text:
# Коронація монарха Угорщини
Коронація угорського монарха — низка заходів та церемоній, які супроводжували вступ на посаду нового короля або королеви Угорського королівства.
Традиції церемонії коронації в Угорщині склались під впливом традицій коронації в Священній Римській імперії та Східній Римській імперії. Проте, якщо в інших європейських монархіях, як то Франція, Портігалія, Данія чи Англія, правління короля розпочалося відразу ж після смерті його попередника та проголошення (вибору) нового короля, то в Угорщині (як в Польщі та Богемії) коронація була необхідною умовою вступу на трон. Якщо коронація не відбувалась, або була виконана не належним чином, королівство залишалося «без короля».
Після прийняття Золотої були 1222 р., всі нові угорські монархи повинні були також скласти коронаційну присягу, якою вони зобов'язувались дотримуватись угоди між короною та шляхтої країни, захищати свободи своїх підданих та територіальну цілісність держави.

## Історія
Першим королем, якого коронували в січні 1001 р., за ініціативи Папи Римського, був угорський князь Вайк, якого в хрещенні назвали Стефаном, і це грецьке ім'я пізніше стало належати до корони. Дата церемонії не збереглась, її можна обчислити лише на основі точно записаного правління короля Стефана (38 років, 7 місяців і 15 днів) та дня його смерті (15 серпня). Відповідно до цього датою було 1 січня 1001 р., яке згідно з календарем того часу, означало те саме, що Різдво 1000-го року, тобто 25 грудня. Місцем проведення церемонії могла бути церква в Естергомі, побудована на честь мученика Святого Стефана. Пізніше церемонії коронації відбувались в Базиліці святого Адальберта.
Першій коронації, а отже й заснуванню угорського християнського королівства передував трирічний переговорний процес. Князь Геза, якого за легендами також називають королем, зв'язався з імператором Священної Римської імперії Оттоном І незабаром після того, як він прийшов до влади в 973 році. На Великдень він відправив посольство до імператорської резиденції Кведлінбург, і в результаті перемовин невдовзі до Угорщини прибула священича місія, після якої князь охрестився. Пізніше баварська принцеса Гізела вийшла заміж за сина Гези Вайка.
В той час йшло протистояння між Східною Римської імперією (Константинополем) та Священною Римської імперією за вплив на країни центральної та східної Європи. Коли Стефану запропонували корону, то окрім підвищення статусу князівства до королівства, йшлося про організацію угорської церкви, що підпорядковувалась Риму, заснування єпархій або розвиток держави на християнсько-германській основі.
У своїй «Хроніці» Титмар з Мерзебурга відзначив, що Вайк отримав благословення та корону від Папи Римського Сильвестра II та схвалення від імператора Священної Римської імперії, які спільно надали церковно-світську підтримку майбутньому угорському королівству.
У Середні віки всі угорські коронації проходили в базиліці міста Секешфегервар, місці поховання першого коронованого правителя Угорщини. За легендою Стефан I був коронований в соборі Святого Адальберта в Естергомі. Після смерті, він був похований у соборі Секешфегервар, який він почав будувати і де поховав свого сина Ірме. Цей собор став традиційною коронаційною церквою для наступних угорських монархів, починаючи з Петра Орсеоло (племінника Стефана) в 1038 році і до коронації Івана Заполья та до битви при Мохачі 1526 року. Величезний готичний собор був одним із найбільших зі свого роду в Європі, а згодом став місцем поховання багатьох середньовічних угорських монархів.
29 травня 1205 р. Янош, архієпископ Естергома, коронував Андрія II королем Угорщини у Секешфегерварі. Під час свого правління Андрій II брав активну участь у справах Королівства Русі. Після того, як Великий князь Київський Роман Мстиславович 1204 року відмовився прийняти від Папи Римського Інокентія III королівську корону та загинув під час походу на поляків, залишивши своїм нащадком малолітнього Данила, Андрій II розпочав свою першу кампанію з завоювання Галичини в 1205—1206 рр. Спочатку, на прохання галицьких бояр він виступив проти Чернігівського князя Всеволода Святославича та його союзників від імені Данила Романовича. Всеволод Святославич та його союзники були змушені відступити. Після цього Андрій II прийняв титул «короля Галичини та Лодомерії (Волині)», продемонструвавши свої претензію на сюзеренітет у цих двох князівствах. Після нього більшість королів Угорщини носили також титул «королів Галичини та Володимерії (Волині)», включаючи й імператорів Австро-Угорщини.
1301 р. після смерті короля Андрія III, останнього представника династії Арпад, спадкоємцем угорського престолу став син доньки короля Стефана V Карл I Роберт з Капетинського будинку Анжу. Проте через міжусобну боротьбу та протидію інших претендентів, він був змушений провести три церемонії коронації. Вперше він був коронований в травні 1301 року архієпископом Естергома у місті Естергом простою короною. Це означало, що дві умови для його «легітимності» не були виконані. Вдруге він був коронований архієпископом Естергома в місті Буда також іншою короною, оскільки Корона Святого Стефана перебувала у його володінні його супротивників. І лише після отримання Корони Стефана, Карл був коронований втретє, вже в Соборі Секешфегервара, архієпископом Естергома та Святою Короною Стефана.
Після смерті короля Альберта II в 1439 році його вдова Єлизавета Люксембурзька наказала викрасти корону Святого Стефана, що зберігалася у фортеці Вишеграда, щоб коронувати свого новонародженого сина Володислава V.
Король Матіас Корвін зійшов на престол 1458 року, але він зміг бути увінчаний Святою короною лише в 1464 році після того, як отримав її з рук Фрідріха III, імператора Священної Римської імперії. Лише після цього Матіас зміг розпочати свої внутрішні та інституційні реформи в королівстві, вважаючись законним правителем Угорщини.
Після того як Угорське королівство було окуповане османськими військами в десятиліття після битви при Мохачі 1526 р., наступні монархи Угорщини з династії Габсбурґів не мали змоги дістатись до міста Секешфегервар для коронування. Тому 1563 року собор Святого Мартіна в Пресбурзі (нині Братислава) став офіційним місцем коронації і залишався таким до коронації 1830 року, після чого церемонії коронації королів повернулися до Угорщини, але не до масивного собору, побудованого святим Стефаном, оскільки той був зруйнований в 1601 році, коли християнські армії взяли місто в облогу.
З 1867 року коронації проводились в Церкві Матяша в Будапешті. Остання церемонія коронації Карла, як короля Угорщини, відбулась 30 грудня 1916 року.

## Легітимність коронації
Правителі Угорщини не вважалися законними монархами, поки їх не коронували на короля Угорщини Святою короною Угорщини верховний архієпископ країни у центральному кафедральному соборі. Оскільки жінки не могли керувати Угорщиною, то дві королеви-регентши, що були в історії країни Марія Угорська та Марія Терезія були офіційно короновані як «король Угорщини».
До кінця 13 століття склалась стала традиція, яка була прописана в законах Угорського королівства, що всі наступні три вимоги повинні бути виконані, коли на престол сходить новий король:
- коронація проводиться архієпископом Естергома;
- коронація проводиться Святою короною Угорщини;
- коронація відбувається в Секешфегерварські базиліці.

З 1387 року додалась ще одна вимога — про обов'язковість офіційного обрання нового короля. Ця вимога зникла в 1688 р., коли закріпився принцип спадкової монархії. Також королі повинні були підписати офіційну декларацію (credentionales litterae), в якій вони обіцяли поважати Конституцію і закони королівства.
Перша вимога (коронація архієпископом Естергома) була затверджена королем Белою III, якого вінчав архієпископ Калоча на основі спеціального дозволу Папи Римського Олександра III. Після своєї коронації він заявив, що його коронація не заперечує права архієпископів Естергома на коронування королів. У 1211 р. Папа Інокентій III підтвердив, що тільки архієпископ Естергома, а не жоден інший прелат має право коронувати короля Угорщини.
Навіть під час тривалого союзу Австрії та Угорщини імператори Габсбуґи повинні бути пройти окрему церемонії коронації, як королів Угорщини, щоб мати право проголошувати там закони або здійснити свої королівські прерогативи. Єдиним Габсбурґом, який правив не коронувавшись в Угорщині, був Йосип II, якого по-угорськи називали kalapos király («ненависний король»).
До нього такі королі як Іван II Сигізмунд Заполья та Габріель Бетлен були обраними та правили як королі Угорщини, але не були короновані, ані загальновизнані. А Імре Текелі був лише проголошений королем Верхньої Угорщини султаном Мехмедом IV, але не був коронований.
Останній обряд коронації відбувся у Будапешті 30 грудня 1916 р., коли імператор Карл I Австрійський та імператриця Зіта були короновані як король Карл IV та королева Угорщини Зіта. Церемонія була скорочена через війну та конституційні вимоги затвердити новим монархом державний бюджет до кінця календарного року. Ця коронація Карла IV була знята на відео, і, таким чином, залишається єдиною коронацією угорського монарха, коли-небудь задокументованою таким чином.
Австро-Угорська імперія розпалась із закінченням Першої світової війни. Хоча згодом Угорщина відновила титулярну монархію в 1920-45 рр., Горті заборонив при цьому Карлу відновити свій трон. Комуністична влада в 1945 році остаточний скасувала «королівства без короля».

