохристиянської епохи. У цьому залі, зокрема, експонуються стародавні знаряддя праці, кам'яні ідоли, бронзові і срібні прикраси, глиняний посуд та керамічні вироби, древні монети. Особливу увагу заслуговує кратер, який відноситься до V століття до н. е., за формою нагадує вазу, й на ньому збереглися малюнки за сюжетами давньогрецької міфології;
- відділ етнографії — знайомить з обстановкою помешкання жителів Аджарії, характерною для XIX століття: макет приміщення виготовлений у натуральну величину, в ньому розміщені фігури людей, хатнє начиння, зокрема скрині, посуд тощо. Також у залі представлені зразки грузинського одягу, весільних шат і килимів, виготовлених в XVIII-XIX ст. ст.;
- історичний відділ — розташований на 2-му поверсі і присвячений середньовічної історії регіону: демонструється мапа царського Батумі, є картини і фотографії відомих людей, пам'яток і споруд. У цьому залі експонуються також зразки зброї: шаблі, ятагани, списи, пістолети і гранати, а також воїнське озброєння. У цьому ж музейному просторі відвідувачам показують колекцію домашніх тварин з аномаліями.

У музеї працює виставковий зал, також є внутрішній дворик, у якому демонструються довоєнний трактор і 18-метровий скелет кита.

## Джерело-посилання
- Краєзнавчий музей в Батумі [Архівовано 28 жовтня 2019 у Wayback Machine.] на www.womanadvice.ru (жіночий вебжурнал WomanAdvice.ru - поради на всі випадки життя) [Архівовано 5 листопада 2019 у Wayback Machine.] (рос.)

title: Державний музей Аджарії

wikitext:
{{Infobox Museum
 |name        = Державний музей Аджарії
 |image       = Державний музей Аджарії.JPG
 |imagesize   =
 |established = [[1908]] рік
 |location    = {{GEO}}: м. [[Батумі]] ([[Аджарія]])
 |address     = вул. І. Джинчарадзе, буд. 4
 |Фонд        = понад 180 тис. експонатів
 |visitors    =
 |director    =
 |curator     =
 |website     =
}}
'''Держа́вний музе́й Аджа́рії''' ({{lang-ka|აჭარის სახელმწიფო მუზეუმი}}) або '''Батумський краєзнавчий музей імені Харитона Ахвледіані''' — [[Історичний музей|історико]]-[[Краєзнавчий музей|краєзнавчий]] [[музей]] у місті [[Батумі]], столиці регіону [[Аджарія]] ([[Грузія]]), визначний осередок культури і просвітництва міста, автономії та держави, що знайомить з історією та побутом краю, його мешканцями і визначними діячами, демонструє [[Археологія|археологічні]] й природні артефакти; найстаріший державний заклад подібного типу (створений у [[1908]] році).

== Загальні дані ==

Музейний заклад розташований за адресою:
: ''вул. Ісфраїла Джинчарадзе, буд. 4''.
Працює щодня з 11:00 до 18:00.

Площа музею складає 1 737 м², експозиційна площа — 706 м², запасники — 110 м²

Культзаклад носить ім'я грузинського вченого і батумознавця Харитона Ахвледіані (див. [[#Історія|''тут'']])

== Історія ==

Краєзнавчий музей у Батумі був заснований у [[1908]] році групою вчителів, які любили свій край і бажали познайомити учнів з його історією. Спочатку це був суто шкільний заклад, що фінансувався громадськими діячами міста на чолі з Миколою Гоманом. Розташовувався він в училищі імені Пушкіна.
[[Файл:Вхід до Державного музею Аджарії.JPG|міні|ліворуч|180пкс|Вхід до музею]]
Експозиція музею поступово росла, розширювалася і згодом не вміщалася в будівлі. Відтак, у [[1930]] році було прийнято рішення перенести її в нове приміщення, де вона перебуває дотепер. Задля цього була вибрано споруда, зведена в [[1883]] році, що належала міському казначейству.

У [[1938]] році директором Батумського краєзнавчого музею став Харитон Ахвледіані, який пропрацював на цій посаді понад півстоліття, за цей час значно збільшивши колекцію, а також перетворивши музей в науково-просвітницький заклад.

У [[1957]] році добудували другий поверх музейного приміщення, щоб відвідувачі закладу змогли в повній мірі насолодитися експонатами.

У [[2005]] році, вже за Незалежності Грузії, музейній установі було присвоєно ім'я Харитона Ахвледіані.

== Експозиція та діяльність ==

У теперішній час колекція Державного музею Аджарії налічує близько 180 тисяч експонатів, в тому числі 2 000 старовинних [[рукопис]]ів і 6 300 рідкісних [[Книга|книг]], написаних різними мовами.

Музейна експозиція розміщується на 2-х поверхах і складається з 4-х тематичних відділів:
* '''відділ природи''' — містить бл. 6 700 експонатів; ощнайомлює з особливостями ландшафту Аджарії, її [[Геологія|геологічною]] будовою, флорою і фауною. Колекція цього відділу представлена такими експонатами, як: чучела риб, птахів і тварин, притаманні цьому регіону; породи дерев ([[дуб]]и, [[Пальма|пальми]], [[інжир]]) та ті, що росли тут у минулому, скам'янілості Годердзійського лісу і [[Гербарій|гербарії]], зібрані в місцевих лісах і горах; зразки [[Корисні копалини|корисних копалин]] і [[Осадові породи|осадових порід]]; особливе місце займає велика карта стародавньої Аджарії, що розповідає як приблизно 155 млн років тому тут було глибоке море, що відступило після виверження вулкана;
* '''археологічний відділ''' — налічує понад 1 500 експонатів, найдавніші з яких відносяться до [[Кам'яна доба|кам'яної доби]], а найцікавіші — до [[Античність|елліністичного]] періоду і дохристиянської епохи. У цьому залі, зокрема, експонуються стародавні знаряддя праці, кам'яні [[ідол]]и, [[Бронза|бронзові]] і [[Срібло|срібні]] прикраси, [[Глина|глиняний]] [[посуд]] та [[Кераміка|керамічні]] вироби, древні [[Монета|монети]]. Особливу увагу заслуговує [[Кратер (посудина)|кратер]], який відноситься до [[V століття до н. е.]], за формою нагадує [[Ваза|вазу]], й на ньому збереглися малюнки за сюжетами [[Давня Греція|давньогрецької]] [[Давньогрецька міфологія|міфології]];
* '''відділ етнографі'''ї — знайомить з обстановкою помешкання жителів Аджарії, характерною для [[XIX століття]]: макет приміщення виготовлений у натуральну величину, в ньому розміщені фігури людей, хатнє начиння, зокрема скрині, посуд тощо. Також у залі представлені зразки [[Грузини|грузинського]] одягу, [[Весілля|весільних]] шат і [[килим]]ів, виготовлених в [[18 століття|XVIII]]-XIX ст. ст.;
* '''історичний відділ''' — розташований на 2-му поверсі і присвячений середньовічної історії регіону: демонструється мапа царського Батумі, є картини і фотографії відомих людей, пам'яток і споруд. У цьому залі експонуються також зразки [[Зброя|зброї]]: [[Шабля|шаблі]], [[ятаган]]и, [[спис]]и, [[пістолет]]и і [[Граната|гранати]], а також воїнське озброєння. У цьому ж музейному просторі відвідувачам показують колекцію домашніх тварин з аномаліями.

