text:
# Наука в Індії
Історія науки й техніки на індійському субконтиненті починається з доісторичної діяльності людини від цивілізації долини Інду до ранніх індійських держав та імперій.

## Передісторія
До 5500 р. до н. е. з'явилася низка місць, подібних до Мехргарха (сучасний Пакистан), які лягли в основу пізніших енеолітичних культур. Мешканці цих місць підтримували торговельні відносини з Середньою Азією та Близьким Сходом.
Іригація була розроблена в цивілізації долини Інду приблизно в 4500 році до нашої ери. Розмір і процвітання Індської цивілізації зросли в результаті цього нововведення, що зрештою призвело до більшої кількості запланованих поселень із використанням дренажу та каналізації. Складні системи зрошення та зберігання води були розроблені цивілізацією долини Інду, включаючи штучні водосховища в Гірнарі, датовані 3000 роком до н. е. і рання іригаційна система каналу з 2600 рік до нашої ери. Бавовник культивували в регіоні у 5–4 тисячоліттях до н. е. Цукрова тростина походила з тропічної Південної та Південно-Східної Азії. Різні види, ймовірно, виникли в різних місцях: S. barberi походить з Індії, а S. edule і S. officinarum походять з Нової Гвінеї.
Мешканці долини Інду розробили систему стандартизації, використовуючи міри та ваги, про що свідчать розкопки, проведені в долині Інду. Це технічне нормування дозволило ефективно використовувати вимірювальні прилади для вимірювання кутів і вимірювань для будівництва. Калібрування також було виявлено в вимірювальних пристроях разом із кількома підрозділами у випадку деяких приладів. Один із найперших відомих доків є в Лоталі (2400 р. до н. е.), розташований подалі від основної течії, щоб уникнути відкладення мулу. Сучасні океанографи помітили, що Хараппи повинні були мати знання про припливи, щоб побудувати такий док на постійно змінюваному курсі Сабарматі, а також зразковою гідрографією та морською інженерією.
Розкопки в Балакоті (Кот-Бала) (бл. 2500—1900 рр. до н. е.), сучасний Пакистан, дали докази ранньої печі. Ймовірно, піч використовувалася для виготовлення керамічних виробів. У Балакоті також були розкопані печі, що відносяться до зрілої фази цивілізації (бл. 2500—1900 рр. до н. е.). Археологічна пам'ятка Калібанган також дає докази вогнища у формі горщика, які в одному місці були знайдені як на землі, так і під землею. Печі з вогнем і топкові камери також були знайдені на місці Калібанган.
Ґрунтуючись на археологічних і текстових доказах, Джозеф Е. Шварцберг (2008) — почесний професор географії Університету Міннесоти — простежує походження індійської картографії до цивілізації долини Інду (бл. 2500–1900 рр. до н. е.). Використання великомасштабних будівельних планів, космологічних креслень і картографічних матеріалів було відоме в Південній Азії з певною регулярністю з ведчного періоду (II-I тисячоліття до н. е.). Кліматичні умови були відповідальними за знищення більшості доказів, однак ряд геодезичних інструментів і вимірювальних стрижнів, знайдених у розкопках, дали переконливі докази ранньої картографічної діяльності. Шварцберг (2008) — щодо вцілілих карт — далі стверджує, що: «Хоча їх небагато, серед тисяч індійських печерних малюнків кам’яного віку з’являється кілька графіті, схожих на карти; і принаймні одна складна діаграма мезоліту, як вважають, є зображенням космосу».
Археологічні свідчення існування плуга, запряженого тваринами, датуються 2500 роком до нашої ери в цивілізації долини Інду. Найдавніші доступні мідні мечі, виявлені в Хараппі, датуються 2300 роком до нашої ери. Мечі були знайдені під час археологічних знахідок по всьому регіону Гангу — Джамуна Доаб в Індії, вони складалися з бронзи, але частіше міді.

## Ранні королівства
Релігійні тексти ведичного періоду свідчать про використання великих чисел. На час останньої Веди, [[Яджур-веда|Yajurvedasaṃhitā IAST]] (1200—900 рр. до н. е.), цифри досягають {\displaystyle 10^{12}} входили до текстів. Наприклад, мантра (формула жертвоприношення) наприкінці аннагоми («обряд принесення їжі»), що виконується під час ашвамедга («алегорія жертвоприношення коня») і виголошується безпосередньо перед, під час і відразу після схід сонця, використовує ступені десяти від ста до трильйона. Шатапатха Брагмана (9 ст. до н. е.) містить правила ритуальних геометричних побудов, подібні до Сулба-сутр.
Баудгаяна (бл. 8 століття до н. е.) склав сутру Баудгаяна Сульба, яка містить приклади простих піфагорійських трійок, таких як: {\displaystyle (3,4,5)}, {\displaystyle (5,12,13)}, {\displaystyle (8,15,17)}, {\displaystyle (7,24,25)}, і {\displaystyle (12,35,37)}, а також твердження теореми Піфагора для сторін квадрата: «Мотузка, яка натягнута по діагоналі квадрата, створює площу, яка вдвічі перевищує розмір вихідного квадрата». Вона також містить загальне твердження теореми Піфагора (для сторін прямокутника): «Мотузка, натягнута вздовж довжини діагоналі прямокутника, утворює площу, яку разом складають вертикальна та горизонтальна сторони». Баудгаяна дає формулу квадратного кореня з двох. Вплив Месопотамії на цьому етапі вважається ймовірним.
Найдавніший індійський астрономічний текст під назвою [[Джйотіша-веданґа|Vedānga Jyotiṣa IAST]] і приписуваний Лагаді вважається одним із найдавніших астрономічних текстів, що датований 1400—1200 роками до н. е. (з існуючою формою, можливо, від 700 до 600 р. до н. е.), зазвичай використовується для визначення часу соціальних і релігійних подій. Він також детально описує астрономічні розрахунки, календарні дослідження та встановлює правила емпіричних спостережень. Оскільки Vedānga Jyotiṣa IAST є релігійним текстом, він пов'язаний з індуїстською астрологією та детально описує кілька важливих аспектів часу та пір року, включаючи місячні місяці, сонячні місяці та їхнє коригування за місячним високосним місяцем Адгікамаса. Також описані Ритус і Юги. Тріпаті (2008) вважає, що «в той час також були відомі двадцять сім сузір'їв, затемнень, сім планет і дванадцять знаків зодіаку».
Єгипетський папірус Кахун (1900 р. до н. е.) і література ведичного періоду в Індії містять ранні записи про ветеринарну медицину. Kearns & Nash (2008) стверджують, що згадка про проказу описана в медичному трактаті Sushruta Samhita (6 століття до н. е.). Аюрведичний текст Sushruta Samhita містить 184 розділи та опис 1120 хвороб, 700 лікарських рослин, детальне вивчення анатомії, 64 препарати з мінеральних джерел і 57 препаратів на основі тваринних джерел. Однак The Oxford Illustrated Companion to Medicine стверджує, що згадка про проказу, а також ритуальні ліки від неї були описані в індуїстській релігійній книзі «Атхарва-веда», написаній у 1500—1200 рр. до н. е.
Хірургія катаракти була відома лікарю Сушрута (VI ст. до н. е.). Традиційну операцію з видалення катаракти проводили за допомогою спеціального інструменту під назвою Jabamukhi Salaka, вигнутої голки, яка використовується для послаблення кришталика та виведення катаракти з поля зору. Пізніше око змочували теплим маслом, а потім перев'язували. Хоча цей метод був успішним, Сусрута попередив, що його слід використовувати лише за необхідності. Видалення катаракти хірургічним шляхом також було введено в Китай з Індії. У трактаті Сушрути міститься перша письмова згадка про ринопластику щічним клаптем, техніку, яка досі використовується для реконструкції носа. У тексті згадується понад 15 методів його відновлення. До них відноситься використання клаптя шкіри зі щоки, що схоже на найсучаснішу на сьогодні техніку. Отопластика (хірургія вуха) була розроблена в Стародавній Індії та описана в медичному збірнику Sushruta Samhita (Компендіум Сушрути, прибл. 500 AD). Перший опис хірургічної процедури для лікування каменів був описаний у Сушрута Самхіта Сушрутою близько 600 р. до н. е. Два типи діабету були вперше визначені як окремі стани індійськими лікарями Сушрутою та Чаракою в 400—500 роках. CE, причому один тип асоціюється з молодістю, а інший — із зайвою вагою. Ефективне лікування не було розроблено до початку 20 століття, коли канадці Фредерік Бантинг і Чарльз Бест виділили та очистили інсулін у 1921 і 1922 роках. За цим послідувала розробка інсуліну тривалої дії NPH у 1940-х роках. Захворювання було названо «грітшуола» в стародавній Індії та описано Сушрутою (6 століття до нашої ери). Стенокардія
У V столітті до нашої ери вчений Паніні зробив кілька відкриттів у галузі фонетики, фонології та морфології. Морфологічний аналіз Паніні залишався більш просунутим, ніж будь-яка еквівалентна західна теорія до середини 20 століття. Металеву валюту карбували в Індії до 5 століття до н. е. монети (400 р. до н. е. – 100 р. н. е.) виготовлялися зі срібла та міді з зображеннями тварин і рослин.
Цинкові копальні в Заварі поблизу Удайпура, штат Раджастхан, працювали протягом 400 року до нашої ери. Різноманітні зразки мечів були виявлені у Фатехгаргу, де є кілька різновидів рукояті. Ці мечі по-різному датуються періодами між 1700 і 1400 рр. до н. е. Археологічні пам'ятки в таких місцях, як Малгар, Дадупур, Раджа Нала Ка Тіла та Лагурадева в сучасному штаті Уттар-Прадеш, демонструють залізні знаряддя періоду між 1800 і 1200 роками до нашої ери. Ранні залізні предмети, знайдені в Індії, можна датувати 1400 роком до нашої ери за допомогою радіовуглецевого датування. Деякі вчені вважають, що на початку 13 століття до н. е. виплавка заліза практикувалася в більших масштабах в Індії, припускаючи, що дата початку технології може бути більш ранньою. У Південній Індії (сучасний Майсур) залізо з'явилося ще в 11-12 століттях до нашої ери. Ці події були надто ранніми для будь-якого значного тісного контакту з північним заходом країни.

