text:
# Saimiri
Saimiri — рід мавп Нового Світу. Saimiri — єдиний рід підродини Saimirinae. Назва роду походить від тупі (sai-mirím або çai-mbirín, де sai означає «мавпа», а mirím — «маленький»), і ранні дослідники також використовували її як англійську назву.
Saimiri живуть у тропічних лісах Центральної та Південної Америки в пологовому ярусі. Більшість видів мають парапатричні або аллопатричні ареали в Амазонці, тоді як S. oerstedii зустрічається окремо в Коста-Риці та Панамі.
Є дві основні групи Saimiri; їх розрізняють за формою білого забарвлення над очима. Saimiri мають коротке і щільне хутро чорного кольору на плечах, жовте або оранжеве хутро на спині та кінцівках і біле на морді. У Saimiri можуть потіти лише через долоні та ноги. Через це їхні руки та ноги можуть бути вологими на дотик. Saimiri зазвичай відловлюють для торгівлі домашніми тваринами та для медичних досліджень.
Saimiri виростають від 25 до 35 сантиметрів у довжину, плюс хвіст від 35 до 42 сантиметрів. Самці Saimiri важать від 750 до 1100 грамів. Самки важать від 500 до 750 грам. Як самці, так і самки мають довгі волохаті хвости, плоскі кігті та загострені кігті.
Як і більшість їхніх родичів мавп Нового Світу, Saimiri є денними та деревними. На відміну від інших мавп Нового Світу, їхній хвіст використовується не для лазіння, а як своєрідна «жердина для балансування», а також як інструмент. Їхні пересування по гілках можуть бути дуже швидкими. Saimiri живуть разом групами з кількох самців/кілька самок, що налічують до 500 членів. Ці великі групи, однак, іноді можуть розбиватися на менші трупи. Групи мають ряд голосових покликів, включаючи попереджувальні звуки, щоб захистити групу від великих соколів, які є природною загрозою. Saimiri всеїдні, харчуються переважно фруктами та комахами. Іноді вони також їдять насіння, листя, квіти, бутони, горіхи та яйця.

title: Saimiri

wikitext:
{{Automatic taxobox
| fossil_range = [[міоцен]] — [[голоцен|сьогодення]]<br/>{{fossil range|13.8|0}}
| image = Saimiri sciureus-1 Luc Viatour.jpg
| image_caption = ''[[Saimiri sciureus]]''
| parent_authority = [[Герріт Сміт Міллер|Miller]], 1912 (1900)
| taxon = Saimiri
| authority = Voigt, 1831
| subdivision_ranks = Види
| subdivision =
*''[[Saimiri boliviensis]]''
*''[[Saimiri cassiquiarensis]]''
*''[[Saimiri collinsi]]''
*''[[Saimiri macrodon]]''
*''[[Saimiri oerstedii]]''
*''[[Saimiri sciureus]]''
*''[[Saimiri ustus]]''
*''[[Saimiri vanzolinii]]''
* † ''[[Saimiri annectens]]''
* † ''[[Saimiri fieldsi]]''
| type_species = ''[[Simia sciurea]]''
| type_species_authority = [[Карл Лінней|Linnaeus]], [[10th edition of Systema Naturae|1758]]
| synonyms =
* ''Laventiana'' {{small|Rosenberger, 1991<ref name=PDBSaimiri>[https://paleobiodb.org/classic/basicTaxonInfo?taxon_no=40847 ''Saimiri''] – Paleobiology Database</ref>}}
* ''Neosaimiri'' {{small|Stirton, 1951<ref name=PDBSaimiri/>}}
}}
'''''Saimiri''''' — [[рід (біологія)|рід]] мавп Нового Світу. ''Saimiri'' — єдиний рід підродини Saimirinae. Назва роду походить від тупі (sai-mirím або çai-mbirín, де sai означає «мавпа», а mirím — «маленький»)<ref>{{cite journal|doi=10.2307/1374677|jstor=1374677|title=Vernacular Names of South American Mammals|year=1941|last1=Simpson|first1=George Gaylord|journal=Journal of Mammalogy|volume=22|issue=1|pages=1–17}}</ref>, і ранні дослідники також використовували її як англійську назву<ref>{{cite journal|author=Palmer, T. S. |year=1897|title=Notes on the Nomenclature of Four Genera of Tropical American Mammals|journal=Proceedings of the Biological Society of Washington|volume= 11|pages= 173–174}}</ref><ref>Leclerc, Georges-Louis, Comte de Buffon (1797). [https://www.gutenberg.org/files/45820/45820-h/45820-h.htm "The Saimiri."] In: ''Barr's Buffon. Buffon's Natural History''. pp. 251–252. London: J. S. Barr.</ref>.

''Saimiri'' живуть у тропічних лісах Центральної та Південної Америки в пологовому ярусі. Більшість видів мають парапатричні або аллопатричні ареали в Амазонці, тоді як ''S. oerstedii'' зустрічається окремо в Коста-Риці та Панамі.

Є дві основні групи ''Saimiri''; їх розрізняють за формою білого забарвлення над очима<ref name=":0">{{Cite web |author=Boubli, J.-P. |author2=Rylands, A.B. |title=Saimiri vanzolinii |volume=2008 |page=e.T19839A9023022 |date=2008 |doi=10.2305/IUCN.UK.2008.RLTS.T19839A9023022.en }}</ref><ref name=":1">{{cite book|title=A Complete Guide to Monkeys, Apes and Other Primates|author=Kavanagh, Michael|year=1983|page=[https://archive.org/details/completeguidetom0000kava/page/84 84]|isbn=978-0-224-02168-5|url=https://archive.org/details/completeguidetom0000kava/page/84}}</ref>. ''Saimiri'' мають коротке і щільне хутро чорного кольору на плечах, жовте або оранжеве хутро на спині та кінцівках і біле на морді<ref name=":2">{{cite book|title=Organic Evolution|year=1921|publisher=The Macmillan Company|location=New York|chapter-url=https://archive.org/stream/organicevolutio01lullgoog#page/n5/mode/2up|chapter=Ch. 77|author=Lull, Richard Swann}}</ref>. У ''Saimiri'' можуть потіти лише через долоні та ноги. Через це їхні руки та ноги можуть бути вологими на дотик. ''Saimiri'' зазвичай відловлюють для торгівлі домашніми тваринами та для медичних досліджень<ref>Rhines, C. (2000). "[http://animaldiversity.ummz.umich.edu/site/accounts/information/Saimiri_sciureus.html Saimiri sciureus]", [[Animal Diversity Web]]</ref>.

''Saimiri'' виростають від 25 до 35 сантиметрів у довжину, плюс хвіст від 35 до 42 сантиметрів. Самці ''Saimiri'' важать від 750 до 1100 грамів. Самки важать від 500 до 750 грам. Як самці, так і самки мають довгі волохаті хвости, плоскі кігті та загострені кігті<ref name=":2"/>.

Як і більшість їхніх родичів мавп Нового Світу, ''Saimiri'' є денними та деревними. На відміну від інших мавп Нового Світу, їхній хвіст використовується не для лазіння, а як своєрідна «жердина для балансування», а також як інструмент. Їхні пересування по гілках можуть бути дуже швидкими. ''Saimiri'' живуть разом групами з кількох самців/кілька самок, що налічують до 500 членів. Ці великі групи, однак, іноді можуть розбиватися на менші трупи. Групи мають ряд голосових покликів, включаючи попереджувальні звуки, щоб захистити групу від великих соколів, які є природною загрозою. ''Saimiri'' всеїдні, харчуються переважно фруктами та комахами. Іноді вони також їдять насіння, листя, квіти, бутони, горіхи та яйця.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Haplorhini|S.}}
{{Authority control}}
{{Taxonbar|from=Q309200|from2= Q19816405}}

[[Категорія:Роди ссавців]]
[[Категорія:Капуцинові]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Примати (Primates)

Підряд: Сухоносі (Haplorhini)

Інфраряд: Вищі примати (Simiiformes)

Родина: Капуцинові (Cebidae)

Підродина: Saimiriinae · Miller, 1912 (1900)

Рід: Saimiri · Voigt, 1831

title: Типовий вид

Типовий вид: Simia sciurea · Linnaeus, 1758

title: Види

Види: - Saimiri boliviensis - Saimiri cassiquiarensis - Saimiri collinsi - Saimiri macrodon - Saimiri oerstedii - Saimiri sciureus - Saimiri ustus - Saimiri vanzolinii - † Saimiri annectens - † Saimiri fieldsi

title: Синоніми

Синоніми: - Laventiana Rosenberger, 1991 - Neosaimiri Stirton, 1951


text:
# Церква Святого Михайла (Ужок)
Церква Святого Михайла — дерев'яна церква, яка знаходиться у селі Ужок, Великоберезнянського району, Закарпатської області, пам'ятка архітектури національного значення (№ 198).
Ужоцька дерев'яна церква є своєрідною візитівкою Закарпаття. Це одна з найцікавіших споруд бойківського стилю. Вона настільки досконало поставлена на схилі, що, здається, виросла на цьому місці. Тлом для неї служить разючий природний амфітеатр, де з розлогих схилів вириваються під хмари стрімкі вершини, де варіювання форм і ефекти освітлення, кольори заліснених і трав'янистих ділянок, пологих видолинків і темних ущелин з таємничими валунами забезпечують справжню драматичну постановку, яку ніколи не набридає споглядати. Форми церкви ніби повторюють природний антураж: масивним горбом домінує центральний шатровий верх, йому підігрує маленький шатрик над вівтарною частиною, а чотирикутна невелика башта над бабинцем — граційна і наївна, ніби ще не готова до властивого баштам домінування, і виступає мов супровідна мелодія у цілісній гармонійній композиції.
Ужоцька святиня увійшла до переліку 16 дерев'яних церков карпатського регіону (по вісім від Польщі та України), що претендували на особливий статус у списку спадщини ЮНЕСКО. Остаточне рішення щодо цього було ухвалено на 37-й сесії Комітету Світової спадщини ЮНЕСКО, що проходила 21 червня 2013 року у Камбоджі. Церква Святого Михайла була включена у список світової спадщини ЮНЕСКО.
У грудні 2023 року Комітет ЮНЕСКО із захисту культурної спадщини затвердив рішення внести чергові п’ять об’єктів культурної спадщини України до Міжнародного переліку культурних цінностей, які перебувають під тимчасовим посиленим захистом. Серед них є церква Архангела Михаїла.

## Архітектура
Храм архангела Михаїла — це пам'ятник дерев'яного зодчества бойківської школи, який збудований на виступі високого пагорба. Своїми лаконічними формами він чудово вписується в гірський ландшафт. Три квадратних в плані зруби визначили композицію його обсягів, де домінанта належить середньому, верх якого має два квадратних в плані заломи й шатрове завершення. Гору над вівтарем зроблено нижчою і з одним заломом. Над бабинцем влаштована невелика дзвіниця, яка за висотою набагато перевищує вівтарний верх, але нижче центрального, що позбавляє маси храму нерухомості й вносить в його загальну композицію елемент динаміки та мальовничості.
Церква дерев'яна з ялинових брусів. Покрита ґонтом. Кутові з'єднання виконані в простий замок з двостороннім вирізом з прямим потайним зубом. Тризрубна, триверха. За виглядом і конструктивним рішенням пам'ятник належить до бойківської школи народної архітектури, проте, на відміну від неї, західний верх перевищує східний. Храм квадратний у плані, центральний зруб ширше інших прямокутних зрубів. Зруби центрального і східного обсягів перекриті шатровими верхами з заломами На плоскому перекритті бабинця влаштовані емпори, над якими підіймається невисока каркасна дзвіниця з відкритою аркадою голосників під шатровим дахом. Спирається на випуски зрубів піддашшя далі переходить у дах. На північний захід від споруди знаходиться двоярусна, квадратна в плані, дерев'яна дзвіниця. На випусках вінців першого зрубного ярусу влаштовано опасання, другий каркасний ярус покритий шатровим дахом.
Три частини храму, об'єднані широкими площинами піддашшя, нагадують конічний пагорб з трьома вершками. Камерністю і доброзичливістю дихають потемнілі за століття колоди зрубів, фігурно оброблені на кутових з'єднаннях, схил даху, вхідні двері з широким одвірком, верхня частина якого зберегла дорогоцінний напис з іменами авторів цього архітектурного твору.
Зовні Михайлівська церква проста і невибаглива. Храм позбавлений різких зовнішніх прикрас, вигадливих подробиць — він стрункий і витончений. Силует Михайлівського храму надзвичайно мальовничий, виразного малюнку, з явною перевагою горизонтального членування верхів. Широкий скат опасання, охоплюючи всю будівлю, надає йому компактний вигляд і разом з тим створює органічний перехід від навколишнього середовища до основних мас храму, які виростають над галереєю.