У музеї працює виставковий зал, також є внутрішній дворик, у якому демонструються довоєнний [[трактор]] і 18-метровий [[скелет]] [[кит]]а.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерело-посилання ==
* [https://womanadvice.ru/kraevedcheskiy-muzey-v-batumi Краєзнавчий музей в Батумі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191028115602/https://womanadvice.ru/kraevedcheskiy-muzey-v-batumi |date=28 жовтня 2019 }} на [https://womanadvice.ru/ ''www.womanadvice.ru'' (жіночий вебжурнал WomanAdvice.ru - поради на всі випадки життя)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191105124411/https://womanadvice.ru/ |date=5 листопада 2019 }} {{ref-ru}}

[[Категорія:Музеї Батумі]]
[[Категорія:Історичні музеї]]
[[Категорія:Краєзнавчі музеї]]
[[Категорія:Музеї, засновані 1908]]
[[Категорія:Музеї за алфавітом]]

title: груз. აჭარის სახელმწიფო მუზეუმი

груз. აჭარის სახელმწიფო მუზეუმი: Державний музей Аджарії (Грузія)

Тип: музей

Країна: Грузія

Розташування: Грузія: м. Батумі (Аджарія)

Адреса: вул. І. Джинчарадзе, буд. 4

Фонд: понад 180 тис. експонатів


text:
# Жовтеньвугілля
ДХК «Жовтеньвугілля». Включає 7 шахт, які видобувають енергетичне вугілля. Загальний фактичний видобуток 1343000 т (2001).
Адреса: 86300, вул. Шахтарська, 39, м.Кіровське, Донецька обл.

## Підприємства
- ДВАТ «Шахта «Світанок»
- ДВАТ «Шахта «Зуївська»
- ДВАТ «Шахта ім. 60-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції»
- ДВАТ «Шахта «Іловайська»
- ВАТ «Шахта «Комуніст»
- ДВАТ «Шахта «Жданівська»
- ДВАТ «Шахтоуправління «Кіровське»

title: Жовтеньвугілля

wikitext:
'''ДХК «Жовтеньвугілля».''' Включає 7 [[шахта|шахт]], які видобувають [[енергетичне вугілля]]. Загальний фактичний видобуток 1343000 т (2001).

'''Адреса:''' 86300, вул. Шахтарська, 39, м.[[Кіровське (місто)|Кіровське]], Донецька обл.

==Підприємства==

* [[ДВАТ «Шахта «Світанок»]]
* [[ДВАТ «Шахта «Зуївська»]]
* [[ДВАТ «Шахта ім. 60-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції»]]
* [[ДВАТ «Шахта «Іловайська»]]
* [[ВАТ «Шахта «Комуніст»]]
* [[ДВАТ «Шахта «Жданівська»]]
* [[ДВАТ «Шахтоуправління «Кіровське»]]
==Див. також==
* [[Вугільна промисловість України]]

== Джерела ==
{{ГЕС3}}

{{Енергопостачальні підприємства України}}
[[Категорія:Вугледобувні підприємства України]]
[[Категорія:Донецький вугільний басейн]]


text:
# Красюк Петро Харитонович
Петро́ Харито́нович Красю́к  (нар. 1 січня 1924, с. Трахтемирів, Черкаська область — пом. 8 січня 2008, с. Висоцьк, Рівненська область) — відомий український поет-сатирик, байкар. Член НСПУ з 1965 року.

## Життєпис
Петро Красюк народився 1 січня 1924 року в селянській родині у с. Трахтемирів на Черкащині. Після закінчення семирічки в рідному селі вчився в Переяслав-Хмельницькому педагогічному училищі, два курси якого встиг закінчити до війни. У 1943 році гітлерівці вивезли на примусові роботи до Німеччини.
У 1946 році, після німецько-радянської війни, закінчив педагогічне училище та був скерований працювати на Рівненщину. У 1958 році заочно закінчив філологічний факультет Рівненського педінституту.
Вчителював у селі Висоцьк Дубровицького району з 1946 до 1984 року.
Петро Красюк помер 8 січня 2008 року.

## Творчість
Окремі його твори перекладено російською, білоруською, тувинською, єврейською, польською та болгарською мовами. Був членом Національної спілки письменників України. Лауреат літературних премій імені Валер'яна Поліщука та імені Микити Годованця, а також Нобельської премії.

### Твори
- «Байки та гуморески» (1957),
- «Яке коріння, таке й насіння» (1963),
- «Премійований Кіт» (1964),
- «Виграш — програшем» (1966),
- «Поголений Їжак» (1969),
- «Сміття і Мітла» (1971),
- «Пасивний Бобер» (1973),
- «Ворона на естраді» (1976),
- «Непідкупний Ведмідь» (1977),
- «Обережний Півень» (1983),
- «Хід конем» (1989),
- «Ретельний терпуг» (1992),
- «Самостійний син» (1993),
- «Регламент для Зайця» (1997),
- «З вогню та в полум'я» (1998),
- «Дипломатична розмова» (2001),
- «Двоюрідний чоловік» (2002).

title: Красюк Петро Харитонович

wikitext:
{{Otheruses|Красюк}}
{{Письменник
| Ім'я                = Петро Красюк
| Оригінал імені      =
| Фото                = Красюк.jpg
| Ширина              =
| Підпис              =
| Ім'я при народженні = Петро Харитонович Красюк
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 1.1.1924
| Місце народження    = с. [[Трахтемирів]], [[Канівський район]], [[Черкаська область]], [[УРСР]], [[СРСР]]
| Дата смерті = 8.1.2008
| Місце смерті = с. [[Висоцьк (Дубровицький район)|Висоцьк]], [[Рівненська область]], [[Україна]]
| Національність      = [[українці|українець]]
| Громадянство        = {{USSR}}, {{UKR}}
| Мова творів = [[українська мова|українська]]
| Рід діяльності = [[письменник]], [[поет]]
| Напрямок = сатиричні і гумористичні твори
| Жанр = байки, вірші, гуморески, усмішки
| Magnum opus =
| Премії = імені [[Поліщук Валер'ян Львович|Валер'яна Поліщука]] та [[Годованець Микита|Микити Годованця]], [[Нобельська премія|Нобельської премії]]
| Примітки =
}}

'''Петро́ Харито́нович Красю́к ''' ({{н}} [[1 січня]] [[1924]], с. [[Трахтемирів]], [[Черкаська область]] — {{с}} [[8 січня]] [[2008]], с. [[Висоцьк (Дубровицький район)|Висоцьк]], [[Рівненська область]]) — відомий український [[поет]]-сатирик, [[байкар]]. Член [[НСПУ]] з [[1965]] року.

