text:
# Шума-Ґорат
Шума-Ґорат (англ. Shuma-Gotath) —
вигаданий персонаж, космічна істота з коміксів, що видаються американською компанією Marvel Comics. Є ворогом супергероя Доктора Стренджа.
Перейменований на Ґарґантоса (англ. Gargantos), монстр з'явився у фільмі кіновсесвіту Marvel «Доктор Стрендж у мультивсесвіті божевілля» (2022).

## Історія публікацій
Персонаж дебютував у Marvel Premiere #10 за вересень 1973 року як противник Доктора Стренджа, супергероя-мага. Творцями коміксу виступили Стів Енґлгарт і Френк Бруннер.
Ім'я для істоти було взяте із оповідання Роберта Ірвіна Говарда «Прокляття золотого черепа», що містилося у збірнику «The Howard Collector» #9 (весна 1967). За сюжетом маг на ім'я Ротат при смерті звернувся до «залізних книг Шума-Ґората» в пошуках прокляття проти всього людства.
Поява у творі Говарда призвела до того, що зараз права на використання імені Шума-Ґорат, як і деякі елементи історій Marvel про Конана-варвара, належать компанії Heroic Signatures.

## Вигадана біографія
В епоху прадавньої історії Шума-Ґорат правив Землею, вимагаючи людських жертвоприношень, поки не був подоланий чаклуном Сизе-Негом. Істота згодом повертається в Гіборійську еру, та опиняється всередині скелі завдяки могутньому богу Крому. Шума-Ґорат всеодно продовжує впливати на планету, поки Кром не повертає сутність до її рідного виміру.
Коли істота намагається повернутися на Землю через свідомість Старійшини його учень Стівен Стрендж змушений вбити вчителя, щоб запобігти катастрофічним наслідкам. Роками після, він бореться з Шума-Ґоратом у його вимірі і, попри перемогу, поступово сам перетворюється у цю сутність. Йому приходиться покінчити з собою, проте невдовзі Стренджа повертають до життя союзники. Чародій Ніколас Скретч знову прикликає істоту на Землю, але об'єднаним Доктору Стренджу, Фантастичній четвірці, Салемській сім'ї та лиходію Дьябло вдається протистояти цьому.
Врешті-решт Шума-Ґорат виявляється одним із надвимірних «многокутніх», що влаштовують метафізичні поштовхи із виміру, відомого як «кансерверс». Намагаючись знищити саму Смерть, сутність та її союзники стають інертними завдяки концептуальній формі Смерті та потрапляють у кансерверс, коли той руйнується. Шума-Ґорат виживає і провалює ще одну спробу захопити Землю, програвши супергеройській команді Месникам зі Списом долі.
В рамках сюжетної лінії «Страх наяву» (англ. Fear Itself) 2011 року, Ґорат представлений серед інших демонів, що зустрілися із Адвокатом диявола для обговорення зради Змія та її наслідків.
Під час сюжетної лінії «Нескінченність» (англ. Infinity) 2013 року Ебоні Мо, слуга Таноса, маніпулює Доктором Стренджем, аби той викликав Шума-Ґората на вулиці Нью-Йорка. Істота стикається із Люком Кейджем та його Новими Месниками. Синє Чудо проникає крізь голову сутності, знищивши його фізичну оболонку. Тим часом астральний дух Ґората захоплює натовп людей у Нью-Йорку, намагаючись відновити своє тіло. Він слабшає внаслідок магічних атак Силача (Віктора Альвареза) й Білої тигриці (Ави Аяли), а згодом програє битву, адже Моніка Рамбо проникла в його око у вигляді променя світла й розчинила тіло зсередини.
Історія «Останні дні магії» (англ. Last Days of Magic) показує, що Шума-Ґорат відповідальний за знищення рідної планети персонажа, названого Імператором, лідером армії роботів Емпірікулу, пославши за його сім'єю групу небезпечних чаклунів. Це мотивує Імператора присвятити своє життя знищенню магією у кожному всесвіті.
Пізніше під час битви з Дормамму, останній говорить Стренджу, що допоміг Емпірікулу знайти Ґората і розправитися з ним. По завершенні сутички Доктор Стрендж виганяє Дормамму до Шума-Ґората, що виглядає пораненим та розлюченим.

## Сили та здібності
Шума-Ґорат є прадавньою силою хаосу, безсмертним, непереможним, богоподібним правителем близько ста альтернативних всесвітів. Він здатен створювати енергетичні проєкції, змінювати свій облік, телепортуватись, левітувати, деформувати реальність. Також сутність має досконалі навики володіння магією. Він описується як значно сильніший демон за інших, накшталт Сатанніша чи Мефісто, спроможним майже миттєво знищувати цілі галактики.

## Альтернативні версії
В рамках сюжетної лінії «Venomized» під час вторгнення рію пойзонів на основний всесвіт Marvel з'являється й пойзон-версія Шума-Ґората. Він бореться із Віжном та Соколом, заразивши симбіотом останнього.

## Поза коміксами

### Мультсеріали
- У першому сезоні мультсеріалу «А що як…?» (2021), що є частиною кіновсесвіту Marvel, з'являється сутність, за зовнішнім виглядом схожа на Шума-Ґората. У першому епізоді організація Гідра у часи Другої світової війни викликає цього монстра як свого «найкращого чемпіона з далекого космосу» для боротьби із Пеггі Картер, що прийняла сироватку суперсолдата, замість Стіва Роджерса. Згодом іще одна істота зі щупальцями показана серед численних магічних сутностей, яких поглинає Верховний Доктор Стрендж у четвертому епізоді[18][19].

### Фільми
- Для фільму «Доктор Стрендж у мультивсесвіті божевілля» (2022) через проблеми з правами на найменування Шума-Ґорату присвоїли ім'я Ґарґантос, який у коміксах був іншим восьминогоподібним однооким монстром та ворогом Неймора[20]. На початку фільму Ґарґантос женеться за Америкою Чавес, яка потрапила зі свого всесвіту в «основний», де їй на допомогу прийшли Доктор Стрендж і Вонґ. Герої вбивають чудовисько, проштрикнувши йому око. Як виявляється згодом, Ґарґантоса накликала Багряна відьма, що намагалась відібрати в Америки її сили, які й дозволяють подорожувати Мультивсесвітом. За словами співпродюсера Річі Палмера, при створенні Ґарґантоса художники використали скан сітківки Елізабет Олсен, щоб таким чином підкреслити Багряну відьму як справжнього антагоніста стрічки[21].

### Відеоігри
- Шума-Ґорат є ігровим персонажем файтингу Marvel Super Heroes (1995), де його озвучив Френк Перрі[22][23].
- Френк Перрі повторив роль персонажа у Marvel Super Heroes vs. Street Fighter (1997)[24].
- Наступного разу герой в озвученні Перрі з'явився Marvel vs. Capcom 2: New Age of Heroes (2000_.
- Шума-Ґорат виступив іграбельним героєм у доповненнях файтингів Marvel vs. Capcom 3: Fate of Two Worlds (2011) та Ultimate Marvel vs. Capcom 3 (2011), озвучений Полом Добсоном[25][26][27].
- Персонаж фігурує у віртуальному пінболі для Pinball FX 2[28].

title: Шума-Ґорат

wikitext:
{{Картка супергероя
 |ім'я             = Шума-Ґорат
 |зображення       =
 |підпис           =
 |видавець         = {{Vgpl|Marvel Comics}}
 |дебют            = '''Згадка''':
''Journey into Mystery'' (vol. 2) #1 (жовтень 1972)
'''Повноцінна поява''': ''Marvel Premiere'' #10 (вересень 1973)
 |автори           = Стів Енґлгарт<br/>Френк Бруннер
 |позиція          = [[зло]]
 |псевдоніми       = Лорд Хаосу
 |вид              = Многокутній
 |команди          =
 |союзники         =
 |вороги           = [[Доктор Стрендж (персонаж)|Доктор Стрендж]]
 |сили             = * енергетичні проєкції
* маніпуляція реальністю
* зміна зовнішності
* [[левітація]]
* телепортація
* потужні містичні сили
* [[безсмертя]]
 |обладнання       = * Залізні книги Шума-Ґората<ref>{{Cite comic|Title=Official Handbook of the Marvel Universe|Volume=4|Issue=#18}}</ref>
}}
'''Шума-Ґорат''' ({{lang-en|Shuma-Gotath}}) —
вигаданий [[персонаж]], космічна істота з [[комікс]]ів, що видаються [[Сполучені Штати Америки|американською]] компанією [[Marvel Comics]]. Є ворогом [[Супергерой|супергероя]] [[Доктор Стрендж (персонаж)|Доктора Стренджа]].

Перейменований на Ґарґантоса ({{lang-en|Gargantos}}), монстр з'явився у фільмі [[Кіновсесвіт Marvel|кіновсесвіту Marvel]] ''«[[Доктор Стрендж у мультивсесвіті божевілля]]»'' (2022).

== Історія публікацій ==
Персонаж дебютував у ''Marvel Premiere'' #10 за вересень 1973 року як противник [[Доктор Стрендж (персонаж)|Доктора Стренджа]], [[Супергерой|супергероя]]-мага. Творцями коміксу виступили Стів Енґлгарт і Френк Бруннер.

Ім'я для істоти було взяте із [[оповідання]] Роберта Ірвіна Говарда ''«Прокляття золотого черепа»'', що містилося у збірнику ''«The Howard Collector»'' #9 (весна 1967). За сюжетом маг на ім'я Ротат при смерті звернувся до «залізних книг Шума-Ґората» в пошуках прокляття проти всього людства.

Поява у творі Говарда призвела до того, що зараз права на використання імені Шума-Ґорат, як і деякі елементи історій Marvel про [[Конан-варвар (персонаж)|Конана-варвара]], належать компанії Heroic Signatures<ref>{{Cite web|last=Barnhardt|first=Adam|date=14 лютого 2022|title=«Doctor Strange 2: The Reason Marvel Is Unable to Use Shuma-Gorath Revealed (Exclusive)»|url=https://comicbook.com/marvel/news/doctor-strange-2-shuma-gorath-why-marvel-cant-use-revealed/ |url-status=live|archive-url=https://web.archive.org/web/20220215035542/https://comicbook.com/marvel/news/doctor-strange-2-shuma-gorath-why-marvel-cant-use-revealed/ |archive-date=15 лютого 2022|website=ComicBook.com}}</ref>.

== Вигадана біографія ==
В епоху прадавньої історії Шума-Ґорат правив Землею, вимагаючи людських жертвоприношень, поки не був подоланий чаклуном Сизе-Негом<ref>{{Cite comic|Title=Marvel Premiere|Issue=#14|Date=березень 1974}}</ref>. Істота згодом повертається в [[Гіборійська ера|Гіборійську еру]], та опиняється всередині скелі завдяки могутньому богу Крому<ref>{{Cite comic|Title=[[Конан-варвар (персонаж)|Conan the Barbarian]]|Issue=#240|Date=січень 1991}}</ref>. Шума-Ґорат всеодно продовжує впливати на планету, поки Кром не повертає сутність до її рідного виміру<ref>{{Cite comic|Title=Conan the Barbarian|Issue=#260|Date=вересень 1992}}</ref>.

Коли істота намагається повернутися на Землю через свідомість [[Старійшина (персонаж)|Старійшини]] його учень [[Доктор Стрендж (персонаж)|Стівен Стрендж]] змушений вбити вчителя, щоб запобігти катастрофічним наслідкам<ref>{{Cite comic|Title=Marvel Premiere|Issue=#3—10|Date=липень 1972 — вересень 1973}}</ref>. Роками після, він бореться з Шума-Ґоратом у його вимірі і, попри перемогу, поступово сам перетворюється у цю сутність. Йому приходиться покінчити з собою, проте невдовзі Стренджа повертають до життя союзники<ref>{{Cite comic|Title=Strange Tales|Volume=2|Issue=#15|Date=червень 1988}}</ref>. Чародій Ніколас Скретч знову прикликає істоту на Землю, але об'єднаним Доктору Стренджу, [[Фантастична четвірка|Фантастичній четвірці]], [[Аґата Гаркнесс|Салемській сім'ї]] та лиходію Дьябло вдається протистояти цьому<ref>{{Cite comic|Title=Marvel Knights|Volume=4|Issue=#25—27|Date=лютий—квітень 2006}}</ref>.

Врешті-решт Шума-Ґорат виявляється одним із надвимірних «многокутніх», що влаштовують метафізичні поштовхи із виміру, відомого як «кансерверс». Намагаючись знищити саму Смерть, сутність та її союзники стають інертними завдяки концептуальній формі Смерті та потрапляють у кансерверс, коли той руйнується<ref>{{Cite comic|Title=Thanos Imperative|Issue=#6|Date=листопад 2006}}</ref>. Шума-Ґорат виживає і провалює ще одну спробу захопити Землю, програвши супергеройській команді [[Месники (команда)|Месникам]] зі [[Спис Лонгина|Списом долі]]<ref>{{Cite comic|Title=Invaders Now!|Issue=#5|Date=квітень 2011}}</ref>.

