text:
# Життя (фільм, 1989)
«Життя» («Dzīvīte») — радянський біографічний двосерійний телефільм 1989 року, знятий режисером Айварсом Фрейманісом на Ризькій кіностудії.

## Сюжет
Біографічна мелодрама про долю видатного латиського фольклориста Кріш'яніса Барона (1835—1923), який присвятив своє життя збиранню та виданню народних пісень — дайн. Барон багато років пропрацював у Росії — у Санкт-Петербурзі та у Воронезькій губернії. Робота зі збирання, обробки, систематизації та видання дайн зажадала від фольклориста чимало терпіння, самовідданості та знань. У результаті праці Кріш'яніса Барона склали основу Академічних зборів дайн, які містять 217 996 текстів народних пісень і є одним з наймонументальніших праць у галузі фольклористики у світі.

## У ролях
- Валдемарс Зандбергс — Крішьянис Баронс
- Леонідс Грабовскіс — Кріш'яніс Баронс в молодості
- Велта Ліне — Дарта
- Індра Бріке — Дарта в молодості
- Юріс Барткевичс — Кріш'яніс Волдемарс
- Майя Апіне — дружина Валдемара
- Алвіс Херманіс — Юріс Алунанс
- Іварс Браковскіс — Юріс, батько Кріш'яніса
- Даце Еверса — мати Кріш'яна
- Херманіс Ваздікс — Аугуст Біленштейнс
- Аріс Розенталс — поміщик
- Артур Нікітін — Станкевич, професор
- Регіна Разума — дружина Станкевича
- Діта Кренберга — Вероніка
- Крістіне Ліпіня — Катерина
- Бруно Егле — Карліс Баронс
- Візма Квепа — дружина Карліса
- Петеріс Луціс — Аугуст Домбровскіс
- Харалдс Улманіс — Леонс Паегле
- Юріс Жагарс — Лінардс Лайценс
- Яніс Балтвілкс — Яніс Яунсудрабіньш
- Інгмарс Фрейманіс — Кріш'яніс Баронс в дитинстві
- Айварс Нейбартс — священник
- Петеріс Корсакс — фотограф
- Варіс Ветра — Едвінс Інкенс
- Гундарс Аболіньш — Оярс Рубеніс
- Сергій Юдін — епізод
- Гіртс Кестеріс — епізод
- Людмила Шевченко — епізод
- Андрій Ільїн — епізод
- Арнольд Лініньш — епізод
- Володимир Жук — епізод
- Бруно Лібауерс — епізод
- Яніс Гайліс — епізод
- Улдіс Курземнієкс — епізод
- Дайга Паварнієце — епізод
- Андіс Плокс — епізод
- Айварс Петеріс Знотіньш — епізод
- Маріс Валдатс — епізод
- Аскольдс Саулітіс — епізод
- Болеславс Ружс — епізод
- Юріс Камінскіс — епізод
- Аквеліна Лівмане — епізод
- Андріс Берзіньш — епізод
- Віра Селга — епізод
- Вента Вецумнієце — епізод
- Ромуалдс Анцанс — епізод
- Інгуна Степране — епізод
- Ілгоніс Швіка — епізод
- Лігіта Скуїня — епізод
- Діана Занде — епізод
- Астріда Вецвагаре — епізод
- Евалдс Валтерс — епізод
- Брігіта Круміня — епізод

## Знімальна група
- Режисер — Айварс Фрейманіс
- Сценарист — Айварс Фрейманіс
- Оператор — Валдіс Еглітіс
- Композитор — Мартіньш Браунс
- Художник — Ієва Романова

title: Життя (фільм, 1989)

wikitext:
{{Фільм
|вид =
|українська назва =Життя
|оригінальна назва =Dzīvīte
|зображення =Життя 1989.png
|жанр =біографічний
мелодрама
|режисер =[[Айварс Фрейманіс]]
|сценарист =[[Айварс Фрейманіс]]
|Продюсер =
|Актори =[[Валдемарс Зандбергс]]
[[Леонідс Грабовскіс]]
|оператор =[[Валдіс Еглітіс]]
|композитор =[[Мартіньш Браунс]]
|художник =[[Ієва Романова]]
|кінокомпанія =[[Ризька кіностудія]]
|країна = {{USSR}}
|тривалість =174 хв. (2 серії)
|рік = 1989
| ідентифікатор =8777936
}}
'''«Життя»''' («Dzīvīte») — радянський біографічний двосерійний телефільм 1989 року, знятий режисером [[Айварс Фрейманіс|Айварсом Фрейманісом]] на [[Ризька кіностудія|Ризькій кіностудії]].

== Сюжет ==
Біографічна мелодрама про долю видатного латиського фольклориста Кріш'яніса Барона (1835—1923), який присвятив своє життя збиранню та виданню народних пісень — дайн. Барон багато років пропрацював у Росії — у Санкт-Петербурзі та у Воронезькій губернії. Робота зі збирання, обробки, систематизації та видання дайн зажадала від фольклориста чимало терпіння, самовідданості та знань. У результаті праці Кріш'яніса Барона склали основу Академічних зборів дайн, які містять 217 996 текстів народних пісень і є одним з наймонументальніших праць у галузі фольклористики у світі.

== У ролях ==
{{div col}}
* [[Валдемарс Зандбергс]] — ''Крішьянис Баронс
* [[Леонідс Грабовскіс]] — ''Кріш'яніс Баронс в молодості
* [[Ліне Велта|Велта Ліне]] — ''Дарта
* [[Індра Бріке]] — ''Дарта в молодості
* [[Юріс Барткевичс]] — ''Кріш'яніс Волдемарс
* [[Майя Апіне]] — ''дружина Валдемара
* [[Алвіс Херманіс]] — ''Юріс Алунанс
* [[Іварс Браковскіс]] — ''Юріс, батько Кріш'яніса
* [[Даце Еверса]] — ''мати Кріш'яна
* [[Херманіс Ваздікс]] — ''Аугуст Біленштейнс
* [[Аріс Розенталс]] — ''поміщик
* [[Артур Нікітін]] — ''Станкевич, професор
* [[Регіна Разума]] — ''дружина Станкевича
* [[Діта Кренберга]] — ''Вероніка
* [[Крістіне Ліпіня]] — ''Катерина
* [[Бруно Егле]] — ''Карліс Баронс
* [[Візма Квепа]] — ''дружина Карліса
* [[Петеріс Луціс]] — ''Аугуст Домбровскіс
* [[Харалдс Улманіс]] — ''Леонс Паегле
* [[Юріс Жагарс]] — ''Лінардс Лайценс
* [[Яніс Балтвілкс]] — ''Яніс Яунсудрабіньш
* [[Інгмарс Фрейманіс]] — ''Кріш'яніс Баронс в дитинстві
* [[Айварс Нейбартс]] — ''священник
* [[Петеріс Корсакс]] — ''фотограф
* [[Варіс Ветра]] — ''Едвінс Інкенс
* [[Гундарс Аболіньш]] — ''Оярс Рубеніс
* [[Сергій Юдін]] — епізод
* [[Гіртс Кестеріс]] — епізод
* [[Шевченко Людмила Євсіївна|Людмила Шевченко]] — епізод
* [[Андрій Ільїн]] — епізод
* [[Арнольд Лініньш]] — епізод
* [[Володимир Жук]] — епізод
* [[Бруно Лібауерс]] — епізод
* [[Яніс Гайліс]] — епізод
* [[Улдіс Курземнієкс]] — епізод
* [[Дайга Паварнієце]] — епізод
* [[Андіс Плокс]] — епізод
* [[Айварс Петеріс Знотіньш]] — епізод
* [[Маріс Валдатс]] — епізод
* [[Аскольдс Саулітіс]] — епізод
* [[Болеславс Ружс]] — епізод
* [[Юріс Камінскіс]] — епізод
* [[Аквеліна Лівмане]] — епізод
* [[Андріс Берзіньш]] — епізод
* [[Віра Селга]] — епізод
* [[Вента Вецумнієце]] — епізод
* [[Ромуалдс Анцанс]] — епізод
* [[Інгуна Степране]] — епізод
* [[Ілгоніс Швіка]] — епізод
* [[Лігіта Скуїня]] — епізод
* [[Діана Занде]] — епізод
* [[Астріда Вецвагаре]] — епізод
* [[Евалдс Валтерс]] — епізод
* [[Брігіта Круміня]] — епізод
{{div col end}}

== Знімальна група ==
* Режисер — [[Айварс Фрейманіс]]
* Сценарист — [[Айварс Фрейманіс]]
* Оператор — [[Валдіс Еглітіс]]
* Композитор — [[Мартіньш Браунс]]
* Художник — [[Ієва Романова]]

== Посилання ==
* {{imdb|id=8777936|name=''Життя''}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1989]]

title: Dzīvīte

Жанр: біографічний · мелодрама

Режисер: Айварс Фрейманіс

Сценарист: Айварс Фрейманіс

У головних · ролях: Валдемарс Зандбергс · Леонідс Грабовскіс

Оператор: Валдіс Еглітіс

Композитор: Мартіньш Браунс

Художник: Ієва Романова

Кінокомпанія: Ризька кіностудія

Тривалість: 174 хв. (2 серії)

Мова: латиська мова

Країна: СРСР


text:
# Мегура (Сучава)
Мегура (рум. Măgura) — село у повіті Сучава в Румунії. Входить до складу комуни Улма.
Село розташоване на відстані 382 км на північ від Бухареста, 78 км на захід від Сучави.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 363 особи.
Національний склад населення села:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 307            | 84,6%    |
| українці       | 56             | 15,4%    |

Рідною мовою назвали:
| Мова       | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------- | -------------- | -------- |
| румунська  | 265            | 73,0%    |
| українська | 98             | 27,0%    |

wikiname: ukwiki

title: Мегура (Сучава)

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses|Мегура}}
{{НП Румунії
 | назва               = Мегура
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Măgura''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Сучава
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Улма (комуна)|Улма]]
 | код_SIRUTA          = 150748
 | широта              = 47.8219
 | довгота             = 25.2356
 | висота              = 1044
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 363
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 727558
}}
'''Мегура''' ({{lang-ro|Măgura}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Сучава (повіт)|Сучава]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Улма (комуна)|Улма]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 382 км на північ від [[Бухарест]]а, 78 км на захід від [[Сучава|Сучави]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:363}} особи.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 307
| 84,6%
|-
| [[Українці Румунії|українці]]
| 56
| 15,4%
|}

Рідною мовою назвали<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| румунська
| 265
| 73,0%
|-
| українська
| 98
| 27,0%
|}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Сучава]]

title: Мегура · Măgura

Країна: Румунія

Повіт: Сучава

Комуна: Улма

Телефонний код: +40 230 (Romtelecom, TR) · +40 330 (інші оператори)


text:
# Хлопець
Хло́пець, хло́пчик, хлопчи́на — молода неодружена особа чоловічої статі, дитина чи підліток чоловічої статі. Молодик, юнак, парубок, легінь.

## Тлумачення
Час, коли хлопець стає дорослим чоловіком, тобто дорослою особиною чоловічої статі, у різних суспільствах і культурах визначається по-різному. Переважно перехід від юності до зрілого віку відбувається у пізньому підлітковому віці. Хлопець стає чоловіком коли досягає статевої зрілості.
Постійні суперечки про вплив природи та харчування, на формування поведінки хлопчиків і дівчаток викликають питання про те, чи є ролі, які відіграють хлопчики, насамперед наслідком вроджених відмінностей чи все ж таки соціалізації.

## Біологія

### Визначення статі
Стать людини визначається під час запліднення, коли генетична стать зиготи була ініціалізована клітиною сперми, що містить або Х, або Y -хромосому. Якщо цей сперматозоїд містить Х -хромосому, вона збігатиметься з Х -хромосомою яйцеклітини, і розвинеться дівчинка. Сперматозоїд, що несе Y -хромосому, призводить до поєднання XY, і розвивається хлопчик.

### Внутрішньоутробний розвиток та статеві органи
У ембріонів чоловічої статі на шостому-сьомому тижні вагітності «експресія гена в Y-хромосомі викликає зміни, що призводять до розвитку яєчок». Приблизно на дев'ятому тижні вагітності, вироблення тестостерону чоловічім ембріоном, призводить до розвитку репродуктивної системи чоловіка.
Статева система чоловіка поєднує як зовнішні, так і внутрішні органи. До зовнішніх органів відносять пеніс, калитку (мошонку) та яєчка. Статевий член — циліндричний орган, наповнений губчастою тканиною. Це орган, крізь який хлопчики випускають сечу. Крайня плоть пенісів деяких хлопчиків видаляється в процесі, відомому як обрізання. Калитка — пухкий шкірний мішечок під пенісом, в якому сховані яєчка. Яєчка, це статеві залози овальної форми. Хлопчик зазвичай має два яєчка. Внутрішні чоловічі репродуктивні органи стосуються сім'явивідної протоки, сім'явикидної протоки, сечовипускного каналу (уретри), сім'яних пухирців та передміхурової залози.

