text:
# Болеслав II Мазовецький
Болеслав II Мазовецький (пол. Bolesław II Mazowiecki; після 1251 — 20 квітня 1313) — князь мазовецький (1262—1275), плоцький (1262—1313), черський (1262—1313) і сандомирський (1288—1289). Князь краківський (в 1288 і 1289 роках). Молодший син князя мазовецького і серадзського Земовита I і Переяслави Галицької, дочки Данила Романовича.

## Біографія
У 1262 році після смерті свого батька, мазовецького князя Земовита I, Болеслав разом зі своїм старшим братом, Конрадом успадкував Мазовецьке князівство. Спочатку за малолітніх братів правили в якості регентів їх мати Переяслава Данилівна і Великопольский князь, Болеслав Побожний. У 1275 році за новим розділом князівства Болеслав отримав в спадкове володіння частину Мазовії зі столицею в Плоцьку. Почав міжусобну боротьбу за владу з своїм братом Конрадом Черським і уклав військовий союз з великим князем литовським Тройденом та в 1279 році одружився з його дочкою Гаудемундою. Також Болеслав уклав військово-політичний союз зі своїм двоюрідним братом, князем брест-куявським Владиславом Локетком.
30 вересня 1288 бездітним помер князь краківський, сандомирський і серадзський, Лешек II Чорний (бл. 1241—1288), двоюрідний брат Болеслава Плоцького. Малопольські магнати запросили Болеслава на князювання до Кракова і Сандомира. Однак про свої претензії на краківське князювання оголосив вроцлавський князь Генрик IV Праведний.
На початку 1288 року Болеслав зі своїм військом зайняв Краків і Сандомир. У лютому 1289 року його за допомогою князя Владислава Локетек, Казимира Ленчицького і галицько-волинських князів розгромило у битві під Севером об'єднане військо трьох сілезьких князів, прихильників Генріха Пробуса. Однак королівський замок Вавель був переданий місцевими жителями Генріху Пробусу. Незабаром на його бік перейшли і малопольські магнати, який зайняв краківський престол.
У 1289 році Болеслав втратив Сандомирське князівство, зайняте Генріхом IV. Болеслав відмовився від подальшої боротьби за краківський престол і передав свої династичні претензії на Малопольщу двоюрідному братові і союзнику Владиславу Локетку. У 1291 році Болеслав вдруге одружився з Кунегундою Чеською (1265—1321), дочкою чеського короля Оттокара II Пржемиславича. У 1291 році чеський король Вацлав II, швагер Болеслава, захопив Краків та окупував всю Малопольщу. У жовтні 1294 роки після смерті свого старшого брата, черського князя Конрада II, Болеслав Плоцкий приєднав до своїх володінь Черську землю.
У 1295 році Болеслав Плоцкий був присутній при коронації Великопольського князя Пшемисла II (1295—1296). У 1296 році брав участь у війні Владислава Локетка з глогувським князем Генріхом III за володіння Великопольщею. У 1300 році чеський король Вацлав II, який завоював Малу і Велику Польщу, з великим військом вторгся в Мазовію та спустошив околиці Плоцька. Болеслав змушений був відмовитися від свого альянсу з Владиславом Локетком і визнав Вацлава ІІ королем Польщі. У 1310 році Болеслав виділив окремі уділи для двох своїх старших синів: Земовита (отримав від батька Варшаву) і Тройдена (успадковував Черську землю).

## Сім'я та діти
1-а дружина з 1279 року — Гаудемунда-Софія, дочка великого князя литовського, Тройдена.

Діти:
- Земовит II (1283—1345) — князь варшавський, равський і ломжинський.
- Тройден I (1284/1286—1341) — князь черський і варшавський.
- Анна — дружина легницького князя Владислава.

В 1291 році одружився вдруге з Кунегундою, дочкою чеського короля Пшемислава Оттокара ІІ.
Діти:
- Вацлав 1293—1336) — князь плоцький,
- Єфросинія (1292—1328/1329) — дружина князя освенцімського Владислава,
- Берта (після 1299 — після 1311) — черниця кляштору Св. Юрія бенедиктинок у Празі.

title: Болеслав II Мазовецький

wikitext:
{{Otheruses|Болеслав}}
{{Державний діяч}}
'''Болеслав II Мазовецький''' ({{lang-pl|Bolesław II Mazowiecki}}; після [[1251]] — [[20 квітня]] [[1313]]) — [[Мазовія|князь мазовецький]] (1262—1275), плоцький (1262—1313), черський (1262—1313) і [[Сандомирське князівство|сандомирський]] (1288—1289). [[Краківське князівство|Князь краківський]] (в 1288 і 1289 роках). Молодший син князя мазовецького і серадзського [[Земовит І|Земовита I]] і [[Переяслава Данилівна|Переяслави Галицької]], дочки [[Данило Галицький|Данила Романовича]].

== Біографія ==
У 1262 році після смерті свого батька, мазовецького князя [[Земовит І|Земовита I]], Болеслав разом зі своїм старшим братом, [[Конрад I Мазовецький|Конрадом]] успадкував Мазовецьке князівство. Спочатку за малолітніх братів правили в якості регентів їх мати Переяслава Данилівна і Великопольский князь, [[Болеслав Побожний]]. У 1275 році за новим розділом князівства Болеслав отримав в спадкове володіння частину Мазовії зі столицею в [[Плоцьк (Польща)|Плоцьку]]. Почав міжусобну боротьбу за владу з своїм братом Конрадом Черським і уклав військовий союз з [[Велике князівство Литовське|великим князем литовським]] [[Тройден I|Тройденом]] та в 1279 році одружився з його дочкою Гаудемундою. Також Болеслав уклав військово-політичний союз зі своїм двоюрідним братом, князем брест-куявським [[Владислав I Локетек|Владиславом Локетком]].

30 вересня 1288 бездітним помер князь краківський, сандомирський і серадзський, [[Лешек II Чорний]] (бл. 1241—1288), двоюрідний брат Болеслава Плоцького. Малопольські магнати запросили Болеслава на князювання до [[Краків|Кракова]] і [[Сандомир]]а. Однак про свої претензії на краківське князювання оголосив вроцлавський князь [[Генрик IV Праведний]].
[[File:Bolesław II Mazowiecki seal.PNG|thumb|250px|Печатка Болеслава II]]

На початку 1288 року Болеслав зі своїм військом зайняв Краків і Сандомир. У лютому 1289 року його за допомогою князя Владислава Локетек, [[Казимир Ленчицький|Казимира Ленчицького]] і [[Галицько-Волинські князі|галицько-волинських князів]] розгромило у битві під Севером об'єднане військо трьох сілезьких князів, прихильників Генріха Пробуса. Однак королівський замок [[Вавель]] був переданий місцевими жителями Генріху Пробусу. Незабаром на його бік перейшли і малопольські магнати, який зайняв краківський престол.

У 1289 році Болеслав втратив Сандомирське князівство, зайняте Генріхом IV. Болеслав відмовився від подальшої боротьби за краківський престол і передав свої династичні претензії на Малопольщу двоюрідному братові і союзнику Владиславу Локетку. У 1291 році Болеслав вдруге одружився з Кунегундою Чеською (1265—1321), дочкою чеського короля [[Оттокар II|Оттокара II Пржемиславича]]. У 1291 році чеський король [[Вацлав II (король Богемії)|Вацлав II]], швагер Болеслава, захопив Краків та окупував всю Малопольщу. У жовтні 1294 роки після смерті свого старшого брата, черського князя Конрада II, Болеслав Плоцкий приєднав до своїх володінь Черську землю.

У 1295 році Болеслав Плоцкий був присутній при коронації Великопольського князя [[Пшемисл II|Пшемисла II]] (1295—1296). У 1296 році брав участь у війні Владислава Локетка з глогувським князем Генріхом III за володіння [[Великопольща|Великопольщею]]. У 1300 році чеський король Вацлав II, який завоював Малу і Велику Польщу, з великим військом вторгся в [[Мазовія|Мазовію]] та спустошив околиці Плоцька. Болеслав змушений був відмовитися від свого альянсу з Владиславом Локетком і визнав Вацлава ІІ королем Польщі. У 1310 році Болеслав виділив окремі уділи для двох своїх старших синів: [[Земовит II|Земовита]] (отримав від батька Варшаву) і [[Тройден I|Тройдена]] (успадковував Черську землю).

== Сім'я та діти ==
1-а дружина з 1279 року — '''[[Гаудемунда]]-Софія''', дочка великого князя литовського, Тройдена.<br/>
Діти:
* '''[[Земовит II]]''' (1283—1345) — князь варшавський, равський і ломжинський.
* '''[[Тройден I]]''' (1284/1286—1341) — князь черський і варшавський.
* '''[[Анна Болеславівна|Анна]]''' — дружина легницького князя Владислава.

В 1291 році одружився вдруге з '''[[Кунегунда Чеська|Кунегундою]]''', дочкою чеського короля Пшемислава Оттокара ІІ.

Діти:
* '''[[Вацлав Плоцький|Вацлав]]''' 1293—1336) — князь плоцький,
* '''Єфросинія''' (1292—1328/1329) — дружина князя освенцімського Владислава,
* '''Берта''' (після 1299 — після 1311) — черниця кляштору Св. Юрія бенедиктинок у [[Прага|Празі]].

== Джерела ==
* ''Horodyski B.'' Bolesław II. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 2: Beyzym Jan — Brownsford Marja. Kraków: Polska Akademia Umiejętności — Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1936, s. 267. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 83-04-03291-0.

[[Категорія:Князі Мазовії]]
[[Категорія:Князі плоцькі]]
[[Категорія:Князі сандомирські]]
[[Категорія:П'ясти]]
[[Категорія:Правителі Європи XIII століття]]

Смерть: 20 квітня 1313

Поховання: Płock Cathedrald

Рід: П'ясти

Батько: Земовит І

Мати: Переяслава Данилівна

Шлюб: Гаудемунда і Кунегунда Чеська

Діти: Земовит II, Тройден I, Вацлав Плоцький і Euphrosyne of Masoviad


text:
# Джилл Флінт
Джилл Флінт (англ. Jill Flint; нар. 25 листопада 1977, Черрі-Веллі, Нью-Йорк) — американська акторка.

## Біографія
Джилл Флінт народилася 25 листопада 1977 року у місті Черрі-Веллі, штат Нью-Йорк, США.
З 2004 року почала зніматися у кіно.
Здобула популярність завдяки ролі Джилл у серіалі «Дорогий лікар» (2009—2016).
З 2014 до 2017 року знімалася в серіалі «Нічна зміна».
У 2016—2019 роках була запрошеною актрисою у серіалі «Булл».

## Особисте життя
Одружена з художником Дрю Конрадом, живуть у Брукліні, Нью-Йорк.

## Фільмографія
| Рік |  | Українська назва | Оригінальна назва | Роль |
| --- |  | ---------------- | ----------------- | ---- |

wikiname: ukwiki

title: Джилл Флінт

in_language: uk

wikitext:
{{однофамільці|Флінт}}
{{акторка}}
'''Джилл Флінт''' ({{lang-en|Jill Flint}}; {{нар|ж}} 25 листопада 1977<ref>{{Cite web |url=https://www.imdb.com/name/nm1543216/ |title=Jill Flint {{!}} Actress |website=IMDb |language=en-US |access-date=2025-02-26}}</ref>, Черрі-Веллі, Нью-Йорк) — американська акторка.

== Біографія ==
Джилл Флінт народилася 25 листопада 1977 року у місті [[Черрі-Веллі (селище, Нью-Йорк)|Черрі-Веллі]], штат [[Нью-Йорк]], США.

З 2004 року почала зніматися у кіно.

Здобула популярність завдяки ролі Джилл у серіалі «Дорогий лікар» (2009—2016)<ref>{{Cite news|url=https://www.nytimes.com/2009/05/17/nyregion/long-island/17royalli.html?_r=0|title=Doctor Starts Over, in the Hamptons, in New Cable Series|last=Lipson|first=Karin|date=2009-05-13|language=en-US|work=The New York Times|issn=0362-4331|access-date=2025-02-26}}</ref>.

З 2014 до 2017 року знімалася в серіалі «[[Нічна зміна (телесеріал)|Нічна зміна]]»<ref>{{Cite web |url=https://collider.com/the-night-shift-interview-eoin-macken-jill-flint-ken-leung/ |title=THE NIGHT SHIFT Interviews with Eoin Macken, Jill Flint, Ken Leung |last=Nemiroff |first=Perri |date=2014-05-27 |website=Collider |language=en |access-date=2025-02-26}}</ref>.

У 2016—2019 роках була запрошеною актрисою у серіалі «Булл».

== Особисте життя ==
Одружена з художником Дрю Конрадом, живуть у Брукліні, Нью-Йорк.