В рамках сюжетної лінії «Страх наяву» ({{lang-en|Fear Itself}}) 2011 року, Ґорат представлений серед інших демонів, що зустрілися із Адвокатом диявола для обговорення зради Змія та її наслідків<ref name="st14">{{Cite comic|Title=Strange Tales|Volume=2|Issue=#14|Date=червень 1988}}</ref>.

Під час сюжетної лінії «Нескінченність» ({{lang-en|Infinity}}) [[2013]] року Ебоні Мо, слуга [[Танос]]а, маніпулює Доктором Стренджем, аби той викликав Шума-Ґората на вулиці [[Нью-Йорк]]а. Істота стикається із [[Люк Кейдж|Люком Кейджем]] та його [[Нові Месники (команда)|Новими Месниками]]<ref>{{Cite comic|Title=The Mighty Avengers|Volume=2|Issue=#2|Date=жовтень 2013}}</ref>. Синє Чудо проникає крізь голову сутності, знищивши його фізичну оболонку. Тим часом астральний дух Ґората захоплює натовп людей у Нью-Йорку, намагаючись відновити своє тіло. Він слабшає внаслідок магічних атак Силача (Віктора Альвареза) й Білої тигриці (Ави Аяли), а згодом програє битву, адже [[Моніка Рамбо]] проникла в його око у вигляді променя світла й розчинила тіло зсередини<ref>{{Cite comic|Title=The Mighty Avengers|Volume=2|Issue=#3|Date=жовтень 2013}}</ref>.

Історія «Останні дні магії» ({{lang-en|Last Days of Magic}}) показує, що Шума-Ґорат відповідальний за знищення рідної планети персонажа, названого Імператором, лідером армії роботів Емпірікулу, пославши за його сім'єю групу небезпечних чаклунів. Це мотивує Імператора присвятити своє життя знищенню магією у кожному всесвіті<ref>{{Cite comic|Title=Doctor Strange|Volume=4|Issue=#7|Date=червень 2016}}</ref>.

Пізніше під час битви з Дормамму, останній говорить Стренджу, що допоміг Емпірікулу знайти Ґората і розправитися з ним. По завершенні сутички Доктор Стрендж виганяє Дормамму до Шума-Ґората, що виглядає пораненим та розлюченим<ref>{{Cite comic|Title=Doctor Strange|Volume=4|Issue=#16|Date=березень 2017}}</ref>.

== Сили та здібності ==
Шума-Ґорат є прадавньою силою хаосу<ref>{{Cite comic|Title=Invaders Now!|Issue=#4|Date=лютий 2011}}</ref>, безсмертним, непереможним, богоподібним правителем близько ста альтернативних всесвітів. Він здатен створювати енергетичні проєкції, змінювати свій облік, телепортуватись, левітувати, деформувати реальність. Також сутність має досконалі навики володіння [[Магія|магією]]. Він описується як значно сильніший [[демон]] за інших, накшталт Сатанніша чи Мефісто, спроможним майже миттєво знищувати цілі [[Галактика|галактики]]<ref name="st14"/>.

== Альтернативні версії ==
В рамках сюжетної лінії «[[Venomverse|Venomized]]» під час вторгнення рію пойзонів на [[Земля-616|основний всесвіт Marvel]] з'являється й пойзон-версія Шума-Ґората. Він бореться із [[Віжн (персонаж)|Віжном]] та [[Сокіл (Marvel Comics)|Соколом]], заразивши симбіотом останнього<ref>{{Cite comic|Title=[[Venomverse|Venomized]]|Issue=#1—5|Date=червень—липень 2018}}</ref>.

== Поза коміксами ==
=== Мультсеріали ===
* У першому сезоні мультсеріалу ''«[[А що як...? (телесеріал)|А що як…?]]»'' (2021), що є частиною [[Кіновсесвіт Marvel|кіновсесвіту Marvel]], з'являється сутність, за зовнішнім виглядом схожа на Шума-Ґората. У [[А що як... Капітан Картер була б першою месницею?|першому епізоді]] організація [[Гідра (Marvel Comics)|Гідра]] у часи [[Друга світова війна|Другої світової війни]] викликає цього монстра як свого «найкращого чемпіона з далекого космосу» для боротьби із [[Пеггі Картер]], що прийняла сироватку суперсолдата, замість [[Капітан Америка|Стіва Роджерса]]. Згодом іще одна істота зі щупальцями показана серед численних магічних сутностей, яких поглинає [[Стівен Стрендж (Кіновсесвіт Marvel)#Верховний Доктор Стрендж|Верховний Доктор Стрендж]] у [[А що як... Доктор Стрендж втратив би своє серце замість рук?|четвертому епізоді]]<ref>{{Cite web|url=https://www.denofgeek.com/tv/marvel-what-if-trailer-breakdown-analysis-easter-eggs-spoilers/|title=«Marvel’s What If? Trailer Breakdown and MCU Easter Eggs Explained»|last=Dandeneau|first=Jim|date=8 липня 2021|website=Den of Geek}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://thedirect.com/article/doctor-strange-2-marvel-villain-shuma-gorath-trailer-what-if|title=«Doctor Strange 2: First Look at New Villain Possibly Revealed In Marvel's What If Trailer»|last=Nebens|first=Richard|date=9 липня 2021|website=The Direct}}</ref>.

=== Фільми ===
* Для фільму ''«[[Доктор Стрендж у мультивсесвіті божевілля]]»'' (2022) через проблеми з правами на найменування Шума-Ґорату присвоїли ім'я '''Ґарґантос''', який у коміксах був іншим восьминогоподібним однооким монстром та ворогом [[Неймор]]а<ref>{{Cite web|last=Li|first=Michael|date=26 січня 2022|title=«Why Marvel's Shuma-Gorath Has a Different Name in Doctor Strange 2»|url=https://comicbook.com/marvel/news/doctor-strange-2-shuma-gorath-why-marvel-cant-use-revealed/|website=ComicBook.com}}</ref>. На початку фільму Ґарґантос женеться за Америкою Чавес, яка потрапила зі свого всесвіту в «основний», де їй на допомогу прийшли [[Стівен Стрендж (Кіновсесвіт Marvel)|Доктор Стрендж]] і [[Вонґ (персонаж)|Вонґ]]. Герої вбивають чудовисько, проштрикнувши йому око. Як виявляється згодом, Ґарґантоса накликала [[Ванда Максимова (Кіновсесвіт Marvel)|Багряна відьма]], що намагалась відібрати в Америки її сили, які й дозволяють подорожувати [[Мультивсесвіт (Marvel Comics)|Мультивсесвітом]]. За словами співпродюсера Річі Палмера, при створенні Ґарґантоса художники використали скан сітківки [[Елізабет Олсен]], щоб таким чином підкреслити Багряну відьму як справжнього [[антагоніст]]а стрічки<ref>{{Cite web|url=https://www.cbr.com/doctor-strange-2-gargantos-eyeball-scarlet-witch-mcu/|title=«Gargantos' Eyeball (Yes, Eyeball) Was Based on One of Doctor Strange's Fellow Avengers»|last=Hickson|first=Colin|date=23 червня 2022|website=Comic Book Resources}}</ref>.

=== Відеоігри ===
* Шума-Ґорат є ігровим персонажем [[файтинг]]у ''Marvel Super Heroes'' (1995), де його озвучив Френк Перрі<ref name="btva">{{cite web|title=«Shuma-Gorath Voice — Doctor Strange franchise»|url=https://www.behindthevoiceactors.com/characters/Doctor-Strange/Shuma-Gorath/|website=Behind The Voice Actors|date=21 грудня 2019}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.vgmuseum.com/end/arcade/b/mshshu.htm|title=«Ending for Marvel Super Heroes — Shuma-Gorath (Arcade)»|website=The Video Game Museum}}</ref>.
* Френк Перрі повторив роль персонажа у ''Marvel Super Heroes vs. Street Fighter'' (1997)<ref>{{Cite web|url=http://www.vgmuseum.com/end/arcade/a/mshsfshu.htm|title=«Ending for Marvel Super Heroes bs Dtreeat Fightes — Shuma-Gorath (Arcade)»|website=The Video Game Museum}}</ref>.
* Наступного разу герой в озвученні Перрі з'явився ''Marvel vs. Capcom 2: New Age of Heroes'' (2000_.
* Шума-Ґорат виступив іграбельним героєм у [[Контент завантаження|доповненнях]] файтингів ''Marvel vs. Capcom 3: Fate of Two Worlds'' (2011) та ''Ultimate Marvel vs. Capcom 3'' (2011), озвучений Полом Добсоном<ref>{{cite web|url=http://www.behindthevoiceactors.com/characters/Marvel-Universe/Shuma-Gorath/|title=«Voices of Shuma-Gorath»|website=Behind the Voice Actors}}</ref><ref>{{cite web|url=http://www.gamestop.com/Catalog/ProductDetails.aspx?product_id=88340#bonusFeatures|title=«Marvel vs. Capcom 3: Fate of Two Worlds Collector's Edition – with Bonus!»|date=16 листопада 2010|website=[[GameStop]]|archive-url=https://www.webcitation.org/6B7n4T5FE?url=http://www.gamestop.com/ps3/games/marvel-vs-capcom-3-fate-of-two-worlds-collectors-edition/88340|archive-date=2 жовтня 2012}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120729082115/http://www.gamestop.com/ps3/games/marvel-vs-capcom-3-fate-of-two-worlds-collectors-edition/88340#bonusFeatures |date=2012-07-29 }}</ref><ref>{{cite web|url=http://www.capcom-unity.com/jgonzo/blog/2010/11/15/marvel_vs._capcom_3:_new_characters,_release_date,_and_special_edition|title=«Marvel vs. Capcom 3: New Characters, Release Date, and Special Edition»|date=15 листопада 2010|website=[[Capcom]]}}</ref>.
* Персонаж фігурує у віртуальному [[пінбол]]і для ''Pinball FX 2''<ref>{{cite web|url=http://marvel.com/news/video_games/2013/12/20/21672/download_doctor_strange_pinball_now|title=«Doctor Strange Pinball»|website=Marvel.com}}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist|3}}

== Див. також ==
* [[Шуб-Ніггурат]]
* [[Лавкрафтівські жахи]]
* [[Міфи Ктулху]]

== Посилання ==
* [http://www.marvel.com/universe/Shuma-Gorath Шума-Ґорат] на Marvel.com
* [http://www.marvunapp.com/Appendix2/shumagorath.htm Шума-Ґорат] на Marvel Appendix
* [https://community.fandom.com/wiki/w:c:marvel:Shuma-Gorath Шума-Ґорат] на Marvel Database, зовнішній [[вікі]]
* [https://marvelcinematicuniverse.fandom.com/wiki/Gargantos Ґарґантос] на Marvel Cinematic Universe, зовнішній вікі.
* [https://comicvine.gamespot.com/shuma-gorath/4005-14000/ Шума-Ґорат] на Comic Vine
{{Доктор Стрендж}}
[[Категорія:Суперлиходії Marvel Comics]]
[[Категорія:Вигадані персонажі 1972]]
[[Категорія:Персонажі-демони]]
[[Категорія:Персонажі-монстри]]
[[Категорія:Персонажі Marvel Comics з надлюдською витривалістю або невразливістю]]

title: Історія

Видавець: Marvel Comics

Дебют: Згадка: Journey into Mystery (vol. 2) #1 (жовтень 1972) Повноцінна поява: Marvel Premiere #10 (вересень 1973)

Автор(и): Стів Енґлгарт · Френк Бруннер

title: Характеристики

Позиція: зло

Вид: Многокутній

Псевдоніми: Лорд Хаосу

Актор: Paul Dobsond

title: Вороги

Вороги: Доктор Стрендж

title: Особливі сили

Особливі сили: - енергетичні проєкції - маніпуляція реальністю - зміна зовнішності - левітація - телепортація - потужні містичні сили - безсмертя

title: Обладнання

Обладнання: - Залізні книги Шума-Ґората


text:
# Malayodracon
Malayodracon — рід ящірок родини Agamidae. Рід монотипний, містить єдиний вид Malayodracon robinsonii, який зустрічається в Західній Малайзії. Переважним середовищем проживання M. robinsonii є ліс на висоті 600–1600 метрів.