## Середнє царство (230р. до н.е.— 1206р. н.е.)
Артхашастра Каутілья згадує про будівництво дамб і мостів. Використання підвісних мостів із використанням плетених бамбукових і залізних ланцюгів стало помітним приблизно в 4 столітті. Ступа, попередниця пагоди і торій, була побудована в 3 столітті до нашої ери. Вирізьблені у скелі східчасті колодязі в регіоні датуються 200—400 роками нашої ери. Згодом відбулося будівництво колодязів у Дганку (550—625 рр. н. е.) і східчастих ставків у Бінмалі (850—950 рр. н. е.).
У першому тисячолітті до нашої ери була заснована школа атомізму Вайшешика. Найважливішим представником цієї школи був Канада, індійський філософ. Школа припускала, що атоми є неподільними та вічними, не можуть бути ні створені, ні знищені і що кожен з них має свою власну окрему viśeṣa IAST (індивідуальність). Далі це було розроблено буддистською школою атомізму, найважливішими прихильниками якої були філософи Дхармакірті та Дігнаґа у 7 столітті нашої ери. Вони вважали атоми точковими, нетривалими і складаються з енергії.
До початку нашої ери скло використовувалося для прикрас і корпусу в регіоні. Контакт із греко-римським світом додав нові техніки, і місцеві ремісники навчилися методам формування, декорування та розфарбовування скла на початку нашої ери. Період Сатавагана також показує короткі циліндри з композитного скла, включно з тими, що демонструють лимонно-жовту матрицю, покриту зеленим склом. Вутц виник у регіоні ще до початку нашої ери. Вутц експортувався та продавався по всій Європі, Китаї, арабському світі та став особливо відомим на Близькому Сході, де він став відомий як дамаська сталь. Археологічні дані свідчать про те, що процес виробництва вутц також існував у Південній Індії до християнської ери.
Докази використання смичкових інструментів для чесання походять з Індії (II ст. н. е.). Видобуток алмазів і раннє використання їх як дорогоцінних каменів почалося в Індії. Голконда була важливим раннім центром видобутку та обробки алмазів. Потім алмази експортували в інші частини світу. Ранні згадки про алмази походять із санскритських текстів. Артхашастра також згадує торгівлю алмазами в регіоні. Залізна колона Делі була споруджена за часів Чандрагупти II Вікрамадітья (375—413), яка простояла без іржавіння близько 2 тисячоліть. Розаратна Самучая (800) пояснює існування двох типів руд для металевого цинку, одна з яких ідеально підходить для видобутку металу, а інша використовується в медичних цілях.
У 2 столітті буддійський філософ Нагарджуна вдосконалив форму логіки Катускоті. Катускоті також часто приховують Тетралемма (грецьке), що є назвою для значною мірою порівнянного, але не прирівнюваного, «аргументу чотирьох кутів» у традиції класичної логіки.
Походження прядки невідоме, але Південна Азія є одним із ймовірних місць її походження. Пристрій, безумовно, потрапив до Європи з Індії до 14 століття. Бавовноочисну машину було винайдено в Південній Азії як механічний пристрій, відомий як чаргі, «коток, який обробив дерев'яний черв'як». Цей механічний пристрій у деяких частинах регіону приводився в рух силою води. Печери Аджанта знайшли докази використання одноролерової бавовноочисної машини до 5 століття. Цю бавовноочисну машину використовували, поки не було впроваджено нові інновації у вигляді ножних машин. Китайські документи підтверджують принаймні дві місії до Індії, розпочаті в 647 році, для отримання технології для рафінування цукру. Кожна місія поверталася з різними результатами щодо рафінування цукру. Пінгала (300—200 рр. до н. е.) був теоретиком музики, автором санскритського трактату про просодію. Є докази того, що у своїй роботі над перерахуванням складових комбінацій Пінгала натрапив на трикутник Паскаля та біноміальні коефіцієнти, хоча він не знав самої біноміальної теореми. Опис двійкових чисел зустрічається також у працях Пінгали. Індійці також розвинули використання закону знаків у множенні. Від'ємні числа та від'ємник використовувалися у Східній Азії з 2-го століття до н. е., а південноазіатські математики знали про від'ємні числа до 7-го століття н. е., і їхня роль у математичних проблемах боргу була зрозуміла. Хоча індійці не були першими, хто використовував субтрагенд, вони були першими, хто встановив «закон знаків» щодо множення додатних і від'ємних чисел, який не з'являвся в східноазіатських текстах до 1299 року. Були сформульовані переважно послідовні та правильні правила роботи з від'ємними числами, і поширення цих правил призвело до того, що арабські посередники передали їх до Європи.
Десяткова система числення з використанням ієрогліфів датується 3000 роком до нашої ери в Єгипті, і пізніше була використана в стародавній Індії. До 9 століття нашої ери індусько-арабська система числення була передана з Близького Сходу та до решти світу. Концепція 0 як числа, а не просто символу поділу, приписується Індії. В Індії практичні обчислення проводилися з використанням нуля, який розглядався як будь-яке інше число до 9 століття нашої ери, навіть у разі ділення. Брамагупта (598—668) зміг знайти (цілісні) розчини рівняння Пелля і вперше описав гравітацію як привабливість сили, і використовував термін «gurutvākarṣaṇam (गुरुत्वाकigrषणमісти)» на санскриті, щоб описати. Концептуальний проект вічного двигуна Бгаскара II датується 1150 роком. Він описав колесо, яке, як він стверджував, буде працювати вічно.
Тригонометричні функції синуса та версину, з яких було просто вивести косинус, були використані математиком Аріабгатою наприкінці 5 століття. Теорема обчислення, тепер відома як «теорема Ролля», була сформульована математиком Бгаскарою II у 12 столітті.
Індиго використовувався як барвник у Південній Азії, яка також була головним центром його виробництва та обробки. Різновид індиго Indigofera tinctoria була одомашнена в Індії. Індиго, яке використовувалося як барвник, потрапило до греків і римлян через різні торгові шляхи і цінувалося як предмет розкоші. Волокно кашемірової вовни, також відоме як пашм або пашміна, використовувалося для виготовлення шалей ручної роботи в Кашмірі. Вовняні шалі з регіону Кашмір знайшли письмові згадки між 3 століттям до н. е. і 11 століттям н. е. Кристалізований цукор був відкритий за часів імперії Гупта, а найдавніша згадка про цукати походить з Індії. Культивували джут і в Індії. Муслін був названий на честь міста, де європейці вперше зустріли його, Мосул, на території сучасного Іраку, але насправді тканина походить з Дакки на території сучасного Бангладеш. У 9 столітті арабський купець на ім'я Сулейман зазначає походження матеріалу з Бенгалії (арабською як Ruhml).
Європейський вчений Франческо Лоренцо Пулле відтворив низку індійських карт у своєму великому творі La Cartografia Antica dell India. З цих карт дві були відтворені з використанням як джерела рукопису Локапракаси, спочатку складеного вченим Ксемендрою (Кашмір, XI ст. н. е.). Інший рукопис, використаний як джерело Франческо I, має назву «Самграха».
Самарангана Сутрадгара, санскритський трактат Бгоджі (11 століття), містить розділ про побудову механічних пристроїв (автоматів), зокрема механічних бджіл і птахів, фонтанів у формі людей і тварин, а також чоловічих і жіночих ляльок, які наповнювали масляні лампи, танцювали, грав на інструментах і відтворював сцени з індуїстської міфології.

## Пізнє Середньовіччя (1206—1527)
Мадгава з Сангамаграми (бл. 1340—1425) і його керальська школа астрономії та математики розробили та заснували математичний аналіз. Нескінченний ряд для π був сформульований ним, і він використав розкладання в ряд {\displaystyle \arctan x} щоб отримати вираз нескінченного ряду, тепер відомий як ряд Мадгави-Грегорі, для {\displaystyle \pi }. Їхня раціональна апроксимація похибки для кінцевої суми їхніх рядів становить особливий інтерес. Вони маніпулювали терміном помилки, щоб отримати швидший збіжний ряд {\displaystyle \pi }. Вони використали покращений ряд, щоб отримати раціональний вираз, {\displaystyle 104348/33215} для {\displaystyle \pi } виправити до дев'яти знаків після коми, тобто {\displaystyle 3.141592653} (з 3,1415926535897…). Розвиток рядів для тригонометричних функцій (синус, косинус і арктангенс) був здійснений математиками керальської школи у 15 столітті нашої ери. Їхня робота, завершена за два століття до винаходу числення в Європі, забезпечила те, що зараз вважається першим прикладом степеневого ряду (крім геометричних рядів).
Математика Нараяна Пандіт написав дві праці: арифметичний трактат під назвою «Ганіта Каумуді» та алгебраїчний трактат під назвою «Біджаганіта Ватамса». Нараяна також зробив внесок у алгебру та магічні квадрати. Інші основні праці Нараяни містять різноманітні дослідження невизначеного рівняння другого порядку nq 2 + 1 = p 2 (рівняння Пелла), розв'язки невизначених рівнянь вищого порядку. Нараяна також зробив внесок у тему циклічних чотирикутників.
Нав'я-Ньяя — школа почалася навколо Східної Індії та Бенгалії, і розробила теорії, схожі на сучасну логіку, такі як «розрізнення власних імен і значення» Готтлоба Фреге та його «визначення числа», а також теорія Нав'я-Ньяя «обмежувальних умов для універсалій», що передбачають деякі розробки в сучасній теорії множин. Удаяна, зокрема, розробив теорії «обмежувальних умов для універсалій» і «нескінченного регресу», які передбачали аспекти сучасної теорії множин. За словами Кісора Кумара Чакрабарті.
Нав'я-Ньяя або неологічна даршана (школа) індійської філософії була заснована у 13 столітті нашої ери філософом Гангеша Упадг'яя з Мітхіли. Це був розвиток класичної Ньяя даршани. Інший вплив на Нав'я-Ньяя мала робота попередніх філософів Вакаспаті Мішри (900—980 рр. н. е.) та Удаяни (кінець 10 століття). Нав'я-Ньяя розробив складну мову та концептуальну схему, яка дозволила йому піднімати, аналізувати та вирішувати проблеми логіки та епістемології. Він систематизував усі концепції ньяї за чотирма основними категоріями: почуття або сприйняття (pratyakşa), висновок (anumāna), порівняння чи подібність (upamāna) і свідчення (звук або слово; śabda).
Шер-Шах із північної Індії випустив срібну валюту з ісламськими мотивами, які пізніше були наслідовані імперією Великих Моголів. Китайський купець Ма Хуань (1413—1451) зазначив, що золоті монети, відомі як фанам, були випущені в Кочіні і важили загалом один фен і один лі відповідно до китайських стандартів. Вони були високої якості і їх можна було обміняти в Китаї на 15 срібних монет вагою чотири лі кожна.
У 1500 році Нілаканта Сомаяджі зі школи астрономії та математики Керали у своїй «Тантрасанґрахі» переглянув еліптичну модель Ар'ябгати для планет Меркурій і Венера. Його рівняння центру цих планет залишалося найточнішим до часів Йоганна Кеплера в 17 столітті.
Порох і порохова зброя потрапили до Індії через монгольські вторгнення в Індію. Монголи зазнали поразки від Алауддіна Хілджі з Делійського султанату, і деякі монгольські солдати залишилися в Північній Індії після свого навернення в іслам. У Таріх-і Фірішта (1606—1607) було написано, що посланник монгольського правителя Хулагу-хана отримав піротехнічне представлення після його прибуття в Делі в 1258 році нашої ери. У рамках посольства лідера Тімуридів Шах Руха (1405—1447) до Індії Абд аль-Раззак згадував метальники нафти, встановлені на слонах, і різноманітну піротехніку, виставлену на показ. Вогнепальна зброя, відома як топ-о-туфак, також існувала в імперії Віджаянагара ще в 1366 році нашої ери. З тих пір у регіоні було поширене використання порохової війни, з такими подіями, як облога Белгаума в 1473 році нашої ери султаном Мухаммедом Шахом Багмані.

## Ранньомодерний період (1527—1857рр. н.е.)
До 16 століття жителі Південної Азії виготовляли різноманітну вогнепальну зброю; великі гармати, зокрема, стали помітні в Танджоре, Дакці, Біджапурі та Муршидабаді. Гармати з бронзи були знайдені в Калікуті (1504) і Діу (1533). У 17 столітті Гуджарат постачав в Європу селітру для використання в порохових війнах. Бенгалія і Мальва брали участь у виробництві селітри. Голландці, французи, португальці та англійці використовували Чхапру як центр очищення селітри.
В «Історії грецького вогню та пороху» Джеймс Ріддік Партінґтон описує війну з використанням пороху в Індії Великих Моголів XVI і XVII століть і пише, що «індійські військові ракети були хорошою зброєю до того, як такі ракети почали використовувати в Європі. Вони мали бамбукові стрижні, ракети… тіло прив'язане до стрижня, а залізні наконечники направлялися на ціль і стріляли, запалюючи запал, але траєкторія була досить нестабільною… Згадується використання мін і контрмін із зарядами пороху для тих часів. Акбара і Джагангіра».
Будівництво водопровідних споруд і аспекти водної технології в Південній Азії описані в арабських і перських працях. У середні віки розповсюдження південноазіатських і перських іригаційних технологій призвело до розвитку вдосконаленої системи зрошення, яка сприяла зростанню, а також сприяла зростанню матеріальної культури. Традиційно вважається, що засновником індустрії виробництва кашемірової вовни був правитель Кашміру в 15-му столітті Зайн-уль-Абідін, який представив ткачів із Центральної Азії.
Учений Садік Ісфахані з Джаунпура склав атлас частин світу, які, на його думку, «придатні для життя людини». Атлас із 32 аркушів — з картами, орієнтованими на південь, як це було з ісламськими творами тієї епохи — є частиною більшої наукової праці, складеної Ісфахані в 1647 році нашої ери. За словами Джозефа Е. Шварцберга (2008): "Найбільша відома індійська карта, яка зображує колишню столицю Раджпутів в Амбері в дивовижних деталях кожен будинок, має розмір 661 × 645 см. (260 × 254 дюйми, або приблизно 22 × 21 футів).
Безшовний небесний глобус був винайдений у Кашмірі Алі Кашмірі ібн Лукманом у 998 році хіджри (1589–90 рр. н. е.), а двадцять інших таких глобусів пізніше були виготовлені в Лахорі та Кашмірі під час імперії Великих Моголів. Ці індійські металурги започаткували метод лиття за виплавленим воском для виготовлення цих глобусів.
Хайдер Алі, принц Майсура, розробив бойові ракети з важливою зміною: використанням металевих циліндрів для зберігання горючого порошку. Хоча коване м'яке залізо, яке він використовував, було необробленим, міцність контейнера з чорним порохом на розрив була набагато вищою, ніж попередні паперові конструкції. Таким чином був можливий більший внутрішній тиск, що призводило до більшої тяги рушійного струменя. Корпус ракети був прив'язаний шкіряними ремінцями до довгої бамбукової палиці. Радіус дії був, можливо, до трьох чвертей милі (більше кілометра). Хоча окремо ці ракети не були точними, помилка розсіювання стала менш важливою, коли велика кількість їх була випущена швидко під час масових атак. Вони були особливо ефективні проти кінноти і їх підкидали в повітря, запаливши, або ковзали по твердій сухій землі. Син Хайдера Алі, Тіпу Султан, продовжував розвивати та розширювати використання ракетної зброї, за повідомленнями, збільшивши кількість ракетних військ із 1200 до 5000 корпусу. У битвах при Шрірангапатнамі в 1792 і 1799 роках ці ракети були використані зі значним ефектом проти британців.
До кінця XVIII століття поштова система регіону досягла високого рівня ефективності. За словами Томаса Броутона, магараджа Джодхпура щоденно надсилав зі своєї столиці свіжі квіти до Натхадвари (320 р. км), і вони прибули вчасно на перший релігійний даршан на сході сонця. Пізніше ця система зазнала модернізації з встановленням Британського Раджу.

## Колоніальна епоха (1858—1947рр. н.е.)
- Jagadish Chandra Bose laid the foundations of experimental science in the Indian subcontinent.[128] He is considered one of the fathers of radio science.[129]
- Extent of the railway network in India in 1871; construction had begun in 1856.
- The Indian railways network in 1909.
- Physicist Satyendra Nath Bose is known for his work on the Bose–Einstein statistics during the 1920s.
- C. V. Raman, known for his research in the field of light scattering, also known as Raman scattering.