## Історія
Церкви верхньої течії Ужа належать до бойківського стилю і мають численну рідню на Львівщині — близько півсотні бойківських церков у Сколівському та Турківському районах і ще кілька на Івано-Франківщині та у Польщі, до якої рукою сягнути з Ужоцького перевалу. Однак закарпатські церкви творять своєрідний підстиль — тут порушено властиву бойківським церквам симетрію трьох верхів з домінантним центральним. Верх над західною частиною перетворюється на башту, і якщо в Ужоцькій церкві башта ще не перевищує центральне шатро, то в інших вже вивищується. Ще на початку XX сторіччя такі церкви стояли чи не в кожному селі верхньої течії Ужа. Зараз збережено п'ять, але три нещадно перекрито бляхою.
За переказом, у давнину Ужок був великим поселенням і мав аж сім млинів, але після пошесті чуми, що пройшла по всій Європі, в селі залишився один чоловік, який жив вище церкви. Нові поселенці прийшли з сусідніх галицьких сіл Гнила, Яворів, Сянки. Церкву збудували майстер Павло Тонів з сусіднього села Бітля на львівському боці Карпат та майстер Іван Циганин з села Тихого. Будівничі закінчили роботу 11 червня 1745 року. Інші написи на зрубі додають штрихи до історії церкви: «1895 Гирич Петро куратор важив» (тоді підважували церкву і замінювали нижні колоди зрубів) і «Гаврилко Василь куратор» — очевидно, цей куратор організував таку відповідальну ремонтну роботу, а виконав її майстер Циганин з Тихого (можливо, нащадок будівничого церкви). Розповідають, що первісно церкву збудували високо на схилі гори, але старим людям було важко туди підійматися і церкву перенесли вниз по схилу, майже до дороги. У єпископській візитації 1751 року говориться про нову церкву в Ужку, забезпечену всіма книгами та двома дзвонами.
У радянські часи церква охоронялась як пам'ятка архітектури Української РСР (№ 198). В 2018 році церква визнана об'єктом культурної спадщини національного значення, який внесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (№ 070022).
Ужоцька церква вже близько 100 років надзвичайно популярна. ЇЇ фото багато разів друкувалися у періодиці, книгах і буклетах. Чимало закарпатських художників присвятили цій видатній пам'ятці свої полотна, її зображення прикрасило єпископську каплицю та каплицю вчительської семінарії в Ужгороді.

## Інтер'єр
З низького, темного бабинця, через арку-виріз можна побачити розташований в головному приміщенні різьблений позолочений іконостас. Через те, що верхні частини бані нави занурені в морок і зеніт її майже не вловлюється, посилюється відчуття висоти цього приміщення, хоча в абсолютних розмірах воно вельми скромно. Живопис і різьблення іконостасу є досить своєрідні. Особливо запам'ятовуються царські врата, на полотнищах яких майстер розташував два симетричних стебла, у верхніх завитках якого в медальйонах він написав «Благовіщення», а в нижніх — чотирьох євангелістів.
В інтер'єрі Михайлівської церкви майстер використав контраст світла і тіні. Потрапляючи з темного бабинця (приміщення для жінок) в урочисту, нарядну, освітлену центральну частину храму, який сприймається набагато більшим, ніж воно є насправді. Цей ефект безсумнівно враховували талановиті народні зодчі. Враження підсилює красивий різьблений іконостас, який грає позолотою в сонячних променях, які потрапляють сюди через вікна верху.
В інтер'єрі церква захоплює контрастом між напівтемним низьким бабинцем і величним розкритим під самий шатровий дах простором центрального приміщення. Декоративне багатство — це фігурно прорізаний прохід з бабинця до нави, різьблення іконостасу XVIII сторіччя, окремі збережені фрагменти старого різьблення, гарний балдахін і кіот у святилищі. На жаль, інтер'єр відчутно пошкоджено через благі наміри: встановлено нові вхідні двері, гладесенькі стіни оббито картоном, папером і розмальовано, перемальовано всі ікони, розвішано пластмасові квіти тощо.

## Дзвіниця
Біля церкви стоїть класична верховинська дерев'яна дзвіниця, квадратна в плані, двоярусна, вкрита чотирисхилим шатром, збудована у 1927 році. Під час Першої світової війни австрійський уряд реквізував дзвони на військові потреби. Два нові дзвони були значно важчими, і їх не наважилися встановити на дзвіниці.

wikiname: ukwiki

title: Церква Святого Михайла (Ужок)

in_language: uk

wikitext:
{{Культова споруда
 | назва                      = Церква Святого Михайла
в селі [[Ужок]]
 | назва(офіційна)            =
 | зображення                 = WoodenChurchUzhok.JPG
 | підпис зображення          = Церква Святого Михайла в селі [[Ужок]]
 | розташування_місто         = с. [[Ужок]], [[Великоберезнянський район]], [[Закарпатська область]]
 | розташування_країна        = {{UKR}}
 | координати                 =
 | архітектор                 =
 | інженер                    =
 | скульптор                  =
 | художник                   =
 | засновник                  =
 | дата_початку_спорудження   =
 | дата_закінчення_спорудження=
 | дата_зруйнування           =
 | дата_відбудови             =
 | вартість                   =
 | будівельна система         = [[дерев'яна архітектура]]
 | архітектурний стиль        = [[бойківський стиль]]
 | релігійна конфесія         =
 | сучасний статус            =
 | реліквії                   = Різьблення XVIII століття, іконостас
 | стан                       = задовільний
 | адреса                     =
 | намісник                   =
 | сайт                       =
 | карта розташування         = Україна
 | підпис карти               = Розташування на карті України

 | назва(офіційна-WHS) = Wooden Tserkvas of the Carpathian Region
in Poland and Ukraine
 | тип                 = Культурний
 | критерії            = iii, iv
 | ID                  = 1424
 | регіон ЮНЕСКО       = [[Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Європі і Північній Америці|Європа і Північна Америка]]
 | рік                 = 2013
 | внесено зміни       =
 | під загрозою        =
}}

'''Церква Святого Михайла''' — дерев'яна церква, яка знаходиться у селі [[Ужок]], [[Великоберезнянський район|Великоберезнянського району]], [[Закарпатська область|Закарпатської області,]] [[пам'ятка архітектури національного значення]] (№ [[Список пам'яток архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави|198]]).

Ужоцька дерев'яна церква є своєрідною візитівкою [[Закарпаття]]. Це одна з найцікавіших споруд [[бойківський стиль|бойківського стилю]]. Вона настільки досконало поставлена на схилі, що, здається, виросла на цьому місці. Тлом для неї служить разючий природний [[амфітеатр]], де з розлогих схилів вириваються під хмари стрімкі вершини, де варіювання форм і ефекти освітлення, кольори заліснених і трав'янистих ділянок, пологих видолинків і темних ущелин з таємничими валунами забезпечують справжню драматичну постановку, яку ніколи не набридає споглядати. Форми церкви ніби повторюють природний [[антураж]]: масивним горбом домінує центральний шатровий верх, йому підігрує маленький шатрик над вівтарною частиною, а чотирикутна невелика [[Вежа|башта]] над [[бабинець|бабинцем]] — граційна і наївна, ніби ще не готова до властивого баштам домінування, і виступає мов супровідна мелодія у цілісній гармонійній композиції.<ref name="Дерев'яні храми України">[http://derev.org.ua/zakarp/uzhok.htm Дерев'яні храми України]</ref>

Ужоцька святиня увійшла до переліку [[Дерев'яні церкви карпатського регіону Польщі і України|16 дерев'яних церков карпатського регіону]] (по вісім від Польщі та України), що претендували на особливий статус у списку спадщини [[ЮНЕСКО]]. Остаточне рішення щодо цього було ухвалено на [[37-ма сесія Комітету світової спадщини ЮНЕСКО|37-й сесії Комітету Світової спадщини ЮНЕСКО]], що проходила 21 червня 2013 року у [[Камбоджа|Камбоджі]]. Церква Святого Михайла була включена у [[Світова спадщина ЮНЕСКО|список світової спадщини ЮНЕСКО]]<ref>[http://culture.unian.net/ukr/detail/194648 Дерев'яні церкви Карпат внесли до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО]</ref><ref>[http://www.istpravda.com.ua/short/2013/06/21/126746/ Карпатські церкви стали спадщиною ЮНЕСКО // Українська правда / Історична правда. — Неділя, 23 червня 2013]</ref>.

У грудні 2023 року Комітет ЮНЕСКО із захисту культурної спадщини затвердив рішення внести чергові п’ять об’єктів культурної спадщини України до Міжнародного переліку культурних цінностей, які перебувають під тимчасовим посиленим захистом. Серед них є церква Архангела Михаїла<ref>[https://www.kmu.gov.ua/news/shche-5-obiektiv-kulturnoi-spadshchyny-ukrainy-vneseno-do-mizhnarodnoho-spysku-kulturnykh-tsinnostei-iaki-perebuvaiut-pid-posylenym-zakhystom/ Ще 5 об’єктів культурної спадщини України внесено до Міжнародного списку культурних цінностей, які перебувають під посиленим захистом]</ref>.
[[Файл:Хрест_біля_Михайлівської_церкви_XVII_ст._Фото_Іванни_Черленяк-Керечанин.jpg|міні|Михайлівська церква (дер.), Ужок]]
[[Файл:Двері_Михайлівської_церкви_XVII_ст._Фото_Іванни_Черленяк-Керечанин.jpg|міні|Михайлівська церква (дер.), Ужок]]
[[Файл:Михайлівська_церква_XVII_ст._в_с._Ужок._Фото_Іванни_Черленяк-Керечанин.jpg|міні|Михайлівська церква (дер.), Ужок]]

== Архітектура ==
Храм [[Архангел Михаїл|архангела Михаїла]] — це [[пам'ятник]] дерев'яного зодчества бойківської школи, який збудований на виступі високого пагорба. Своїми лаконічними формами він чудово вписується в гірський [[ландшафт]]. Три квадратних в плані [[Зруб (архітектура)|зруби]] визначили композицію його обсягів, де домінанта належить середньому, верх якого має два квадратних в плані заломи й шатрове [[завершення]]. Гору над [[вівтар]]ем зроблено нижчою і з одним заломом. Над бабинцем влаштована невелика [[дзвіниця]], яка за висотою набагато перевищує вівтарний верх, але нижче центрального, що позбавляє маси храму нерухомості й вносить в його загальну композицію елемент динаміки та мальовничості.<ref name="Логвин">Логвин Г. Н. Украинские Карпаты. — М.: Искусство. — 1973. — С.62-64</ref>

Церква дерев'яна з ялинових брусів. Покрита [[ґонт]]ом. Кутові з'єднання виконані в простий замок з двостороннім вирізом з прямим потайним зубом. Тризрубна, триверха. За виглядом і конструктивним рішенням пам'ятник належить до бойківської школи народної архітектури, проте, на відміну від неї, західний верх перевищує східний. Храм квадратний у плані, центральний зруб ширше інших прямокутних зрубів. Зруби центрального і східного обсягів перекриті шатровими верхами з заломами На плоскому перекритті бабинця влаштовані [[емпора|емпори]], над якими підіймається невисока каркасна [[дзвіниця]] з відкритою [[Аркада (архітектура)|аркадою]] [[голосник]]ів під шатровим [[дах]]ом. Спирається на випуски зрубів піддашшя далі переходить у дах. На північний захід від споруди знаходиться двоярусна, квадратна в плані, дерев'яна дзвіниця. На випусках вінців першого зрубного [[Ярус (архітектура)|ярусу]] влаштовано [[опасання]], другий каркасний ярус покритий шатровим дахом.<ref name="Памятники градостроительства">Артемов А. А Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Иллюстрированный справочник-каталог. В 4-х т. Т.2. Винницкая, Волынская, Ворошиловградская, Днепропетровская, Донецкая, Житомирская, Закарпатская, запорожская, Ивано-Франковская, Кировоградская, Крымская области. — Киев.: Будівельник, 1984. — С.175</ref>