### Фізичне дозрівання
Статеве дозрівання, це процес, завдяки якому дитячі органи перетворюються на дорослі, здатні до відтворення. У середньому хлопчики починають статеве дозрівання у віці 11–12 років і закінчують статеве дозрівання у віці 16–17 років.
У хлопчиків статеве дозрівання починається зі збільшення яєчок і мошонки. Статевий член також збільшується в розмірах, і у хлопчика з'являється волосся на лобку. Яєчка хлопчика також починають виробляти сперму. Вивільнення сперми, яка містить сперматозоїди та інші рідини, називається еякуляцією. Під час статевого дозрівання ерегований пеніс хлопчика стає здатним еякулювати сперму і запліднювати жінку. Перше сім'явиверження хлопчика є важливою віхою в його розвитку. У середньому, перше сім'явипорскування (еякуляція) у хлопчика відбувається у 13 років. Інколи сім'явиверження відбувається під час сну; це явище відоме як нічна полюція.
Коли хлопчик досягає статевого дозрівання, тестостерон запускає розвиток вторинних статевих ознак. М'язи хлопчика збільшуються у розмірах та масі, голос грубішає, кістки подовжуються, змінюється форма обличчя та тіла. Підвищена секреція тестостерону з яєчок під час статевого дозрівання, викликає появу чоловічих вторинних статевих ознак. Вторинні статеві ознаки чоловіків передбачають:
- Ріст волосся на тілі, в тому числі під пахвами, на животі, грудях та на лобку.

- Ріст волосся на обличчі.

- Збільшення гортані (борлак) та ще більше поглиблення голосу.[13]

- Збільшення зросту; дорослі чоловіки в середньому, вище дорослих жінок.

- Важка будова черепа та кісток.

- Збільшення обсягу та сили м'язів.

- Розширення плечей і грудей; плечі ширші за стегна.[14]

- Збільшення секреції сальних і потових залоз.

### Гендерні норми
Хлопчики, які кидають виклик гендерним нормам, можуть зіткнутися з більш високим ризиком жорстокого поводження і можуть відчувати більшу депресію, ніж однолітки, що відповідають природній статі, а також соціальну нетерпимість з боку батьків та однолітків.
Біологічні фактори за деяких обставин, не є достатніми визначальними чинниками того, чи визнає себе молода людина — або чи вважається — хлопцем. Інтерсексуальні люди, які мають фізичні або генетичні особливості, які вважаються змішаними або нетиповими, можуть використовувати інші критерії для чіткого визначення. Є, наприклад, транс-хлопчики, які мають так звані «жіночі» фізичні характеристики, але признають себе хлопчиками. Існують різні соціальні, правові та окремі визначення цих питань залежно від країни та культури.
У деяких культурах, народження дитини чоловічої статі (хлопчика) вважається доброю ознакою.

### Хлопчики та дитяча праця
Хлопчики виконують більшість дитячої праці у всьому світі порівняно з дівчатками — 88 мільйонів — хлопчики, а 64 мільйони — дівчатка. Хлопчики також є головними жертвами небезпечної дитячої праці. Вони насамперед зайняті в сільському господарстві, будівництві та гірничодобувній галузі. Для прикладу, працівники-хлопчики також, становлять близько 87 відсотків тих, хто помер на роботі між 2003 і 2016 роками в США.
Хлопчики отримують основні навички читання, письма та математики, а потім змушені опановувати професію батька, щоби полегшити фінансовий тягар на сім'ю. Це одна з основних причин, чому сільські громади в бідних країнах, віддають перевагу хлопчикам над дівчатами. В Індії ж, навпаки, більшість усиновлених дітей, це дівчата.

## Хлопці в мистецтві та культурі
- У класичній міфології, Амура — бога бажання, еротичного кохання, привабливості та прихильності, сина богині кохання Венери та бога війни Марса, відтворювали на картинах і в скульптурах у вигляді стрункого крилатого юнака, а в період еллінізму, пухким хлопчиком. Згодом цей образ доповнили лук і стріли, що представляють джерело його сили: людина, або навіть божество, в якого влучає стріла Купідона, стає сповненою нестримного бажання.
- Хлопчика надзвичайної сили, який народився від горошини, змальовано в українській народній казці Котигорошко.
- Українська народна казка з циклу чарівних казок Івасик-Телесик розповідає про хлопчика витесаного з деревинки.
- Видатний український письменник та політичний діяч В. Винниченко у власному оповіданні для дітей Хведько-халамидник, відтворив правдолюбство і благородство малого хлопця[19].
- У музиці в давнину, білі голоси хлопчиків були особливо бажанішими через те, що жіночі голоси вважалися неприйнятними, оскільки жінок не допускали до церковних хорів та певної театральної музики; це також призвело до практики фізичної кастрації, яка хірургічним шляхом пригнічує гормональний імпульс чоловічої сили, а також для того, щоб їхні «ангельські» голоси не зазнали вокальної німоти — протягом століть кастровані співаки, які поєднували майстерність та досвід дорослих з високим рівнем регістрів, виконували ролі контральто, переважно в оперних творах.

Існують українські прислів'я та приказки про хлопців:
- Такий хлопець, що батькові штани короткі.
- Хлопець і тепер карбованця варт, а як йому боки намнуть, то два дадуть.
- Чим ви, хлопці, дома втираєтесь? — Батько рукавом, мати подолом, а я на печі так сохну!
- Хлопець воли гонить, а дівчина ще ся не вродить, а його догонить (діал.).[20]

title: Хлопець

wikitext:
{{Otheruses|Юнак (значення)}}
{{Infobox
| title = Хлопці
| image =
{{image array|perrow=3|width=135|height=100.
| image1 = Polish teenagers.jpg
| image2 = - panoramio (19).jpg
| image3 = 1267109938875 f.jpg
| image4 = 2014 01 31 Lido Lifeguards-11.JPG (12246331863).jpg
| image5 = 4dfce2d2adb08.jpg
| image6 = 4dfce2d26cffe.jpg
| image7 = 08640 Karpatisches Geschmack-Kermes im Sanok.jpg
| image8 = 2009 Emir of Qatar Cup Final - Baby face (3581769224).jpg
| image9 = 2009 Emir of Qatar Cup Final - Baby Face (3580953335).jpg
| image10 = Rural Boys.jpg
| image11 = Boy running.jpg
| image12 = Ethtigregch2.jpg
}}
}}

'''Хло́пець''', '''хло́пчик'''<ref>{{Cite web|title=Інститут мовознавства ім. О.О.Потебні - Словник української мови|url=http://www.inmo.org.ua/sum.html?wrd=хлопчик|website=www.inmo.org.ua|accessdate=2021-04-05}}</ref>, '''хлопчи́на'''<ref>{{Cite web|title=Інститут мовознавства ім. О.О.Потебні - Словник української мови|url=http://www.inmo.org.ua/sum.html?wrd=хлопчина|website=www.inmo.org.ua|accessdate=2021-04-05}}</ref> — молода [[шлюб|неодружена]] особа [[Чоловік|чоловічої статі]], [[дитина]] чи [[підліток]] чоловічої статі. Молодик, юнак, парубок, легінь.

== Тлумачення ==
Час, коли хлопець стає дорослим чоловіком, тобто дорослою особиною чоловічої статі, у різних [[суспільство|суспільствах]] і [[культура]]х визначається по-різному. Переважно перехід від [[Юність|юності]] до зрілого віку відбувається у пізньому підлітковому віці. Хлопець стає чоловіком коли досягає статевої зрілості.

Постійні суперечки про вплив природи та харчування, на формування поведінки хлопчиків і дівчаток викликають питання про те, чи є ролі, які відіграють хлопчики, насамперед наслідком вроджених відмінностей чи все ж таки [[Соціалізація|соціалізації]].

== Біологія ==

=== Визначення статі ===
Стать людини визначається під час запліднення, коли генетична стать [[Зигота|зиготи]] була ініціалізована клітиною [[Сперма|сперми]], що містить або Х, або Y -хромосому. Якщо цей [[сперматозоїд]] містить Х -хромосому, вона збігатиметься з Х -[[Хромосома|хромосомою]] яйцеклітини, і розвинеться [[Дівчина|дівчинка]]. Сперматозоїд, що несе Y -хромосому, призводить до поєднання XY, і розвивається хлопчик.<ref>{{Cite book
|url=https://www.worldcat.org/oclc/104835620
|title=Harrison's principles of internal medicine |last=Fauci
|first=Anthony S.
|date=2008
|publisher=McGraw-Hill Medical
|edition=17th ed
|location=New York
|isbn=978-0-07-159991-7
|oclc=104835620
}}</ref>

=== Внутрішньоутробний розвиток та статеві органи ===
У ембріонів чоловічої статі на шостому-сьомому тижні вагітності «експресія гена в Y-хромосомі викликає зміни, що призводять до розвитку [[Сім'яні залози|яєчок]]<nowiki/>». Приблизно на дев'ятому тижні вагітності, вироблення [[тестостерон]]у чоловічім ембріоном, призводить до розвитку репродуктивної системи чоловіка.<ref>{{Cite news|title=Advancing sex and gender competency in medicine: sex & gender women's health collaborative|first=Alyson J|first4=Marjorie R|last3=Kleinman|first3=Mary Rojek|last2=Templeton|first2=Kimberly|last=McGregor|issue=1|url=http://dx.doi.org/10.1186/2042-6410-4-11|volume=4|pages=11|doi=10.1186/2042-6410-4-11|issn=2042-6410|accessdate=2021-09-11|date=2013|work=Biology of Sex Differences|last4=Jenkins}}</ref>

Статева система чоловіка поєднує як зовнішні, так і внутрішні органи. До зовнішніх органів відносять [[пеніс]], [[Калитка|калитку]] (мошонку) та яєчка. Статевий член — циліндричний орган, наповнений губчастою тканиною. Це орган, крізь який хлопчики випускають сечу. Крайня плоть пенісів деяких хлопчиків видаляється в процесі, відомому як [[обрізання]]. Калитка — пухкий шкірний мішечок під пенісом, в якому сховані яєчка. Яєчка, це статеві залози овальної форми. Хлопчик зазвичай має два яєчка. Внутрішні чоловічі репродуктивні органи стосуються сім'явивідної протоки, сім'явикидної протоки, [[Сечовипускний канал|сечовипускного каналу]] (уретри), [[Сім'яні пухирці|сім'яних пухирців]] та [[Передміхурова залоза|передміхурової залози]].<ref>{{Cite web|title=Male Reproductive System: Structure & Function|url=https://my.clevelandclinic.org/health/articles/9117-male-reproductive-system|website=Cleveland Clinic|accessdate=2021-09-11}}</ref><ref>{{Cite web|title=The Male Reproductive System|url=https://www.webmd.com/sex-relationships/guide/male-reproductive-system|website=WebMD|accessdate=2021-09-11|language=en}}</ref>

=== Фізичне дозрівання ===
Статеве дозрівання, це процес, завдяки якому дитячі органи перетворюються на дорослі, здатні до відтворення. У середньому хлопчики починають статеве дозрівання у віці 11–12 років і закінчують статеве дозрівання у віці 16–17 років.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com.ua/books?id=E-n5E7oyCgoC&pg=PA296&redir_esc=y
|title=Cengage Advantage Books: Human Development: A Life-Span View: A Life-Span View |last=Kail
|first=Robert V.
|date=2010
|publisher=Wadsworth Cengage Learning
|language=en
|isbn=978-0-495-59957-9
}}</ref>