== Життєпис ==
Петро Красюк народився [[1 січня]] [[1924]] року в селянській родині у с. [[Трахтемирів]] на [[Черкаська область|Черкащині]]. Після закінчення семирічки в рідному селі вчився в [[Переяслав-Хмельницьке педагогічне училище|Переяслав-Хмельницькому педагогічному училищі]], два курси якого встиг закінчити до [[друга Світова війна|війни]]. У [[1943]] році гітлерівці вивезли на примусові роботи до [[німеччина|Німеччини]].

У [[1946]] році, після німецько-радянської війни, закінчив педагогічне училище та був скерований працювати на [[рівненська область|Рівненщину]]. У [[1958]] році заочно закінчив філологічний факультет [[рівненський педагогічний інститут|Рівненського педінституту]]<ref>{{Cite web |url=http://dubrlibr.rv.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=78:krasuk&catid=51:tvorchi-osobu&Itemid=82 |title=Петро Красюк - старійшина сучасного українського гумору і сатири |accessdate=2 квітня 2018 |archive-date=2 квітня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180402163055/http://dubrlibr.rv.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=78:krasuk&catid=51:tvorchi-osobu&Itemid=82 }}</ref>.

Вчителював у селі [[Висоцьк (Дубровицький район)|Висоцьк]] [[дубровицький район|Дубровицького району]] з [[1946]] до [[1984]] року.

Петро Красюк помер [[8 січня]] [[2008]] року.

== Творчість ==
Окремі його твори перекладено [[російська мова|російською]], [[білоруська мова|білоруською]], [[тувинська мова|тувинською]], [[єврейська мова|єврейською]], [[польська мова|польською]] та [[болгарська мова|болгарською]] мовами. Був членом [[Національна спілка письменників України|Національної спілки письменників України]]. Лауреат літературних премій імені [[Літературна премія імені Валер'яна Поліщука|Валер'яна Поліщука]] та імені [[Годованець Микита|Микити Годованця]], а також [[Нобельська премія|Нобельської премії]].

=== Твори ===
* «Байки та гуморески» ([[1957]]),
* «Яке коріння, таке й насіння» ([[1963]]),
* «Премійований Кіт» ([[1964]]),
* «Виграш — програшем» ([[1966]]),
* «Поголений Їжак» ([[1969]]),
* «Сміття і Мітла» ([[1971]]),
* «Пасивний Бобер» ([[1973]]),
* «Ворона на естраді» ([[1976]]),
* «Непідкупний Ведмідь» ([[1977]]),
* «Обережний Півень» ([[1983]]),
* «Хід конем» ([[1989]]),
* «Ретельний терпуг» ([[1992]]),
* «Самостійний син» (1993),
* «Регламент для Зайця» ([[1997]]),
* «З вогню та в полум'я» ([[1998]]),
* «Дипломатична розмова» ([[2001]]),
* «Двоюрідний чоловік» ([[2002]]).

== Джерела ==
* Письменники Радянської України. 1917—1987. Біобібліографічний довідник. — Київ, 1988. — С. 321.
* Басараба В. На березі озера Нобель. Відбувся перший всеукраїнський фестиваль гумору «Лауреат Нобельської премії» // Вільне слово. — Рівне. — 2003. — 5 вересня.
* Басараба В. Не менш — до сотні літ! // Вільне слово. — 2004. — 1 с.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=3043 Красюк Петро Харитонович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180402102244/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=3043 |date=2 квітня 2018 }} «[[Енциклопедія Сучасної України]]»
* [https://ukr.sovfarfor.com/lteratura/bajky/423-petro-krasjuk-bajky.html Петро Красюк. Байки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180402102117/https://ukr.sovfarfor.com/lteratura/bajky/423-petro-krasjuk-bajky.html |date=2 квітня 2018 }}

{{портали|Українська література|Освіта|Біографії|Україна}}
[[Категорія:Українські поети]]
[[Категорія:Українські байкарі]]
[[Категорія:Українські сатирики]]
[[Категорія:Уродженці Трахтемирова]]
[[Категорія:Поховані в Дубровицькому районі]]
[[Категорія:Випускники Рівненського державного гуманітарного університету]]
[[Категорія:Померли в Дубровицькому районі]]

title: Петро Красюк

Ім'я при народженні: Петро Харитонович Красюк

Народився: 1 січня 1924 · с. Трахтемирів, Канівський район, Черкаська область, УРСР, СРСР

Помер: 8 січня 2008 (84 роки) · с. Висоцьк, Рівненська область, Україна

Громадянство: СРСР, Україна

Національність: українець

Діяльність: письменник, поет

Alma mater: Рівненський державний гуманітарний університет

Мова творів: українська

Напрямок: сатиричні і гумористичні твори

Жанр: байки, вірші, гуморески, усмішки

Премії: імені Валер'яна Поліщука та Микити Годованця, Нобельської премії


text:
# Валевачі
Валевачі (біл. вёска Валевачы) — село в складі Червенського району Мінської області, Білорусь. Село є адміністративним центром Валевачівської сільської ради, розташоване в центральній частині області.

title: Валевачі

wikitext:
{{НП
 |країна                  = {{BLR}}
 |статус                  = Село
 |українська назва        = Валевачі
 |оригінальна назва       = {{lang-be|вёска Валевачы}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |зображення              =
  |lat_dir = N|lat_deg = 53|lat_min = 45|lat_sec = 19
  |lon_dir = E|lon_deg = 28|lon_min = 09|lon_sec = 11
 |размер карты страны     = 300
 |размер карты региона    = 300
 |размер карты района     =
 |вид регіону             = Область
 |регион                  = Мінська область
 |регіон в таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   = [[Червенський район|Червенський]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =   Сільрада Білорусі{{!}}Сільська рада
|община                  = Валевачівська сільська рада
 |община в таблиці        =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |year                    =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |плотность              =
  |агломерація            =
  |національний склад     = [[білоруси]]
  |конфесійний склад=
 |часовий пояс            =
 |DST                     =
 |телефонний код          = +375-17-14
 |поштовий індекс         =
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = [[ЗКАТУ|Код ЗКАТУ]]
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 4            =
 |add1                    =
 |add2n                   = Офіційна адреса
 |add2                    = Менская вобласьць,
Чэрвенскі раён,
Валевацкі сельсавет
Вёска Валевачы
 |add3n                   = Телефон
 |add3                    = +375-17-14
 |add4                    =
}}
'''Валевачі''' ({{lang-be|вёска Валевачы}}) — [[село]] в складі [[Червенський район|Червенського району]] [[Мінська область|Мінської області]], [[Білорусь]]. Село є адміністративним центром [[Валевачівська сільська рада|Валевачівської сільської ради]], розташоване в центральній частині області.