Три частини храму, об'єднані широкими площинами [[Опасання|піддашшя]], нагадують конічний пагорб з трьома вершками. Камерністю і доброзичливістю дихають потемнілі за століття колоди зрубів, фігурно оброблені на кутових з'єднаннях, схил даху, вхідні двері з широким [[одвірок|одвірком]], верхня частина якого зберегла дорогоцінний напис з іменами авторів цього архітектурного твору.<ref name="Сирохман">М. Сирохман. [[П'ятдесят п'ять дерев'яних храмів Закарпаття]]. — К.: Грані-Т, — 2008.</ref>

Зовні Михайлівська церква проста і невибаглива. Храм позбавлений різких зовнішніх прикрас, вигадливих подробиць — він стрункий і витончений. Силует Михайлівського храму надзвичайно мальовничий, виразного малюнку, з явною перевагою горизонтального членування верхів. Широкий скат [[опасання]], охоплюючи всю будівлю, надає йому компактний вигляд і разом з тим створює органічний перехід від навколишнього середовища до основних мас храму, які виростають над галереєю.<ref name="В горах и долинах Закарпатья">Поп И. И., Поп Д. И. В горах и долинах Закарпатья. — М.: Искусство, 1971. — С.12-13</ref>

== Історія ==
Церкви верхньої течії [[Уж (притока Лаборцю)|Ужа]] належать до бойківського стилю і мають численну рідню на Львівщині — близько півсотні бойківських церков у [[Сколівський район|Сколівському]] та [[Турківський район|Турківському]] районах і ще кілька на [[Івано-Франківська область|Івано-Франківщині]] та у [[Польща|Польщі]], до якої рукою сягнути з [[Ужоцький перевал|Ужоцького перевалу]]. Однак закарпатські церкви творять своєрідний підстиль — тут порушено властиву бойківським церквам симетрію трьох верхів з домінантним центральним. Верх над західною частиною перетворюється на башту, і якщо в Ужоцькій церкві башта ще не перевищує центральне шатро, то в інших вже вивищується. Ще на початку XX сторіччя такі церкви стояли чи не в кожному селі верхньої течії Ужа. Зараз збережено п'ять, але три нещадно перекрито бляхою.<ref name="Сирохман"/>

За переказом, у давнину Ужок був великим поселенням і мав аж сім [[млин]]ів, але після пошесті [[чума|чуми]], що пройшла по всій [[Європа|Європі]], в селі залишився один чоловік, який жив вище церкви. Нові поселенці прийшли з сусідніх галицьких сіл Гнила, [[Яворів]], [[Сянки]]. Церкву збудували майстер Павло Тонів з сусіднього села [[Бітля]] на львівському боці [[Карпати|Карпат]] та майстер Іван Циганин з села Тихого. Будівничі закінчили роботу [[11 червня]] [[1745]] року. Інші написи на зрубі додають [[штрих]]и до історії церкви: «[[1895]] Гирич Петро куратор важив» (тоді підважували церкву і замінювали нижні колоди зрубів) і «Гаврилко Василь куратор» — очевидно, цей куратор організував таку відповідальну ремонтну роботу, а виконав її майстер Циганин з Тихого (можливо, нащадок будівничого церкви). Розповідають, що первісно церкву збудували високо на схилі гори, але старим людям було важко туди підійматися і церкву перенесли вниз по схилу, майже до дороги. У єпископській [[візитація|візитації]] [[1751]] року говориться про нову церкву в Ужку, забезпечену всіма книгами та двома дзвонами.<ref name="Сирохман"/>

У радянські часи церква охоронялась як пам'ятка архітектури Української РСР (№ [[Список пам'яток архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави|198]]). В 2018 році церква визнана об'єктом культурної спадщини національного значення, який внесено до [[Державний реєстр нерухомих пам'яток України|Державного реєстру нерухомих пам'яток України]] (№ [[Список пам'яток архітектури національного значення|070022]])<ref>{{Cite web|url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/396-2018-п#Text|website=zakon.rada.gov.ua|accessdate=2021-02-14|title=Постанова Кабінету Міністрів України від 23 травня 2018 р. № 396 Про внесення об’єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам’яток України|last=|first=|date=|publisher=|language=}}</ref>.

Ужоцька церква вже близько 100 років надзвичайно популярна. ЇЇ [[Фотографія|фото]] багато разів друкувалися у періодиці, книгах і буклетах. Чимало закарпатських художників присвятили цій видатній пам'ятці свої полотна, її зображення прикрасило єпископську каплицю та каплицю вчительської семінарії в [[Ужгород]]і.<ref name="Сирохман"/>

== Інтер'єр ==
З низького, темного бабинця, через арку-виріз можна побачити розташований в головному приміщенні різьблений позолочений іконостас. Через те, що верхні частини бані нави занурені в морок і зеніт її майже не вловлюється, посилюється відчуття висоти цього приміщення, хоча в абсолютних розмірах воно вельми скромно. [[Живопис]] і [[різьблення]] іконостасу є досить своєрідні. Особливо запам'ятовуються царські [[врата]], на полотнищах яких майстер розташував два симетричних стебла, у верхніх завитках якого в медальйонах він написав «Благовіщення», а в нижніх — чотирьох євангелістів.<ref name="Логвин"/>

В інтер'єрі Михайлівської церкви майстер використав контраст світла і тіні. Потрапляючи з темного бабинця (приміщення для жінок) в урочисту, нарядну, освітлену центральну частину храму, який сприймається набагато більшим, ніж воно є насправді. Цей ефект безсумнівно враховували талановиті народні зодчі. Враження підсилює красивий різьблений іконостас, який грає позолотою в сонячних променях, які потрапляють сюди через вікна верху.<ref name="В горах и долинах Закарпатья"/>

В [[інтер'єр]]і церква захоплює [[контраст]]ом між напівтемним низьким бабинцем і величним розкритим під самий шатровий дах простором центрального приміщення. Декоративне багатство — це фігурно прорізаний прохід з бабинця до [[нава (архітектура)|нави]], різьблення [[іконостас]]у XVIII сторіччя, окремі збережені фрагменти старого різьблення, гарний [[балдахін]] і [[кіот]] у святилищі. На жаль, інтер'єр відчутно пошкоджено через благі наміри: встановлено нові вхідні двері, гладесенькі стіни оббито картоном, папером і розмальовано, перемальовано всі ікони, розвішано пластмасові квіти тощо.<ref name="Сирохман"/>

== Дзвіниця ==
[[Файл:Дзвіниця Михайлівської церкви XVII ст. Фото Іванни Черленяк-Керечанин.jpg|міні|Дзвіниця Михайлівської церкви (дер.), Ужок]]
Біля церкви стоїть класична верховинська дерев'яна дзвіниця, квадратна в плані, двоярусна, вкрита чотирисхилим шатром, збудована у [[1927]] році. Під час [[Перша світова війна|Першої світової війни]] австрійський уряд реквізував дзвони на військові потреби. Два нові дзвони були значно важчими, і їх не наважилися встановити на дзвіниці.<ref name="Сирохман"/>

== Див. також ==
* [[Церква Святого Івана Предтечі (Сухий)]]
* [[Церква Святого Миколая (Свалява)]]
* [[Церква Вознесіння Господнього (Ялове)]]
* [[Церква Введення Пресвятої Богородиці (Розтока)]]
* [[Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Пилипець)]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
{{Commonscat|Saint Michael church in Uzhok}}
* [http://derev.org.ua/zakarp/uzhok.htm Церква в Ужку на сайті «Дерев'яні храми України»]
* [http://www.pslava.info/ Прадідівська слава: база даних українських пам'яток і визначних місць]

== Джерела ==
* Пам'ятники архітектури УРСР, що перебувають під державною охороною: список. — К.: Держбудвидав. — 1956.
* Артемов А. А Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Иллюстрированный справочник-каталог. В 4-х т. Т.2. Винницкая, Волынская, Ворошиловградская, Днепропетровская, Донецкая, Житомирская, Закарпатская, запорожская, Ивано-Франковская, Кировоградская, Крымская области. — Киев.: Будівельник, 1984. — 336с.
* Логвин Г. Н. Украинские Карпаты. — М.: Искусство. — 1973.
* Сирохман М. П'ятдесят п'ять дерев'яних храмів Закарпаття. — К.: Грані-Т, — 2008. — 88с.
{{Світова спадщина в Україні}}
{{Портали|Християнство|Храми східної традиції|Архітектура|Закарпаття|Україна|Дерев'яна архітектура}}

[[Категорія:Дерев'яні храми Закарпаття|Ужок]]
[[Категорія:Ужгородський район]]
[[Категорія:Світова спадщина в Україні]]
[[Категорія:Бойківські дерев'яні церкви]]
[[Категорія:Храми Української православної церкви (Московського патріархату)]]
[[Категорія:Пам'ятки архітектури України національного значення]]
[[Категорія:Народна архітектура України]]
[[Категорія:Церкви Святого Архістратига Михаїла]]

title: Церква Святого Михайла · в селі Ужок

Тип споруди: православний храм

Розташування: Україна, с. Ужок, Великоберезнянський район, Закарпатська область

Будівельна система: дерев'яна архітектура

Стиль: бойківський стиль

Належність: католицтво

Єпархія: Мукачівська православна єпархія

Реліквії: Різьблення XVIII століття, іконостас

Стан: задовільний

Епонім: Архангел Михаїл

title: Світова спадщина

Світова спадщина: Wooden Tserkvas of the Carpathian Region · in Poland and Ukraine

Світова спадщина: Церква Святого Михайла (Ужок) (Україна) Розташування на карті України

Тип: Культурний

Критерії: iii, iv

Регіон ЮНЕСКО: Європа і Північна Америка


text:
# Міжгірська селищна рада
Міжгі́рська се́лищна ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Міжгірському районі Закарпатської області. Адміністративний центр — селище міського типу Міжгір'я.