У хлопчиків статеве дозрівання починається зі збільшення яєчок і мошонки. Статевий член також збільшується в розмірах, і у хлопчика з'являється волосся на лобку. Яєчка хлопчика також починають виробляти сперму. Вивільнення сперми, яка містить сперматозоїди та інші рідини, називається еякуляцією.<ref>{{Cite web|title=Puberty: Adolescent Male|url=https://www.hopkinsmedicine.org/health/wellness-and-prevention/puberty-adolescent-male|website=www.hopkinsmedicine.org|accessdate=2021-09-11|language=en}}</ref> Під час статевого дозрівання ерегований пеніс хлопчика стає здатним еякулювати сперму і запліднювати [[Жінка|жінку]]. Перше сім'явиверження хлопчика є важливою віхою в його розвитку.<ref>{{Cite web|title=Male puberty milestones|url=https://www.news24.com/health24/Lifestyle/Teen/Your-body/Male-puberty-milestones-20120721|website=Health24|accessdate=2021-09-11|language=en-US}}</ref> У середньому, перше [[Сім'явипорскування|сім'явипорскування (еякуляція)]] у хлопчика відбувається у 13 років.<ref>{{Cite news|title=Estimation of Spermarche from Longitudinal Spermaturia Data|url=http://dx.doi.org/10.2307/2532505|work=Biometrics|date=1991-03|accessdate=2021-09-11|issn=0006-341X|doi=10.2307/2532505|pages=177|volume=47|issue=1|first=Merete|last=Jorgensen|first2=Niels|last2=Keiding|first3=Niels Erik|last3=Skakkebaek}}</ref> Інколи сім'явиверження відбувається під час сну; це явище відоме як нічна [[полюція]].
[[Файл:Tuke,_Henry_Scott_(1858–1929),_"The_Bathers".jpg|міні|Генрі Тук, Купальники. 1889 рік.]]
Коли хлопчик досягає статевого дозрівання, тестостерон запускає розвиток вторинних статевих ознак. М'язи хлопчика збільшуються у розмірах та масі, голос грубішає, кістки подовжуються, змінюється форма обличчя та тіла.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com.ua/books?id=ZTQIAAAAQBAJ&pg=PA152&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false
|title=Child and Adolescent Development: An Integrated Approach |last=Bjorklund
|first=David F.
|last2=Blasi
|first2=Carlos Hernández
|date=2011-01-01
|publisher=Cengage Learning
|language=en
|isbn=978-1-133-16837-9
}}</ref> Підвищена секреція тестостерону з яєчок під час статевого дозрівання, викликає появу чоловічих вторинних статевих ознак.<ref>{{Cite book
|url=https://www.worldcat.org/oclc/19493880
|title=Concepts of human anatomy and physiology |last=Fox
|first=Stuart Ira
|date=1989
|publisher=Wm. C. Brown Publishers
|edition=2nd ed
|location=Dubuque, Iowa
|isbn=0-697-05675-9
|oclc=19493880
}}</ref> Вторинні статеві ознаки чоловіків передбачають:

* Ріст волосся на тілі, в тому числі під пахвами, на животі, грудях та на [[Лобкове волосся|лобку]].

* Ріст волосся на обличчі.

* Збільшення гортані ([[борлак]]) та ще більше поглиблення голосу.<ref>{{Cite web|title=Sexual reproduction|url=http://www.hartnell.edu/faculty/asteinhardt/mywebs/sexual_reproduction.htm|website=web.archive.org|date=2009-02-08|accessdate=2021-09-11|archive-date=2009-02-08|archive-url=https://web.archive.org/web/20090208223522/http://www.hartnell.edu/faculty/asteinhardt/mywebs/sexual_reproduction.htm}}</ref>

* Збільшення зросту; дорослі чоловіки в середньому, вище дорослих жінок.

* Важка будова [[череп]]а та кісток.

* Збільшення обсягу та сили [[М'язова система|м'язів]].

* Розширення плечей і грудей; плечі ширші за стегна.<ref>{{Cite web|title=Secondary Characteristics|url=http://www2.hu-berlin.de/sexology/ATLAS_EN/html/secondary_characteristics.html|website=web.archive.org|date=2011-09-27|accessdate=2021-09-11|archive-date=2011-09-27|archive-url=https://web.archive.org/web/20110927075821/http://www2.hu-berlin.de/sexology/ATLAS_EN/html/secondary_characteristics.html}}</ref>

* Збільшення секреції сальних і [[Потова залоза|потових залоз]].

=== Гендерні норми ===
Хлопчики, які кидають виклик [[Гендерне нормування|гендерним нормам]], можуть зіткнутися з більш високим ризиком жорстокого поводження і можуть відчувати більшу [[Депресія|депресію]], ніж однолітки, що відповідають природній статі, а також соціальну нетерпимість з боку батьків та однолітків.<ref>{{Cite news|title=Childhood Gender Nonconformity, Bullying Victimization, and Depressive Symptoms Across Adolescence and Early Adulthood: An 11-Year Longitudinal Study|first=Andrea L.|first5=S. Bryn|last4=Calzo|first4=Jerel P.|last3=Slopen|first3=Natalie|last2=Rosario|first2=Margaret|last=Roberts|language=English|url=https://www.jaacap.org/article/S0890-8567(12)00872-6/abstract|issue=2|volume=52|pages=143–152|doi=10.1016/j.jaac.2012.11.006|pmid=23357441|issn=0890-8567|accessdate=2021-09-11|date=2013-02-01|work=Journal of the American Academy of Child & Adolescent Psychiatry|last5=Austin}}</ref>

Біологічні фактори за деяких обставин, не є достатніми визначальними чинниками того, чи визнає себе молода людина — або чи вважається — хлопцем. [[Інтерсексуальність|Інтерсексуальні]] люди, які мають фізичні або генетичні особливості, які вважаються змішаними або нетиповими, можуть використовувати інші критерії для чіткого визначення. Є, наприклад, [[Транссексуальність|транс-хлопчики]], які мають так звані «жіночі» фізичні характеристики, але признають себе хлопчиками.<ref>{{Cite web|title=L’identité de genre|url=https://www.soinsdenosenfants.cps.ca/handouts/behavior-and-development/gender-identity|website=www.soinsdenosenfants.cps.ca|accessdate=2021-09-12|language=fr}}</ref> Існують різні соціальні, правові та окремі визначення цих питань залежно від країни та культури.

У деяких культурах, народження дитини чоловічої статі (хлопчика) вважається доброю ознакою.

=== Хлопчики та дитяча праця ===
[[Файл:Sergiy_Vasylkivskiy-_Banduryst_z_clopchykom.jpg|ліворуч|міні|277x277пкс|[[Васильківський Сергій Іванович|Васильківський]]. Кобзар-сліпець з хлопчиком-поводирем. Акварель. 1900]]
Хлопчики виконують більшість дитячої праці у всьому світі порівняно з дівчатками — 88 мільйонів — хлопчики, а 64 мільйони — дівчатка. Хлопчики також є головними жертвами небезпечної [[Дитяча праця|дитячої праці]]. Вони насамперед зайняті в сільському господарстві, [[Будівельна справа|будівництві]] та гірничодобувній галузі. Для прикладу, працівники-хлопчики також, становлять близько 87 відсотків тих, хто помер на роботі між 2003 і 2016 роками в [[Сполучені Штати Америки|США]].<ref>{{Cite web|title=Child Labor Facts and Statistics about Child Labor Around The World - Compassion International|url=https://www.compassion.com/poverty/child-labor-quick-facts.htm|website=www.compassion.com|accessdate=2021-09-11}}</ref>

Хлопчики отримують основні навички читання, письма та [[Математика|математики]], а потім змушені опановувати професію батька, щоби полегшити фінансовий тягар на сім'ю. Це одна з основних причин, чому сільські громади в бідних країнах, віддають перевагу хлопчикам над дівчатами. В [[Індія|Індії]] ж, навпаки, більшість усиновлених дітей, це дівчата.<ref>{{Cite web|title=10 Basic Facts about Child Labor Globally – stopchildlabor|url=https://stopchildlabor.org/the-basic-facts-about-child-labor-globally-from-the-ilo/|accessdate=2021-09-11|language=en-US}}</ref>

== Хлопці в мистецтві та культурі ==
[[Файл:Eros_bow_Musei_Capitolini_MC410.jpg|міні|200x200пкс|Лук [[Ерос|Ероса]], [[Капітолійські музеї]] (Рим) ]]

* У класичній міфології, [[Амур (міфологія)|Амура]] — бога бажання, еротичного кохання, привабливості та прихильності, сина богині кохання [[Венера (міфологія)|Венери]] та бога війни [[Марс (міфологія)|Марса]], відтворювали на картинах і в скульптурах у вигляді стрункого крилатого юнака, а в період [[Елліністичний період|еллінізму]], пухким хлопчиком. Згодом цей образ доповнили лук і стріли, що представляють джерело його сили: людина, або навіть божество, в якого влучає стріла Купідона, стає сповненою нестримного бажання.
* Хлопчика надзвичайної сили, який народився від [[Горох|горошини]], змальовано в українській народній казці [[Котигорошко]].
* [[Українська народна казка]] з циклу чарівних казок [[Івасик-Телесик (казка)|Івасик-Телесик]] розповідає про хлопчика витесаного з деревинки.
* Видатний український письменник та політичний діяч [[Винниченко Володимир Кирилович|В. Винниченко]] у власному оповіданні для дітей [[Федько-халамидник|Хведько-халамидник]], відтворив правдолюбство і благородство малого хлопця<ref>{{Cite web|title=Diasporiana Електронна бібліотека - Винниченко В. Бабусин подарунок. Хведько-халамидник|url=https://diasporiana.org.ua/dityacha-literatura/2217-vinnichenko-v-babusin-podarunok-hvedko-halamidnik/|website=diasporiana.org.ua|accessdate=2021-09-13}}</ref>.
* У музиці в давнину, білі голоси хлопчиків були особливо бажанішими через те, що жіночі голоси вважалися неприйнятними, оскільки жінок не допускали до церковних хорів та певної [[Театрально-сценічне мистецтво|театральної]] музики; це також призвело до практики фізичної [[Кастрація|кастрації]], яка хірургічним шляхом пригнічує гормональний імпульс чоловічої сили, а також для того, щоб їхні «ангельські» голоси не зазнали вокальної німоти — протягом століть кастровані співаки, які поєднували майстерність та досвід дорослих з високим рівнем регістрів, виконували ролі [[контральт]]о, переважно в оперних творах.
''Існують українські прислів'я та [[Приказка|приказки]] про хлопців:''

* Такий хлопець, що батькові штани короткі.
* Хлопець і тепер карбованця варт, а як йому боки намнуть, то два дадуть.
* Чим ви, хлопці, дома втираєтесь? — Батько рукавом, мати подолом, а я на печі так сохну!
* Хлопець воли гонить, а дівчина ще ся не вродить, а його догонить (діал.).<ref>{{Cite web|title=Б В Г Ґ Д Е Є Ж З І Ї Й К Л М Н О П Р С Т У Ф Х Ц Ч Ш Щ Ю Я Прислів'я про хлопців|url=http://igra1.com/ua/pryslivya-pro/pryslivya-pro-khloptsiv.htm|website=igra1.com|accessdate=2021-09-13}}</ref>

== Див. також ==
* [[Дівчина]]
* [[Підліток]]
* [[Чоловік]]

== Посилання ==
* {{УМЕ16|частина=Хлоп|сторінки=2007-2008}}
* [http://sum.in.ua/s/khlopecj Хлопець /академічний тлумачний словник української мови/]
* {{тсумо}}

{{Розвиток людини}}

{{соціологія-доробити}}

{{Бібліоінформація}}

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Чоловік]]
[[Категорія:Вікова психологія]]
[[Категорія:Соціологія]]
[[Категорія:Дитинство]]


text:
# Жуль Валлес
Жуль Валлес (фр. Jules Vallès; 11 червня 1832, Ле-Пюі-ан-Веле (департамент Верхня Луара) — 14 лютого 1885, Париж) — французький письменник та політичний діяч.

## Біографія
Його батьки походили із селян. Батько був вчителем.
Грудневий заколот 1851 року застав його в Парижі. В перші роки Другої Імперії вів напівголодне життя. Спогади тієї пори письменник відобразив в своїх перших творах: «L'argent» («Гроші», 1857), «Le dimanche d'un jeune homme pauvre» («Неділя бідної молодої людини», 1860). Наступними творами були «Les réfractaires» («Відщепенці», 1865). У 1866 році вийшов роман «La rue» («Вулиця»).
У кінці 1860 років став відомим журналістом, «кандидатом від жебраків» до Законодавчого корпусу (1869).
Революціонер, учасник комуни 1871 року, за що його засуджено до страти, проте йому вдалося уникнути арешту. У 1881 році повернувся за амністією до Франції, у 1871 та з 1883 року видавав революційну газету «Cri du peuple», у вигнанні написав автобіографічний роман «Jacques Vingtras».
Похований на цвинтарі Пер-Лашез.