== Фільмографія ==
{{УФільміВерх}}
<!-- тут має бути послідовність шаблонів {{УФільмі}}, {{УСеріалі}}, {{УГрі}} чи інших, відповідно до ролей особи, бажано по одному в рядку -->
{{УФільміНиз}}

== Примітки ==
{{примітки}}

{{нк}}
{{US-actor-stub}}

{{DEFAULTSORT:Флінт Джилл}}
[[Категорія:Акторки США]]

title: англ. Jill Flint

Народилася: 25 листопада 1977 (47 років) · Черрі-Веллі, Отсеґо, Нью-Йорк, США

Громадянство: США

Діяльність: акторка, телеакторка, кіноакторка

Alma mater: Студія Вільяма Еспераd

Роки діяльності: 2004 — тепер. час

англ. Jill Flint: Джилл Флінт у Вікісховищі


text:
# Жидачів
Жида́чів (Удеч) — місто у Львівській області, центр Жидачівської об'єднаної територіальної громади Стрийського району, одне із найдавніших міст Прикарпаття.

## Географія
Розташоване на межі горбистої Подільської височини та плоскої улоговини Передкарпаття, за 3 км від впадіння в Дністер його найбільшої притоки річки Стрий.

## Історія
Найдавніші поселення на території міста простежуються вже понад 20 тисяч років, про що свідчать археологічні знахідки.[джерело?]
Перша письмова згадка про місто датується 1164 роком (згадується як Удеч або Зудечів). Надалі в документах зафіксовано близько 25 назв міста.
Уже у ХІІ столітті місто сформувалося як потужний торговельний центр і відігравало значну роль в економічних зв'язках Галицько-Волинської Русі з Київською Руссю та західними і причорноморськими країнами. Через Жидачів проходив важливий торговий шлях із Сходу на Захід. Крім того, завдяки судноплавним в той час річкам Дністер та Стрий, Жидачів був зв'язаний з столицею Галицько-Волинської Русі — містом Галичем, з придунайськими містами та морським портом Київської Русі — Олешшям. Жидачівські купці вели жваву торгівлю також з містами Польщі, Німеччини, Угорщини та інших країн.
Близько XIV століття в Удечі поселились євреї.
Наприкінці XIV століття на тривалий час підпало під владу Польщі. У цей час тут виникає римо-католицький храм, якому у 1387 році король Владислав II Ягайло дарував село Рогізно. 1393 року місто отримало магдебурзьке право, що відповідало інтересам іноземних ремісників та торгівців, котрі в цей час активно заселяли галицькі міста. В часи останньої фази боротьби за галицько-волинську спадщину, яку тоді вели Польща та Литва, з 1405 по 1431 (або 1421-1430), Жидачів став столицею брата лідера православної партії князя Свидригайла — Федора Любартовича, котрий прибув сюди із Сіверщини. У 1415 році за кошти Федора була оздоблена місцева церква. Відповідно до історичних джерел, крім Федора, містом від його імені управляв галицький боярин Ленко, автор грамоти 1424 року, написаної староукраїнською мовою. В 1435 році Жидачівський повіт передано князеві Земовиту Мазовецькому, який віддав його у володіння жидачівському судді Сеньку Прочоличу з Рудного, очевидно, теж місцевому галицькому феодалові. Місто було центром староства гродового, Жидачівського повіту Львівської землі, Руського воєводства, одним із найбільших міст Галичини, центром торгівлі сіллю. Крім того, мешканці займались землеробством і ремісництвом. Ці заняття відображені на гербі міста 1653 року — біла соляна куля, леміш від плуга, серцеподібний щит.
В 1602 р. споруджується мурований латинський храм. Його головний вівтар, присвячений Успінню Діви Марії, було збудовано 12 жовтня 1612 року. З того часу зберігся вишуканий різьблений вхідний портал святині, заснований жидачівським старостою Золчинським.
Жидачів увійшов в історію як місце де під час Визвольної війни під проводом Богдана Хмельницького тут і в навколишніх селах почали формуватись ударні групи й загони повсталих, які знищували шляхетські маєтки. Так, на початку 1648 року жидачівські міщани на чолі з попом Ільком та його зятем Федором напали на замок, пограбували шляхетське майно і наробили чимало шкоди. Принагідно були знищені і всі судові книги шляхетських гродських і земських судів. (Наявні у Львівському архіві судові книги розпочинаються з 1649 року). Восени 1648 року запалали й інші панські маєтки у Жидачеві. Один з маєтків захопили 136 повстанців, серед яких було 88 селян, 40 міщан, а решта (8) — отамани й попи. Сформована в Жидачеві одна з ударних груп повстанців знищила багато шляхетських маєтків далеко за межами міста.
В 1676 році, Ян III Собеський, готуючись до війни з турецькими загонами під проводом бейлербея Дамаску Ібраґіма-паші «Шайтана», стояв біля міста табором. Бої тривали майже місяць, вирішальною стала битва від 17 жовтня 1676 року. Король Речі Посполитої підписав з турками мирну угоду, відібрав 12 000 полонених, яких гнали в ясир, було відслужено урочистий молебень (месу) з приводу перемоги в костелі Жидачева.
16 вересня 1768 року у Жидачеві було страчено чотирьох гайдамаків — Василя Крупського з Лисянки, Івана Бученка з Черкас, Івана Засилова з Краснопілля (Уманщина) і Якима Шелеста з Жаботина (Смілянщина).
XIX століття відоме як період епідемій холери, пожеж, від яких часто потерпало населення міста. У 1848 р. була розібрана давня церква св. Теодора, що знаходилась у середмісті. Проте, вже у другій половині XIX століття будуються кам'яні будівлі приміщення повітового суду, повітової ради, два приміщення школи. В 1889 році закінчується в будівництво колії Стрий — Ходорів і з цього часу Жидачів отримав залізничне сполучення.
1 січня 1925 р. до міста приєднано село Фільварки Жидачівські.
Перед Другою світовою війною в місті нараховувалось близько 4200 мешканців, з них — понад 1900 українців, 1290 поляків, 950 євреїв. У роки Другої світової війни в місті була знищена, репресована четверта частина його мешканців. Все єврейське населення міста було знищено. У 1945 році з Жидачева було виселено всіх поляків. Період з вересня 1939 року по липень 1941 і 1944–1991 період радянської влади.
У повоєнні роки розвиток міста пов'язаний із будівництвом і діяльністю целюлозно-паперового комбінату, запущеного в дію 1951 року.
Сьогодні місто має дуже високий рівень безробіття. Починаючи з 1996 року, 21 вересня — день міста.
У 2018 році в Україні передбачено відзначення на державному рівні 625-ї річниці з часу надання магдебурзького права місту Жидачеву (1393).

## Політика

### Парламентські вибори, 2019
На позачергових парламентських виборах 2019 року у місті функціонували 6 окремих виборчих дільниць № 460357–460361, 460417.
Результати
- зареєстровано 7751 виборець, явка 49,48%, найбільше голосів віддано за «Голос» — 22,40%, за Слугу народу — 22,11%, за «Європейську Солідарність» — 18,88%.[7] В одномандатному окрузі найбільше голосів отримав Андрій Кіт (самовисування) — 27,73%, за Володимира Гаврона (Голос) — 17,81%, за Андрія Гергерта (Всеукраїнське об'єднання «Свобода») — 14,73%[8].

## Населення

### Національний склад
Розподіл населення за національністю за даними перепису 2001 року:
| Національність  | Відсоток |
| --------------- | -------- |
| українці        | 96.34%   |
| росіяни         | 2.21%    |
| поляки          | 0.90%    |
| білоруси        | 0.27%    |
| інші/не вказали | 0.28%    |

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 11397     | 97.55%   |
| російська       | 227       | 1.94%    |
| польська        | 33        | 0.28%    |
| білоруська      | 13        | 0.11%    |
| вірменська      | 5         | 0.04%    |
| угорська        | 2         | 0.02%    |
| румунська       | 1         | 0.01%    |
| інші/не вказали | 5         | 0.05%    |
| Усього          | 11683     | 100%     |

## Транспорт
Територією міста проходить автошлях E50.

## Пам'ятки історії і культури
У наш час у місті є понад 30 пам'яток історії і культури. Серед них:
- залишки давньоруського городища, замку ХІІ — XIV ст.
- чудотворна ікона Богоматері Воплочення — Жидачівська Оранта 1406 р. (знаходиться в церкві Воскресіння).
- римо-католицький костел[d] з дзвіницею[d] (за радянських часів спочатку був автовокзал, потім — краєзнавчий музей), тепер діючий храм католиків
- на трьох пагорбах за містом раніше було родове помістя, до якого, за легендами, веде підземний хід з костелу
- старі «панські» конюшні (зараз навчальні класи, гаражі місцевого ПТУ).

Зберігся старий «польський» цвинтар.
У жовтні 1992 р. в місті було відкрито пам'ятник Т.Г. Шевченку.

## Освіта
- Жидачівський професійний ліцей
- Жидачівський заклад загальної середньої освіти І-III ст. № 1 ім. Героя України Тараса Матвіїва
- Жидачівський заклад загальної середньої освіти І-III ст. № 2
- Жидачівський заклад загальної середньої освіти І-III ст. № 3 ім.  (уродженця с. )
- Жидачівська дитяча музична школа

## Міста-партнери
- Прнявор,  Боснія і Герцеговина[12]
- Домброва-Тарновска,  Польща[12]
- Челядзь,  Польща[12]
- Вієсіте,  Латвія[12]
- Білопілля,  Україна[13]

## Відомі люди
- Юліан-Юрій Дорош — український фотограф-художник, піонер української кінематографії в Галичині, етнограф, краєзнавець, член Українського фотографічного товариства.
- Михайло Гівель — радянський футболіст.
- Ярослав Ланчак — український кінорежисер.
- Байтала Михайло Романович — директор Департаменту пожежної безпеки, відомий пожежник.
- Айхенштайн Цві Гірш[en] (Гершель) з Жидачева — хасид, засновник династії цадиків.[14]
- Володимир Балик[hr] — хорватський баяніст, концертний виконавець, композитор та продуцент.
- Тарас Матвіїв — учасник Революції Гідності, журналіст, військовий, Герой України.
- Богдан Гоза — український важкоатлет.
- Тарас Качараба — футболіст захисник Славії Прага

### Жидачівські старости
- Юрша з Ходороставу — староста стрийський, долинський, з роду Ходоровських, чоловік Анни з Тарлів, зять стрийського старости Закліки з Щекаровичів (†1465/1466)[15][16]
- Мельхіор з Паньова[17]
- Ян Янда з Паньова — стрийський староста[18]
- Міхал Паньовський
- Миколай Ліґенза — вісьліцький кастелян; отримав дозвіл на викуп від попередника в 1555 році[19]
- Миколай Спитек з Бобрку Ліґенза — сандомирський кастелян, син попереднього;[20] з 1592 року[21]
- Геронім Оссолінський — польський шляхтич, придворний короля[22]
- Адам Дзержек — посесор староства[23]
- Франциск Дідушицький, з 1662 року
- Юрій-Станіслав Дідушицький, з 1694 року
- Цетнер Ян — староста кам'янський (пол. kamionacki), генерал королівської армії, кухмістр великий коронний

## Галерея
- Церква Свв. Бориса і Гліба
- Церква Всіх Святих
- Костел Успення Пресвятої Богородиці
- Дзвіниця костелу Успення Пресвятої Богородиці
- Вали городища в урочищі Базиївка
- Братська могила радянських воїнів[d]

title: Жидачів

wikitext:
{{Місто України
| назва              = Жидачів
| прапор             = Zhydachiv_flag.gif
| опис прапора       = Прапор Жидачева
| герб               = Coat_of_arms_Zhydachiv.svg
| опис герба         = Герб Жидачева
| регіон             = [[Львівська область]]
| район              = [[Стрийський район]]
| mapx               = 40
| mapy               = 76
| розташування       = Map of Ukraine simple blank.png
| зображення_підпис  = Церква Святих Бориса і Гліба
| опис розташування  = Жидачів на мапі України
| код КОАТУУ         = 4621510100
| засноване          = [[1164]]
| статус             = [[1393]]
| магдебурзьке право = 1393
| населення          = {{зменшення}} {{Formatnum:10600}} <small>(2024)</small><ref>https://stat.loda.gov.ua/rating/kilkist-nayavnogo-naselennya-z-urahuvannyam-vpo-u-gromadah/</ref>
| площа              = 13
| поштові індекси    = 81700
| код                = 3239
| координати         = {{coord|49|23|6|N|24|8|40|E|scale:100000|display=inline,title}}
| висота             = 261
| водойма = р. [[Стрий (річка)|Стрий]]
| станція = [[Жидачів (станція)|Жидачів]]
| відстань =
| залізниця о = 78
| ref-залізниця о =
| автошлях о = 68
| ref-автошлях о =
| фізична о =
| ref-фізична о =
| залізниця с =
| фізична с =
| автошлях с = 544
| міста-побратими = [[Прнявор]] {{BIH}}, [[Домброва-Тарновська]] {{POL}}, [[Челядзь]] {{POL}}, [[Вієсіте]] {{LVA}}
| день міста = 19 вересня
| адреса = м. Жидачів, вул. Шашкевича, 2
| вебсторінка  = [http://meriya-zhydachiv.lviv.ua Жидачівська міськрада]
| мер = Левко Володимир Семенович
|етнікон=жидачів'я́нин, жидачів'я́нка, жидачів'я́ни
|громада=[[Жидачівська міська територіальна громада]]}}

'''Жида́чів''' ('''Удеч''') — місто у [[Львівська область|Львівській області]], центр [[Жидачівська міська територіальна громада|Жидачівської об'єднаної територіальної громади]] [[Стрийський район|Стрийського району]], одне із найдавніших міст Прикарпаття.

