text:
# Spalax antiquus
Spalax antiquus (сліпак античний) — вид мишоподібних ссавців з родини сліпакових (Spalacidae).

## Таксономічні примітки
Spalax antiquus раніше був зазначений як підвид S. graecus, але з тих пір був визнаний окремим видом завдяки молекулярній генетиці та детальним морфологічним дослідженням.

## Середовище проживання
Ендемік Румунії. Вид можна знайти на Трансільванській рівнині (горбистий, степовий і лісостеповий регіон Трансільванії), переважно на адміністративній території округу Клуж, але також у прилеглих частинах повітів Муреш і Бістрица-Насеуд, а також на плато Тирнавелор в межах Округ Альба. Відомо щонайменше чотири ізоляти. Попередні записи з південної та південно-східної частини Трансільванської рівнини не могли бути підтверджені недавніми дослідженнями, тому схоже, що вид вимер у цих областях, зараз він зберігся лише в північно-західній частині регіону.
Вид — мешканець степових і лісостепових лук. Більшість його місць проживання використовуються як пасовища, однак, схоже, він уникає надмірного випасу пасовищ. Іноді він може потрапляти на деякі дрібні орні землі, особливо на люцерну, для корму. Суворо підземний, більш рухливий і агресивний порівняно з Nannospalax.

## Загрози й охорона
Найважливішими факторами загрози є різні процеси, що призводять до втрати середовища існування — сільське господарство, урбанізація, розвиток території та будівництво доріг. Надмірний випас значно зменшує видову різноманітність. Відомо також, що бродячі чи пастуші собаки вбивали цих сліпаків.

title: Spalax antiquus

wikitext:
{{Speciesbox |status=EN |status_system=IUCN3.1 |image=No-image-uk.png |image_width=300px |taxon=Spalax antiquus |authority=[[Лайош Мегей|Méhely]], 1909}}
'''''Spalax antiquus''''' (сліпак античний<ref>{{УБН}}</ref>) — [[вид (біологія)|вид]] мишоподібних ссавців з родини [[Сліпакові|сліпакових]] (Spalacidae).

== Таксономічні примітки ==
''Spalax antiquus'' раніше був зазначений як підвид ''[[Spalax graecus|S. graecus]]'', але з тих пір був визнаний окремим видом завдяки молекулярній генетиці та детальним морфологічним дослідженням<ref>{{стаття |автор=Nemeth, A.; Homonnay, Z. G.; Krizsik, V.; Csorba, M.; Pavlicek, T.; Hegyeli, Z.; Hadid, Y.; Sugar, S.; Farkas, J.; Csorba, G. |назва=Old views and new insights: taxonomic revision of the Bukovina blind mole rat, Spalax graecus (Rodentia:Spalacinae) |видання=Zoological Journal of the Linnean Society |рік=2013 |випуск=169 |номер=4 |сторінки=903–914 |doi=10.1111/zoj.12081 |посилання=}} {{ref-en}}</ref>.

== Середовище проживання ==
[[Ендемік]] [[Румунія|Румунії]]<ref>{{cite web |url=https://www.mammaldiversity.org/explore.html#species-id=1003796 |назва=''Spalax antiquus'' |автор= |дата= |вебсайт=Mammal Diversity Database |видавець=American Society of Mammalogists |дата-доступу=17.01.2022 |archive-date=24 червня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210624204851/https://www.mammaldiversity.org/explore.html#species-id=1003796 }}</ref>. Вид можна знайти на Трансільванській рівнині (горбистий, степовий і лісостеповий регіон Трансільванії), переважно на адміністративній території округу Клуж, але також у прилеглих частинах повітів Муреш і Бістрица-Насеуд, а також на плато Тирнавелор в межах Округ Альба. Відомо щонайменше чотири ізоляти. Попередні записи з південної та південно-східної частини Трансільванської рівнини не могли бути підтверджені недавніми дослідженнями, тому схоже, що вид вимер у цих областях, зараз він зберігся лише в північно-західній частині регіону<ref name="iucn"/>.

Вид — мешканець степових і лісостепових лук. Більшість його місць проживання використовуються як пасовища, однак, схоже, він уникає надмірного випасу пасовищ. Іноді він може потрапляти на деякі дрібні орні землі, особливо на люцерну, для корму. Суворо підземний, більш рухливий і агресивний порівняно з ''[[Nannospalax]]''<ref name="iucn">{{cite web |url=https://www.iucnredlist.org/species/97250195/97250197 |назва=''Spalax antiquus'' |автор=Hegyeli, Z.; Csorba, G.; Németh, A. |дата=2019 |вебсайт= |видавець=The IUCN |дата-доступу=18.01.2022 |archive-date=23 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201023090627/https://www.iucnredlist.org/species/97250195/97250197 }} {{ref-en}}</ref>.

== Загрози й охорона ==
Найважливішими факторами загрози є різні процеси, що призводять до втрати середовища існування — сільське господарство, урбанізація, розвиток території та будівництво доріг. Надмірний випас значно зменшує видову різноманітність. Відомо також, що бродячі чи пастуші собаки вбивали цих сліпаків<ref name="iucn"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Méhely, Lajos (1909) A földi kutyák fajai származás- és rendszertani tekintetben. Magyar Tudományos Akadémia, Budapest.

{{Taxonbar|from=Q42900902}}

[[Категорія:Сліпак|antiquus]]
[[Категорія:Ссавці Румунії]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Румунії]]
[[Категорія:Тварини, описані 1909]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Під загрозою зникнення (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Мишоподібні (Rodentia)

Родина: Сліпакові (Spalacidae)

Рід: Сліпак (Spalax)

Вид: S. antiquus

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Spalax antiquus · Méhely, 1909


text:
# Табула (гра)
Табула (середньогр.: τάβλη, дошка) — греко-римська гра на спеціальній дошці. Її вважають прямою попередницею сучасних нардів.

## Історія
Згідно з Etymologiae Ісидора Севільського, табулу вперше винайшов грецький солдат Троянської війни на ім'я Алеа. Найдавніший збережений опис «τάβλη» наведений в праці Агафія (VI ст. н. е.), що присвячена візантійському імператорові Зенону (бл. 474—475; 476—491). Він описує гру, в якій позиція Зенона змінюється від сильної до дуже слабкої після невдалого кидка кубиків. За цим описом у XIX ст. Бек де Фукуре зміг реконструювати правила гри. У гру грали на дошці, яка майже ідентична дошці для сучасних нардів з 24 пунктами, по 12 з кожного боку. Двоє гравців мали по 15 шашок і рухали їх у протилежних напрямках навколо дошки, відповідно до кидків трьома кубиками. Суперник міг побити шашки, які стояли на дошці по одній. Побиття такої шашки, введення її знову в гру та утримання від ходу мали ті самі правила, що й нині. Однією відмінністю від сучасних нард було використання третього кубика, і другою — введення в гру шашок з-за меж дошки, а не з першого пункту.
В описі Агафія імператор Зенон мав білі шашки (на малюнку червоні), сім шашок на одному пункті, по дві на трьох пунктах і по одній на двох. Зенон кинув три кубики і на них випали 2, 5 і 6. Як і в нардах, Зенон не міг пересувати шашки на пункти, зайняті двома або більше шашками суперника. Був єдиний спосіб використати всі три шашки — розбити всі три групи, що складались із двох шашок, і таким чином зробити їх вразливими перед ходом суперника.
Табула, найімовірніше, з'явилась в результаті розвитку гри Ludus Duodecim Scriptorum, в якій був іще один ряд пунктів посередині.
Слово «τάβλη» досі використовують для позначення нард у Греції, а також у Туреччині (як тавла) і в Румунії (як table); в цих країнах нарди залишаються популярною грою на міських майданах і в кафе.

wikiname: ukwiki

title: Табула (гра)

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Wurfzabel.jpg|thumb|240px|right|Середньовічне зображення гравців у табулу 13-го століття ([[Карміна Бурана]])]]

'''Табула''' ([[Середньогрецька мова|середньогр.]]: τάβλη, дошка)<ref>{{harvnb|Rich|1881|loc=p. 641: "TAB'ULA (πλάξ, σανίς, πίναξ). A ''plank'' or ''board''..."}}</ref> — греко-римська [[Ігри на спеціальній дошці|гра на спеціальній дошці]]. Її вважають прямою попередницею сучасних [[Нарди|нардів]].