== Джерела ==
* «[[Міста і села Білорусі|Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах]]» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. {{ref-bl}}

== Див. також ==
* [[Адміністративний поділ Білорусі]]
* [[Список міст Білорусі]]
* [[Селища міського типу Білорусі]]
* [[Райони Білорусі]]

== Посилання ==
* [http://www.cherven.minsk-region.by/ Офіційний вебресурс Червенського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130817084248/http://www.cherven.minsk-region.by/ |date=17 серпня 2013 }}
* [http://belaruscity.net/cherven/towns.php Про міста і села Червенського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130812001919/http://belaruscity.net/cherven/towns.php |date=12 серпня 2013 }}

{{Валевачівська сільська рада}}

{{Belarus-stub}}

[[Категорія:Села Мінської області]]
[[Категорія:Населені пункти Червенського району]]
[[Категорія:Валевачівська сільська рада]]

title: Країна

Країна: Білорусь

Область: Мінська область

Район: Червенський

Сільська рада: Валевачівська сільська рада

Національний склад: білоруси

Транслітерація назви: Valievačy

OSM: ↑59751 ·R (Червенський район)

Офіційна адреса: Менская вобласьць, · Чэрвенскі раён, · Валевацкі сельсавет · Вёска Валевачы


text:
# Аркетамін
Аркетамін (англ. Arketamine), кодові назви розробки PCN-101 , HR-071603, також відомий як (R)-кетамін або (R)-кетамін, є (R)-енантіомером кетаміну. Подібно до рацемічного кетаміну та ескетаміну, S(+)-енантіомера кетаміну, аркетамін є біологічно активним; однак він є менш потужним як антагоніст рецепторів NMDA та анестетик, і тому ніколи не був схвалений або використовувався в клініці як окремий препарат. Аркетамін знаходиться на стадії клінічих досліджень як новий антидепресант.
Порівняно з ескетаміном аркетамін має в 4-5 разів нижчу спорідненість до фенциклідинового сайту рецептора NMDA. Відповідно, аркетамін є значно менш потужним, ніж рацемічний кетамін і особливо ескетамін, з точки зору анестетичного, болезаспокійливого та седативно-гіпнотичного ефектів.Рацемічний кетамін має слабку спорідненість із сигма-рецептором, де він діє як агоніст, тоді як ескетамін незначно зв'язується з цим рецептором, тому активність сигма-рецепторів рацемічного кетаміну залежить від аркетаміну. Було висловлено припущення, що ця дія аркетаміну може відігравати певну роль у галюциногенних ефектах рацемічного кетаміну і що це може бути причиною зниження судомного порогу, що спостерігається при рацемічному кетаміні. Проте декілька наступних досліджень показали, що ескетамін з більшою ймовірністю індукує дисоціативні події, тоді як дослідження у пацієнтів, які проходили електроконвульсивну терапію, показали, що ескетамін є потужним індуктором судом. Ескетамін пригнічує транспортер дофаміну приблизно у 8 разів сильніше, ніж аркетамін, і тому він приблизно у 8 разів сильніший як інгібітор зворотного захоплення дофаміну. Аркетамін та ескетамін мають подібний профіль взаємодії з мускариновими ацетилхоліновими рецепторами.

## Новий антидепресант
У доклінічних дослідженнях аркетамін виявився більш ефективним як швидкодіючий антидепресант, ніж ескетамін.
У дослідженнях на гризунах ескетамін спричиняв підвищену рухливість, дефіцит передімпульсного гальмування та корисні ефекти, тоді як аркетамін ні, відповідно до його меншої активності як антагоніста рецепторів NMDA та інгібітора зворотного захоплення дофаміну. Аркетамін може мати меншу схильність до психотоміметичних ефектів і менший потенціал зловживання на додаток до високої ефективності як антидепресанта.
Дослідження, проведене на мишах, показало, що антидепресивна активність кетаміну спричинена не інгібуванням кетаміном NMDA-рецептора, а скоріше тривалою активацією іншого глутаматного рецептора, AMPA-рецептора, метаболітом (2R,6R)-гідроксиноркетаміном ; станом на 2017 рік було невідомо, чи трапляється це з людьми. Аркетамін є агоністом АМРА-рецепторів.
Як це не парадоксально, але аркетамін показує сильніші та триваліші швидкі антидепресивні ефекти на тваринних моделях депресії порівняно з ескетаміном. Було висловлено припущення, що це може бути пов'язано з можливістю різної активності аркетаміну та ескетаміну та їхніх відповідних метаболітів на α7-нікотиновому рецепторі, оскільки норкетамін та гідроксиноркетамін є потужними антагоністами цього рецептора та маркерами потенційних швидких антидепресивних ефектів (зокрема, мішені рапаміцину у ссавців), і тісно корелюють з їх спорідненістю до нього. Однак картина цього ще нечітка, і також були залучені інші механізми.

## Клінічні дослідження
Станом на листопад 2019 року аркетамін досліджується для лікування депресії під кодовими назвами «PCN-101» від «Perception Neuroscience» у США та «HR-071603» від «Jiangsu Hengrui Medicine» у Китаї. Аркетамін не продемонстрував антидепресивної ефективності в контрольованому клінічному дослідженні ІІа фази.

title: Аркетамін

wikitext:
{{медпопередження}}
{{drugbox |
| IUPAC_name = (''R'')-2-(2-Chlorophenyl)-2-(methylamino)cyclohexanone
| image = Arketamine structure.svg
| image2= R-ketamine-3D-balls.png
| width = 160
| CAS_number = 33643-49-1
| ATC_prefix =
| ATC_suffix =
| PubChem = 644025
| DrugBank =
| C=13 | H=16 | Cl=1 | N=1 | O=1
| molecular_weight = 237,73 г/моль
| smiles = CN[C@]1(CCCCC1=O)C2=CC=CC=C2Cl
| bioavailability =
| metabolism =
| elimination_half-life =
| excretion =
| pregnancy_AU =
| pregnancy_US =
| legal_AU = S8
| legal_UK = CD
| legal_US = Schedule III
| routes_of_administration =
}}
'''Аркетамін''' ({{Lang-en|Arketamine}}), кодові назви розробки '''PCN-101''' , '''HR-071603''', також відомий як (R)-кетамін або (R)-кетамін, є (R)-[[енантіомери|енантіомером]] [[кетамін]]у.<ref name="GanellinTriggle1996">{{cite book|author = Ganellin CR, Triggle DJ |title=Dictionary of Pharmacological Agents|url=https://books.google.com/books?id=A0THacd46ZsC&pg=PA1188|date=21 листопада 1996|publisher=CRC Press|isbn=978-0-412-46630-4|pages=1188–}} {{ref-en}}</ref><ref name="Yew2015">{{cite book|author = Yew DT |title=Ketamine: Use and Abuse|url=https://books.google.com/books?id=Z3gZBwAAQBAJ&pg=PA269|date=6 March 2015|publisher=Taylor & Francis|isbn=978-1-4665-8340-5|pages=269–}} {{ref-en}}</ref><ref name="SinghFedgchin2015">{{cite journal |author = Singh JB, Fedgchin M, Daly E, Xi L, Melman C, De Bruecker G, Tadic A, Sienaert P, Wiegand F, Manji H, Drevets WC, Van Nueten L|title = Intravenous Esketamine in Adult Treatment-Resistant Depression: A Double-Blind, Double-Randomization, Placebo-Controlled Study |journal = Biological Psychiatry |volume = 80 |issue = 6 |pages = 424–431 |date = вересень 2016 |pmid = 26707087 |doi = 10.1016/j.biopsych.2015.10.018}} {{ref-en}}</ref> Подібно до [[рацемат|рацемічного]] кетаміну та [[ескетамін]]у, S(+)-енантіомера кетаміну, аркетамін є біологічно активним; однак він є менш потужним як [[Антагоністи NMDA-рецептора|антагоніст рецепторів NMDA]] та [[анестетики|анестетик]], і тому ніколи не був схвалений або використовувався в клініці як окремий препарат.<ref name="GanellinTriggle1996"/><ref name="SinghFedgchin2015"/> Аркетамін знаходиться на стадії клінічих досліджень як новий [[антидепресант]].<ref name="Hashimoto2019"/><ref name="AdisInsight-HR-071603"/>