## Загальні відомості
- Населення ради: 10 971 особа (станом на 2001 рік)
- Територією ради протікає річка Ріка

## Населені пункти
Селищній раді підпорядковані населені пункти:
- смт Міжгір'я
- с. Запереділля
- с. Стригальня

## Склад ради
Рада складається з 30 депутатів та голови.
- Голова ради: Цімбота Віталій Іванович
- Секретар ради: Пішта Мирослава Федорівна

### Керівний склад попередніх скликань
| Прізвище, ім'я, по батькові | Основні відомості                                                | Дата обрання | Дата звільнення |
| --------------------------- | ---------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Щур Василь Михайлович       | Селищний голова, 1980 року народження, освіта вища               | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Щур Василь Михайлович       | Селищний голова, 1980 року народження, освіта вища, безпартійний | 25.05.2014   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України

### Депутати
За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали:

#### За суб'єктами висування
| Суб'єкт висування | Кількість обраних депутатів | %    |
| ----------------- | --------------------------- | ---- |
| Самовисування     | 29                          | 96,7 |
| Народна партія    | 1                           | 3,3  |

#### За округами
| № округу       | Прізвище, ім'я, по батькові   | Дата визнання обраним | Освіта  | Партійна приналежність                         | Відомості про обраного депутата                                                          |
| -------------- | ----------------------------- | --------------------- | ------- | ---------------------------------------------- | ---------------------------------------------------------------------------------------- |
| Народна Партія |                               |                       |         |                                                |                                                                                |
| 9              | Шовак Олександр Васильович    | 03.11.2010            | вища    | член Народної партії                           | ПП «Мир -Агро», начальник Міжгірського відділення                                        |
| Самовисування  |                               |                       |         |                                                |                                                                                |
| 1              | Палапа Віталій Васильович     | 03.11.2010            | середня | позапартійний                                  | тимчасово не працює                                                                      |
| 2              | Бобонич Василь Михайлович     | 03.11.2010            | середня | позапартійний                                  | Запереділянська загальноосвітня школа, кочегар                                           |
| 3              | Чепара Олег Тимофійович       | 03.11.2010            | середня | позапартійний                                  | тимчасово не працює                                                                      |
| 4              | Федоренко Віталія Михайлівна  | 03.11.2010            | середня | позапартійна                                   | приватний підприємець                                                                    |
| 5              | Мись Юрій Юрійович            | 03.11.2010            | середня | позапартійний                                  | тимчасово не працює                                                                      |
| 6              | Чічура Юрій Юрійович          | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | Міжгірська районна лікарня, лікар-терапевт                                               |
| 7              | Шуберт Мирослав Дмитрович     | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | Міжгірська селищна рада, головний спеціаліст                                             |
| 8              | Голембовський Ігор Іванович   | 03.11.2010            | середня | позапартійний                                  | агрофірма «Верховина», заступник директора                                               |
| 10             | Рущак Василь Васильович       | 03.11.2010            | середня | позапартійний                                  | організація дорожнього руху із обслуговування Міжгірського району, інспектор             |
| 11             | Казибрід Ігор Володимирович   | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | Міжгірська районна рада, начальник відділу юридичного забезпечення та звернень громадян  |
| 12             | Онуфрій Наталія Василівна     | 03.11.2010            | середня | позапартійна                                   | приватний підприємець                                                                    |
| 13             | Малета Василь Михайлович      | 03.11.2010            | середня | член Політичної партії «Фронт Змін»            | приватний підприємець                                                                    |
| 14             | Пішта Мирослава Федорівна     | 03.11.2010            | вища    | член Політичної партії «Фронт Змін»            | Міжгірська селищна рада, секретар                                                        |
| 15             | Тайстра Іван Васильович       | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | Виноградівське міжрегіональне управління водного господарства Міжгірського р-ну, інженер |
| 16             | Кічковський Едуард Іванович   | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | Міжгірська районна адміністрація, заст. начальника управління економіки                  |
| 17             | Шурдюк Михайло Петрович       | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | приватний підприємець                                                                    |
| 18             | Янчик Микола Михайлович       | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | Міжгірський РСТК ТСОУ, директор                                                          |
| 19             | Казибрід Юрій Юрійович        | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | ВАТ ЕК «Закарпаття обленерго» Міжгірський район електромереж, електромонтер              |
| 20             | Пазина Василь Тимофійович     | 03.11.2010            | середня | позапартійний                                  | приватний підприємець                                                                    |
| 21             | Смерековський Віктор Іванович | 03.11.2010            | середня | член Партії «Справедливість»                   | контрольно-ревізійний відділ в Міжгірському районі, головний контролер-ревізор           |
| 22             | Беля Олена Іванівна           | 03.11.2010            | середня | позапартійна                                   | Міжгірська районна лікарня, медсестра                                                    |
| 23             | Стець Петро Михайлович        | 03.11.2010            | середня | позапартійний                                  | ТзОВ «Рубік», директор                                                                   |
| 24             | Гаштур Олена Василівна        | 03.11.2010            | вища    | позапартійна                                   | Міжгірська загальноосвітня школа ім. А. Волошина, вчитель                                |
| 25             | Щур Наталія Василівна         | 03.11.2010            | середня | позапартійна                                   | приватний підприємець                                                                    |
| 26             | Субота Іван Іванович          | 03.11.2010            | вища    | член Партії промисловців і підприємців України | КП «Ринок», директор                                                                     |
| 27             | Бугина Михайло Андрійович     | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | пенсіонер                                                                                |
| 28             | Іванина Юрій Дмитрович        | 03.11.2010            | середня | позапартійний                                  | приватний підприємець                                                                    |
| 29             | Рішко Іван Михайлович         | 03.11.2010            | середня | член Партії регіонів                           | ВАТ «Загалшляхбуд», виконроб                                                             |
| 30             | Канюк Ілля Ілліч              | 03.11.2010            | вища    | позапартійний                                  | Міжгірський професійний ліцей, викладач                                                  |

title: Міжгірська селищна рада

wikitext:
{{Селищна рада|
   | назва               = Міжгірська селищна рада
   | будівля             =
   | країна              = {{UKR}}
   | регіон              = [[Закарпатська область]]
   | район               = [[Міжгірський район]]
   | центр               = смт [[Міжгір'я (Закарпатська область)|Міжгір'я]]
   | голова              = Цімбота Віталій Іванович
   | секретар            = Пішта Мирослава Федорівна
   | кількість членів    = 30 депутатів
   | утворена            =
   | код КОАТУУ          = 2122455100
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=11264 Міжгірська селищна рада]
   | площа               =
   | населення           = 10 971 ''(на 2001 рік)''
   | населення міське    = 9 421
   | населення сільське  = 1 550
   | щільність           =
   | населені пункти     = 1 смт, 2 села
   | поштовий індекс     = 90000
   | телефонний код      = 3146
   | адреса              = <tt>90000, Закарпатська обл., Міжгірський р-н, смт Міжгір'я, вул. Шевченка, 77</tt>
   | вебсторінка         =
  }}

'''Міжгі́рська се́лищна ра́да''' — [[адміністративно-територіальна одиниця]] та [[органи місцевого самоврядування|орган місцевого самоврядування]] в [[Міжгірський район|Міжгірському районі]] [[Закарпатська область|Закарпатської області]]. [[Адміністративний центр]] — [[селище міського типу]] [[Міжгір'я (Закарпатська область)|Міжгір'я]].

== Загальні відомості ==
* ''Населення ради:'' 10 971 особа (станом на 2001 рік)
* Територією ради протікає річка [[Ріка (притока Тиси)|Ріка]]

== Населені пункти ==
Селищній раді підпорядковані населені пункти:
* смт [[Міжгір'я (Закарпатська область)|Міжгір'я]]
* с. [[Запереділля]]
* с. [[Стригальня]]

== Склад ради ==
Рада складається з 30 депутатів та голови.
* ''Голова ради:'' Цімбота Віталій Іванович
* ''Секретар ради:'' Пішта Мирослава Федорівна

=== Керівний склад попередніх скликань ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|- bgcolor="#9AFF9A"
! Прізвище, ім'я, по батькові !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#F0FFF0"
| style=white-space:nowrap | Щур Василь Михайлович
| Селищний голова, 1980 року народження, освіта вища
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#F0FFF0"
| style=white-space:nowrap | Щур Василь Михайлович
| Селищний голова, 1980 року народження, освіта вища, безпартійний
| align=center| 25.05.2014
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними сайту [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=9248&rid256=123 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=9248&rid256=124 Секретарі попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

=== Депутати ===
За результатами [[Місцеві вибори в Україні 2010|місцевих виборів 2010 року]] депутатами ради стали<ref>{{cite web |url=http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=51&PID102=9248&PF7691=9248 |title=Міжгірська селищна рада. Результати виборів депутатів. |publisher=ЦВК |accessdate=20 жовтня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304211542/http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=51&PID102=9248&PF7691=9248 |archivedate=4 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref>:

==== За суб'єктами висування ====
{| class="wikitable sortable collapsible"
|-
! Суб'єкт висування !! Кількість обраних депутатів !! %
|-
| Самовисування || align="center"| 29 || align="center"| 96,7
|-
| [[Народна партія (Україна)|Народна партія]] || align="center"| 1 || align="center"| 3,3
|}

==== За округами ====
{| class="wikitable collapsible collapsed"
|-
! data-sort-type="number" | № округу !! Прізвище, ім'я, по батькові !! data-sort-type="date" | Дата визнання обраним !! Освіта !! Партійна приналежність !! Відомості про обраного депутата
|-
| colspan=6 | '''Народна Партія'''
|-
| align="center"| 9 || style=white-space:nowrap | Шовак Олександр Васильович || align="center"| 03.11.2010 || вища || член Народної партії || ПП «Мир -Агро», начальник Міжгірського відділення
|-
| colspan=6 | '''Самовисування'''
|-
| align="center"| 1 || style=white-space:nowrap | Палапа Віталій Васильович || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійний || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 2 || style=white-space:nowrap | Бобонич Василь Михайлович || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійний || Запереділянська загальноосвітня школа, кочегар
|-
| align="center"| 3 || style=white-space:nowrap | Чепара Олег Тимофійович || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійний || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 4 || style=white-space:nowrap | Федоренко Віталія Михайлівна || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійна || приватний підприємець
|-
| align="center"| 5 || style=white-space:nowrap | Мись Юрій Юрійович || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійний || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 6 || style=white-space:nowrap | Чічура Юрій Юрійович || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || Міжгірська районна лікарня, лікар-терапевт
|-
| align="center"| 7 || style=white-space:nowrap | Шуберт Мирослав Дмитрович || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || Міжгірська селищна рада, головний спеціаліст
|-
| align="center"| 8 || style=white-space:nowrap | Голембовський Ігор Іванович || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійний || агрофірма «Верховина», заступник директора
|-
| align="center"| 10 || style=white-space:nowrap | Рущак Василь Васильович || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійний || організація дорожнього руху із обслуговування Міжгірського району, інспектор
|-
| align="center"| 11 || style=white-space:nowrap | Казибрід Ігор Володимирович || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || Міжгірська районна рада, начальник відділу юридичного забезпечення та звернень громадян
|-
| align="center"| 12 || style=white-space:nowrap | Онуфрій Наталія Василівна || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійна || приватний підприємець
|-
| align="center"| 13 || style=white-space:nowrap | Малета Василь Михайлович || align="center"| 03.11.2010 || середня || член Політичної партії «Фронт Змін» || приватний підприємець
|-
| align="center"| 14 || style=white-space:nowrap | Пішта Мирослава Федорівна || align="center"| 03.11.2010 || вища || член Політичної партії «Фронт Змін» || Міжгірська селищна рада, секретар
|-
| align="center"| 15 || style=white-space:nowrap | Тайстра Іван Васильович || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || Виноградівське міжрегіональне управління водного господарства Міжгірського р-ну, інженер
|-
| align="center"| 16 || style=white-space:nowrap | Кічковський Едуард Іванович || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || Міжгірська районна адміністрація, заст. начальника управління економіки
|-
| align="center"| 17 || style=white-space:nowrap | Шурдюк Михайло Петрович || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || приватний підприємець
|-
| align="center"| 18 || style=white-space:nowrap | Янчик Микола Михайлович || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || Міжгірський РСТК ТСОУ, директор
|-
| align="center"| 19 || style=white-space:nowrap | Казибрід Юрій Юрійович || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || ВАТ ЕК «Закарпаття обленерго» Міжгірський район електромереж, електромонтер
|-
| align="center"| 20 || style=white-space:nowrap | Пазина Василь Тимофійович || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійний || приватний підприємець
|-
| align="center"| 21 || style=white-space:nowrap | Смерековський Віктор Іванович || align="center"| 03.11.2010 || середня || член Партії «Справедливість» || контрольно-ревізійний відділ в Міжгірському районі, головний контролер-ревізор
|-
| align="center"| 22 || style=white-space:nowrap | Беля Олена Іванівна || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійна || Міжгірська районна лікарня, медсестра
|-
| align="center"| 23 || style=white-space:nowrap | Стець Петро Михайлович || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійний || ТзОВ «Рубік», директор
|-
| align="center"| 24 || style=white-space:nowrap | Гаштур Олена Василівна || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійна || Міжгірська загальноосвітня школа ім. А. Волошина, вчитель
|-
| align="center"| 25 || style=white-space:nowrap | Щур Наталія Василівна || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійна || приватний підприємець
|-
| align="center"| 26 || style=white-space:nowrap | Субота Іван Іванович || align="center"| 03.11.2010 || вища || член Партії промисловців і підприємців України || КП «Ринок», директор
|-
| align="center"| 27 || style=white-space:nowrap | Бугина Михайло Андрійович || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || пенсіонер
|-
| align="center"| 28 || style=white-space:nowrap | Іванина Юрій Дмитрович || align="center"| 03.11.2010 || середня || позапартійний || приватний підприємець
|-
| align="center"| 29 || style=white-space:nowrap | Рішко Іван Михайлович || align="center"| 03.11.2010 || середня || член Партії регіонів || ВАТ «Загалшляхбуд», виконроб
|-
| align="center"| 30 || style=white-space:nowrap | Канюк Ілля Ілліч || align="center"| 03.11.2010 || вища || позапартійний || Міжгірський професійний ліцей, викладач
|}

== Примітки та джерела ==
{{reflist}}
* {{ОКВРУ|11264}}

{{Zakarpattia-obl-stub}}
{{Адміністративний устрій Міжгірського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Міжгірського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Закарпатська область

Район/міськрада: Міжгірський район

Адм. центр: смт Міжгір'я

Облікова картка: Міжгірська селищна рада

title: Склад

Кількість членів: 30 депутатів

Голова ради: Цімбота Віталій Іванович

Секретар ради: Пішта Мирослава Федорівна

title: Територія і населення

Населені пункти: 1 смт, 2 села

title: Контактні дані


text:
# Підгаєцький повіт (Австро-Угорщина)
Підгаєцький повіт — адміністративна одиниця коронного краю Королівство Галичини та Володимирії у складі Австро-Угорщини (до 1867 року назва держави — Австрійська імперія). Повіт існував у період з 1854 до 1918 року.