== Історія ==
[[Файл:Tabula - boardgame - Zeno game.svg|thumb|300px|Гра τάβλη (табула), у якій зіграв візантійський імператор [[Флавій Зенон|Зенон]] у 480 н. е., а записав [[Агафій Мірінейський|Агафій]] приблизно в 530 році н. е. Зенон (червоні) дуже невдало кинув [[Гральні кубики|кубики]]: 2, 5 і 6, і був змушений виставити вісім шашок по одній. А згідно з правилами суперник може побити такі окремі шашки. Див. «Гра Зенона в τάβλη» Роланда Дж. Остіна<ref name="Austin-Zeno"/>.]]
Згідно з ''[[Etymologiae]]'' [[Ісидор Севільський|Ісидора Севільського]], табулу вперше винайшов грецький солдат [[Троянська війна|Троянської війни]] на ім'я {{Не перекладено|Алеа||en|Alea (Greek soldier)}}<ref>{{harvnb|Lapidge|O'Keefe|2005|p=60}}.</ref><ref> {{harvnb|Barney|Lewis|Beach|Berghof|2006|loc=XVIII.lx–lxix.2 (p. 371): "'''lx. The gaming-board (De tabula)''' Dicing (''alea''), that is, the game played at the gaming-board (''tabula''), was invented by the Greeks during lulls of the Trojan War by a certain soldier named Alea, from whom the practice took its name. The board game is played with a dice-tumbler, counters, and dice."}}</ref>. Найдавніший збережений опис «τάβλη» наведений в праці [[Агафій Мірінейський|Агафія]] (VI ст. н. е.), що присвячена візантійському імператорові [[Флавій Зенон|Зенону]] (бл. 474—475; 476—491). Він описує гру, в якій позиція Зенона змінюється від сильної до дуже слабкої після невдалого кидка [[Гральні кубики|кубиків]]<ref name="Austin-Zeno">{{harvnb|Austin|1934|pp=202–205}}.</ref>. За цим описом у XIX ст. {{Не перекладено|Бек де Фукуре||fr|Louis Becq de Fouquières}} зміг реконструювати правила гри<ref name="Austin-Zeno"/><ref name="Austin-Roman">{{harvnb|Austin|1935|pp=76–82}}.</ref>. У гру грали на дошці, яка майже ідентична дошці для сучасних нардів з 24 пунктами, по 12 з кожного боку<ref name="Austin-Zeno"/>. Двоє гравців мали по 15 шашок і рухали їх у протилежних напрямках навколо дошки, відповідно до кидків трьома кубиками<ref name="Austin-Zeno"/><ref name="Austin-Roman"/>. Суперник міг побити шашки, які стояли на дошці по одній<ref name="Austin-Zeno"/>. Побиття такої шашки, введення її знову в гру та утримання від ходу мали ті самі правила, що й нині. Однією відмінністю від сучасних нард було використання третього кубика, і другою — введення в гру шашок з-за меж дошки, а не з першого пункту.

В описі Агафія імператор Зенон мав білі шашки (на малюнку червоні), сім шашок на одному пункті, по дві на трьох пунктах і по одній на двох. Зенон кинув три кубики і на них випали 2, 5 і 6. Як і в нардах, Зенон не міг пересувати шашки на пункти, зайняті двома або більше шашками суперника. Був єдиний спосіб використати всі три шашки — розбити всі три групи, що складались із двох шашок, і таким чином зробити їх вразливими перед ходом суперника<ref name="Austin-Zeno"/><ref name="Bell">{{harvnb|Bell|2012|pp=33–35}}.</ref>.

Табула, найімовірніше, з'явилась в результаті розвитку гри ''[[Ludus Duodecim Scriptorum]]'', в якій був іще один ряд пунктів посередині<ref name="Austin-Roman"/>.

Слово «τάβλη» досі використовують для позначення нард у [[Греція|Греції]]<ref>{{harvnb|Koukoules|1948|pp=200–204}}.</ref>, а також у [[Туреччина|Туреччині]] (як ''тавла'') і в [[Румунія|Румунії]] (як ''table''); в цих країнах нарди залишаються популярною грою на міських майданах і в кафе.

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|last=Austin|first=Roland G.|title=Zeno's Game of τάβλη|journal=The Journal of Hellenic Studies|volume=54|issue=2|year=1934|pages=202–205|url=http://www.jstor.org/discover/10.2307/626864|ref=harv|doi=10.2307/626864}}
* {{cite journal|last=Austin|first=Roland G.|title=Roman Board Games. II|journal=Greece & Rome|volume=4|issue=11|year=February 1935|pages=76–82|url=http://www.jstor.org/discover/10.2307/640979|ref=harv|doi=10.1017/s0017383500003119}}
* {{cite book|last1=Barney|first1=Stephen A.|last2=Lewis|first2=W.J.|last3=Beach|first3=J. A.|last4=Berghof|first4=Oliver|title=The Etymologies of Isidore of Seville|year=2006|location=Cambridge and New York|publisher=Cambridge University Press|isbn=978-1-13-945616-6|url=http://books.google.com/books?id=3ep502syZv8C|ref=harv}}
* {{cite book|last=Bell|first=Robert Charles|title=Board and Table Games from Many Civilizations|year=2012|origyear=1979|location=New York|publisher=Courier Dover Publications|url=http://books.google.com/books?id=2vvBAgAAQBAJ|ref=harv}}
* {{cite book|last=Koukoules|first=Phaidon|title=Vyzantinon Vios kai Politismos|year=1948|volume=1|publisher=Collection de l'institut français d'Athènes|ref=harv}}
* {{cite book|last1=Lapidge|first1=Michael|last2=O'Keefe|first2=Katherine O'Brien|title=Latin Learning and English Lore: Studies in Anglo-Saxon Literature for Michael Lapidge|year=2005|location=Toronto|publisher=Toronto University Press|isbn=978-0-80-208919-9|url=http://books.google.com/books?id=XugS_gAACAAJ|ref=harv}}
* {{cite book|last=Rich|first=Anthony|title=A Dictionary of Greek and Roman Antiquities|year=1881|location=New York|publisher=D. Appleton & Company|url=http://books.google.com/books?id=E2KgAAAAMAAJ|ref=harv}}
{{refend|2}}

== Примітки ==
{{примітки|2}}

== Посилання ==
* [http://www.bkgm.com/variants/Tabula.html Як грати в табулу]{{ref-en}}
* [http://ablemedia.com/ctcweb/showcase/boardgames5.html Історія і правила табули]{{ref-en}}

[[Категорія:Візантійська культура]]
[[Категорія:Ігри на спеціальній дошці]]


text:
# Данте Лопес
Данте Лопес (ісп. Dante López, нар. 16 серпня 1983, Асунсьйон, Парагвай) — парагвайський футболіст, нападник клубу «Депортіво Кап'ята».
Виступав за національну збірну Парагваю.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 1998 року виступами за команду клубу «Соль де Америка», в якій провів чотири сезони, взявши участь у 21 матчі чемпіонату.
Згодом з 2002 по 2008 рік грав у складі команд клубів «Серро Портеньйо», «Маккабі» (Хайфа), «Кордова», «Насьйональ», «Олімпія» (А), «Дженоа», «Кротоне» та «Лібертад».
Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «УНАМ Пумас», до складу якого приєднався 2008 року. Відіграв за команду з Мехіко наступні три сезони своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «УНАМ Пумас», був основним гравцем атакувальної ланки команди.
Протягом 2011—2013 років захищав кольори команди клубу «Гуарані» (А). 2013 року повернувся до клубу «УНАМ Пумас». Цього разу провів у складі його команди три сезони.
Протягом 2016 року захищав кольори команди клубу «Сакатепек».
До складу клубу «Депортіво Кап'ята» приєднався 2017 року.

## Виступи за збірну
2003 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Парагваю.
У складі збірної був учасником розіграшу Кубка Америки 2004 року у Перу, чемпіонату світу 2006 року у Німеччині, розіграшу Кубка Америки 2007 року у Венесуелі.

## Досягнення
- Найкращий бомбардир чемпіонату Парагваю:

2005

title: Данте Лопес

wikitext:
{{ІП|Лопес}}
{{Футболіст
| ім'я = Данте Лопес
| зображення = Dante Rafael López Fariña.jpg
| зображення розмір = 140пкс
| підпис =
| повне-ім'я = Данте Рафаель Лопес Фарінья
| місце-народження = [[Асунсьйон]]
| країна-народження = [[Парагвай]]
| дата-народження = 16.8.1983
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =  {{Прапорець|PAR}} «Депортіво Кап'ята»
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| номер  =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1998–2002 | {{Прапорець|PAR}} | «[[Соль де Америка]]» | 21 |3}}
{{Футболіст рядок 1|2002 | {{Прапорець|PAR}} | «[[Серро Портеньйо]]» | 6 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2003 | {{Прапорець|ISR}} | [[Маккабі (Хайфа)|«Маккабі» (Хайфа)]] | 10 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2004 | {{Прапорець|ESP}} | [[Кордова (футбольний клуб)|«Кордова»]] | 14 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2004–2005 | {{Прапорець|PAR}} | [[Насьйональ (Асунсьйон)|«Насьйональ»]] | 27 |11}}
{{Футболіст рядок 1|2005 | {{Прапорець|PAR}} | [[Олімпія (Асунсьйон)|«Олімпія» (Асунсьйон)]] | 19 |12}}
{{Футболіст рядок 0|2006 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Дженоа]]» | 13 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2006–2007 | {{Прапорець|ITA}} | [[Кротоне (футбольний клуб)|«Кротоне»]] | 36 |5}}
{{Футболіст рядок 0|2007–2008 | {{Прапорець|PAR}} | [[Лібертад (футбольний клуб)|«Лібертад»]] | 18 |5}}
{{Футболіст рядок 1|2008–2011 | {{Прапорець|MEX}} | «[[УНАМ Пумас]]» | 96 |21}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2013 | {{Прапорець|PAR}} | [[Гуарані (Асунсьйон)|«Гуарані» (Асунсьйон)]] | 83 |17}}
{{Футболіст рядок 1|2013–2016 | {{Прапорець|MEX}} | «[[УНАМ Пумас]]» | 58 |7}}
{{Футболіст рядок 0|2016 | {{Прапорець|MEX}} | [[Сакатепек (футбольний клуб)|«Сакатепек»]] | 10 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2017– | {{Прапорець|PAR}} |«Депортіво Кап'ята»|0 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2003–2013 | {{Прапорець|PRY}} | [[збірна Парагваю з футболу|Парагвай]] | 28 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 4 січня 2017
| збірна-поновлення = 4 січня 2017
}}
'''Данте Лопес''' ({{lang-es|Dante López}}, {{нар}} 16 серпня 1983, [[Асунсьйон]], [[Парагвай]]) — парагвайський [[футболіст]], [[Нападник (футбол)|нападник]] клубу «Депортіво Кап'ята».