wikiname: ukwiki

title: Malayodracon

in_language: uk

wikitext:
{{Speciesbox
| image =
| status = NT
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>Grismer L, Quah E (2018). "''Malayodracon robinsonii'' ". The [[IUCN]] Red List of Threatened Species 2018: e.T99931505A99931522. https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2018-2.RLTS.T99931505A99931522.en. Downloaded 16 January 2020.</ref>
| display_parents = 4
| parent_authority = Denzer, Manthey, Mahlow & Böhme, 2015
| taxon = Malayodracon robinsonii
| authority = (Boulenger, 1908)
| synonyms_ref = <ref name=RDB>{{NRDB species|genus=Malayodracon |species=robinsonii |accessdate=5 грудня 2016}}</ref>
| synonyms = *''Gonyocephalus robinsonii''
{{small|Boulenger, 1908}}
*''Gonocephalus robinsonii''
{{small|— Smedley, 1931}}
*''Goniocephalus robinsoni''
{{small|— M.A. Smith, 1935}}
*''Malayodracon robinsonii''
{{small|— Denzer et al., 2015}}
}}
'''''Malayodracon''''' — [[рід (біологія)|рід]] ящірок родини Agamidae. Рід монотипний, містить єдиний вид ''Malayodracon robinsonii''<ref name=RDB/>, який зустрічається в Західній Малайзії<ref name=RDB/>. Переважним середовищем проживання M. robinsonii є ліс на висоті 600–1600 метрів<ref name=iucn/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Boulenger GA (1908). "Report on the Gunong Tahan Expedition, May–September, 1905. III. Fishes, Batrachians and Reptiles". ''Journal of the Federated Malay States Museums'' '''3''': 61-69 + Plates IV-V. (''Gonyocephalus robinsonii'', new species, pp. 65-66 + Plate V).
* Denzer, Wolfgang; Manthey, Ulrich; Mahlow, Kristin; Böhme, Wolfgang (2015). "The systematic status of ''Gonocephalus robinsonii'' Boulenger, 1908 (Squamata: Agamidae: Draconinae)". ''Zootaxa'' '''4039''' (1): 129–144. (''Malayodracon'', new genus; ''M. robinsonii'', new combination).
* Manthey, Ulrich; Denzer, Wolfgang (1992). "''Die Echten Winkelkopfagamen der Gattung ''Gonocephalus'' Kaup (Sauria: Agamidae). IV. ''Gonocephalus mjoebergi'' Smith, 1925 und ''Gonocephalus robinsonii'' Boulenger, 1908'' ". ''Sauria'' '''14''' (1): 15–19. (in German).

{{Taxonbar|from1=Q22107025|from2=Q57759763}}

[[Категорія:Роди плазунів]]
[[Категорія:Агамові]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Близький до загрозливого (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Ігуаноподібні (Iguania)

Клада: Acrodonta

Родина: Агамові (Agamidae)

Підродина: Draconinae

Рід: Malayodracon · Denzer, Manthey, Mahlow & Böhme, 2015

Вид: M. robinsonii

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Malayodracon robinsonii · (Boulenger, 1908)

title: Синоніми

Синоніми: - Gonyocephalus robinsonii · Boulenger, 1908 - Gonocephalus robinsonii · — Smedley, 1931 - Goniocephalus robinsoni · — M.A. Smith, 1935 - Malayodracon robinsonii · — Denzer et al., 2015


text:
# Бункер-поїзд
Бункер-поїзд, Бункер-потяг (рос. бункер-поезд, англ. bunker-train, нім. Bunkerzug) — підземна транспортна установка на колісно-рейковому ходу з шарнірно з'єднаних секцій-платформ, що мають високі борти.

## Загальна характеристика
Призначений для транспортування гірничої маси з прохідницького вибою за один цикл його роботи. Розрізняють бункери-потяги скреперні та конвеєрні. Сумарна тривалість транспортування гірничої маси при використанні бункер-потягу скорочується в порівнянні зі звичайною технікою шахтного рейкового транспорту в декілька разів. Бункер-потяг примикає до камери, де встановлений перекидач вагонеток. В нижній частині бункер-потяга розташовується дозувальна камера з живильником для завантажування скіпа.
Бункерні поїзди призначені для транспортування гірничої маси горизонтальних виробках. Завантажують і розвантажують) такі посудини за допомогою окремих установок або конвейєрів, розташованих на днищах секцій. Вугілля і м'яку породу перевозять секційними бункерними поїздами (ПС) з донним розвантаженням, коефіцієнт тари яких (відношення власної маси до маси переміщуваного матеріалу) становить 0,4. Число секцій у составі обмежується тільки тяговими параметрами локомотива.
Як показав досвід, тривалість навантажувально-розвантажувальних операцій при експлуатації бункерних поїздів у 3...6 разів менша, ніж при використанні вагонеток.

## Різновиди бункер-поїздів
Бункерний поїзд (рис. 1) на всю довжину має один донний пластинчастий конвейєр 3. Кузов складається із окремих шарнірно-з'єднаних секцій 2, які допускають вигин його ппи русі по криволінійних ділянках шляху 3 радіусом не менше 15 м. Передня частина такого поїзда обладнана приймальним бункером /, а задня — стрічковим конвейєром 4.
Скреперний бункерний поїзд (рис. 2) замість донного конвейєра обладнаний скреперною лебідкою для завантаження і розвантаження гірничої маси, а також кінцевими і лінійними секціями 2. Шарнірне з'єднання останніх секцій, які не мають торцевих стінок, дозволяє проходити заокруглення радіусом не менше 12 м. Насипні матеріали надходять на завантажувальну станцію 5.
Секційний бункерний поїзд з донним розвантаженням також не має міжвагонеточного простору, то значно зменшує довжину состава і витрати металу на його виготовлення. Поїзд під час завантаження знаходиться безпосередньо під конвейєром (бункер) і в міру заповнення секцій переміщується. У конструктивному розумінні такий поїзд являє собою постійно нерозчеплений состав із окремих шарнірно-поєднаних секцій з відкидними днищами. Кожна така секція (металевий зварний кузов з одним скатом) своєю консольною частиною опирається на наступну. Передня (І) і задня (3) секції (рис. 3) на відміну від проміжних (2) мають по одній лобовій стінці; задня впирається v кінцевий візок 4. Останній а також спеціальні перекриття між секціями забезпечують проходження заокруглених колій з мінімальним радіусом 12 м. Нижній отвір кузова кожної секції закривається двома шарнірно-закріпленими днищами 5. Колісні пари і їхні підвіски уніфіковані з аналогічними вузлами вагонеток.

title: Бункер-поїзд

wikitext:
{{Otheruses|Бункер (значення)}}
'''Бункер-поїзд, Бункер-потяг''' ({{lang-ru|бункер-поезд}}, {{lang-en|bunker-train}}, {{lang-de|Bunkerzug}}) — підземна транспортна установка на колісно-рейковому ходу з шарнірно з'єднаних секцій-платформ, що мають високі борти.

== Загальна характеристика ==

Призначений для транспортування гірничої маси з прохідницького вибою за один цикл його роботи. Розрізняють бункери-потяги [[скрепер]]ні та [[конвеєр]]ні. Сумарна тривалість транспортування гірничої маси при використанні бункер-потягу скорочується в порівнянні зі звичайною технікою шахтного рейкового транспорту в декілька разів. Бункер-потяг примикає до камери, де встановлений перекидач [[вагонетка|вагонеток]]. В нижній частині бункер-потяга розташовується дозувальна камера з живильником для завантажування [[скіп]]а.

Бункерні поїзди призначені для транспортування гірничої маси горизонтальних виробках. Завантажують і розвантажують) такі посудини за допомогою окремих установок або конвейєрів, розташованих на днищах секцій. Вугілля і м'яку породу перевозять секційними бункерними поїздами (ПС) з донним розвантаженням, коефіцієнт тари яких (відношення власної маси до маси переміщуваного матеріалу) становить 0,4. Число секцій у составі обмежується тільки тяговими параметрами локомотива.
Як показав досвід, тривалість навантажувально-розвантажувальних операцій при експлуатації бункерних поїздів у 3...6 разів менша, ніж при використанні вагонеток.

== Різновиди бункер-поїздів ==
[[Файл:Бункер-поїзд1.JPG|thumb|Бункерний поїзд із донним пластинчастим конвеєром]]
[[Файл:Бункер-поїзд2.JPG|thumb|Скреперний бункерний поїзд]]
'''Бункерний поїзд''' (рис. 1) на всю довжину має один '''донний пластинчастий конвейєр''' 3. Кузов складається із окремих шарнірно-з'єднаних секцій 2, які допускають вигин його ппи русі по криволінійних ділянках шляху 3 радіусом не менше 15 м. Передня частина такого поїзда обладнана приймальним бункером /, а задня — стрічковим конвейєром 4.

'''Скреперний бункерний поїзд''' (рис. 2) замість донного конвейєра обладнаний скреперною лебідкою для завантаження і розвантаження гірничої маси, а також кінцевими і лінійними секціями 2. Шарнірне з'єднання останніх секцій, які не мають торцевих стінок, дозволяє проходити заокруглення радіусом не менше 12 м. Насипні матеріали надходять на завантажувальну станцію 5.

'''Секційний бункерний поїзд''' з донним розвантаженням також не має міжвагонеточного простору, то значно зменшує довжину состава і витрати металу на його виготовлення. Поїзд під час завантаження знаходиться безпосередньо під конвейєром (бункер) і в міру заповнення секцій переміщується. У конструктивному розумінні такий поїзд являє собою постійно нерозчеплений состав із окремих шарнірно-поєднаних секцій з відкидними днищами. Кожна така секція (металевий зварний кузов з одним скатом) своєю консольною частиною опирається на наступну. Передня (І) і задня (3) секції (рис. 3) на відміну від проміжних (2) мають по одній лобовій стінці; задня впирається v кінцевий візок 4. Останній а також спеціальні перекриття між секціями забезпечують проходження заокруглених колій з мінімальним радіусом 12 м. Нижній отвір кузова кожної секції закривається двома шарнірно-закріпленими днищами 5. Колісні пари і їхні підвіски уніфіковані з аналогічними вузлами вагонеток.
== Див. також ==

* [[бункер]]
* [[рудниковий транспорт]]
* [[Відкаточні посудини]]
* [[Бункер-вагон]]

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}

[[Категорія:Гірничотранспортне обладнання]]


text:
# Alopias palatasi
Alopias palatasi — викопний вид ламноподібних акул родини акул-лисиць (Alopiidae), що існував в міоцені (20,4-13,7 млн років тому).

## Скам'янілості
Зуби акули знайдені на сході США (Південна та Північна Кароліна, Меріленд, Вірджинія) та на Мальті. Формою вони схожі на зуби більшого виду Alopias grandis.

## Опис
A. palatasi відомий лише з ізольованих зубів. Вони великі, завдовжки до 4 см. Вважається, що акула сягала 3,3-4,8 м, максимально виростала до 6,6 м. Форма зубів подібна на форму зубів сучасної білої акули. Ймовірно, Alopias palatasi вела аналогічний спосіб життя до великої білої акули.

title: Alopias palatasi

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = {{вимер}} ''Alopias palatasi''
|fossil_range = [[міоцен]]<br/>20,4-13,7 млн років тому<ref name=KentandWard2018>{{cite journal|author1=Bretton W. Kent|author2=David J. Ward|title=A new species of giant thresher shark (Family Alopiidae) with serrated teeth|journal=Smithsonian Contributions to Paleobiology|volume=100|issue=1|year=2018|pages=157–160|url=https://www.researchgate.net/publication/327871783_Kent_Ward_2018_Alopias_palatasi|accessdate=21 листопада 2019|archive-date=20 червня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190620041353/https://www.researchgate.net/publication/327871783_Kent_Ward_2018_Alopias_palatasi}}</ref><ref name=Miller1995>{{cite journal|author1=Kenneth G. Miller|author2=Peter J. Sugarman|title=Correlating Miocene sequences in onshore New Jersey boreholes (ODP Leg 150X) with global d18O and Maryland outcrops|url=https://archive.org/details/sim_geology_1995-08_23_8/page/747|journal=Geology|volume=23|issue=8|pages=747–750|year=1995|doi=10.1130/0091-7613(1995)023<0747:CMSION>2.3.CO;2}}</ref>
| image =
| image_width = 280px
| image_caption =
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Хрящові риби]] (Chondrichthyes)
| superordo = [[Акули]] (Selachimorpha)
| ordo = [[Ламноподібні]] (Lamniformes)
| familia = [[Акули-лисиці]] (Alopiidae)
| genus = [[Акула-лисиця]] (''Alopias'')
| species = {{вимер}}'''''A. palatasi'''''
| binomial = ''Alopias palatasi''
| binomial_authority = Kent & Ward, 2018
| wikispecies =
}}

'''''Alopias palatasi''''' — викопний вид [[Ламноподібні|ламноподібних]] [[Акули|акул]] родини [[Акули-лисиці|акул-лисиць]] (Alopiidae), що існував в [[міоцен]]і (20,4-13,7 млн років тому).

== Скам'янілості ==
[[File:Alopias grandis restoration.jpg|left|thumb|''A. palatasi'' (зверху) та ''A. grandis'' (знизу)]]

Зуби акули знайдені на сході [[США]] ([[Південна Кароліна|Південна]] та [[Північна Кароліна]], [[Меріленд]], [[Вірджинія]]) та на [[Мальта|Мальті]]. Формою вони схожі на зуби більшого виду ''[[Alopias grandis]]''.