== Географія ==
Розташоване на межі горбистої [[Подільська височина|Подільської височини]] та плоскої улоговини Передкарпаття, за 3 км від впадіння в [[Дністер]] його найбільшої притоки річки [[Стрий (річка)|Стрий]].

== Історія ==
[[Файл:Zhydachiv_Castle_Settlement_RB_46-215-0126.jpg|міні|ліворуч|300пкс|Давньоруське городище літописного міста Зудичева]]
[[Файл:Grodziec Żydaczów. Model Ihora Kaczora.jpg|міні|ліворуч|300пкс|Реконструкція вигляду городища княжої доби Жидачева в урочищі Базиївка межі ХІІІ-XIV ст. Автор [[Качор Ігор Володимирович|Качор І. В.]]]]

{{fact|Найдавніші поселення на території міста простежуються вже понад 20 тисяч років, про що свідчать археологічні знахідки.}}

Перша письмова згадка про місто датується [[1164]] роком (згадується як ''Удеч'' або ''Зудечів''). Надалі в документах зафіксовано близько 25 назв міста.

Уже у ХІІ столітті місто сформувалося як потужний торговельний центр і відігравало значну роль в економічних зв'язках Галицько-Волинської Русі з Київською Руссю та західними і причорноморськими країнами. Через Жидачів проходив важливий торговий шлях із Сходу на Захід. Крім того, завдяки судноплавним в той час річкам Дністер та Стрий, Жидачів був зв'язаний з столицею Галицько-Волинської Русі — містом Галичем, з придунайськими містами та морським портом Київської Русі — [[Олешшя]]м. Жидачівські купці вели жваву торгівлю також з містами Польщі, Німеччини, Угорщини та інших країн.

Близько XIV століття в Удечі поселились [[євреї]].

Наприкінці XIV століття на тривалий час підпало під владу [[Королівство Польське (1385—1569)|Польщі]]. У цей час тут виникає римо-католицький храм, якому у [[1387]] році король [[Владислав II Ягайло]] дарував село [[Рогізно (Стрийський район)|Рогізно]]. [[1393]] року місто отримало [[магдебурзьке право]], що відповідало інтересам іноземних ремісників та торгівців, котрі в цей час активно заселяли галицькі міста. В часи останньої фази [[Війна за галицько-волинську спадщину|боротьби за галицько-волинську спадщину]], яку тоді вели Польща та Литва, з [[1405]] по [[1431]] (або [[1421]]-[[1430]]), Жидачів став столицею брата лідера православної партії князя [[Свидригайло Ольгердович|Свидригайла]] — [[Федір Любартович|Федора Любартовича]], котрий прибув сюди із [[Сіверська земля|Сіверщини]].<ref>Шараневич І. (1863) Исторія Галицко-Володимирской Руси, от найдавнѣйшихъ временъ до року 1453. Львовъ: Печатня Ставропигійского института, -С.305</ref> У [[1415]] році за кошти Федора була оздоблена місцева церква. Відповідно до історичних джерел, крім Федора, містом від його імені управляв галицький боярин Ленко, автор грамоти [[1424]] року, написаної староукраїнською мовою. В [[1435]] році Жидачівський повіт передано князеві Земовиту Мазовецькому, який віддав його у володіння жидачівському судді Сеньку Прочоличу з Рудного, очевидно, теж місцевому галицькому феодалові. Місто було центром [[Староство|староства]] гродового, Жидачівського [[повіт]]у [[Львівська земля|Львівської землі]], [[Руське воєводство|Руського воєводства]], одним із найбільших міст [[Галичина|Галичини]], центром торгівлі сіллю. Крім того, мешканці займались землеробством і ремісництвом. Ці заняття відображені на гербі міста [[1653]] року — біла соляна куля, леміш від плуга, серцеподібний щит.
В [[1602]] р. споруджується мурований латинський храм. Його головний вівтар, присвячений Успінню Діви Марії, було збудовано [[12 жовтня]] [[1612]] року. З того часу зберігся вишуканий різьблений вхідний портал святині, заснований жидачівським старостою ''Золчинським''.

Жидачів увійшов в історію як місце де під час [[Хмельниччина|Визвольної війни під проводом Богдана Хмельницького]] тут і в навколишніх селах почали формуватись ударні групи й загони повсталих, які знищували шляхетські маєтки. Так, на початку [[1648]] року жидачівські міщани на чолі з попом Ільком та його зятем Федором напали на замок, пограбували шляхетське майно і наробили чимало шкоди. Принагідно були знищені і всі судові книги шляхетських гродських і земських судів. (Наявні у Львівському архіві судові книги розпочинаються з 1649 року). Восени 1648 року запалали й інші панські маєтки у Жидачеві. Один з маєтків захопили 136 повстанців, серед яких було 88 селян, 40 міщан, а решта (8) — отамани й попи. Сформована в Жидачеві одна з ударних груп повстанців знищила багато шляхетських маєтків далеко за межами міста.
В [[1676]] році, [[Ян III Собеський]], готуючись до війни з турецькими загонами під проводом бейлербея Дамаску Ібраґіма-паші «Шайтана», стояв біля міста табором. Бої тривали майже місяць, вирішальною стала битва від [[17 жовтня]] [[1676]] року. Король Речі Посполитої підписав з [[Османська імперія|турками]] мирну угоду, відібрав 12 000 полонених, яких гнали в [[ясир]], було відслужено урочистий молебень (месу) з приводу перемоги в костелі Жидачева.

16 вересня [[1768]] року у Жидачеві було страчено чотирьох гайдамаків — Василя Крупського з [[Лисянка (селище)|Лисянки]], Івана Бученка з [[Черкаси|Черкас]], Івана Засилова з Краснопілля (Уманщина) і Якима Шелеста з Жаботина (Смілянщина).

XIX століття відоме як період епідемій холери, пожеж, від яких часто потерпало населення міста. У [[1848]] р. була розібрана давня церква св. Теодора, що знаходилась у середмісті<ref>Петрушевич А. Сводная Галицко-русская летопись с 1700 до 1772 г.: - Львів : Тип. Ставропиг. Інст., 1874 - 1897, - с. 206</ref>. Проте, вже у другій половині XIX століття будуються кам'яні будівлі приміщення повітового суду, повітової ради, два приміщення школи. В 1889 році закінчується в будівництво колії Стрий — Ходорів і з цього часу Жидачів отримав залізничне сполучення.

1 січня 1925 р. до міста приєднано село Фільварки Жидачівські<ref>{{Cite web |url=http://isap.sejm.gov.pl/DetailsServlet?id=WDU19241171050 |title=Dz.U. 1924 nr 117 poz. 1050 |accessdate=29 вересня 2016 |archive-date=13 жовтня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161013034952/http://isap.sejm.gov.pl/DetailsServlet?id=WDU19241171050 }}</ref>.

Перед Другою світовою війною в місті нараховувалось близько 4200 мешканців, з них — понад 1900 [[українці]]в, 1290 [[Поляки|поляків]], 950 [[євреї]]в. У роки [[Друга світова війна|Другої світової війни]] в місті була знищена, репресована четверта частина його мешканців. Все єврейське населення міста було знищено. У [[1945]] році з Жидачева було виселено всіх поляків. Період з вересня [[1939]] року по липень [[1941]] і [[1944]]–[[1991]] період [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянської влади]].

У повоєнні роки розвиток міста пов'язаний із будівництвом і діяльністю [[Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат|целюлозно-паперового комбінату]], запущеного в дію [[1951]] року.

Сьогодні місто має дуже високий рівень безробіття. Починаючи з [[1996]] року, 21 вересня — день міста<ref>{{Cite web|url=http://zhydachiv-meriya.lviv.ua/pro-misto/istoriya-mista|title=Історія міста - Офіційний сайт Жидачівської міської ради|website=zhydachiv-meriya.lviv.ua|language=uk-ua|accessdate=2017-03-29|archive-date=30 березня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170330083920/http://zhydachiv-meriya.lviv.ua/pro-misto/istoriya-mista}}</ref>.

У [[2018]] році в Україні передбачено відзначення на державному рівні 625-ї річниці з часу надання [[Магдебурзьке право|магдебурзького права]] місту Жидачеву ([[1393]]).<ref>{{Cite web |url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc4_1?pf3511=62855 |title=Проект Постанови Верховної Ради України про відзначення пам'ятних дат і ювілеїв у 2018 році (реєстр. № 7274 від 10.11.2017, поданий Народними депутатами України Єленським В. Є., Княжицьким М. Л., Лесюком Я. В.) |accessdate=3 лютого 2018 |archive-date=4 лютого 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180204001041/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc4_1?pf3511=62855 }}</ref>

== Політика ==
=== Парламентські вибори, 2019 ===
На [[Парламентські вибори в Україні 2019|позачергових парламентських виборах 2019]] року у місті функціонували 6 окремих виборчих дільниць № 460357–460361, 460417.

;Результати
* зареєстровано 7751 виборець, явка 49,48%, найбільше голосів віддано за [[Голос (партія)|«Голос»]] — 22,40%, за [[Слуга народу|Слугу народу]] — 22,11%, за [[Європейська Солідарність|«Європейську Солідарність»]] — 18,88%.<ref name="Підсумки голосування на виборчих дільницях у загальнодержавному виборчому окрузі в межах ОВО №126, Львівська область. Позачергові вибори народних депутатів України 2019 року">{{Cite web |url=https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp336pt001f01=919pf7331=126.html |title=Підсумки голосування на виборчих дільницях у загальнодержавному виборчому окрузі в межах ОВО № 126, Львівська область. Позачергові вибори народних депутатів України 2019 року |accessdate=3 серпня 2023 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210422183711/https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp336pt001f01=919pf7331=126.html |archivedate=2021-04-22 |deadurl= }}</ref> В [[Виборчий округ 126#2019|одномандатному окрузі]] найбільше голосів отримав [[Кіт Андрій Богданович|Андрій Кіт]] (''самовисування'') — 27,73%, за Володимира Гаврона (''[[Голос (партія)|Голос]]'') — 17,81%, за [[Гергерт Андрій Валерійович|Андрія Гергерта]] (''[[Всеукраїнське об'єднання «Свобода»]]'') — 14,73%<ref name="Відомості про підрахунок голосів виборців на виборчих дільницях одномандатного виборчого округу №126, Львівська область. Позачергові вибори народних депутатів України 2019 року">{{Cite web |url=https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp338pt001f01=919pf7331=126.html |title=Відомості про підрахунок голосів виборців на виборчих дільницях одномандатного виборчого округу № 126, Львівська область. Позачергові вибори народних депутатів України 2019 року |accessdate=3 серпня 2023 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210425124416/https://cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp338pt001f01=919pf7331=126.html |archivedate=2021-04-25 |deadurl= }}</ref>.

== Населення ==
<timeline>
ImageSize = width:990 height:270
PlotArea = left:50 right:20 top:25 bottom:30
TimeAxis = orientation:vertical
AlignBars = late
Colors =
 id:linegrey2 value:gray(0.9)
 id:linegrey value:gray(0.7)
 id:cobar value:rgb(0.7,0.8,0.9)
 id:cobar2 value:rgb(0.6,0.9,0.6)
DateFormat = yyyy
Period = from:0 till:15000
ScaleMajor = unit:year increment:5000 start:0 gridcolor:linegrey
ScaleMinor = unit:year increment:500 start:0 gridcolor:linegrey2
PlotData =
 color:cobar width:27 align:left
 bar:1939 from:0 till:4700
 bar:1959 from:0 till:8533
 bar:1970 from:0 till:9810
 bar:1979 from:0 till:10320
 bar:1989 from:0 till:11217
 bar:1992 from:0 till:11700
 bar:1998 from:0 till:11900
 bar:2001 from:0 till:11798
 bar:2003 from:0 till:11666
 bar:2004 from:0 till:11610
 bar:2005 from:0 till:11487
 bar:2006 from:0 till:11435
 bar:2007 from:0 till:11378
 bar:2008 from:0 till:11330
 bar:2009 from:0 till:11292
 bar:2010 from:0 till:11274
 bar:2011 from:0 till:11204
 bar:2012 from:0 till:11203
 bar:2013 from:0 till:11180
 bar:2014 from:0 till:11149
 bar:2015 from:0 till:11100
 bar:2016 from:0 till:11017
 bar:2017 from:0 till:10962
 bar:2018 from:0 till:10917
 bar:2019 from:0 till:10773
 bar:2020 from:0 till:10672
 bar:2021 from:0 till:10525
 bar:2022 from:0 till:10353
PlotData=
 textcolor:black fontsize:S
 bar:1939 at: 4700 text: 4,700 shift:(-14,5)
 bar:1959 at: 8533 text: 8,533 shift:(-14,5)
 bar:1970 at: 9810 text: 9,810 shift:(-14,5)
 bar:1979 at: 10320 text: 10,320 shift:(-14,5)
 bar:1989 at: 11217 text: 11,217 shift:(-14,5)
 bar:1992 at: 11700 text: 11,700 shift:(-14,5)
 bar:1998 at: 11900 text: 11,900 shift:(-14,5)
 bar:2001 at: 11798 text: 11,798 shift:(-14,5)
 bar:2003 at: 11666 text: 11,666 shift:(-14,5)
 bar:2004 at: 11610 text: 11,610 shift:(-14,5)
 bar:2005 at: 11487 text: 11,487 shift:(-14,5)
 bar:2006 at: 11435 text: 11,435 shift:(-14,5)
 bar:2007 at: 11378 text: 11,378 shift:(-14,5)
 bar:2008 at: 11330 text: 11,330 shift:(-14,5)
 bar:2009 at: 11292 text: 11,292 shift:(-14,5)
 bar:2010 at: 11274 text: 11,274 shift:(-14,5)
 bar:2011 at: 11204 text: 11,204 shift:(-14,5)
 bar:2012 at: 11203 text: 11,203 shift:(-14,5)
 bar:2013 at: 11180 text: 11,180 shift:(-14,5)
 bar:2014 at: 11149 text: 11,149 shift:(-14,5)
 bar:2015 at: 11100 text: 11,100 shift:(-14,5)
 bar:2016 at: 11017 text: 11,017 shift:(-14,5)
 bar:2017 at: 10962 text: 10,962 shift:(-14,5)
 bar:2018 at: 10917 text: 10,917 shift:(-14,5)
 bar:2019 at: 10773 text: 10,773 shift:(-14,5)
 bar:2020 at: 10672 text: 10,672 shift:(-14,5)
 bar:2021 at: 10525 text: 10,525 shift:(-14,5)
 bar:2022 at: 10353 text: 10,353 shift:(-14,5)
</timeline>