Виступав за [[збірна Парагваю з футболу|національну збірну Парагваю]].

== Клубна кар'єра ==

У дорослому футболі дебютував 1998 року виступами за команду клубу «[[Соль де Америка]]», в якій провів чотири сезони, взявши участь у 21 матчі чемпіонату.

Згодом з 2002 по 2008 рік грав у складі команд клубів «[[Серро Портеньйо]]», [[Маккабі (Хайфа)|«Маккабі» (Хайфа)]], [[Кордова (футбольний клуб)|«Кордова»]], [[Насьйональ (Асунсьйон)|«Насьйональ»]], [[Олімпія (Асунсьйон)|«Олімпія» (А)]], «[[Дженоа]]», [[Кротоне (футбольний клуб)|«Кротоне»]] та [[Лібертад (футбольний клуб)|«Лібертад»]].

Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «[[УНАМ Пумас]]», до складу якого приєднався 2008 року. Відіграв за команду з [[Мехіко]] наступні три сезони своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «УНАМ Пумас», був основним гравцем атакувальної ланки команди.

Протягом 2011—2013 років захищав кольори команди клубу [[Гуарані (Асунсьйон)|«Гуарані» (А)]]. 2013 року повернувся до клубу «[[УНАМ Пумас]]». Цього разу провів у складі його команди три сезони.

Протягом 2016 року захищав кольори команди клубу [[Сакатепек (футбольний клуб)|«Сакатепек»]].

До складу клубу «Депортіво Кап'ята» приєднався 2017 року.

== Виступи за збірну ==
2003 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Парагваю з футболу|національної збірної Парагваю]].

У складі збірної був учасником [[Кубок Америки з футболу 2004|розіграшу Кубка Америки 2004 року]] у [[Перу]], [[Чемпіонат світу з футболу 2006|чемпіонату світу 2006 року]] у [[Німеччина|Німеччині]], [[Кубок Америки з футболу 2007|розіграшу Кубка Америки 2007 року]] у [[Венесуела|Венесуелі]].

== Досягнення ==
* Найкращий бомбардир чемпіонату Парагваю:
: 2005

== Посилання ==
* {{NFT player}}

{{Склад збірної Парагваю U20 на чемпіонаті світу 2003}}
{{Склад збірної Парагваю на Кубку Америки 2004}}
{{Склад збірної Парагваю на чемпіонаті світу 2006}}
{{Склад збірної Парагваю на Кубку Америки 2007}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Лопес Данте}}
[[Категорія:Парагвайські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Соль де Америка»]]
[[Категорія:Футболісти «Серро Портеньйо»]]
[[Категорія:Футболісти «Маккабі» (Хайфа)]]
[[Категорія:Футболісти «Кордови»]]
[[Категорія:Футболісти «Насьйоналя» (Асунсьйон)]]
[[Категорія:Футболісти «Олімпії» (Асунсьйон)]]
[[Категорія:Футболісти «Дженоа»]]
[[Категорія:Футболісти «Кротоне»]]
[[Категорія:Футболісти «Лібертада»]]
[[Категорія:Футболісти «УНАМ Пумас»]]
[[Категорія:Футболісти «Гуарані» (Асунсьйон)]]
[[Категорія:Футболісти «Сакатепека»]]
[[Категорія:Парагвайські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Ізраїлі]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Іспанії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Італії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Мексиці]]
[[Категорія:Уродженці Асунсьйона]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Данте Рафаель Лопес Фарінья

Громадянство: Парагвай

Позиція: нападник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Депортіво Кап'ята»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Соль де Америка» · 21 · (3)

«Серро Портеньйо» · 6 · (1)

«Маккабі» (Хайфа) · 10 · (0)

«Кордова» · 14 · (0)

«Насьйональ» · 27 · (11)

«Олімпія» (Асунсьйон) · 19 · (12)

«Дженоа» · 13 · (1)

«Кротоне» · 36 · (5)

«Лібертад» · 18 · (5)

«УНАМ Пумас» · 96 · (21)

«Гуарані» (Асунсьйон) · 83 · (17)

«УНАМ Пумас» · 58 · (7)

«Сакатепек» · 10 · (2)

«Депортіво Кап'ята» · 0 · (0)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Парагвай · 28 · (2)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 4 січня 2017.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 4 січня 2017.


text:
# Гартов
Гартов (нім. Gartow) — громада в Німеччині, розташована в землі Нижня Саксонія. Входить до складу району Люхов-Данненберг. Центр об'єднання громад Гартов.
Площа — 28,28 км2. Населення становить 1477 ос. (станом на 31 грудня 2021).

title: Гартов

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Гартов
| місцева_назва       = Gartow
| тип_НП              = громада
| зображення          = Hauptstraße Gartow Wendland.jpg
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = Wappen Gartow.png
| прапор              =
| карта               = Gartow in DAN.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Гартов на карті району
| земля               = [[Нижня Саксонія]]
| округ               =
| район               = [[Люхов-Данненберг (район)|Люхов-Данненберг]]
| об'єднання громад = [[Гартов (об'єднання громад)|Гартов]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 17
| площа               = 28.28
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-NI||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-NI||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-NI|03354005}}
| latd=53 | latm=01| lats=26
| longd=11| longm=27| longs=27
| розміщення_підпису = right
| поштовий_код        = 29471
| телефонний_код      = 05846
| стат_код            = 03 3 54 005
| авто_номер          = DAN
| вебсайт             = [http://www.gartow.de/ www.gartow.de]
}}
'''Гартов''' ({{lang-de|Gartow}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Нижня Саксонія]]. Входить до складу району [[Люхов-Данненберг (район)|Люхов-Данненберг]]. Центр [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Гартов (об'єднання громад)|Гартов]].

Площа — 28,28 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-NI|03354005}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-NI||дата}}).

== Галерея ==
<gallery>Файл:Herrenhaus Schloss Gartow.jpg|
Файл:Church_of_Gartow2.jpg|
Файл:Seeterassen (Haus des Gastes) - panoramio.jpg|
Файл:Gartower See 2011-08-02.jpg|
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Gartow (Wendland)}}
* [http://www.gartow.de/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090305031835/http://gartow.de/ |date=5 березня 2009 }} {{ref-de}}

{{Район Люхов-Данненберг}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4019318-4|VIAF=237226981}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Нижньої Саксонії]]

title: — громада —

— громада —: Вид Гартов

title: Координати: 53°01′26″ пн. ш. 11°27′27″ сх. д. / 53.02389° пн. ш. 11.45750° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Нижня Саксонія

Район: Люхов-Данненберг

Об'єднання громад: Гартов

Населення (31 грудня 2021)

Гартов на карті району

ГартовРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Бібліотека «Всесвіт»
Бібліотека «Всесвіт» Печерського району м. Києва.

## Адреса
01023 м.Київ вул. Шота Руставелі, 17 тлф 287-60-50

## Опис
Бібліотечне обслуговування: абонемент, читальний зал. Надаються послуги МБА.
Площа приміщення бібліотеки — 268 м², книжковий фонд — 33,9 тис. примірників. Щорічно обслуговує 4,9 тис. користувачів, кількість відвідувань за рік — 29,0 тис., книговидач — 102,0 тис. примірників.

## Історія
Бібліотека заснована у 1944 році.
23 листопада 2023 року Київська міська рада перейменувала бібліотеку імені Олександра Радіщева на «Всесвіт».

title: Бібліотека «Всесвіт»

wikitext:
{{Картка:Бібліотека
|назва = Бібліотека «Всесвіт»
|оригінальна назва =
|зображення =
|зображення_підпис =
|тип =
|адреса = [[Київ]], [[Вулиця Шота Руставелі (Київ)|вул. Шота Руставелі]], 17
|дата_заснування = [[1944]]
|кількість_філій =
|обсяг_фондів = ~ 33.900 видань
|річний_обіг =
|кількість_читачів = 4,900 читачів
|бюджет =
|директор =
|кількість_співробітників =
|вебсайт = |
|координати =
}}

'''Бібліотека «Всесвіт»''' [[Печерський район|Печерського району]] м. [[Київ|Києва]].