## Твори
- - Les Enfants du Peuple / Jules Vallès, préf. par Julien Lemer.-Paris: La Lanterne, 1879.- XXXIX-244 p. ; 19,5 cm.
  - Les Blouses (1881)
  - Souvenirs d'un étudiant pauvre, éd. du Lérot, 1993
  - Un Gentilhomme, feuilleton-roman de 1869, préface de Roger Bellet, éd. Petite Bibliothèque Ombres, 1996
  - Les Enfants du Peuple, éd. du Lérot, 1987
  - Trilogie autobiographique de Jacques Vingtras
    - L'Enfant 1879
    - Le Bachelier 1881
    - L'Insurg 1886

  - Le Testament d'un blagueur, Mille et une nuits, 2001.
  - Le Tableau de Paris, annotation et bibliographie de Maxime Jourdan, Berg International, 2007.
  - Dictionnaire d'argot et des principales locutions populaires, avant-propos de Maxime Jourdan, Berg International, 2007.

title: Жуль Валлес

wikitext:
{{Особа}}
'''Жуль Валлес''' ({{lang-fr|Jules Vallès}}; [[11 червня]] [[1832]], Ле-Пюі-ан-Веле (департамент [[Верхня Луара]]) — [[14 лютого]] [[1885]], [[Париж]]) — французький письменник та політичний діяч.

== Біографія ==
Його батьки походили із селян. Батько був вчителем.
Грудневий заколот 1851 року застав його в Парижі. В перші роки Другої Імперії вів напівголодне життя. Спогади тієї пори письменник відобразив в своїх перших творах: «L'argent» («Гроші», 1857), «Le dimanche d'un jeune homme pauvre» («Неділя бідної молодої людини», 1860). Наступними творами були «Les réfractaires» («Відщепенці», 1865). У 1866 році вийшов роман «La rue» («Вулиця»).
У кінці 1860 років став відомим журналістом, «кандидатом від жебраків» до Законодавчого корпусу (1869).
Революціонер, учасник [[Паризька комуна|комуни 1871 року]], за що його засуджено до страти, проте йому вдалося уникнути арешту. У 1881 році повернувся за амністією до Франції, у 1871 та з 1883 року видавав революційну газету «Cri du peuple», у вигнанні написав автобіографічний роман «Jacques Vingtras».

Похований на цвинтарі [[Пер-Лашез]].

== Твори ==
** ''Les Enfants du Peuple'' / Jules Vallès, préf. par Julien Lemer.-Paris: La Lanterne, 1879.- XXXIX-244 p. ; 19,5 cm.
** ''Les Blouses'' (1881)
** ''Souvenirs d'un étudiant pauvre'', éd. du Lérot, 1993
** ''Un Gentilhomme'', feuilleton-roman de 1869, préface de Roger Bellet, éd. Petite Bibliothèque Ombres, 1996
** ''Les Enfants du Peuple'', éd. du Lérot, 1987
** Trilogie autobiographique de ''Jacques Vingtras''
*** ''L'Enfant'' 1879
*** ''Le Bachelier'' 1881
*** ''L'Insurg'' 1886
** ''Le Testament d'un blagueur'', Mille et une nuits, 2001.
** ''Le Tableau de Paris'', annotation et bibliographie de Maxime Jourdan, Berg International, 2007.
** ''Dictionnaire d'argot et des principales locutions populaires'', avant-propos de Maxime Jourdan, Berg International, 2007.

== Література ==
* Eloi Valat, ''L'Enterrement de Jules Vallès'', Bleu-Autour, 2011.
* Gaston Gille, ''Jules Vallès (1832—1885). Ses révoltes, sa maîtrise, son prestige'', Genève-Paris, Slatkine, 1981 [1941], IX-657 p.
* Gaston Gille, ''Sources, bibliographie et iconographie vallésiennes: essai critique'', Genève-Paris, Slatkine, 1981 [1941], V-191 p.
* Roger Bellet, ''Journalisme et Révolution, 1857—1885'', éd. du Lérot, 1987
* Max Gallo, ''Jules Vallès'', biographie, Robert Laffont, 1988
* Guillemette Tison, ''La Trilogie de Jacques Vingtras'', éd. PUL, 1988
* Henri Guillemin, ''Du courtisan à l'insurgé. Vallès et l'argent'', éd. Arléa, 1990
* Gaston Cherpillaud, ''Jules Vallès peintre d'histoire'', essai, L'Âge d'Homme, 1991
* Pierre Pillu, ''Lectures de L'Enfant'', éd. Klincksieck, 1991
* Marie-Hélène Biaute Roques, '' L'Enfant'', Parcours de lecture, éd. Bertrand Lacoste, 1992
* Adrien Faure, ''Jules Vallès et la Haute Loire'', éd. du Roure, 1994
* Roger Bellet, ''Jules Vallès'', biographie, Fayard, 1995
* Franck Almi, ''Jacques Vingtras, du double à l'irréel'', Septentrion, 1997
* Silvia Disegni, ''Jules Vallès, du journalisme au roman autobiographique'', L'Harmattan, 1997
* François Marotin, ''Les Années de formation de Jules Vallès, histoire d'une génération (1845—1867)'', L'Harmattan, 1997
* Daniel Zimmermann, ''Jules Vallès, l'Irrégulier'', biographie, le cherche midi éditeur, 1999
* Corinne Saminadayar, commente ''L'Enfant'' de Jules Vallès, Foliothèque Gallimard, 2000
* Marie-Hélène Biaute Roques,'' Masques et blasons de Jules Vallès'', L'Harmattan, 2002
* Maxime Jourdan, ''Le Cri du Peuple (22 février 1871-23 mai 1871)'', L'Harmattan, 2005
* Hédia Benmansour Balafrej,'' Jules Vallès artiste: portraits de contemporains'', L'Harmattan, 2007
* Hichem Chebbi, ''L’œuvre de Jules Vallès: une écriture de combat'', thèse de doctorat, 2007 [http://www.bu.univ-paris8.fr/web/collections/theses/ChebbiThese.pdf Дисертація онлайн] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100901151650/http://www.bu.univ-paris8.fr/web/collections/theses/ChebbiThese.pdf |date=1 вересня 2010 }}
== Примітки ==
{{reflist}}
{{нормативний контроль}}
{{DEFAULTSORT:Валлес Жуль}}
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Померли в Парижі]]
[[Категорія:Французькі письменники]]
[[Категорія:Поховані на кладовищі Пер-Лашез]]
[[Категорія:Випускники ліцею Кондорсе]]

title: фр. Jules Vallez

фр. Jules Vallez: · Фотопортрет Жуля Валлеса роботи Ернеста Ежена Аппера.

Ім'я при народженні: фр. Jules Vallez

Псевдо: La Chaussad, Jean La Rue і Jules Vallès

Народився: 11 червня 1832 · Ле-Пюї-ан-Веле

Помер: 14 лютого 1885[…] (52 роки) · V округ Парижа, Париж · ·цукровий діабет

Поховання: Пер-Лашез і Grave of Vallèsd

Країна: Франція

Діяльність: журналіст, письменник, прозаїк-романіст, автобіограф, communard, політик, прозаїк

Галузь: проза і журналістика

Alma mater: Кондорсе і lycée Georges-Clemenceaud

Знання мов: французька

Членство: Перший Інтернаціонал, Commune Councild і масонство

Напрямок: реалізм

Magnum opus: The Childd, The Bachelierd і The insurrectionistd

Батько: Jean-Louis Vallezd

Мати: Julie Pascald

Брати, сестри: Marie-Louise-Julie Vallezd


text:
# Валі-Спрінгс (Арканзас)
Валі-Спрінгс (англ. Valley Springs) — місто (англ. town) в США, в окрузі Бун штату Арканзас. Населення — 183 особи (2010).

## Географія
Валі-Спрінгс розташоване на висоті 331 метр над рівнем моря за координатами 36°9′14″ пн. ш. 92°59′24″ зх. д. / 36.15389° пн. ш. 92.99000° зх. д. (36.154027, -92.989890).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 1,37 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкали 183 особи в 69 домогосподарствах у складі 50 родин. Густота населення становила 133 особи/км².  Було 83 помешкання (61/км²).
Расовий склад населення:
| - 95,6 % — білих - 1,1 % — корінних американців - 0,5 % — чорних або афроамериканців |

До двох чи більше рас належало 2,7 %. Іспаномовні складали 3,8 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 25,7 % — особи молодші 18 років, 60,6 % — особи у віці 18—64 років, 13,7 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 36,1 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 81,2 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 86,3 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 42 848 доларів США (медіана — 41 786), а середній дохід на одну сім'ю — 48 978 доларів (медіана — 46 364). За межею бідності перебувало 11,2 % осіб, у тому числі 7,6 % дітей у віці до 18 років та 7,0 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 75 осіб. Основні галузі зайнятості: транспорт — 25,3 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 13,3 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 12,0 %.
За даними перепису населення 2000 року в Валі-Спрінгсі мешкало 167 осіб, 52 родини, налічувалося 66 домашніх господарств і 73 житлових будинки. Середня густота населення становила близько 139 осіб на один квадратний кілометр. Расовий склад Валі-Спрінгса за даними перепису розподілився таким чином: 95,21 % білих, 1,20 % — корінних американців, 1,20 % — азіатів, 0,60 % — вихідців с тихоокеанських островів, 1,20 % — представників змішаних рас, 0,60 % — інших народів. іспаномовні склали 0,60 % від усіх жителів містечка.
З 66 домашніх господарств в 34,8 % — виховували дітей віком до 18 років, 63,6 % представляли собою подружні пари, які спільно проживали, в 13,6 % сімей жінки проживали без чоловіків, 21,2 % не мали сімей. 16,7 % від загального числа сімей на момент перепису жили самостійно, при цьому 6,1 % склали самотні літні люди у віці 65 років та старше. Середній розмір домашнього господарства склав 2,53 особи, а середній розмір родини — 2,85 особи.
Населення містечка за віковим діапазоном за даними перепису 2000 року розподілилося таким чином: 28,7 % — жителі молодше 18 років, 5,4 % — між 18 і 24 роками, 29,3 % — від 25 до 44 років, 25,7 % — від 45 до 64 років і 10,8 % — у віці 65 років та старше. Середній вік мешканця склав 36 років. На кожні 100 жінок в Валі-Спрінгсі припадало 85,6 чоловіків, у віці від 18 років та старше — 83,1 чоловіків також старше 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство в містечкі склав 27 143 долара США, а середній дохід на одну сім'ю — 27 321 долар. При цьому чоловіки мали середній дохід в 16 136 доларів США на рік проти 17 708 доларів середньорічного доходу у жінок. Дохід на душу населення в містечкі склав 11 614 доларів на рік. 17,6 % від усього числа сімей в окрузі і 18,0 % від усієї чисельності населення перебувало на момент перепису населення за межею бідності, при цьому 24,4 % з них були молодші 18 років і 10,5 % — у віці 65 років та старше.

title: Валі-Спрінгс (Арканзас)

wikitext:
{{Otherplaces|Веллі-Спрінгс}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Валі-Спрінгс
|оригінальна назва  = {{lang-en|Valley Springs}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Арканзас
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Бун (округ, Арканзас)|Бун]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 1,37
|висота центру НП   = 331
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 183
|рік перепису       = 2010{{R|cen2010}}
|густота населення  = 133,58
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = -6
|DST                    = -5 <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         = 870
|поштовий індекс        = 72682
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 0571390
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Валі-Спрінгс''' ({{lang-en|Valley Springs}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Бун (округ, Арканзас)|Бун]] штату [[Арканзас]]. Населення — 183 особи (2010{{R|cen2010}}).

== Географія ==
Валі-Спрінгс розташоване на висоті 331 метр над [[рівень моря|рівнем моря]] за координатами {{Coord|36|9|14|N|92|59|24|W|type:city_region:US-DE}} (36.154027, -92.989890){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 1,37 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1980 = 190
| 1990 = 200
| 2000 = 167
| 2010 = 183
| estyear = 2017
| estimate = 170
| estref = <ref name="USCensusEst2017">{{cite web|url=https://www.census.gov/programs-surveys/popest/data/tables.2017.html|title=Population and Housing Unit Estimates|accessdate=24 березня 2018|archive-date=2 травня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190502080026/https://www.census.gov/programs-surveys/popest/data/tables.2017.html}}</ref>
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкали 183 особи в 69 домогосподарствах у складі 50 родин. [[Густота населення]] становила 133 особи/км².  Було 83 помешкання (61/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 95,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,1 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,5 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
|}
До двох чи більше рас належало 2,7 %. Іспаномовні складали 3,8 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 25,7 % — особи молодші 18 років, 60,6 % — особи у віці 18—64 років, 13,7 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 36,1 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 81,2 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 86,3 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:42848}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:41786}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:48978}} доларів (медіана — {{formatnum:46364}}). За межею бідності перебувало 11,2 % осіб, у тому числі 7,6 % дітей у віці до 18 років та 7,0 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 75 осіб. Основні галузі зайнятості: транспорт — 25,3 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 13,3 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 12,0 %.