=== Національний склад ===
Розподіл населення за національністю за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-ethnic-cities}}:
{| class="wikitable sortable"
!Національність
!Відсоток
|-
|[[Українці в Україні|українці]]
|96.34%
|-
|[[Росіяни в Україні|росіяни]]
|2.21%
|-
|[[Поляки в Україні|поляки]]
|0.90%
|-
|[[Білоруси в Україні|білоруси]]
|0.27%
|-
|інші/не вказали
|0.28%
|}

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-languages-cities}}{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|11397
|97.55%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|227
|1.94%
|-
|[[Польська мова|польська]]
|33
|0.28%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|13
|0.11%
|-
|[[Вірменська мова|вірменська]]
|5
|0.04%
|-
|[[Угорська мова|угорська]]
|2
|0.02%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|1
|0.01%
|-
|інші/не вказали
|5
|0.05%
|- class="sortbottom"
!Усього
|11683
|100%
|}

== Транспорт ==
Територією міста проходить автошлях {{Автошлях E|50}}.

== Пам'ятки історії і культури ==
У наш час у місті є понад 30 пам'яток історії і культури. Серед них:
* залишки давньоруського городища, [[Жидачівський замок|замку]] ХІІ — XIV ст.
* чудотворна ікона Богоматері Воплочення — [[Жидачівська Оранта]] [[1406]] р. (знаходиться в церкві Воскресіння).
* {{не перекладено|Костьол Успіння Пресвятої Богородиці (Жидачів)|римо-католицький костел|d|Q122580506}} з {{не перекладено|Дзвіниця костелу Успіння Пресвятої Богородиці (Жидачів)|дзвіницею|d|Q122239293}} (за радянських часів спочатку був автовокзал, потім — краєзнавчий музей), тепер діючий храм католиків
* на трьох пагорбах за містом раніше було родове помістя, до якого, за легендами, веде підземний хід з костелу
* старі «панські» конюшні (зараз навчальні класи, гаражі місцевого ПТУ).

Зберігся старий «польський» цвинтар.

У жовтні 1992 р. в місті було відкрито {{не перекладено|Пам'ятник Тарасові Шевченку (Жидачів)|пам'ятник Т.Г. Шевченку|d|Q122279492}}.

== Освіта ==
* Жидачівський професійний ліцей
* Жидачівський заклад загальної середньої освіти І-III ст. № 1 ім. Героя України [[Матвіїв Тарас Тарасович|Тараса Матвіїва]]
* Жидачівський заклад загальної середньої освіти І-III ст. № 2
* Жидачівський заклад загальної середньої освіти І-III ст. № 3 ім.  (уродженця с. )
* Жидачівська дитяча музична школа

== Міста-партнери ==
* [[Прнявор]], {{BIH}}<ref name=":0">{{Cite web|url=http://zhydachiv-meriya.lviv.ua/pro-misto/mista-partneru|title=Міста партнери - Офіційний сайт Жидачівської міської ради|website=zhydachiv-meriya.lviv.ua|language=uk-ua|accessdate=2017-03-29|archive-date=30 березня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170330083944/http://zhydachiv-meriya.lviv.ua/pro-misto/mista-partneru}}</ref>
* [[Домброва-Тарновська|Домброва-Тарновска]], {{POL}}<ref name=":0" />
* [[Челядзь]], {{POL}}<ref name=":0" />
* [[Вієсіте]], {{LVA}}<ref name=":0" />
* [[Білопілля]], {{UKR}}<ref>{{Cite web |url=https://www.plich-o-plich.gov.ua/zhydachiv-ta-bilopillia-razom-hromady-pidpysaly-memorandum-pro-spivpratsiu/ |title=Жидачів та Білопілля разом: громади підписали меморандум про співпрацю! - Пліч-о-Пліч: згуртовані громади! |last=sherstiuk |first=sherstiuk |date=2025-03-05 |website=www.plich-o-plich.gov.ua |language=uk |access-date=2025-05-28}}</ref>

== Відомі люди ==
* [[Дорош Юліан-Юрій Омелянович|Юліан-Юрій Дорош]] — український фотограф-художник, піонер української кінематографії в Галичині, етнограф, краєзнавець, член [[Українське фотографічне товариство|Українського фотографічного товариства]].
* [[Гівель Михайло Петрович|Михайло Гівель]] — радянський футболіст.
* [[Ланчак Ярослав Олександрович|Ярослав Ланчак]] — український кінорежисер.
* Байтала Михайло Романович — директор Департаменту пожежної безпеки, відомий пожежник.
* {{не перекладено|Айхенштайн Цві Гірш|||Tzvi Hirsh of Zidichov}} (Гершель) з Жидачева — [[Хасидизм|хасид]], засновник династії цадиків.<ref>[http://www.jhi.pl/psj/Eichenstein_Cwi_Hirsz_z_Zydaczowa Eichenstein Cwi Hirsz z Żydaczowa] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305074125/http://www.jhi.pl/psj/Eichenstein_Cwi_Hirsz_z_Zydaczowa |date=5 березня 2016 }} {{ref-pl}}</ref>
* {{не перекладено|Володимир Балик|Володимир Балик|hr|Volodimir Balyk}} — хорватський баяніст, концертний виконавець, композитор та продуцент.
* [[Матвіїв Тарас Тарасович|Тарас Матвіїв]] — учасник [[Революція гідності|Революції Гідності]], журналіст, військовий, [[Герой України]].
* [[Гоза Богдан Олегович|Богдан Гоза]] — український важкоатлет.
* [[Качараба Тарас Іванович|Тарас Качараба]] — футболіст захисник Славії Прага

=== Жидачівські старости ===
* [[Юрша з Ходороставу]] — староста [[стрий]]ський, [[долина (місто)|долинський]], з роду [[Ходоровські|Ходоровських]], чоловік Анни з Тарлів, зять стрийського старости Закліки з Щекаровичів (†1465/1466)<ref>[http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/tarlowie01.html#F2 Tarłowie (01)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131029205031/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/tarlowie01.html#F2 |date=29 жовтня 2013 }} {{ref-pl}}</ref><ref>Urzędnicy województwa ruskiego XIV—XVIII ww. / opracował ''K. Prszyboś.''.  — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1987. — S. 182—183. {{ref-pl}}</ref>
* Мельхіор з Паньова<ref>''[[Владислав Лозинський|Łoziński W.]]'' [http://www.polona.pl/item/222670/30/ Złotnictwo lwowskie w dawnych wiekach: 1384—1640] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140811235413/http://www.polona.pl/item/222670/30/ |date=11 серпня 2014 }}. — Lwów : Gubrynowicz i Schmidt, 1889. — S. 53. {{ref-pl}}</ref>
* Ян Янда з Паньова — стрийський староста<ref>[http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/pileccy01.html#B5 Pileccy (01)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131019235715/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/pileccy01.html#B5 |date=19 жовтня 2013 }} {{ref-pl}}</ref>
* Міхал Паньовський
* [[Миколай Ліґенза]] — вісьліцький кастелян; отримав дозвіл на викуп від попередника в 1555 році<ref>''Kowalska H.'' Ligęza Mikołaj z Bobrku (ok. 1530—1603) // [[Польський біографічний словник|Polski Słownik Biograficzny]]. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1972. — T. XVII/2, zeszyt 73. — S. 318 {{ref-pl}}</ref>
* [[Миколай Спитек Ліґенза|Миколай Спитек з Бобрку Ліґенза]] — сандомирський кастелян, син попереднього;<ref>''[[Каспер Несецький|Niesiecki К.]]'' [http://www.polona.pl/item/181006/59/ Korona polska przy złotej wolności starożytnymi wszystkich katedr, prowincji i rycerstwa klejnotami…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140607005712/http://www.polona.pl/item/181006/59/ |date=7 червня 2014 }} — Lwów, 1740. — T. 3. — S. 107. {{ref-pl}}</ref> з 1592 року<ref>''Kowalska H.'' Ligęza Mikołaj z Bobrku (ok. 1530—1603)… — S. 319 {{ref-pl}}</ref>
* [[Геронім Оссолінський (жидачівський староста)|Геронім Оссолінський]] — польський [[Шляхта|шляхтич]], [[Придворні чини|придворний]] короля<ref>[http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/ossolinscy02.html#E4 Ossolińscy (02)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130921150659/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/ossolinscy02.html#E4 |date=21 вересня 2013 }} {{ref-pl}}</ref>
* [[Адам Дзєржек|Адам Дзержек]] — посесор староства<ref name="Жид881">Żydaczów… — S. 881.</ref>
* [[Франциск Дідушицький]], з 1662 року
* [[Юрій-Станіслав Дідушицький]], з 1694 року
* [[Ян Цетнер (коронний кухмістр)|Цетнер Ян]] — староста [[кам'янка-Бузька|кам'янський]] ({{lang-pl|kamionacki}}), генерал королівської армії, [[кухмістр великий коронний]]
{{see also|:Категорія:Жидачівські старости}}

== Галерея ==
{{center|<gallery widths="250" heights="250">
Файл:Church of the martyrs of Boris and Hlib. Zhydachiv. Lviv region..JPG|Церква Свв. Бориса і Гліба
File:Churches in Zhydachiv1.JPG|Церква Всіх Святих
Файл:Zhydachiv_Catholic_Church_RB_46-215-0007.jpg|Костел Успення Пресвятої Богородиці
Файл:Zhydachiv_Belfry_RB_46-215-0008.jpg|Дзвіниця костелу Успення Пресвятої Богородиці

Файл:Zhydachiv_Bazyivka_Settlement_RB_46-215-0135.jpg|Вали городища в урочищі Базиївка
Файл:Zhydachiv_WW_Grave_RB_46-215-0065.jpg|{{не перекладено|Братська могила радянських воїнів (Жидачів)|Братська могила радянських воїнів|d|Q122279493}}
</gallery>}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела та література ==
* ''Данилюк Ю. З''. [http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Zhydachiv Жидачів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160625154921/http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Zhydachiv |date=25 червня 2016 }} // {{ЕІУ|3|150}}
* [http://centrevr.com.ua/uk/news/index/3 Жидачів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170214120035/http://centrevr.com.ua/uk/news/index/3 |date=14 лютого 2017 }} // [[Галицька брама]]. — 1999. — № 34— (515—2). — 24 с.
* ''Янклевич В. Р''. [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=19133 Жидачів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160701023824/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=19133 |date=1 липня 2016 }} // {{ЕСУ||}}
* ''[[Міхал Балінський|Baliński M.]], [[Тимотеуш Ліпінський|Lipinski T]]''. [https://polona.pl/item/starozytna-polska-pod-wzgledem-historycznym-jeograficznym-i-statystycznym-opisana-t-2,ODAyNjE/36/#item Żydaczów // Starożytna Polska]. — Warszawa : nakład i druk S. Orgelbranda, 1845. — T. II. — Część 2. — S. 612—614. {{ref-pl}}
* {{SgKP|XIV|880|Żydaczów}} — S. 880—882. {{ref-pl}}