## 1854–1867
1854 року була проведена адміністративна реформа, згідно з якою у складі Королівства Галичини та Володимирії були утворені повіти.
Статистика:
Площа — 10,47 географічних миль² (~577 км²).
Населення — 33020 осіб (1866).
Кількість будинків — 5007 (1866).
Староста (Bezirk Vorsteher): Ойґен Шіллер фон Шільденфельд (Eugen Schiller von Schildenfeld) (1866)
Громади (гміни): Бекерсдорф, Білокриниця, Бриків, Доброводи, Гниловоди, Галич, Голгоча, Горожанка, Яблунівка, Юстинівка, Кожова, Котушів, Литвинів, Лиса, Маркова, Мозолівка, Михайлівка, Мужилів, Носів, Новосілка, Підгайці, Рудники, Середнє, Сільце, Старе Місто, Швейків, Товстобаби, Угринів, Вербів, Волиця, Волощина, Загайці, Заставче, Затурин, Завадівка, Завалів.

## 1867–1918
1867 року були скасовані округи, а повіти реорганізовані: частина зникла, а частина збільшилася за рахунок інших. Борщівський повіт залишився і після реформи.
До його складу увійшла територія Підгаєцького повіту, 5 гмін Козівського повіту (Маловоди, Щепанів, Соснів з Тудинкою, Теляче, Вівся), 6 гмін Бурштинського повіту (Боків, Дрищів, Гнильче і Пановичі, Слов'ятин, Шумляни, Бишів) та 6 гмін Золотниківського повіту (Росоховатець, Іжків, Багатківці, Семиківці, Бенева, Раковець).
Староста: Александр Яніцький (пол. Alexander Janicki) (1867)

title: Підгаєцький повіт (Австро-Угорщина)

wikitext:
{{Otheruses|Підгаєцький повіт (II Річ Посполита)}}
{{Повіт Австро-Угорщини
|назва           = Підгаєцький повіт
|герб            =
|ширина герба    =
|округ           = [[Бережанський округ|Бережанський]] (до 1867)
|край            = Королівство Галичини та Володимирії
|країна          =  {{flagicon|Австрійська імперія}}[[Австрійська імперія]]<br>{{flagicon|Австро-Угорська імперія}} [[Австро-Угорщина]]
|карта           = Bezirk_Podhajce.png
|центр           = Підгайці
|створений       =
|площа           = 848 км² (після 1867)<ref name=":0">Handbuch der politischen Gehörden in Galizien für das Jahr 1867. Lemberg. Aus der K.k. Galiz. Aerarial-Staats-Druckerei. S.65</ref>
|населення       = 48310 (1867)<ref name=":0"/>
|найбільші міста =
}}
'''Підгаєцький повіт''' — адміністративна одиниця [[коронна земля|коронного краю]] [[Королівство Галичини та Володимирії]] у складі [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]] (до 1867 року назва держави — [[Австрійська імперія]]). Повіт існував у період з 1854 до 1918 року.

== 1854–1867 ==
1854 року була проведена адміністративна реформа, згідно з якою у складі Королівства Галичини та Володимирії були утворені повіти.

Статистика<ref>Handbuch des Statthalterei Gebietes in Galizien für das Jahr 1866. Lemberg. Aus der K.k. Galiz. Aerarial-Staats-Druckerei. — S. 10. {{ref-de}}</ref>:

Площа — 10,47 географічних миль² (~577 км²).

Населення — 33020 осіб (1866).

Кількість будинків — 5007 (1866).

Староста (Bezirk Vorsteher): Ойґен Шіллер фон Шільденфельд (Eugen Schiller von Schildenfeld) (1866)<ref>Handbuch des Statthalterei Gebietes in Galizien für das Jahr 1866. Lemberg. Aus der K.k. Galiz. Aerarial-Staats-Druckerei. S. 74. {{ref-de}}</ref>

Громади (гміни): [[Бекерсдорф]], [[Білокриниця (Підгаєцька міська громада)|Білокриниця]], [[Бриків (Шумський район)|Бриків]], [[Доброводи (Тернопільський район)|Доброводи]], [[Гниловоди]], [[Галич (Тернопільський район)|Галич]], [[Голгоча]], [[Горожанка (село)|Горожанка]], [[Яблунівка (Тернопільський район)|Яблунівка]], [[Юстинівка]], [[Козова|Кожова]], [[Котузів|Котушів]], [[Литвинів]], [[Лиса]], [[Маркова (Чортківський район)|Маркова]], [[Мозолівка (Тернопільський район)|Мозолівка]], [[Михайлівка (Тернопільський район)|Михайлівка]], [[Мужилів]], [[Носів]], [[Новосілка (Підгаєцька міська громада)|Новосілка]], [[Підгайці]], [[Рудники (Тернопільський район)|Рудники]], [[Середнє (Тернопільський район)|Середнє]], [[Сільце (Тернопільський район)|Сільце]], [[Старе Місто (Тернопільський район)|Старе Місто]], [[Швейків]], [[Високе (Чортківський район)|Товстобаби]], [[Угринів (Тернопільський район)|Угринів]], [[Вербів (Підгаєцька міська громада)|Вербів]], [[Волиця (Підгаєцька міська громада)|Волиця]], [[Волощина (Тернопільський район)|Волощина]], [[Загайці]], [[Заставче]], [[Затурин]], [[Завадівка (Чортківський район)|Завадівка]], [[Завалів]].

== 1867–1918 ==
1867 року були скасовані округи, а повіти реорганізовані: частина зникла, а частина збільшилася за рахунок інших. Борщівський повіт залишився і після реформи.

До його складу увійшла територія '''Підгаєцького''' повіту, 5 гмін [[Козівський район|Козівського повіту]] ([[Маловоди]], [[Щепанів]], [[Соснів]] з [[Тудинка|Тудинкою]], [[Мирне (Підгаєцький район)|Теляче]], [[Вівся (Тернопільський район)|Вівся]]), 6 гмін [[Бурштинський повіт|Бурштинського повіту]] ([[Боків]], [[Надрічне (Бережанська міська громада)|Дрищів]], [[Гнильче (Тернопільський район)|Гнильче]] і [[Пановичі]], [[Слов'ятин]], [[Шумляни]], [[Бишів (Івано-Франківський район)|Бишів]]) та 6 гмін [[Золотниківський повіт|Золотниківського повіту]] ([[Росохуватець (Купчинецька сільська громада)|Росоховатець]], [[Ішків|Іжків]], [[Багатківці]], [[Семиківці]], [[Бенева]], [[Раковець (Золотниківська сільська громада)|Раковець]])<ref>Handbuch der politischen Gehörden in Galizien für das Jahr 1867. Lemberg. Aus der K.k. Galiz. Aerarial-Staats-Druckerei. — S. 120. {{ref-de}}</ref>.

Староста: Александр Яніцький ({{lang-pl|Alexander Janicki}}) (1867)<ref>Handbuch der politischen Gehörden in Galizien für das Jahr 1867. Lemberg. Aus der K.k. Galiz. Aerarial-Staats-Druckerei. — S. 65. {{ref-de}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist|2}}
{{Повіти Королівства Галичини та Володимирії}}
[[Категорія:Повіти Королівства Галичини та Володимирії (1854-1867)]]
[[Категорія:Повіти Королівства Галичини та Володимирії (1867-1918)]]
[[Категорія:Повіти Бережанського округу]]

title: Підгаєцький повіт

Округ: Бережанський (до 1867)

Коронний край: Королівство Галичини та Володимирії

Країна: Австрійська імперія · Австро-Угорщина

Центр: Підгайці


text:
# Керелуш
Керелуш (рум. Chereluș) — село у повіті Арад в Румунії. Входить до складу комуни Шикула.
Село розташоване на відстані 410 км на північний захід від Бухареста, 44 км на північний схід від Арада, 148 км на захід від Клуж-Напоки, 86 км на північний схід від Тімішоари.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 973 особи. Рідною мовою 970 осіб (99,7%) назвали румунську.
Національний склад населення села:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 946            | 97,2%    |
| цигани         | 23             | 2,4%     |

title: Керелуш

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Керелуш
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Chereluș''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Арад
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Шикула (комуна)|Шикула]]
 | код_SIRUTA          = 12260
 | широта              = 46.4652
 | довгота             = 21.7053
 | висота              = 101
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 973
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 317326
}}
'''Керелуш''' ({{lang-ro|Chereluș}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Арад (повіт)|Арад]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Шикула (комуна)|Шикула]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 410 км на північний захід від [[Бухарест]]а, 44 км на північний схід від [[Арад|Арада]], 148 км на захід від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]], 86 км на північний схід від [[Тімішоара|Тімішоари]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:973}} особи. Рідною мовою 970 осіб (99,7%) назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119080347/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119074225/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 946
| 97,2%
|-
| цигани
| 23
| 2,4%
|}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Арад]]

title: Керелуш · Chereluș

Країна: Румунія

Повіт: Арад

Комуна: Шикула

Телефонний код: +40 257 (Romtelecom, TR) · +40 357 (інші оператори)


text:
# Рюї Блаз (фільм)
«Рюї Блаз» (фр. Ruy Blas, у радянському прокаті — «Небезпечна схожість» (рос. Опасное сходство)) — французько-італійський історичний фільм-драма 1948 року, поставлений режисером П'єром Бійоном за сценарієм Жана Кокто, створеним на основі однойменної п'єси Віктора Гюго 1838 року.

## Сюжет
Дія фільму відбувається в Іспанії, в XVII столітті, за часів правління короля Карла II, при королівському дворі в Мадриді та його околицях. Дон Саллюсте де Базан замишляє помститися за те, що королева Іспанії зневажає його й відправила у вигнання. Один із його слуг, Рюї Блаз — молодий чоловік, що нещодавно закінчив університет, як дві краплі води схожий на його кузена — благородного, але легковажного дона Сезара де Базана, що ховається у розбійників за несплату боргів. Дон Саллюстій вводить слугу Рюї Блаза під виглядом свого кузена у вище товариство та наказує йому добитися кохання королеви. Рюї Блаз, давно і безнадійно закоханий у королеву, погоджується.