{{hidden begin|title=Перепис 2000 року|titlestyle = background:#CCCCFF;}}
За даними перепису населення 2000 року<ref>[http://factfinder.census.gov/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080521160844/http://factfinder.census.gov./ |date=2008-05-21 }} Сайт [[Бюро перепису населення США]]]</ref> в ''Валі-Спрінгсі'' мешкало 167 осіб, 52 родини, налічувалося 66 [[домашнє господарство|домашніх господарств]] і 73 [[житловий будинок|житлових будинки]]. Середня густота населення становила близько 139 осіб на один квадратний кілометр. Расовий склад ''Валі-Спрінгса'' за даними перепису розподілився таким чином: 95,21 % [[європеоїдна раса|білих]], 1,20 % — [[Корінні народи|корінних американців]], 1,20 % — [[Американці азійського походження|азіатів]], 0,60 % — вихідців с [[Тихий океан|тихоокеанських островів]], 1,20 % — представників змішаних рас, 0,60 % — інших народів. іспаномовні склали 0,60 % від усіх жителів містечка.

З 66 домашніх господарств в 34,8 % — виховували дітей віком до 18 років, 63,6 % представляли собою подружні пари, які спільно проживали, в 13,6 % сімей жінки проживали без чоловіків, 21,2 % не мали сімей. 16,7 % від загального числа сімей на момент перепису жили самостійно, при цьому 6,1 % склали самотні літні люди у віці 65 років та старше. Середній розмір домашнього господарства склав 2,53 особи, а середній розмір родини — 2,85 особи.

Населення містечка за віковим діапазоном за даними перепису 2000 року розподілилося таким чином: 28,7 % — жителі молодше 18 років, 5,4 % — між 18 і 24 роками, 29,3 % — від 25 до 44 років, 25,7 % — від 45 до 64 років і 10,8 % — у віці 65 років та старше. Середній вік мешканця склав 36 років. На кожні 100 жінок в ''Валі-Спрінгсі'' припадало 85,6 чоловіків, у віці від 18 років та старше — 83,1 чоловіків також старше 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство в містечкі склав 27 143 [[Долар США|долара США]], а середній дохід на одну сім'ю — 27 321 долар. При цьому чоловіки мали середній дохід в 16 136 доларів США на рік проти 17 708 доларів середньорічного доходу у жінок. [[Дохід на душу населення]] в містечкі склав 11 614 доларів на рік. 17,6 % від усього числа сімей в окрузі і 18,0 % від усієї чисельності населення перебувало на момент перепису населення за межею бідності, при цьому 24,4 % з них були молодші 18 років і 10,5 % — у віці 65 років та старше.
{{hidden end}}

== Джерела ==
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

== Посилання ==
* [http://www.encyclopediaofarkansas.net/encyclopedia/entry-detail.aspx?entryID=837 Rogers (Benton County)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100612125852/http://encyclopediaofarkansas.net/encyclopedia/entry-detail.aspx?entryID=837 |date=12 червня 2010 }}

{{Бібліоінформація}}
{{Бун (округ, Арканзас)}}

[[Категорія:Містечка Арканзасу]]
[[Категорія:Населені пункти округу Бун (Арканзас)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Арканзас

Округ: Бун

Густота населення: 133,58 осіб/км²

Часовий пояс: UTC-6, влітку UTC-5


text:
# Спрощений квадрат Аренса

## Визначення
Нехай {\displaystyle S=(0,1)^{2}}, {\displaystyle X=S\cup \{(0,0),(0,1)\}}, бази систем околів точок з {\displaystyle S} є евклідовими, а множини {\displaystyle U_{n}(0,0)=\{(0,0)\}\cup \{(x,y)|0<x<{\frac {1}{2}},0<y<{\frac {1}{n}}\}} та {\displaystyle U_{m}(1,0)=\{(1,0)\}\cup \{(x,y)|{\frac {1}{2}}<x<1,0<y<{\frac {1}{m}}\}} утворюють бази систем околів точок {\displaystyle (0,0)} і {\displaystyle (1,0)} відповідно.

## Властивості
- {\displaystyle X} гаусдорфів, але не цілком гаусдорфів, бо точки {\displaystyle (0,0)} і {\displaystyle (1,0)} не мають замкнених неперетинних околів. Очевидно, що {\displaystyle X} напіврегулярний, тому що задана база складається з відкритих регулярних множин. Таким чином {\displaystyle X} не є {\displaystyle T_{3}},{\displaystyle T_{4}} або {\displaystyle T_{5}}-простором.
- Очевидно, що {\displaystyle X} не є секвенціально компактним, тому що індукована топологія на відкритому квадраті {\displaystyle S} є евклідовою.
- {\displaystyle X} не є ані локально компактним, ані компактним простором, бо він є {\displaystyle T_{2}} і не є {\displaystyle T_{3}}-простором.
- {\displaystyle X} задовольняє другу аксіому зліченності, сепарабельний і ліндельофів. Оскільки {\displaystyle X} не є {\displaystyle T_{3}}-простором, він не паракомпактний і, таким чином, не зліченно паракомпактний внаслідок ліндельофовості.
- {\displaystyle X} метакомпактний, бо відкритий квадрат {\displaystyle S} метакомпактний в індукованій топології, і тому додавання околу для кожної з двох точок {\displaystyle (0,0)} і {\displaystyle (1,0)} до точково скінченного вписаного покриття не змінить його точково скінченний характер.
- Тотожне відображення з {\displaystyle X} з евклідовою топологією в заданий простір {\displaystyle X} неперервне, тому {\displaystyle X} є і дугово зв'язним, і локально дугово зв'язним.

title: Спрощений квадрат Аренса

wikitext:
== Визначення ==
Нехай <math>S = (0,1)^2</math>, <math>X = S\cup\{(0,0),(0,1)\}</math>, [[база системи околів|бази систем околів]] точок з <math>S</math> є [[евклідова топологія|евклідовими]], а [[множина|множини]] <math>U_n(0,0) = \{(0,0)\}\cup\{(x,y)|0<x<\frac{1}{2},0<y<\frac{1}{n}\}</math> та <math>U_m(1,0) = \{(1,0)\}\cup\{(x,y)|\frac{1}{2}<x<1,0<y<\frac{1}{m}\}</math> утворюють бази систем околів точок <math>(0,0)</math> і <math>(1,0)</math> відповідно.

== Властивості ==
* <math>X</math> [[Хаусдорфів топологічний простір|гаусдорфів]], але не [[Цілком хаусдорфів топологічний простір|цілком гаусдорфів]], бо точки <math>(0,0)</math> і <math>(1,0)</math> не мають [[замкнена множина|замкнених]] [[Неперетинні множини|неперетинних]] [[окіл|околів]]. Очевидно, що <math>X</math> [[напіврегулярний простір|напіврегулярний]], тому що задана база складається з [[Відкрита множина|відкритих]] [[Регулярна множина|регулярних]] множин. Таким чином <math>X</math> не є [[Аксіоми віддільності|<math>T_3</math>]],[[Аксіоми віддільності|<math>T_4</math>]] або [[Аксіоми віддільності|<math>T_5</math>-простором]].
* Очевидно, що <math>X</math> не є [[секвенціально компактний простір|секвенціально компактним]], тому що [[індукована топологія]] на відкритому квадраті <math>S</math> є [[Евклідова топологія|евклідовою]].
* <math>X</math> не є ані [[Локально компактний простір|локально компактним]], ані [[Компактний простір|компактним]] простором, бо він є [[Аксіоми віддільності|<math>T_2</math>]] і не є [[Аксіоми віддільності|<math>T_3</math>-простором]].
* <math>X</math> задовольняє [[друга аксіома зліченності|другу аксіому зліченності]], [[сепарабельний простір|сепарабельний]] і [[Ліндельофів простір|ліндельофів]]. Оскільки <math>X</math> не є [[Аксіоми віддільності|<math>T_3</math>-простором]], він не [[паракомпактний простір|паракомпактний]] і, таким чином, не [[Зліченно паракомпактний простір|зліченно паракомпактний]] внаслідок [[Ліндельофів простір|ліндельофовості]].
* <math>X</math> [[метакомпактний простір|метакомпактний]], бо відкритий квадрат <math>S</math> метакомпактний в [[Індукована топологія|індукованій топології]], і тому додавання околу для кожної з двох точок <math>(0,0)</math> і <math>(1,0)</math> до [[точково скінченна родина множин|точково скінченного]] [[подрібнення (топологія)|вписаного покриття]] не змінить його точково скінченний характер.
* [[Тотожне відображення]] з <math>X</math> з [[Евклідова топологія|евклідовою топологією]] в заданий простір <math>X</math> [[Неперервне відображення топологічних просторів|неперервне]], тому <math>X</math> є і [[дугово зв'язний простір|дугово зв'язним]], і [[локально дугово зв'язний|локально дугово зв'язним]].

== Література ==
* {{Citation | last1=Steen | first1=Lynn Arthur | author1-link=Lynn Arthur Steen | last2=Seebach | first2=J. Arthur Jr. | author2-link=J. Arthur Seebach, Jr. | title=[[Counterexamples in Topology]] | origyear=1978 | publisher=[[Springer-Verlag]] | location=Berlin, New York | edition=[[Dover Publications|Dover]] reprint of 1978 | isbn=978-0-486-68735-3 | mr=507446 | year=1995}} ''(Приклад 81)''

[[Категорія:Топології на підмножинах дійсної площини]]


text:
# Провансальська література
Провансальська література — література провансальською (окситанською) мовою, що розвивалася в Окситанії.

## Давньопровансальська література (X—XVст.)
Перші літературні пам'ятники цією мовою (langue d'oc) датуються кінцем X століття. Вони склалися в монастирях, єдиних осередках словесної культури в епоху раннього феодалізму. Спочатку це був переважно релігійний епос, перекладення якого на народну мову стимулювало поширення в інтересах церкви «спасенних» легенд [провансальський звід поеми «De Consolatione» Боеція, провансальський переклад «La Chanson de Sainte Foy» (Пісня про св. Фідес Аженську)]. Повільно, під впливом латинської літургії, розвивається релігійна лірика народною мовою. Літературна проза народною мовою з'являється в кінці XI ст. у вигляді головним чином проповідей, повчань і мізерних перекладів з Біблії.

## XI століття
З кінця XI століття діапазон провансальської літератури помітно розширився. Ранній розвиток торгового капіталу Середземномор'я стимулював підйом південнофранцузьких міст. Феодальне лицарство, інтенсивно включене в розвиток товарно-грошових відносин, безпосередньо зв'язалося з міським торговим капіталом, тісно зрослося з ним. У безпосередньому зв'язку з ростом торгових громад на півдні Франції виникають пишні двори, дуже рано увібравши в себе «міське повітря», — виникає більш індивідуалістичне світовідчуття, зазнавши впливу лицарської ідеології. У зв'язку з цим відбувся ранній і потужний розквіт провансальської феодально-придворної поезії трубадурів [кінець XI—XIII ст.].

## Трубадури
Трубадури належали до різних верств феодального суспільства: любителі, ревнителі і меценати — до можновладної знаті, в тому числі і вищої; професіонали — до бідного лицарства, лицарського, бюргерського і духовного ізгойства, міністеріалам і челяді, інтелігентським вільним професіям, художньо-промисловому ремісництву. Трубадурська поезія виробила свою літературну мову, що стала провансальською літературною мовою. На ній творили не тільки трубадури різних діалектних областей мови langue d'oc, в тому числі і Каталонії, а й значна частина трубадурів іншомовних країн, наприклад,

title: Провансальська література

wikitext:
'''Провансальська література''' — література [[Провансальська мова|провансальською]] ([[Окситанська мова|окситанською]]) мовою, що розвивалася в [[Окситанія|Окситанії]].

== Давньопровансальська література (X—XV ст.) ==
Перші літературні пам'ятники цією мовою (langue d'oc) датуються кінцем X століття. Вони склалися в монастирях, єдиних осередках словесної культури в епоху раннього феодалізму. Спочатку це був переважно релігійний епос, перекладення якого на народну мову стимулювало поширення в інтересах церкви «спасенних» легенд [провансальський звід поеми «De Consolatione» [[Боецій|Боеція]], провансальський переклад «La Chanson de Sainte Foy» (Пісня про св. Фідес Аженську)]. Повільно, під впливом латинської літургії, розвивається релігійна лірика народною мовою. Літературна проза народною мовою з'являється в кінці XI ст. у вигляді головним чином проповідей, повчань і мізерних перекладів з Біблії.