== Посилання ==
* [http://www.meriya-zhydachiv.lviv.ua/ Офіційний сайт Жидачівської міської ради] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120715032808/http://www.meriya-zhydachiv.lviv.ua/ |date=15 липня 2012 }}
* [http://zhydachivrda.org.ua/ Офіційний сайт Жидачівської районної держадміністрації Львівської області] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20101113022025/http://zhydachivrda.org.ua/ |date=13 листопада 2010 }}
* [http://www.zhydachiv.in.ua/ Інформаційний портал Жидачева] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201105095829/http://www.zhydachiv.in.ua/ |date=5 листопада 2020 }}
* [http://www.newtime.lviv.ua/ Народний часопис жидачівщини «Новий Час»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110922010236/http://newtime.lviv.ua/ |date=22 вересня 2011 }}
* [http://izbornyk.org.ua/dynasty/dyn75.htm Князі і традиції ДЕРЖАВНОСТІ ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131227160004/http://izbornyk.org.ua/dynasty/dyn75.htm |date=27 грудня 2013 }}
* [http://zamki-kreposti.com.ua/lvovskaya-oblast/gorodicshe-zamok-zhidachov Городище і замок у Жидачові на zamki-kreposti.com.ua] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110921000211/http://zamki-kreposti.com.ua/lvovskaya-oblast/gorodicshe-zamok-zhidachov/ |date=21 вересня 2011 }} {{ref-ru}}
* [https://zhydachiv.wiki/wiki/Жидачів Жидачів на Енциклопедії Жидачівщини] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211228213431/https://zhydachiv.wiki/wiki/Жидачів |date=28 грудня 2021 }}

{{Портал|Галичина}}
{{Commonscat|Zhydachiv}}
{{Жидачівська міська громада}}
{{Стрийський район}}
{{Міста Львівської області}}{{Історичні місця Львівської області}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Жидачів| ]]
[[Категорія:Районні центри Львівської області]]
[[Категорія:Міста Львівської області]]
[[Категорія:Жидачівський район]]
[[Категорія:Населені пункти з історичною єврейською громадою]]
[[Категорія:Міста районного значення]]
[[Категорія:Міста зі Списку руських міст далеких і близьких]]
[[Категорія:Міста Русі]]

title: Жидачів

Герб Жидачева: Прапор Жидачева

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Львівська область

Район: Стрийський район

Статус міста: з 1393 року

Площа: 13 км²

Водойма: р. Стрий

Міста-побратими: Прнявор Боснія і Герцеговина, Домброва-Тарновська Польща, Челядзь Польща, Вієсіте Латвія

День міста: 19 вересня

title: Відстань

Найближча залізнична станція: Жидачів

title: До обл./респ. центру

- залізницею: 78 км

- автошляхами: 68 км

title: До Києва

title: Міська влада

Адреса: м. Жидачів, вул. Шашкевича, 2

Вебсторінка: Жидачівська міськрада

Міський голова: Левко Володимир Семенович


text:
# Сольвент
Сольвент, Сольвент-нафта  (англ. solvent, solvent-naphtha; нім. Solventnaphtha n) – рідка безбарвна або світло-жовта суміш ароматичних вуглеводнів. Кипить при температурі 120-200°C. Одержують сольвент при піролізі нафтової сировини або при ректифікації бензольних фракцій коксохімічного виробництва. Густина 867 кг/м³. температура спалаху 31 °С (в. т.); температура займання 36 °С; температура самозаймання 488 °С;  тиск насиченої пари при температурі 30°С Рн=1,86 кПа.
Розрізняють сольвент кам'яновугільний і нафтовий.
Застосовують як розчинник.

title: Сольвент

wikitext:
'''Сольвент, Сольвент-нафта'''  ({{lang-en|solvent, solvent-naphtha}}; {{lang-de|Solventnaphtha n}}) – рідка безбарвна або світло-жовта суміш [[Арени|ароматичних вуглеводнів]]. Кипить при температурі 120-200°C. Одержують сольвент при [[піроліз]]і нафтової сировини або при [[ректифікація|ректифікації]] [[бензол]]ьних фракцій [[Коксохімія|коксохімічного]] виробництва. Густина 867 кг/м³. температура спалаху 31 °С (в. т.); температура займання 36 °С; температура самозаймання 488 °С;  тиск насиченої пари при температурі 30°С Рн=1,86 кПа.

Розрізняють сольвент кам'яновугільний і нафтовий.

Застосовують як [[розчинник]].

== Джерела ==
* {{ГЕС}}

[[Категорія:Нафтопродукти]]
[[Категорія:Вуглеводневі розчинники]]


text:
# Гайміто фон Додерер
Франц Карл Гаймі́то Ріттер фон До́дерер (нім. Franz Carl Heimito Ritter von Doderer 5 вересня 1896, Гадерсдорф, під Віднем — 23 грудня 1966, Відень) — австрійський письменник.

## Біографія
Батьком Додерера був віденський архітектор та інженер Вільгельм Карл фон Додерер, матір'ю — Вільгельміна (Віллі) Додерер (до шлюбу Гюґель). Аристократичний титул у 1877 році був одержав дідусь Додерера Карл Вільгельм Крістіан риттер фон Додерер (1825—1900). Гайміто фон Додерер народився 5 вересня 1896 року в домі лісника неподалік від Гадерсдорф-Вайдлінгау, де тимчасово мешкала його родина, оскільки батько займався там регуляцією віденських річок. Будинок не зберігся, нині на його місці — пам'ятний камінь.
1902 року Додерер пішов до школи (нім. Übungsschule der k.k. Lehrerbildungsanstalt), що знаходилася на вулиці Зофієнбрюкенґассе, потім відвідував гімназію, розташовану в цьому ж будинку. Влітку 1903 року родина переїхала до літнього маєтку Ріґельгоф у Прайн-ан-дер-Раксі. Пізніше Додерер часто бував у цьому домі під час літніх вакацій. У початковій школі й гімназії Додерер був посереднім учнем.
1914 року вступив на юридичний факультет Віденського університету, в 1915 році був мобілізований до австрійської армії, де служив у драгунському полку. У 1916 році воював на Галицькому фронті як піхотинець, його полк який час розташовувався неподалік Чернівців. 12 липня того ж року потрапив у російський полон. Був відправлений разом з іншими полоненими у табір «Красная речка» під Хабаровськом. У таборі Додерер вирішив стати письменником, тут він написав свої перші тексти, що були пізніше опубліковані під заголовком «Сибірська ясність». Внаслідок Брест-литовського договору Додерер був звільнений з табору й потягом добирався додому, але зміг доїхати лише до Самари. Оскільки далі просуватися було неможливо, він вирішив повернутися назад до Сибіру. У Новосибірську разом з іншими австрійцями знову опинився в таборі. Звільнився й повернувся до Відня в 1920 році.
1920 року продовжив навчання у Віденському університеті, але полишив право й узявся вивчати історію й психологію. Студіюючи історію, цікавився насамперед епохою середньовіччя та історією Відня. У цей час почав публікувати статті, писав вірші й працював на своїм першим романом.
1923 року дебютував книгою віршів «Вулиці та картини», публікувався в численних газетах Відня. В 1925 році здобув докторський ступінь з історії. 1927 року покінчила життя самогубством сестра Додерера Гельґа, цього ж року Додерер одружився з Ґусті Гастерлінк. 1929 року почав роботу над романом Товсті панії (нім. Dicke Damen), який дописав вже після війни й опублікував під назвою «Демони».
1 квітня 1933 року вступив до націонал-соціалістичної партії. 1936 року переїхав до Німеччини, де поселився в Дахау. Про концентраційний табір, що там знаходився, не залишив у своїх щоденниках жодних згадок. Проте саме 1936 року почав дистанціюватися від нацизму. 1938 року з'явився його перший роман «Убивство, яке здійснює кожен» у престижному німецькому видавництві C.H.Beck. У 1940 році навернувся до католицизму. Мобілізований в авіацію, відправлений до Франції. 1942 року потрапив на східний фронт під Курськом. Страждав від жорстоких нападів невралгії. 1945 року опинився у полоні в Норвегії.
1946 року повернувся до Лінца, а потім того ж року — до Відня. На п'ять років був відсторонений від професійної діяльності через приналежність до нацистської партії. 1948 року завершив роман «Штрудльгофські сходи», але зміг опублікувати його лише в 1951 році. Роман приніс йому відомість, яка стала ще більшою після публікації в 1956 році «Демонів». 1962 року опублікував гротескний роман «Меровінги», а 1963 року — першу частину тетралогії «Роман № 7» «Слуньські водоспади».
Помер 23 грудня 1966 року від раку шлунку. Похований на віденському Ґрінціндорському кладовищі (Grinzinger Friedhof, група 10, ряд 2, номер 1).
Друга незавершена частина «Роману № 7» була опублікована посмертно в 1967 році під назвою «Межовий ліс».

## Особисте життя
Ще у підлітковому віці вступив у гомоеротичний романтичний зв'язок зі своїм домашнім репетитором. Водночас мав досвід з дівчатами та жінками, а також часто відвідував будинки розпусти. Згодом як частий відвідувач борделів. Протягом свого життя окрім бісексуальних схильностей мав виражені садомазохістські та вуайєристські нахили. Це неодноразово відображалося в його творчості.

## Творчість
У ранніх творах цікавився описом психологічних станів, пов'язаних з демонічними потягами людини та переплетінням людських доль. Для творів Додерера характерна сатирично-іронічна оповідна манера з особливим чорним гумором та схильністю до гротеску. Намагався повернути в сучасний роман зовнішній світ та нову універсальність подій і персонажів. У своїх найвідоміших романах «Штрудльгофські сходи» та «Демони» розгорнув широку панораму австрійського суспільства 1920-их років. Надскладна структура роману з безліччю персонажів та переплетінь їхніх доль, а також велике значення для розвитку романної дії так званої «мимовільної пам'яті» вказують на Додерера, як на продовжувача ідей Марселя Пруста, реалізованих у романі «У пошуках втраченого часу». Проте, на відміну від Пруста, Додерера цікавить насамперед зовнішній перебіг життя, а не прихований внутрішній світ персонажів. Другий романний цикл, що умовно називається «Роман № 7» повинен був зобразити австрійське суспільство починаючи з 1880-их років. Проте цей проект залишився нереалізованим: був опублікований лише перший роман «Слуньські водоспади», тоді як другий, незавершений роман був опублікований посмертно. Додерер є також автором стилістично досконалих новел та оповідань. Вірші носять автобіографічний характер. Писав також епіграми.

## Вибрані твори
- Gassen und Landschaft/ Вулиці й картини (1923, поезія)
- Die Bresche/ Щілини (1924, роман)
- Das Geheimnis des Reichs/ Таємниця імперії (1930, роман)
- Ein Mord den jeder begeht/ Убивство, яке здійснює кожен (1938, роман)
- Ein Umweg/ Окружний шлях (1940, роман)
- Die erleuchteten Fenster/ Освітлені вікна (1951, роман)
- Die Strudlhofstiege/ Штрудльгофські сходи (1951)
- Das letzte Abenteuer/ Остання пригода (1953, повість)
- Die Dämonen/ Демони (1956, роман)
- Die Merowinger/ Меровінги (1962, роман)
- Die Wasserfälle von Slunj/ Слунські водоспади (1963, перший роман задуманої та не написаної тетралогії)
- Unter schwarzen Sternen/ Під чорними зорями (1966, оповідання)

## Українські переклади
- Гайміто фон Додерер, Подвійна брехня, або антична трагедія на селі // Книга пригод 3: Повісті й оповідання. Для середнього та старшого шкільного віку, К., 1995. — с. 258—269.

## Визнання
Лауреат Великої державної премії Австрії (1958), Великої премії Баварської академії образотворчих мистецтв (1964). З 1996 року в Австрії вручається премія імені Додерера.

title: Гайміто фон Додерер

wikitext:
{{Письменник
| Ім'я                = Гайміто фон Додерер
| Оригінал імені      = Heimito von Doderer
| Фото                = <!-- Example.jpg -->
| Ширина              =
| Підпис              =
| Ім'я при народженні = Franz Carl Heimito Ritter von Doderer
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 5.9.1896
| Місце народження    = Гадерсдорф-Вайдлінгау під [[Відень|Віднем]]
| Дата смерті         = 23.12.1966
| Місце смерті        = [[Відень]]
| Поховання           = Ґрінціндорське кладовище ([[Відень]])
| Національність      = {{AUT}}
| Громадянство        = {{AUT}}
| Мова творів         = [[німецька мова]]
| Рід діяльності      = письменник
| Роки активності     = 1920—1966
| Напрямок            = реалізм
| Жанр                = роман, оповідання
| Magnum opus         = роман «Штрудльгофські сходи» (1951)
| Ukrcenter           =
| Премії              =
| Нагороди            = {{{!}}
{{!}}{{Пам'ятна військова медаль (Австрія)}}{{!!}}{{Почесний хрест ветерана війни}}
{{!}}}
Велика державна премія Австрії ([[1958]]), Велика премія Баварської академії образотворчих мистецтв ([[1964]])
| Сайт                =
| Signature           = Wien Strudlhofstiege Doderer.jpg
| Примітки            = Меморіальна дошка з віршем Додерера на [[Штрудльгофські сходи|Штрудльгофських сходах]] у Відні
}}
[[Файл:Doderer-Gedenkstein.jpg|thumb|''Меморіальний камінь на місці будинку, у якому народився Додерер'']]
'''Франц Карл Гаймі́то Ріттер фон До́дерер''' ({{lang-de|Franz Carl Heimito Ritter von Doderer}} [[5 вересня]] [[1896]], Гадерсдорф, під [[Відень|Віднем]] — [[23 грудня]] [[1966]], [[Відень]]) — [[Австрія|австрійський]] письменник.