Порівняно з ескетаміном аркетамін має в 4-5 разів нижчу спорідненість до [[фенциклідин]]ового сайту [[NMDA-рецептор|рецептора NMDA]].<ref name="BarashCullen2012">{{cite book|author = Barash P, Cullen BF, Stoelting RK, Cahalan M, Stock MC, Ortega R |title=Clinical Anesthesia|url=https://books.google.com/books?id=wbxNC_mNuc4C&pg=PA456|date=28 березня 2012|publisher=Lippincott Williams & Wilkins|isbn=978-1-4511-4795-7|pages=456–}} {{ref-en}}</ref><ref name="Yew2015"/> Відповідно, аркетамін є значно менш потужним, ніж рацемічний кетамін і особливо ескетамін, з точки зору анестетичного, болезаспокійливого та седативно-гіпнотичного ефектів.<ref name="BarashCullen2012"/>Рацемічний кетамін має слабку спорідненість із [[сигма-рецептор]]ом, де він діє як агоніст, тоді як ескетамін незначно зв'язується з цим рецептором, тому активність сигма-рецепторів рацемічного кетаміну залежить від аркетаміну. Було висловлено припущення, що ця дія аркетаміну може відігравати певну роль у [[галюциногени|галюциногенних]] ефектах рацемічного кетаміну і що це може бути причиною зниження [[судоми|судомного]] порогу, що спостерігається при рацемічному кетаміні.<ref name="VersterBrady2012">{{cite book|editor = Verster JC, Brady K, Galanter M, Conrod P |title=Drug Abuse and Addiction in Medical Illness: Causes, Consequences and Treatment|url=https://books.google.com/books?id=yGeBj9U6Za8C&pg=PA205|date=6 липня 2012|publisher=Springer Science & Business Media|isbn=978-1-4614-3375-0|pages=205–}} {{ref-en}}</ref> Проте декілька наступних досліджень показали, що ескетамін з більшою ймовірністю індукує [[дисоціація (психологія)|дисоціативні]] події<ref>{{cite journal |author = Vollenweider FX, Leenders KL, Oye I, Hell D, Angst J |title = Differential psychopathology and patterns of cerebral glucose utilisation produced by (S)- and (R)-ketamine in healthy volunteers using positron emission tomography (PET) |journal = European Neuropsychopharmacology |volume = 7 |issue = 1 |pages = 25–38 |date = лютий 1997 |pmid = 9088882 |doi = 10.1016/S0924-977X(96)00042-9}} {{ref-en}}</ref><ref>{{cite journal |author = Engelhardt W | title = [Recovery and psychomimetic reactions following S-(+)-ketamine] |journal = Der Anaesthesist |volume = 46 |pages = S38–S42 |date = березень 1997 |issue = Suppl 1 |pmid = 9163277 |doi = 10.1007/pl00002463}} {{ref-en}}</ref>, тоді як дослідження у пацієнтів, які проходили [[Електросудомна терапія|електроконвульсивну терапію]], показали, що ескетамін є потужним індуктором судом.<ref>{{cite journal |author = Zavorotnyy M, Kluge I, Ahrens K, Wohltmann T, Köhnlein B, Dietsche P, Dannlowski U, Kircher T, Konrad C |title = S -ketamine compared to etomidate during electroconvulsive therapy in major depression |journal = European Archives of Psychiatry and Clinical Neuroscience |volume = 267 |issue = 8 |pages = 803–813 |date = грудень 2017 |pmid = 28424861 |doi = 10.1007/s00406-017-0800-3}} {{ref-en}}</ref> Ескетамін пригнічує [[транспортер дофаміну]] приблизно у 8 разів сильніше, ніж аркетамін, і тому він приблизно у 8 разів сильніший як інгібітор зворотного захоплення [[дофамін]]у.<ref name="pmid10553955">{{cite journal |author = Nishimura M, Sato K |title = Ketamine stereoselectively inhibits rat dopamine transporter |journal = Neuroscience Letters |volume = 274 |issue = 2 |pages = 131–134 |date = жовтень 1999 |pmid = 10553955 |doi = 10.1016/s0304-3940(99)00688-6}} {{ref-en}}</ref> Аркетамін та ескетамін мають подібний профіль взаємодії з [[мускариновий ацетилхоліновий рецептор|мускариновими ацетилхоліновими рецепторами]].<ref name="VuykSchraag2012">{{cite book|author = Vuyk J, Schraag S |title=Advances in Modelling and Clinical Application of Intravenous Anaesthesia|url=https://books.google.com/books?id=dNHiBwAAQBAJ&pg=PA270|date=6 грудня 2012|publisher=Springer Science & Business Media|isbn=978-1-4419-9192-8|pages=270–}} {{ref-en}}</ref>

== Новий антидепресант ==
У доклінічних дослідженнях аркетамін виявився більш ефективним як швидкодіючий [[антидепресант]], ніж [[ескетамін]].<ref name="pmid24316345"/>

У дослідженнях на гризунах ескетамін спричиняв підвищену рухливість, дефіцит передімпульсного гальмування та корисні ефекти, тоді як аркетамін ні, відповідно до його меншої активності як [[Антагоністи NMDA-рецептора|антагоніста рецепторів NMDA]] та інгібітора зворотного захоплення [[дофамін]]у. Аркетамін може мати меншу схильність до психотоміметичних ефектів і менший потенціал зловживання на додаток до високої ефективності як антидепресанта.<ref name="pmid26327690">{{cite journal |author = Yang C, Shirayama Y, Zhang JC, Ren Q, Yao W, Ma M, Dong C, Hashimoto K|title = R-ketamine: a rapid-onset and sustained antidepressant without psychotomimetic side effects |journal = Translational Psychiatry |volume = 5 |issue = 9 |pages = e632 |date = вересень 2015 |pmid = 26327690 |pmc = 5068814 |doi = 10.1038/tp.2015.136}} {{ref-en}}</ref>