== XI століття ==
З кінця XI століття діапазон провансальської літератури помітно розширився. Ранній розвиток торгового капіталу Середземномор'я стимулював підйом південнофранцузьких міст. Феодальне лицарство, інтенсивно включене в розвиток товарно-грошових відносин, безпосередньо зв'язалося з міським торговим капіталом, тісно зрослося з ним. У безпосередньому зв'язку з ростом торгових громад на півдні Франції виникають пишні двори, дуже рано увібравши в себе «міське повітря», — виникає більш індивідуалістичне світовідчуття, зазнавши впливу лицарської ідеології. У зв'язку з цим відбувся ранній і потужний розквіт провансальської феодально-придворної поезії [[Трубадури|трубадурів]] [кінець XI—XIII ст.].

== Трубадури ==
[[Трубадури]] належали до різних верств феодального суспільства: любителі, ревнителі і [[меценати]] — до можновладної знаті, в тому числі і вищої; професіонали — до бідного лицарства, лицарського, бюргерського і духовного ізгойства, міністеріалам і челяді, інтелігентським вільним професіям, художньо-промисловому ремісництву. Трубадурська поезія виробила свою літературну мову, що стала провансальською літературною мовою. На ній творили не тільки трубадури різних діалектних областей мови langue d'oc, в тому числі і Каталонії, а й значна частина трубадурів іншомовних країн, наприклад,

== Посилання ==
*{{ЛЗЕ2|частина = Провансальська поезія |сторінки =275-276}}
{{Бібліоінформація}}
{{Європейська література}}
[[Категорія:Провансальська література]]


text:
# Тамбовка (Терновський район)
Тамбовка (рос. Тамбовка) — село у Терновському районі Воронезької області Російської Федерації.
Населення становить 319 осіб. Входить до складу муніципального утворення Тамбовське сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований у межах історичного регіону Чорнозем'я.
Від 1929 року належить до Терновського району, спочатку в складі Центрально-Чорноземної області, а від 1934 року — Воронезької області.
Згідно із законом від 15 жовтня 2004 року входить до складу муніципального утворення Тамбовське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 319  |

title: Тамбовка (Терновський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Тамбовка
|назва ін.       = Тамбовка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Воронезька область]]
|район           = [[Терновський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Тамбовське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 319
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Воронезька область
}}
'''Тамбовка''' ({{lang-ru|Тамбовка}}) — [[село]] у [[Терновський район|Терновському районі]] [[Воронезька область|Воронезької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 319 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Тамбовське сільське поселення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований у межах історичного регіону [[Чорнозем'я]].

Від [[1929]] року належить до Терновського району, спочатку в складі [[Центрально-Чорноземна область|Центрально-Чорноземної області]], а від 1934 року — Воронезької області.

Згідно із законом від [[15 жовтня]] [[2004]] року входить до складу муніципального утворення [[Тамбовське сільське поселення]]<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/802017374 |title=Закон Воронежской области от 15 октября 2004 года № 63-ОЗ «Об установлении границ, наделении соответствующим статусом, определении административных центров отдельных муниципальных образований Воронежской области» |accessdate=4 травня 2020 |archive-date=24 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211024173226/https://docs.cntd.ru/document/802017374 }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Тамбовка (Терновский район)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Терновський район}}

{{Voronezh-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Села Воронезької області]]
[[Категорія:Населені пункти Терновського району]]

title: село Тамбовка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Воронезька область

Муніципальний район: Терновський район

Поселення: Тамбовське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Тамбовка · Тамбовка


text:
# Загірці (Шепетівський район)
Загі́рці — село в Україні, у Білогірській селищній громаді Шепетівського району Хмельницької області. До 2020 орган місцевого самоврядування — Йосиповецька сільська рада.

## Географія
Село розташоване на правому березі річки Губарихи.

## Історія
У 1906 році село Перерославської волості Острозького повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 28 верст, від волості 8. Дворів 51, мешканців 370.
7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 727-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області», увійшло до складу Білогірської селищної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Білогірського району, село увійшло до складу новоутвореного Шепетівського району.

## Населення
Населення села за переписом 2001 року становило 143 особи, у 2011 році — 113 осіб.

## Легенда
Поселення розташоване за горами, які оточують село. Звідси й назва Загірці

## Цікаві факти
В селі Загірці бажає після смерті спочити Міккі Рурк.

title: Загірці (Шепетівський район)

wikitext:
{{Otheruses|Загірці}}
{{Село
| назва           = Загірці
| область         = [[Хмельницька область]]
| район           = [[Шепетівський район]]
| громада         = [[Білогірська селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 6820384003
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = [[1850]]
| населення       = 143 особи (2001)
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,082
| ref-площа       =
| щільність       = 1743,9
| поштовий індекс = 30213
| телефонний код  = 3841
| координати      = {{coord|50|8|30|N|26|17|48|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 50|
| lat_min         = 8|
| lat_sec         = 30
| lon_deg         = 26|
| lon_min         = 17|
| lon_sec         = 48
| висота          = 259
| ref-висота      =
| водойма         = річка [[Губариха]]
| адреса          = 30200, Хмельницька обл., Шепетівський р-н, селище Білогір'я, вул. Шевченка, 44
| облікова картка = {{ОКВРУ-ШК|35365|село Загірці}}
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Загі́рці''' — [[село]] в Україні, у [[Білогірська селищна громада|Білогірській селищній громаді]] [[Шепетівський район|Шепетівського району]] [[Хмельницька область|Хмельницької області]]. До 2020 орган місцевого самоврядування — [[Йосиповецька сільська рада]].

== Географія ==
Село розташоване на правому березі річки [[Губариха|Губарихи]].

== Історія ==
У [[1906]] році село [[Перерославська волость|Перерославської волості]] [[Острозький повіт|Острозького повіту]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]]. Відстань від повітового міста 28 верст, від волості 8. Дворів 51, мешканців 370<ref name="Список населених місць  Волинської губернії. —  Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. — 219 с.">{{Cite web |url=http://history.org.ua/LiberUA/SpNasMestVolGub_1906/SpNasMestVolGub_1906.pdf |title=Список населених місць Волинської губернії. — Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. — 219 с. |accessdate=26 грудня 2019 |archive-date=14 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171214071800/http://history.org.ua/LiberUA/SpNasMestVolGub_1906/SpNasMestVolGub_1906.pdf }}</ref>.

<abbr>7</abbr> [[20 листопада|(20) листопада]] [[1917]] року, відповідно до [[Третій Універсал Української Центральної Ради|Третього Універсалу Української Центральної Ради]], увійшло до складу [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]]<ref>{{Cite web |url=https://static.rada.gov.ua/site/const/universal-3.html |title=(IІІ) УНІВЕРСАЛ УКРАЇНСЬКОЇ ЦЕНТРАЛЬНОЇ РАДИ |website=static.rada.gov.ua |access-date=2025-07-16}}</ref>.

[[12 червня]] [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 727-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області», увійшло до складу Білогірської селищної громади.<ref>{{Cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/727-2020-р|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2022-07-15|language=uk}}</ref>

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Білогірський район (Хмельницька область)|Білогірського району]], село увійшло до складу новоутвореного Шепетівського району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
Населення села за переписом [[2001]] року становило 143 особи, у [[2011]] році — 113 осіб.

== Легенда ==
Поселення розташоване за горами, які оточують село. Звідси й назва Загірці

== Цікаві факти ==
В селі Загірці бажає після смерті спочити [[Міккі Рурк]].<ref>{{Cite web|title=Міккі Рурк заповів поховати його в Україні: стала відома причина|url=https://www.rbc.ua/ukr/styler/mikki-rurk-zaveshchal-pohoronit-ukraine-stala-1568744203.html|website=РБК-Украина|accessdate=2019-09-19|language=ru|archive-date=25 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220125084937/https://www.rbc.ua/ukr/styler/mikki-rurk-zaveshchal-pohoronit-ukraine-stala-1568744203.html}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ОКВРУ|35365|Село Загірці}}
* [https://web.archive.org/web/20160413093228/http://oblrada.km.ua/district/show/14 Хмельницька обласна рада. Білогірський район]. [https://web.archive.org/web/20160305083115/http://oblrada.km.ua/userfiles/паспорт%20Йосиповецької%20сільської%20ради%20Білогірський%20район.doc Паспорт територіальної громади Йосиповецької сільської ради (doc)]. Процитовано: 2013-10-30
* [http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/8170 Погода в селі Загірці] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305112323/http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/8170 |date=5 березня 2016 }}
* [http://g.ocvita.com.ua/geografiya/1165/index.html Дослідження є детальне вивчення, аналіз І класифікація топонімів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180121125813/http://g.ocvita.com.ua/geografiya/1165/index.html |date=21 січня 2018 }}
* https://www.rbc.ua/ukr/styler/mikki-rurk-zaveshchal-pohoronit-ukraine-stala-1568744203.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220125084937/https://www.rbc.ua/ukr/styler/mikki-rurk-zaveshchal-pohoronit-ukraine-stala-1568744203.html |date=25 січня 2022 }}

{{Білогірська селищна громада}}
{{Білогірський район (Хмельницька область)}}

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Села Хмельницької області]]
[[Категорія:Йосиповецька сільська рада]]
[[Категорія:Населені пункти Шепетівського району]]

title: село Загірці

Країна: Україна

Область: Хмельницька область

Район: Шепетівський район

Тер. громада: Білогірська селищна громада

Облікова картка: село Загірці

title: Основні дані

Густота населення: 1743,9 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: річка Губариха

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Загірці


text:
# Курч (герб)
Курч, Князь (пол. Kurcz, Kniaz) — герб волинських князів Курцевичів, нащадків Гедиміновичів. Герб використовували дворянські роди Польщі, Литви, Білорусі та України. Герб «Курч» використовувався гетьманом Іваном Мазепою.

## Опис
Фігура на кшталт латинської літери ігрек (Y), перехрещена в середині, а основою своєю упирається в скобу з загнутими кінцями; праворуч від цієї емблеми поміщається шестипроменева зірка, а ліворуч півмісяць. Це — прапор князів Коріатовичів-Курцевичів, що походять від Гедиміна.
Сучасний дослідник — Ігор Ситий вказує, що в сучасній геральдиці хрест трактується як сонце і вказує, що предки власника герба є легендарними особистостями. Зірка трактується як символ вічності, а шість променів означають вифлеємську зірку.

title: Курч (герб)

wikitext:
[[Файл:Alex K Ivan Mazepa.svg|thumb|Герб «Курч» гетьмана Івана Мазепи]]
'''Курч, Князь''' (пол. Kurcz, Kniaz) — герб волинських князів Курцевичів, нащадків [[Гедиміновичі]]в. Герб використовували дворянські роди Польщі, Литви, Білорусі та України. Герб «Курч» використовувався гетьманом [[Іван Мазепа|Іваном Мазепою]].

==Опис ==
Фігура на кшталт латинської літери ігрек (Y), перехрещена в середині, а основою своєю упирається в скобу з загнутими кінцями; праворуч від цієї емблеми поміщається шестипроменева зірка, а ліворуч півмісяць. Це — прапор князів Коріатовичів-Курцевичів, що походять від [[Гедимін]]а.

Сучасний дослідник — Ігор Ситий вказує, що в сучасній геральдиці хрест трактується як сонце і вказує, що предки власника герба є легендарними особистостями. Зірка трактується як символ вічності, а шість променів означають [[Вифлеємська зірка|вифлеємську зірку]].

== Література ==
*Наталя Яковенко: Українська шляхта з кінця XIV до середини XVII століття. Волинь i Центральна Україна. Київ: 2008.

== Посилання ==
* {{cite web|title = Герби білоруської шляхти|url= https://lyczkowski.net/uk/herby-biloruskoj-shliakhty/litera-k.html}} Герб Курч і його носії {{ref-uk}}

{{Без джерел|дата=січень 2015}}

[[Категорія:Родові герби]]
[[Категорія:Українські родові герби]]


text:
# Отаман Оверченко
Данило Оверченко (роки життя невідомі) — отаман, ватажок повстанського загону, організатор антибільшовицького Руху опору в Решетилівці й Решетилівській волості Полтавського повіту Полтавської губернії у 1920 році.

## Біографія
Роки життя невідомі. За походженням син заможного решетилівського селянина. За професією учитель Решетилівської земської школи.