== Біографія ==
Батьком Додерера був віденський архітектор та інженер Вільгельм Карл фон Додерер, матір'ю — Вільгельміна (Віллі) Додерер ([[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] Гюґель). Аристократичний титул у 1877 році був одержав дідусь Додерера Карл Вільгельм Крістіан риттер фон Додерер (1825—1900). Гайміто фон Додерер народився [[5 вересня]] [[1896]] року в домі лісника неподалік від Гадерсдорф-Вайдлінгау, де тимчасово мешкала його родина, оскільки батько займався там регуляцією віденських річок. Будинок не зберігся, нині на його місці — пам'ятний камінь.

[[1902]] року Додерер пішов до школи ({{lang-de|Übungsschule der k.k. Lehrerbildungsanstalt}}), що знаходилася на вулиці Зофієнбрюкенґассе, потім відвідував гімназію, розташовану в цьому ж будинку. Влітку 1903 року родина переїхала до літнього маєтку Ріґельгоф у Прайн-ан-дер-Раксі. Пізніше Додерер часто бував у цьому домі під час літніх вакацій. У початковій школі й гімназії Додерер був посереднім учнем.

[[1914]] року вступив на юридичний факультет [[Віденський університет|Віденського університету]], в [[1915]] році був мобілізований до австрійської армії, де служив у драгунському полку. У 1916 році воював на [[Галичина|Галицькому]] фронті як піхотинець, його полк який час розташовувався неподалік [[Чернівці]]в. 12 липня того ж року потрапив у російський полон. Був відправлений разом з іншими полоненими у табір «Красная речка» під [[Хабаровськ]]ом. У таборі Додерер вирішив стати письменником, тут він написав свої перші тексти, що були пізніше опубліковані під заголовком «Сибірська ясність». Внаслідок Брест-литовського договору Додерер був звільнений з табору й потягом добирався додому, але зміг доїхати лише до Самари. Оскільки далі просуватися було неможливо, він вирішив повернутися назад до [[Сибір]]у. У [[Новосибірськ]]у разом з іншими австрійцями знову опинився в таборі. Звільнився й повернувся до Відня в [[1920]] році.

[[1920]] року продовжив навчання у [[Віденський університет|Віденському університеті]], але полишив право й узявся вивчати історію й психологію. Студіюючи історію, цікавився насамперед епохою [[середньовіччя]] та історією Відня. У цей час почав публікувати статті, писав вірші й працював на своїм першим романом.

[[1923]] року дебютував книгою віршів «Вулиці та картини», публікувався в численних газетах Відня. В [[1925]] році здобув докторський ступінь з історії. [[1927]] року покінчила життя самогубством сестра Додерера Гельґа, цього ж року Додерер одружився з Ґусті Гастерлінк. [[1929]] року почав роботу над романом Товсті панії ({{lang-de|Dicke Damen}}), який дописав вже після війни й опублікував під назвою «Демони».

[[1 квітня]] [[1933]] року вступив до націонал-соціалістичної партії. [[1936]] року переїхав до Німеччини, де поселився в [[Дахау]]. Про концентраційний табір, що там знаходився, не залишив у своїх щоденниках жодних згадок. Проте саме 1936 року почав дистанціюватися від нацизму. 1938 року з'явився його перший роман «Убивство, яке здійснює кожен» у престижному німецькому видавництві C.H.Beck. У [[1940]] році навернувся до [[католицизм]]у. Мобілізований в авіацію, відправлений до [[Франція|Франції.]] [[1942]] року потрапив на східний фронт під [[Курськ]]ом. Страждав від жорстоких нападів [[невралгія|невралгії]]. [[1945]] року опинився у полоні в [[Норвегія|Норвегії]].

[[1946]] року повернувся до [[Лінц]]а, а потім того ж року — до Відня. На п'ять років був відсторонений від професійної діяльності через приналежність до [[нацизм|нацистської]] партії. 1948 року завершив роман «Штрудльгофські сходи», але зміг опублікувати його лише в 1951 році. Роман приніс йому відомість, яка стала ще більшою після публікації в 1956 році «Демонів». 1962 року опублікував гротескний роман «Меровінги», а 1963 року — першу частину тетралогії «Роман № 7» «Слуньські водоспади».
[[Файл:Grinzinger Friedhof - Heimito von Doderer.jpg|міні|праворуч|200пкс|Могила Додерера на Ґрінціндорському кладовищі у Відні.]]
Помер [[23 грудня]] [[1966]] року від раку шлунку. Похований на [[Відень|віденському]] Ґрінціндорському кладовищі (Grinzinger Friedhof, група 10, ряд 2, номер 1).

Друга незавершена частина «Роману № 7» була опублікована посмертно в [[1967]] році під назвою «Межовий ліс».

== Особисте життя ==
Ще у підлітковому віці вступив у [[Гомоеротизм|гомоеротичний]] [[Романтичне кохання|романтичний зв'язок]] зі своїм домашнім репетитором. Водночас мав досвід з дівчатами та жінками, а також часто відвідував [[Будинок розпусти|будинки розпусти]]. Згодом як частий відвідувач [[Будинок розпусти|борделів]]. Протягом свого життя окрім [[Бісексуальність|бісексуальних]] схильностей мав виражені [[Садомазохізм|садомазохістські]] та [[Вуаєризм|вуайєристські]] нахили. Це неодноразово відображалося в його творчості.<ref>{{Der Spiegel |ID=9088719 |Autor= |Titel=Peitschen und punzeln |Jahr=1996 |Nr=36 |Datum=1996-09-02 |Seiten=}}</ref>

== Творчість ==
У ранніх творах цікавився описом психологічних станів, пов'язаних з демонічними потягами людини та переплетінням людських доль. Для творів Додерера характерна сатирично-іронічна оповідна манера з особливим чорним гумором та схильністю до [[гротеск]]у. Намагався повернути в сучасний роман зовнішній світ та нову універсальність подій і персонажів. У своїх найвідоміших романах «Штрудльгофські сходи» та «Демони» розгорнув широку панораму австрійського суспільства 1920-их років. Надскладна структура роману з безліччю персонажів та переплетінь їхніх доль, а також велике значення для розвитку романної дії так званої «мимовільної пам'яті» вказують на Додерера, як на продовжувача ідей [[Марсель Пруст|Марселя Пруста]], реалізованих у романі «[[У пошуках втраченого часу]]». Проте, на відміну від Пруста, Додерера цікавить насамперед зовнішній перебіг життя, а не прихований внутрішній світ персонажів. Другий романний цикл, що умовно називається «Роман № 7» повинен був зобразити австрійське суспільство починаючи з 1880-их років. Проте цей проект залишився нереалізованим: був опублікований лише перший роман «Слуньські водоспади», тоді як другий, незавершений роман був опублікований посмертно. Додерер є також автором стилістично досконалих новел та оповідань. Вірші носять автобіографічний характер. Писав також [[епіграма|епіграми]].

== Вибрані твори ==
* Gassen und Landschaft/ Вулиці й картини ([[1923]], поезія)
* Die Bresche/ Щілини ([[1924]], роман)
* Das Geheimnis des Reichs/ Таємниця імперії ([[1930]], роман)
* Ein Mord den jeder begeht/ Убивство, яке здійснює кожен ([[1938]], роман)
* Ein Umweg/ Окружний шлях ([[1940]], роман)
* Die erleuchteten Fenster/ Освітлені вікна ([[1951]], роман)
* Die Strudlhofstiege/ Штрудльгофські сходи ([[1951]])
* Das letzte Abenteuer/ Остання пригода ([[1953]], повість)
* Die Dämonen/ Демони ([[1956]], роман)
* Die Merowinger/ Меровінги ([[1962]], роман)
* Die Wasserfälle von Slunj/ Слунські водоспади ([[1963]], перший роман задуманої та не написаної тетралогії)
* Unter schwarzen Sternen/ Під чорними зорями ([[1966]], оповідання)

== Українські переклади ==
* Гайміто фон Додерер, Подвійна брехня, або антична трагедія на селі // Книга пригод 3: Повісті й оповідання. Для середнього та старшого шкільного віку, К., 1995. — с. 258—269.

== Визнання ==
Лауреат Великої державної премії Австрії ([[1958]]), Великої премії Баварської академії образотворчих мистецтв ([[1964]]). З [[1996]] року в Австрії вручається премія імені Додерера.

== Див. також ==
* [[Штрудльгофські сходи]] — сходи у Відні, які дали назву однойменному роману Гайміто фон Додерера.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Fleischer W. Heimito von Doderer: das Leben, das Umfeld des Werks in Fotos und Dokumenten. Wien: Kremayr & Scheriau, 1995
* Fleischer W. Das verleugnete Leben. Die Biographie des Heimito von Doderer. Wien: Kremayr & Scheriau, 1996
* Wolff L.-W. Heimito von Doderer. Reinbek: Rowohlt, 1996
* Löffler H. Doderer-ABC. Ein Lexikon für Heimitisten. München: C.H. Beck, 2000
* Luft D.S. Eros and inwardness in Vienna: Weininger, Musil, Doderer. Chicago; London: University of Chicago Press, 2003
* Sommer G. Heimito von Doderer: «Technische Mittel». Fragmente einer Poetik des Schreibhandwerks. Wien: Braumüller 2006
* Girardi C., Girardi M. Heimito von Doderers Preinblicke — Eine Lesereise mit alten und neuen Ansichten. Wien: ÖVG 2006
* Редчиць Тетяна Вікторівна. Пізня проза Гайміто фон Додерера. Структура та наративні типи: автореф. дис. … канд. філол. наук : 10.01.04; Київ. нац. ун-т ім. Т. Шевченка. — К., 2011. — 19 с.

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53396/10406.html  Додерер]}}
* [https://web.archive.org/web/20100809233028/http://museum.highway.co.at/alsergrund/page.asp/1060.htm Heimito-von-Doderer-Gedenkstätte Пам'ятні місця Гаміто фон Додерера]
* [http://www.doderer-gesellschaft.org/main.shtml Seite der Heimito-von-Doderer-Gesellschaft — Товариство Гайміто фон Додерера] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120429073007/http://www.doderer-gesellschaft.org/main.shtml |date=29 квітня 2012 }}
* [http://www.heimito-von-doderer.de/ Das Heimito-von-Doderer-Portal — Портал, присвячений Гайміто фон Додерерові] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20101208195747/http://www.heimito-von-doderer.de/ |date=8 грудня 2010 }}
{{Бібліоінформація}}

{{ВП-портали|Біографії|Література|Фантастика||Австрія|}}

{{DEFAULTSORT:Додерер Гайміто фон}}
[[Категорія:Австро-Угорські військовики Першої світової війни]]
[[Категорія:Австрійські прозаїки]]
[[Категорія:Письменники-фантасти Австрії]]
[[Категорія:Письменники-реалісти]]
[[Категорія:Німецькомовні письменники-фантасти]]
[[Категорія:Померли у Відні]]
[[Категорія:Померли від раку шлунка]]
[[Категорія:Члени НСДАП]]
[[Категорія:Австрійські нацисти]]
[[Категорія:ЛГБТ-персоналії НСДАП]]
[[Категорія:ЛГБТ-люди Австрії]]

title: Heimito von Doderer

Ім'я при народженні: Franz Carl Heimito Ritter von Doderer

Народився: 5 вересня 1896 · Гадерсдорф-Вайдлінгау під Віднем

Помер: 23 грудня 1966 (70 років) · Відень · ·колоректальний рак

Поховання: Ґрінціндорське кладовище (Відень)

Громадянство: Австрія

Національність: Австрія

Діяльність: письменник

Alma mater: Віденський університет

Знання мов: німецька

Мова творів: німецька

Напрямок: реалізм

Жанр: роман, оповідання

Magnum opus: роман «Штрудльгофські сходи» (1951)

Членство: Німецька академія мови і поезії

Партія: Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини

Родичі: Wilhelm von Dodererd, Wilhelm Dodererd, Richard von Dodererd, Adolf Greisingerd і Alfred Doderer-Winklerd

Нагороди: | Пам'ятна військова медаль (Австрія) | Почесний хрест ветерана війни (для учасників бойових дій) | Велика державна премія Австрії (1958), Велика премія Баварської академії образотворчих мистецтв (1964)

Heimito von Doderer:
Сайт: doderer-gesellschaft.org
Гайміто фон Додерер у Вікісховищі

title: Автограф


text:
# Катедральний Собор Різдва Пресвятої Богородиці (Кошиці)
48°43′14″ пн. ш. 21°15′10″ сх. д. / 48.72055556° пн. ш. 21.25277778° сх. д.
Катедральний Собор Різдва Пресвятої Богородиці в Кошицях — катедральний собор греко-католицької Кошицької єпархії в місті Кошиці, Словаччина.
Храм у неороманському стилі побудовано в 1882—1898 роках за проєктом Вільяма Колацека та будівельника Людовіта Шмідта. У 1901 році встановлено іконостас і кафедру.
Храм став катедральним після створення Кошицького апостольського екзархату в 1997 році.

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Катедральний Собор Різдва Пресвятої Богородиці в Кошицях''' — [[катедральний собор]] греко-католицької [[Кошицька єпархія|Кошицької єпархії]] в місті [[Кошиці]], [[Словаччина]].