## Церемонія
У XI столітті благословення Папи Римського та відповідні церковні церемонії й посвячення дозвлили угорському князю стали повноправним правителем — королем. Церковна коронація — це культовий акт, коли обраний монарх церковним помазанням стає єдиним найвищим володарем держави. Акламація, яку здійснював «народ» (його преставники) під час коронації, є одним із важливих елементів церемонії, що символізує передачі влади народом. Хоча в середні віки роль людей, як правило, не була дуже велика у вирішенні питання передачі королівської влади, але в деяких виняткових випадках, коли традиційна правова система порушувалась або були спірні питання, підтримка шляхти або народу ставала визначальною.
В період правління династії Арпад спадкоємство престолу передавалось відповідно до senioratus, successio gradualis та primogenitura. Але також важило й рішення з боку правлячого короля, який у виняткових випадках, призначав наступника не за порядком правонаступництва. Формою номінації спадкоємця трону було проголошення наступника королем перед королівською радою, доповнене присягою на вірність та проголошення згоди народу.
З припиненням династії Арпадів в Угорщині розпочалася боротьба між двома партіями. Партія, знана як «національна», вимагала обрання короля народом, тоді як інша відстоювала право Святого Престолу. Після компромісної резолюції розпочалось правління династії Анжу, проте вступ на престол Людовика Великого та Марії Анжуйської вже не був результатом виборів. Але коли проблеми з'явилися в перші роки правління Марії, воля народу знову була вирішальною при зміні короля — Карла III — і в резолюціях парламенту 1386 року.
З 1440 р. в угорських законах, було записано розділення влади між королем та орденами, та право призначати наступника престолу — якщо король не мав сина — належало державним зборам.
Спеціальна угорська коронна гвардія була заснована королем Матіасом у 1464 році через необхідність оберігати й охороняти головний символ угорського суверенітету — коронаційну корону.
Процедура коронації (ordo coronationis) сформувалась в Угорщині під впливом процедур, що існували у Східній Римській імперії та в Священній Римській імперії. Поступово структура церемонії коронації стає найбільш подібною, з літургійної точки зору, до єпископського обряду в католицької церкви.
Основними ритуальними складовими церемонії коронації були: unctio (помазання), sceptrum (жезл влади), baculus (пастирський посох), galea (корона), iure (присяга), на базі яких склалася пізніша німецько-римська система коронації, яка була заснована Pontificale Romanum.
В угорській практиці коронації, що формувалась протягом століть, крім загальних елементів, з'явились і характерні побутові елементи — широкомасштабна участь мирян у церковній частині коронації, акламація до увінчання короною, конституційна присяга, тощо. Хоча спільні риси коронації можна також побачити у церемоніях чеської та польської коронацій.
Іншими символами королівської влади на церемонії були: коронаційни одяг й шати, хрест, прапор, куля, трон, меч, присяга лицарів.
Коронація правителів в Угорщині, за кількома винятками, відбувалися на церковне свято або принаймні в неділю.
Без церемонії коронації, яка включала три обов'язкові умови, правителі не вважались королями Угорщини, та не мали права оприлюднювати закони та здійснювати владу. Починаючи з Золотої були 1222 р., всі нові угорські монархи повинні були скласти коронаційну присягу, якою вони мали погодитися підтримувати конституційні угоди країни та зберігати свободи своїх підданих та територіальну цілісність королівства.
Впродовж більш ніж дев'ятсотлітнього періоду коронації угорських королів ці церемонії зберігали спільні характерні риси, за деякими винятками. Але суттєві зміни в традиції можна спостерігати в пізньому Середньовіччі та після приходу до влади Будинку Габсбурґів.
За часів посилення впливу королівської ради з'явилися нові елементи традиції щодо королівських виборів та самої процедури коронацій, акредитив та присяга, що забезпечували збереження прав та вольностей. Церковна церемонія коронації стала більш публічною процедурою. За правління Габсбурґів знівелювалась значення присяги та волі народу, бо Габсбурґи не хотіли визнавати джерелом своєї королівської влади волю народу, і з приходом абсолютизму вибори короля також припинились.
Відомостей та описів церемоній коронацій епохи Арпадів та Анжу не збереглося. Перші більш детальні описи датуються 15 століттям та стосуються першої коронації в Братиславі.
За давнім звичаєм безпосередньо перед коронацією архієпископ Естергома передавав Святу корону графу Палатину (Надору), який підіймав її і показавши людям запитував, чи приймають вони обраного за свого короля. Люди відповідали: «Згодні, хай буде, хай живе король!». Потім єпископ передавав короля архієпископу з проханням від імені Церкви продовжити його коронацію. Архієпископ ставив королеві три запитання: чи король буде захищати святу віру, чи буде він захищати святу Церкву, і чи буде він захищати королівство, — на кожне з яких король відповів: «Буду». Потім король прийняв присягу: «Я, (ім'я), буду і обіцяю в очах Бога і ангелів» тощо. Архієпископ тоді промовляв молитву:
Всемогутній і вічний Бог, Творець усього, Повелитель ангелів, Король королів і Господь господарів, котрий дав змогу твоєму вірному слузі Аврааму торжествувати над своїми ворогами, дав багато перемог Мойсею та Ісусу Навинові, вождям твого народу, звеличив твого смиренного слугу Давида до вищого правителя, збагатив Соломона невимовними дарами мудрості та миру. Послухай наші смиренні молитви і примнож Свої благословення на свого слугу, якого в молитовній відданості ми освячуємо своїм королем; щоб він, зміцнившись вірою Авраама, наділений лагідністю Мойсея, озброївшись мужністю Ісуса Навина, піднесений смиренням Давида і відзначившись мудрістю Соломона, міг би вас радувати у всьому і завжди ходити без зради на шляху справедливості. Хай він живить і навчає, захищає і наставляє вашу Церкву і народ і як могутній король керує праведно проти всіх видимих і невидимих сил і, з Твоєю допомогою, повертає їхні душі до згоди справжньої віри і миру; щоб, підтриманий готовим послухом і прославлений належною любов'ю цих, своїх людей, він з Твоєї милості піднявся на позицію своїх прабатьків і, захищений вінцем Твого захисту, покритий Твоїм непереможним щитом і повністю одягнений у небесні обладунки, він міг цілком переможно торжествувати і своєю [силою] перемагати невірних і принести мир тим, хто бореться за Тебе й нашого Господа, який силою свого Хреста зруйнував Пекло, здолав Диявола, піднявся на небо, в котрому живе вся влада, царство і перемога, хто є славою смиренних і життям і спасінням свого народу, той, хто живе і править з Тобою і Святим Духом на віки віків. Амінь.
Потім король вклонявся перед вівтарем, коли співали Літанію Всіх Святих. Після цього архієпископ помазував короля на правому передпліччі та грудях, вимовляючи спеціальну молитву помазання на правління.
Після цього архієпископ вінчав на голову помазанця Святу корону Угорщини та одягав мантію святого Стефана. Король отримував скіпетр і меч, що позначало військову силу. Після інтронізації, щойно коронований король склав традиційну коронаційну присягу і обіцяв поважати всі права. Інші епископи та представники шляхти також мали свої ролі; більшість учасників церемонії повинні були носити парадну святкову форму або мантії. Присутні були також представники іноземних держав.
Прочитавши молитву: «Бог, який панує над усіма», після Gradual та Алилуя, королю вручали королівські клейноди. Підперезавши його мечем святого Стефана виголошувалась молитва:
Прийміть цей меч руками єпископів, які недостойні, але освячені авторитетом Святих апостолів, передають його вам Божественним розпорядженням для захисту віри святої Церкви і пам'ятайте слова псалмоспівця, який пророкував, кажучи: "Опасуйся мечем на стегні, о найсильніший, щоб ним ти міг проявляти справедливість, потужно знищуючи беззаконня і захищаючи святу Церкву Божу і його вірний народ. Остерігайтеся фальшивих християн, не менше ніж невірних, допомагайте та захищайте вдів та сиріт, відновлюйте ті речі, що занепали, і підтримуйте ті що є, помстіться за несправедливість та підтверджуйте добрі настрої, бо, роблячи це, ви можете бути славним у торжестві справедливості і можете правити в ім'я вічного Спаситель світу, образ якого ви носите, який з Отцем і Святим Духом живе і панує на віки віків Амінь.
Потім король тричі розмахував мечем. Після цього короля вінчали Святою короною, коли архієпископ виголошував молитву «Прийміть цю королівську корону..» тощо. Далі королю було дано скіпетр з відповідною молитвою: «Прийміть Жезл чесноти та справедливості. Навчіться поважати благочестивих…».
Потім давали кулю, помістивши її в ліву руку, і садили на престол з молитвою:
Будьте непохитні і міцно тримайтеся того місця, спадкоємцем якого стали ваші предки, тепер делеговані вам авторитетом Всемогутнього Бога і передані вам нами та всіма єпископами та слугами Божими, і коли побачите духовенство наблизиться до святого вівтаря, не забудьте віддати їм належну честь, щоб Посередник між Богом і людством зміг підтвердити вас на цій королівській посаді, як посередника між духовенством і мирянами, і щоб ви могли правити з Ісусом Христом, нашим Господом, Паном над панами і Господом господарів, котрий разом з Отцем і Святим Духом живе і править на віки віків. Амінь.
Після цього читали Te Deum, а потім респонсорій:
 Нехай ваша рука зміцніє, а ваша правління піднесеться. Нехай справедливість і суд будуть основою вашого престолу, а милість і правда йдуть перед вами. Алілуя. Помилуй мене, … Слава Отцю і Сину, і Духу Святому. Нехай ваша рука зміцніє, …
Потім архієпископ промовляв молитву: «Бог, що зробив Мойсея переможцем», або молитву «Невблаганний Бог». Тоді люди вітали короля словами: «Життя, здоров'я, щастя, перемоги!». Після чого відбувалась архієпископська святкова Месса. Разом з королем могла відбуватись й церемонії коронації королеви.
Вийшовши з церкви суверен, одягнувши всі королівські клейноди, виїжджав верхи на штучний пагорб, побудований з ґрунту всіх частин королівства. На вершині пагорба суверен вказував на всі чотири сторони світу королівським мечем і клявся захищати королівство та всіх його підданих. Після цього шляхта та піддані тричі вітали свого монарха криками «ура» і віддаючи шану.
Після церемонії королівська пара урочистою процесією вирушала до королівського замку, де відбувався прийом на честь коронації.

title: Коронація монарха Угорщини

wikitext:
[[Файл:Coronation Andrew I of Hungary - smaller.jpg|thumb|250px|Коронація короля Андрія I, 1046 р.]]
'''Коронація угорського монарха''' — низка заходів та церемоній, які супроводжували вступ на посаду нового короля або королеви [[Угорське королівство|Угорського королівства]].

Традиції церемонії коронації в Угорщині склались під впливом традицій коронації в [[Коронація в Священній Римській імперії|Священній Римській імперії]] та [[Коронація в Східній Римській імперії|Східній Римській імперії]]. Проте, якщо в інших європейських монархіях, як то Франція, [[Коронація в Португалії|Портігалія]], [[Коронація в Данії|Данія]] чи Англія, правління короля розпочалося відразу ж після смерті його попередника та проголошення (вибору) нового короля, то в Угорщині (як в Польщі та [[Коронація в Богемії|Богемії]]) коронація була необхідною умовою вступу на трон. Якщо коронація не відбувалась, або була виконана не належним чином, королівство залишалося «[[Безкоролів'я|без короля]]».

Після прийняття Золотої були 1222 р., всі нові угорські монархи повинні були також скласти коронаційну присягу, якою вони зобов'язувались дотримуватись угоди між короною та шляхтої країни, захищати свободи своїх підданих та територіальну цілісність держави.

== Історія ==
Першим королем, якого коронували в січні 1001 р., за ініціативи Папи Римського, був угорський князь [[Стефан I Святий|Вайк]], якого в хрещенні назвали Стефаном, і це грецьке ім'я пізніше стало належати до [[Корона Святого Стефана|корони]]. Дата церемонії не збереглась, її можна обчислити лише на основі точно записаного правління короля Стефана (38 років, 7 місяців і 15 днів) та дня його смерті (15 серпня). Відповідно до цього датою було 1 січня 1001 р., яке згідно з календарем того часу, означало те саме, що Різдво 1000-го року, тобто 25 грудня. Місцем проведення церемонії могла бути церква в Естергомі, побудована на честь мученика Святого Стефана. Пізніше церемонії коронації відбувались в [[Базиліка святого Адальберта|Базиліці святого Адальберта]].