== Адреса ==

01023 м.[[Київ]] [[Вулиця Шота Руставелі (Київ)|вул. Шота Руставелі]], 17 тлф 287-60-50

== Опис ==
Бібліотечне обслуговування: абонемент, читальний зал. Надаються послуги МБА.

Площа приміщення бібліотеки — 268 м², книжковий фонд — 33,9 тис. примірників. Щорічно обслуговує 4,9 тис. користувачів, кількість відвідувань за рік — 29,0 тис., книговидач — 102,0 тис. примірників.

== Історія ==

Бібліотека заснована у 1944 році.

23 листопада 2023 року [[Київська міська рада]] перейменувала бібліотеку імені [[Радищев Олександр Миколайович|Олександра Радіщева]] на «Всесвіт».<ref>{{Cite web|title=У Києві перейменували низку культурних та навчальних закладів: перелік|url=https://vechirniy.kyiv.ua/news/91469/|website=Вечірній Київ|date=2023-11-24|accessdate=2023-11-24|language=uk}}</ref>

== Див. також ==
* [[Публічні бібліотеки Києва]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [[Публічні бібліотеки Києва]]: Довідник.-2-е вид.,допов. — К.,2004. — 96 с.:іл.
* [http://lucl.lucl.kiev.ua/biblioteky/pl73.html Бібліотека ім. Лесі Українки]
* [http://pechersklibss.kiev.ua/ ЦБС Печерського району]

{{DEFAULTSORT:Всесвіт бібліотека}}
[[Категорія:Бібліотеки Печерського району]]
[[Категорія:Засновані в Києві 1944]]
[[Категорія:Публічні бібліотеки Києва]]

title: Бібліотека «Всесвіт»

Країна: Україна

Назва на честь: всесвіт

Розташування: Печерський район

Адреса: Київ, вул. Шота Руставелі, 17

Читачів: 4,900 читачів


text:
# Усть-Дунайський морський торговельний порт
Усть-Дуна́йський морськи́й порт — державне підприємство транспортної системи України, яке розташоване в південній частині Жебріянської бухти Чорного моря і стикається з Очаківським гирлом річки Дунай.
Управління порту знаходиться у м. Вилкове Одеської області. Відповідно до Закону України «Про морські порти України» функції адміністрації морського порту виконує Усть-Дунайська філія державного підприємства Адміністрації морських портів України.

## Спеціалізація
Порт був створений в кінці 1970-х рр. насамперед для обслуговування ліхтеровозної системи перевезень (ліхтер (нідерл. lichter) — різновид баржі, вантажне несамохідне безекіпажне однотрюмне морське судно, що використовується для перевезення вантажів буксирними суднами). Порт здійснював прийом, безпечну стоянку та обробку ліхтерів, їх накопичення для подальшого транспортування річкою і морем.
Після припинення роботи ліхтеровозної системи порт спеціалізується на перевалці вантажів з морських суден на річкові для подальшого транспортування Дунаєм і навпаки. До порту приписаний Портопункт Кілія, а також є причал у м. Вилкове, де обслуговується лише річковий транспорт (45°23′38″ пн. ш. 29°35′31″ сх. д. / 45.39389° пн. ш. 29.59194° сх. д.).
Порт переживає важкі часи. Його потужності в 4 млн. тонн вантажів за рік майже не використовуються. У квітні 2013 року було перероблено лише 900 тонн вантажів.

## Загальні відомості
Взимку частіше бувають вітри NW-N-NE напрямків. Влітку вітри змінних напрямків, частіше NW. Штормові вітри понад 15 м/с частіше спостерігаються взимку (до 10 %). Лід утворюється тільки в суворі зими, зазвичай в середині грудня або в першій половині січня. Очищається від льоду порт, як правило, у другій половині лютого — на початку березня.
Загальна площа території порту — 15 га, площа акваторії — 60 га.
Морський підхідний канал до порту Усть-Дунайськ має протяжність 7 км і веде до трьох якірних стоянок для великотоннажних суден, хоча колишні робочі глибини втрачено. Ще один сполучний канал довжиною в 1,5 км пролягає від ковша порту до рукава Прорва.
Морський підхідний канал мав ширину 80—100 м, глибину — 8 м. Проектна глибина гавані — 13 м. Згодом вона значно зменшилась.
Порт проданий за 220 мільйонів гривень 13.03.2023.

wikitext:
{{Infobox Port
| name = Усть-Дунайський морський торговельний порт
| image = МТП Усть-Дунайськ.PNG|thumb
| imagesize = 300 px
| caption = Кілійський портопункт МТП Усть-Дунайськ
| country = {{UKR}}
| location = [[Вилкове]],<br/>вул. Придунайська, 2, [[Одеська область]]
| coordinates = {{coord|45|28|01.2|N|29|42|42.8|E|type:landmark_region:UA}}
| opened = 1970-ті роки
| operated =
| owner = державне підприємство
| type =
| sizewater = 60 га
| sizeland = 15 га
| size =
| berths =
| wharfs =
| piers =
| employees =
| leadershiptitle = В.о. директора порту
| leader = Попов Олександр Миколайович
| blankdetailstitle1 = протяжність підхідного каналу
| blankdetails1 = 7 км
| blankdetailstitle2 = ширина підхідного каналу
| blankdetails2 = 80-100 м
| blankdetailstitle3 = глибина підхідного каналу
| blankdetails3 = 8 м
| arrivals =
| cargotonnage =
| containervolume =
| cargovalue =
| passengertraffic =
| revenue =
| profit =
| blankstatstitle1 =
| blankstats1 =
| blankstatstitle2 =
| blankstats2 =
| blankstatstitle3 =
| blankstats3 =
| website =http://ust-dunaysk.com
}}
'''Усть-Дуна́йський морськи́й порт''' — державне підприємство транспортної системи України, яке розташоване в південній частині [[Жебріянська бухта|Жебріянської бухти]] [[Чорне море|Чорного моря]] і стикається з [[Очаківське гирло (дельта Дунаю)|Очаківським гирлом]] річки [[Дунай]].
Управління порту знаходиться у м. [[Вилкове]] [[Одеська область|Одеської області]]. Відповідно до Закону України «Про морські порти України» функції адміністрації морського порту виконує Усть-Дунайська філія державного підприємства [[Адміністрація морських портів України|Адміністрації морських портів України]].

== Спеціалізація ==
Порт був створений в кінці 1970-х рр. насамперед для обслуговування ліхтеровозної системи перевезень (ліхтер (нідерл. lichter) — різновид баржі, вантажне несамохідне безекіпажне однотрюмне морське судно, що використовується для перевезення вантажів буксирними суднами). Порт здійснював прийом, безпечну стоянку та обробку ліхтерів, їх накопичення для подальшого транспортування річкою і морем.

Після припинення роботи ліхтеровозної системи порт спеціалізується на перевалці вантажів з морських суден на річкові для подальшого транспортування Дунаєм і навпаки. До порту приписаний [[Кілійський порт|Портопункт Кілія]], а також є причал у м. [[Вилкове]], де обслуговується лише річковий транспорт ({{coord|45|23|38|N|29|35|31|E|type:landmark_region:UA}}).

Порт переживає важкі часи. Його потужності в 4 млн. тонн вантажів за рік майже не використовуються. У квітні 2013 року було перероблено лише 900 тонн вантажів.<ref>{{Cite web |url=http://www.maritimebusinessnews.com.ua/news/cargo/2013/06/03/21924.html |title=Усть-Дунайский порт переработал 0,9 тыс. т грузов в мае 2013 |accessdate=2013-07-07 |archive-date=2013-06-22 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130622050308/http://www.maritimebusinessnews.com.ua/news/cargo/2013/06/03/21924.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130622050308/http://www.maritimebusinessnews.com.ua/news/cargo/2013/06/03/21924.html |date=2013-06-22 }}</ref>

== Загальні відомості ==
Взимку частіше бувають вітри ''NW-N-NE'' напрямків. Влітку вітри змінних напрямків, частіше ''NW''. Штормові вітри понад 15 м/с частіше спостерігаються взимку (до 10 %). Лід утворюється тільки в суворі зими, зазвичай в середині грудня або в першій половині січня. Очищається від льоду порт, як правило, у другій половині лютого — на початку березня.

Загальна площа території порту — 15 га, площа акваторії — 60 га.
Морський підхідний канал до порту Усть-Дунайськ має протяжність 7 км і веде до трьох якірних стоянок для великотоннажних суден, хоча колишні робочі глибини втрачено. Ще один сполучний канал довжиною в 1,5 км пролягає від ковша порту до рукава Прорва.