Храм у [[Неороманський стиль|неороманському стилі]] побудовано в 1882—1898 роках за проєктом Вільяма Колацека та будівельника Людовіта Шмідта. У 1901 році встановлено [[іконостас]] і [[Кафедра (християнство)|кафедру]].

Храм став катедральним після створення Кошицького апостольського екзархату в 1997 році.

== Примітки ==
{{reflist}}
[[Категорія:Культові споруди, побудовані 1882]]
[[Категорія:Споруди Кошиць]]
[[Категорія:Словацька греко-католицька церква]]
[[Категорія:Релігія в Кошицях]]
[[Категорія:Засновані в Австро-Угорщині 1898]]

Названо на честь: birth of the Virgin Maryd

Країна: Словаччина

Адміністративна одиниця: Кошиці

Дієцезія: Кошицька єпархія

Архітектурний стиль: неороманський стиль

Статус спадщини: Пам'ятка культурної спадщини Словаччиниd

Святий покровитель: Діва Марія


text:
# Льотчик (фільм)
«Льотчик» (англ. «Jet Pilot») — американський художній фільм 1957 року режисера Джозефа фон Штернберга. Продюсери: Жюль Фертмен та Говард Г'юз. В СРСР позиціювався як «антирадянський».
Фільм був завершений в 1953 і вважався невдалим, але згодом вийшов на екрани в час загострення відносин між СРСР і США.

## Сюжет
Полковник ВПС США Джим Шеннон спрямований на авіабазу на Алясці, де він має супроводжувати радянську льотчицю Анну, яка хоче втекти з СРСР і просити політичного притулку в США. Насправді Анна — шпигунка і намагається заманити Джима до СРСР. Анна закохується у Джима і обирає любов, свободу і демократію в противагу радянській диктатурі.

## У ролях
- Джон Вейн - Джим Шеннон
- Джанет Лі -  Анна
- Джей Фліппен
- Пол Фікс
- Річард Роберт

title: Льотчик (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Льотчик
| оригінальна назва = {{lang-en|«Jet Pilot»}}
| плакат            =
| жанр              = [[Драма (жанр)|Фільм-драма]]
| режисер           = [[Джозеф фон Штернберг]]
| продюсер          = [[Жюль Фертмен]],<br/>[[Говард Г'юз]]
| сценарист         =
| актори            =
| композитор        =
| оператор          =
| кінокомпанія      =
| дистриб’ютор      =
| тривалість        =
| бюджет            =
| країна            = [[США]]
| рік               = 1957
| ідентифікатор     =
| мова              = англійська
| сайт              =
}}
{{Значення|Льотчик (значення)}}
'''«Льотчик»''' ({{lang-en|«Jet Pilot»}}) — американський художній фільм [[1957]] року режисера [[Джозеф фон Штернберг|Джозефа фон Штернберга]]. Продюсери: [[Жюль Фертмен]] та [[Говард Г'юз]]. В СРСР позиціювався як «[[антирадянська пропаганда|антирадянський]]».

Фільм був завершений в 1953 і вважався невдалим, але згодом вийшов на екрани в час [[Холодна війна|загострення відносин між СРСР і США]].

== Сюжет ==
Полковник ВПС США Джим Шеннон спрямований на авіабазу на [[Аляска|Алясці]], де він має супроводжувати радянську льотчицю Анну, яка хоче втекти з СРСР і просити політичного притулку в США. Насправді Анна — шпигунка і намагається заманити Джима до СРСР. Анна закохується у Джима і обирає любов, свободу і демократію в противагу радянській диктатурі.

== У ролях ==
* [[Джон Вейн]] - ''Джим Шеннон''
* [[Джанет Лі]] - '' Анна ''
* [[Джей Фліппен]]
* [[Пол Фікс]]
* [[Річард Роберт]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.imdb.com/title/tt0050562/ Jet Pilot (1957)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170903000310/http://www.imdb.com/title/tt0050562/ |date=3 вересня 2017 }}

{{Бібліоінформація}}
{{Фільми Джозефа фон Штернберга}}
{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми США 1957]]
[[Категорія:Фільми 1957]]
[[Категорія:Фільми про льотчиків]]
[[Категорія:Фільми Джозефа фон Штернберга]]
[[Категорія:Фільми RKO Pictures]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]

title: англ. «Jet Pilot»

англ. «Jet Pilot»: Редагувати інформацію у Вікіданих

Жанр: Фільм-драма

Режисер: Джозеф фон Штернберг

Продюсер: Жюль Фертмен, · Говард Г'юз

Сценарист: Jules Furthmand

У головних · ролях: Джон Вейн, Джанет Лі, Jay C. Flippend, Hans Conriedd, Denver Pyled, Ivan Triesaultd, Joyce Comptond, Paul Fixd, Richard Roberd, Roland Wintersd, Carleton Youngd і Don Haggertyd

Оператор: Winton Hochd

Композитор: Bronisław Kaperd

Художник: Albert S. D'Agostinod

Кінокомпанія: RKO Pictures

Дистриб'ютор: Universal Pictures і Netflix

Мова: англійська

Країна: США


text:
# Сілвертон (Колорадо)
Сілвертон (англ. Silverton) — місто (англ. town) в США, в окрузі Сан-Хуан штату Колорадо. Населення — 622 особи (2020).

## Географія
Сілвертон розташований за координатами 37°48′40″ пн. ш. 107°39′53″ зх. д. / 37.81111° пн. ш. 107.66472° зх. д. (37.811092, -107.664643).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 2,19 км², уся площа — суходіл.

### Клімат
| Клімат : Сілвертон                           | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон | Клімат : Сілвертон |
| Показник                                     | Січ.               | Лют.               | Бер.               | Квіт.              | Трав.              | Черв.              | Лип.               | Серп.              | Вер.               | Жовт.              | Лист.              | Груд.              | Рік                |
| Середній максимум, °C                        | 1,1                | 2,6                | 4,8                | 8,5                | 14,2               | 19,9               | 22,8               | 21,4               | 18,2               | 12,8               | 6,2                | 1,7                | 11,2               |
| Середній мінімум, °C                         | −18,8              | −17,2              | −13,3              | −7,5               | −3,1               | −0,1               | 3,3                | 2,9                | −0,9               | −5,6               | −12,5              | −17,7              | −7,6               |
| Норма опадів, мм                             | 43                 | 44                 | 58                 | 44                 | 37                 | 35                 | 69                 | 79                 | 71                 | 59                 | 38                 | 44                 | 622                |
| -------------------------------------------- | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ |
| Джерело: The Western Regional Climate Center |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 637 осіб у 319 домогосподарствах у складі 142 родин. Густота населення становила 290 осіб/км².  Було 501 помешкання (228/км²).
Расовий склад населення:
| - 92,5 % — білих - 1,3 % — азіатів - 0,3 % — корінних американців - 3,6 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 2,4 %. Частка іспаномовних становила 12,1 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 17,4 % — особи молодші 18 років, 70,0 % — особи у віці 18—64 років, 12,6 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 44,2 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 124,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 115,6 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 42 078 доларів США (медіана — 35 699), а середній дохід на одну сім'ю — 56 465 доларів (медіана — 46 875). Медіана доходів становила 26 458 доларів для чоловіків та 22 083 долари для жінок. За межею бідності перебувало 18,1 % осіб, у тому числі 18,3 % дітей у віці до 18 років та 5,9 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 299 осіб. Основні галузі зайнятості: роздрібна торгівля — 23,4 %, будівництво — 19,4 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 18,1 %.

title: Сілвертон (Колорадо)

wikitext:
{{Otherplaces|Сілвертон}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Сілвертон
|оригінальна назва  = {{lang-en|Silverton}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Silverton.jpg
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Колорадо
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Сан-Хуан (округ, Колорадо)|Сан-Хуан]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 2,19
|висота центру НП   = 2840
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 290,87
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −7
|DST                    = −6
|телефонний код         = 970
|поштовий індекс        = 81433 ([[PO Box]])
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 0870580
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Сілвертон''' ({{lang-en|Silverton}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Сан-Хуан (округ, Колорадо)|Сан-Хуан]] штату [[Колорадо]]. Населення — 622 особи (2020).

== Географія ==
Сілвертон розташований за координатами {{Coord|37|48|40|N|107|39|53|W|type:city_region:US-DE}} (37.811092, -107.664643){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 2,19 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

=== Клімат ===
{{Клімат міста
| Місто_род = : Сілвертон

| Січ_сер_макс = 1.1
| Лют_сер_макс = 2.6
| Бер_сер_макс = 4.8
| Кві_сер_макс = 8.5
| Тра_сер_макс = 14.2
| Чер_сер_макс = 19.9
| Лип_сер_макс = 22.8
| Сер_сер_макс = 21.4
| Вер_сер_макс = 18.2
| Жов_сер_макс = 12.8
| Лис_сер_макс = 6.2
| Гру_сер_макс = 1.7
| Рік_сер_макс = 11.2

| Січ_сер_мін = -18.8
| Лют_сер_мін = -17.2
| Бер_сер_мін = -13.3
| Кві_сер_мін = -7.5
| Тра_сер_мін = -3.1
| Чер_сер_мін = -0.1
| Лип_сер_мін = 3.3
| Сер_сер_мін = 2.9
| Вер_сер_мін = -0.9
| Жов_сер_мін = -5.6
| Лис_сер_мін = -12.5
| Гру_сер_мін = -17.7
| Рік_сер_мін = -7.6

| Січ_сер_опади = 43
| Лют_сер_опади = 44
| Бер_сер_опади = 58
| Кві_сер_опади = 44
| Тра_сер_опади = 37
| Чер_сер_опади = 35
| Лип_сер_опади = 69
| Сер_сер_опади = 79
| Вер_сер_опади = 71
| Жов_сер_опади = 59
| Лис_сер_опади = 38
| Гру_сер_опади = 44
| Рік_сер_опади = 622

| Джерело =  The Western Regional Climate Center<ref name="WRCC">{{cite web
| url =http://www.wrcc.dri.edu/cgi-bin/cliMAIN.pl?cosilv| title =Seasonal Temperature and Precipitation Information | accessdate =29 березня 2013 | publisher =Western Regional Climate Center | language = }}</ref>| br = 1
}}

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1900 = 1360
| 1910 = 2153
| 1920 = 1150
| 1930 = 1301
| 1940 = 1127
| 1950 = 1375
| 1960 = 822
| 1970 = 797
| 1980 = 794
| 1990 = 716
| 2000 = 531
| 2010 = 637
| 2020 = 622
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало 637 осіб у 319 домогосподарствах у складі 142 родин. [[Густота населення]] становила 290 осіб/км².  Було 501 помешкання (228/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 92,5 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,3 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,3 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 3,6 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 2,4 %. Частка іспаномовних становила 12,1 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 17,4 % — особи молодші 18 років, 70,0 % — особи у віці 18—64 років, 12,6 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 44,2 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 124,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 115,6 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:42078}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:35699}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:56465}} доларів (медіана — {{formatnum:46875}}). Медіана доходів становила {{formatnum:26458}} доларів для чоловіків та {{formatnum:22083}} долари для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 18,1 % осіб, у тому числі 18,3 % дітей у віці до 18 років та 5,9 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 299 осіб. Основні галузі зайнятості: роздрібна торгівля — 23,4 %, будівництво — 19,4 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 18,1 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Сан-Хуан (округ, Колорадо)}}

[[Категорія:Містечка Колорадо]]
[[Категорія:Населені пункти округу Сан-Хуан (Колорадо)]]
[[Категорія:Окружні центри Колорадо]]
[[Категорія:Населені пункти США, засновані 1874]]

title: Країна

Штат: Колорадо

Округ: Сан-Хуан

Населення: 622 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 290,87 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−7, влітку UTC-6


text:
# Звеняти
Звеняти (біл. вёска Зьвяняты) — село в складі Борисовського району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Веселівській сільській раді, розташоване в північно-східній частині області.

title: Звеняти

wikitext:
{{НП
 |країна                  = {{BLR}}
 |статус                  = Село
 |українська назва        = Звеняти
 |оригінальна назва       = {{lang-be|вёска Зьвяняты}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
|опис зображення = |lat_dir = N|lat_deg = 54|lat_min = 23|lat_sec = 33

  |lon_dir = E|lon_deg = 28|lon_min = 22|lon_sec = 48
  |CoordAddon             =
 |размер карты страны     = 300
 |размер карты региона    = 300
 |размер карты района     =
 |вид регіону             = Область
 |регион                  = Мінська область
 |регіон в таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   = [[Борисовський район (Білорусь)|Борисовський]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =   Сільрада Білорусі{{!}}Сільська рада
|община                  = Веселівська сільська рада (Борисовський район)
 |община в таблиці        =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |year                    =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |плотность              =
  |агломерація            =
  |національний склад     = [[білоруси]]
  |конфесійний склад=
 |часовий пояс            =
 |DST                     =
 |телефонний код          = +375-17-7
 |поштовий індекс         = 222132
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = [[ЗКАТУ|Код ЗКАТУ]]
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   = Офіційна адреса
 |add2                    = 222132, Менская вобласьць,
Барысаўскі раён,
Весялоўскі сельсавет
Вёска Зьвяняты
 |add3n                   = Телефон
 |add3                    = +375-17-7
 |add4n                   =
 |add4                    =
}}
'''Звеняти''' ({{lang-be|вёска Зьвяняты}}) — [[село]] в складі [[Борисовський район (Білорусь)|Борисовського району]] [[Мінська область|Мінської області]], [[Білорусь]]. Село підпорядковане [[Веселівська сільська рада (Борисовський район)|Веселівській сільській раді]], розташоване в північно-східній частині області.