Першій коронації, а отже й заснуванню угорського християнського королівства передував трирічний переговорний процес. Князь [[Геза]], якого за легендами також називають королем, зв'язався з імператором Священної Римської імперії [[Оттон I|Оттоном І]] незабаром після того, як він прийшов до влади в 973 році. На Великдень він відправив посольство до імператорської резиденції [[Кведлінбург]], і в результаті перемовин невдовзі до Угорщини прибула священича місія, після якої князь охрестився. Пізніше баварська принцеса [[Гізела Баварська|Гізела]] вийшла заміж за сина Гези Вайка.

В той час йшло протистояння між Східною Римської імперією (Константинополем) та Священною Римської імперією за вплив на країни центральної та східної Європи. Коли Стефану запропонували корону, то окрім підвищення статусу князівства до королівства, йшлося про організацію угорської церкви, що підпорядковувалась Риму, заснування єпархій або розвиток держави на християнсько-германській основі.

У своїй «Хроніці» [[Титмар з Мерзебурга]] відзначив, що Вайк отримав благословення та корону від Папи Римського [[Сильвестр II|Сильвестра II]] та схвалення від імператора Священної Римської імперії, які спільно надали церковно-світську підтримку майбутньому угорському королівству.
[[Файл:Sigillum Andreae 1216.png|thumb|250px|Король Андрій II, 1216 р.]]
У Середні віки всі угорські коронації проходили в [[Секешфегерварська базиліка|базиліці]] міста [[Секешфегервар]], місці поховання першого коронованого правителя Угорщини. За легендою Стефан I був коронований в соборі Святого Адальберта в Естергомі. Після смерті, він був похований у соборі Секешфегервар, який він почав будувати і де поховав свого сина [[Святий Емерик|Ірме]]. Цей собор став традиційною коронаційною церквою для наступних угорських монархів, починаючи з [[Петро Орсеоло|Петра Орсеоло]] (племінника Стефана) в 1038 році і до коронації [[Іван I Заполья|Івана Заполья]] та до [[Битва при Могачі (1526)|битви при Мохачі]] 1526 року. Величезний готичний собор був одним із найбільших зі свого роду в Європі, а згодом став місцем поховання багатьох середньовічних угорських монархів.

29 травня 1205 р. Янош, архієпископ Естергома, коронував [[Андрій II|Андрія II]] королем Угорщини у Секешфегерварі. Під час свого правління Андрій II брав активну участь у справах Королівства Русі. Після того, як Великий князь Київський [[Роман Великий|Роман Мстиславович]] 1204 року відмовився прийняти від Папи Римського Інокентія III королівську корону та загинув під час походу на поляків, залишивши своїм нащадком малолітнього [[Данило Романович|Данила]], Андрій II розпочав свою першу кампанію з завоювання Галичини в 1205—1206 рр. Спочатку, на прохання галицьких бояр він виступив проти Чернігівського князя Всеволода Святославича та його союзників від імені Данила Романовича. Всеволод Святославич та його союзники були змушені відступити. Після цього Андрій II прийняв титул «короля Галичини та Лодомерії (Волині)», продемонструвавши свої претензію на сюзеренітет у цих двох князівствах. Після нього більшість королів Угорщини носили також титул «королів Галичини та Володимерії (Волині)», включаючи й імператорів Австро-Угорщини.
[[Файл:Laszlo-Coronation-ChroniconPictum.jpg|thumb|250px|Король Володислав І, 1360 р.]]
1301 р. після смерті короля [[Андрій III|Андрія III]], останнього представника [[династія Арпад|династії Арпад]], спадкоємцем угорського престолу став син доньки короля [[Стефан V Арпад|Стефана V]] [[Карл I Роберт]] з [[Анжуйська династія Капетингів|Капетинського будинку Анжу]]. Проте через міжусобну боротьбу та протидію інших претендентів, він був змушений провести три церемонії коронації. Вперше він був коронований в травні 1301 року архієпископом Естергома у місті Естергом простою короною. Це означало, що дві умови для його «легітимності» не були виконані. Вдруге він був коронований архієпископом Естергома в місті Буда також іншою короною, оскільки Корона Святого Стефана перебувала у його володінні його супротивників. І лише після отримання Корони Стефана, Карл був коронований втретє, вже в Соборі Секешфегервара, архієпископом Естергома та Святою Короною Стефана.

Після смерті короля [[Альбрехт II|Альберта II]] в 1439 році його вдова [[Єлизавета Люксембурзька]] наказала викрасти корону Святого Стефана, що зберігалася у фортеці Вишеграда, щоб коронувати свого новонародженого сина [[Володислав V|Володислава V]].

Король [[Матіас Корвін]] зійшов на престол 1458 року, але він зміг бути увінчаний Святою короною лише в 1464 році після того, як отримав її з рук [[Фрідріх III (імператор Священної Римської імперії)|Фрідріха III]], імператора Священної Римської імперії. Лише після цього Матіас зміг розпочати свої внутрішні та інституційні реформи в королівстві, вважаючись законним правителем Угорщини.

Після того як Угорське королівство було окуповане османськими військами в десятиліття після битви при Мохачі 1526 р., наступні монархи Угорщини з династії Габсбурґів не мали змоги дістатись до міста Секешфегервар для коронування. Тому 1563 року [[Собор святого Мартина (Братислава)|собор Святого Мартіна]] в Пресбурзі (нині Братислава) став офіційним місцем коронації і залишався таким до коронації 1830 року, після чого церемонії коронації королів повернулися до Угорщини, але не до масивного собору, побудованого святим Стефаном, оскільки той був зруйнований в 1601 році, коли християнські армії взяли місто в облогу.
[[Файл:ZikmundkorunovaceUhry.gif|thumb|250px|Коронація короля Сигізмунда, 31 березня 1387 р.]]
З 1867 року коронації проводились в [[Церква Матяша|Церкві Матяша]] в Будапешті. Остання церемонія коронації [[Карл I (імператор Австро-Угорщини)|Карла]], як короля Угорщини, відбулась 30 грудня 1916 року.

== Легітимність коронації ==
Правителі Угорщини не вважалися законними монархами, поки їх не коронували на короля Угорщини Святою короною Угорщини верховний архієпископ країни у центральному кафедральному соборі. Оскільки жінки не могли керувати Угорщиною, то дві королеви-регентши, що були в історії країни [[Марія Угорська]] та [[Марія Терезія]] були офіційно короновані як «король Угорщини».

До кінця 13 століття склалась стала традиція, яка була прописана в законах Угорського королівства, що всі наступні три вимоги повинні бути виконані, коли на престол сходить новий король:
* коронація проводиться [[Архієпархія Естергома–Будапешта|архієпископом Естергома]];
* коронація проводиться [[Корона Святого Іштвана|Святою короною Угорщини]];
* коронація відбувається в [[Базиліка Успіння Пресвятої Діви Марії (Секешфегервар)|Секешфегерварські базиліці]].

З 1387 року додалась ще одна вимога — про обов'язковість офіційного обрання нового короля. Ця вимога зникла в 1688 р., коли закріпився принцип спадкової монархії. Також королі повинні були підписати офіційну декларацію (credentionales litterae), в якій вони обіцяли поважати Конституцію і закони королівства.

Перша вимога (коронація архієпископом Естергома) була затверджена королем Белою III, якого вінчав архієпископ Калоча на основі спеціального дозволу Папи Римського Олександра III. Після своєї коронації він заявив, що його коронація не заперечує права архієпископів Естергома на коронування королів. У 1211 р. Папа Інокентій III підтвердив, що тільки архієпископ Естергома, а не жоден інший прелат має право коронувати короля Угорщини.

Навіть під час тривалого союзу Австрії та Угорщини імператори Габсбуґи повинні бути пройти окрему церемонії коронації, як королів Угорщини, щоб мати право проголошувати там закони або здійснити свої королівські прерогативи. Єдиним Габсбурґом, який правив не коронувавшись в Угорщині, був [[Йосип II]], якого по-угорськи називали kalapos király («ненависний король»).

До нього такі королі як [[Іван II Сигізмунд Заполья]] та [[Габріель Бетлен]] були обраними та правили як королі Угорщини, але не були короновані, ані загальновизнані. А [[Імре Текелі]] був лише проголошений королем Верхньої Угорщини султаном Мехмедом IV, але не був коронований.
[[Файл:Mária Terézia koronázása a Szent Márton székesegyházban.jpg|thumb|250px|Коронація Марії II Терезії в соборі Святого Мартіна, 1741 р., місці угорських коронацій з 1563 по 1830 рр.]]
Останній обряд коронації відбувся у Будапешті 30 грудня 1916 р., коли імператор Карл I Австрійський та імператриця [[Зіта Бурбон-Пармська|Зіта]] були короновані як король Карл IV та королева Угорщини Зіта. Церемонія була скорочена через [[Перша світова війна|війну]] та конституційні вимоги затвердити новим монархом державний бюджет до кінця календарного року. Ця коронація Карла IV була знята на відео, і, таким чином, залишається єдиною коронацією угорського монарха, коли-небудь задокументованою таким чином.
[[Файл:II. Lipót koronázása 1790.ben és az ősi magyar nemzeti színek.jpg|thumb|250px|Коронація Леопольда II в Братиславі, 1790 р.]]
Австро-Угорська імперія розпалась із закінченням Першої світової війни. Хоча згодом Угорщина відновила титулярну монархію в 1920-45 рр., [[Міклош Горті|Горті]] заборонив при цьому Карлу відновити свій трон. Комуністична влада в 1945 році остаточний скасувала «королівства без короля».

== Церемонія ==
У XI столітті благословення Папи Римського та відповідні церковні церемонії й посвячення дозвлили угорському князю стали повноправним правителем — королем. Церковна коронація — це культовий акт, коли обраний монарх церковним помазанням стає єдиним найвищим володарем держави. [[Акламація]], яку здійснював «народ» (його преставники) під час коронації, є одним із важливих елементів церемонії, що символізує передачі влади народом. Хоча в середні віки роль людей, як правило, не була дуже велика у вирішенні питання передачі королівської влади, але в деяких виняткових випадках, коли традиційна правова система порушувалась або були спірні питання, підтримка шляхти або народу ставала визначальною.
[[Файл:Matthias Church, Budapest, 2017.jpg|thumb|250px|[[Церква Матяша]] в Будапешті - місце коронацій у 1867 та 1916 роках]]
В період правління династії Арпад спадкоємство престолу передавалось відповідно до senioratus, successio gradualis та primogenitura. Але також важило й рішення з боку правлячого короля, який у виняткових випадках, призначав наступника не за порядком правонаступництва. Формою номінації спадкоємця трону було проголошення наступника королем перед королівською радою, доповнене присягою на вірність та проголошення згоди народу.