== Опис ==
''A. palatasi'' відомий лише з ізольованих зубів. Вони великі, завдовжки до 4 см. Вважається, що акула сягала 3,3-4,8 м, максимально виростала до 6,6 м. Форма зубів подібна на форму зубів сучасної [[Акула біла|білої акули]]. Ймовірно, ''Alopias palatasi'' вела аналогічний спосіб життя до великої білої акули.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Chondrichthyes-stub}}
{{палеонтологія-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Лисячі акули]]
[[Категорія:Риби міоцену]]
[[Категорія:Вимерлі тварини, описані 2018]]

title: ?† Alopias palatasi · Час існування: міоцен · 20,4-13,7 млн років тому

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Клас: Хрящові риби (Chondrichthyes)

Надряд: Акули (Selachimorpha)

Ряд: Ламноподібні (Lamniformes)

Родина: Акули-лисиці (Alopiidae)

Рід: Акула-лисиця (Alopias)

Вид: †A. palatasi

Вікісховище: Alopias palatasi


text:
# Короленко Михайло Костянтинович
Короленко Михайло Костянтинович (нар. 20 квітня 1962, м. Кривий Ріг) — міністр промислової політики України (2013—2014); голова правління акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», Герой України.

## Біографія
У 1986 році закінчив Криворізький гірничорудний інститут за спеціальністю «збагачення корисних копалин», має кваліфікацію — гірничий інженер збагачувальник.
Депутат Дніпропетровської обласної ради 5 скликання, секретар Постійної комісії обласної ради з питань використання природних ресурсів.
5 лютого 2013 року призначений Міністром промислової політики України у другому уряді М. Я. Азарова.
З 14 травня 2014 р. до 30 червня 2020 р. очолював правління Запорізького залізорудного комбінату.

## Державні нагороди
- Звання Герой України з врученням ордена Держави (24 серпня 2012) — за визначний особистий внесок у розвиток вітчизняного гірничо-металургійного комплексу, впровадження сучасних технологій у виробництво, багаторічну самовіддану працю[6]
- Ювілейна медаль «20 років незалежності України» (19 серпня 2011);
- Заслужений працівник промисловості України (23 лютого 2012);
- Знак «За заслуги перед містом» (Кривий Ріг) 1-го ступеня (11 квітня 2012);
- Орден «За заслуги перед Запорізьким краєм» III ступеня (2014)
- Орден «За заслуги перед Запорожской краем» II ступеня (2017)
- Знак «За заслуги перед містом Дніпрорудне» (2017)
- Орден «За заслуги перед Запорожской краем» I ступеня (2019)
- Державна премія України в галузі науки і техніки у 2020 року (30 грудня 2020)

title: Короленко Михайло Костянтинович

wikitext:
{{othernames|Короленко}}
{{Картка:Лідер
| ім'я = Михайло Костянтинович Короленко
| зображення = Korolenko ZGRK.jpg
| розмір_зображення = 250пкс
| підпис_під_зображенням = Михайло Короленко в 2013
| посада = ''9-й'' [[Список міністрів промислової політики України|Міністр промислової політики України]]
| попередник =
| наступник = [[Євдокименко Микола Михайлович]] як в.о
| початок_терміну = [[5 лютого]] [[2013]]
| кінець_терміну = [[27 лютого]] [[2014]]
| герб =
| підпис_герба =
| посада2 = Голова правління АТ «[[Південний гірничо-збагачувальний комбінат]]»
| початок_терміну2 =
| кінець_терміну2 =
| попередник2 =
| наступник2 =
| віце-президент =
| президент = [[Янукович Віктор Федорович]]
| президент2 =
| прем'єр-міністр = [[Азаров Микола Янович]]
| дата_народження = 20.04.1962
| місце_народження = м. [[Кривий Ріг]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| громадянство = {{USSR}} → {{UKR}}
| національність =
| виборчий_округ =
| мати =
| батько =
| дружина =
| діти =
| родичі =
| брати =
| професія =
| звання = <!--військове звання, якщо був полководцем-->
| релігія =
| особистий підпис = <!--[[Файл:Example.jpg|ліворуч|120пкс|]]-->
| нагороди = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Держави (Україна)}} {{Державна премія України в галузі науки і техніки}}<ref>[https://www.president.gov.ua/documents/6082020-36221 Указ Президента України № 608/2020]</ref>
{{!)}}
| партія = [[Партія регіонів]]
| сайт =
}}

'''Короленко Михайло Костянтинович''' ({{нар}} [[20 квітня]] [[1962]], м. [[Кривий Ріг]]) — [[Міністри промислової політики України|міністр промислової політики України]]<ref>[http://ua.interfax.com.ua/news/political/139072.htm Голову правління ПГЗК Михайла Короленка призначено міністром промполітики ]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref> (2013—2014); голова правління акціонерного товариства «[[Південний гірничо-збагачувальний комбінат]]», [[Герой України]].

== Біографія ==
У [[1986]] році закінчив [[Криворізький гірничорудний інститут]] за спеціальністю «[[збагачення корисних копалин]]», має кваліфікацію — гірничий інженер збагачувальник.

Депутат [[Дніпропетровська обласна рада|Дніпропетровської обласної ради]] 5 скликання, секретар Постійної комісії обласної ради з питань використання природних ресурсів.

[[5 лютого]] [[2013]] року призначений [[Міністри промислової політики України|Міністром промислової політики України]] у [[Другий уряд Миколи Азарова|другому уряді М. Я. Азарова]].<ref>{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/15423.html |title=Указ Президента України № 70/2013 від 5 лютого 2013 року «Про призначення М.Короленка Міністром промислової політики України» |accessdate=5 лютого 2013 |archive-date=9 лютого 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130209202847/http://www.president.gov.ua/documents/15423.html }}</ref>

З 14 травня 2014 р. до 30 червня 2020 р. очолював правління [[Запорізький залізорудний комбінат|Запорізького залізорудного комбінату]].<ref>{{Cite web |url=http://ukr.lb.ua/news/2014/05/14/266403_eksministr_prompolitiki_vozglavil.html |title=Екс-міністр промполітики очолив Запорізький залізорудний комбінат |accessdate=10 лютого 2015 |archive-date=10 лютого 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150210054600/http://ukr.lb.ua/news/2014/05/14/266403_eksministr_prompolitiki_vozglavil.html }}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.zgrk.com.ua/content/docs/newspapers/2020/2020_RS_28.pdf|title=Газета "Рабочее слово" №2863|date=11 липня 2020|website=www.zgrk.com.ua|language=російською|accessdate=28 лютого 2024}}</ref>

== Державні нагороди ==
* Звання [[Герой України]] з врученням [[Орден Держави|ордена Держави]] ([[24 серпня]] [[2012]]) — ''за визначний особистий внесок у розвиток вітчизняного гірничо-металургійного комплексу, впровадження сучасних технологій у виробництво, багаторічну самовіддану працю''<ref>{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/14984.html |title=Указ Президента України № 490/2012 від 24 серпня 2012 року «Про присвоєння М.Короленку звання Герой України» |accessdate=24 серпня 2012 |archiveurl=https://www.webcitation.org/6BSVrhvA8?url=http://www.president.gov.ua/documents/14984.html |archivedate=16 жовтня 2012 |deadurl=yes }}</ref>
* Ювілейна медаль «20 років незалежності України» (19 серпня 2011);
* Заслужений працівник промисловості України (23 лютого 2012);
* Знак «За заслуги перед містом» (Кривий Ріг) 1-го ступеня (11 квітня 2012);
* Орден «За заслуги перед Запорізьким краєм» III ступеня (2014)
* Орден «За заслуги перед Запорожской краем» II ступеня (2017)
* Знак «За заслуги перед містом Дніпрорудне» (2017)
* Орден «За заслуги перед Запорожской краем» I ступеня (2019)
* Державна премія України в галузі науки і техніки у 2020 року (30 грудня 2020)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20130213165738/http://www.oblrada.dp.ua/depcorp/session6/216 Короленко Михайло Костянтинович // Сайт Дніпропетровської обласної ради]
* [http://www.ukrgeroes.com.ua/KorolenkoMK.html Короленко Михайло Костянтинович // Сайт «Герої України»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180203064344/http://www.ukrgeroes.com.ua/KorolenkoMK.html |date=3 лютого 2018 }}

{{Міністри промислової політики України}}
{{Другий уряд Миколи Азарова}}
{{Ukr-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Кривого Рогу]]
[[Категорія:Випускники Криворізького технічного університету]]
[[Категорія:Депутати Дніпропетровської обласної ради]]
[[Категорія:Українські гірничі інженери]]
[[Категорія:Члени Партії регіонів]]

title: 9-й Міністр промислової політики України

9-й Міністр промислової політики України: 5 лютого 2013 — 27 лютого 2014

Президент: Янукович Віктор Федорович

Прем'єр-міністр: Азаров Микола Янович

Наступник: Євдокименко Микола Михайлович як в.о

title: Голова правління АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

Народився: 20 квітня 1962 (62 роки) · м. Кривий Ріг

Відомий як: державний службовець

Громадянство: СРСР → Україна

Alma mater: Криворізький національний університет (1986)

Політична партія: Партія регіонів

Голова правління АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»: Медіафайли у Вікісховищі


text:
# Миколаїв (поїзд)
«Миколáїв» — нічний швидкий фірмовий пасажирський потяг 2-го класу № 122/121 сполученням Миколаїв — Київ складом Одеської залізниці.
Протяжність маршруту складає — 527 км.
На даний потяг є можливість придбати електронний квиток.

## Історія
Дуже давно курсує по даному маршруту.
22 серпня 2014 року поїзд курсував через Черкаси через схід вантажного поїзда із рейок.
З 9 грудня 2018 року маршрут потяга подовжено від Києва до станції Рівне.
З 18 березня по 4 липня 2020 не курсував через COVID-19, але потім курсував по вихідних.
З 26 жовтня 2020 року знову скорочений до Києва.

## Інформація про курсування
Потяг «Миколаїв» курсує цілий рік, щоденно. На маршруті прямування зупиняється на 11 проміжних станціях.
| Розклад руху потяга «Миколаїв» з 31.03.2019 | Розклад руху потяга «Миколаїв» з 31.03.2019 | Розклад руху потяга «Миколаїв» з 31.03.2019 | Розклад руху потяга «Миколаїв» з 31.03.2019 | Розклад руху потяга «Миколаїв» з 31.03.2019 |
| Час прибуття                                | Час відправлення                            | Станція                                     | Час прибуття                                | Час відправлення                            |
| ------------------------------------------- | ------------------------------------------- | ------------------------------------------- | ------------------------------------------- | ------------------------------------------- |
| —                                           | 21:20                                       | Миколаїв                                    | 07:21                                       | —                                           |
| 06:52                                       | —                                           | Київ-Пасажирський                           | —                                           | 22:14                                       |

Потяг не єдиний у напрямку Києва. Періодично призначаються додаткові потяги в інший час.
Зокрема, в сезонний період призначається додатковий потяг № 209/210 Київ — Миколаїв через Кривий Ріг — Апостолове — Снігурівку — Херсон.
Розклад руху поїздів по станції Миколаїв-Пасажирський на сайті «Укрзалізниці».

## Склад потяга
Фірмовий потяг «Миколаїв» складається з 18 фірмових, зокрема з 5 купейних, 11 плацкартних вагонів та 2 вагонів класу «люкс», сформованих у ПКВЧД-13 «Миколаїв» Одеської залізниці.

## Події
7 серпня 2020 року пасажир потяга розбив вікно і з ножем накинувся на поліцію. Висадили на станції Імені Тараса Шевченка.

title: Миколаїв (поїзд)

wikitext:
{{Otheruses|Миколаїв (значення)}}
{{Потяг
|Назва = Нічний швидкий фірмовий потяг
«Миколаїв»
|Зображення =
|Коментар до зображення =
|Номер потяга = 122/121
|Маршрут = [[Файл:Coat of arms of Nikolayev.svg|19пкс|Миколаїв]] [[Миколаїв]] — [[Файл:Coat of arms Kyiv.svg|15пкс|Київ]] [[Київ-Пасажирський|Київ]]
|Категорія = [[Фірмовий пасажирський потяг]]
|Країни експлуатації = {{UKR}}
|Оператор = '''[[Укрзалізниця]]'''
[[Одеська залізниця]]
[[Південно-Західна залізниця]]
|Відстань = 527 км
|Швидкість =
|Час в дорозі = 9:32 / 9:07
|Країна виробництва =
|Виробник =
|К-сть вагонів = 18
|Компонування вагонів =
|Місткість =
|Роки курсування = Цілий рік, щоденно.
З [[9 грудня]] [[2018]] року продовжено маршрут до станції {{ст.|Рівне}}
|Офіційний сайт =
|Категорія у Commons =
}}
'''«Миколáїв»''' — [[Нічний швидкий поїзд|нічний швидкий]] [[фірмовий пасажирський потяг]] 2-го класу № 122/121 сполученням [[Миколаїв]] — [[Київ]] складом [[Одеська залізниця|Одеської залізниці]].