== Джерела ==
* «[[Міста і села Білорусі|Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах]]» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. {{ref-bl}}

== Див. також ==
* [[Адміністративний поділ Білорусі]]
* [[Список міст Білорусі]]
* [[Селища міського типу Білорусі]]
* [[Райони Білорусі]]

== Посилання ==
* [http://www.ex-press.by/ Новини Борисова й Борисівського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130805224031/http://www.ex-press.by/ |date=5 серпня 2013 }}
* [https://web.archive.org/web/20130811230117/http://belaruscity.net/borisov/towns.php Каталог сіл Борисівського району]

{{Веселівська сільська рада (Борисовський район)}}

{{Belarus-stub}}

[[Категорія:Села Мінської області]]
[[Категорія:Населені пункти Борисовського району (Білорусь)]]
[[Категорія:Веселівська сільська рада (Мінська область)]]

title: Країна

Країна: Білорусь

Область: Мінська область

Район: Борисовський

Національний склад: білоруси

Часовий пояс: UTC+3 (Веселівська сільська рада)

Транслітерація назви: Źvianiaty

Офіційна адреса: 222132, Менская вобласьць, · Барысаўскі раён, · Весялоўскі сельсавет · Вёска Зьвяняты


text:
# Нетерпинці
Нете́рпинці —  село в Україні, у Залозецькій селищній громаді Тернопільського району Тернопільської області. .
До 2016 підпорядковувалося Білоголівській сільській раді. Від 14 вересня 2016 у складі Залозецької селищної громади.
До 1970 поблизу Нетерпинців був хутір Альбанівка, мешканців якого переселили в села Бзовиця і Нетерпинці. Розташоване на річці Лопушанка, на півночі району
Населення — 189 осіб (2003).

## Історія
Перша писемна згадка — 1649.
Діяли «Просвіта» й інші українські товариства.
1 серпня 1934 року внаслідок адміністративної реформи село включене до новоствореної у Зборівському повіті об'єднаної сільської гміни Оліїв.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Залозецької селищної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Зборівського району, село увійшло до складу Тернопільського району.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 191       | 100%     |

## Пам'ятки

### Дерев'яна церква Здвиження Христового (1877р.)
«Фігури» Матері Божої та пам'ятний знак на честь скасування панщини.
Церква Вознесіння Христового була куплена громадою села в 1887 році в Винниках, Львівської області та перевезена в Нетерпинці.
Споруджено пам'ятник УСС (1996). На цвинтарі збереглася могила вояків УПА, полеглих 1947.

### Скульптура Матері Божої з Ісусом
Щойновиявлена пам'ятка монументального мистецтва. Розташована біля церкви.
Робота самодіяльних майстрів, виготовлена із каменю (встановлена 1851 р.).
Скульптура — 1,2 м, постамент — 1,9х0,8х0,8 м, площа — 0,0064 га.

### Скульптура Матері Божої
Щойновиявлена пам'ятка монументального мистецтва. Розташована в центрі села, навпроти церкви.
Робота самодіяльних майстрів, виготовлена із каменю.
Скульптура — 1,2 м, постамент — 1,9х0,8х0,8 м, площа — 0,0003 га.

## Соціальна сфера
Діє бібліотека.

## Галерея
- Дорожній знак при в'їзді в село
- Скульптура Матері Божої з Ісусом
- Скульптура Матері Божої
- Клуб
- Сільська вулиця
- Пам'ятний хрест на околиці села
- Краєвид біля села
- Річка Лопушанка біля села

title: Нетерпинці

wikitext:
{{Село
| назва           = Нетерпинці
| область         = [[Тернопільська область]]
| район           = {{Тр-Трн}}
| громада         = [[Залозецька селищна громада]]
| рада            =
| код КОАТУУ      = 6122680403
| зображення      = Церква Вознесіння Господнього (Нетерпинці) — 1286.jpg
| зображення_підпис = Церква Воскресіння Христового
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1780
| населення       = 191
| територія       = 0.877
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       = 217.79
| висота          =
| ref-висота      =
| водойма         = [[Лопушанка]]
| поштовий індекс = 47236
| телефонний код  = 3540
| координати      = {{coord|49|44|39|N|25|21|33|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 44|
| lat_sec         = 39
| lon_deg         = 25|
| lon_min         = 21|
| lon_sec         = 33
| адреса          = 47234, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, селище Залізці, вул. Шевченка, буд. 64
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      = 20
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Нете́рпинці''' —  село в Україні, у [[Залозецька селищна громада|Залозецькій селищній громаді]] [[Тернопільський район|Тернопільського району]] [[Тернопільська область|Тернопільської області]]. .

До [[2016]] підпорядковувалося [[Білоголівська сільська рада|Білоголівській сільській раді]]. Від 14 вересня [[2016]] у складі Залозецької селищної громади.

До [[1970]] поблизу Нетерпинців був хутір [[Альбанівка]], мешканців якого переселили в села [[Бзовиця]] і Нетерпинці. Розташоване на [[річка|річці]] [[Лопушанка (річка)|Лопушанка]], на півночі району

Населення — 189 осіб ([[2003]]).

== Історія ==

Перша писемна згадка — [[1649]].

Діяли «Просвіта» й інші українські товариства.

1 серпня [[1934]] року внаслідок адміністративної реформи село включене до новоствореної у [[Зборівський повіт (Західно-Українська Народна Республіка)|Зборівському повіті]] об'єднаної сільської [[Оліїв (гміна)|гміни]] [[Оліїв (гміна)|Оліїв]]<ref>{{Dziennik Ustaw|rok=1934|numer=69|pozycja=668}}</ref>.

12 червня [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшло до складу Залозецької селищної громади<ref>{{Cite web|url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-a724r|title=Кабінет Міністрів України - Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області|last=|website=www.kmu.gov.ua|language=ua|archive-url=https://web.archive.org/web/20220123115757/https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-a724r|archive-date=23 січня 2022|accessdate=2021-10-22}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Зборівський район|Зборівського району]], село увійшло до складу Тернопільського району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|191
|100%
|}

== Пам'ятки ==

=== Дерев'яна церква Здвиження Христового (1877 р.) ===
«Фігури» Матері Божої та пам'ятний знак на честь скасування панщини.

[[Файл:Церква Вознесіння Господнього (Нетерпинці) — 1290.jpg|міні|ліворуч||200пкс|Фігура Божої Матері біля церкви.]]

[[Церква Вознесіння Господнього (Нетерпинці)|Церква Вознесіння Христового]] була куплена громадою села в [[1887]] році в Винниках, Львівської області та перевезена в Нетерпинці.<ref>{{Cite web|title=Понад 140 років тому жителі села на Тернопільщині купили собі церкву з Львівщини (фото)|url=https://teren.in.ua/2020/08/08/ponad-140-rokiv-tomu-zhyteli-sela-na-ternopilshhyni-kupyly-sobi-tserkvu-z-lvivshhyny-foto/|website=Терен|accessdate=2021-03-03|language=uk}}</ref>

Споруджено пам'ятник [[Українські січові стрільці|УСС]] ([[1996]]). На цвинтарі збереглася могила вояків [[Українська повстанська армія|УПА]], полеглих [[1947]].

[[Файл:neterpynci znak upa.jpg|thumb|left|150px|Пам'ятний знак бійцям УПА у селі Нетерпинці]]

=== Скульптура Матері Божої з Ісусом ===
Щойновиявлена [[пам'ятка монументального мистецтва]]. Розташована біля церкви.

Робота самодіяльних майстрів, виготовлена із каменю (встановлена 1851 р.).

Скульптура — 1,2 м, постамент — 1,9х0,8х0,8 м, площа — 0,0064 га.<ref name=":0">Наказ управління культури Тернопільської ОДА від 27 січня 2010 року № 16.</ref>

=== Скульптура Матері Божої ===
Щойновиявлена [[пам'ятка монументального мистецтва]]. Розташована в центрі села, навпроти церкви.

Робота самодіяльних майстрів, виготовлена із каменю.

Скульптура — 1,2 м, постамент — 1,9х0,8х0,8 м, площа — 0,0003 га.<ref name=":0"/>

== Соціальна сфера ==

Діє бібліотека.
== Галерея ==
<gallery>
Файл:Дорожній знак при в'їзді в село Нетерпинці.jpg|міні|Дорожній знак при в'їзді в село
Файл:Скульптура Матері Божої з Ісусом, Нетерпинці.jpg|міні|Скульптура Матері Божої з Ісусом
Файл:Скульптура Матері Божої, с.Нетерпинці.jpg|міні|Скульптура Матері Божої
Файл:Клуб с. Нетерпинці.jpg|міні|Клуб
Файл:Сільська вулиця Нетерпинці.jpg|міні|Сільська вулиця
Файл:Пам'ятний хрест на околиці села Нетерпинці.jpg|міні|Пам'ятний хрест на околиці села
Файл:Краєвид біля села Нетерпинці.jpg|міні|Краєвид біля села
Файл:Річка Лопушанка біля села Нетерпинці.jpg|міні|Річка Лопушанка біля села
</gallery>
== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://templesua.jimdo.com/церкви-дерев-яні/нетерпинці/Нетерпинці Церква Здвиження Христового (1887р)]{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://decerkva.org.ua/ter/neterpyntsi.html Дерев'яна церква Воздвиження 1877]

== Джерела ==
* {{ТІМС|2|375—376|Безгубенко О., Коропецька У.|Нетерпинці}}
* {{ТЕС|2||Балицька О., Карачик М.|Нетерпинці}}
* {{SgKP|VI|960|Neterpińce}}

{{Портал|Тернопільщина}}
{{Залозецька селищна громада}}

[[Категорія:Села Тернопільської області]]
[[Категорія:Населені пункти Тернопільського району]]
[[Категорія:Нетерпинці]]

{{Ukraine-geo-stub}}

title: село Нетерпинці

Область: Тернопільська область

Район: Тернопільський район

Тер. громада: Залозецька селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 217.79 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: Лопушанка

Відстань до · районного центру: 20 км

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Нетерпинці

title: Мапа

Мапа: Нетерпинці у Вікісховищі


text:
# Фран Клаф
Фран Клаф (англ. Fran Clough; нар. 1 листопада 1962, Віган, Англія) - колишній англійський регбіст; зазвичай грав на позиції центрального.

## Спортивні досягнення
Турнір п'яти націй:
- Учасник: 1986

Чемпіонат світу з регбі:
- Учасник: 1987

title: Фран Клаф

wikitext:
{{Регбіст
| ім'я= Фран Клаф
 {{lang-en|Fran Clough}}
| прізвисько =
| дата-народження = 1.11.1962
| місце-народження = [[Віган]]
| країна-народження = [[Англія]]
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб =
| позиція = центр
| юнацькі-роки =
| юнацькі-клуби =
| роки =
| клуби = [[Оррелл (регбійний клуб)|Оррелл]]
 [[Воспс (регбійний клуб)|Воспс]]<ref>{{cite web|url=http://www.waspslegends.co.uk/legend/fran-clough/|title=: Wasps Legends Charitable Foundation|publisher=|accessdate=18 червня 2017|archive-date=9 вересня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170909074410/http://www.waspslegends.co.uk/legend/fran-clough/}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170909074410/http://www.waspslegends.co.uk/legend/fran-clough/ |date=2017-09-09 }}</ref>
 [[Бедфорд Блюз (регбійний клуб)|Бедфорд Блюз]]
| ігри(очки) =
| збірна-роки = 1986-1987
| збірна-команда = {{Прапорець|ENG}} [[Збірна Англії з регбі|Англія]]
| збірна-ігри(очки) = 4
}}

'''Фран Клаф''' ({{lang-en|Fran Clough}}; нар. [[1 листопада]] [[1962]], [[Віган]]<ref>{{cite web|url=http://en.espn.co.uk/england/rugby/player/9869.html|title=Francis John Clough|publisher=|accessdate=18 червня 2017|archive-date=13 січня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170113115925/http://en.espn.co.uk/england/rugby/player/9869.html}}</ref>, [[Англія]]) - колишній англійський регбіст; зазвичай грав на позиції центрального.

== Спортивні досягнення ==
'''[[Турнір шести націй|Турнір п'яти націй]]''':
* Учасник: 1986

'''Чемпіонат світу з регбі''':
* Учасник: 1987

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*[http://statistics.scrum.com/rugby_stats_05.asp?ID=ECL8  Статистика на scrum.com]

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Клаф, Фран}}
[[Категорія:Англійські спортсмени]]
[[Категорія:Регбісти]]
[[Категорія:Уродженці Вігана]]

title: Особові дані

Дата народження: 1 листопада 1962 (62 роки)

Позиція: центр

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · Ігри (очки)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · Ігри (очки)

Англія · 4

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.