З припиненням династії Арпадів в Угорщині розпочалася боротьба між двома партіями. Партія, знана як «національна», вимагала обрання короля народом, тоді як інша відстоювала право Святого Престолу. Після компромісної резолюції розпочалось правління династії Анжу, проте вступ на престол [[Людвик Великий|Людовика Великого]] та Марії Анжуйської вже не був результатом виборів. Але коли проблеми з'явилися в перші роки правління Марії, воля народу знову була вирішальною при зміні короля — [[Карл III Малий|Карла III]] — і в резолюціях парламенту 1386 року.

З 1440 р. в угорських законах, було записано розділення влади між королем та орденами, та право призначати наступника престолу — якщо король не мав сина — належало державним зборам.

Спеціальна угорська коронна гвардія була заснована королем Матіасом у 1464 році через необхідність оберігати й охороняти головний символ угорського суверенітету — коронаційну корону.

Процедура коронації (ordo coronationis) сформувалась в Угорщині під впливом процедур, що існували у Східній Римській імперії та в Священній Римській імперії. Поступово структура церемонії коронації стає найбільш подібною, з літургійної точки зору, до єпископського обряду в католицької церкви.
Основними ритуальними складовими церемонії коронації були: unctio (помазання), sceptrum (жезл влади), baculus (пастирський посох), galea (корона), iure (присяга), на базі яких склалася пізніша німецько-римська система коронації, яка була заснована Pontificale Romanum.

В угорській практиці коронації, що формувалась протягом століть, крім загальних елементів, з'явились і характерні побутові елементи — широкомасштабна участь мирян у церковній частині коронації, акламація до увінчання короною, конституційна присяга, тощо. Хоча спільні риси коронації можна також побачити у церемоніях чеської та польської коронацій.

Іншими символами королівської влади на церемонії були: коронаційни одяг й шати, хрест, прапор, куля, трон, меч, присяга лицарів.
Коронація правителів в Угорщині, за кількома винятками, відбувалися на церковне свято або принаймні в неділю.

Без церемонії коронації, яка включала три обов'язкові умови, правителі не вважались королями Угорщини, та не мали права оприлюднювати закони та здійснювати владу. Починаючи з Золотої були 1222 р., всі нові угорські монархи повинні були скласти коронаційну присягу, якою вони мали погодитися підтримувати конституційні угоди країни та зберігати свободи своїх підданих та територіальну цілісність королівства.

Впродовж більш ніж дев'ятсотлітнього періоду коронації угорських королів ці церемонії зберігали спільні характерні риси, за деякими винятками. Але суттєві зміни в традиції можна спостерігати в пізньому Середньовіччі та після приходу до влади Будинку Габсбурґів.

За часів посилення впливу королівської ради з'явилися нові елементи традиції щодо королівських виборів та самої процедури коронацій, акредитив та присяга, що забезпечували збереження прав та вольностей. Церковна церемонія коронації стала більш публічною процедурою. За правління Габсбурґів знівелювалась значення присяги та волі народу, бо Габсбурґи не хотіли визнавати джерелом своєї королівської влади волю народу, і з приходом абсолютизму вибори короля також припинились.

Відомостей та описів церемоній коронацій епохи Арпадів та Анжу не збереглося. Перші більш детальні описи датуються 15 століттям та стосуються першої коронації в Братиславі.

За давнім звичаєм безпосередньо перед коронацією архієпископ Естергома передавав Святу корону графу Палатину (Надору), який підіймав її і показавши людям запитував, чи приймають вони обраного за свого короля. Люди відповідали: «Згодні, хай буде, хай живе король!». Потім єпископ передавав короля архієпископу з проханням від імені Церкви продовжити його коронацію. Архієпископ ставив королеві три запитання: чи король буде захищати святу віру, чи буде він захищати святу Церкву, і чи буде він захищати королівство, — на кожне з яких король відповів: «Буду». Потім король прийняв присягу: «Я, (ім'я), буду і обіцяю в очах Бога і ангелів» тощо. Архієпископ тоді промовляв молитву:

Всемогутній і вічний Бог, Творець усього, Повелитель ангелів, Король королів і Господь господарів, котрий дав змогу твоєму вірному слузі Аврааму торжествувати над своїми ворогами, дав багато перемог Мойсею та Ісусу Навинові, вождям твого народу, звеличив твого смиренного слугу Давида до вищого правителя, збагатив Соломона невимовними дарами мудрості та миру. Послухай наші смиренні молитви і примнож Свої благословення на свого слугу, якого в молитовній відданості ми освячуємо своїм королем; щоб він, зміцнившись вірою Авраама, наділений лагідністю Мойсея, озброївшись мужністю Ісуса Навина, піднесений смиренням Давида і відзначившись мудрістю Соломона, міг би вас радувати у всьому і завжди ходити без зради на шляху справедливості. Хай він живить і навчає, захищає і наставляє вашу Церкву і народ і як могутній король керує праведно проти всіх видимих і невидимих сил і, з Твоєю допомогою, повертає їхні душі до згоди справжньої віри і миру; щоб, підтриманий готовим послухом і прославлений належною любов'ю цих, своїх людей, він з Твоєї милості піднявся на позицію своїх прабатьків і, захищений вінцем Твого захисту, покритий Твоїм непереможним щитом і повністю одягнений у небесні обладунки, він міг цілком переможно торжествувати і своєю [силою] перемагати невірних і принести мир тим, хто бореться за Тебе й нашого Господа, який силою свого Хреста зруйнував Пекло, здолав Диявола, піднявся на небо, в котрому живе вся влада, царство і перемога, хто є славою смиренних і життям і спасінням свого народу, той, хто живе і править з Тобою і Святим Духом на віки віків. Амінь.

Потім король вклонявся перед вівтарем, коли співали [[Літанія Всіх Святих|Літанію Всіх Святих]]. Після цього архієпископ помазував короля на правому передпліччі та грудях, вимовляючи спеціальну молитву помазання на правління.

Після цього архієпископ вінчав на голову помазанця Святу корону Угорщини та одягав [[Мантія (королівська)|мантію]] святого Стефана. Король отримував скіпетр і меч, що позначало військову силу. Після інтронізації, щойно коронований король склав традиційну коронаційну присягу і обіцяв поважати всі права. Інші епископи та представники шляхти також мали свої ролі; більшість учасників церемонії повинні були носити парадну святкову форму або мантії. Присутні були також представники іноземних держав.

Прочитавши молитву: «Бог, який панує над усіма», після Gradual та Алилуя, королю вручали королівські клейноди. Підперезавши його мечем святого Стефана виголошувалась молитва:

Прийміть цей меч руками єпископів, які недостойні, але освячені авторитетом Святих апостолів, передають його вам Божественним розпорядженням для захисту віри святої Церкви і пам'ятайте слова псалмоспівця, який пророкував, кажучи: "Опасуйся мечем на стегні, о найсильніший, щоб ним ти міг проявляти справедливість, потужно знищуючи беззаконня і захищаючи святу Церкву Божу і його вірний народ. Остерігайтеся фальшивих християн, не менше ніж невірних, допомагайте та захищайте вдів та сиріт, відновлюйте ті речі, що занепали, і підтримуйте ті що є, помстіться за несправедливість та підтверджуйте добрі настрої, бо, роблячи це, ви можете бути славним у торжестві справедливості і можете правити в ім'я вічного Спаситель світу, образ якого ви носите, який з Отцем і Святим Духом живе і панує на віки віків Амінь.

[[Файл:Crown, Sword and Globus Cruciger of Hungary2.jpg|thumb|250px|Свята корона Угорщини та інші королівські клейноди]]
Потім король тричі розмахував мечем. Після цього короля вінчали Святою короною, коли архієпископ виголошував молитву «Прийміть цю королівську корону..» тощо. Далі королю було дано скіпетр з відповідною молитвою: «Прийміть Жезл чесноти та справедливості. Навчіться поважати благочестивих…».

Потім давали кулю, помістивши її в ліву руку, і садили на престол з молитвою:

Будьте непохитні і міцно тримайтеся того місця, спадкоємцем якого стали ваші предки, тепер делеговані вам авторитетом Всемогутнього Бога і передані вам нами та всіма єпископами та слугами Божими, і коли побачите духовенство наблизиться до святого вівтаря, не забудьте віддати їм належну честь, щоб Посередник між Богом і людством зміг підтвердити вас на цій королівській посаді, як посередника між духовенством і мирянами, і щоб ви могли правити з Ісусом Христом, нашим Господом, Паном над панами і Господом господарів, котрий разом з Отцем і Святим Духом живе і править на віки віків. Амінь.

Після цього читали [[Te Deum]], а потім [[респонсорій]]:

 Нехай ваша рука зміцніє, а ваша правління піднесеться. Нехай справедливість і суд будуть основою вашого престолу, а милість і правда йдуть перед вами. Алілуя. Помилуй мене, … Слава Отцю і Сину, і Духу Святому. Нехай ваша рука зміцніє, …

Потім архієпископ промовляв молитву: «Бог, що зробив Мойсея переможцем», або молитву «Невблаганний Бог». Тоді люди вітали короля словами: «Життя, здоров'я, щастя, перемоги!». Після чого відбувалась архієпископська святкова Месса. Разом з королем могла відбуватись й церемонії коронації королеви.

Вийшовши з церкви суверен, одягнувши всі королівські клейноди, виїжджав верхи на штучний пагорб, побудований з ґрунту всіх частин королівства. На вершині пагорба суверен вказував на всі чотири сторони світу королівським мечем і клявся захищати королівство та всіх його підданих. Після цього шляхта та піддані тричі вітали свого монарха криками «ура» і віддаючи шану.

Після церемонії королівська пара урочистою процесією вирушала до королівського замку, де відбувався прийом на честь коронації.