## Створення загону. Отамани Григорій Скирда та Олександр Молчанов
Навесні 1920 року в лісі поблизу Решетилівки Данило Оверченко зібрав від 15 до 20 юнаків, яким загрожувала мобілізація до червоного війська. З них восьмеро мали вогнепальну зброю, решта — холодну зброю та звичайні кілки. Загін ніяких активних дій проти радянської влади не чинив і займав вичікувальну позицію, юнаки просто переховувалися від мобілізації.
Ситуація змінилася, коли 25 червня 1920 року раптовим нападом із Говтви до Решетилівки вступили об’єднані загони отаманів — колишнього радянського військового коменданта Кременчуцького повіту Григорія Скирди («Жовтоблакитний») і 28-річного кубанського козака, колишнього унтер-офіцера російської армії Олександра Молчанова чисельністю понад 500 осіб.
Під час нападу на Решетилівку повстанці знищили в містечку всі органи радянської влади та їх документи, ліквідували 14 «радянських службовців», роззброїли охоронний взвод і забрали в червоноармійців кулемет.
Д. Оверченко відразу ж скликав мітинг мешканців містечка Решетилівка, на якому закликав селян вступати до його загону, щоб разом боротися проти більшовиків за волю України. На його заклик відгукнулося понад 300 місцевих юнаків, але більшість із них не мала ні військового вишколу, ні зброї. Частина з них уже була мобілізована до Червоної армії, перебувала в казармах у Полтаві і голодувала, а тому була відпущена додому в Решетилівку за білизною, харчами і взуттям. До казарми хлопці не вернулися, а пристали до загону Д. Оверченка.
У Решетилівці повстанці Г. Скирди і О. Молчанова пробули близько восьми годин, а коли одержали повідомлення, що з однойменної залізничної станції рухаються чисельні війська червоних, знову відійшли до Говтви. До них приєднався і загін Д. Оверченка. О. Молчанов призначив його сотником у своєму загоні.
Через п’ять днів до Говтви із повстанцями підійшов отаман Іван Біленький і почав агітувати селян переходити до його загону. У числі інших загітованих до Буланового лісу, де перебував І. Біленький, пішло і 30 решетилівських повстанців.

## Спекотне літо та гаряча осінь 1920
Протягом літа 1920 р. Д. Оверченко неодноразово об’єднувався з іншими повстанськими загонами і разом з ними брав участь у ліквідації радянської влади у Великій Багачці, Богодухові, Опішні та інших селах Полтавщини. Восени 1920 року Д. Оверченко об’єднався з відомим повстанським отаманом Андрієм Левченком.
Так, 3 жовтня 1920 року (за іншими даними — 4 жовтня) загони Д. Оверченка та А. Левченка під час спільного рейду на Полтаву захопили Решетилівку. У рейді взяло участь 600 посаджених на вози піхотинців і 150 кавалеристів при чотирьох кулеметах.
Повстанці ліквідували дев’ять «радянських працівників», у тому числі голову Решетилівського волосного ревкому Бутенка Т. П. (за іншими даними Бутенка Михайла Прокоповича) поранили члена ревкому, начальника волосної міліції Сергія Чеверденка та  знищили документи радянських установ Решетилівки.
Також, повстанці розгромили Демидівський волосний ревком і ліквідували його голову комуніста Попова. Проте повстанці були витіснені 262-м полком 30-ї дивізії Червоної армії. Втративши під час бою 15 осіб убитими, вони залишили містечко і через села Говтву та Хорішки відступили на терени Хорольського повіту. Там вони довідалися, що червоні залишили Решетилівку і 11 жовтня знову зайняли її і перебували там протягом трьох днів.
Після залишення Решетилівки загони Д. Оверченка та А. Левченка розійшлися. Зокрема, Д. Оверченко із загоном відійшов на хутір Сахни, а звідти на Глибоку Балку.
Після короткого відпочинку в лісі повстанці несподівано зустріли загін червоних, але в бій не вступали і повернули у сторону села Білоцерківки. Щоб відірватися від переслідування, рухалися ночами.
По дорозі на Велику Багачку спіймали трьох комуністів (можливо «радянських службовців»), але провчивши як слід, відпустили з наказом не йти проти власного народу.
Поблизу Білоцерківки загін Д. Оверченка був обстріляний роз’їздом червоних, в результаті чого один кінний повстанець дістав поранення.
Далі загін рухався в напрямку станції Сагайдак і зупинився на хуторі Коржі поблизу Глибокої Балки. Отаман мав намір знову ліквідувати радянську владу в Решетилівці, але за браком зброї (із 400 повстанців його загону вогнепальну зброю мали близько 30) від цього наміру довелося відмовитися. Беззбройних бійців Д. Оверченко відпустив по домівках. З ним залишився лише невеликий кавалерійський загін, у складі якого перебував якийсь полковник — уродженець Волинської губернії (невдовзі він залишив загін), Іван Гладкий, Іван Драчун, Сергій і Володимир Ленчики та ін. Згідно з агентурними даними чекістів, усі вони мали на головах «петлюрівські шапки», з китицями і башлики з вишитими на них літерами «С. К.» («смерть комуністам»).

## Данило Оверченко і Нестор Махно
7 жовтня 1920 року під час рейду повстанська армія Нестора Махна захопила Білоцерківку. Від Д. Оверченка до нього поїхала делегація у складі п’яти осіб із проханням поділитися зброєю, але Махно відмовив, сказавши, що зброю вони одержать лише тоді, коли приєднаються до його армії. На це решетилівські повстанці не пристали, адже «батько» не був українським патріотом-державником («воює проти Петлюри» — говорили посланці).
Декілька разів повстанці при підтримці місцевих селян ліквідовували радянську владу в Решетилівці, але зібравшись із силами на залізничній станції Решетилівка регулярні частини Червоної армії разом із чекістами протягом декількох днів або навіть годин відновлювали її знову.

## Решетилівці у загоні Данила Оверченка
Чисельність повстанських загонів не була постійною, тому що багато козаків не наважувалися залишати рідні краї, де все було таким близьким і знайомим, і наражати себе на небезпеку під час рейдів по червоних тилах.
Відомо, що у загоні Д. Оверченка за волю України боролися селяни з Решетилівки Василь Колотій разом з двома братами, Лука Таранець, Микола Мироненко, Дмитро Мусієнко, Митрофан Іванюк, Кирило Олійник, Трохим Пальчик, Федір Ісачко, Василь Пробийголова та ін. Всі вони були молодими селянськими хлопцями, які рятувалися від мобілізації до Червоної армії, а тому вважалися дезертирами. У своїй більшості юнаки були з бідних родин.
Соратниками Данила Оверченка були решетилівці Пантелеймон Ілліч Асаул (1869 р. н.), Кирило Васильович Рудобашта (1900 р. н.) та уродженець села Великі Сорочинці Олексій Васильович Ковалевский (1881 р. н).

## Розправа над решетилівськими повстанцями
Розправа комуністів над бунтівним містечком Решетилівка була жорстокою.
17 жовтня 1920 р. до кримінальної відповідальності колегією Полтавської губернської Чека було притягнуто 93 селян, які воювали в загонах Д. Оверченка та І. Біленького. З них 15 юнаків 1898-1900 років народження було засуджено до смертної кари. Серед них Григорій Ребрик, Кирило Рудобашта, Григорій Осавул, Сергій Блоха, Іван Закарлюка, Іван Козюра, Антін Чужиня та ін. 23 юнаків відправили у штрафні роти на один рік, 21 — на два роки, 5 — на три роки, а чотирьох — до концтабору на невизначений термін («до закінчення громадянської війни» в Росії).
Подальша доля решетилівського отамана Д. Оверченка невідома.

title: Отаман Оверченко

wikitext:
'''Данило Оверченко''' (роки життя невідомі) — отаман, ватажок повстанського загону, організатор антибільшовицького Руху опору в [[Решетилівка|Решетилівці]] й [[Решетилівська волость|Решетилівській волості]] [[Полтавський повіт|Полтавського повіту]] [[Полтавська губернія|Полтавської губернії]] у [[1920]] році.

== Біографія ==

Роки життя невідомі. За походженням син заможного решетилівського селянина. За професією учитель Решетилівської земської школи.

== Створення загону. Отамани Григорій Скирда та Олександр Молчанов ==

Навесні 1920 року в лісі поблизу [[Решетилівка|Решетилівки]] Данило Оверченко зібрав від 15 до 20 юнаків, яким загрожувала мобілізація до червоного війська. З них восьмеро мали вогнепальну зброю, решта — холодну зброю та звичайні кілки. Загін ніяких активних дій проти радянської влади не чинив і займав вичікувальну позицію, юнаки просто переховувалися від мобілізації.

Ситуація змінилася, коли 25 червня 1920 року раптовим нападом із [[Говтва (Козельщинський район)|Говтви]] до [[Решетилівка|Решетилівки]] вступили об’єднані загони отаманів — колишнього радянського військового коменданта [[Кременчуцький повіт|Кременчуцького повіту]] Григорія Скирди («Жовтоблакитний») і 28-річного кубанського козака, колишнього унтер-офіцера російської армії Олександра Молчанова чисельністю понад 500 осіб.

Під час нападу на [[Решетилівка|Решетилівку]] повстанці знищили в містечку всі органи радянської влади та їх документи, ліквідували 14 «радянських службовців», роззброїли охоронний взвод і забрали в червоноармійців кулемет.

Д. Оверченко відразу ж скликав мітинг мешканців містечка [[Решетилівка]], на якому закликав селян вступати до його загону, щоб разом боротися проти більшовиків за волю України. На його заклик відгукнулося понад 300 місцевих юнаків, але більшість із них не мала ні військового вишколу, ні зброї. Частина з них уже була мобілізована до Червоної армії, перебувала в казармах у [[Полтава|Полтаві]] і голодувала, а тому була відпущена додому в [[Решетилівка|Решетилівку]] за білизною, харчами і взуттям. До казарми хлопці не вернулися, а пристали до загону Д. Оверченка.

У Решетилівці повстанці Г. Скирди і О. Молчанова пробули близько восьми годин, а коли одержали повідомлення, що з однойменної залізничної станції рухаються чисельні війська червоних, знову відійшли до [[Говтва (Козельщинський район)|Говтви]]. До них приєднався і загін Д. Оверченка. О. Молчанов призначив його сотником у своєму загоні.

Через п’ять днів до [[Говтва (Козельщинський район)|Говтви]] із повстанцями підійшов отаман [[Іван Біленький]] і почав агітувати селян переходити до його загону. У числі інших загітованих до Буланового лісу, де перебував [[Іван Біленький|І. Біленький,]] пішло і 30 решетилівських повстанців.

== Спекотне літо та гаряча осінь 1920 ==

Протягом літа 1920 р. Д. Оверченко неодноразово об’єднувався з іншими повстанськими загонами і разом з ними брав участь у ліквідації радянської влади у [[Велика Багачка|Великій Багачці]], [[Богодухів|Богодухові]], [[Опішня|Опішні]] та інших селах [[Полтавська область|Полтавщини]]. Восени 1920 року Д. Оверченко об’єднався з відомим повстанським отаманом [[Левченко Андрій Іванович|Андрієм Левченком]].

Так, 3 жовтня 1920 року (за іншими даними — 4 жовтня) загони Д. Оверченка та [[Левченко Андрій Іванович|А. Левченка]] під час спільного рейду на [[Полтава|Полтаву]] захопили [[Решетилівка|Решетилівку.]] У рейді взяло участь 600 посаджених на вози піхотинців і 150 кавалеристів при чотирьох кулеметах.

Повстанці ліквідували дев’ять «радянських працівників», у тому числі голову Решетилівського волосного ревкому Бутенка Т. П. (за іншими даними Бутенка Михайла Прокоповича) поранили члена ревкому, начальника волосної міліції Сергія Чеверденка та  знищили документи радянських установ [[Решетилівка|Решетилівки]].

Також, повстанці розгромили [[Демидівська волость (Полтавський повіт)|Демидівський волосний]] ревком і ліквідували його голову комуніста Попова. Проте повстанці були витіснені 262-м полком 30-ї дивізії [[Червона армія|Червоної армії.]] Втративши під час бою 15 осіб убитими, вони залишили містечко і через села [[Говтва (Козельщинський район)|Говтву]] та [[Хорішки]] відступили на терени [[Хорольський повіт|Хорольського повіту]]. Там вони довідалися, що червоні залишили [[Решетилівка|Решетилівку]] і 11 жовтня знову зайняли її і перебували там протягом трьох днів.

Після залишення [[Решетилівка|Решетилівки]] загони Д. Оверченка та [[Левченко Андрій Іванович|А. Левченка]] розійшлися. Зокрема, Д. Оверченко із загоном відійшов на хутір Сахни, а звідти на [[Глибока Балка (Решетилівський район)|Глибоку Балку]].