Протяжність маршруту складає — 527 км.

На даний потяг є можливість придбати [[Електронний квиток (залізниця)|електронний квиток]]<ref>{{Cite web |url=http://booking.uz.gov.ua/ |title=Онлайн резервування та придбання квитків |accessdate=18 жовтня 2019 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20190626040812/https://booking.uz.gov.ua/ |archivedate=26 червня 2019 |deadurl=yes }}</ref>.

== Історія ==
Дуже давно курсує по даному маршруту.

[[22 серпня]] [[2014]] року поїзд курсував через [[Черкаси (станція)|Черкаси]] через схід вантажного поїзда із рейок<ref>{{Cite web|title=У зв’язку зі сходом з рейок цистерн на Черкащині змінено маршрут курсування більше 20 пасажирських поїздів :: Актуальна тема :: Прес-центр :: Офіційний вебсайт Укрзалізниці|url=https://www.uz.gov.ua/press_center/up_to_date_topic/387981/|website=www.uz.gov.ua|accessdate=2021-04-11|archive-date=11 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210411091655/https://www.uz.gov.ua/press_center/up_to_date_topic/387981/}}</ref>.

З [[9 грудня]] [[2018]] року маршрут потяга подовжено від [[Київ-Пасажирський|Києва]] до станції [[Рівне (станція)|Рівне]].

З [[18 березня]] по [[4 липня]] [[2020]] не курсував через [[Коронавірусна хвороба 2019 в Україні|COVID-19]], але потім курсував по вихідних.

З [[26 жовтня]] [[2020]] року знову скорочений до [[Київ-Пасажирський|Києва]].

== Інформація про курсування ==
{|{{Railway line header|collapse=no}}
{{BS-header|Маршрут потяга «Миколаїв»||blue|yellow}}
{{BS-table}}
{{BS2||KBHFa|0|'''[[Рівне (станція)|Рівне]]'''}}
{{BS2||HST|12|'''[[Здолбунів (станція)|Здолбунів-Пасажирський]]'''}}
{{BS2||HST|33|'''[[Острог (станція)|Острог]]'''}}
{{BS2||HST|51|'''[[Кривин (станція)|Кривин]]'''}}
{{BS2||HST|65|'''[[Славута I]]'''}}
{{BS2||HST|85|'''[[Шепетівка (станція)|Шепетівка]]'''}}
{{BS2||HST|117|'''[[Полонне (станція)|Полонне]]}}
{{BS2||HST|119|'''[[Понінка (станція)|Понінка]]}}
{{BS2||HST|131|'''[[Миропіль (станція)|Миропіль]]'''}}
{{BS2||HST|142|'''[[Печанівка (станція)|Печанівка]]'''}}
{{BS2||HST|167|'''[[Чуднів-Волинський]]'''}}
{{BS2||HST|206|'''[[Бердичів (станція)|Бердичів]]}}
{{BS2||HST|286|'''[[Попільня (станція)|Попільня]]'''}}
{{BS2||HST|324|'''[[Фастів I]]'''}}
{{BS2||BHF|388|'''[[Київ-Пасажирський|Київ]]'''}}
{{BS2||HST|496|'''[[Миронівка (станція)|Миронівка]]'''}}
{{BS2||HST|532|'''[[Корсунь (станція)|Корсунь]]'''}}
{{BS2||HST|556|'''[[Городище (станція)|Городище]]'''}}
{{BS2||HST|604|'''[[Імені Тараса Шевченка (станція)|Імені Тараса Шевченка]]'''}}
{{BS2||HST|628|'''[[Кам'янка (станція)|Кам'янка]]'''}}
{{BS2||HST|643|'''[[Фундукліївка]]'''}}
{{BS2||HST|681|'''[[Чорноліська]]'''}}
{{BS2||HST|743|'''[[Куцівка (станція)|Куцівка]]'''}}
{{BS2||HST|766|'''[[Долинська (станція)|Долинська]]'''}}
{{BS2||HST|792|'''[[Казанка (станція)|Казанка]]'''}}
{{BS2||HST|819|'''[[Новий Буг (станція)|Новий Буг]]'''}}
{{BS2||HST|861|'''[[Явкине (станція)|Явкине]]'''}}
{{BS2||KBHFe|914|'''[[Миколаїв (станція)|Миколаїв]]'''}}
|}
|}
Потяг «Миколаїв» курсує цілий рік, щоденно. На маршруті прямування зупиняється на 11 [[Проміжна залізнична станція|проміжних станціях]]<ref>[https://www.uz.gov.ua/passengers/timetable/?ntrain=122+-+миколаїв+рівне+-+'МИКОЛАЇВ'+-+з+19.05.2019+щоденно&ntrain_out=122+-+миколаїв+рівне+-+'МИКОЛАЇВ'+-+з+19.05.2019+щоденно&by_number=Пошук Розклад руху потяга «Миколаїв» сполученням Миколаїв — Рівне]{{Недоступне посилання}}</ref>.
{| class="wikitable collapsible"
!bgcolor="#FF0000" colspan="5"| {{color|blue|Розклад руху потяга «Миколаїв» з [[31 березня|31.03]].[[2019]]}}
|-
! Час прибуття
! Час відправлення
! Станція
! Час прибуття
! Час відправлення
|-
|align=center|—
|align=center|21:20
|align=center|'''[[Миколаїв (станція)|Миколаїв]]'''
|align=center|07:21
|align=center|—
|-
|align=center|06:52
|align=center|—
|align=center|'''[[Київ-Пасажирський]]'''
|align=center|—
|align=center|22:14
|}
Потяг не єдиний у напрямку [[Київ|Києва]]. Періодично призначаються додаткові потяги в інший час.

Зокрема, в сезонний період призначається додатковий потяг № 209/210 Київ — Миколаїв через [[Кривий Ріг-Головний|Кривий Ріг]] — [[Апостолове (станція)|Апостолове]] — [[Снігурівка (станція)|Снігурівку]] — [[Херсон (станція)|Херсон]].

Розклад руху поїздів по станції [[Миколаїв (станція)|Миколаїв-Пасажирський]] на сайті «Укрзалізниці»<ref>{{Cite web|url = https://www.uz.gov.ua/passengers/timetable/?station=23536&by_station=Пошук|title = Розклад руху пасажирських потягів по ст. Миколаїв-Пасажирський|last = |first = |date = |website = |publisher = ''Офійіний вебсайт «Укрзалізниці»''|language = |accessdate = |archive-date = 22 липня 2020|archive-url = https://web.archive.org/web/20200722224506/https://uz.gov.ua/passengers/timetable/?station=23536&by_station=Пошук}}</ref>.

== Склад потяга ==
Фірмовий потяг «Миколаїв» складається з 18 фірмових, зокрема з 5 [[Купе (вагон)|купейних]], 11 [[Плацкартний вагон|плацкартних вагонів]] та 2 [[Вагон класу Люкс|вагонів класу «люкс»]], сформованих у ПКВЧД-13 «Миколаїв» [[Одеська залізниця|Одеської залізниці]]<ref>{{Cite web |url=http://www.mza.ru/express.html |title=Довідка «Експрес-3» |accessdate=18 серпня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160919210127/http://www.mza.ru/express.html |archivedate=19 вересня 2016 |deadurl=yes }}</ref>.

== Події ==
[[7 серпня]] [[2020]] року пасажир потяга розбив вікно і з [[Ніж|ножем]] накинувся на [[Поліція|поліцію]]. Висадили на станції [[Імені Тараса Шевченка (станція)|Імені Тараса Шевченка]]<ref>{{Cite web|title=НП в поїзді Рівне-Миколаїв: п'яний пасажир кидався на поліцію з ножем|url=https://www.rbc.ua/ukr/styler/chp-poezde-rovno-nikolaev-pyanyy-passazhir-1596778950.html|website=РБК-Украина|accessdate=2021-02-04|language=ru|archive-date=25 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220125064555/https://www.rbc.ua/ukr/styler/chp-poezde-rovno-nikolaev-pyanyy-passazhir-1596778950.html}}</ref><ref>{{Cite web|title=Погрожував ножем: поліція затримала пасажира поїзда Рівне-Київ-Миколаїв|url=https://www.rbc.ua/ukr/news/ugrozhal-nozhom-politsiya-zaderzhala-passazhira-1596725793.html|website=РБК-Украина|accessdate=2021-02-04|language=ru|archive-date=25 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220125064839/https://www.rbc.ua/ukr/news/ugrozhal-nozhom-politsiya-zaderzhala-passazhira-1596725793.html}}</ref>.

== Див. також ==
{{Портал|Залізниця}}
* [[Фірмовий пасажирський потяг]]
* [[Укрзалізниця]]
* [[Одеська залізниця]]
* [[Південно-Західна залізниця]]

== Примітки ==
{{reflist}}{{Іменні поїзди}}
[[Категорія:Фірмові поїзди]]
[[Категорія:Маршрути швидкісних поїздів України]]

title: Основні дані

Країни експлуатації: Україна

Оператор: Укрзалізниця · Одеська залізниця · Південно-Західна залізниця

Період курсування: Цілий рік, щоденно. · З 9 грудня 2018 року продовжено маршрут до станції Рівне

title: Деталі маршруту

Маршрут: Миколаїв — Київ

title: Склад потяга

title: Маршрут потяга «Миколаїв»

0 · Рівне
12 · Здолбунів-Пасажирський
33 · Острог
51 · Кривин
65 · Славута I
85 · Шепетівка
117 · Полонне
119 · Понінка
131 · Миропіль
142 · Печанівка
167 · Чуднів-Волинський
206 · Бердичів
286 · Попільня
324 · Фастів I
388 · Київ
496 · Миронівка
532 · Корсунь
556 · Городище
604 · Імені Тараса Шевченка
628 · Кам'янка
643 · Фундукліївка
681 · Чорноліська
743 · Куцівка
766 · Долинська
792 · Казанка
819 · Новий Буг
861 · Явкине
914 · Миколаїв


text:
# Збагачувальна фабрика Макіївського коксохімічного заводу, цех № 2
Збагачувальна фабрика Макіївського коксохімічного заводу, цех № 2 — збудована за проектом інституту «Діпрококс» і введена в дію у 1954 році. Виробнича потужність за проектом 1750 тис. тонн на рік, фактично досягнута — 2300 тис. тонн.
Призначена для збагачення Шихти коксівного вугілля. Технологічна схема односекційна, глибина збагачення 0 мм. Застосовується відсадка вугілля крупністю 0-60 мм у ширококласифікованому вигляді. Шлами збагачуються у флотаційних машинах. Промпродукт основної відсадки перезбагачується у контрольній відсаджувальній машині. Кінцевий продукт — концентрат надходить безпосередньо на коксування.
Місце знаходження: м. Макіївка, Донецька обл., залізнична станція Ясинувата.

wikitext:
'''Збагачувальна фабрика Макіївського коксохімічного заводу, цех № 2''' — збудована за проектом інституту «[[Діпрококс]]» і введена в дію у [[1954]] році. Виробнича потужність за проектом 1750 тис. тонн на рік, фактично досягнута — 2300 тис. тонн.

Призначена для збагачення Шихти [[коксівне вугілля|коксівного вугілля]]. Технологічна схема односекційна, глибина збагачення 0 мм. Застосовується [[відсадка]] [[вугілля]] крупністю 0-60 мм у ширококласифікованому вигляді. [[Шлам]]и збагачуються у флотаційних машинах. Промпродукт основної відсадки перезбагачується у контрольній відсаджувальній машині. Кінцевий продукт — [[концентрат]] надходить безпосередньо на [[коксування]].

Місце знаходження: м. [[Макіївка]], Донецька обл., залізнична станція [[Ясинувата (станція)|Ясинувата]].

== Джерела ==
{{ГЕС3}}

[[Категорія:Збагачувальні фабрики Макіївки|Макіївського коксохімічного заводу]]
[[Категорія:Підприємства, засновані 1954]]


text:
# Ступакове
Ступако́ве — селище в Україні, у Вуглегірській міській громаді Горлівського району Донецької області.

## Населення
За даними перепису 2001 року населення селища становило 58 осіб, із них 39,66 % зазначили рідною мову українську, 55,17 % — російську, 5,17 % — білоруську.