== Джерела ==
* Yonge, Charlotte (1867). «The Crown of St. Stephen». A Book of Golden Deeds Of all Times and all Lands. London, Glasgow and Bombay: Blackie and Son.
* Nemes, Paul. «Central Europe Review — Hungary: The Holy Crown».
* András A. Gergely; Gábor Máthé (2000). The Hungarian state: thousand years in Europe: [1000-2000]. Korona. p. 66. ISBN 9789639191792.
* Sedlar, Jean W. (1994). East Central Europe in the Middle Ages, 1000—1500. USA: University of Washington Press. ISBN 0-295-97290-4.
* [http://www.filmkultura.hu/regi/2006/articles/essays/eskuszik_a_kiraly.hu.html Film IV.Károly koronázásáról] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200830065832/http://www.filmkultura.hu/regi/2006//articles/essays/eskuszik_a_kiraly.hu.html |date=30 серпня 2020 }}

{{Коронація}}

[[Категорія:Монархи Угорщини]]
[[Категорія:Коронація|Угорщина]]


text:
# Піте
Піте (порт. Pité, нар. 22 серпня 1994, Ежгейра) — португальський футболіст, захисник клубу «Мафра».
Виступав, зокрема, за клуби «Бейра-Мар», «Тондела» та «Арока», а також олімпійську збірну Португалії.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 2013 року виступами за команду клубу «Бейра-Мар», в якій провів один сезон, взявши участь у 35 матчах чемпіонату.  Більшість часу, проведеного у складі «Бейра-Мар», був основним гравцем захисту команди.
Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Порту» Б, до складу якого приєднався 2014 року. Відіграв за дублерів клубу з Порту наступні два сезони своєї ігрової кар'єри. Граючи у складі другої команди «Порту» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди.
До складу клубу «Тондела» приєднався на правах оренди 2016 року. 7 червня 2017 року підписав повноцінний контракт з командою терміном до 2020 року. Відіграв за клуб з Тондели 43 матчі в національному чемпіонаті.
13 січня 2021 року підписав півторарічний контракт з клубом «Арока».

## Виступи за збірну
2016 року захищав кольори олімпійської збірної Португалії. У складі цієї команди провів 3 матчі, забив 1 гол. У складі збірної — учасник футбольного турніру на Олімпійських іграх 2016 року у Ріо-де-Жанейро.

wikiname: ukwiki

title: Піте

in_language: uk

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Піте
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я = Луїс Педро де Фрейташ Пінту Трабуло
| місце-народження = [[Ежгейра]]
| країна-народження = [[Португалія]]
| дата-народження = 22.8.1994
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 188 см
| вага = 73 кг
| поточний-клуб  =  {{Прапорець|POR}} [[Мафра (футбольний клуб)|«Мафра»]]
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| номер = 10
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2013–2014 | {{Прапорець|POR}} | «[[Бейра-Мар]]» | 35 |6}}
{{Футболіст рядок 1|2014–2016 |{{фарм-клуб}} {{Прапорець|POR}} | [[Порту (футбольний клуб)|«Порту» Б]] | 48 |8}}
{{Футболіст рядок 0|2016–2017 |{{оренда}} {{Прапорець|POR}} | [[Тондела (футбольний клуб)|«Тондела»]] | 12 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2017–2020 | {{Прапорець|POR}} | [[Тондела (футбольний клуб)|«Тондела»]] | 43 |4}}
{{Футболіст рядок 0|2021–2022 | {{Прапорець|POR}} | [[Арока (футбольний клуб)|«Арока»]] | 40 |3}}
{{Футболіст рядок 1|2022– | {{Прапорець|POR}} | [[Мафра (футбольний клуб)|«Мафра»]] | 18 |3}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2016 | {{Прапорець|POR}} | [[Олімпійська збірна Португалії з футболу|Португалія (ол.)]] | 3 |1}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 14 лютого 2023
| збірна-поновлення =
}}
'''Піте''' ({{lang-pt|Pité}}, {{нар}} [[22 серпня]] [[1994]], [[Ежгейра]]) — португальський [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|захисник]] клубу [[Мафра (футбольний клуб)|«Мафра»]].

Виступав, зокрема, за клуби «[[Бейра-Мар]]», [[Тондела (футбольний клуб)|«Тондела»]] та [[Арока (футбольний клуб)|«Арока»]], а також [[Олімпійська збірна Португалії з футболу|олімпійську збірну Португалії]].

== Клубна кар'єра ==

У дорослому футболі дебютував 2013 року виступами за команду клубу «[[Бейра-Мар]]», в якій провів один сезон, взявши участь у 35 матчах чемпіонату.  Більшість часу, проведеного у складі «Бейра-Мар», був основним гравцем захисту команди.

Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу [[Порту (футбольний клуб)|«Порту» Б]], до складу якого приєднався 2014 року.<ref>{{cite web|url=https://desporto.sapo.pt/futebol/primeira_liga/artigo/2014/07/01/beira-mar-confirma-willyan-no-nacional-e-pit-no-fc-porto-b|title=Beira-Mar confirma Willyan no Nacional e Pité no FC Porto B|trans-title=Beira-Mar confirm Willyan in Nacional and Pité in FC Porto B|publisher=[[SAPO]]|language=португальська|date=1 липня 2014|accessdate=15 липня 2014}}</ref> Відіграв за дублерів клубу з [[Порту]] наступні два сезони своєї ігрової кар'єри. Граючи у складі другої команди «Порту» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди.

До складу клубу [[Тондела (футбольний клуб)|«Тондела»]] приєднався на правах оренди 2016 року.<ref>{{cite news|url=https://www.ojogo.pt/futebol/1a-liga/tondela/noticias/interior/fc-porto-empresta-pite-ao-tondela-5286380.html|title=FC Porto empresta Pité ao Tondela|trans-title=FC Porto loan Pité to Tondela|newspaper=O Jogo|first=André|last=Morais|language=португальська|date=15 липня 2016|accessdate=23 грудня 2017}}</ref> 7 червня 2017 року підписав повноцінний контракт з командою терміном до 2020 року.<ref>{{cite news|url=https://www.ojogo.pt/futebol/1a-liga/tondela/noticias/interior/oficial-pite-no-tondela-a-titulo-definitivo-8544517.html|title=Oficial: Pité no Tondela a título definitivo|trans-title=Official: Pité to Tondela on a permanent basis|newspaper=O Jogo|language=Portuguese|date=7 червня 2017|accessdate=23 грудня 2017}}</ref> Відіграв за клуб з [[Тондела|Тондели]] 43 матчі в національному чемпіонаті.

13 січня 2021 року підписав півторарічний контракт з клубом [[Арока (футбольний клуб)|«Арока»]].<ref>{{cite news|url=https://www.record.pt/futebol/futebol-nacional/2--liga/arouca/detalhe/pite-reforca-meio-campo-do-arouca|title=Pité reforça meio-campo do Arouca|trans-title=Pité bolsters Arouca's midfield|newspaper=Record|language=Portuguese|date=13 січня 2021|accessdate=31 травня 2021}}</ref>

== Виступи за збірну ==
2016 року захищав кольори [[Олімпійська збірна Португалії з футболу|олімпійської збірної Португалії]].<ref>{{cite web|url=https://www.fpf.pt/pt/Notícias/Notícia/news/5150/contextid/174|title=Pité chamado aos trabalhos|trans-title=Pité called to work|publisher=[[Португальська футбольна федерація]]|language=pt|date=14 липня 2016|accessdate=18 липня 2016}}</ref> У складі цієї команди провів 3 матчі, забив 1 гол. У складі збірної — учасник [[Футбол на літніх Олімпійських іграх 2016 — чоловіки|футбольного турніру]] на [[Літні Олімпійські ігри 2016|Олімпійських іграх 2016 року]] у [[Ріо-де-Жанейро]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Transfermarkt|291402}}
* {{Soccerway|luis-trabulo/304201}}

{{нк}}
{{Склад футбольної збірної Португалії на Олімпійських іграх 2016}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{footballer-stub}}

{{DEFAULTSORT:Піте}}
[[Категорія:Португальські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти на літніх Олімпійських іграх 2016]]
[[Категорія:Футболісти «Бейра-Мар»]]
[[Категорія:Футболісти «Порту»]]
[[Категорія:Футболісти «Тондели»]]
[[Категорія:Футболісти «Ароуки»]]
[[Категорія:Футболісти «Мафри»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Луїс Педро де Фрейташ Пінту Трабуло

Народження: 22 серпня 1994 (30 років)

Вага: 73 кг

Громадянство: Португалія

Позиція: захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Мафра»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Бейра-Мар» · 35 · (6)

→ «Порту» Б · 48 · (8)

→ «Тондела» · 12 · (1)

«Тондела» · 43 · (4)

«Арока» · 40 · (3)

«Мафра» · 18 · (3)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Португалія (ол.) · 3 · (1)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 14 лютого 2023.


text:
# Номерні знаки Хорватії
Стандартні номерні знаки Хорватії використовують формат CC-NNN(N)-L(L). Між літерним кодом та цифрами розташовано герб Хорватії. Номерні знаки доповнено європейською символікою та кодом країни на синьому тлі, оскільки Хорватія — член ЄС.

## Серії для регіонів
| Код | Регіон        | Код | Регіон           |
| --- | ------------- | --- | ---------------- |
| BJ  | Беловар       | OG  | Огулин           |
| BM  | Белі Манастір | OS  | Осієк            |
| ČK  | Чаковець      | PU  | Пула             |
| DA  | Дарувар       | PŽ  | Пожега           |
| DE  | Делниці       | RI  | Рієка            |
| DJ  | Джаково       | SB  | Славонський Брод |
| DU  | Дубровник     | SK  | Сисак            |
| GS  | Госпич        | SL  | Слатина          |
| IM  | Імотський     | ST  | Спліт            |
| KA  | Карловаць     | ŠI  | Шибеник          |
| KC  | Копривниця    | VK  | Вінковці         |
| KR  | Крапина       | VT  | Вировитиця       |
| KT  | Кутина        | VU  | Вуковар          |
| KŽ  | Крижевці      | VŽ  | Вараждин         |
| MA  | Макарська     | ZD  | Задар            |
| NA  | Нашиці        | ZG  | Загреб           |
| NG  | Нова Градишка | ŽU  | Жупаня           |

### Колишні
| Код | Регіон          | Примітка                                                        |
| --- | --------------- | --------------------------------------------------------------- |
| KN  | Крапина         | Раніше використовувався на югославських номерах, новий код - KR |
| PS  | Слатина         | Раніше використовувався на югославських номерах, новий код — SL |
| SI  | Сисак           | Раніше використовувався на югославських номерах, новий код — SK |
| SP  | Пожега          | Раніше використовувався на югославських номерах, новий код — PŽ |
| TK  | Титова Кореніца | Раніше використовувався на югославських номерах, новий код — GS |

## Спеціальні номери
| Фото | Тип                 |
| ---- | ------------------- |
|      | Поліцейський номер  |
|      | Військовий номер    |
|      | Експортний номер    |
|      | Дипломатичний номер |
|      | Спеціальний номер   |

| Код | Місія             |
| --- | ----------------- |
| 001 | Невідомо          |
| 011 | Німеччина         |
| 012 | Австрія           |
| 013 | Італія            |
| 014 | Угорщина          |
| 015 | Швеція            |
| 016 | Словенія          |
| 017 | Польща            |
| 018 | Франція           |
| 020 | Велика Британія   |
| 023 | Невідомо          |
| 024 | США               |
| 026 | Сирія             |
| 028 | Невідомо          |
| 036 | UNHCR             |
| 043 | Австралія         |
| 054 | Україна           |
| 055 | Чилі              |
| 058 | Невідомо          |
| 059 | Європейський Союз |
| 064 | Невідомо          |
| 069 | Невідомо          |
| 070 | Японія            |
| 083 | Невідомо          |
| 086 | Невідомо          |
| 087 | Чорногорія        |
| 090 | Марокко           |
| 300 | Невідомо          |
| 310 | Невідомо          |
| 318 | Невідомо          |
| 549 | Невідомо          |
| 600 | Невідомо          |

title: Номерні знаки Хорватії

wikitext:
[[Файл:Registration-plate zagreb.jpg|250px|міні|Стандарний номерний знак Хорватії з 2016 року.]]
[[Файл:Coat_of_arms_of_Croatia.svg|міні|Герб Хорватії]]
Стандартні '''номерні знаки Хорватії''' використовують формат CC-NNN(N)-L(L). Між літерним кодом та цифрами розташовано [[герб Хорватії]]. Номерні знаки доповнено європейською символікою та кодом країни на синьому тлі, оскільки [[Хорватія]] — член [[ЄС]].