## У ролях
| • Жан Маре         | … | Рюї Блаз / дон Сезар де Базан, граф де Гарофа                               |
| • Даніель Дар'є    | … | донья Марія Нейбурзька, королева Іспанії                                    |
| • Марсель Ерран    | … | дон Саллюсте де Базан, маркіз де Фінлас, міністр поліції, кузен дона Сезара |
| • Габріель Дорзіа  | … | герцогиня Альбукерська, обер-фрейліна двору                                 |
| • Александр Ріньйо | … | Гулатромба                                                                  |
| • Йоне Салінас     | … | Казільда, придворна дама королеви                                           |
| • Джованні Грассо  | … | дон Гаспар Гурітан, мажордом королеви                                       |
| • Жиль Кеан        | … | герцог Альба                                                                |
| • Поль Аміо        | … | маркіз де Санта-Круз, наближений дона Саллюсте                              |
| • Шарль Лемонтьє   | … | граф де Кампореаль, міністр                                                 |
| • П'єр Маньє       | … | маркіз де Приєго, міністр                                                   |
| • Жак Берліоз      | … | міністр                                                                     |
| • Арман Люрвіль    | … | архієпископ                                                                 |

## Знімальна група
- Автор сценарію — Жан Кокто за п'єсою Віктора Гюго «Рюї Блаз» (1838)
- Режисер-постановник — П'єр Бійон
- Продюсери — Жорж Легран, Ніно Мартегані, Андре Польве
- Оператор — Мішель Кельбер
- Композитор — Жорж Орік
- Монтаж — Моріс Серан
- Художник-постановник — Жорж Вакевич
- Художники по костюмах — Марсель Ескоф'є, Жан Зей

## Нагороди та номінації
| Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій |
| Кінопремія                  | Рік                         | Категорія                   | Номінант(и)                 | Результат                   |                             |
| --------------------------- | --------------------------- | --------------------------- | --------------------------- | --------------------------- | --------------------------- |
| Премія «Бамбі»              | 1950                        | Найкращий актор             | Жан Маре                    | 2-е місце                   |                             |

## Факти про фільм
У передмові до опублікованого в 1947 році у видавництві «Paul Morihien» сценарію фільму Жан Кокто пише: «При найближчому розгляді п'єса виявляється неправдоподібна. Робота над фільмом вимагає міцної техніки виконання. Це було непросто. Крім того, театр не дозволяє Гюго вдатися до зовнішньої схожості Рюї Блаза і Дона Сезара. У кіно ж, навпаки, на цій схожості будується увесь фільм. Один і той же артист гратиме обидві ролі. Це послужить приводом для створення трагікомічного непорозуміння, що повністю відповідає стилю твору».

title: Рюї Блаз (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Рюї Блаз
| оригінальна назва =
| зображення        = Ruy Blas_film poster.jpg
| зображення розмір =
| підпис            = Оригінальний французький постер до фільму
| жанр              = [[історичний фільм|історична]] [[драма (жанр)|драма]]
| режисер           = [[П'єр Бійон (режисер)|П'єр Бійон]]
| продюсери         = {{ublist|Жорж Легран|Ніно Мартегані|Андре Польве}}
| сценарист         = {{ublist||}}
| на основі         = п'єси «[[Рюї Блаз (п'єса)|Рюї Блаз]]» [[Віктор Гюго|Віктора Гюго]]
| актори            = [[жан Маре]]
[[Даніель Дар'є]]
[[Марсель Ерран]]
| оператор          = Мішель Кельбер
| художник          = Жорж Вакевич
| костюмер          =
| композитор        = [[Жорж Орік]]
| кінокомпанія      = {{ublist|• Films André Paulvé|• Productions Georges Legrand|• Martegani Produzione}}
| дистриб'ютор      = DisCina (Франція)
| тривалість        = 93 {{abbr|хв.|хвилин(а)|0}}
| мова              = {{французька}}
| країна            = {{FRA}}
| рік               = 1948
| кошторис          =
| касові збори      = 2 453 187 {{small|(глядачів у Франції)}}<ref>[http://www.jpbox-office.com/fichfilm.php?id=17147 Ruy Blas (1948)] на сайті ''JPBox-Office''</ref>
20 300 000 {{small|(глядачів у СРСР)}}<ref name="kinopoisk">[https://www.kinopoisk.ru/film/ryui-blas-opasnoe-skhodstvo-1947-56826/dates/ Премьеры: Рюи Блас: Опасное сходство] на сайті ''[[KinoPoisk|КиноПоисr]]'' {{ref-ru}}</ref>
| дата виходу       = {{Прапорець|Франція}} : 18 лютого 1948
{{Прапорець|СРСР}} : 1952
| рейтинг           = [[IMDb]]: {{рейтинг-10|6.7}}
}}
{{About|фільм 1948 року|п'єсу|Рюї Блаз (п'єса)}}
«'''Рюї Блаз'''» ({{lang-fr|'''Ruy Blas'''}}, у радянському прокаті — «Небезпечна схожість» ({{lang-ru|Опасное сходство}})) — [[Франція|французько]]-[[Італія|італійський]] [[історичний фільм]]-[[драма (жанр)|драма]] [[1948 у кіно|1948 року]], поставлений режисером [[П'єр Бійон (режисер)|П'єром Бійоном]] за сценарієм [[Жан Кокто|Жана Кокто]], створеним на основі [[Рюї Блаз (п'єса)|однойменної п'єси]] [[Віктор Гюго|Віктора Гюго]] 1838 року.

== Сюжет ==
Дія фільму відбувається в [[Іспанія|Іспанії]], в [[XVII століття|XVII столітті]], за часів правління короля [[Карл II Зачарований|Карла II]], при королівському дворі в [[Мадрид]]і та його околицях. Дон Саллюсте де Базан замишляє помститися за те, що королева Іспанії зневажає його й відправила у вигнання. Один із його слуг, Рюї Блаз — молодий чоловік, що нещодавно закінчив університет, як дві краплі води схожий на його кузена — благородного, але легковажного дона Сезара де Базана, що ховається у розбійників за несплату боргів. Дон Саллюстій вводить слугу Рюї Блаза під виглядом свого кузена у вище товариство та наказує йому добитися кохання королеви. Рюї Блаз, давно і безнадійно закоханий у королеву, погоджується.

== У ролях ==
{|style="line-height:1.42em;"
! !! !! !!
|-
|• [[Жан Маре]] ||…|| ''Рюї Блаз / дон Сезар де Базан, граф де Гарофа''
|-
|• [[Даніель Дар'є]] ||…|| ''[[Марія Анна Пфальц-Нойбурзька|донья Марія Нейбурзька, королева Іспанії]]''
|-
|• [[Марсель Ерран]] ||…|| ''дон Саллюсте де Базан, маркіз де Фінлас, міністр поліції, кузен дона Сезара''
|-
|• [[Габріель Дорзіа]] ||…|| ''герцогиня Альбукерська, обер-фрейліна двору''
|-
|• [[Александр Ріньйо]] ||…|| ''Гулатромба
|-
|• Йоне Салінас ||…|| ''Казільда, придворна дама королеви''
|-
|• Джованні Грассо ||…|| ''дон Гаспар Гурітан, мажордом королеви''
|-
|• Жиль Кеан ||…|| ''герцог Альба''
|-
|• Поль Аміо ||…|| ''маркіз де Санта-Круз, наближений дона Саллюсте''
|-
|• Шарль Лемонтьє ||…|| ''граф де Кампореаль, міністр''
|-
|• П'єр Маньє ||…|| ''маркіз де Приєго, міністр''
|-
|• Жак Берліоз ||…|| ''міністр''
|-
|• Арман Люрвіль ||…||''архієпископ
|}

== Знімальна група ==
{{columns-list|2; line-height:1.42em|
* [[Сценарист|Автор сценарію]] — [[Жан Кокто]] {{small|за п'єсою [[Віктор Гюго|Віктора Гюго]] «Рюї Блаз» (1838)}}
* [[Кінорежисер|Режисер-постановник]] — [[П'єр Бійон (режисер)|П'єр Бійон]]
* [[Кінопродюсер|Продюсери]] — Жорж Легран, Ніно Мартегані, Андре Польве
* [[Кінооператор|Оператор]] — Мішель Кельбер
* [[Композитор]] — [[Жорж Орік]]
* [[Монтаж (кінематограф)|Монтаж]] — Моріс Серан
* [[Художник-постановник]] — Жорж Вакевич
* [[Художник по костюмах|Художники по костюмах]] — Марсель Ескоф'є, Жан Зей
}}

== Нагороди та номінації ==
{| class="wikitable sortable" style="font-size:small;"
|- style="background:#ccc; text-align:center;"
! colspan="6" style="background: LightSteelBlue;" | Список нагород та номінацій<ref>{{IMDb title|0039792|Рюї Блаз|section = awards}}</ref>
|- style="background:#ccc; text-align:center;"
! Кінопремія
! {{abbr|Рік|Рік проведення заходу або дата церемонії|0}}
! Категорія
! Номінант(и)
! Результат
|-
| rowspan=1|'''[[Бамбі (нагорода)|Премія «Бамбі»]]'''
| style="text-align: center;" rowspan=1|{{рук|1950}}
| rowspan=1|Найкращий актор
| rowspan=1|Жан Маре
| {{частково|2-е місце}}
|-
|}

== Факти про фільм ==
У передмові до опублікованого в 1947 році у видавництві «Paul Morihien» сценарію фільму [[Жан Кокто]] пише: «При найближчому розгляді п'єса виявляється неправдоподібна. Робота над фільмом вимагає міцної техніки виконання. Це було непросто. Крім того, театр не дозволяє Гюго вдатися до зовнішньої схожості Рюї Блаза і Дона Сезара. У кіно ж, навпаки, на цій схожості будується увесь фільм. Один і той же артист гратиме обидві ролі. Це послужить приводом для створення трагікомічного непорозуміння, що повністю відповідає стилю твору»{{sfn|''Жак Лурселль''|2009|c=810}}.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{книга|автор=[[Жак Лурселль|Лурселль, Жак]]|частина= Ruy Blas / Рюи Блаз|заголовок= Авторская энциклопедия фильмов|оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання= |місце= {{СПб.}}|видавництво=Rosebud Publishing |рік= 2009|том= 1|сторінки= 809—810|сторінок= |серія= |isbn= 978-5-904175-02-3|тираж=3000|ref=Жак Лурселль}}{{ref-ru}}

== Посилання ==
* [[Файл:IMDB Logo 2016.svg|30px]] {{IMDb title|0039792|Рюї Блаз}} {{рейтинг-10|6.7}} (станом на 23.09.2017)
* {{Mymovies|recensione|21308|Рюї Блаз}} {{рейтинг-5|2.25}} (станом на 23.09.2017)
* [http://www.unifrance.org/film/3758/ruy-blas «Рюї Блаз»] на сайті ''uniFrancefilm''

{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми Франції 1948]]
[[Категорія:Фільми-драми Франції]]
[[Категорія:Історичні фільми Франції]]
[[Категорія:Романтичні фільми Франції]]
[[Категорія:Фільми-драми Італії]]
[[Категорія:Історичні фільми Італії]]
[[Категорія:Романтичні фільми Італії]]
[[Категорія:Фільми французькою мовою]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми Франції]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми Італії]]
[[Категорія:Фільми П'єра Бійона]]
[[Категорія:Екранізації творів Віктора Гюго]]
[[Категорія:Екранізації п'єс]]

title: фр. Ruy Blas

Жанр: історична драма

Режисер: П'єр Бійон

Продюсери: - Жорж Легран - Ніно Мартегані - Андре Польве

Сценарист: Жан Кокто і Віктор Гюго

На основі: п'єси «Рюї Блаз» Віктора Гюго

У головних · ролях: жан Маре · Даніель Дар'є · Марсель Ерран

Оператор: Мішель Кельбер

Композитор: Жорж Орік

Художник: Жорж Вакевич

Кінокомпанія: - • Films André Paulvé - • Productions Georges Legrand - • Martegani Produzione

Дистриб'ютор: DisCina (Франція)

Мова: французька

Країна: Франція

Касові збори: 2 453 187 (глядачів у Франції) · 20 300 000 (глядачів у СРСР)

Рейтинг: IMDb


text:
# Данішовці
Данішовце (словац. Danišovce) — село в окрузі Спішска Нова Вес Кошицького краю Словаччини. Площа села 4,3 км². Станом на 31 грудня 2015 року в селі проживало 552 жителі.