## З історії
Селище Красний Пахар Вуглегірської міськради перейменовано на селище Ступакове — на вшанування лейтенанта Збройних сил України Івана Ступака.

title: Ступакове

wikitext:
{{Селище
 | назва           = Ступакове
 | область         = [[Донецька область]]
 | район           = [[Горлівський район]]
 | громада         = [[Вуглегірська міська громада]]
 | засновано       =
 | населення       = 58
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           =
 | ref-площа       =
 | щільність       =
 | поштовий індекс = 86488
 | телефонний код  = 6252
 | координати      = {{coord|48|17|2|N|38|18|31|E|scale:100000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 48 | lat_min = 17 | lat_sec = 2
   | lon_deg = 38 | lon_min = 18 | lon_sec = 31
 | висота          = 267
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | адреса          = 86481, Донецька обл., Бахмутський р-н, м. Вуглегірськ, вул. Больнична, 2
 | облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=29.03.2014&rf7571=42742 Ступакове]
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      = 63,7
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         = [[Булавин (станція)|Булавин]]
 | відстань ст     = 6,2
 | голова          = Мартинов Михайло Олексійович
 }}

'''Ступако́ве''' — [[селище]] в [[Україна|Україні]], у [[Вуглегірська міська громада|Вуглегірській міській громаді]] [[Горлівський район|Горлівського району]] [[Донецька область|Донецької області]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]] населення селища становило 58 осіб, із них 39,66 % зазначили рідною мову [[Українська мова|українську]], 55,17 % — [[Російська мова|російську]], 5,17 % — [[білоруська мова|білоруську]].<ref>{{Cite web |url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp |title=Розподіл населення за рідною мовою на ukrcensus.gov.ua |accessdate=29 березня 2014 |archive-date=31 липня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp |date=2014-07-31 }}</ref>

== З історії ==
Селище Красний Пахар Вуглегірської міськради перейменовано на селище Ступакове — на вшанування лейтенанта Збройних сил України [[Ступак Іван Станіславович|Івана Ступака]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Donetsk-geo-stub}}

{{Вуглегірська міська громада}}
{{Горлівський район}}
{{Бахмутський район (1923—2020)}}
{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Селища Горлівського району]]
[[Категорія:Селища, перейменовані в рамках декомунізації]]

title: селище Ступакове

Країна: Україна

Область: Донецька область

Район: Горлівський район

Тер. громада: Вуглегірська міська громада

Облікова картка: Ступакове

title: Основні дані

title: Відстань

Найближча залізнична станція: Булавин

title: Селищна влада

Голова селищної ради: Мартинов Михайло Олексійович

title: Карта

Карта: Ступакове


text:
# Талліннська оборона (1941)
З радянської сторони в обороні брали участь 10-й і 11-й стрілецькі корпуси 8-ї армії Ф. С. Іванова та загони морської піхоти, естонський та латиський робочі полки —загальною чисельністю до 27000 чоловік, з них 16000 моряків — за підтримки авіації — 85 літаків — та берегової артилерії і кораблів Балтійського флоту, обороною Таллінна керував генерал-лейтенант Попов М. М.

## Перебіг боїв
22 липня нацисти поновлюють наступ з району Тарту на Раквере — Кунда та з району Пярну на Мяр'ямаа. Того ж дня 12 радянських торпедних катерів ставлять мінні загородження на виходах з шхерних фарватерів в районі Хапасарі. Торпедні катери капітан-лейтенанта Осипова С. О. та старшого лейтенанта Гуманенка В. П. потопили два німецькі тральники та пошкодили міноносець.
Столиця Естонської РСР не була готова до боїв на суші, оборонні споруди почали зводитися з другої половини липня 1941 року за участі інженерного відділу Балтійського флоту, військ та місцевих жителів; будівництво завершити не вдалося. Цими роботами керував інженер-капітан В. К. Коновалов, згодом командир підводного човна.
Головна оборонна лінія споруджувалася за 9-12 кілометрів від міста, друга лінія зводилася на підходах до окраїн, до будівництва барикад та загороджень на підступах до гаваней та причалів приступили лише за 3 дні до відходу радянських військ.
В кінці липня загін воєнних моряків, сформований із особового складу кораблів та берегової оборони під керівництвом полковника Костикова І. Г. займає рубіж річки Казарі — Рапла — завдовжки близько 80 кілометрів. Загін відбивав німецькі атаки з боку Пярнуського шосе, прикриваючи роботи по зведенню оборонних споруд.
1 серпня біля Мяр'ямаа займає позиції один батальйон окремої бригади морської піхоти, три батальйони — на північ на підступах до Таллінна, Палдіскі оборонявся будівельним батальйоном.
3 серпня радянські літаки БФ штурмували противника в районах Раквере та Старо-Фінері, бомбардували Пярну. Того ж дня відбувся наліт Ю-88 на аеродром в Таллінні, на рейді Рохукюла пошкоджений есмінець «Енгельс».
Війська 18-ї армії німецької групи армій «Північ» 5 серпня вийшли на підступи до Таллінна, перервали шосе на Нарву, зв'язок телеграфний та телефонний з Ленінградом перервався.
Того ж дня командування Балтійського флоту приймає рішення про створення штабу оборони головної бази, його очолює генерал-майор берегової служби Зашихін.
7 серпня пробилися до Фінської затоки в районі Юмінда — Кунда та відрізали радянські війська в місті. 10-й стрілецький корпус відходить на Таллінн, 11-й — до Нарви.
Для оборони Таллінна застосовувалися два бронепоїзди, виготовлені за 2 тижні на Талліннському суднобудівному заводі, пристосовані до вузькоколійки. Ці потяги використовувалися південніше Таллінна на лінії Лііва — Рапла — Юлемісте — фосфорний завод. Бронепоїзд № 1 здійснив 3 рейди в німецький тил біля Рапли, біля станції Кійзі висадилася група матросів провела бій та відійшла залізницею, бронепотяги діяли до 27 серпня, при відступі залишені на станції Таллінн-порт.
8 серпня німецькі війська виходять до затоки Хара-Лахта.
10 серпня наступ німецьких сил на Таллінн був зупинений.
Німецьке командування виставило в напрямі Таллінна 4 піхотні дивізії за підтримки авіації, артилерії та танків — загальною чисельністю до 60000 вояків.
14 серпня керування керівництво обороною Таллінна покладається на Військову раду Балтійського флоту.
Рубіж від затоки Палдіскі-Лахті до бухти Хара-Лахта займає 10-й стрілецький корпус разом з морською піхотою та флотськими частинами — 14 стрілецьких частин та підрозділів, танкова рота — 13 Т-26, та інші загони — загальна чисельність становила близько 20000 осіб.
Канонерські човни «Аргунь» та «Москва» (командир дивізіону капітан 2-го рангу Антонов Н. В.) відбивали німецькі спроби прорватися по узбережжю зі сходу.
17 серпня німецькі війська займають Нарву.
19 серпня нацисти починають артилерійський обстріл зі східної сторони оборонної лінії, 6 торпедних катерів намагаються вийти на рейд головної бази, були відігнані біля острова Кері вогнем артбатареї.
20 серпня поновлюється німецький наступ на всьому фронті, основний удар наноситься в прибережній смузі зі сходу в напрямі Кусалу — Миза|миза]] Кодасо — в місці недовершених оборонних споруд. До цього часу загальний фронт оборони становив до 180 кілометрів, хронічно не вистачало артилерії. Бойовими частинами прикривалися лише найважливіші напрями та ділянки, неприкриті розриви між батальйонами та ротами сягали 5-8 км, полки займали оборону в 25-30 км — у 156-го стрілецького полку оборонна лінія сягала 28 кілометрів. Особливо стійко оборонявся загін морської піхоти полковника Костікова Івана Григоровича.
21 серпня радянські частини приймають спробу контрнаступу, але швидко були відкинуті, лівофлангові підрозділи 22-ї мотострілецької дивізії НКВС за підтримки артилерійської батареї острова Аегна та канонерських човнів «Аргунь» і «Москва» зуміли закріпитися в районі бухти Колга-Лахт. Моряки Кострікова відбили 5 німецьких атак, до вечора змушені відійти.
22 серпня в постійних боях німецькі частини досягають рубежу за 12 кілометрів від Таллінна.
В другій половині 23 серпня бої йшли вже на рубежі річки Піріта; моряки Кострікова оборонялися за 16 кілометрів від Палдіскі, при повному оточенні полковник повів загін в останню атаку. Корабель «Кіров» з лідером «Ленінград» вели вогонь по скупченню танків біля переправи через річку Кейла, було знищено 12 танків, двохгарматну гаубичну батарею, вбито багато піхотинців.
Ближні підступи до Таллінна захищала 1-ша бригада морської піхоти полковника Парафила, які разом із зенітниками відбивали по кілька атак за день. Зенітно-кулеметна рота молодшого лейтенанта Казбана за добу відбила «психічні атаки» двох німецьких батальйонів, згідно звітів, було вбито до 500 солдатів противника. Використання снарядів на кораблях та артбатареях сягало 2000 на добу.
24 серпня на фронт вирушає останній резерв оборони — талліннська міліція, загін матросів-добровольців та курсантів Вищого військово-морського училища ім. Фрунзе.
25 серпня німецькі сили отримують артилерію та важкі міномети, сили Люфтваффе проводять безперервне бомбардування — крейсер «Кіров» за день зазнав 7 авіанальотів, після артилерійської підготовки проводиться наступ по всьому периметру. Радянські війська відходять на головний рубіж оборони, що знаходився в передмісті Таллінна, сили вермахту отримують можливість повністю прострілювати місто та порт.
26 серпня вночі німецькі невеликі загони просочуються в передмістя, від бомбардувань з повітря починаються пожежі. Цього часу нацистські сили прориваються до Ленінграду, і ставка ВГК приймає 26 серпня рішення про перебазування гарнізону та флоту з Таллінна в Ленінград та Кронштадт, того ж дня невеликі кораблі відводяться за півострів Пальясааре. Того ж дня був потоплений транспорт «Луначарський».
27 серпня віце-адмірал Трибуц отримує наказ евакуації військ в Кронштадт, того ж дня починаються вуличні бої в Таллінні — радянською контратакою як прикриттям до підготовки евакуації. Ранком того дня починається німецький наступ з південного заходу в напрямі села Харку, з півдня — на Раудату, зі сходу — на озеро Юлемісте та село Козе — всі з ціллю прорватися до шляхів відходу в пристані. Оборону тут тримали 22-га мотострілецька дивізія НКВД, 1-ша бригада морської піхоти та 54-й окремий батальйон зв'язку.
Евакуація починається 28 серпня, ранком кораблі виходять на рейд, пополудні знімаються з якоря. 29 серпня почався Талліннський перехід. На кораблях відпливло близько 20000 бійців та мирного населення, в гавані затоплені старий мінний загороджувач «Амур» та три шхуни, виставлено мінні загородження.

## Значення
Оборона Таллінна не зробила значного внеску до стримування наступу німецьких військ на Ленінградському стратегічному напрямі. Надзвичайно швидке просування німецьких сил на Ленінград практично паралізувало дії Балтійського флоту, котрий змушено обмежувався діями в Фінській затоці з огляду на виставлені нацистами та фінами мінні поля. 5 вересня 1941 німецькі війська повністю зайняли територію Естонії.

title: Талліннська оборона (1941)

wikitext:
{{infobox military conflict
| conflict    = Талліннська оборона (1941)
| partof      = [[Операція «Барбаросса»]]
| image       =Baltflot gr.jpg
| caption     =Зведення оборонних укріплень на підступах до Таллінна.
| date        = [[5 серпня|5]]–[[28 серпня]] [[1941]]
| place       = [[Таллінн]] та його околиці
| coordinates =
| territory =
| result = перемога Німеччини, перехід [[Балтійський флот ВМФ СРСР|Балтійського флоту]] в [[Кронштадт]]
| status =
| combatant1 = {{GERnazi}}
| combatant2 = {{SU}}
| combatant3 =
| commander1 = {{Прапорець|GERnazi}} [[Георг фон Кюхлер]]
| commander2 = {{Прапорець|SU}} [[Ніколаєв Іван Федорович]]
 {{Прапорець|SU}} [[Попов Маркіан Михайлович]]
{{Прапорець|SU}} [[Трибуц Володимир Пилипович]]
| commander3 =
| units1 = {{Прапорець|GERnazi}} [[група армій «Північ»]]
| units2 ={{Прапорець|SU}} [[Північно-Західний фронт (Друга світова війна)|Північно-Західний фронт]]
{{Прапорець|SU}} [[Північний фронт (Друга світова війна)|Північний фронт]]
{{Прапорець|SU}} [[Ленінградський фронт]] (з 27 серпня 1941)
| strength1 =
| strength2 =
| casualties1 =
| casualties2 =
| notes =
}}
{{Операція «Барбаросса»}}

З радянської сторони в обороні брали участь [[10-й стрілецький корпус (СРСР)|10-й]] і [[11-й стрілецький корпус (СРСР)|11-й стрілецькі корпуси]] [[8-ма армія (СРСР)|8-ї армії]] [[Іванов Федір Сергійович|Ф. С. Іванова]] та загони морської піхоти, естонський та латиський робочі полки —загальною чисельністю до 27000 чоловік, з них 16000 моряків — за підтримки авіації — 85 літаків — та берегової артилерії і кораблів Балтійського флоту, обороною Таллінна керував генерал-лейтенант Попов М. М.