Після короткого відпочинку в лісі повстанці несподівано зустріли загін червоних, але в бій не вступали і повернули у сторону села [[Білоцерківка (Великобагачанський район)|Білоцерківки]]. Щоб відірватися від переслідування, рухалися ночами.

По дорозі на [[Велика Багачка|Велику Багачку]] спіймали трьох комуністів (можливо «радянських службовців»), але провчивши як слід, відпустили з наказом не йти проти власного народу.

Поблизу [[Білоцерківка (Великобагачанський район)|Білоцерківки]] загін Д. Оверченка був обстріляний роз’їздом червоних, в результаті чого один кінний повстанець дістав поранення.

Далі загін рухався в напрямку станції [[Сагайдак (станція)|Сагайдак]] і зупинився на хуторі [[Коржі (Решетилівський район)|Коржі]] поблизу [[Глибока Балка (Решетилівський район)|Глибокої Балки]]. Отаман мав намір знову ліквідувати радянську владу в [[Решетилівка|Решетилівці,]] але за браком зброї (із 400 повстанців його загону вогнепальну зброю мали близько 30) від цього наміру довелося відмовитися. Беззбройних бійців Д. Оверченко відпустив по домівках. З ним залишився лише невеликий кавалерійський загін, у складі якого перебував якийсь полковник — уродженець [[Волинська губернія|Волинської губернії]] (невдовзі він залишив загін), Іван Гладкий, Іван Драчун, Сергій і Володимир Ленчики та ін. Згідно з агентурними даними чекістів, усі вони мали на головах «петлюрівські шапки», з китицями і башлики з вишитими на них літерами «С. К.» («смерть комуністам»).

== Данило Оверченко і Нестор Махно ==

7 жовтня 1920 року під час рейду повстанська армія [[Махно Нестор Іванович|Нестора Махна]] захопила [[Білоцерківка (Великобагачанський район)|Білоцерківку]]. Від Д. Оверченка до нього поїхала делегація у складі п’яти осіб із проханням поділитися зброєю, але [[Махно Нестор Іванович|Махно]] відмовив, сказавши, що зброю вони одержать лише тоді, коли приєднаються до його армії. На це решетилівські повстанці не пристали, адже «батько» не був українським патріотом-державником («воює проти [[Петлюра Симон Васильович|Петлюри]]<nowiki/>» — говорили посланці).

Декілька разів повстанці при підтримці місцевих селян ліквідовували радянську владу в [[Решетилівка|Решетилівці,]] але зібравшись із силами на [[Решетилівка (станція)|залізничній станції Решетилівка]] регулярні частини Червоної армії разом із чекістами протягом декількох днів або навіть годин відновлювали її знову.

== Решетилівці у загоні Данила Оверченка ==

Чисельність повстанських загонів не була постійною, тому що багато козаків не наважувалися залишати рідні краї, де все було таким близьким і знайомим, і наражати себе на небезпеку під час рейдів по червоних тилах.

Відомо, що у загоні Д. Оверченка за волю України боролися селяни з [[Решетилівка|Решетилівки]] Василь Колотій разом з двома братами, Лука Таранець, Микола Мироненко, Дмитро Мусієнко, Митрофан Іванюк, Кирило Олійник, Трохим Пальчик, Федір Ісачко, Василь Пробийголова та ін. Всі вони були молодими селянськими хлопцями, які рятувалися від мобілізації до [[Червона армія|Червоної армії]], а тому вважалися дезертирами. У своїй більшості юнаки були з бідних родин.

Соратниками Данила Оверченка були решетилівці Пантелеймон Ілліч Асаул (1869 р. н.), Кирило Васильович Рудобашта (1900 р. н.) та уродженець села [[Великі Сорочинці]] Олексій Васильович Ковалевский (1881 р. н).

== Розправа над решетилівськими повстанцями ==

Розправа комуністів над бунтівним містечком [[Решетилівка]] була жорстокою.

17 жовтня 1920 р. до кримінальної відповідальності колегією Полтавської губернської Чека було притягнуто 93 селян, які воювали в загонах Д. Оверченка та [[Іван Біленький|І. Біленького]]. З них 15 юнаків 1898-1900 років народження було засуджено до смертної кари. Серед них Григорій Ребрик, Кирило Рудобашта, Григорій Осавул, Сергій Блоха, Іван Закарлюка, Іван Козюра, Антін Чужиня та ін. 23 юнаків відправили у штрафні роти на один рік, 21 — на два роки, 5 — на три роки, а чотирьох — до концтабору на невизначений термін («до закінчення [[Громадянська війна в Росії|громадянської війни» в Росії]]).

Подальша доля решетилівського отамана Д. Оверченка невідома.

== Джерела ==

* Ревегук В. Отамани Полтавського краю — борці за волю України. Нариси з історії. — Полтава: «Дивосвіт», 2011. '''—''' С. 44—45.
*Федоров В. И. Жизнь и судьба Анатолия Асаула. Кн.1. Малая родина. — СПб.: АНО «ИПЭВ», 2014. — 320 с.
*Ревегук В. Селянство Полтавщини в добу Української революції 1917—1921 рр. — Полтава: «Полтавський літератор», 2017. '''—''' 386 с.

[[Категорія:Уродженці Решетилівки]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Повстанські отамани]]


text:
# Ботино (Селтинський район)
Бо́тино (рос. Ботино) — присілок у складі Селтинського району Удмуртії, Росія.

## Населення
Населення — 9 осіб (2010; 24 в 2002).
Національний склад станом на 2002 рік:
- удмурти — 92 %

## Урбаноніми[3]
- вулиці — Ботінська

title: Ботино (Селтинський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Ботино
 | назва ін.       = {{lang-ru|Ботино}}
 | розташування    =
 | опис розташування =
 | карта розташування1 = Росія Удмуртія
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | суб'єкт РФ      = [[Удмуртія]]
 | муніципальний округ           = [[Селтинський район]]
 | міський округ   =
 | поселення       =
 | рада            =
 | код ЗКАТУ       = 94239833014
 | засноване       =
 | перша згадка    =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 9 осіб ([[2010]])
 | поштові індекси = 427283
 | код             =
 | координати      =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N | lat_deg= 57 | lat_min= 29
             | lat_sec= 16
 | lon_dir=E | lon_deg= 51 | lon_min= 47
             | lon_sec= 38
 | висота          = 180
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Ботино}}

'''Бо́тино''' ({{lang-ru|Ботино}}) — [[присілок]] у складі [[селтинський район|Селтинського району]] [[удмуртія|Удмуртії]], [[Росія]].

== Населення ==
Населення — 9 осіб ([[2010]]{{RUS-UD-popstat-2010}}; 24 в [[2002]]{{RUS-UD-popstat}}).

Національний склад станом на 2002 рік:
* [[удмурти]] — 92 %

== Урбаноніми<ref>{{Cite web |url=http://www.moscowindex.ru/rus/18009/ |title=Архівована копія |accessdate=8 квітня 2012 |archive-date=7 липня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110707113414/http://www.moscowindex.ru/rus/18009/ }}</ref> ==
* ''вулиці'' — Ботінська

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=57.488431&lon=51.793842&z=13&m=b&show=/18697407/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181225140736/http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=57.488431&lon=51.793842&z=13&m=b&show=/18697407/ru/ |date=25 грудня 2018 }}

{{Портали|Географія|Удмуртія|Росія}}
{{селтинський район}}

{{udm-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Селтинського району]]
[[Категорія:Присілки Удмуртії]]

title: присілок Ботино

Суб'єкт Російської Федерації: Удмуртія

Муніципальний округ: Селтинський район

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Ботино · Ботино


text:
# Мирський Артем Юрійович
Арте́м Ю́рійович Ми́рський — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

## Бойовий шлях
Солдат військової служби за контрактом, військовослужбовець 1-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону 72-ї окремої механізованої бригади, в/ч А2167, м. Біла Церква.
У зв'язку з російською збройною агресією проти України підрозділи 1-го механізованого батальйону виконували завдання в рамках антитерористичної операції на кордоні з РФ, з метою забезпечення охорони та оборони на ділянці східного державного кордону задля уникнення потрапляння в Україну російських бандформувань та зброї.
З травня ніс службу на блокпостах та опорних пунктах у Довжанському районі (на той час — Свердловський район) Луганської області.
24 червня 2014 поблизу села Панченкове, коли рота поверталася з бойового чергування, російські бойовики несподівано почали обстріл опорного пункту з мінометів та ПТРК. Протитанкова керована ракета поцілила у БМП-2, загинув молодший сержант Олексій Приходько та старший солдат Віталій Цибора, троє бійців зазнали поранень — кримчанин сержант Олександр Чухліб, солдати Артем Мирський та Сергій Борисенко.
Проходив лікування після поранення.

## Нагороди
29 вересня 2014 року — за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, відзначений — нагороджений орденом «За мужність» III ступеня.

title: Мирський Артем Юрійович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                =Мирський Артем Юрійович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     =1991
| місце народження    ={{прапорець|UKR}} [[Бахмач]], [[Чернігівська область]]
| дата смерті         =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    ={{FСВ ЗСУ}}
| рід військ          ={{InМЕХ Укр}}
| роки служби         =
| звання              ={{Ранг|країна=Україна|звання=Солдат}}
| формування          ={{72 ОМБр ЗСУ|2}}
| командування        =
| битви               = [[Війна на сході України]]
* [[Бої на українсько-російському кордоні 2014]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Мирський}}
'''Арте́м Ю́рійович Ми́рський''' — солдат Збройних сил України, учасник [[Війна на сході України|російсько-української війни]].

== Бойовий шлях ==
Солдат військової служби за контрактом, військовослужбовець 1-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону [[72-га окрема механізована бригада (Україна)|72-ї окремої механізованої бригади]], в/ч А2167, м. [[Біла Церква]].

У зв'язку з [[Російська збройна агресія проти України (з 2014)|російською збройною агресією проти України]] підрозділи 1-го механізованого батальйону виконували завдання в рамках [[Антитерористична операція на сході України|антитерористичної операції]] на кордоні з [[Росія|РФ]], з метою забезпечення охорони та оборони на ділянці східного [[державний кордон|державного кордону]] задля уникнення потрапляння в Україну російських бандформувань та зброї.

З травня ніс службу на блокпостах та опорних пунктах у [[Довжанський район|Довжанському районі]] (на той час — Свердловський район) Луганської області.

24 червня 2014 поблизу села [[Панченкове]], коли рота поверталася з бойового чергування, російські бойовики несподівано почали обстріл опорного пункту з мінометів та [[Протитанковий ракетний комплекс|ПТРК]]. [[Протитанкова керована ракета]] поцілила у [[БМП-2]], загинув молодший сержант [[Приходько Олексій Олегович|Олексій Приходько]] та старший солдат [[Цибора Віталій Вікторович|Віталій Цибора]], троє бійців зазнали поранень — кримчанин сержант [[Чухліб Олександр Васильович|Олександр Чухліб]], солдати Артем Мирський та [[Борисенко Сергій Юрійович|Сергій Борисенко]].

Проходив лікування після поранення.

== Нагороди ==
29 вересня 2014 року — за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті [[державний суверенітет|державного суверенітету]] та [[територіальна цілісність|територіальної цілісності]] України, відзначений — нагороджений [[орден «За мужність»|орденом «За мужність»]] III ступеня.

== Джерела ==
* {{УПУ|747/2014|29 вересня 2014|Про відзначення державними нагородами України}}
* [http://www.pravda.com.ua/news/2014/06/24/7030025/ Бойовики напали на опорний пункт АТО. Є загиблі та поранені] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170703154122/http://www.pravda.com.ua/news/2014/06/24/7030025/ |date=3 липня 2017 }} // Українська правда, 24 червня 2014.
* [http://bc-news.com.ua/podiji/item/421-bilotserkivtsiv-sered-zahyblykh-i-poranenykh-72-ombr-nemaie Білоцерківців серед загиблих і поранених 72 ОМБР немає] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171014132838/http://bc-news.com.ua/podiji/item/421-bilotserkivtsiv-sered-zahyblykh-i-poranenykh-72-ombr-nemaie |date=14 жовтня 2017 }} // «БЦ News», 26 червня 2014.

{{Учасники РУВ}}
[[Категорія:Уродженці Бахмача]]

title: Загальна інформація

Народження: 1991 · Бахмач, Чернігівська область

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Сухопутні війська

Рід військ: Механізовані війська

Формування: 72 ОМБр

Війни / битви: Війна на сході України - Бої на українсько-російському кордоні 2014