Закон XVII про поштове відділення 1837 року дозволив генерал-губернатору Індії передавати повідомлення поштою на території Ост-Індійської компанії. Деяким чиновникам пошта була доступна безкоштовно, що з роками стало суперечливим привілеєм. Індійська поштова служба була заснована 1 жовтня 1837 року. Британці також побудували широку мережу залізниць у регіоні як зі стратегічних, так і з комерційних причин.
Британська система освіти, спрямована на підготовку здібних кандидатів на державну та адміністративну службу, відкрила низку індійців для іноземних закладів. Джагадіш Чандра Бос (1858—1937), Прафулла Чандра Рей (1861—1944), Шатьєндранат Бозе (1894—1974), Мегхнад Саха (1893—1956), П. К. Магаланобіс (1893—1972), Ч. В. Раман (1888—1970), Субрахманьян Чандрасекар (1910—1995), Хомі Бгабга (1909—1966), Шрініваса Рамануджан (1887—1920), Вікрам Сарабгай (1919—1971), Гар Гобінд Корана (1922—2011), Харіш Чандра (1923—1983), Абдус Салам (1926—1996) та Е. С. Джордж Сударшан (1933—2018) були одними з найвидатніших учених цього періоду.
Широка взаємодія між колоніальними та місцевими науками спостерігалася протягом більшої частини колоніальної ери. Західна наука стала асоціюватися з потребами побудови нації, а не розглядатися як суто колоніальне утворення, особливо тому, що вона продовжувала підживлювати потреби від сільського господарства до торгівлі. Учені з Індії також з'явилися по всій Європі. До часу здобуття Індією незалежності колоніальна наука набула важливого значення серед західної інтелігенції та істеблішменту.
Французький астроном П'єр Жанссен спостерігав сонячне затемнення 18 серпня 1868 року та відкрив гелій у Гунтурі в штаті Мадрас, Британська Індія.

## Подальше читання
- Альварес, Клод А. (1991) Історія деколонізації: Технологія та культура в Індії, Китаї та на Заході з 1492 року до наших днів, Нью-Йорк, США: Apex Press. (огляд)
- Дхарампал (1971) Індійська наука і технологія у вісімнадцятому столітті: деякі сучасні європейські звіти (з передмовою д-ра Д. Котарі та вступом д-ра Вільяма А. Бланпейда), Impex India, Делі, 1971; перевидано Академією досліджень Ганді, Хайдарабад, 1983 р.
- Анант Пріолкар (1958) Друкарський верстат в Індії, його початок і ранній розвиток; будучи дослідженням відзначення чверті століття появи друкарства в Індії (у 1556 році). xix, 364 S., Бомбей: маратхі Samshodhana Mandala,doi:10.1017/S0041977X00151158
- Дебіпрасад Чаттопадхяя (1977) Історія науки і техніки в Стародавній Індії: Початки з передмовою Джозефа Нідхема.
- Проект історії індійської науки, філософії та культури, том 4. Фундаментальні індійські ідеї у фізиці, хімії, науках про життя та медицині
- Проект історії індійської науки, філософії та культури, серія монографій, том 3. Математика, астрономія та біологія в індійській традиції під редакцією Д. П. Чаттопадхяя та Равіндера Кумара
- Т. А. Сарасваті Амма (2007) [1979] Геометрія стародавньої та середньовічної Індії, Motilal Banarsidass Publishers,ISBN 978-81-208-1344-1
- Shinde, V., Deshpande, SS, Sarkar, A. (2016) Енеолітична Південна Азія: аспекти ремесел і технологій, Indus-Infinity Foundation
- У Hāṇḍā, O. (2015) Роздуми про історію індійської науки та техніки, Нью-Делі: Pentagon Press у співпраці з Indus-Infinity Foundation.

title: Наука в Індії

wikitext:
'''Історія науки й техніки на індійському субконтиненті''' починається з [[Історія Індії|доісторичної діяльності людини]] від [[Індська цивілізація|цивілізації долини Інду]] до ранніх індійських держав та імперій.<ref>{{Cite web|url=http://www.assemblage.group.shef.ac.uk/issue7/chauhan.html#distribution|title=Distribution of Acheulian sites in the Siwalik region|archive-url=https://web.archive.org/web/20120104171240/http://www.assemblage.group.shef.ac.uk/issue7/chauhan.html#distribution|archive-date=2012-01-04|url-status=dead|access-date=2015-11-16}}</ref>

== Передісторія ==
[[Файл:Hand-propelled_wheel_cart_from_Indus_Valley_Civilization.GIF|міні| Колісний візок з ручним приводом, цивілізація долини Інду (3300–1300 рр. до н. е.). Зберігається в [[Національний музей (Нью-Делі)|Національному музеї, Нью-Делі]].]]
{{Наука і технології в Індії}}
До 5500 р. до н. е. з'явилася низка місць, подібних до [[Мергарх|Мехргарха]] (сучасний [[Пакистан]]), які лягли в основу пізніших енеолітичних культур.<ref name="Kenoyer230" /> Мешканці цих місць підтримували торговельні відносини з [[Центральна Азія|Середньою Азією]] та [[Близький Схід|Близьким Сходом]].<ref name="Kenoyer230">Kenoyer, 230</ref>

Іригація була розроблена в цивілізації долини Інду приблизно в 4500 році до нашої ери.<ref name="R&U" /> Розмір і процвітання Індської цивілізації зросли в результаті цього нововведення, що зрештою призвело до більшої кількості запланованих поселень із використанням [[дренаж]]у та [[Каналізація|каналізації]].<ref name="R&U">Rodda & Ubertini, 279</ref> Складні системи зрошення та зберігання води були розроблені цивілізацією долини Інду, включаючи штучні [[Водосховище|водосховища]] в [[Гірнар]]і, датовані 3000 роком до н. е. і рання іригаційна система [[Канал (гідротехніка)|каналу]] з 2600 рік до нашої ери.<ref>Rodda & Ubertini, 161</ref> [[Бавовна|Бавовник]] культивували в регіоні у 5–4 тисячоліттях до н. е.<ref>Stein, 47</ref> [[Цукрова тростина]] походила з тропічної Південної та Південно-Східної Азії.<ref name="Sharpe" /> Різні види, ймовірно, виникли в різних місцях: ''S. barberi'' походить з Індії, а ''S. edule'' і ''S. officinarum'' походять з [[Нова Гвінея|Нової Гвінеї]].<ref name="Sharpe">Sharpe (1998)</ref>

Мешканці долини Інду розробили систему [[Стандартизація|стандартизації]], використовуючи міри та ваги, про що свідчать розкопки, проведені в долині Інду.<ref name="Baber_b">Baber, 23</ref> Це [[Стандарт|технічне нормування]] дозволило ефективно використовувати вимірювальні прилади для [[Кут|вимірювання кутів]] і вимірювань для будівництва.<ref name="Baber_b" /> [[Калібрування]] також було виявлено в вимірювальних пристроях разом із кількома підрозділами у випадку деяких приладів.<ref name="Baber_b" /> Один із найперших відомих [[Корабельний док|доків]] є в [[Лотал]]і (2400 р. до н. е.), розташований подалі від основної течії, щоб уникнути відкладення мулу.<ref name="RaoQ" /> Сучасні океанографи помітили, що [[Індська цивілізація|Хараппи]] повинні були мати знання про припливи, щоб побудувати такий док на постійно змінюваному курсі [[Сабарматі]], а також зразковою [[Гідрографія|гідрографією]] та морською інженерією.<ref name="RaoQ">Rao, 27–28</ref>

Розкопки в [[Балакот]]і ([[Кот Бала|Кот-Бала]]) (бл. 2500—1900 рр. до н. е.), сучасний Пакистан, дали докази ранньої [[Металургійна піч|печі]].<ref name="Dales" /> Ймовірно, піч використовувалася для виготовлення [[Кераміка|керамічних]] виробів.<ref name="Dales">Dales, 3–22 [10]</ref> У Балакоті також були розкопані [[Піч|печі]], що відносяться до зрілої фази цивілізації (бл. 2500—1900 рр. до н. е.).<ref name="Dales" /> Археологічна пам'ятка [[Калібанган]] також дає докази [[Вогнище|вогнища]] у формі горщика, які в одному місці були знайдені як на землі, так і під землею.<ref name="Baber20">Baber, 20</ref> [[Промислова піч|Печі]] з вогнем і топкові камери також були знайдені на місці Калібанган.<ref name="Baber20" />
[[Файл:Ashoka_pillar_at_Vaishali,_Bihar,_India.jpg|ліворуч|міні| Вид на стовп Ашокан у [[Вайшалі (стародавнє місто)|Вайшалі]]. В одному з [[Едикти Ашоки|едиктів Ашоки]] (272—231 рр. до н. е.) йдеться: «Усюди цар Піядасі (Ашока) спорудив два види лікарень, лікарні для людей і лікарні для тварин. Там, де не було цілющих трав для людей і тварин, він наказав, щоб вони купили і посадили».<ref name="finger12">Finger, 12</ref>]]
Ґрунтуючись на археологічних і текстових доказах, [[Джозеф Е. Шварцберг]] (2008) — [[Емерит|почесний професор]] географії [[Університет Міннесоти|Університету Міннесоти]] — простежує походження [[Індійська картографія|індійської картографії]] до цивілізації долини Інду (бл. 2500–1900 рр. до н. е.).<ref name="Schwartzberg1" /> Використання великомасштабних будівельних планів, космологічних креслень і картографічних матеріалів було відоме в [[Південна Азія|Південній Азії]] з певною регулярністю з [[Ведична цивілізація|ведчного періоду]] (II-I тисячоліття до н. е.).<ref name="Schwartzberg1">"We now believe that some form of mapping was practiced in what is now India as early as the Mesolithic period, that surveying dates as far back as the Indus Civilization (ca. 2500–1900 BCE), and that the construction of large-scale plans, cosmographic maps, and other cartographic works has occurred continuously at least since the late Vedic age (first millennium BCE)" — Joseph E. Schwartzberg, 1301.</ref> Кліматичні умови були відповідальними за знищення більшості доказів, однак ряд геодезичних інструментів і вимірювальних стрижнів, знайдених у розкопках, дали переконливі докази ранньої картографічної діяльності.<ref name="Schwartzberg1301-1302">Schwartzberg, 1301–1302</ref> Шварцберг (2008) — щодо вцілілих карт — далі стверджує, що: «Хоча їх небагато, серед тисяч індійських печерних малюнків кам’яного віку з’являється кілька графіті, схожих на карти; і принаймні одна складна діаграма мезоліту, як вважають, є зображенням космосу».<ref name="Schwartzberg1301">Schwartzberg, 1301</ref>

Археологічні свідчення існування [[плуг]]а, запряженого тваринами, датуються 2500 роком до нашої ери в цивілізації долини Інду.<ref name="lal">Lal (2001)</ref> Найдавніші доступні мідні [[меч]]і, виявлені в Хараппі, датуються 2300 роком до нашої ери.<ref name="allchin1" /> Мечі були знайдені під час археологічних знахідок по всьому регіону [[Ганг]]у — [[Джаунпур, штат Уттар-Прадеш|Джамуна]] [[Доаб]] в Індії, вони складалися з [[Бронза|бронзи]], але частіше міді.<ref name="allchin1">Allchin, 111—112</ref>

== Ранні королівства ==
[[Файл:Ganesha_ink.jpg|міні| Малюнок тушшю Ганеша під парасолькою (початок 19 століття). [[Туш (фарба)|Вугільні пігментні]] [[Чорнило|чорнила]], які називаються ''масі'', і в народі відомі як [[Туш (фарба)|індійські чорнила,]] являли собою суміш кількох хімічних компонентів, використовувалися в Індії принаймні з 4 століття до нашої ери.<ref>Banerji, 673</ref> Практика писати чорнилом і гострою голкою була поширена в ранній [[Південна Індія|Південній Індії]].<ref>Sircar, 62</ref> Кілька [[Джайнізм|джайнських]] сутр в Індії були складені [[Туш (фарба)|вуглецевим пігментним]] [[чорнило]]м.<ref>Sircar, 67</ref>]]
[[Файл:Hindu-arabic1.jpg|міні| ''Індо-арабська система числення''. Написи на едиктах Ашоки (1 тисячоліття до н. е.) показують, що цю систему числення використовували імперія Маур'ї.]]
Релігійні тексти [[Ведична цивілізація|ведичного періоду]] свідчать про використання [[Історія великих чисел|великих чисел]].<ref name="hayashi2005-p360-361" /> На час останньої Веди, ''[[Яджур-веда|{{IAST|Yajurvedasaṃhitā}}]]'' (1200—900 рр. до н. е.), цифри досягають <math>10^{12}</math> входили до текстів.<ref name="hayashi2005-p360-361">Hayashi, 360—361</ref> Наприклад, ''[[мантра]]'' (формула жертвоприношення) наприкінці ''аннагоми'' («обряд принесення їжі»), що виконується під час ''[[Ашвамедха|ашвамедга]]'' («алегорія жертвоприношення коня») і виголошується безпосередньо перед, під час і відразу після схід сонця, використовує ступені десяти від ста до трильйона.<ref name="hayashi2005-p360-361" /> [[Шатапатха-брахман|Шатапатха Брагмана]] (9 ст. до н. е.) містить правила ритуальних геометричних побудов, подібні до Сулба-сутр.<ref>Seidenberg, 301—342</ref>