== Перебіг боїв ==
22 липня нацисти поновлюють наступ з району [[Тарту]] на [[Раквере]] — [[Кунда]] та з району [[Пярну]] на [[Мяр'ямаа]]. Того ж дня 12 радянських торпедних катерів ставлять мінні загородження на виходах з шхерних фарватерів в районі Хапасарі. Торпедні катери капітан-лейтенанта [[Осипов Сергій Олександрович|Осипова С. О.]] та старшого лейтенанта [[Гуманенко Володимир Петрович|Гуманенка В. П.]] потопили два німецькі тральники та пошкодили міноносець.

Столиця Естонської РСР не була готова до боїв на суші, оборонні споруди почали зводитися з другої половини липня 1941 року за участі інженерного відділу Балтійського флоту, військ та місцевих жителів; будівництво завершити не вдалося. Цими роботами керував [[Інженер-капітан (військове звання)|інженер-капітан]] [[Коновалов Володимир Костянтинович|В. К. Коновалов]], згодом командир підводного човна.

Головна оборонна лінія споруджувалася за 9-12 кілометрів від міста, друга лінія зводилася на підходах до окраїн, до будівництва барикад та загороджень на підступах до гаваней та причалів приступили лише за 3 дні до відходу радянських військ.

В кінці липня загін воєнних моряків, сформований із особового складу кораблів та берегової оборони під керівництвом полковника Костикова І. Г. займає рубіж річки [[Казарі]] — [[Рапла]] — завдовжки близько 80 кілометрів. Загін відбивав німецькі атаки з боку [[Пярнуське шосе|Пярнуського шосе]], прикриваючи роботи по зведенню оборонних споруд.

1 серпня біля Мяр'ямаа займає позиції один батальйон окремої бригади морської піхоти, три батальйони — на північ на підступах до Таллінна, [[Палдіскі]] оборонявся будівельним батальйоном.

3 серпня радянські літаки БФ штурмували противника в районах Раквере та Старо-Фінері, бомбардували Пярну. Того ж дня відбувся наліт Ю-88 на аеродром в Таллінні, на рейді Рохукюла пошкоджений есмінець «Енгельс».

Війська [[18-та армія (Третій Рейх)|18-ї армії]] німецької [[Група армій «Північ»|групи армій «Північ»]] 5 серпня вийшли на підступи до Таллінна, перервали шосе на Нарву, зв'язок телеграфний та телефонний з [[Санкт-Петербург|Ленінградом]] перервався.

Того ж дня командування Балтійського флоту приймає рішення про створення штабу оборони головної бази, його очолює генерал-майор берегової служби [[Зашихін Гаврило Савелійович|Зашихін]].

7 серпня пробилися до Фінської затоки в районі [[Юмінда]] — [[Кунда]] та відрізали радянські війська в місті. 10-й стрілецький корпус відходить на Таллінн, 11-й — до Нарви.

Для оборони Таллінна застосовувалися два бронепоїзди, виготовлені за 2 тижні на Талліннському суднобудівному заводі, пристосовані до вузькоколійки. Ці потяги використовувалися південніше Таллінна на лінії Лііва — Рапла — [[Юлемісте (озеро)|Юлемісте]] — фосфорний завод. Бронепоїзд № 1 здійснив 3 рейди в німецький тил біля Рапли, біля станції Кійзі висадилася група матросів провела бій та відійшла залізницею, бронепотяги діяли до 27 серпня, при відступі залишені на станції Таллінн-порт.

8 серпня німецькі війська виходять до затоки [[Хара-Лахта]].

10 серпня наступ німецьких сил на Таллінн був зупинений.

Німецьке командування виставило в напрямі Таллінна 4 піхотні дивізії за підтримки авіації, артилерії та танків — загальною чисельністю до 60000 вояків.

14 серпня керування керівництво обороною Таллінна покладається на Військову раду Балтійського флоту.

Рубіж від затоки Палдіскі-Лахті до бухти Хара-Лахта займає 10-й стрілецький корпус разом з морською піхотою та флотськими частинами — 14 стрілецьких частин та підрозділів, танкова рота — 13 [[Т-26]], та інші загони — загальна чисельність становила близько 20000 осіб.

Канонерські човни «Аргунь» та «Москва» (командир дивізіону капітан 2-го рангу [[Антонов Неон Васильович|Антонов Н. В.]]) відбивали німецькі спроби прорватися по узбережжю зі сходу.

17 серпня німецькі війська займають Нарву.

19 серпня нацисти починають артилерійський обстріл зі східної сторони оборонної лінії, 6 торпедних катерів намагаються вийти на рейд головної бази, були відігнані біля острова [[Кері (острів)|Кері]] вогнем артбатареї.

20 серпня поновлюється німецький наступ на всьому фронті, основний удар наноситься в прибережній смузі зі сходу в напрямі [[Кусалу]] — Миза|миза]] Кодасо — в місці недовершених оборонних споруд. До цього часу загальний фронт оборони становив до 180 кілометрів, хронічно не вистачало артилерії. Бойовими частинами прикривалися лише найважливіші напрями та ділянки, неприкриті розриви між батальйонами та ротами сягали 5-8 км, полки займали оборону в 25-30 км — у 156-го стрілецького полку оборонна лінія сягала 28 кілометрів. Особливо стійко оборонявся загін морської піхоти полковника Костікова Івана Григоровича.

21 серпня радянські частини приймають спробу контрнаступу, але швидко були відкинуті, лівофлангові підрозділи 22-ї мотострілецької дивізії НКВС за підтримки артилерійської батареї острова [[Аегна]] та канонерських човнів «Аргунь» і «Москва» зуміли закріпитися в районі бухти Колга-Лахт. Моряки Кострікова відбили 5 німецьких атак, до вечора змушені відійти.

22 серпня в постійних боях німецькі частини досягають рубежу за 12 кілометрів від Таллінна.

В другій половині 23 серпня бої йшли вже на рубежі річки [[Піріта (річка)|Піріта]]; моряки Кострікова оборонялися за 16 кілометрів від Палдіскі, при повному оточенні полковник повів загін в останню атаку. Корабель «Кіров» з лідером «Ленінград» вели вогонь по скупченню танків біля переправи через річку [[Кейла (ріка)|Кейла]], було знищено 12 танків, двохгарматну гаубичну батарею, вбито багато піхотинців.

Ближні підступи до Таллінна захищала 1-ша бригада морської піхоти полковника [[Парафило Терентій Михайлович|Парафила]], які разом із зенітниками відбивали по кілька атак за день. Зенітно-кулеметна рота молодшого лейтенанта Казбана за добу відбила «психічні атаки» двох німецьких батальйонів, згідно звітів, було вбито до 500 солдатів противника. Використання снарядів на кораблях та артбатареях сягало 2000 на добу.

24 серпня на фронт вирушає останній резерв оборони — талліннська міліція, загін матросів-добровольців та курсантів Вищого військово-морського училища ім. Фрунзе.

25 серпня німецькі сили отримують артилерію та важкі міномети, сили Люфтваффе проводять безперервне бомбардування — крейсер «Кіров» за день зазнав 7 авіанальотів, після артилерійської підготовки проводиться наступ по всьому периметру. Радянські війська відходять на головний рубіж оборони, що знаходився в передмісті Таллінна, сили вермахту отримують можливість повністю прострілювати місто та порт.

26 серпня вночі німецькі невеликі загони просочуються в передмістя, від бомбардувань з повітря починаються пожежі. Цього часу нацистські сили прориваються до Ленінграду, і ставка ВГК приймає 26 серпня рішення про перебазування гарнізону та флоту з Таллінна в Ленінград та [[Кронштадт]], того ж дня невеликі кораблі відводяться за півострів Пальясааре. Того ж дня був потоплений транспорт «Луначарський».

27 серпня віце-адмірал Трибуц отримує наказ евакуації військ в Кронштадт, того ж дня починаються вуличні бої в Таллінні — радянською контратакою як прикриттям до підготовки евакуації. Ранком того дня починається німецький наступ з південного заходу в напрямі села Харку, з півдня — на Раудату, зі сходу — на озеро Юлемісте та село [[Косе (село)|Козе]] — всі з ціллю прорватися до шляхів відходу в пристані. Оборону тут тримали 22-га мотострілецька дивізія НКВД, 1-ша бригада морської піхоти та 54-й окремий батальйон зв'язку.

Евакуація починається 28 серпня, ранком кораблі виходять на рейд, пополудні знімаються з якоря. 29 серпня почався [[Талліннський перехід]]. На кораблях відпливло близько 20000 бійців та мирного населення, в гавані затоплені старий мінний загороджувач «Амур» та три шхуни, виставлено мінні загородження.
[[Файл:Бронепотяги Таллінського кораблеремонтного заводу.jpg|міні|Бронепотяг виробництва Талліннського кораблеремонтного заводу]]

== Значення ==
Оборона Таллінна не зробила значного внеску до стримування наступу німецьких військ на Ленінградському стратегічному напрямі. Надзвичайно швидке просування німецьких сил на Ленінград практично паралізувало дії Балтійського флоту, котрий змушено обмежувався діями в Фінській затоці з огляду на виставлені нацистами та фінами мінні поля. [[5 вересня]] [[1941]] німецькі війська повністю зайняли територію Естонії.

== Див. також ==
* [[Битви та операції німецько-радянської війни]]
* [[Оборона Ханко]]
* [[Моонзундська операція (1941)]]
* [[Радянська евакуація Таллінна]]
* [[Моонзундська операція (1944)]]

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20131109130447/http://oborona.org/oborona-rossii/tallinskaya-oborona-1941-goda.html Таллінська оборона 1941]{{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20131109133711/http://www.uvao.ru/uvao/ru/regions/n_1586/o_100428 Бойові операції. Таллінська операція 1941]{{ref-ru}}
* [http://academic.ru/dic.nsf/bse/137990/Таллина Таллінна оборона 1941]{{ref-ru}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131109130901/http://academic.ru/dic.nsf/bse/137990/Таллина |date=9 листопада 2013 }}
* http://www.weltkrieg.ru/tanks/351-tallinna-soomusrong.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131109131140/http://www.weltkrieg.ru/tanks/351-tallinna-soomusrong.html |date=9 листопада 2013 }}
* http://voynablog.ru/2013/02/08/oborona-tallina-v-1941-godu/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131109133158/http://voynablog.ru/2013/02/08/oborona-tallina-v-1941-godu/ |date=9 листопада 2013 }}
* http://otvoyna.ru/tallin1.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130623153359/http://otvoyna.ru/tallin1.htm |date=23 червня 2013 }}
* [http://www.bgudkov.ru/?page_id=582 Морський флот країни 1941—1945 (рос.)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131109132950/http://www.bgudkov.ru/?page_id=582 |date=9 листопада 2013 }}

{{Battle-stub}}

[[Категорія:Східноєвропейський театр воєнних дій Другої світової війни]]
[[Категорія:Операція «Барбаросса»]]
[[Категорія:Операції і битви радянсько-німецької війни]]
[[Категорія:Конфлікти в 1941]]
[[Категорія:Битви в СРСР]]
[[Категорія:1941 в СРСР]]
[[Категорія:Битви в Балтійському регіоні]]
[[Категорія:Битви в Балтійському морі]]
[[Категорія:Битви Німеччини в Другій світовій війні]]
[[Категорія:Битви СРСР]]
[[Категорія:Облоги Талліна]]
[[Категорія:Серпень 1941]]
[[Категорія:Битви в Естонії]]
[[Категорія:Події 5 серпня]]
[[Категорія:Події 28 серпня]]

title: Талліннська оборона (1941)

Дата: 5–28 серпня 1941

Місце: Таллінн та його околиці

Результат: перемога Німеччини, перехід Балтійського флоту в Кронштадт

title: Сторони

Третій Рейх: СРСР

title: Командувачі

Георг фон Кюхлер: Ніколаєв Іван Федорович · Попов Маркіан Михайлович · Трибуц Володимир Пилипович

title: Військові формування

група армій «Північ»: Північно-Західний фронт · Північний фронт · Ленінградський фронт (з 27 серпня 1941)


text:
# Ліски (община Виниця)
Ліски (мак. Лески) — село у Північній Македонії, яке входить до общини Виниця, що в Східному регіоні країни.
Громада складається з — 579 осіб (перепис 2002) і всі македонці. Село розкинулося в передгірській місцевості (середні висоти — 540 метрів) у підніжжі гірського пасма Плачковиця.

title: Ліски (община Виниця)

wikitext:
{{Населений пункт Північної Македонії
| тип                    = село
| назва                  = Ліски
| місцева назва          = {{lang-mk|Лески}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             = <!--Example.jpg-->
| зображення_розмір      = <!--300px -->
| зображення_підпис      =
| розташування           =
| опис розташування      =
| mapx                   =
| mapy                   =
| marksize               =
| регіон                 = [[Східний регіон (Македонія)|Східний]]
| община                 = [[Виниця (община)|Виниця]]
| засноване              =
| перша згадка           =
| агломерація            =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 579 осіб (перепис [[2002]]{{MKD-census2002}})
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
| координати             = {{coord|41|52|03|N|22|28|52|E|scale:100000|display=inline,title}}
|lat=
|long=
|lat_dir=N | lat_deg= 41 | lat_min= 52
           | lat_sec= 03
|lon_dir=E | lon_deg= 22 | lon_min= 28
           | lon_sec= 52
| висота                 = 540
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| відстань               =
| залізниця к            =
| ref-залізниця к        =
| автошлях к             =
| ref-автошлях к         =
| фізична к              =
| ref-фізична к          =
| залізниця с            =
| фізична с              =
| автошлях с             =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| ремарки                =
}}

'''Ліски''' ({{lang-mk|Лески}}) — [[село]] у [[Північна Македонія|Північній Македонії]], яке входить до общини [[Виниця (община)|Виниця]], що в [[Східний регіон (Македонія)|Східному регіоні]] країни.