Морський підхідний канал мав ширину 80—100 м, глибину — 8 м. Проектна глибина гавані — 13 м. Згодом вона значно зменшилась.<ref>[http://www.sifservice.com/index.php/ru/informatsiya/morskie-porty-ukrainy/9-morskie-porty-ukrainy/25-ust-dunajsk-port Усть-Дунайский морской торговый порт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130904001313/http://www.sifservice.com/index.php/ru/informatsiya/morskie-porty-ukrainy/9-morskie-porty-ukrainy/25-ust-dunajsk-port |date=4 вересня 2013 }} sifservice.com</ref>

Порт проданий за 220 мільйонів гривень 13.03.2023.<ref>[https://www.epravda.com.ua/news/2023/03/13/697972/ Кропачов купив Білгород-Дністровський порт за 220 мільйонів]</ref>

== Див. також ==
* [[Кілійський порт]]
* [[Вантажообіг портів України]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20170630202327/http://portsukraine.com/node/251 Кто поможет Усть-Дунайску?]
* [http://wikimapia.org/12211022/ru/Морской-торговый-порт-Усть-Дунайск Вантажний причал у м. Вилкове] wikimapia.org
* [https://web.archive.org/web/20130818000113/http://www.ukrport.org.ua/p-ust-dunay.htm Асоціація портів України «Укрпорт»]
* [http://geografia.at.ua/index/ust_dunajskij_morskij_torgovelnij_port/0-995 Усть-Дунайський морський торговельний порт на сайті geografia.at.ua]
* [http://fleetphoto.ru/list.php?did=348&sort=built Список судов Усть-Дунайский морской торговый порт]
* [http://www.avto-perevozki.kiev.ua/news/727-2013-01-14-03-30-20.html Министерство транспорта и связи Украины инициирует приватизацию порта Усть-Дунайск]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://ra.co.ua/ru/Kiliya Портопункт Кілія]
* [http://www.сотенка.рф/ust-dunajskij-morskoj-torgovyj-port-udmtp.html УДМТП]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}{{ref-ru}}
* [https://uprom.info/news/other/infrastruktura/fond-derzhmajna-vystavyv-na-pryvatyzacziyu-morskyj-port-ust-dunajsk/ Фонд держмайна виставив на приватизацію морський порт “Усть-Дунайськ”]

{{Порти України}}
{{Порти Чорного моря}}

[[Категорія:Порти Одеської області]]
[[Категорія:Вилківська міська громада]]

title: Розташування

Розташування: Вилкове, · вул. Придунайська, 2, Одеська область

title: Інформація

Відкритий: 1970-ті роки

Власник: державне підприємство

Площа гавані: 60 га

Площа суходолу: 15 га

В.о. директора порту: Попов Олександр Миколайович

протяжність підхідного каналу: 7 км

глибина підхідного каналу: 8 м


text:
# Яришівка (Вінницький район)
Я́ришівка — село в Україні, у Лука-Мелешківській сільській громаді Вінницького району Вінницької області. Населення становить 1160 осіб.

## Географія
Село розташоване за 15 км на південь від Вінниці на автошляху Т 0212. Західною околицею проходить залізнична лінія Козятин I — Жмеринка, на якій облаштований пасажирський зупинний пункт Яришівка. Село поділяє по обидві боки неглибокий яр, який перепнуто греблями, внаслідок чого утворено декілька штучних ставів.
Сусідні населені пункти:

## Історія

### Давнина
На території села знайдені кам'яні знаряддя праці епохи палеоліту та ознаки поселення трипільської культури. Починаючи з ІІІ—IV ст. н. е. у цих місцинах поселяються слов'янські племена. Виникнення села Яришівки пов'язано з поширенням фільваркової системи на Східному Поділлі у XVI—XVII століття за часів Річі Посполитої.

### Походження назви
Назва пов'язана, ймовірно, з ім'ям першого пана — Яроша Черленківського, який придбав у 1609 році за 10 тисяч злотих у Кирила Черленківського Ярошевець (Яришівку), Юрківці, (нині — Лани) та Свобідці — нині Студениця. На користь цієї версії свідчить походження сусідніх Юрківців (нині — Лани), які отримали свою назву від імені тодішнього господаря — Юрія Кміта-Черленківського.
Інша версія походження назви є дещо типовою, коли «йшов козак на прізвище Ярош після виснажливої битви, стомлений, голодний. Вів за вуздечку коня. Було дуже спекотно, й хотілося пити. Побачив козак перед собою джерельце. Напився холодної води. Вона здалась йому смачною, навіть солодкою. Напоїв свого коня, назвав це джерело „Солодовня“. Прибавилося у Яроша сил. Подивившись навкруг, побачив він дивовижно гарну місцевість і вирішив залишитися тут. Згодом козак одружився, народилися діти». Сталося це у 1567 року.
Ще один варіант походження назви пов'язують з розташуванням села уздовж яру, в якому зараз утворились сільські ставки. До цього часу збереглись назви історичних місцин та закапелків села — «Левади», «Сажавки», «Куток», «Липки», «Чавунка», «Парцелі», «Тарабанівка».

### Панщина
За часів існування Яришівські маєтності змінили чимало власників. 1624 року село від Яроша Черленківського успадкував його небіж Стефан, який одразу передав його разом із сусідніми Свобідцями в оренду шляхтичу Гордію Житянському. Село згадується у подимному переписі Брацлавського воєводства у 1629 році.
1641 року спадщина Стефана — Черленків (нині — Селище), Свобідці (нині — Студениця), Янків (нині — Іванівка), Грижинці разом з Яришевкою переходить вже до його сина — Сильвестра, а згодом до сина Сильвестра — Анатаса. У добу Руїни Анатас пострігся у ченці, а його маєтності були передані Стефанові Пісочинському (П'ясочинському). Впродовж 1647—1650 років маєток був під заставою в 12 тисяч злотих у брацлавського хорунжого Яна Дзика (Jan Dzik). Основним заняттям селян було хліборобство, проте вагоме місце посідало ткацтво. Якщо на усій Тиврівщині переважно ткали з льону та конопель, то у Яришівці — з вовни.
1723 року черленківський ключ поселень опиняється у власності князя Януша Антонія Вишневецького, який у 1730 року продає маєтки за безцінь Войцехові Собанському[джерело?].
1758 року вони перебувають у володінні поміщиків Нітославських, а згодом переходять у спадок магнатів Щеньовських. 1802 року, вже за часів Російської імперії, тодішній господар Яришівки Францішек Ксаверій Шеньовський, рідний брат брацлавського воєводи, уступає село із сусідніми поселеннями своєму родичу — маршалку Ксаверію Ярошинському, той — Цеславу Ярошинському. Син останнього — Генріх успадкував село у 1847 році, а 1750 року віддав його в оренду Феліксові Хемінському за 12 750 срібних карбованців. Яришівка відтоді належить до Вінницького повіту.
Станом на 1855 році в селі нараховувалось 150 заможних селян і 440 чоловік робочої сили (231 чоловічої та 209 жіночої статі). Крім кріпаків в селі тоді проживали і орендували панські землі чиншовики — Пуздрановські, Мудрики, Коваленки, Пасічники, Табачнюки, Павлішини, Откало, Голопасюки, Вітряки, Штойки. Загальна площа земель дорівнювала 2522 десятини 1560 саженів, у тому числі у користуванні селян перебувало 1267 десятин 954 саженів, або 50,2 %. В селі діяв водяний млин, працювала корчма.
1772 року, на честь Святого Великомученика Дмитра була збудована яришівська дерев'яна трикупольна церква з дзвіницею. Її окрасою була ікона Казанської Божої Матері 1762 року з надписом «Радуйся, яко носиши Носящого вся». Свято ікони — 8 липня. Всього нараховувалось 1465 парафіян з Яришівки (848 чол.) та з навколишніх сіл — Студениці, Тарабанівки, Юрківців. З 1871 року в селі існувало однокласне початкове народне училище, або — міністерська школа. А до цього — церковнопарафіяльна школа. Після скасування панщини у 1861 році селяни мали у користуванні 1351 десятину землі, поміщик — 2386 десятин. Безземелля і будівництво поруч залізниці з розвитком у краї промисловості призвело до відтоку селян на роботи в Гнівані — у гранітному кар'єрі, на цукровому заводізаводі та залізниці.
5 червня 1861 року була утворена Яришівська волость, проте вже через 6 років її було ліквідовано. Яришівка увійшла до складу Лука-Мелешківської волості Вінницького повіту. Разом з Яришівкою до неї також увійшла Тарабанівка, суміжне польське село з двох вулиць, яке згодом, у ХХ столітті, поглинула Яришівка. 1875 року, внаслідок адміністративної реорганізації, Яришівка увійшла до складу Тиврівської волості. У спогадах сільчан лишилися імена тодішніх старост — Созон Завальнюк, Василь Сніцар, Семен Пугач, Гнат Завальнюк, Іван Людва, Іван Сніцар, Яків Пугач.
Станом на 1893 рік в селі нараховувалось 165 обійсть з 961 мешканцями. У присілку Яришівська корчма проживало 6 осіб, а у Тарабанівці — 185 жителів на 28 подвір'ях.. Селяни займалися тваринництвом, тримали робочих коней та волів, худобу. Вирощували овочі, сіяли просо, гречку, коноплі, льон, кормові трави. Наприкінці ХІХ століття Яришівський маєток належав володарю Тиврова — дворянину Смоленської губернії Костянтину Васильовичу Енгельгарду. 1901 року той продає Яришівку братам — Олександру і Федору Гейденам. Останнім господарем села був син Федора — Дмитро Гейден, предводитель дворянства Вінницького повіту. 1910 року він звітував про зразкове сільське господарство у своїх маєтках, у тому числі про показові поля у яришівському присілку — Тарабанівці та Юрківціях..
На початку ХХ століття в Яришівці налічувалося 211 садиб з 984 мешканцями, в Тарабанівці — 34 дворів та 165 мешканців..