## Історія
Перші згадки про село датуються 1287 роком.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.    | 2014.    | 2024.   |
| --------------- | ----- | -------- | -------- | ------- |
| Кількість осіб: | 326   | 454      | 555      | 558     |
| Різниця:        |       | +39,26 % | +22,24 % | +0,54 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 563   | 558     |
| Різниця:        |       | -0,88 % |

title: Данішовці

wikitext:
{{НП Словаччини
 |статус = Село
 |українська назва        = Данішовце
 |оригінальна назва = Danišovce
 |герб = Danisovce vlajka.gif
 |прапор = Danisovce erb.jpg
 |зображення = Danisovce.JPG
 |країна =  [[Словаччина]]
 |розмір карти країни = 300
 |підпорядкування =
 |вид району =  Район
|вид регіону = Край
 |район =
 |район в таблиці =
 |регіон = Кошицький край
 |регіон в таблиці = Кошицький край
 |вид общини =
 |община =
 |община в таблиці =
 |голова = Мірослав Виростек ({{lang-sk|Miroslav Výrostek}})
 |вид голови = Староста
  |перша згадка       = 1287
 |попередні назви           =
 |статус з =
  |lat_dir = N|lat_deg = 48|lat_min = 56|lat_sec = 55
|lon_dir = E|lon_deg = 20|lon_min = 37|lon_sec = 08
  |CoordAddon = type:city(69656)_region:SK
 |вид висоти =
 |висота центру НП = 470
 |клімат =
 |рік перепису =
 |щільність =
 |агломерація =
 |національний склад =
 |конфесійний склад =
 |часовий пояс = +1
 |DST = +1
 |телефонний  =42153
 |поштовий індекс = 05322
 |поштові індекси =
 |вид ідентифікатора =
 |цифровий ідентифікатор  =
 |автомобільний  =
 |сайт =  http://www.e-obce.sk/obec/danisovce/danisovce.html
 |мова сайту =sk
}}
'''Данішовце''' ({{lang-sk|Danišovce}}) — [[село]] в окрузі [[Списька Нова Весь (округ)|Спішска Нова Вес]] [[Кошицький край|Кошицького краю]] [[Словаччина|Словаччини]]. Площа села 4,3 км². Станом на 31 грудня 2015 року в селі проживало 552 жителі.

== Історія ==
Перші згадки про село датуються [[1287]] роком<ref name="skgeodesy.sk"/><ref name="Počet"/>.

== Населення ==
{{SK|pop}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="Počet">{{ref-sk}} [http://slovak.statistics.sk/wps/portal/ext/themes/demography/population/indicators Počet obyvateľov SR k 31. 12. 2015]. Bratislava : ŠÚ SR, 2016-04-28.</ref>
<ref name="skgeodesy.sk">{{ref-sk}} [http://www.skgeodesy.sk/sk/ugkk/kataster-nehnutelnosti/registre-obnovenej-evidencie-pozemkov/ Registre obnovenej evidencie pozemkov]. Bratislava : ÚGKK SR, 2011-12-31.</ref>
}}

{{Slovakia-geo-stub}}
{{Округ Спішска Нова Вес}}

[[Категорія:Села округу Спішська Нова Весь]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1287]]

title: обец

герб: прапор

Країна: Словаччина

Край: Кошицький, Східно-Словацька область

Окрес: Спішска Нова Вес → SPARQL ←

Статус: з Село року

· густота: 129,81 осіб/км²

Автомоб. ном.: SN

Голова: Мірослав Виростек (словац. Miroslav Výrostek)

title: Карта

Карта: Данішовці у Вікісховищі


text:
# Віртуозність (фільм)
«Віртуозність» — науково-фантастичний фільм про нову тренувальну програму віртуальної реальності для поліцейських.

## Сюжет
Сід — програма, створена для відпрацювання навичок поліцейських у схопленні злочинців. Її планують закрити, про що дізнається Сід 6.7. Йому вдається вийти в реальний світ. Колишньому поліцейському Паркеру Барнсу надають можливість схопити злодія.
Барнс і Картер намагаються зупинити Сіда в нічному клубі та йому вдається втекти. Наступного дня спроби схопити злочинця також виявляються марними. Сід викрадає доньку Картера Карін. Врешті-решт Паркеру вдається зруйнувати програму та повернути Сіда в віртуальну реальність. Після того, як вдалося врятувати Карін, модуль Сід 6.7 знищують.

## У ролях
| Актор            | Роль              |
| ---------------- | ----------------- |
| Дензел Вашингтон | Паркер Барнс      |
| Рассел Кроу      | Сід 6.7           |
| Келлі Лінч       | Медісон Картер    |
| Стівен Спінелла  | Даррел Лінденмеєр |
| Вільям Форсайт   | Вільям Кокран     |
| Луїза Флетчер    | Елізабет Дін      |
| Вільям Фіхтнер   | Вільям Воллес     |
| Кейлі Куоко      | Карін Картер      |
| Трейсі Лордс     | співачка          |
| Майкл Баффер     | конферансьє       |

## Створення фільму

### Виробництво
Зйомку фільму проходили в Каліфорнії, США.

### Знімальна група
- Кінорежисер — Бретт Леонард
- Сценарист — Ерік Бернт
- Кінопродюсер — Гері Луччесі
- Виконавчий продюсер — Гоук Коук
- Композитор — Крістофер Янг
- Кінооператор — Гейл Таттерсейл
- Кіномонтаж — Роб Кобрін, Б. Дж. Сіерс
- Художник-постановник — Найло Родіс-Жамеро
- Артдиректор — Річард Тойон
- Художники по костюмах — Франсін Джеймісон-Тенчак
- Підбір акторів — Дебора Аквіла[3].

### Саундтреки
| Виконавець                                                                | Назва пісні              | Автори                                                                 |
| ------------------------------------------------------------------------- | ------------------------ | ---------------------------------------------------------------------- |
| Кріс Франц, Тіна Веймут, Джеррі Гаррісон, Т. Мюррей за участю Деббі Гаррі | «No Talking Just Head»   | Кріс Франц, Тіна Веймут, Джеррі Гаррісон, Т. Мюррей                    |
| Black Grape                                                               | «A Big Day in the North» | Шон Райдер, Денні Сейбер                                               |
| The Worldbeaters і Пітер Гебріел                                          | «Party Man»              | Пітер Гебріел, Джордж Аконі, Торі Еймос                                |
| Dig                                                                       | «Hu Hu Hu»               | Скотт Геквіт                                                           |
| Live                                                                      | «White Discussion»       | Чед Тейлор, Едвард Ковальчик, Патрік Далгеймер, Чед Грейсі             |
| The Fatima Mansions                                                       | «The Loyaliser»          | Кеталь Кофлен                                                          |
| Трейсі Лордз                                                              | «Fallen Angel»           | Трейсі Лордз, Бен Воткінс, Йоганн Блей                                 |
| Tricky                                                                    | «Abbaon Fat Tracks»      | Едріан Тоус, Марк Сондерс                                              |
| Вільям Орбіт                                                              | «Into the Paradise»      | Вільям Орбіт, Крістофер Ліч                                            |
| Londonbeat                                                                | «Build It With Love»     | Джиммі Чемберс, Вільям Геншол, Джиммі Гелмс, Алан Гласс, Леті Кронлунд |
| India та Masters at Work                                                  | «I Can't Get No Sleep»   | India, Луї Вега                                                        |
| Juno Reactor                                                              | «Samurai»                | Бен Воткінс, Йоганн Блей                                               |
| Lords of Acid                                                             | «Young Boys»             | Прага Кхан, Jade 4 U, Олівер Адамс, J.K. Magick                        |

## Сприйняття

### Критика
Фільм отримав негативні відгуки. На сайті Rotten Tomatoes оцінка фільму становить 33 % на основі 30 відгуків від критиків (середня оцінка 4,3/10) і 32 % від глядачів із середньою оцінкою 2,8/5 (30 216 голосів). Фільму зарахований «гнилий помідор» від кінокритиків та «розсипаний попкорн» від глядачів, Internet Movie Database — 5,6/10 (24 702 голоси), Metacritic — 39/100 (17 відгуків критиків) і 1,3/10 від глядачів (149 голосів).

### Номінації та нагороди
| Нагороди та номінації фільму «Віртуозність» | Нагороди та номінації фільму «Віртуозність» | Нагороди та номінації фільму «Віртуозність» | Нагороди та номінації фільму «Віртуозність» | Нагороди та номінації фільму «Віртуозність» | Нагороди та номінації фільму «Віртуозність» |
| Рік                                         | Кінофестиваль/кінопремія                    | Категорія/нагорода                          | Номінант                                    | Результат                                   |                                             |
| ------------------------------------------- | ------------------------------------------- | ------------------------------------------- | ------------------------------------------- | ------------------------------------------- | ------------------------------------------- |
| 1995                                        | Кінофестиваль у Сіджасі                     | Найкращий фільм                             | Бретт Леонард                               | Номінація                                   |                                             |

title: Віртуозність (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Віртуозність
| оригінальна назва = {{lang-en|Virtuosity}}
| плакат            =Віртуозність (постер).jpg
| зображення розмір =
| підпис            =
| жанр              = [[Науково-фантастичний фільм|наукова фантастика]]
кримінальний бойовик
трилер
| режисер           = Бретт Леонард
| продюсер          = Гері Луччесі
| сценарист         = Ерік Бернт
| на основі         =
| актори            = [[Дензел Вашингтон]]
[[Келлі Лінч]]
[[Рассел Кроу]]
[[Стівен Спінелла]]
[[Вільям Форсайт]]
[[Луїза Флетчер]]
| композитор        = [[Крістофер Янг]]
| оператор          = Гейл Таттерсейл
| монтаж            = Роб Кобрін
Б. Дж. Сіерс
| кінокомпанія      = [[Paramount Pictures]]
| дистриб'ютор      =
| тривалість        = 106 {{abbr|хв.|хвилин(а)|0}}
| кошторис          = $30 000 000
| касові збори      = $24 047 675<ref>{{cite web |url=http://www.boxofficemojo.com/movies/?id=virtuosity.htm |назва=Virtuosity |автор= |дата= |видавець=Box Office Mojo |дата-доступу=24 вересня 2017 |мова=en |archive-date=14 серпня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190814223912/https://www.boxofficemojo.com/movies/?id=virtuosity.htm }}</ref>
| країна            = {{USA}}
| рік               = 1995
| дата виходу       = {{Прапорець|Світ}} '''Світ''' —4 серпня 1995
| рейтинг           =
| ідентифікатор     = 0114857
| мова              = {{англійська}}
| озвучення українською =
| сайт              =
| попередній        =
| наступний         =
}}

'''«Віртуозність»''' — науково-фантастичний фільм про нову тренувальну програму віртуальної реальності для поліцейських.

== Сюжет ==

Сід — програма, створена для відпрацювання навичок поліцейських у схопленні злочинців. Її планують закрити, про що дізнається Сід 6.7. Йому вдається вийти в реальний світ. Колишньому поліцейському Паркеру Барнсу надають можливість схопити злодія.

Барнс і Картер намагаються зупинити Сіда в нічному клубі та йому вдається втекти. Наступного дня спроби схопити злочинця також виявляються марними. Сід викрадає доньку Картера Карін. Врешті-решт Паркеру вдається зруйнувати програму та повернути Сіда в віртуальну реальність. Після того, як вдалося врятувати Карін, модуль Сід 6.7 знищують.

== У ролях ==

{{УРоляхВерх}}
{{УРолях|[[Дензел Вашингтон]]||Паркер Барнс}}
{{УРолях|[[Рассел Кроу]]||Сід 6.7}}
{{УРолях|[[Келлі Лінч]]||Медісон Картер}}
{{УРолях|[[Стівен Спінелла]]||Даррел Лінденмеєр}}
{{УРолях|[[Вільям Форсайт]]||Вільям Кокран}}
{{УРолях|[[Луїза Флетчер]]||Елізабет Дін}}
{{УРолях|[[Вільям Фіхтнер]]||Вільям Воллес}}
{{УРолях|[[Кейлі Куоко]]||Карін Картер}}
{{УРолях|[[Трейсі Лордс]]|співачка|}}
{{УРолях|[[Майкл Баффер]]|конферансьє|}}
{{УРоляхНиз}}

== Створення фільму ==

=== Виробництво ===

Зйомку фільму проходили в [[Каліфорнія|Каліфорнії]], [[Сполучені Штати Америки|США]]<ref>{{cite web |url=https://www.discoverlosangeles.com/blog/los-angeles-movie-locations |назва=Los Angeles Movie Locations |автор= |дата= |видавець=discoverlosangeles.com |дата-доступу=24 вересня 2017 |мова=en |archive-date=26 січня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170126193822/http://www.discoverlosangeles.com/blog/los-angeles-movie-locations }}</ref>.