[[Баудхаяна|Баудгаяна]] (бл. 8 століття до н. е.) склав ''сутру Баудгаяна Сульба'', яка містить приклади простих [[Числа Піфагора|піфагорійських трійок]]<ref>{{Citation|first=Meera|last=Nanda|title=Hindutva's science envy|url=http://www.frontline.in/science-and-technology/hindutvas-science-envy/article9049883.ece|journal=Frontline|date=16 вересня 2016|access-date=14 жовтня 2016}}</ref>, таких як: <math>(3, 4, 5)</math>, <math>(5, 12, 13)</math>, <math>(8, 15, 17)</math>, <math>
(7, 24, 25)</math>, і <math>(12, 35, 37)</math><ref name="joseph229">Joseph, 229</ref>, а також твердження [[Теорема Піфагора|теореми Піфагора]] для сторін квадрата: «Мотузка, яка натягнута по діагоналі квадрата, створює площу, яка вдвічі перевищує розмір вихідного квадрата».<ref name="joseph229" /> Вона також містить загальне твердження теореми Піфагора (для сторін прямокутника): «Мотузка, натягнута вздовж довжини діагоналі прямокутника, утворює площу, яку разом складають вертикальна та горизонтальна сторони».<ref name="joseph229" /> Баудгаяна дає формулу [[Квадратний корінь з двох|квадратного кореня з двох]].<ref name="cooke200">Cooke, 200</ref> Вплив Месопотамії на цьому етапі вважається ймовірним.<ref name="Boyer 1991 loc=China and India p. 207">{{Harvard citation|Boyer|1991}}</ref>

Найдавніший [[Індійська астрономія|індійський астрономічний]] текст під назвою ''[[Джйотіша-веданґа|{{IAST|Vedānga Jyotiṣa}}]]'' і приписуваний ''Лагаді'' вважається одним із найдавніших астрономічних текстів, що датований 1400—1200 роками до н. е. (з існуючою формою, можливо, від 700 до 600 р. до н. е.),<ref name="Cosmic">{{Cite book
|title=Cosmic Perspectives
|url=https://archive.org/details/cosmicperspectiv0000unse_y6a3
|last=Subbarayappa
|first=B. V.
|date=14 вересня 1989
|editor-last=Biswas, S. K.
|редактор2-посилання=C. V. Vishveshwara
|publisher=Cambridge University Press
|pages=[https://archive.org/details/cosmicperspectiv0000unse_y6a3/page/25 25]–40
|chapter=Indian astronomy: An historical perspective
|isbn=978-0-521-34354-1
}}</ref> зазвичай використовується для визначення часу соціальних і релігійних подій. Він також детально описує астрономічні розрахунки, календарні дослідження та встановлює правила емпіричних спостережень.<ref name="Subbaarayappa">Subbaarayappa, 25–41</ref> Оскільки ''{{IAST|Vedānga Jyotiṣa}}'' є релігійним текстом, він пов'язаний з [[Джйотіша|індуїстською астрологією]] та детально описує кілька важливих аспектів часу та пір року, включаючи місячні місяці, сонячні місяці та їхнє коригування за місячним високосним місяцем ''Адгікамаса''.<ref name="Tripathi08">Tripathi, 264—267</ref> Також описані ''[[Ріту (індійський сезон)|Ритус]]'' і ''[[Юґа|Юги]]''.<ref name="Tripathi08" /> Тріпаті (2008) вважає, що «в той час також були відомі двадцять сім сузір'їв, затемнень, сім планет і дванадцять знаків зодіаку».<ref name="Tripathi08" />

[[Єгипет]]ський ''папірус Кахун'' (1900 р. до н. е.) і література [[Ведична цивілізація|ведичного періоду]] в Індії містять ранні записи про [[Ветеринарія|ветеринарну медицину]].<ref>Thrusfield, 2</ref> Kearns & Nash (2008) стверджують, що згадка про [[Проказа|проказу]] описана в медичному трактаті ''[[Сушрута Самхіта|Sushruta Samhita]]'' (6 століття до н. е.). [[Аюрведа|Аюрведичний]] текст [[Сушрута Самхіта|Sushruta Samhita]] містить 184 розділи та опис 1120 хвороб, 700 лікарських рослин, детальне вивчення анатомії, 64 препарати з мінеральних джерел і 57 препаратів на основі тваринних джерел.<ref name="Dwivedi&Dwivedi07">{{Cite journal|vauthors=Dwivedi G, Dwivedi S|year=2007|title=Sushruta – the Clinician – Teacher par Excellence|url=http://medind.nic.in/iae/t07/i4/iaet07i4p243.pdf|journal=The Indian Journal of Chest Diseases and Allied Sciences|volume=49|pages=243–4|archive-url=https://web.archive.org/web/20081010045900/http://medind.nic.in/iae/t07/i4/iaet07i4p243.pdf|archive-date=2008-10-10|url-status=dead}}</ref><ref name="k&n08">Kearns & Nash (2008)</ref> Однак ''The Oxford Illustrated Companion to Medicine'' стверджує, що згадка про проказу, а також ритуальні ліки від неї були описані в індуїстській релігійній книзі ''[[Атхарва-веда|«Атхарва-веда»]]'', написаній у 1500—1200 рр. до н. е.<ref>Lock etc., 420</ref>

[[Хірургія катаракти]] була відома лікарю [[Сушрута]] (VI ст. до н. е.).<ref name="finger66">Finger, 66</ref> Традиційну операцію з видалення катаракти проводили за допомогою спеціального інструменту під назвою ''Jabamukhi Salaka'', вигнутої голки, яка використовується для послаблення кришталика та виведення катаракти з поля зору.<ref name="finger66" /> Пізніше око змочували теплим маслом, а потім перев'язували.<ref name="finger66" /> Хоча цей метод був успішним, Сусрута попередив, що його слід використовувати лише за необхідності.<ref name="finger66" /> Видалення катаракти хірургічним шляхом також було введено в Китай з Індії.<ref>Lade & Svoboda, 85</ref> У трактаті Сушрути міститься перша письмова згадка про ринопластику щічним клаптем, техніку, яка досі використовується для реконструкції носа. У тексті згадується понад 15 методів його відновлення. До них відноситься використання клаптя шкіри зі щоки, що схоже на найсучаснішу на сьогодні техніку.<ref>{{Cite book
|url=https://www.worldhistory.org/books/1296562271/
|title=An English Translation of the Sushruta Samhita, Based on Original Sanskrit Text. Edited and Published by Kaviraj Kunja Lal Bhishagratna. With a Full ... Notes, Comperative Views, Index, Glossary An (Book)
|date=8 серпня 2015
|publisher=Andesite Press
|language=en
|isbn=9781296562274
|access-date=2021-05-15
}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.livehistoryindia.com/story/snapshort-histories/sushruta-samhita-the-ancient-treatise-on-surgery/|title=Sushruta Samhita: The Ancient Treatise on Surgery|date=27 листопада 2017|website=Live History India|language=en-US|access-date=2021-05-15}}</ref> ''Отопластика'' (хірургія вуха) була розроблена в [[Історія Індії|Стародавній Індії]] та описана в медичному збірнику {{Transl|sa|[[Sushruta Samhita]]}} (Компендіум Сушрути, {{Circa|500 AD}}). Перший опис хірургічної процедури для лікування каменів був описаний у [[Сушрута Самхіта]] [[Сушрута|Сушрутою]] близько 600 р. до н. е. Два типи діабету були вперше визначені як окремі стани індійськими лікарями [[Сушрута|Сушрутою]] та [[Чарака|Чаракою]] в 400—500 роках. CE, причому один тип асоціюється з молодістю, а інший — із зайвою вагою<ref name=History2010/>. Ефективне лікування не було розроблено до початку 20 століття, коли канадці [[Фредерік Бантинг]] і [[Чарльз Бест]] виділили та очистили інсулін у 1921 і 1922 роках<ref name=History2010/>. За цим послідувала розробка інсуліну тривалої дії [[NPH інсулін|NPH]] у 1940-х роках<ref name=History2010/>. Захворювання було названо «грітшуола» в стародавній Індії та описано [[Сушрута|Сушрутою]] (6 століття до нашої ери).<ref name="Dwivedi&Dwivedi07"/> [[Стенокардія]]

У V столітті до нашої ери вчений [[Паніні]] зробив кілька відкриттів у галузі [[Фонетика|фонетики]], [[Фонологія|фонології]] та [[Морфологія (мовознавство)|морфології]].<ref name="Ivic">Encyclopædia Britannica (2008), ''Linguistics''.</ref> Морфологічний аналіз [[Паніні]] залишався більш просунутим, ніж будь-яка еквівалентна західна теорія до середини 20 століття.<ref>{{Cite book
|url=https://archive.org/details/universalsstudie00staa
|title=Universals: studies in Indian logic and linguistics
|last=Staal
|first=Frits
|year=1988
|publisher=University of Chicago Press
|pages=[https://archive.org/details/universalsstudie00staa/page/n57 47]
|url-access=limited
}}</ref> [[Метали|Металеву]] [[Валюта|валюту]] карбували в Індії до 5 століття до н. е.<ref name="Dhavalikar">Dhavalikar, 330–338</ref><ref name="sellwood2008">Sellwood (2008)</ref> монети (400 р. до н. е. – 100 р. н. е.) виготовлялися зі [[Срібло|срібла]] та міді з зображеннями тварин і рослин.<ref name="EBAllan&Stern">Allan & Stern (2008)</ref>

[[Цинк]]ові копальні в Заварі поблизу [[Удайпур]]а, [[Раджастхан|штат Раджастхан]], працювали протягом 400 року до нашої ери.<ref name="Craddock">Craddock (1983)</ref><ref>[[Arun Kumar Biswas]], «The primacy of India in ancient brass and zinc metallurgy», Indian J History of Science, 28(4) (1993) page 309—330; and «Brass and zinc metallurgy in the ancient and medieval world: India's primacy and the technology transfer to the west», Indian J History of Science, 41(2) (2006) 159—174</ref> Різноманітні зразки мечів були виявлені у [[Фатехгарх|Фатехгаргу]], де є кілька різновидів рукояті.<ref>F.R. Allchin, 111—112</ref> Ці мечі по-різному датуються періодами між 1700 і 1400 рр. до н. е.<ref name="Allchin114">Allchin, 114</ref> Археологічні пам'ятки в таких місцях, як Малгар, Дадупур, Раджа Нала Ка Тіла та Лагурадева в сучасному [[Уттар-Прадеш|штаті Уттар-Прадеш,]] демонструють залізні знаряддя періоду між 1800 і 1200 роками до нашої ери.<ref name="Tewari">Tewari (2003)</ref> Ранні залізні предмети, знайдені в Індії, можна датувати 1400 роком до нашої ери за допомогою радіовуглецевого датування.<ref name="Ceccarelli">Ceccarelli, 218</ref> Деякі вчені вважають, що на початку 13 століття до н. е. виплавка заліза практикувалася в більших масштабах в Індії, припускаючи, що дата початку технології може бути більш ранньою.<ref name="Tewari" /> У [[Південна Індія|Південній Індії]] (сучасний [[Майсуру|Майсур]]) залізо з'явилося ще в 11-12 століттях до нашої ери.<ref name="UCP" /> Ці події були надто ранніми для будь-якого значного тісного контакту з північним заходом країни.<ref name="UCP">Drakonoff, 372</ref>

== Середнє царство (230 р. до н. е. — 1206 р. н. е.) ==
[[Файл:Dhaj the Great Iron Pillar, Delhi.jpg|міні| [[Залізна колона в Делі|Залізна колона Делі]] (375—413 рр. н. е.). Першим залізним стовпом був Залізний стовп у Делі, споруджений за часів Чандрагупти II Вікрамадітьї.]]
''[[Артхашастра]]'' [[Чанак'я|Каутілья]] згадує про будівництво дамб і мостів.<ref>Dikshitar, pg. 332</ref> Використання [[Підвісний міст|підвісних мостів]] із використанням плетених бамбукових і залізних ланцюгів стало помітним приблизно в 4 столітті.<ref>Encyclopædia Britannica (2008), ''suspension bridge''.</ref> ''[[Ступа (архітектура)|Ступа]]'', попередниця [[Пагода|пагоди]] і [[Торії|торій]], була побудована в 3 столітті до нашої ери.<ref name="Ency">Encyclopædia Britannica (2008), ''Pagoda''.</ref><ref name="Jaanus">[http://www.aisf.or.jp/~jaanus/ Japanese Architecture and Art Net Users System (2001), ''torii''.]</ref> Вирізьблені у скелі [[Східчасті криниці|східчасті колодязі]] в регіоні датуються 200—400 роками нашої ери.<ref name="L&B" /> Згодом відбулося будівництво колодязів у Дганку (550—625 рр. н. е.) і східчастих ставків у [[Bhinmal|Бінмалі]] (850—950 рр. н. е.).<ref name="L&B">Livingston & Beach, xxiii</ref>

У першому тисячолітті до нашої ери була заснована школа [[Атомістика|атомізму]] [[Вайшешика]]. Найважливішим представником цієї школи був [[Канада (філософ)|Канада]], [[Індійська філософія|індійський філософ]].<ref>Oliver Leaman, ''Key Concepts in Eastern Philosophy.'' Routledge, 1999, page 269.</ref> Школа припускала, що [[атом]]и є неподільними та вічними, не можуть бути ні створені, ні знищені<ref>{{Harvnb|Chattopadhyaya|1986}}</ref> і що кожен з них має свою власну окрему {{IAST|viśeṣa}} (індивідуальність).<ref>{{Harvnb|Choudhury|2006}}</ref> Далі це було розроблено [[Буддійський атомізм|буддистською школою атомізму]], найважливішими прихильниками якої були філософи [[Дхармакірті]] та [[Дігнага|Дігнаґа]] у 7 столітті нашої ери. Вони вважали атоми точковими, нетривалими і складаються з енергії.<ref>(Stcherbatsky 1962 (1930). Vol. 1. P. 19)</ref>