Дослідження, проведене на мишах, показало, що антидепресивна активність [[кетамін]]у спричинена не інгібуванням кетаміном [[NMDA-рецептор]]а, а скоріше тривалою активацією іншого [[глутамат]]ного рецептора, [[АМРА-рецептор|AMPA-рецептора]], метаболітом (2R,6R)-[[гідроксиноркетамін]]ом ; станом на 2017 рік було невідомо, чи трапляється це з людьми.<ref name="ACS2017">{{cite journal |author = Tyler MW, Yourish HB, Ionescu DF, Haggarty SJ |title = Classics in Chemical Neuroscience: Ketamine |journal = ACS Chemical Neuroscience |volume = 8 |issue = 6 |pages = 1122–1134 |date = червень 2017 |pmid = 28418641 |doi = 10.1021/acschemneuro.7b00074}} {{ref-en}}</ref><ref name="ZanosMoaddel2016">{{cite journal|author = Zanos P, Moaddel R, Morris PJ, Georgiou P, Fischell J, Elmer GI, Alkondon M, Yuan P, Pribut HJ, Singh NS, Dossou KS, Fang Y, Huang XP, Mayo CL, Wainer IW, Albuquerque EX, Thompson SM, Thomas CJ, Zarate CA, Gould TD |title = NMDAR inhibition-independent antidepressant actions of ketamine metabolites |journal = Nature |volume = 533 |issue = 7604 |pages = 481–486 |date = травень 2016 |pmid = 27144355 |pmc = 4922311 |doi = 10.1038/nature17998 |bibcode = 2016Natur.533..481Z}} {{ref-en}}</ref> Аркетамін є агоністом АМРА-рецепторів.<ref>{{cite journal |author = Yang C, Zhou W, Li X, Yang J |title = A bright future of researching AMPA receptor agonists for depression treatment |journal = Expert Opinion on Investigational Drugs |volume = 21 |issue = 5 |pages = 583–585 |date = травень 2012 |pmid = 22375566 |doi = 10.1517/13543784.2012.667399}} {{ref-en}}</ref>

Як це не парадоксально, але аркетамін показує сильніші та триваліші швидкі антидепресивні ефекти на тваринних моделях [[депресія клінічна|депресії]] порівняно з ескетаміном.<ref name="pmid24316345">{{cite journal |author = Zhang JC, Li SX, Hashimoto K |title = R (-)-ketamine shows greater potency and longer lasting antidepressant effects than S (+)-ketamine |journal = Pharmacology, Biochemistry, and Behavior |volume = 116 |pages = 137–141 |date = січень 2014 |pmid = 24316345 |doi = 10.1016/j.pbb.2013.11.033}} {{ref-en}}</ref><ref name="Hashimoto2014">{{cite journal |author = Hashimoto K |title = The R-Stereoisomer of Ketamine as an Alternative for Ketamine for Treatment-resistant Major Depression |journal = Clinical Psychopharmacology and Neuroscience |volume = 12 |issue = 1 |pages = 72–73 |date = квітень 2014 |pmid = 24851126 |pmc = 4022771 |doi = 10.9758/cpn.2014.12.1.72}} {{ref-en}}</ref><ref name="pmid26327690"/> Було висловлено припущення, що це може бути пов'язано з можливістю різної активності аркетаміну та ескетаміну та їхніх відповідних метаболітів на α7-[[нікотиновий ацетилхоліновий рецептор|нікотиновому рецепторі]], оскільки норкетамін та гідроксиноркетамін є потужними антагоністами цього рецептора та маркерами потенційних швидких антидепресивних ефектів (зокрема, [[mTOR|мішені рапаміцину у ссавців]]), і тісно корелюють з їх спорідненістю до нього.<ref name="van VelzenDahan2014">{{cite journal |author = van Velzen M, Dahan A |title = Ketamine metabolomics in the treatment of major depression |journal = Anesthesiology |volume = 121 |issue = 1 |pages = 4–5 |date = липень 2014 |pmid = 24936919 |doi = 10.1097/ALN.0000000000000286}} {{ref-en}}</ref><ref name="pmid24936922">{{cite journal |author = Paul RK, Singh NS, Khadeer M, Moaddel R, Sanghvi M, Green CE, O'Loughlin K, Torjman MC, Bernier M, Wainer IW |title = (R,S)-Ketamine metabolites (R,S)-norketamine and (2S,6S)-hydroxynorketamine increase the mammalian target of rapamycin function |journal = Anesthesiology |volume = 121 |issue = 1 |pages = 149–159 |date = липень 2014 |pmid = 24936922 |pmc = 4061505 |doi = 10.1097/ALN.0000000000000285}} {{ref-en}}</ref><ref name="pmid25331415">{{cite journal |author = Singh NS, Zarate CA, Moaddel R, Bernier M, Wainer IW |title = What is hydroxynorketamine and what can it bring to neurotherapeutics? |journal = Expert Review of Neurotherapeutics |volume = 14 |issue = 11 |pages = 1239–1242 |date = листопад 2014 |pmid = 25331415 |pmc = 5990010 |doi = 10.1586/14737175.2014.971760}} {{ref-en}}</ref> Однак картина цього ще нечітка, і також були залучені інші механізми.<ref name="pmid26327690"/>

== Клінічні дослідження ==
Станом на листопад 2019 року аркетамін досліджується для лікування [[депресія клінічна|депресії]] під кодовими назвами «PCN-101» від «Perception Neuroscience» у [[США]] та «HR-071603» від «Jiangsu Hengrui Medicine» у [[КНР|Китаї]].<ref name="AdisInsight-PCN-101">{{cite web |title=Arketamine - ATAI Life Sciences |website=AdisInsight |date=10 червня 2024 |url=https://adisinsight.springer.com/drugs/800054448 |accessdate=23 жовтня 2024}} {{ref-en}}</ref><ref name="Hashimoto2019">{{cite journal |author = Hashimoto K |title = Rapid-acting antidepressant ketamine, its metabolites and other candidates: A historical overview and future perspective |journal = Psychiatry and Clinical Neurosciences |volume = 73 |issue = 10 |pages = 613–627 |date = жовтень 2019 |pmid = 31215725 |pmc = 6851782 |doi = 10.1111/pcn.12902}} {{ref-en}}</ref><ref name="AdisInsight-HR-071603">{{cite web|url=https://adisinsight.springer.com/drugs/800056158|title=Arketamine - Jiangsu Hengrui Medicine |work = AdisInsight |publisher = Springer Nature Switzerland AG}} {{ref-en}}</ref> Аркетамін не продемонстрував [[антидепресант|антидепресивної]] ефективності в контрольованому клінічному дослідженні ІІа фази.<ref name="KimSuzukiKavalali2024">{{cite journal |author = Kim JW, Suzuki K, Kavalali ET, Monteggia LM |title = Ketamine: Mechanisms and Relevance to Treatment of Depression |journal = Annu Rev Med |volume = 75 |pages = 129–143 |date = січень 2024 |pmid = 37729028 |doi = 10.1146/annurev-med-051322-120608}} {{ref-en}}</ref><ref name="ataiLifeSciences2023">{{cite web |title=atai Life Sciences Announces Results from Phase 2a Trial of PCN-101 (R-ketamine) for Treatment-Resistant Depression |website=atai Life Sciences |date=9 січня 2023 |url=https://atai.life/2023/01/09/atai-life-sciences-announces-results-from-phase-2a-trial-of-pcn-101-r-ketamine-for-treatment-resistant-depression/ |accessdate=23 жовтня 2024}} {{ref-en}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist|3}}