### Радянська доба
Радянська влада закріпилася у селі наприкінці 1920 року. Тоді була зруйнована панська економія й утворені — сільська рада та комнезам (голови — Євдоким Завальнюк та Антон Захарчук відповідно).
1928 року організовано колгосп «Колос» (перший голова — Олександр Ксеніч). Під час голодомору у 1932—1933 роках в селі, за офіційної статистикою, загинуло 180 осіб, прізвища лише 20-ти з них наразі встановлені.
1935 року у селі збудовано клуб.

### Нацистська окупація
16 липня 1941 року село було окуповано й одразу була сформована німецько-нацистська адміністрація. Чимало селян брало участь у партизанському загоні, який діяв у сусідньому Селищі. Зокрема, Б. Й. Завальнюк надавав свою квартиру для зустрічей підпільників, а М. П. Ціотковський був зв'язковим підпільної організації. Яришівку звільнено 17 березня 1944 року. Від тих часів є могила невідомого солдата (1949) на сільському цвинтарі та меморіал загиблим односельцям у центрі села.

### Повоєнний період
Із закінченням війни в селі організовано ланку з вирощування цукрових буряків, створено тракторну бригаду. Село було радіофіковане та електрифіковане.
У 1950-ті роки Яришівку поєднано з Тарабанівкою, й вона нетривалий час була центром однойменного району. Колгосп тоді отримав назву «імені Куйбишева». 1970 року до колгоспу були приєднані господарства Студениці та Ланів.
У 1970-х роках населення села становило 1442 особи. В користуванні колгоспу було 2871 га землі, у тому числі 2020 га орної. Основними виробничими галузями були рільництво та тваринництво. У селі працював навіть пологовий будинок. У 1968—1969 роках побудовані нова школа й будинок культури.

### У Незалежній Україні
Нині в селі діє сільська рада. Є дитячий садочок «Журавлик», медичний пункт, пошта, будинок культури, середня школа з сільським музеєм, новий будинок православної церкви.
2004 року село було газифіковане. Збудовано малий автодорожній міст через річку Південний Буг до села Лани. Землі громади сільськогосподарського призначення орендує ТОВ «Агробуг».
8 вересня 2016 року, в ході децентралізації, об'єднана з Лука-Мелешківською сільською громадою.
14 лютого 2019 року громада УПЦ МП Святого Димитрія Солунського перейшла до складу Вінницько-Тульчинської єпархії ПЦУ.
17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Тиврівського району, село увійшло до складу Вінницького району.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 1141      | 98.36%   |
| російська       | 16        | 1.38%    |
| білоруська      | 2         | 0.17%    |
| інші/не вказали | 1         | 0.09%    |
| Усього          | 1160      | 100%     |

## Транспорт
На північному заході села проходить залізнична лінія на якій розташований пасажирський зупинний пункт Яришівка з пероном, де зупиняються приміські поїзди до станцій Козятин I, Жмеринка, Вапнярка, регіональні поїзди до Києва і Хмельницького.
Найближчі зупинні пункти електропоїздів — Веселка, Селищанський, сусідні станції — Тюшки, Гнівань.
Пасажирські поїзди далекого сполучення здійснють зупинку на станції станцію Гнівань (час в дорозі — 8 хвилин) або в обласному центрі на станції  Вінниця (час в дорозі — 15-20 хвилин) приміською електричкою. Також можна скористатися вузловими станціями Жмеринка чи Козятин I (час в дорозі — 40 хвилин та 1,5 години їзди електропоїздом відповідно).
Через село пролягає автошлях територіального значення Т 0212.

## Відомі особи
- Вольська Я. П. (нар. 1936) — заслужений учитель УРСР.
- Заремба Василь Борисович — письменник, автор книги «Яришівські осокори». Уродженець села.
- Марценюк Валерій Пантелеймонович — письменник, журналіст, науковець. Автор історичної книги про партизанський рух в навколишніх селах на Тиврівщині «За радянську Батьківщину». Проживає у Яришівці з 2008 року.
- Марценюк Пантелеймон Іванович — письменник, автор книги «Над Бугом-Рікою». У 1932 р. працював учителем в школі с. Яришівка.
- Таранюк Петро — художник, член НСХУ.

## Галерея
- Хрест на роздоріжжі
- Меморіал загиблим у Другій світовій війні
- Могила невідомого солдата
- Крамниця
- Сільський клуб
- Музейна експозиція у школі

title: Яришівка (Вінницький район)

wikitext:
{{Otheruses|тип=НП|Яришівка}}
{{Село
| назва           = Яришівка
| зображення      = Яришівка Автобусна зупинка.jpg
| зображення_розмір = 300пкс
| зображення_підпис = Автобусна зупинка в селі
| область         = [[Вінницька область]]
| район           = [[Вінницький район]]
| громада         = [[Лука-Мелешківська сільська громада]]
| код КАТОТТГ     = |<!--код КОАТУУ      = 0524587901-->
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = {{Дата з віком|1773}}
| населення       = 1160 осіб
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 1,393
| ref-площа       =
| щільність       = 832,74
| поштовий індекс = 23317
| телефонний код  = 4355
| координати      = {{coord|49|6|49|N|28|27|58|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 6|
| lat_sec         = 49
| lon_deg         = 28|
| lon_min         = 27|
| lon_sec         = 58
| висота          = 272
| ref-висота      =
| водойма         = р. [[Південний Буг]]
| адреса          = 23317, [[Вінницька область]], [[Вінницький район]], с. Яришівка, вул. Шкільна, 1
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      = 15
| ref-відстань о  =
| відстань р      = 15
| ref-відстань р  =
| станція         = [[Яришівка (зупинний пункт)|Яришівка]]
| відстань ст     =
}}
'''Я́ришівка''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Лука-Мелешківська сільська громада|Лука-Мелешківській сільській громаді]] [[Вінницький район|Вінницького району]] [[Вінницька область|Вінницької області]]. Населення становить 1160 осіб.

== Географія ==
Село розташоване за 15 км на південь від [[Вінниця|Вінниці]] на автошляху {{Автошлях Т|0212}}. Західною околицею проходить залізнична лінія [[Козятин I]] — [[Жмеринка (станція)|Жмеринка]], на якій облаштований пасажирський [[зупинний пункт]] [[Яришівка (зупинний пункт)|Яришівка]]. Село поділяє по обидві боки неглибокий яр, який перепнуто греблями, внаслідок чого утворено декілька штучних [[став]]ів.

'''Сусідні населені пункти:'''
{{Розташування
|центр = Яришівка
|пн_зх =  [[Студениця (Вінницький район)|Студениця]]
|пн = [[Лука-Мелешківська]]
|пн_сх = [[Цвіжин]]
|зх = [[Селище (Гніванська міська громада)|Селище]]
|сх = [[Іванівка (Вінницький район)|Іванівка]]
|пд_зх = [[Грижинці]]
|пд = [[Сутиски (селище)|Сутиски]]
|пд_сх = [[Пилява (Вінницький район)|Пилява]]
|анклав = }}

== Історія ==
=== Давнина ===
На території села знайдені кам'яні знаряддя праці епохи [[палеоліт]]у та ознаки поселення [[Трипільська культура|трипільської культури]]. Починаючи з ІІІ—IV ст. н. е. у цих місцинах поселяються слов'янські племена. Виникнення села Яришівки пов'язано з поширенням фільваркової системи на [[Східне Поділля|Східному Поділлі]] у XVI—XVII століття за часів [[Річ Посполита|Річі Посполитої]].

=== Походження назви ===
[[Файл:Яришівка Дорога до сільського цвинтаря.jpg|міні|праворуч|250пкс|Дорога до сільського цвинтаря]]
Назва пов'язана, ймовірно, з ім'ям першого пана — Яроша Черленківського, який придбав у [[1609]] році за 10 тисяч злотих у Кирила Черленківського Ярошевець (Яришівку), [[Лани (Вінницький район)|Юрківці, (нині — Лани)]] та [[Студениця (Вінницький район)|Свобідці — нині Студениця]]. На користь цієї версії свідчить походження сусідніх Юрківців (нині — [[Лани (Вінницький район)|Лани]]), які отримали свою назву від імені тодішнього господаря — Юрія Кміта-Черленківського.