До початку [[Наша ера|нашої ери]] скло використовувалося для прикрас і корпусу в регіоні.<ref name="Ghosh" /> Контакт із [[Греко-римський світ|греко-римським світом]] додав нові техніки, і місцеві ремісники навчилися методам формування, декорування та розфарбовування скла на початку нашої ери.<ref name="Ghosh">Ghosh, 219</ref> Період [[Сатавагана]] також показує короткі циліндри з композитного скла, включно з тими, що демонструють лимонно-жовту матрицю, покриту зеленим склом.<ref name="Ghosh2">«Ornaments, Gems etc.» (Ch. 10) in Ghosh 1990.</ref> [[Вуц|Вутц]] виник у регіоні ще до початку нашої ери.<ref>Srinivasan & Ranganathan</ref> Вутц експортувався та продавався по всій Європі, Китаї, арабському світі та став особливо відомим на Близькому Сході, де він став відомий як [[дамаська сталь]]. Археологічні дані свідчать про те, що процес виробництва вутц також існував у Південній Індії до християнської ери.<ref name="Srinivasan94">Srinivasan (1994)</ref><ref>Srinivasan & Griffiths</ref>

Докази використання смичкових інструментів для [[чесання]] походять з Індії (II ст. н. е.).<ref name="Baber57">Baber, 57</ref> Видобуток [[Алмаз (дорогоцінний камінь)|алмазів]] і раннє використання їх як дорогоцінних каменів почалося в Індії.<ref name="Wenk1">Wenk, 535—539</ref> [[Голконда (фортеця)|Голконда]] була важливим раннім центром видобутку та обробки алмазів.<ref name="Wenk1" /> Потім алмази експортували в інші частини світу.<ref name="Wenk1" /> Ранні згадки про алмази походять із санскритських текстів.<ref name="Encarta11">MSN Encarta (2007), [http://encarta.msn.com/encyclopedia_761557986/Diamond.html ''Diamond'']. [https://web.archive.org/web/20091028121034/http://encarta.msn.com/encyclopedia_761557986/Diamond.html Archived] 2009-10-31.</ref> ''Артхашастра'' також згадує торгівлю алмазами в регіоні.<ref name="lee1">Lee, 685</ref> [[Залізна колона в Делі|Залізна колона Делі]] була споруджена за часів [[Чандрагупта II|Чандрагупти II]] Вікрамадітья (375—413), яка простояла без іржавіння близько 2 тисячоліть.<ref>Balasubramaniam, R., 2002</ref> [[Расаратна Самучая|Розаратна Самучая]] (800) пояснює існування двох типів руд для металевого цинку, одна з яких ідеально підходить для видобутку металу, а інша використовується в медичних цілях.<ref name="Craddock2">Craddock, 13</ref>

У 2 столітті [[Буддійська філософія|буддійський]] філософ [[Нагарджуна]] вдосконалив форму логіки ''Катускоті''. Катускоті також часто приховують ''[[Тетралемма]]'' (грецьке), що є назвою для значною мірою порівнянного, але не прирівнюваного, «аргументу чотирьох кутів» у традиції [[Класична логіка|класичної логіки]].

Походження [[Самопрядка|прядки]] невідоме, але [[Південна Азія]] є одним із ймовірних місць її походження.<ref>Britannica Concise Encyclopedia (2007), ''spinning wheel''.</ref><ref>Encyclopeedia Britnnica (2008). ''spinning''.</ref> Пристрій, безумовно, потрапив до Європи з Індії до 14 століття.<ref>MSN Encarta (2008), [http://encarta.msn.com ''Spinning''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090411143533/http://encarta.msn.com/ |date=2009-04-11 }}. 2009-10-31.</ref> Бавовноочисну машину було винайдено в [[Південна Азія|Південній Азії]] як механічний пристрій, відомий як ''чаргі'', «коток, який обробив дерев'яний черв'як».<ref name="Baber57"/> Цей механічний пристрій у деяких частинах регіону приводився в рух силою води.<ref name="Baber57" /> [[Аджанта|Печери Аджанта]] знайшли докази використання одноролерової [[Коттон-джин|бавовноочисної машини]] до 5 століття.<ref name="Babergin">Baber, 56</ref> Цю бавовноочисну машину використовували, поки не було впроваджено нові інновації у вигляді ножних машин.<ref name="Babergin" /> Китайські документи підтверджують принаймні дві місії до Індії, розпочаті в 647 році, для отримання технології для рафінування цукру.<ref name="Kieschnick11">Kieschnick, 258</ref> Кожна місія поверталася з різними результатами щодо рафінування цукру.<ref name="Kieschnick11" /> [[Пінгала]] (300—200 рр. до н. е.) був [[Теорія музики|теоретиком музики]], автором [[санскрит]]ського трактату про [[Просодія (музика)|просодію]]. Є докази того, що у своїй роботі над перерахуванням складових комбінацій Пінгала натрапив на [[трикутник Паскаля]] та [[Біноміальний коефіцієнт|біноміальні коефіцієнти]], хоча він не знав самої [[Біном Ньютона|біноміальної теореми]].<ref name="fowler96">Fowler, 11</ref><ref name="singh36">Singh, 623—624</ref> Опис [[Двійкова система числення|двійкових чисел]] зустрічається також у працях Пінгали.<ref>Sanchez & Canton, 37</ref> Індійці також розвинули використання закону знаків у множенні. Від'ємні числа та від'ємник використовувалися у [[Східна Азія|Східній Азії]] з 2-го століття до н. е., а [[Південна Азія|південноазіатські]] математики знали про від'ємні числа до 7-го століття н. е.,<ref name="Smith">Smith (1958), page 258</ref> і їхня роль у математичних проблемах боргу була зрозуміла.<ref name="bourbaki49">Bourbaki (1998), page 49</ref> Хоча індійці не були першими, хто використовував субтрагенд, вони були першими, хто встановив «закон знаків» щодо множення додатних і від'ємних чисел, який не з'являвся в східноазіатських текстах до 1299 року.<ref name="Smith2">Smith (1958), page 257—258</ref> Були сформульовані переважно послідовні та правильні правила роботи з від'ємними числами<ref name="bourbaki46">{{Harvnb|Bourbaki|1998}}</ref>, і поширення цих правил призвело до того, що арабські посередники передали їх до Європи.<ref name="bourbaki49" />

[[Десяткова система числення]] з використанням ієрогліфів датується 3000 роком до нашої ери в [[Єгипет|Єгипті]],<ref>Georges Ifrah: ''From One to Zero. A Universal History of Numbers'', Penguin Books, 1988, {{ISBN|0-14-009919-0}}, pp. 200—213 (Egyptian Numerals)</ref> і пізніше була використана в стародавній Індії.<ref name="irfah346">Ifrah, 346</ref> До 9 століття нашої ери [[Індо-арабська система числення|індусько-арабська система числення]] була передана з Близького Сходу та до решти світу.<ref name="Wigelsworth">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=VPDqnGGHpHYC&pg=PA18
|title=Science And Technology in Medieval European Life
|last=Jeffrey Wigelsworth
|date=1 січня 2006
|publisher=Greenwood Publishing Group
|page=18
|isbn=978-0-313-33754-3
}}</ref> Концепція [[0 (число)|0]] як числа, а не просто символу поділу, приписується Індії.<ref name="bourbaki46_2">Bourbaki, 46</ref> В Індії практичні обчислення проводилися з використанням нуля, який розглядався як будь-яке інше число до 9 століття нашої ери, навіть у разі ділення.<ref name="bourbaki46"/><ref name="ebcal">Britannica Concise Encyclopedia (2007). ''algebra''</ref> [[Брамагупта]] (598—668) зміг знайти (цілісні) розчини [[рівняння Пелля]]<ref name="sw101">Stillwell, 72–73</ref> і вперше описав [[Гравітація|гравітацію]] як привабливість сили, і використовував термін «gurutvākarṣaṇam (गुरुत्वाकigrषणमісти)» на санскриті, щоб описати.<ref name="Oxford">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=SQXcpvjcJBUC&pg=PA105
|title=Archimedes to Hawking: Laws of Science and the Great Minds Behind Them
|last=Pickover
|first=Clifford
|date=2008
|publisher=Oxford University Press
|page=105
|isbn=978-0-19-979268-9
}}</ref> Концептуальний проект [[Вічний двигун|вічного двигуна]] [[Бгаскара II]] датується 1150 роком. Він описав колесо, яке, як він стверджував, буде працювати вічно.<ref>Lynn Townsend White, Jr.</ref>

[[Тригонометрія|Тригонометричні]] функції [[Синус та косинус|синуса]] та [[Синус-верзус|версину]], з яких було просто вивести косинус, були використані математиком [[Аріабхата I|Аріабгатою]] наприкінці 5 століття.<ref>O'Connor, J. J. & Robertson, E.F. (1996)</ref><ref>«Geometry, and its branch trigonometry, was the mathematics Indian astronomers used most frequently. In fact, the Indian astronomers in the third or fourth century, using a pre-Ptolemaic Greek table of chords, produced tables of sines and versines, from which it was trivial to derive cosines. This new system of trigonometry, produced in India, was transmitted to the Arabs in the late eighth century and by them, in an expanded form, to the Latin West and the Byzantine East in the twelfth century» — Pingree (2003).</ref> Теорема [[Диференціальне та інтегральне числення|обчислення]], тепер відома як «<nowiki/>[[теорема Ролля]]<nowiki/>», була сформульована математиком [[Бгаскара II|Бгаскарою II]] у 12 столітті.<ref>Broadbent, 307—308</ref>
[[Файл:The_Defeat_of_Baz_Bahadur_of_Malwa_by_the_Mughal_Troops,_1561,_Akbarnama.jpg|міні| [[Акбар-наме|Акбарнама]] — написана 12 серпня 1602 року — описує поразку [[Баз Багадур|База Багадура]] з [[Малава|Мальви]] військами [[Імперія Великих Моголів|Моголів]] у 1561 році. Моголи значно вдосконалювали металеву зброю та обладунки, які використовували армії Індії.]]
[[Індиго (барвник)|Індиго]] використовувався як барвник у [[Південна Азія|Південній Азії]], яка також була головним центром його виробництва та обробки.<ref name="k&c">Kriger & Connah, 120</ref> Різновид індиго ''Indigofera tinctoria'' була одомашнена в Індії.<ref name="k&c" /> Індиго, яке використовувалося як барвник, потрапило до [[Стародавня Греція|греків]] і [[Стародавній Рим|римлян]] через різні торгові шляхи і цінувалося як предмет розкоші.<ref name="k&c" /> Волокно [[Кашемір|кашемірової вовни]], також відоме як ''пашм'' або ''пашміна'', використовувалося для виготовлення шалей ручної роботи в Кашмірі.<ref>Encyclopædia Britannica (2008), ''cashmere''.</ref> Вовняні шалі з регіону [[Кашмір]] знайшли письмові згадки між 3 століттям до н. е. і 11 століттям н. е.<ref name="ebpasm">Encyclopædia Britannica (2008), ''Kashmir shawl''.</ref> Кристалізований цукор був відкритий за часів [[Імперія Гуптів|імперії Гупта]]<ref name="Adas">Shaffer, 311</ref>, а найдавніша згадка про цукати походить з Індії.<ref name="Kieschnick1">Kieschnick (2003)</ref> Культивували [[Джут (волокно)|джут]] і в Індії.<ref name="ebjute">Encyclopædia Britannica (2008), ''jute''.</ref> [[Муслін]] був названий на честь міста, де європейці вперше зустріли його, [[Мосул]], на території сучасного [[Ірак]]у, але насправді тканина походить з [[Дакка|Дакки]] на території сучасного [[Бангладеш]].<ref>{{Cite book
|title=Banglapedia: National Encyclopedia of Bangladesh
|last=Karim
|first=Abdul
|year=2012
|editor-last=Islam
|editor-first=Sirajul
|editor-link=Sirajul Islam
|editor2-last=Jamal
|editor2-first=Ahmed A.
|publisher=[[Asiatic Society of Bangladesh]]
|edition=Second
|chapter=Muslin
}}</ref><ref name="Muslin">Ahmad, 5–26</ref> У 9 столітті [[Ісламська економіка у світі|арабський купець]] на ім'я Сулейман зазначає походження матеріалу з [[Бенгалія|Бенгалії]] ([[Арабська мова|арабською]] як ''Ruhml'').<ref name="Muslin" />

Європейський вчений Франческо Лоренцо Пулле відтворив низку індійських карт у своєму великому творі ''La Cartografia Antica dell India''.<ref name="Sircar2">Sircar 328</ref> З цих карт дві були відтворені з використанням як джерела рукопису ''Локапракаси'', спочатку складеного вченим Ксемендрою ([[Кашмір]], XI ст. н. е.).<ref name="Sircar2" /> Інший рукопис, використаний як джерело Франческо I, має назву ''«Самграха»''.<ref name="Sircar2" />

''[[Самарангана Сутрадхара|Самарангана Сутрадгара]]'', [[санскрит]]ський трактат [[Бходжа Парамара|Бгоджі]] (11 століття), містить розділ про побудову механічних пристроїв ([[Автомат (техніка)|автоматів]]), зокрема механічних бджіл і птахів, фонтанів у формі людей і тварин, а також чоловічих і жіночих ляльок, які наповнювали масляні лампи, танцювали, грав на інструментах і відтворював сцени з індуїстської міфології.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=SyxOHOCVcVkC&pg=PA68
|title=History of Indian Theatre, Volume 1
|last=Varadpande
|first=Manohar Laxman
|year=1987
|publisher=Abhinav Publications
|page=68
|isbn=9788170172215
}}</ref><ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=TaZCwjtmzZYC&q=automata&pg=PA222
|title=The Roots of Ayurveda: Selections from Sanskrit Medical Writings
|last=Wujastyk
|first=Dominik
|year=2003
|publisher=Penguin
|page=222
|isbn=9780140448245
}}</ref><ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=SeGyrCfYs2AC&q=bhoja+automata&pg=PA164
|title=Science and Civilisation in China: Volume 4, Physics and Physical Technology Part 2, Mechanical Engineering
|last=Needham
|first=Joseph
|year=1965
|publisher=Cambridge University Press
|page=164
|isbn=9780521058032
}}</ref>