== Серії для регіонів ==
{| class="wikitable"
!Код
!Регіон
!Код
!Регіон
|-
|'''BJ'''
|[[Беловар]]
|'''OG'''
|[[Огулин (Хорватія)|Огулин]]
|-
|'''BM'''
|[[Белі Манастір]]
|'''OS'''
|[[Осієк]]
|-
|'''ČK'''
|[[Чаковець]]
|'''PU'''
|[[Пула]]
|-
|'''DA'''
|[[Дарувар]]
|'''PŽ'''
|[[Пожега]]
|-
|'''DE'''
|[[Делниці]]
|'''RI'''
|[[Рієка]]
|-
|'''DJ'''
|[[Джаково]]
|'''SB'''
|[[Славонський Брод]]
|-
|'''DU'''
|[[Дубровник]]
|'''SK'''
|[[Сисак]]
|-
|'''GS'''
|[[Госпич]]
|'''SL'''
|[[Слатина (Хорватія)|Слатина]]
|-
|'''IM'''
|[[Імотський]]
|'''ST'''
|[[Спліт]]
|-
|'''KA'''
|[[Карловаць]]
|'''ŠI'''
|[[Шибеник (місто)|Шибеник ]]
|-
|'''KC'''
|[[Копривниця]]
|'''VK'''
|[[Вінковці]]
|-
|'''KR'''
|[[Крапина]]
|'''VT'''
|[[Вировитиця]]
|-
|'''KT'''
|[[Кутина]]
|'''VU'''
|[[Вуковар]]
|-
|'''KŽ'''
|[[Крижевці]]
|'''VŽ'''
|[[Вараждин]]
|-
|'''MA'''
|[[Макарська]]
|'''ZD'''
|[[Задар]]
|-
|'''NA'''
|[[Нашиці]]
|'''ZG'''
|[[Загреб]]
|-
|'''NG'''
|[[Нова Градишка]]
|'''ŽU'''
|[[Жупаня]]
|}
{{Commons category|License plates of Croatia}}
=== Колишні ===
{| class="wikitable"
!Код
!Регіон
!Примітка
|-
|'''KN'''
|[[Крапина]]
|Раніше використовувався на югославських номерах, новий код - '''KR'''
|-
|'''PS'''
|[[Слатина (Хорватія)|Слатина]]
|Раніше використовувався на югославських номерах, новий код — '''SL'''
|-
|'''SI'''
|[[Сисак]]
|Раніше використовувався на югославських номерах, новий код — '''SK'''
|-
|'''SP'''
|[[Пожега]]
|Раніше використовувався на югославських номерах, новий код — '''PŽ'''
|-
|'''TK'''
|Титова Кореніца
|Раніше використовувався на югославських номерах, новий код — '''GS'''
|}

== Спеціальні номери ==
{| class="wikitable"

!Фото
!Тип
|-
|[[Файл:Croatian_police_Smart_1.JPG|150x150px]]
|Поліцейський номер
|-
|[[Файл:Croatian_Military_licence_plate.jpg|150x150px]]
|Військовий номер

|-
|[[Файл:Croatia_CD_license_plate.JPG|150x150px]]
|Експортний номер

|-
|[[Файл:Croatia diplomatic corps license plate 023-A-002.jpg|150x150px]]
|Дипломатичний номер

|-
|[[Файл:Croatian_license_plate_for_abnormal_vehicles.jpg|150x150px]]
|Спеціальний номер
|}
{|class="wikitable"
!Код
!Місія
|-
|001
|Невідомо
|-
|011
|{{flagcountry|Germany}}
|-
|012
|{{flagcountry|Austria}}
|-
|013
|{{flagcountry|Italy}}
|-
|014
|{{flagcountry|Hungary}}
|-
|015
|{{flagcountry|Sweden}}
|-
|016
|{{flagcountry|Slovenia}}
|-
|017
|{{flagcountry|Poland}}
|-
|018
|{{flagcountry|France}}
|-
|020
|{{flagcountry|United Kingdom}}
|-
|023
|Невідомо
|-
|024
|{{flagcountry|United States}}
|-
|026
|{{flagcountry|Syria}}
|-
|028
|Невідомо
|-
|036
|[[UNHCR]]
|-
|043
|{{flagcountry|Australia}}
|-
|054
|{{flagcountry|Ukraine}}
|-
|055
|{{flagcountry|Chile}}
|-
|058
|Невідомо
|-
|059
|{{flagcountry|European Union}}
|-
|064
|Невідомо
|-
|069
|Невідомо
|-
|070
|{{flagcountry|Japan}}
|-
|083
|Невідомо
|-
|086
|Невідомо
|-
|087
|{{flagcountry|Montenegro}}
|-
|090
|{{flagcountry|Morocco}}
|-
|300
|Невідомо
|-
|310
|Невідомо
|-
|318
|Невідомо
|-
|549
|Невідомо
|-
|600
|Невідомо
|-
|}

== Посилання ==
* {{cite web | url = http://www.mup.hr/929.aspx | title = Pravilnik o registraciji vozila | language = Хорватською | publisher = [[Міністерство внутрішніх справ Хорватії|Міністерство внутрішніх справ (Хорватія)]] | year = 2006 | accessdate = 2011-09-02 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20110702213851/http://mup.hr/929.aspx | archivedate = 2011-07-02 | deadurl = yes }}
{{Номерні знаки Європи}}
{{Хорватія в темах}}

[[Категорія:Транспорт Хорватії]]
[[Категорія:Номерні знаки за країною|Хорватія]]
[[Категорія:Списки:Хорватія]]


text:
# Лариса Бакурова
Лариса Бакурова (кит.: 李瑞莎; піньїнь: Lǐ Ruìshā; 21 лютого 1985, Одеса) — українська акторка та модель, яка працює на Тайвані. З'явилася у тайванському серіалі І знову поцілунок та фільмі Припини ранити моє серце. У 2012 році знялася у фільмі Молоді хлопці режисера DJ Chen Yin-Jung.
У віці від 3 до 15 років Лариса Бакурова професійно займалася художньою гімнастикою та виграла кілька національних конкурсів. У 18 років виграла у конкурсі «Міс Київ». Закінчила Одеський національний економічний університет, здобувши ступінь магістра в галузі економіки. Станом на червень 2013 року Бакурова була постійною резиденткою Тайваню та розпочала процес отримання громадянства.

title: Лариса Бакурова

wikitext:
{{Актор
| ім'я                 = Лариса Бакурова<br/>李瑞莎
| дата_народження      = 21.2.1985
| місце_народження     = [[Одеса]], [[УРСР]]
| рід_діяльності       = [[акторка]], [[модель]]
| роки_діяльності      = з [[2001]] року
}}
'''Лариса Бакурова''' ({{zh|c=李瑞莎|p= Lǐ Ruìshā}}; [[21 лютого]] [[1985]], [[Одеса]]) — [[Українці|українська]] акторка та модель, яка працює на [[Республіка Китай|Тайвані]]. З'явилася у тайванському серіалі [[І знову поцілунок]] та фільмі ''Припини ранити моє серце''. У 2012 році знялася у фільмі ''Молоді хлопці'' режисера DJ Chen Yin-Jung.

У віці від 3 до 15 років Лариса Бакурова професійно займалася [[Художня гімнастика|художньою гімнастикою]] та виграла кілька національних конкурсів. У 18 років виграла у конкурсі «Міс Київ». Закінчила [[Одеський національний економічний університет]], здобувши ступінь магістра в галузі економіки. Станом на червень 2013 року Бакурова була постійною резиденткою Тайваню та розпочала процес отримання громадянства<ref>[http://ent.appledaily.com.tw/enews/article/entertainment/20131226/35533752/ 瑞莎揪全家脫離烏克蘭 申請歸化台灣人] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140101192908/http://ent.appledaily.com.tw/enews/article/entertainment/20131226/35533752/ |date=1 січня 2014 }}{{ref-zh}}</ref><ref>[http://iservice.libertytimes.com.tw/liveNews/news.php?no=960541&type=%E5%BD%B1%E5%8A%87 瑞莎心繫烏克蘭 憂心忡忡夜未眠] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140309154209/http://iservice.libertytimes.com.tw/liveNews/news.php?type=%E5%BD%B1%E5%8A%87&no=960541 |date=9 березня 2014 }}{{ref-zh}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{IMDb name|id=4381184}}
* [https://www.facebook.com/larisacem Офіційна фан сторінка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150930020026/https://www.facebook.com/larisacem |date=30 вересня 2015 }} {{ref-zh}}

{{authority control}}
{{DEFAULTSORT:Бакурова, Лариса}}
[[Категорія:Українки Китаю]]
[[Категорія:Тайванські акторки]]
[[Категорія:Натуралізовані громадяни Республіки Китай]]

title: Лариса Бакурова · 李瑞莎

Народилася: 21 лютого 1985 (40 років) · Одеса, УРСР

Громадянство: Україна · Тайвань

Діяльність: акторка, модель

Роки діяльності: з 2001 року


text:
# Шір-Чак
Шір-Чак (перс. شيرچاك) — село в Ірані, у дегестані Сомам, у бахші Ранкух, шагрестані Амлаш остану Ґілян. У переписі 2006 року вказане як окремий населений пункт, але без відомостей про чисельність населення.