Інша версія походження назви є дещо типовою, коли ''«йшов козак на прізвище Ярош після виснажливої битви, стомлений, голодний. Вів за вуздечку коня. Було дуже спекотно, й хотілося пити. Побачив козак перед собою джерельце. Напився холодної води. Вона здалась йому смачною, навіть солодкою. Напоїв свого коня, назвав це джерело „Солодовня“. Прибавилося у Яроша сил. Подивившись навкруг, побачив він дивовижно гарну місцевість і вирішив залишитися тут. Згодом козак одружився, народилися діти»''. Сталося це у [[1567]] року<ref>{{Тиврівщина-Історія-2012}} — С. 33</ref>.

Ще один варіант походження назви пов'язують з розташуванням села уздовж яру, в якому зараз утворились сільські ставки. До цього часу збереглись назви історичних місцин та закапелків села — «Левади», «Сажавки», «Куток», «Липки», «Чавунка», «Парцелі», «Тарабанівка».

=== Панщина ===
За часів існування Яришівські маєтності змінили чимало власників. [[1624]] року село від Яроша Черленківського успадкував його небіж Стефан, який одразу передав його разом із сусідніми [[Студениця (Вінницький район)|Свобідцями]] в оренду шляхтичу Гордію Житянському. Село згадується у подимному переписі [[Брацлавське воєводство|Брацлавського воєводства]] у 1629 році<ref>Цит. по: [[Дан Олександр Юрійович|Дан, О.]] Козацтво [[Брацлавське воєводство|Брацлавщини]] у боротьбі за свободу і незалежність (1648—1676 рр.). — 2-е вид. — [[Київ]] : ВД Стилос, 2004. — С. 273</ref>.
[[Файл:Яришівка Будинок в центрі села.jpg|міні|ліворуч|250пкс|Старий будинок у центрі села]]
[[1641]] року спадщина Стефана — [[Селище (Гніванська міська громада)|Черленків (нині — Селище)]], [[Студениця (Вінницький район)|Свобідці (нині — Студениця)]], [[Іванівка (Вінницький район)|Янків (нині — Іванівка)]], [[Грижинці]] разом з Яришевкою переходить вже до його сина — Сильвестра, а згодом до сина Сильвестра — Анатаса. У добу [[Руїна|Руїни]] Анатас пострігся у ченці, а його маєтності були передані Стефанові [[Пісочинські|Пісочинському (П'ясочинському)]]. Впродовж [[1647]]—[[1650]] років маєток був під заставою в 12 тисяч злотих у [[брацлав]]ського [[хорунжий|хорунжого]] Яна Дзика (Jan Dzik). Основним заняттям селян було хліборобство, проте вагоме місце посідало ткацтво. Якщо на усій [[Тиврівський район|Тиврівщині]] переважно ткали з льону та конопель, то у Яришівці — з вовни.

[[1723]] року черленківський [[ключ (територія)|ключ]] поселень опиняється у власності князя [[Януш Антоній Вишневецький|Януша Антонія Вишневецького]], який у [[1730]] року {{факт|продає маєтки за безцінь Войцехові [[Собанські|Собанському]]}}.

[[1758]] року вони перебувають у володінні поміщиків Нітославських, а згодом переходять у спадок магнатів Щеньовських. [[1802]] року, вже за часів [[Російська імперія|Російської імперії]], тодішній господар Яришівки Францішек Ксаверій Шеньовський, рідний брат [[Брацлавське воєводство|брацлавського воєводи]], уступає село із сусідніми поселеннями своєму родичу — [[Маршалок|маршалку]] Ксаверію Ярошинському, той — Цеславу Ярошинському. Син останнього — Генріх успадкував село у [[1847]] році, а [[1750]] року віддав його в оренду Феліксові Хемінському за 12 750 срібних карбованців. Яришівка відтоді належить до [[Вінницький повіт|Вінницького повіту]].

Станом на [[1855]] році в селі нараховувалось 150 заможних селян і 440 чоловік робочої сили (231 чоловічої та 209 жіночої статі). Крім кріпаків в селі тоді проживали і орендували панські землі [[чиншовики]] — Пуздрановські, Мудрики, Коваленки, Пасічники, Табачнюки, Павлішини, Откало, Голопасюки, Вітряки, Штойки. Загальна площа земель дорівнювала 2522 десятини 1560 саженів, у тому числі у користуванні селян перебувало 1267 десятин 954 саженів, або 50,2 %. В селі діяв водяний млин, працювала корчма.
[[Файл:Яришівка Церква 2.jpg|міні|праворуч|250пкс|Сучасний будинок церкви]]
[[1772]] року, на честь [[Димитрій Солунський|Святого Великомученика Дмитра]] була збудована яришівська дерев'яна трикупольна церква з дзвіницею. Її окрасою була [[Казанська ікона Божої Матері|ікона Казанської Божої Матері]] [[1762]] року з надписом «Радуйся, яко носиши Носящого вся». Свято ікони — [[8 липня]]. Всього нараховувалось 1465 парафіян з Яришівки (848 чол.) та з навколишніх сіл — [[Студениця (Вінницький район)|Студениці]], Тарабанівки, [[Лани (Вінницький район)|Юрківців]]. З [[1871]] року в селі існувало однокласне початкове народне училище, або — міністерська школа. А до цього — церковнопарафіяльна школа<ref>{{ПодГ-ПЦПЕ-9-1901}} — С. 231</ref>. Після скасування [[Кріпацтво|панщини]] у [[1861]] році селяни мали у користуванні 1351 десятину землі, поміщик — 2386 десятин. Безземелля і будівництво поруч залізниці з розвитком у краї промисловості призвело до відтоку селян на роботи в [[Гнівань|Гнівані]] — у гранітному кар'єрі, на цукровому заводізаводі та залізниці.

[[5 червня]] [[1861]] року була утворена Яришівська волость, проте вже через 6 років її було ліквідовано. Яришівка увійшла до складу [[Лука-Мелешківська|Лука-Мелешківської волості]] [[Вінницький повіт|Вінницького повіту]]. Разом з Яришівкою до неї також увійшла '''Тарабанівка''', суміжне польське село з двох вулиць, яке згодом, у ХХ столітті, поглинула Яришівка. [[1875]] року, внаслідок адміністративної реорганізації, Яришівка увійшла до складу [[Тиврівська волость|Тиврівської волості]]. У спогадах сільчан лишилися імена тодішніх старост — Созон Завальнюк, Василь Сніцар, Семен Пугач, Гнат Завальнюк, Іван Людва, Іван Сніцар, Яків Пугач.

Станом на [[1893]] рік в селі нараховувалось 165 обійсть з 961 мешканцями. У присілку '''Яришівська корчма''' проживало 6 осіб, а у Тарабанівці — 185 жителів на 28 подвір'ях.<ref>{{ПодГ-СНМ-1893}} — С. 581—582, 460</ref>. Селяни займалися тваринництвом, тримали робочих коней та волів, худобу. Вирощували овочі, сіяли просо, гречку, коноплі, льон, кормові трави. Наприкінці ХІХ століття Яришівський маєток належав володарю [[Тиврів|Тиврова]] — дворянину [[Смоленська губернія|Смоленської губернії]] Костянтину Васильовичу Енгельгарду. 1901 року той продає Яришівку братам — Олександру і Федору Гейденам. Останнім господарем села був син Федора — Дмитро Гейден, предводитель дворянства [[Вінницький повіт|Вінницького повіту]]<ref>{{ПодГ-ПЗВ-1898}} — С. 161—162, 158</ref>. [[1910]] року він звітував про зразкове сільське господарство у своїх маєтках, у тому числі про показові поля у яришівському присілку — Тарабанівці та [[Лани (Вінницький район)|Юрківціях]].<ref>{{Винницкій уѣзд-1910}} — С. 32</ref>.

На початку ХХ століття в Яришівці налічувалося 211 садиб з 984 мешканцями, в Тарабанівці — 34 дворів та 165 мешканців.<ref>{{ПодГ-СНМ-1905}} — С. 214—215</ref>.

=== Радянська доба ===
Радянська влада закріпилася у селі наприкінці [[1920]] року. Тоді була зруйнована панська економія й утворені — сільська рада та [[Комітет незаможних селян|комнезам]] (голови — Євдоким Завальнюк та Антон Захарчук відповідно).

[[1928]] року організовано [[колгосп]] «Колос» (перший голова — Олександр Ксеніч). Під час [[Голодомор в Україні (1932—1933)|голодомору у 1932—1933 роках]] в селі, за офіційної статистикою, загинуло 180 осіб, прізвища лише 20-ти з них наразі встановлені.

[[1935]] року у селі збудовано клуб.