== Пізнє Середньовіччя (1206—1527) ==
[[Мадгава зі Санґамаґрами|Мадгава з Сангамаграми]] (бл. 1340—1425) і його [[керальська школа астрономії та математики]] розробили та заснували [[математичний аналіз]].<ref>{{Cite web|url=http://www-gap.dcs.st-and.ac.uk/~history/Biographies/Madhava.html|title=Mādhava of Sangamagrāma|last=J J O'Connor|last2=E F Robertson|website=Biography of Madhava|publisher=School of Mathematics and Statistics University of St Andrews, Scotland|archive-url=https://web.archive.org/web/20060514012903/http://www-gap.dcs.st-and.ac.uk/~history/Biographies/Madhava.html|archive-date=2006-05-14|url-status=dead|access-date=2007-09-08}}</ref> Нескінченний ряд для [[Число пі|π]] був сформульований ним, і він використав розкладання в ряд <math>\arctan x</math> щоб отримати вираз нескінченного ряду, тепер відомий як ''ряд Мадгави-Грегорі'', для <math>\pi</math>. Їхня раціональна апроксимація ''похибки'' для кінцевої суми їхніх рядів становить особливий інтерес. Вони маніпулювали терміном помилки, щоб отримати швидший збіжний ряд <math>\pi</math>. Вони використали покращений ряд, щоб отримати раціональний вираз,<ref name="roy" /> <math>104348/33215</math> для <math>\pi</math> виправити до дев'яти знаків після коми, ''тобто'' <math>3.141592653 </math> (з 3,1415926535897…).<ref name="roy">Roy, 291—306</ref> Розвиток [[Ряд (математика)|рядів]] для [[Тригонометричні функції|тригонометричних функцій]] (синус, косинус і [[Обернені тригонометричні функції|арктангенс]]) був здійснений математиками керальської школи у 15 столітті нашої ери.<ref name="sll" /> Їхня робота, завершена за два століття до винаходу [[Диференціальне та інтегральне числення|числення]] в Європі, забезпечила те, що зараз вважається першим прикладом [[Степеневий ряд|степеневого ряду]] (крім геометричних рядів).<ref name="sll">Stillwell, 173</ref>

Математика [[Нараяна Пандіта (математик)|Нараяна Пандіт]] написав дві праці: арифметичний трактат під назвою ''«Ганіта Каумуді»'' та [[алгебра]]їчний трактат під назвою ''«Біджаганіта Ватамса»''. Нараяна також зробив внесок у алгебру та [[Магічний квадрат|магічні квадрати]]. Інші основні праці Нараяни містять різноманітні дослідження [[Невизначене рівняння|невизначеного рівняння]] другого порядку ''nq'' <sup>2</sup> + 1 = ''p'' <sup>2</sup> ([[Рівняння Пелля|рівняння Пелла]]), розв'язки невизначених [[Степінь многочлена|рівнянь вищого порядку.]] Нараяна також зробив внесок у тему [[Вписаний чотирикутник|циклічних чотирикутників]].

[[Навья Няя|Нав'я-Ньяя]] — школа почалася навколо [[Східна Індія|Східної Індії]] та [[Бенгалія|Бенгалії]], і розробила теорії, схожі на сучасну логіку, такі як «розрізнення власних імен і значення» [[Готлоб Фреге|Готтлоба Фреге]] та його «визначення числа», а також теорія Нав'я-Ньяя «обмежувальних умов для універсалій», що передбачають деякі розробки в сучасній [[Теорія множин|теорії множин]].<ref>{{Citation|title=Some Comparisons Between Frege's Logic and Navya-Nyaya Logic|last=Kisor Kumar Chakrabarti|journal=Philosophy and Phenomenological Research|volume=36|number=4|date=June 1976|pages=554–563|publisher=International Phenomenological Society|doi=10.2307/2106873|jstor=2106873|quote=This paper consists of three parts. The first part deals with Frege's distinction between sense and reference of proper names and a similar distinction in Navya-Nyaya logic. In the second part we have compared Frege's definition of number to the Navya-Nyaya definition of number. In the third part we have shown how the study of the so-called 'restrictive conditions for universals' in Navya-Nyaya logic anticipated some of the developments of modern set theory.}}</ref> Удаяна, зокрема, розробив теорії «обмежувальних умов для універсалій» і «<nowiki/>[[Нескінченність|нескінченного]] регресу», які передбачали аспекти сучасної теорії множин. За словами Кісора Кумара Чакрабарті.<ref>{{Citation|title=Some Comparisons Between Frege's Logic and Navya-Nyaya Logic|last=Kisor Kumar Chakrabarti|journal=Philosophy and Phenomenological Research|volume=36|number=4|date=June 1976|pages=554–563|publisher=International Phenomenological Society|doi=10.2307/2106873|jstor=2106873}}</ref>

[[Нав'я-Ньяя]] або неологічна даршана (школа) індійської філософії була заснована у 13 столітті нашої ери філософом [[Гангеша Упадх'яя|Гангеша Упадг'яя]] з [[Mithila (Індія)|Мітхіли]]. Це був розвиток класичної Ньяя даршани. Інший вплив на Нав'я-Ньяя мала робота попередніх філософів [[Vācaspati Miśra|Вакаспаті Мішри]] (900—980 рр. н. е.) та [[Удаяна|Удаяни]] (кінець 10 століття). Нав'я-Ньяя розробив складну мову та концептуальну схему, яка дозволила йому піднімати, аналізувати та вирішувати проблеми логіки та епістемології. Він систематизував усі концепції ньяї за чотирма основними категоріями: почуття або сприйняття (pratyakşa), висновок (anumāna), порівняння чи подібність (upamāna) і свідчення (звук або слово; śabda).

[[Шер Шах Сурі|Шер-Шах]] із північної Індії випустив срібну валюту з ісламськими мотивами, які пізніше були наслідовані [[Імперія Великих Моголів|імперією Великих Моголів]].<ref name="EBAllan&Stern"/> Китайський купець [[Ма Хуань]] (1413—1451) зазначив, що золоті монети, відомі як ''фанам'', були випущені в [[Кочі (Індія)|Кочіні]] і важили загалом один ''фен'' і один ''лі'' відповідно до китайських стандартів.<ref name="Chaudhuri223">Chaudhuri, 223</ref> Вони були високої якості і їх можна було обміняти в Китаї на 15 срібних монет вагою чотири ''лі'' кожна.<ref name="Chaudhuri223" />
[[Файл:Jahangir_holding_a_globe,_1614-1618.jpg|альт=|ліворуч|міні| [[Джаханґір|Джахангір]] тримає безшовну [[Небесна куля|небесну кулю]]. Це був один із перших зразків безшовної порожнистої металургії.]]
У 1500 році [[Нілаканта Сомаяджі]] зі [[Керальська школа астрономії та математики|школи астрономії та математики Керали]] у своїй [[Тантрасанграха|«Тантрасанґрахі]]<nowiki/>» переглянув еліптичну модель Ар'ябгати для планет Меркурій і Венера. Його рівняння центру цих планет залишалося найточнішим до часів [[Йоганн Кеплер|Йоганна Кеплера]] в 17 столітті.<ref>Joseph, George G. (2000), ''The Crest of the Peacock: Non-European Roots of Mathematics'', Penguin Books, {{ISBN|0-691-00659-8}}.
</ref>

Порох і порохова зброя потрапили до Індії через [[монгольські вторгнення в Індію]].<ref name="Kn">{{Cite book
|title=Gunpowder And Firearms: Warfare In Medieval India
|last=Iqtidar Alam Khan
|year=2004
|publisher=Oxford University Press
|isbn=978-0-19-566526-0
}}</ref><ref name="kn2" /> Монголи зазнали поразки від [[Алауддін Хілджі|Алауддіна Хілджі]] з [[Делійський султанат|Делійського султанату]], і деякі монгольські солдати залишилися в Північній Індії після свого навернення в іслам.<ref name="kn2">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=pzZFUcDpDzsC&pg=PA103
|title=Historical Dictionary of Medieval India
|last=Iqtidar Alam Khan
|date=25 квітня 2008
|publisher=Scarecrow Press
|page=103
|isbn=978-0-8108-5503-8
}}</ref> У ''Таріх-і Фірішта'' (1606—1607) було написано, що посланник монгольського правителя [[Хулагу|Хулагу-хана]] отримав [[Піротехніка|піротехнічне]] представлення після його прибуття в [[Делі]] в 1258 році нашої ери.<ref name="khan 9 10">Khan, 9–10</ref> У рамках посольства лідера [[Тимур|Тімуридів]] Шах Руха (1405—1447) до Індії Абд аль-Раззак згадував метальники нафти, встановлені на слонах, і різноманітну піротехніку, виставлену на показ.<ref name="GF2">Partington, 217</ref> Вогнепальна зброя, відома як ''топ-о-туфак,'' також існувала в [[Віджаянагарська імперія|імперії Віджаянагара]] ще в 1366 році нашої ери.<ref name="khan 9 10" /> З тих пір у регіоні було поширене використання [[Війни початку сучасної епохи|порохової війни]], з такими подіями, як облога [[Белгаум]]а в 1473 році нашої ери [[султан]]ом Мухаммедом Шахом Багмані.<ref name="khan 10">Khan, 10</ref>

== Ранньомодерний період (1527—1857 рр. н. е.) ==
[[Файл:Jantar_Mantar_Delhi_27-05-2005.jpg|альт=|ліворуч|міні| [[Джантар-Мантар (Делі)|Джантар Мантар, Делі]] — складається з 13 архітектурних астрономічних інструментів, побудованих [[Джай Сінґх II|Джай Сінгхом II]] з Джайпуру з 1724 року.]]
До 16 століття [[жителі Південної Азії]] виготовляли різноманітну вогнепальну зброю; великі гармати, зокрема, стали помітні в [[Тханджавур|Танджоре]], [[Дакка|Дакці]], [[Аділ-шахи|Біджапурі]] та [[Муршідабад|Муршидабаді]].<ref name="GF3">Partington, 225</ref> Гармати з бронзи були знайдені в [[Кожикоде|Калікуті]] (1504) і [[Діу]] (1533).<ref name="partingtonquote">Partington, 226</ref> У 17 столітті [[Гуджарат]] постачав в Європу селітру для використання в порохових війнах.<ref name="IndiaBritannica">Encyclopædia Britannica (2008), ''India.''</ref> [[Бенгалія]] і [[Малава|Мальва]] брали участь у виробництві селітри.<ref name="IndiaBritannica" /> Голландці, французи, португальці та англійці використовували [[Чхапра|Чхапру]] як центр очищення селітри.<ref>Encyclopædia Britannica (2008), ''Chāpra.''</ref>

В ''«Історії грецького вогню та пороху''» [[Джеймс Ріддік Партінгтон|Джеймс Ріддік Партінґтон]] описує війну з використанням пороху в Індії [[Імперія Великих Моголів|Великих Моголів]] XVI і XVII століть і пише, що «індійські військові ракети були хорошою зброєю до того, як такі ракети почали використовувати в Європі. Вони мали бамбукові стрижні, ракети… тіло прив'язане до стрижня, а залізні наконечники направлялися на ціль і стріляли, запалюючи запал, але траєкторія була досить нестабільною… Згадується використання мін і контрмін із зарядами пороху для тих часів. Акбара і Джагангіра».<ref name="partingtonquote"/>

Будівництво водопровідних споруд і аспекти водної технології в [[Південна Азія|Південній Азії]] описані в [[Арабська мова|арабських]] і [[Перська мова|перських]] працях.<ref name="Siddiqui" /> У середні віки розповсюдження [[Південна Азія|південноазіатських]] і [[Іран|перських]] іригаційних технологій призвело до розвитку вдосконаленої системи зрошення, яка сприяла зростанню, а також сприяла зростанню матеріальної культури.<ref name="Siddiqui">Siddiqui, 52–77</ref> Традиційно вважається, що засновником індустрії виробництва [[Кашемір|кашемірової вовни]] був правитель Кашміру в 15-му столітті Зайн-уль-Абідін, який представив ткачів із [[Центральна Азія|Центральної Азії]].<ref name="ebpasm"/>

Учений Садік Ісфахані з [[Джаунпур, штат Уттар-Прадеш|Джаунпура]] склав [[Атлас (книга)|атлас]] частин світу, які, на його думку, «придатні для життя людини».<ref name="Schwartzberg1302">Schwartzberg, 1302</ref> Атлас із 32 аркушів — з картами, орієнтованими на південь, як це було з ісламськими творами тієї епохи — є частиною більшої наукової праці, складеної Ісфахані в 1647 році нашої ери.<ref name="Schwartzberg1302" /> За словами Джозефа Е. Шварцберга (2008): "Найбільша відома індійська карта, яка зображує колишню столицю [[Раджпути|Раджпутів]] в [[Джайпур (князівство)|Амбері]] в дивовижних деталях кожен будинок, має розмір 661 × 645 см.<ref name="Schwartzberg13032">Schwartzberg, 1303</ref> (260 × 254 дюйми, або приблизно 22 × 21 футів).