=== Знімальна група ===
{{div col}}
* [[Кінорежисер]] — Бретт Леонард
* [[Сценарист]] — Ерік Бернт
* [[Кінопродюсер]] — Гері Луччесі
* [[Виконавчий продюсер]] — Гоук Коук
* [[Композитор]] — [[Крістофер Янг]]
* [[Кінооператор]] — Гейл Таттерсейл
* [[Монтаж (кінематограф)|Кіномонтаж]] — Роб Кобрін, Б. Дж. Сіерс
* [[Художник-постановник]] — Найло Родіс-Жамеро
* [[Артдиректор]] — Річард Тойон
* [[Художник по костюмах|Художники по костюмах]] — Франсін Джеймісон-Тенчак
* [[Кастинг|Підбір акторів]] — Дебора Аквіла<ref name="imdb#cast">{{cite web |url=http://www.imdb.com/title/tt0114857/fullcredits?ref_=tt_ov_st_sm |назва=Virtuosity: Full Cast & Crew |автор= |дата=|видавець=Internet Movie Database |дата-доступу=23 вересня 2017 |мова= en }}</ref>.
{{div col end}}

=== Саундтреки ===

{| class="wikitable"wigborder="2" cellpadding="3" background: #f9f9f9;
|- align="center"
! style="background:#E0E0E0;" | Виконавець
! style="background:#E0E0E0;" | Назва пісні
! style="background:#E0E0E0;" | Автори
|-
| Кріс Франц, Тіна Веймут, [[Джеррі Гаррісон]], Т. Мюррей за участю Деббі Гаррі || «No Talking Just Head» || Кріс Франц, Тіна Веймут, Джеррі Гаррісон, Т. Мюррей
|-
| Black Grape || «A Big Day in the North» || Шон Райдер, Денні Сейбер
|-
| The Worldbeaters і [[Пітер Гебріел]] || «Party Man» || Пітер Гебріел, Джордж Аконі, [[Торі Еймос]]
|-
| Dig || «Hu Hu Hu» || Скотт Геквіт
|-
| Live || «White Discussion» || Чед Тейлор, Едвард Ковальчик, Патрік Далгеймер, Чед Грейсі
|-
| The Fatima Mansions || «The Loyaliser» || Кеталь Кофлен
|-
| Трейсі Лордз || «Fallen Angel» || Трейсі Лордз, Бен Воткінс, Йоганн Блей
|-
| Tricky || «Abbaon Fat Tracks» || Едріан Тоус, Марк Сондерс
|-
| Вільям Орбіт || «Into the Paradise» || Вільям Орбіт, Крістофер Ліч
|-
| Londonbeat || «Build It With Love» || Джиммі Чемберс, Вільям Геншол, Джиммі Гелмс, Алан Гласс, Леті Кронлунд
|-
| India та Masters at Work || «I Can't Get No Sleep» || India, Луї Вега
|-
| [[Juno Reactor]] || «Samurai» || Бен Воткінс, Йоганн Блей
|-
| Lords of Acid|| «Young Boys» || Прага Кхан, Jade 4 U, Олівер Адамс, J.K. Magick
|}

== Сприйняття ==

=== Критика ===

Фільм отримав негативні відгуки. На сайті [[Rotten Tomatoes]] оцінка фільму становить 33 % на основі 30 відгуків від критиків (середня оцінка 4,3/10) і 32 % від глядачів із середньою оцінкою 2,8/5 (30 216 голосів). Фільму зарахований «гнилий помідор» від кінокритиків та «розсипаний попкорн» від глядачів<ref>{{cite web |url=https://www.rottentomatoes.com/m/virtuosity |назва=Virtuosity |автор= |дата= |видавець=Rotten Tomatoes |дата-доступу=23 вересня 2017 |мова=en |archive-date=30 серпня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170830153607/https://www.rottentomatoes.com/m/virtuosity }}</ref>, [[Internet Movie Database]] — 5,6/10 (24 702 голоси)<ref>{{cite web |url=http://www.imdb.com/title/tt0114857/?ref_=ttsnd_snd_tt |назва=Virtuosity |автор=  |дата= |видавець= Internet Movie Database | дата-доступу=23 вересня 2017 |мова= en }}</ref>, [[Metacritic]] — 39/100 (17 відгуків критиків) і 1,3/10 від глядачів (149 голосів)<ref>{{cite web |url=http://www.metacritic.com/movie/virtuosity |назва=Virtuosity |автор= |дата= |видавець=Metacritic |дата-доступу=23 вересня 2017 |мова=en |archive-date=11 листопада 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201111215424/https://www.metacritic.com/movie/virtuosity }}</ref>.

=== Номінації та нагороди ===

{| class="wikitable sortable" style="font-size: 95%;" wigborder="1" cellpadding="3" background: #f9f9f9;
|- align="center"
! colspan=6 style="background:#BCCEE3;" |Нагороди та номінації фільму «Віртуозність»<ref>{{IMDb title|0114857|Віртуозність|section=awards}}</ref>
|- align="center"
! style="background:#E0E0E0;" | Рік
! style="background:#E0E0E0;" | [[Кінофестиваль]]/[[кінопремія]]
! style="background:#E0E0E0;" | Категорія/нагорода
! style="background:#E0E0E0;" | Номінант
! style="background:#E0E0E0;" | Результат
|-
| rowspan=1|1995
| rowspan=1|'''Кінофестиваль у Сіджасі'''
| rowspan=1| Найкращий фільм
| rowspan=1|Бретт Леонард
| {{номінація}}
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
# {{IMDb title|0114857|Virtuosity}} {{рейтинг-10|5.6}} ({{small|станом на 23.09.2017}})
# {{rotten-tomatoes|virtuosity|Virtuosity}} {{рейтинг-10|4.3}} ({{small|станом на 23.09.2017}})
# {{Metacritic film|virtuosity|Virtuosity}} {{рейтинг-10|1.3}}({{small|станом на 23.09.2017}})

{{Бібліоінформація}}

{{ВП-портали|Кінематограф|Фантастика|Наукова фантастика||США}}

[[Категорія:Фантастичні фільми 1995]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Науково-фантастичні фільми США]]
[[Категорія:Фантастичні бойовики США]]
[[Категорія:Фільми-трилери США]]
[[Категорія:Кіберпанк-фільми]]
[[Категорія:Фільми про Каліфорнію]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Лос-Анджелесі]]
[[Категорія:Фільми Paramount Pictures]]
[[Категорія:Фільми США 1995]]
[[Категорія:Науково-фантастичні бойовики 1995]]
[[Категорія:Науково-фантастичні фільми 1995]]

title: англ. Virtuosity

Жанр: наукова фантастика · кримінальний бойовик · трилер

Режисер: Бретт Леонард

Продюсер: Гері Луччесі

Сценарист: Ерік Бернт

У головних · ролях: Дензел Вашингтон · Келлі Лінч · Рассел Кроу · Стівен Спінелла · Вільям Форсайт · Луїза Флетчер

Оператор: Гейл Таттерсейл

Композитор: Крістофер Янг

Монтаж: Роб Кобрін · Б. Дж. Сіерс

Кінокомпанія: Paramount Pictures

Дистриб'ютор: Paramount Pictures і Netflix

Мова: англійська

Країна: США

Дата виходу: Світ —4 серпня 1995


text:
# Лумля
Лу́мля — село в Україні, у Коростенському районі Житомирської області. Населення становить 310 осіб. Входить до складу Малинської міської громади.
Через село протікає річка Лумля, що за селом впадає до річки Різня. На околиці села розташований ландшафтний заказник «Круча», а на північ від села —Лумлянський заказник.

## Історія
У 1923—54 роках — адміністративний центр Лумлянської сільської ради Малинського району.
Село зазнало обстрілів 29 березня під час вторгнення Росії в Україну 2022 року.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 305       | 98.39%   |
| російська  | 4         | 1.29%    |
| польська   | 1         | 0.32%    |
| Усього     | 310       | 100%     |

title: Лумля

wikitext:
{{Село
 | назва           = Лумля
 | область         = [[Житомирська область]]
 | район           = [[Коростенський район]]
 | громада         = [[Малинська міська громада]]
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       =
 | населення       = 310
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 2,395
 | ref-площа       =
 | щільність       = 129,44
 | поштовий індекс = 11600
 | телефонний код  =
 | координати      =  {{coord|50|50|13|N|29|15|51|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 50 || lat_min = 50 || lat_sec = 13
   | lon_deg = 29 || lon_min = 15 || lon_sec = 51
 | висота          = 149
 | ref-висота      =
 | водойма         = [[Лумля (притока Різні)]]
 | адреса          = 11600, Житомирська обл., Малинський р-н, с. Малинівка
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}
'''Лу́мля''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Коростенський район|Коростенському районі]] [[Житомирська область|Житомирської області]]. Населення становить 310 осіб. Входить до складу [[Малинська міська громада|Малинської міської громади]].

Через село протікає річка [[Лумля (притока Різні)|Лумля]], що за селом впадає до річки [[Різня (річка)|Різня]]. На околиці села розташований [[ландшафтний заказник]] [[Круча (заказник)|«Круча»]], а на північ від села —[[Лумлянський заказник]].

== Історія ==
У 1923—54 роках — [[адміністративний центр]] [[Лумлянська сільська рада|Лумлянської]] сільської ради [[Малинський район|Малинського району]]<ref name="Довідник">{{cite web |title=Адміністративно-територіальний устрій Житомирщини 1795-2006 роки. |url=http://history.org.ua/LiberUA/966-690-090-4/966-690-090-4.pdf |website=[[Інститут історії України НАН України]] |author1=Упоряд. Р.А. Кондратюк, Д.Я. Самолюк, Б.Ш. Табачник. Довідник: офіційне видання |publisher=Житомир: «Волинь», 2007 |accessdate=14 листопада 2022 |page=160 |language=українська |archive-date=8 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211008124156/http://resource.history.org.ua/item/0014239 }}</ref>.

Село зазнало обстрілів 29 березня під час [[російське вторгнення в Україну (з 2022)|вторгнення Росії в Україну 2022]] року<ref>[https://malyn.media/novyny/viyna/voroh-obstriliav-p-iat-sil-malynshchyny-foto/ Ворожими снарядами знищені будинки у п'ятьох населених пунктах нашої громади]</ref><ref>{{Cite web |url=https://tsn.ua/ato/protyagom-dobi-na-zhitomirschini-shist-raziv-ogoloshuvali-trivogu-kudi-priletilo-2024623.html |title=Протягом доби на Житомирщині шість разів оголошували тривогу: куди прилетіло |accessdate=31 березня 2022 |archive-date=31 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220331172506/https://tsn.ua/ato/protyagom-dobi-na-zhitomirschini-shist-raziv-ogoloshuvali-trivogu-kudi-priletilo-2024623.html }}</ref>.
== Населення ==
=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|305
|98.39%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|4
|1.29%
|-
|[[Польська мова|польська]]
|1
|0.32%
|- class="sortbottom"
!Усього
|310
|100%
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/zhitomirskaja/14049 Погода в селі Лумля] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305204143/http://weather.in.ua/ua/zhitomirskaja/14049 |date=5 березня 2016 }}

{{Zhytomyr-geo-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Малинська міська громада}}

[[Категорія:Села Житомирської області]]

title: село Лумля

Область: Житомирська область

Район: Коростенський район

Тер. громада: Малинська міська громада

title: Основні дані

Густота населення: 129,44 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: Лумля (притока Різні)

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Лумля