## Клімат
Середня річна температура становить 9,45°C, середня максимальна – 25,01°C, а середня мінімальна – -7,46°C. Середня річна кількість опадів – 386 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 3,97             | 4,58             | 7,19             | 13,59            | 18,65            | 22,97            | 25,01            | 24,97            | 21,74            | 17,91            | 11,41            | 5,96             |                  |
| Середня температура, °C                       | −1,75            | −1,14            | 1,46             | 7,86             | 12,92            | 17,26            | 19,98            | 19,94            | 16,68            | 12,88            | 6,37             | 0,93             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −7,46            | −6,86            | −4,26            | 2,16             | 7,21             | 11,54            | 14,92            | 14,89            | 11,65            | 7,84             | 1,34             | −4,12            |                  |
| Норма опадів, мм                              | 35               | 38               | 60               | 49               | 38               | 13               | 12               | 10               | 13               | 34               | 40               | 44               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 1.90             | 2.48             | 2.68             | 2.88             | 2.46             | 2.22             | 2.15             | 1.97             | 1.87             | 1.87             | 2.23             | 1.90             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 7555             | 10035            | 12618            | 16660            | 20656            | 23548            | 23664            | 20765            | 17560            | 12613            | 9288             | 7207             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Шір-Чак

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Шір-Чак
  |native_name            = شيرچاك
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 36 | latm = 54 | lats = 39.96 | latNS = N
  |longd = 50 | longm = 1 | longs = 26.04 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|36.9111|50.0239|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Ґілян]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Амлаш (шагрестан)|Амлаш]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Ранкух (бахш)|Ранкух]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Сомам (дегестан)|Сомам]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = *
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Шір-Чак''' ({{lang-fa|شيرچاك}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Сомам (дегестан)|Сомам]], у бахші [[Ранкух (бахш)|Ранкух]], шагрестані [[Амлаш (шагрестан)|Амлаш]] остану [[Ґілян]]. У переписі 2006 року вказане як окремий населений пункт, але без відомостей про чисельність населення<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/01.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 9,45°C, середня максимальна – 25,01°C, а середня мінімальна – -7,46°C. Середня річна кількість опадів – 386 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=14 квітня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=-1.75           | Січ_сер_опади=35
| Лют_сер=-1.14           | Лют_сер_опади=38
| Бер_сер=1.46           | Бер_сер_опади=60
| Кві_сер=7.86           | Кві_сер_опади=49
| Тра_сер=12.92           | Тра_сер_опади=38
| Чер_сер=17.26           | Чер_сер_опади=13
| Лип_сер=19.98           | Лип_сер_опади=12
| Сер_сер=19.94           | Сер_сер_опади=10
| Вер_сер=16.68           | Вер_сер_опади=13
| Жов_сер=12.88           | Жов_сер_опади=34
| Лис_сер=6.37           | Лис_сер_опади=40
| Гру_сер=0.93           | Гру_сер_опади=44

| Січ_сер_мін= -7.46       | Січ_сер_макс= 3.97
| Лют_сер_мін= -6.86       | Лют_сер_макс= 4.58
| Бер_сер_мін= -4.26       | Бер_сер_макс= 7.19
| Кві_сер_мін= 2.16       | Кві_сер_макс= 13.59
| Тра_сер_мін= 7.21       | Тра_сер_макс= 18.65
| Чер_сер_мін= 11.54       | Чер_сер_макс= 22.97
| Лип_сер_мін= 14.92       | Лип_сер_макс= 25.01
| Сер_сер_мін= 14.89       | Сер_сер_макс= 24.97
| Вер_сер_мін= 11.65       | Вер_сер_макс= 21.74
| Жов_сер_мін= 7.84       | Жов_сер_макс= 17.91
| Лис_сер_мін= 1.34       | Лис_сер_макс= 11.41
| Гру_сер_мін= -4.12       | Гру_сер_макс= 5.96

|Січ_вітер = 1.90	|Січ_рад = 7555
|Лют_вітер = 2.48	|Лют_рад = 10035
|Бер_вітер = 2.68	|Бер_рад = 12618
|Кві_вітер = 2.88	|Кві_рад = 16660
|Тра_вітер = 2.46	|Тра_рад = 20656
|Чер_вітер = 2.22	|Чер_рад = 23548
|Лип_вітер = 2.15	|Лип_рад = 23664
|Сер_вітер = 1.97	|Сер_рад = 20765
|Вер_вітер = 1.87	|Вер_рад = 17560
|Жов_вітер = 1.87	|Жов_рад = 12613
|Лис_вітер = 2.23	|Лис_рад = 9288
|Гру_вітер = 1.90	|Гру_рад = 7207
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}
{{Остан Ґілян}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Амлаш]]

title: Координати36°54′40″ пн. ш. 50°01′26″ сх. д. / 36.9111° пн. ш. 50.0239° сх. д.: 36°54′39.96″ пн. ш. 50°1′26.04″ сх. д. / 36.9111000° пн. ш. 50.0239000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Ґілян

Шагрестан: Амлаш

Бахш: Ранкух

Дегестан: Сомам

Населення (2006)

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Джон Кравлі
Джон Краулі [ˈkraʊli], іноді Джон Кравлі, Джон Кроулі, Джон Кро́влі, Джон Кролі (англ. John Crowley; 1 грудня 1942, Преск-Айл, Мен) — американський письменник-фантаст, автор науково-фантастичних та фентезійних творів, автор сценаріїв документальних фільмів, викладач Єльського університету (1993-2018).

## Біографія
Джон Краулі народився 1 грудня 1942 в Преск-Айл (штат Мен). Його батько був офіцером військово-повітряних сил США. Краулі ріс у Вермонті, Кентуккі та Індіані. По закінченні Індіанського університету переїхав до Нью-Йорка, де зайнявся виробництвом документальних фільмів, що робить і досі. Перший роман Краулі опублікував 1975 року. Успіх йому приніс  роман «Маленький, великий» (англ. Little, Big), опублікований 1981 року. У 1993-2018 роках Краулі викладав у Єльському університеті.

## Твори

### Романи

#### Ægypt— Египет
- Ægypt, Bantam (New York, NY), 1987; 2007 року опубліковано перероблену версію під заголовком The Solitudes.
- Love & Sleep, Bantam (New York, NY), 1994
- Dæmonomania, Bantam (New York, NY), 2000
- Endless Things, Small Beer Press (Northampton (Massachusetts)), 2007

До роману дотичне оповідання «Flint and Mirror» (2018), нібито знайдене в архіві одного з персонажів «Египту».

#### Окремі романи
- The Deep, Doubleday (New York, NY), 1975
- Beasts, Doubleday (New York, NY), 1976
- Engine Summer, Doubleday (New York, NY), 1979
- Little, Big, Bantam (New York, NY), 1981. У світі роману відбувається дія оповідань "Novelty" (1983) та "An Apologue" (2024, ланка між цим романом і Ka).
- The Translator, William Morrow (New York, NY), 2002.
- Lord Byron's Novel: The Evening Land, William Morrow (New York, NY), 2005.
- Four Freedoms, William Morrow (New York, NY), 2009.
- Ka: Dar Oakley in the Ruin of Ymr, Saga Press (New York, NY), 2017.
- Flint and Mirror, Tor Books (New York, NY), 2022. На основі однойменного короткого твору (2018). До складу роману увійшло також оповідання "An Earthly Mother Sits and Sings" (2000).

### Оповідання та повісті
- Antiquities, 1977
- Where Spirits Gat Them Home, 1978, перевидання під назвою «Her Bounty to the Dead»
- The Reason for the Visit, 1980
- The Green Child, 1981
- Novelty, 1983
- Snow, 1985
- The Nightingale Sings at Night, 1989
- Great Work of Time, 1989; окреме видання: Bantam (New York, NY), 1991
- In Blue, 1989
- Missolonghi 1824, 1990
- Exogamy, 1993
- Gone, 1996
- Lost and Abandoned, 1997
- An Earthly Mother Sits and Sings, 2000
- The War Between the Objects and the Subjects, 2002
- The Girlhood of Shakespeare's Heroines, 2002; окреме видання: Subterranean Press (Burton, MI), 2005
- Little Yeses, Little Nos, 2005. Перший твір циклу "Mount Auburn Street"
- Conversation Hearts, 2008
- And Go Like This, 2011
- Glow Little Glowworm, 2012. Другий твір циклу "Mount Auburn Street"
- In the Tom Mix Museum, 2012
- The Million Monkeys of M. Borel, 2016
- This Is Our Town, 2017
- Mount Auburn Street, 2017. Третій твір однойменного циклу
- Spring Break, 2017
- Flint and Mirror, 2018
- Anosognosia, 2019
- Basement Cat, 2020 (мережева публікація)
- Hit, 2021 (мережева публікація)
- Squawk Box, 2021 (мережева публікація)
- Poker Night at the Elks Club 1938, 2022
- Percy and Lulu Go to Vermont, 2024
- The Sixties: A Forged Diary, 2024
- An Apologue, 2024

### Збірки
- Novelty, Bantam (New York, NY), 1989.
- Beasts/Engine Summer/Little Big, QPBC (New York, NY), 1991.
- Antiquities: Seven Stories, Incunabula (Seattle, WA), 1993.
- Three Novels, Bantam (New York, NY), 1994; перевидання під назвою Otherwise.
- Novelties and Souvenirs: Collected Short Fiction, Perennial (New York, NY), 2004.
- Totalitopia, PM Press (Oakland, CA), 2017.
- And Go Like This: Stories, Small Beer Press (Northampton, MA), 2019.
- Two Chapters in a Family Chronicle, Ninepin Press (Easthampton, MA), 2024.

### Сценарії
- The World of Tomorrow, 1984
- Are We Winning Mommy? America & the Cold War, (1986), dt. Gewinnen wir, Mama? — Amerika und der kalte Krieg
- Fit: Episodes in the History of the Body, 1990, mit Laurie Block

### Збірки есе
- In Other Words, Subterranean Press (Burton, MI), 2007.
- Reading Backwards: Essays & Reviews, 2005-2018, Subterranean Press (Burton, MI), 2019.
- Two Talks on Writing, Ninepin Press (Easthampton, MA), 2024.
- Seventy-Four Dreams, Ninepin Press (Easthampton, MA), 2024.

title: Джон Кравлі

wikitext:
{{однофамільці|Кроулі (прізвище)|Кроулі}}
{{письменник}}
'''Джон Краулі''' {{IPAc-en|ˈ|k|r|aʊ|l|i}}, іноді ''Джон Кравлі'', ''Джон Кроулі'', ''Джон Кро́влі'', ''Джон Кролі'' ({{lang-en|John Crowley}}; [[1 грудня]] [[1942]], [[Преск-Айл]], [[Мен (штат)|Мен]]) — американський письменник-фантаст, автор науково-фантастичних та фентезійних творів, автор сценаріїв документальних фільмів, викладач [[Єльський університет|Єльського університету]] (1993-2018).