Безшовний [[Небесна куля|небесний глобус]] був винайдений у Кашмірі Алі Кашмірі ібн Лукманом у 998 році хіджри (1589–90 рр. н. е.), а двадцять інших таких [[глобус]]ів пізніше були виготовлені в [[Лахор]]і та Кашмірі під час [[Імперія Великих Моголів|імперії Великих Моголів]].<ref name="Emilie">Savage-Smith (1985)</ref> Ці індійські металурги започаткували метод [[Точне лиття|лиття за виплавленим воском]] для виготовлення цих глобусів.<ref name="Emilie" /><ref name="voss">{{Cite book
|title=The Ashgate Companion to the History of Textile Workers, 1650–2000
|last=Roy
|first=Tirthankar
|authorlink1=Tirthankar Roy
|year=2010
|editor-last=Lex Heerma van Voss
|publisher=[[Ashgate Publishing]]
|page=255
|chapter=The Long Globalization and Textile Producers in India
|isbn=978-0-7546-6428-4
}}</ref>
[[Файл:NL-HaNA_1.11.01.01_1276_1R_Brief_van_J.G._van_Angelbeek,_gouverneur_van_Ceylon,_uit_Cochin,_aan_de_heer_Decker,_berichtend_over_de_strijd_tussen_Tipoe_en_de_vorst_van_Travancone._1790_januari_14_(cropped).jpg|ліворуч|міні|[[Майсурські ракети]]]]
[[Гайдар Алі|Хайдер Алі]], принц Майсура, розробив бойові ракети з важливою зміною: використанням металевих циліндрів для зберігання горючого порошку. Хоча коване м'яке залізо, яке він використовував, було необробленим, міцність контейнера з чорним порохом на розрив була набагато вищою, ніж попередні паперові конструкції. Таким чином був можливий більший внутрішній тиск, що призводило до більшої тяги рушійного струменя. Корпус ракети був прив'язаний шкіряними ремінцями до довгої бамбукової палиці. Радіус дії був, можливо, до трьох чвертей милі (більше кілометра). Хоча окремо ці ракети не були точними, помилка розсіювання стала менш важливою, коли велика кількість їх була випущена швидко під час масових атак. Вони були особливо ефективні проти кінноти і їх підкидали в повітря, запаливши, або ковзали по твердій сухій землі. Син Хайдера Алі, [[Тіпу Султан]], продовжував розвивати та розширювати використання ракетної зброї, за повідомленнями, збільшивши кількість ракетних військ із 1200 до 5000 корпусу. У битвах при [[Шрірангапатнам]]і в 1792 і 1799 роках ці ракети були використані зі значним ефектом проти британців.

До кінця XVIII століття поштова система регіону досягла високого рівня ефективності.<ref name="Peabody1">Peabody, 71</ref> За словами Томаса Броутона, [[магараджа]] [[Джодхпур]]а щоденно надсилав зі своєї столиці свіжі квіти до Натхадвари (320 р. км), і вони прибули вчасно на перший релігійний [[даршан]] на сході сонця.<ref name="Peabody1" /> Пізніше ця система зазнала модернізації з встановленням [[Британська Індія|Британського Раджу]].<ref name="Lowe">Lowe, 134</ref>

== Колоніальна епоха (1858—1947 рр. н. е.) ==
<div style="text-align: center;"><gallery widths="140" heights="140">
Файл:J.C.Bose.JPG|[[Джагдіш Чандра Бос|Jagadish Chandra Bose]] laid the foundations of experimental science in the [[Індійський субконтинент|Indian subcontinent]].<ref>Chatterjee, Santimay and Chatterjee, Enakshi, ''Satyendranath Bose'', 2002 reprint, p. 5, National Book Trust, {{ISBN|81-237-0492-5}}</ref> He is considered one of the fathers of radio science.<ref>{{cite conference|title=Sir J.C. Bose and radio science|last1=Sen|first1=A. K.|date=1997|publisher=IEEE|book-title=Microwave Symposium Digest|pages=557–560|location=Denver, CO|conference=IEEE MTT-S International Microwave Symposium|isbn=0-7803-3814-6|doi=10.1109/MWSYM.1997.602854|language=en}}</ref>
Файл:IndianRailways1871b.jpg|Extent of the railway network in India in 1871; construction had begun in 1856.
Файл:India_railways1909a.jpg|The Indian railways network in 1909.
Файл:SatyenBose1925.jpg|Physicist [[Шатьєндранат Бозе|Satyendra Nath Bose]] is known for his work on the [[Статистика Бозе — Ейнштейна|Bose–Einstein statistics]] during the 1920s.
Файл:Sir_CV_Raman.JPG|[[Чандрасекара Венката Раман|C. V. Raman]], known for his research in the field of light scattering, also known as [[Раманівське розсіяння|Raman scattering]].
</gallery>
</div>Закон XVII про поштове відділення 1837 року дозволив [[Генерал-губернатор Індії|генерал-губернатору Індії]] передавати повідомлення поштою на території [[Британська Ост-Індійська компанія|Ост-Індійської компанії]].<ref name="Lowe" /> Деяким чиновникам пошта була доступна безкоштовно, що з роками стало суперечливим привілеєм.<ref name="Lowe" /> Індійська поштова служба була заснована 1 жовтня 1837 року<ref name="Lowe"/>. Британці також побудували широку мережу [[Залізничний транспорт|залізниць]] у регіоні як зі стратегічних, так і з комерційних причин.<ref>Seaman, 348</ref>

Британська система освіти, спрямована на підготовку здібних кандидатів на державну та адміністративну службу, відкрила низку індійців для іноземних закладів.<ref name="Rajendran">Raja (2006)</ref> [[Джагдіш Чандра Бос|Джагадіш Чандра Бос]] (1858—1937), [[Прафулла Чандра Рей]] (1861—1944), [[Шатьєндранат Бозе]] (1894—1974), [[Мегнад Саха|Мегхнад Саха]] (1893—1956), [[ПК Махаланобіс|П. К. Магаланобіс]] (1893—1972), [[Чандрасекара Венката Раман|Ч. В. Раман]] (1888—1970), [[Субрахманьян Чандрасекар]] (1910—1995), [[Хомі Джехангір Бхабха|Хомі Бгабга]] (1909—1966), [[Срініваса Рамануджан|Шрініваса Рамануджан]] (1887—1920), [[Вікрам Сарабхай|Вікрам Сарабгай]] (1919—1971), [[Гар Гобінд Корана]] (1922—2011), [[Харіш Чандра]] (1923—1983), [[Абдус Салам]] (1926—1996) та [[ЕК Джордж Сударшан|Е. С. Джордж Сударшан]] (1933—2018) були одними з найвидатніших учених цього періоду.<ref name="Rajendran" />

Широка взаємодія між колоніальними та місцевими науками спостерігалася протягом більшої частини колоніальної ери.<ref name="Arnold211">Arnold, 211</ref> Західна наука стала асоціюватися з потребами побудови нації, а не розглядатися як суто колоніальне утворення<ref name="Arnold212" />, особливо тому, що вона продовжувала підживлювати потреби від сільського господарства до торгівлі.<ref name="Arnold211" /> Учені з Індії також з'явилися по всій Європі.<ref name="Arnold212">Arnold, 212</ref> До часу здобуття Індією незалежності колоніальна наука набула важливого значення серед західної інтелігенції та істеблішменту.

Французький астроном П'єр Жанссен спостерігав сонячне затемнення 18 серпня 1868 року та відкрив гелій у Гунтурі в штаті Мадрас, Британська Індія.<ref name="Arnold212"/>

== Після здобуття незалежності (1947 р. н. е. — сьогодні) ==
{{Main|Science and technology in India|Science and technology in Pakistan|Science and technology in Bangladesh}}

== Див. також ==
* [[Список інженерних коледжів Індії до здобуття незалежності]]
* [[Список індійських винаходів і відкриттів]]
* [[Хронологія винаходів людства]]
* [[Хронологія індійських інновацій]]
* [[Наука і техніка в Індії]]
** [[Інженерна освіта в Індії]]
** [[Інформаційні технології в Індії]]
** [[Дослідження науки і техніки в Індії]]
** [[Університет Наланда]]

== Примітки ==
{{Reflist|3
<ref name=History2010>{{cite book |veditors=Poretsky L |title=Principles of diabetes mellitus |year=2009 |publisher=Springer |location=New York|isbn=978-0-387-09840-1|page=3|url=https://books.google.com/books?id=i0qojvF1SpUC&pg=PA3 |edition=2nd |url-status=live |archive-url=https://web.archive.org/web/20160404170919/https://books.google.com/books?id=i0qojvF1SpUC&pg=PA3 |archive-date=2016-04-04}}</ref>}}