[[Категорія:Антагоністи NMDA-рецепторів]]
[[Категорія:Анестетики]]
[[Категорія:Антидепресанти]]

title: Аркетамін

SMILES: eMolecules & PubChem

Лег. статус: Controlled (S8) (AU) CD (UK) Schedule III (US)


text:
# Верховське (Новгородська область)
Верховське (рос. Верховское) — присілок у Боровицькому районі Новгородської області Російської Федерації.
Населення становить 6 осіб. Належить до муніципального утворення Йогольське сільське поселення.

## Історія
До 1927 року населений пункт перебував у складі Новгородської губернії. У 1927-1944 роках перебував у складі Ленінградської області.
Орган місцевого самоврядування від 2010 року — Йогольське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 6    |

title: Верховське (Новгородська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Верховське
|назва ін.       = Верховское
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Новгородська область]]
|район           = [[Боровицький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Йогольське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 6
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Новгородська область
}}
'''Верховське''' ({{lang-ru|Верховское}}) — [[присілок]] у [[Боровицький район|Боровицькому районі]] [[Новгородська область|Новгородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 6 осіб. Належить до муніципального утворення [[Йогольське сільське поселення]].

== Історія ==

До 1927 року населений пункт перебував у складі [[Новгородська губернія|Новгородської губернії]]. У 1927-1944 роках перебував у складі [[Ленінградська область|Ленінградської області]].

Орган місцевого самоврядування від 2010 року — Йогольське сільське поселення<ref>{{cite web 2 |date=30.03.2010 |url=https://docs.cntd.ru/document/469208293 |title= Закон Новгородской области «О преобразовании некоторых муниципальных образований, входящих в состав территории Боровичского муниципального района...» |type=закон от 30.03.2010 № 715-ОЗ |website=[[Новгородська обласна дума|Новгородская областная Дума]] |accessdate=15 липня 2021 року |archiveid=20200605150716 |lang=ru |showlang=1 |ref= }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Верховское (Новгородская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Боровицький район}}
{{Novgorod-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Населені пункти Боровицького району]]

title: присілок Верховське

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Новгородська область

Муніципальний район: Боровицький район

Поселення: Йогольське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Верховське · Верховське


text:
# Стефано Бенсі
Стефано Бенсі (люксемб. Stefano Bensi, нар. 11 серпня 1988, Люксембург) — люксембурзький футболіст, півзахисник, нападник клубу «Фола» і національної збірної Люксембургу.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 2005 року виступами за команду клубу «Рюмеланж», в якій провів три сезони, взявши участь у 20 матчах чемпіонату. У складі «Рюмеланж» був одним з головних бомбардирів команди, маючи середню результативність на рівні 0,55 голу за гру першості.
Протягом 2008—2009 років грав у Бельгії, де захищав кольори «Дейнзе».
Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Ф91 Дюделанж», до складу якого приєднався 2009 року. Відіграв за клуб з Дюделанжа наступні три сезони своєї ігрової кар'єри. В новому клубі був серед найкращих голеодорів, відзначаючись забитим голом в середньому майже у кожній другій грі чемпіонату.
До складу клубу «Фола» приєднався 2012 року. Станом на 18 листопада 2018 року відіграв за ешський клуб понад 100 матчів у національному чемпіонаті.

## Виступи за збірні
2005 року дебютував у складі юнацької збірної Люксембургу, взяв участь у 4 іграх на юнацькому рівні.
Протягом 2006–2008 років залучався до складу молодіжної збірної Люксембургу. На молодіжному рівні зіграв у 8 офіційних матчах.
2008 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Люксембургу.

## Титули і досягнення
- Чемпіон Люксембургу (5):

«Ф91 Дюделанж»: 2010-11, 2011-12
«Фола»: 2012-13, 2014-15, 2020-21
- Володар Кубка Люксембургу (1):

«Ф91 Дюделанж»: 2011-12

title: Стефано Бенсі

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Стефано Бенсі
| зображення =
| підпис =
| місце-народження = [[Люксембург (місто)|Люксембург]]
| країна-народження = [[Люксембург]]
| дата-народження = 11.8.1988
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =  {{Прапорець|LUX}} [[Фола|«Фола»]]
| позиція = [[півзахисник]], [[Нападник (футбол)|нападник]]
| номер  =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2005–2008 | {{Прапорець|LUX}} | [[Рюмеланж (футбольний клуб)|«Рюмеланж»]] | 20 |11}}
{{Футболіст рядок 1|2008–2009 | {{Прапорець|BEL}} | [[Дейнзе (футбольний клуб)|«Дейнзе»]] | 11 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2009–2012 | {{Прапорець|LUX}} | «[[Ф91 Дюделанж]]» | 57 |27}}
{{Футболіст рядок 1|2012– | {{Прапорець|LUX}} | [[Фола|«Фола»]] | 115 |66}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2005–2006 | {{Прапорець|LUX}} | [[Юнацька збірна Люксембургу з футболу (U-19)|Люксембург U-19]]  | 4 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2006–2008 | {{Прапорець|LUX}} | [[Молодіжна збірна Люксембургу з футболу|Люксембург U-21]] | 8 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2008– | {{Прапорець|LUX}} | [[збірна Люксембургу з футболу|Люксембург]] | 44 |5}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 5 грудня 2018
| збірна-поновлення = 5 грудня 2018
}}
'''Стефано Бенсі''' ({{lang-lb|Stefano Bensi}}, {{нар}} [[11 серпня]] [[1988]], [[Люксембург (місто)|Люксембург]]) — люксембурзький [[футболіст]], [[півзахисник]], [[Нападник (футбол)|нападник]] клубу [[Фола|«Фола»]] і [[збірна Люксембургу з футболу|національної збірної Люксембургу]].