=== Нацистська окупація ===
[[Файл:Пам’ятник 97 воїнам – односельчанам, загиблим на фронтах ВВВ.JPG|міні|праворуч|250пкс|Пам'ятник 97 воїнам-односельцям, загиблим на фронтах [[Друга світова війна|Другої світової війни]]]]
[[16 липня]] [[1941]] року село було окуповано й одразу була сформована німецько-нацистська адміністрація. Чимало селян брало участь у партизанському загоні, який діяв у сусідньому [[Селище (Гніванська міська громада)|Селищі]]. Зокрема, Б. Й. Завальнюк надавав свою квартиру для зустрічей підпільників, а М. П. Ціотковський був зв'язковим підпільної організації. Яришівку звільнено [[17 березня]] [[1944]] року. Від тих часів є могила невідомого солдата ([[1949]]) на сільському цвинтарі та меморіал загиблим односельцям у центрі села.

=== Повоєнний період ===
[[Файл:Яришівка Школа 1.jpg|міні|праворуч|250пкс|Школа]]
Із закінченням [[Німецько-радянська війна|війни]] в селі організовано ланку з вирощування цукрових буряків, створено тракторну бригаду. Село було радіофіковане та електрифіковане.

У [[1950-ті]] роки Яришівку поєднано з Тарабанівкою, й вона нетривалий час була центром однойменного району. Колгосп тоді отримав назву «імені [[Куйбишев Валеріан Володимирович|Куйбишева]]». [[1970]] року до колгоспу були приєднані господарства [[Студениця (Вінницький район)|Студениці]] та [[Лани (Вінницький район)|Ланів]].
[[Файл:Яришівка Споруди колишнього колгоспу.jpg|міні|ліворуч|250пкс|Споруди колишнього колгоспу]]
У [[1970-ті|1970-х]] роках населення села становило 1442 особи. В користуванні колгоспу було 2871 га землі, у тому числі 2020 га орної. Основними виробничими галузями були рільництво та тваринництво. У селі працював навіть пологовий будинок. У 1968—1969 роках побудовані нова школа й будинок культури<ref>{{Книга:История городов и сел Украинской ССР: Винницкая область}} — C. 575</ref>.

=== У Незалежній Україні ===
Нині в селі діє [[Яришівська сільська рада (Тиврівський район)|сільська рада]]. Є дитячий садочок «Журавлик», медичний пункт, пошта, будинок культури, середня школа з сільським музеєм, новий будинок православної церкви.

[[2004]] року село було газифіковане. Збудовано малий автодорожній міст через річку [[Південний Буг]] до села [[Лани (Вінницький район)|Лани]]. Землі громади сільськогосподарського призначення орендує ТОВ «Агробуг».

[[8 вересня]] [[2016]] року, в ході децентралізації, об'єднана з [[Лука-Мелешківська сільська громада|Лука-Мелешківською сільською громадою]].
[[Файл:Яришівка Церква 1.jpg|міні|праворуч|250пкс|Сучасна церква]]
[[14 лютого]] [[2019]] року громада УПЦ МП Святого Димитрія Солунського перейшла до складу Вінницько-Тульчинської єпархії ПЦУ<ref>[https://www.cerkva.info/posts/do-skladu-vinnytsko-tulchynskoi-ieparkhii-pereishly-shche-4-relihiini-hromady-z-moskovskoho-patriarkhatu До складу Вінницько-Тульчинської єпархії перейшли ще 4 релігійні громади з Московського патріархату]{{Недоступне посилання}}</ref>.

[[17 липня]] [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Тиврівський район|Тиврівського району]], село увійшло до складу [[Вінницький район|Вінницького району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.
== Населення ==
=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|1141
|98.36%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|16
|1.38%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|2
|0.17%
|-
|інші/не вказали
|1
|0.09%
|- class="sortbottom"
!Усього
|1160
|100%
|}

== Транспорт ==
На північному заході села проходить залізнична лінія на якій розташований пасажирський [[зупинний пункт]] [[Яришівка (зупинний пункт)|Яришівка]] з пероном, де зупиняються приміські поїзди до станцій [[Козятин I]], [[Жмеринка (станція)|Жмеринка]], [[Вапнярка (станція)|Вапнярка]], регіональні поїзди до [[Київ-Пасажирський|Києва]] і [[Хмельницький (станція)|Хмельницького]].

Найближчі зупинні пункти електропоїздів — [[Веселка (зупинний пункт)|Веселка]], [[Селищанський]], сусідні станції — [[Тюшки]], [[Гнівань (станція)|Гнівань]].

Пасажирські поїзди далекого сполучення здійснють зупинку на станції [[Гнівань (станція)|станцію Гнівань]] (час в дорозі — 8 хвилин) або в обласному центрі на станції  [[Вінниця (станція)|Вінниця]] (час в дорозі — 15-20 хвилин) приміською електричкою. Також можна скористатися вузловими станціями [[Жмеринка (станція)|Жмеринка]] чи [[Козятин I]] (час в дорозі — 40 хвилин та 1,5 години їзди електропоїздом відповідно).

Через село пролягає автошлях територіального значення {{Автошлях Т|0212}}.

== Відомі особи ==
* Вольська Я. П. ({{н}} 1936) — [[Заслужений вчитель України|заслужений учитель УРСР]].
* [[Заремба Василь Борисович]] — письменник, автор книги «Яришівські осокори». Уродженець села.
* [[Марценюк Валерій Пантелеймонович]] — письменник, журналіст, науковець. Автор історичної книги про партизанський рух в навколишніх селах на [[Тиврівський район|Тиврівщині]] «За радянську Батьківщину». Проживає у Яришівці з 2008 року.
* [[Марценюк Пантелеймон Іванович]] — письменник, автор книги «Над [[Південний Буг|Бугом-Рікою]]». У 1932 р. працював учителем в школі с. Яришівка.
* Таранюк Петро — художник, член [[Національна спілка художників України|НСХУ]].

== Галерея ==
<gallery mode="packed" heights="130">
Файл:Яришівка Хрест на роздоріжжі.jpg|Хрест на роздоріжжі
Файл:Яришівка Меморіал.jpg|Меморіал загиблим у [[Друга світова війна|Другій світовій війні]]
Файл:Могила невідомого солдата, с. Яришівка, на кладовищі.JPG|Могила невідомого солдата
Файл:Яришівка Магазин.jpg|[[Крамниця]]
Файл:Яришівка Школа 2.jpg|Сільський клуб
Файл:Яришівка Музей села у школі.jpg|Музейна експозиція у школі
</gallery>

== Див. також ==
* [[Яришів]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела і література ==
* ''[[Завальнюк Анатолій Пилипович|Завальнюк А.]]'' [http://ru.calameo.com/read/001666446b522770c069b]. — Вінниця, 2002. — 151 с.
* {{Тиврівщина-Історія-2012}}
* {{Тиврівщина-Нариси-2012}}. — С. 276—280.
* {{Книга:История городов и сел Украинской ССР: Винницкая область}} — C. 575.

== Література ==
* {{SgKP|III|461|Jaroszówka}}
* {{SgKP|XV_cz.2|7|Jaroszówka (3)}}
* Я́ришівка // [[Історія міст і сіл Української РСР]]: у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967—1974. — том Вінницька область / А. Ф. Олійник (голова редколегії тому), 1972: 788 с. — С. 575

== Посилання ==
{{Wiktionary|Яришівка}}
* [http://yarishivka.tivrovrada.gov.ua/history/ Історична довідка на офіційному сайті [[Яришівська сільська рада (Тиврівський район)|Яришівської сільської ради]]]
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=26.07.2009&rf7571=2996 Яришівка на сайті Верховної Ради України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304222028/http://yarishivka.tivrovrada.gov.ua/history/ |date=4 березня 2016 }}
* [http://weather.in.ua/ua/vinnickaja/29619 Погода в селі Яришівка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111220072707/http://weather.in.ua/ua/vinnickaja/29619 |date=20 грудня 2011 }}
* [https://web.archive.org/web/20150521080437/http://rada.info/rada/04331573/ Неофіційний сайт [[Яришівська сільська рада (Тиврівський район)|Яришівської сільської ради]]]
<!--* [https://vk.com/club16539028 Група села Яришівка «ВКОНТАКТЕ»]-->
* [https://web.archive.org/web/20130613064716/http://rda.tivrovrada.org.ua/ Офіційний сайт Тиврівської районної державної адміністрації]
* [https://web.archive.org/web/20121212230551/http://rayon.tivrovrada.org.ua/ Офіційний сайт Тиврівської районної ради]

{{Лука-Мелешківська сільська громада}}
{{Вінницький район}}
{{Тиврівський район}}

[[Категорія:Села Вінницької області]]
[[Категорія:Населені пункти Вінницького району]]

title: село Яришівка

Область: Вінницька область

Район: Вінницький район

Тер. громада: Лука-Мелешківська сільська громада

title: Основні дані

Населення: 1160 осіб

Густота населення: 832,74 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Південний Буг

Відстань до · обласного центру: 15 км

Відстань до · районного центру: 15 км

Найближча залізнична станція: Яришівка

title: Місцева влада

Адреса ради: 23317, Вінницька область, Вінницький район, с. Яришівка, вул. Шкільна, 1

title: Карта

Карта: Яришівка

title: Мапа

Мапа: Яришівка у Вікісховищі