== Біографія ==

Джон Краулі народився [[1 грудня]] [[1942]] в [[Преск-Айл]] ([[Мен (штат)|штат Мен]]). Його батько був офіцером військово-повітряних сил США. Краулі ріс у [[Вермонт]]і, [[Кентуккі]] та [[Індіана|Індіані]]. По закінченні Індіанського університету переїхав до [[Нью-Йорк]]а, де зайнявся виробництвом документальних фільмів, що робить і досі. Перший роман Краулі опублікував 1975 року. Успіх йому приніс  роман «{{Не перекладено|Маленький, великий||en|Little, Big}}» ({{lang-en|Little, Big}}), опублікований 1981 року. У 1993-2018 роках Краулі викладав у [[Єльський університет|Єльському університеті]].

== Твори ==

=== Романи ===

==== Ægypt — Египет ====

* ''Ægypt'', Bantam (New York, NY), 1987; 2007 року опубліковано перероблену версію під заголовком ''The Solitudes''.
* ''Love & Sleep'', Bantam (New York, NY), 1994
* ''Dæmonomania'', Bantam (New York, NY), 2000
* ''Endless Things'', Small Beer Press (Northampton (Massachusetts)), 2007
До роману дотичне оповідання «Flint and Mirror» (2018), нібито знайдене в архіві одного з персонажів «Египту».

==== Окремі романи ====
* ''The Deep'', Doubleday (New York, NY), 1975
* ''Beasts'', Doubleday (New York, NY), 1976
* ''Engine Summer'', Doubleday (New York, NY), 1979
* ''Little, Big'', Bantam (New York, NY), 1981. У світі роману відбувається дія оповідань "Novelty" (1983) та "An Apologue" (2024, ланка між цим романом і ''Ka'').
* ''The Translator'', William Morrow (New York, NY), 2002.
* ''Lord Byron's Novel: The Evening Land'', William Morrow (New York, NY), 2005.
* ''Four Freedoms'', William Morrow (New York, NY), 2009.
* ''Ka: Dar Oakley in the Ruin of Ymr'', Saga Press (New York, NY), 2017.
* ''Flint and Mirror'', Tor Books (New York, NY), 2022. На основі однойменного короткого твору (2018). До складу роману увійшло також оповідання "An Earthly Mother Sits and Sings" (2000).

=== Оповідання та повісті ===

* ''Antiquities'', 1977
* ''Where Spirits Gat Them Home'', 1978, перевидання під назвою «Her Bounty to the Dead»
* ''The Reason for the Visit'', 1980
* ''The Green Child'', 1981
* ''Novelty'', 1983
* ''Snow'', 1985
* ''The Nightingale Sings at Night'', 1989
* ''Great Work of Time'', 1989; окреме видання: Bantam (New York, NY), 1991
* ''In Blue'', 1989
* ''Missolonghi 1824'', 1990
* ''Exogamy'', 1993
* ''Gone'', 1996
* ''Lost and Abandoned'', 1997
* ''An Earthly Mother Sits and Sings'', 2000
* ''The War Between the Objects and the Subjects'', 2002
* ''The Girlhood of Shakespeare's Heroines'', 2002; окреме видання: Subterranean Press (Burton, MI), 2005
* ''Little Yeses, Little Nos'', 2005. Перший твір циклу "Mount Auburn Street"
* ''Conversation Hearts'', 2008
* ''And Go Like This'', 2011
* ''Glow Little Glowworm'', 2012. Другий твір циклу "Mount Auburn Street"
* ''In the Tom Mix Museum'', 2012
* ''The Million Monkeys of M. Borel'', 2016
* ''This Is Our Town'', 2017
* ''Mount Auburn Street'', 2017. Третій твір однойменного циклу
* ''Spring Break'', 2017
* ''Flint and Mirror'', 2018
* ''Anosognosia'', 2019
* ''Basement Cat'', 2020 (мережева публікація)
* ''Hit'', 2021 (мережева публікація)
* ''Squawk Box'', 2021 (мережева публікація)
* ''Poker Night at the Elks Club 1938'', 2022
* ''Percy and Lulu Go to Vermont'', 2024
* ''The Sixties: A Forged Diary'', 2024
* ''An Apologue'', 2024

=== Збірки ===

* ''Novelty'', Bantam (New York, NY), 1989.
* ''Beasts/Engine Summer/Little Big'', QPBC (New York, NY), 1991.
* ''Antiquities: Seven Stories'', Incunabula (Seattle, WA), 1993.
* ''Three Novels'', Bantam (New York, NY), 1994; перевидання під назвою ''Otherwise''.
* ''Novelties and Souvenirs: Collected Short Fiction'', Perennial (New York, NY), 2004.
* ''Totalitopia'', PM Press (Oakland, CA), 2017.
* ''And Go Like This: Stories'', Small Beer Press (Northampton, MA), 2019.
* ''Two Chapters in a Family Chronicle'', Ninepin Press (Easthampton, MA), 2024.

=== Сценарії ===

* ''The World of Tomorrow'', 1984
* ''Are We Winning Mommy? America & the Cold War'', (1986), dt. ''Gewinnen wir, Mama? — Amerika und der kalte Krieg''
* ''Fit: Episodes in the History of the Body'', 1990, mit Laurie Block

=== Збірки есе ===

* ''In Other Words'', Subterranean Press (Burton, MI), 2007.
* ''Reading Backwards: Essays & Reviews, 2005-2018'', Subterranean Press (Burton, MI), 2019.
* ''Two Talks on Writing'', Ninepin Press (Easthampton, MA), 2024.
* ''Seventy-Four Dreams'', Ninepin Press (Easthampton, MA), 2024.

== Література ==
* ''Snake's-Hands: The Fiction of John Crowley'', edited by Alice K. Turner and Michael Andre-Driussi, Cosmos (Canton, OH), 2003.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{DNB-Portal|128680466}}
* {{IMDb|nm0189749}}
* [https://web.archive.org/web/20170718185047/http://webpages.charter.net/jsa1/jcrowley/index.html john crowley: a pictorial bibliography]
* {{isfdb name|711|name=John Crowley}}
* [http://crowleycrow.livejournal.com/ Crowleys blog] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171113054637/http://crowleycrow.livejournal.com/ |date=13 листопада 2017 }} (англ.)
* [http://www.yale.edu/english/profiles/crowley.html John Crowley] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090717120117/http://www.yale.edu/english/profiles/crowley.html |date=17 липня 2009 }} на сторінці Єльського університету
* {{Webarchiv | url=http://www.yale.edu/english/profiles/cvs/CV-crowley.pdf | wayback=20090423085125 | text=Lebenslauf}} з детальною бібліографією pdf (англ.; 137 kB)
* [http://www.littlebig25.com/ 25 років романові ''Little, Big''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060511035057/http://www.littlebig25.com/ |date=11 травня 2006 }}
* [http://www.straightaheadpictures.org/ Straight Ahead Pictures, Inc] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090817230718/http://www.straightaheadpictures.org/ |date=17 серпня 2009 }}
* [http://research.hrc.utexas.edu:8080/hrcxtf/view?docId=ead/00145.xml&query=crowley,%20john&query-join=and Фонд Кровлі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130921060958/http://research.hrc.utexas.edu:8080/hrcxtf/view?docId=ead%2F00145.xml&query=crowley%2C%20john&query-join=and |date=21 вересня 2013 }} в [[Harry Ransom Center]], [[Техаський університет]]
* [https://www.youtube.com/watch?v=ptMHoJYzQp0 Інтерв'ю на Кларйонському семінарі]
{{Всесвітня премія фентезі: «За заслуги перед жанром»}}
{{ac}}

{{ВП-портали|Біографії|Фантастика|Наукова фантастика|Фентезі|США}}
[[Категорія:Прозаїки США]]
[[Категорія:Письменники-романісти США]]
[[Категорія:Наукові фантасти США]]
[[Категорія:Письменники фентезі США]]
[[Категорія:Англомовні письменники-фантасти]]
[[Категорія:Сценаристи США]]
[[Категорія:Лауреати премії «Локус»]]
[[Категорія:Лауреати Всесвітньої премії фентезі]]
[[Категорія:Викладачі Єльського університету]]

title: Джон Кравлі

Народився: 1 грудня 1942[…] (82 роки) · Преск-Айл, Арустук, Мен, США

Країна: США

Діяльність: письменник, сценарист, прозаїк-романіст, викладач університету, письменник наукової фантастики

Alma mater: Університет Індіани і Індіанський університет в Блумінгтоні

Заклад: Єльський університет

Знання мов: англійська

Magnum opus: Engine Summerd, Little, Bigd, The Solitudesd і Love & Sleepd

Нагороди: Міфоепічна премія Премія «Локус» за найкраще оповіданняd (1997) grand prix de l'Imaginaire for best foreign-language short storyd (1999) Grand Prix de l'Imaginaire for Best Foreign Noveld (2021) Imaginales award for best foreign-language noveld (2021) Всесвітня премія фентезі за найкращий роман (1982) Всесвітня премія фентезі за найкращу повість (1990) Mythopoeic Fantasy Awardd (1982) Mythopoeic Fantasy Award for Adult Literatured (2018)


text:
# Хомізна
Хомізна (пол. Chomizna) — село в Польщі, у гміні Посвентне Білостоцького повіту Підляського воєводства.
Населення — 63 особи (2011).

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 34      | 10                 | 20               | 4                    |
| Жінки    | 29      | 6                  | 16               | 7                    |
| Разом    | 63      | 16                 | 36               | 11                   |

title: Хомізна

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Хомізна
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Chomizna}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Підляське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Білостоцький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Посвентне (гміна, Білостоцький повіт){{!}}Посвентне
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 63
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48)
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = BIA
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0038497
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Хомізна''' ({{lang-pl|Chomizna}}) — село в Польщі, у [[Посвентне (гміна, Білостоцький повіт)|гміні Посвентне]] [[Білостоцький повіт|Білостоцького повіту]] [[Підляське воєводство|Підляського воєводства]].
Населення — {{formatnum:63}} {{МНОЖИНА:63|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=34 |ЧолПре=10 |ЧолПрац=20 |ЧолПост=4
|Жін=29 |ЖінПре=6 |ЖінПрац=16 |ЖінПост=7
|Разом=63 |РазомПре=16 |РазомПрац=36 |РазомПост=11
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Посвентне (Білостоцький повіт)}}

{{Підляське-доробити}}

[[Категорія:Села Білостоцького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Підляське воєводство

Повіт: Білостоцький повіт

Гміна: Посвентне

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: BIA

OSM: ↑3092522 ·R (ґміна Посвентне)