== Клубна кар'єра ==
У дорослому футболі дебютував 2005 року виступами за команду клубу [[Рюмеланж (футбольний клуб)|«Рюмеланж»]], в якій провів три сезони, взявши участь у 20 матчах чемпіонату. У складі «Рюмеланж» був одним з головних бомбардирів команди, маючи середню результативність на рівні 0,55 голу за гру першості.

Протягом 2008—2009 років грав у Бельгії, де захищав кольори [[Дейнзе (футбольний клуб)|«Дейнзе»]].

Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «[[Ф91 Дюделанж]]», до складу якого приєднався 2009 року. Відіграв за клуб з [[Дюделанж]]а наступні три сезони своєї ігрової кар'єри. В новому клубі був серед найкращих голеодорів, відзначаючись забитим голом в середньому майже у кожній другій грі чемпіонату.

До складу клубу [[Фола|«Фола»]] приєднався 2012 року. Станом на 18 листопада 2018 року відіграв за [[Еш-сюр-Альзетт|еш]]ський клуб понад 100 матчів у національному чемпіонаті.

== Виступи за збірні ==
2005 року дебютував у складі [[Юнацька збірна Люксембургу з футболу|юнацької збірної Люксембургу]], взяв участь у 4 іграх на юнацькому рівні.

Протягом 2006–2008 років залучався до складу [[Молодіжна збірна Люксембургу з футболу|молодіжної збірної Люксембургу]]. На молодіжному рівні зіграв у 8 офіційних матчах.

2008 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Люксембургу з футболу|національної збірної Люксембургу]].

== Титули і досягнення ==
* [[Чемпіонат Люксембургу з футболу|Чемпіон Люксембургу]] '''(5)''':
: «[[Ф91 Дюделанж]]»: [[Національний футбольний дивізіон Люксембургу 2010—2011|2010-11]], [[Національний футбольний дивізіон Люксембургу 2011—2012|2011-12]]
: «[[Фола]]»: [[Національний футбольний дивізіон Люксембургу 2012—2013|2012-13]], [[Національний футбольний дивізіон Люксембургу 2014—2015|2014-15]], [[Національний футбольний дивізіон Люксембургу 2020—2021|2020-21]]
* Володар [[Кубок Люксембургу з футболу|Кубка Люксембургу]] '''(1)''':
: «[[Ф91 Дюделанж]]»: [[Кубок Люксембургу з футболу 2011—2012|2011-12]]

== Посилання ==
*{{FIFA player}}
*{{Soccerway}}
*{{Transfermarkt}}
*{{Wfb}}
*{{EU-Football}}
*{{UEFA player}}
*{{NFT player}}

{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Бенсі}}
[[Категорія:Люксембурзькі футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Люксембургу з футболу]]
[[Категорія:Гравці збірної Люксембургу з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Рюмеланж»]]
[[Категорія:Футболісти «Дейнзе»]]
[[Категорія:Футболісти «Ф91 Дюделанж»]]
[[Категорія:Футболісти «Фоли»]]
[[Категорія:Люксембурзькі футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Бельгії]]
[[Категорія:Уродженці міста Люксембурга]]

title: Особисті дані

Народження: 11 серпня 1988 (36 років)

Громадянство: Люксембург

Позиція: півзахисник, нападник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Фола»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Рюмеланж» · 20 · (11)

«Дейнзе» · 11 · (2)

«Ф91 Дюделанж» · 57 · (27)

«Фола» · 115 · (66)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Люксембург U-19 · 4 · (0)

Люксембург U-21 · 8 · (0)

Люксембург · 44 · (5)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 5 грудня 2018.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 5 грудня 2018.


text:
# Нантюа (соус)
Соус нантюа́ (фр. sauce Nantua) — французький соус з бешамелю та ракового масла.
Цей соус подається в основному до фрикадельок з щуки, а також до білої риби, яйцям пашот і рису.
Його назва походить від міста Нантюа, розташованого на березі озера з тією ж назвою, в департаменті Ен.
Соус нантюа традиційно готується з річкового раку, який колись кишів у річках та озерах географічної та історичної області Le Bugey і харчувався «залишками м'яса на шкурах, які дубильники залишали для замочування».
Якщо немає ракового масла, м'ясо раків, крабів або креветок (можна консервоване) подрібнюється або перетирається в пасту, додається до соусу бешамель, підігрітому з вершками або сметаною. У деяких рецептах використовуються пасервані овочі: морква, цибуля та фенхель. Спеції - чорний перець, мускатний горіх.
Кнелі під соусом нантюа — невід'ємна частина гастрономії Ліону. В меню найдорожчого у світі фуршету, організованого на честь 2500-річчя Ірану у жовтні 1971 року і що увійшов до Книгу рекордів Гіннесса, був особливо відзначений «мус нантюа з ракових шийок» як одна з найвишуканіших страв.

title: Нантюа (соус)

wikitext:
{{Кулінарна страва}}
'''Соус нантюа́''' ({{lang-fr|sauce Nantua}}) — [[Французька кухня|французький]] [[соус]] з [[Бешамель|бешамелю]] та [[Ракове масло|ракового масла]].

Цей соус подається в основному до [[фрикадельки|фрикадельок]] з [[щука|щуки]], а також до білої риби, [[Яйця пашот|яйцям пашот]] і [[рис]]у.
Його назва походить від міста [[Нантюа]], розташованого на березі озера з тією ж назвою, в [[Ен|департаменті Ен]].
Соус нантюа традиційно готується з [[Рак широкопалий|річкового раку]], який колись кишів у річках та озерах географічної та історичної області Le Bugey і харчувався «залишками м'яса на шкурах, які [[Дублення|дубильники]] залишали для замочування»<ref name="test">{{Cite web |url=http://ja6.free.fr/fichiers/f3363.htm |title=La sauce Nantua (Recette collection) |access-date=2021-05-30 |archive-date=2021-02-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210228222439/http://ja6.free.fr/fichiers/f3363.htm |deadlink=no }}</ref>.

Якщо немає ракового масла, м'ясо раків, [[Краби|крабів]] або креветок (можна консервоване) подрібнюється або перетирається в пасту, додається до соусу бешамель, підігрітому з вершками або сметаною. У деяких рецептах використовуються пасервані овочі: морква, цибуля та фенхель. Спеції - [[Перець чорний|чорний перець]], мускатний горіх.

[[Кнелі]] під соусом нантюа — невід'ємна частина гастрономії [[Ліон]]у. В меню найдорожчого у світі фуршету, організованого на честь [[Святкування 2500-річчя Перської імперії|2500-річчя Ірану]] у жовтні 1971 року і що увійшов до [[Книга рекордів Гіннесса|Книгу рекордів Гіннесса]], був особливо відзначений «мус нантюа з ракових шийок» як одна з найвишуканіших страв.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Соуси французької кухні}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Соуси]]
[[Категорія:Французькі соуси]]

title: Нантюа

Походження: Франція

Необхідні компоненти: Бешамель і ракове масло