== Список літератури ==

* Allan, J. & Stern, S. M. (2008), ''coin'', Encyclopædia Britannica.
* Allchin, F.R. (1979), ''South Asian Archaeology 1975: Papers from the Third International Conference of the Association of South Asian Archaeologists in Western Europe, Held in Paris'' edited by J.E.van Lohuizen-de Leeuw, Brill Academic Publishers, {{ISBN|90-04-05996-2}}.
* Ahmad, S. (2005), «Rise and Decline of the Economy of Bengal», ''Asian Affairs'', '''27''' (3): 5–26.
* Arnold, David (2004), ''The New Cambridge History of India: Science, Technology and Medicine in Colonial India'', Cambridge University Press, {{ISBN|0-521-56319-4}}.
* Baber, Zaheer (1996), ''The Science of Empire: Scientific Knowledge, Civilization, and Colonial Rule in India'', State University of New York Press, {{ISBN|0-7914-2919-9}}.
* Balasubramaniam, R. (2002), ''Delhi Iron Pillar: New Insights'', Indian Institute of Advanced Studies, {{ISBN|81-7305-223-9}}.
* BBC (2006), [http://news.bbc.co.uk/2/hi/science/nature/4882968.stm «Stone age man used dentist drill»].
* Bourbaki, Nicolas (1998), ''Elements of the History of Mathematics'', Springer, {{ISBN|3-540-64767-8}}.
* {{Citation|first=C.B.|last=Boyer|author-link=Carl Benjamin Boyer|title=A History of Mathematics|edition=2nd|place=New York|publisher=Wiley|year=1991|origyear=1989|isbn=978-0-471-54397-8|url=https://archive.org/details/historyofmathema00boye}}
* Broadbent, T. A. A. (1968), «Reviewed work(s): The History of Ancient Indian Mathematics by C. N. Srinivasiengar», ''The Mathematical Gazette'', '''52''' (381): 307—308.
* {{Citation|last=Bourbaki|first=Nicolas|author-link=Nicolas Bourbaki|year=1998|title=Elements of the History of Mathematics|publisher=Berlin, Heidelberg, and New York: [[Springer-Verlag]], 301 pages|isbn=978-3-540-64767-6|url=https://archive.org/details/elementsofhistor0000bour}}.
* Ceccarelli, Marco (2000), ''International Symposium on History of Machines and Mechanisms: Proceedings HMM Symposium'', Springer, {{ISBN|0-7923-6372-8}}.
* {{Cite book
|title=History of science and technology in ancient India: the beginnings
|last=Chattopadhyaya
|first=Debiprasad
|year=1986
|publisher=Firma KLM Pvt. Ltd
|isbn=81-7102-053-4
|oclc=45345319
}}
* {{Cite book
|url=http://worldcat.org/oclc/224913142
|title=Educational philosophy of Dr. Sarvepalli Radhakrishnan
|last=Choudhury
|first=Sarojakanta.
|date=2006
|publisher=Deep & Deep Publications
|isbn=81-7629-766-6
|oclc=224913142
}}
* Chaudhuri, K. N. (1985), ''Trade and Civilisation in the Indian Ocean'', Cambridge University Press, {{ISBN|0-521-28542-9}}.
* Craddock, P.T. etc. (1983), ''Zinc production in medieval India'', World Archaeology, '''15''' (2), Industrial Archaeology.
* Cooke, Roger (2005), ''The History of Mathematics: A Brief Course'', Wiley-Interscience, {{ISBN|0-471-44459-6}}.
* Coppa, A. etc. (2006), «Early neolithic tradition of dentistry», ''Nature'', '''440''': 755—756.
* Dales, George (1974), «Excavations at Balakot, Pakistan, 1973», ''Journal of Field Archaeology'', '''1''' (1–2): 3–22 [10].
* Dhavalikar, M. K. (1975), «The beginning of coinage in India», ''World Archaeology'', '''6''' (3): 330—338, Taylor & Francis.
* Dikshitar, V. R. R. (1993), ''The Mauryan Polity'', Motilal Banarsidass, {{ISBN|81-208-1023-6}}.
* Drakonoff, I. M. (1991), ''Early Antiquity'', University of Chicago Press, {{ISBN|0-226-14465-8}}.
* Fowler, David (1996), «Binomial Coefficient Function», ''The American Mathematical Monthly'', '''103''' (1): 1–17.
* Finger, Stanley (2001), ''Origins of Neuroscience: A History of Explorations Into Brain Function'', Oxford University Press, {{ISBN|0-19-514694-8}}.
* Ghosh, Amalananda (1990), ''An Encyclopaedia of Indian Archaeology'', Brill Academic Publishers, {{ISBN|90-04-09262-5}}.
* Hayashi, Takao (2005), «Indian Mathematics», ''The Blackwell Companion to Hinduism'' edited by Gavin Flood, pp. 360–375, Basil Blackwell, {{ISBN|978-1-4051-3251-0}}.
* Hopkins, Donald R. (2002), ''The Greatest Killer: Smallpox in history'', University of Chicago Press, {{ISBN|0-226-35168-8}}.
* Ifrah, Georges (2000), ''A Universal History of Numbers: From Prehistory to Computers'', Wiley, {{ISBN|0-471-39340-1}}.
* Joseph, G. G. (2000), ''The Crest of the Peacock: The Non-European Roots of Mathematics'', Princeton University Press, {{ISBN|0-691-00659-8}}.
* Kearns, Susannah C.J. & Nash, June E. (2008), ''leprosy'', Encyclopædia Britannica.
* Kenoyer, J.M. (2006), «Neolithic Period», ''Encyclopedia of India (vol. 3)'' edited by Stanley Wolpert, Thomson Gale, {{ISBN|0-684-31352-9}}.
* Khan, Iqtidar Alam (1996), ''Coming of Gunpowder to the Islamic World and North India: Spotlight on the Role of the Mongols'', Journal of Asian History '''30''': 41–5 .
* Kieschnick, John (2003), ''The Impact of Buddhism on Chinese Material Culture'', Princeton University Press, {{ISBN|0-691-09676-7}}.
* Kriger, Colleen E. & Connah, Graham (2006), ''Cloth in West African History'', Rowman Altamira, {{ISBN|0-7591-0422-0}}.
* Lade, Arnie & Svoboda, Robert (2000), ''Chinese Medicine and Ayurveda'', Motilal Banarsidass, {{ISBN|81-208-1472-X}}.
* Lal, R. (2001), «Thematic evolution of ISTRO: transition in scientific issues and research focus from 1955 to 2000», ''Soil and Tillage Research'', '''61''' (1–2): 3–12 [3].
* Lee, Sunggyu (2006), ''Encyclopedia of Chemical Processing'', CRC Press, {{ISBN|0-8247-5563-4}}.
* Livingston, Morna & Beach, Milo (2002), ''Steps to Water: The Ancient Stepwells of India'', Princeton Architectural Press, {{ISBN|1-56898-324-7}}.
* Lock, Stephen etc. (2001), ''The Oxford Illustrated Companion to Medicine'', Oxford University Press, {{ISBN|0-19-262950-6}}.
* Lowe, Robson (1951), ''The Encyclopedia of British Empire Postage Stamps, 1661—1951 (vol. 3)''.
* MSNBC (2008), [http://www.nbcnews.com/id/12168308 «Dig uncovers ancient roots of dentistry»].
* Nair, C.G.R. (2004), [http://www.kerala.gov.in/keralcallsep04/p22-24.pdf «Science and technology in free India»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060821195309/http://www.kerala.gov.in/keralcallsep04/p22-24.pdf|date=2006-08-21}}, ''Government of Kerala—Kerala Call'', Retrieved on 2006-07-09.
* O'Connor, J. J. & Robertson, E.F. (1996), [https://web.archive.org/web/20130120084848/http://www-gap.dcs.st-and.ac.uk/~history/HistTopics/Trigonometric_functions.html «Trigonometric functions»], ''[[Архів історії математики Мактьютор|MacTutor History of Mathematics Archive]]''.
* O'Connor, J. J. & Robertson, E. F. (2000), [http://www-groups.dcs.st-and.ac.uk/~history/Biographies/Paramesvara.html «Paramesvara»], ''[[Архів історії математики Мактьютор|MacTutor History of Mathematics archive]]''.
* Partington, James Riddick & Hall, Bert S. (1999), ''A History of Greek Fire and Gunpowder'', Johns Hopkins University Press, {{ISBN|0-8018-5954-9}}.
* Peabody, Norman (2003), ''Hindu Kingship and Polity in Precolonial India'', Cambridge University Press, {{ISBN|0-521-46548-6}}.
* Peele, Stanton & Marcus Grant (1999), ''Alcohol and Pleasure: A Health Perspective'', Psychology Press, {{ISBN|1-58391-015-8}}.
* Piercey, W. Douglas & Scarborough, Harold (2008), ''hospital'', Encyclopædia Britannica.
* Pingree, David (2003), «The logic of non-Western science: mathematical discoveries in medieval India», ''Daedalus'', '''132''' (4): 45–54.
* Raja, Rajendran (2006), «Scientists of Indian origin and their contributions», ''Encyclopedia of India (Vol 4.)'' edited by Stanley Wolpert, {{ISBN|0-684-31512-2}}.
* Rao, S. R. (1985), ''Lothal'', Archaeological Survey of India.
* Rodda & Ubertini (2004), ''The Basis of Civilization—Water Science?'', International Association of Hydrological Science, {{ISBN|1-901502-57-0}}.
* Roy, Ranjan (1990), «Discovery of the Series Formula for <math> \pi </math> by Leibniz, Gregory, and Nilakantha», ''Mathematics Magazine'', Mathematical Association of America, '''63''' (5): 291—306.
* Sanchez & Canton (2006), ''Microcontroller Programming: The Microchip PIC'', CRC Press, {{ISBN|0-8493-7189-9}}.
* Savage-Smith, Emilie (1985), ''Islamicate Celestial Globes: Their History, Construction, and Use'', Smithsonian Institution Press, Washington, D.C.
* Schwartzberg, Joseph E. (2008), «Maps and Mapmaking in India», ''Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and Medicine in Non-Western Cultures (2nd edition)'' edited by Helaine Selin, pp. 1301–1303, Springer, {{ISBN|978-1-4020-4559-2}}.
* Seaman, Lewis Charles Bernard (1973), ''Victorian England: Aspects of English and Imperial History 1837—1901'', Routledge, {{ISBN|0-415-04576-2}}.
* Seidenberg, A. (1978), ''The origin of mathematics'', Archive for the history of Exact Sciences, '''18''': 301—342.
* Sellwood, D. G. J. (2008), ''coin'', Encyclopædia Britannica.
* Shaffer, Lynda N., «Southernization», ''Agricultural and Pastoral Societies in Ancient and Classical History'' edited by Michael Adas, pp. 308–324, Temple University Press, {{ISBN|1-56639-832-0}}.
* Sharpe, Peter (1998), ''[https://web.archive.org/web/20080518084734/http://www.siu.edu/~ebl/leaflets/sugar.htm Sugar Cane: Past and Present]'', Southern Illinois University.
* Siddiqui, I. H. (1986), «Water Works and Irrigation System in India during Pre-Mughal Times», ''Journal of the Economic and Social History of the Orient'', '''29''' (1): 52–77.
* Singh, A. N. (1936), «On the Use of Series in Hindu Mathematics», ''Osiris'', '''1''': 606—628.
* Sircar, D.C.C. (1990), ''Studies in the Geography of Ancient and Medieval India'', Motilal Banarsidass Publishers, {{ISBN|81-208-0690-5}}.
* Smith, David E. (1958). ''History of Mathematics''. Courier Dover Publications. {{ISBN|0-486-20430-8}}[[ISBN (identifier)|ISBN]] [[Special:BookSources/0-486-20430-8|0-486-20430-8]].
* Srinivasan, S. & Griffiths, D., «South Indian wootz: evidence for high-carbon steel from crucibles from a newly identified site and preliminary comparisons with related finds», ''Material Issues in Art and Archaeology-V'', Materials Research Society Symposium Proceedings Series Vol. 462.
* [https://web.archive.org/web/20181119033451/http://materials.iisc.ernet.in/~wootz/heritage/WOOTZ.htm Srinivasan, S. & Ranganathan, S., ''Wootz Steel: An Advanced Material of the Ancient World'', Bangalore: Indian Institute of Science.]
* Srinivasan, S. (1994), «Wootz crucible steel: a newly discovered production site in South India», Institute of Archaeology, University College London, '''5''': 49–61.
* Stein, Burton (1998), ''A History of India'', Blackwell Publishing, {{ISBN|0-631-20546-2}}.
* Stillwell, John (2004), ''Mathematics and its History (2 edition)'', Springer, {{ISBN|0-387-95336-1}}.
* Subbaarayappa, B.V. (1989), «Indian astronomy: an historical perspective», ''Cosmic Perspectives'' edited by Biswas etc., pp. 25–41, Cambridge University Press, {{ISBN|0-521-34354-2}}.
* Teresi, Dick etc. (2002), ''Lost Discoveries: The Ancient Roots of Modern Science—from the Babylonians to the Maya'', Simon & Schuster, {{ISBN|0-684-83718-8}}.
* Tewari, Rakesh (2003), «The origins of Iron Working in India: New evidence from the central Ganga plain and the eastern Vindhyas», ''Antiquity'', '''77''' (297): 536—544.
* Thrusfield, Michael (2007), ''Veterinary Epidemiology'', Blackwell Publishing, {{ISBN|1-4051-5627-9}}.
* Tripathi, V.N. (2008), «Astrology in India», ''Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and Medicine in Non-Western Cultures (2nd edition)'' edited by Helaine Selin, pp. 264–267, Springer, {{ISBN|978-1-4020-4559-2}}.
* Wenk, Hans-Rudolf etc. (2003), ''Minerals: Their Constitution and Origin'', Cambridge University Press, {{ISBN|0-521-52958-1}}.
* White, Lynn Townsend, Jr. (1960), «Tibet, India, and Malaya as Sources of Western Medieval Technology», ''The American Historical Review'' '''65''' (3): 522—526.
* Whish, Charles (1835), ''Transactions of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland''.

== Подальше читання ==

* Альварес, Клод А. (1991) ''Історія деколонізації: Технологія та культура в Індії, Китаї та на Заході з 1492 року до наших днів'', Нью-Йорк, США: Apex Press. [http://www.indianscience.org/essays/29-%20E--F-Decolonising%20History.pdf (огляд)]
* Дхарампал (1971) ''Індійська наука і технологія у вісімнадцятому столітті: деякі сучасні європейські звіти'' (з передмовою д-ра Д. Котарі та вступом д-ра Вільяма А. Бланпейда), Impex India, Делі, 1971; перевидано Академією досліджень Ганді, Хайдарабад, 1983 р.
* Анант Пріолкар (1958) ''[[iarchive:PrintingPressInIndia|Друкарський верстат в Індії, його початок і ранній розвиток; будучи дослідженням відзначення чверті століття появи друкарства в Індії]] (у 1556 році).'' xix, 364 S., Бомбей: маратхі Samshodhana Mandala,{{DOI|10.1017/S0041977X00151158}}
* Дебіпрасад Чаттопадхяя (1977) ''Історія науки і техніки в Стародавній Індії: Початки'' з передмовою Джозефа Нідхема.
* [[Project of History of Indian Science, Philosophy and culture|Проект історії індійської науки, філософії та культури]], том 4. Фундаментальні індійські ідеї у фізиці, хімії, науках про життя та медицині
* Проект історії індійської науки, філософії та культури, серія монографій, том 3. Математика, астрономія та біологія в індійській традиції під редакцією Д. П. Чаттопадхяя та Равіндера Кумара
* Т. А. Сарасваті Амма (2007) [1979] ''Геометрія стародавньої та середньовічної Індії'', Motilal Banarsidass Publishers,{{ISBN|978-81-208-1344-1}}
* Shinde, V., Deshpande, SS, Sarkar, A. (2016) ''Енеолітична Південна Азія: аспекти ремесел і технологій'', Indus-Infinity Foundation
* У Hāṇḍā, O. (2015) ''Роздуми про історію індійської науки та техніки'', Нью-Делі: Pentagon Press у співпраці з Indus-Infinity Foundation.

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20181018060358/http://www.nscdelhi.org/exhibition-gallery.php?gallery=184 Наша галерея науково-технічної спадщини] для [[Національний науковий центр (Нью-Делі)|Національного наукового центру]] в Делі
* [http://www.iish.org/index.php?option=com_content&view=article&id=71:a-brief-introduction-to-technological-brilliance-of-ancient-india&catid=37:heritage-india-news&Itemid=56 Короткий вступ до технологічного блиску Стародавньої Індії] (Індійський інститут наукової спадщини)
* [http://sanskritdocuments.org/articles/ScienceTechSanskritAncientIndiaMGPrasad.pdf Наука і технології в стародавній Індії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150501145738/http://sanskritdocuments.org/articles/ScienceTechSanskritAncientIndiaMGPrasad.pdf|date=2015-05-01}}
* [http://countrystudies.us/india/101.htm ''Індія: Наука і технології'', Бібліотека Конгресу США.]
* ''[http://webarchive.loc.gov/all/20051007052834/http://www.insaindia.org/INSA-book.pdf Прагнення та просування науки: Індійський досвід]'', Індійська національна академія наук.
* [http://countrystudies.us/india/101.htm ''Індія: Наука і технології'', Бібліотека Конгресу США.]
* [[Індійська національна академія наук]] (2001), ''[http://webarchive.loc.gov/all/20051007052834/http://www.insaindia.org/INSA-book.pdf Прагнення та просування науки: індійський досвід]'', Індійська національна академія наук,
* Представлення індійської науково-технічної спадщини в наукових музеях, поширення: журнал наукових комунікацій, том 1, № 1, січень 2010, Національна рада наукових музеїв, Калькутта, Індія, С. М. Хенед, [https://web.archive.org/web/20110721162652/http://ncsm.gov.in/science_pdf/Shivaprasad%20Khened.pdf] .
* Представлення індійської науково-технічної спадщини в наукових музеях, поширення: журнал наукових комунікацій, том 1, № 2, липень 2010 р., сторінки 124—132, Національна рада наукових музеїв, Калькутта, Індія, С. М. Хенед, [https://web.archive.org/web/20110721161448/http://ncsm.gov.in/science_pdf/Propagation%20Vol%202%20-%2008%20Science%20Centres.pdf] .
* ''Історія науки в Південній Азії'' ([http://hssa-journal.org hssa-journal.org]). HSSA — це рецензований онлайн-журнал з відкритим доступом з історії науки в Індії.

{{Історія технології|state=collapsed}}

[[Категорія:Наука в Індії]]
[[Категорія:Наука в Пакистані]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Історія науки і техніки в Пакистані]]