Громада складається з — 579 осіб ''(перепис [[2002]])'' і всі македонці. Село розкинулося в передгірській місцевості ''(середні висоти — 540 метрів)'' у підніжжі гірського пасма [[Плачковиця]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.wikimapia.org/#lat=41.8675&lon=22.481111&z=15&l=37&m=b Ліски на wikimapia.org] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181225091439/http://wikimapia.org/#lat=41.8675&lon=22.481111&z=15&l=37&m=b |date=25 грудня 2018 }}

{{Виниця (община)}}

{{македонія-доробити}}

[[Категорія:Населені пункти общини Виниця]]

title: Основні дані

Країна: Північна Македонія

Регіон: Східний

Община: Виниця

Населення: 579 осіб (перепис 2002)

title: Карта

Карта: Ліски


text:
# Кампо-Маан (національний парк)
Національний парк Кампо-Маан — національний парк площею 2680 км² , що розташований на півдні Камеруну, та межує з Екваторіальною Гвінеєю. Парк омивається Атлантичним океаном. Загальна площа національного парку та буферної зони становить приблизно 7 000 км².  Клімат має два сухих сезони, з листопада по березень і з липня по серпень, і два сезони дощів, з квітня по червень і з серпня по жовтень. Середня річна температура приблизно 25°C.

## Історія
Заповідник дикої природи Кампо (1582 км 2) був створений у 1932 році. Прилегла лісова плантація Маан (990 км 2 ) була створена в 1980 році для збереження Aucoumea klaineana (okoumé), породи дерев з високою економічною цінністю лісозаготівлі. З часом охоронювана територія розширилася.
6 серпня 1999 року згідно з Рішенням 054/CAB/PN ліс було оновлено до Технічно-експлуатаційної одиниці (TOU) площею 771 000 га. Campo Ma'an TOU має план розподілу землі, що включає охоронювану територію та охоронюваний ліс, лісогосподарські одиниці, морський маєток і агролісомеліорацію.
У 2000 році ліс став нинішнім національним парком Кампо-Маан, як компенсація за шкоду, завдану навколишньому середовищу від нафтопроводу Чад-Камерун.

## Біорізноманіття
Національний парк Кампо-Маан є гарячою точкою біорізноманіття з широким спектром видів рослин і тварин, у тому числі кількома таксономічними ендеміками. Види ссавців включають лісових слонів, дуйкерів, бегемотів, чагарникових свиней, гігантських панголінів, чорних колобусів, мандрилів і леопардів.  У південній частині парку мешкає невелика популяція лісових буйволів. У національному парку Кампо-Маан живуть популяції західної рівнинної горили, що перебуває під загрозою зникнення, і центральноафриканського шимпанзе, що знаходиться під загрозою зникнення також. Цей район вважається пріоритетним ландшафтом для збереження західних рівнинних горил і шимпанзе МСОП. Тут зареєстровано 122 види рептилій, 165 видів риб. Дослідження багатоніжок, проведене в 2015 році, повідомляє про 27 видів, найпоширенішим з яких є Aporodesmus gabonicus. Тут також мешкає понад 300 видів птахів.  Тип лісу – це в основному закритий вічнозелений ліс, і описується як атлантичний ліс Біафра з багатьма видами рослин із сімейства Caesalpiniaceae.   У межах парку  зустрічаються 29 унікальних видів рослин. У сусідньому селі Біфа була виявлена рідкісна орхідея, що знаходиться під загрозою зникнення, з роду Distylodon; тривають оцінки для виявлення подальшої появи цього виду в охоронюваній території. Кампо Маан існував як дощовий тропічний ліс протягом плейстоцену, що робить його дуже прадавнім лісом. Вибіркові рубки проводились у 1994–1995 роках із залишенням лісосікових доріг через територію заказника.   Парк піддається багатьом загрозам — вирубці лісу, браконьєрству, сільськогосподарському втручанню і розвитоку узбережжя. Будівництво дамби гідроелектростанції Memve'ele та глибоководного порту Крібі представляють додаткові загрози для біорізноманіття регіону.  Через високе біорізноманіття та потребу в постійному та стійкому збереженні Кампо Маан було запропоновано як пілотне місце для екотуризму.

## Вплив на корінні народи
Регіон Камеруну, де розташований парк Кампо-Маан, є традиційною територією двох основних корінних груп, баг'єлі (пігмеїв) і банту, які проживають тут понад 4000 років. Bagyeli традиційно є мисливцями-збирачами, покладаючись на ліс, щоб забезпечити ресурси, зокрема лікарські рослини.  Ця група представляє меншість корінного населення в районі з приблизною чисельністю менше 10 000 осіб. В даний час в околицях національного парку Кампо Маан розташовано понад 100 сіл.
Підписання у грудні 1999 року проекту Campo Ma'an GEF/Biodiversity запровадило нове фінансування парку, що дозволило забезпечити дотримання правил, що забороняють використання природних ресурсів із заповідної території. До цього не було жодної охорони чи взагалі правоохоронних органів, які б обмежували доступ до паркової зони. Інтегральна охоронна зона, яка охоплює 2901 квадратний кілометр, повністю закрита для місцевого населення, а видобуток природних ресурсів заборонено на 4196 квадратних кілометрах регіону. Є повідомлення про постійне незаконне полювання та браконьєрство на території заповідника, хоча в період між 2011 і 2014 роками було зазначено, що полювання людей знизилося на 50 відсотків.

title: Кампо-Маан (національний парк)

wikitext:
{{Заповідна зона
|назва = Національний парк Кампо Маан
|розташування = Камерун
|найближче_місто =
|оператор =
|мапа = Cameroon
|категорія МСОП = II
|площа = {{convert|2680.00|km2|sqmi|0|abbr=on}}
|заснований = 2000
|число_відвідувачів =
|рік_відвідувачів =
}}
[[Файл:Peters_Duiker_(Cephalophus_callipygus)_from_behind,_Campo_Maan_National_Park.jpg|міні| Антилопа [[Cephalophus callipygus|Петерса Дуйкер]]]]
'''Національний парк Кампо-Маан''' — національний парк площею 2680 км² <ref name=":222">{{Cite journal|last=Matthews|first=Adele|last2=Matthews|first2=Andreas|year=2004|title=Survey of gorillas ( Gorilla gorilla gorilla ) and chimpanzees ( Pan troglodytes troglodytes ) in Southwestern Cameroon|journal=Primates|volume=45|issue=1|pages=15–24|doi=10.1007/s10329-003-0058-4|pmid=14586801}}</ref>, що розташований на півдні [[Камерун|Камеруну]], та межує з [[Екваторіальна Гвінея|Екваторіальною Гвінеєю]]. Парк омивається [[Атлантичний океан|Атлантичним океаном]].<ref name=":1">{{Cite journal|last=Bekhuis|first=Patricia D. B. M.|last2=De Jong|first2=Christine B.|last3=Prins|first3=Herbert H. T.|year=2008|title=Diet selection and density estimates of forest buffalo in Campo-Ma'an National Park, Cameroon|journal=African Journal of Ecology|volume=46|issue=4|pages=668–675|doi=10.1111/j.1365-2028.2008.00956.x}}</ref> Загальна площа національного парку та буферної зони становить приблизно 7 000 км². <ref name=":3">{{Cite web|url=https://www.wwf-congobasin.org/where_we_work/cameroon/campo_ma_an_programme/|title=Kudu-Zombo Programme|website=www.wwf-congobasin.org|archive-url=https://web.archive.org/web/20160424042902/http://www.wwf-congobasin.org:80/where_we_work/cameroon/campo_ma_an_programme/|archive-date=2016-04-24|url-status=live|access-date=2021-04-21}}</ref> Клімат має два сухих сезони, з листопада по березень і з липня по серпень, і два сезони дощів, з квітня по червень і з серпня по жовтень. Середня річна температура приблизно 25°C.

== Історія ==
[[Файл:Musée_de_l'arbre.jpg|міні|Національний парк Кампо Маан]]
Заповідник дикої природи Кампо (1582 км 2) був створений у 1932 році.<ref name=":0">Owono, J.C. (2001). The extent of Bagyeli Pygmy involvement in the development and Management Plan of the Campo Ma’an UTO. In J. Nelson & L. Hossack (Eds.), ''Indigenous Peoples and Protected Areas in Africa: From Principles to Practice'' (pp. 243-268). Forest Peoples Programme. {{ISBN|0-9544252-1-9}} https://www.forestpeoples.org/sites/fpp/files/publication/2010/08/camerooncampomaaneng.pdf</ref> Прилегла лісова плантація Маан (990 км 2 ) була створена в 1980 році для збереження ''Aucoumea klaineana'' (okoumé), породи дерев з високою економічною цінністю лісозаготівлі. З часом охоронювана територія розширилася.

6 серпня 1999 року згідно з Рішенням 054/CAB/PN ліс було оновлено до Технічно-експлуатаційної одиниці (TOU) площею 771 000 га. Campo Ma'an TOU має план розподілу землі, що включає охоронювану територію та охоронюваний ліс, лісогосподарські одиниці, морський маєток і агролісомеліорацію. <ref>{{Cite book
|title=The Complex Forest: Communities, Uncertainty, and Adaptive Collaborative Management
|last=Colfer
|first=Carol J. Pierce
|year=2010
|publisher=Taylor & Francis
|isbn=978-1-136-52311-3
}}</ref>

У 2000 році ліс став нинішнім національним парком Кампо-Маан, як компенсація за шкоду, завдану навколишньому середовищу від [[Трубопровідний транспорт|нафтопроводу]] Чад-Камерун.<ref name=":13">{{Cite journal|last=Tchouto|first=M. G. P.|last2=De Boer|first2=W. F.|last3=De Wilde|first3=J. J. F. E.|last4=Van Der Maesen|first4=L. J. G.|year=2006|title=Diversity Patterns in the Flora of the Campo-Ma'an Rain Forest, Cameroon: Do Tree Species Tell it All?|journal=Biodiversity and Conservation|volume=15|issue=4|pages=1353–1374|doi=10.1007/s10531-005-5394-9}}</ref> <ref>{{Cite book
|title=The Equitable Forest: Diversity, Community, and Resource Management
|last=Colfer
|first=Carol J. Pierce
|year=2010
|publisher=Routledge
|isbn=978-1-136-52346-5
}}</ref>

== Біорізноманіття ==
[[Файл:Habituation_des_Gorilles.jpg|міні| Зображення горили з програми звикання WWF у Національному парку Кампо Маан.]]
Національний парк Кампо-Маан є гарячою точкою [[біорізноманіття]] з широким спектром видів рослин і тварин, у тому числі кількома таксономічними ендеміками. Види ссавців включають [[Африканський слон|лісових слонів]], [[Дуїкер|дуйкерів]], [[Бегемот звичайний|бегемотів]], [[Potamochoerus larvatus|чагарникових свиней]], [[Панголін велетенський|гігантських панголінів]], [[Colobus satanas|чорних колобусів]], [[Мандрил звичайний|мандрилів]] і [[Леопард|леопардів]].<ref name=":32">Dongmo, Z. N., N’Goran, K. P., Fondja, C., & Nkono, J. (2015). [http://d2ouvy59p0dg6k.cloudfront.net/downloads/rapport_final_inventaire_faune_campo.pdf EVALUATION DE LA DYNAMIQUE DES POPULATIONS DE GRANDS ET MOYENS MAMMIFERES DANS LE DOMAINE FORESTIER PERMANENT DE L’UNITE TECHNIQUE OPERATIONNELLE CAMPO MA’AN]. 103.</ref> <ref>{{Cite journal|last=Matthews|first=Adele|last2=Matthews|first2=Andreas|year=2002|title=Distribution, population density, and status of sympatric cercopithecids in the Campo-Ma'an area, southwestern cameroon|journal=Primates|volume=43|issue=3|pages=155–168|doi=10.1007/BF02629644|pmid=12145397}}</ref> У південній частині парку мешкає невелика популяція лісових буйволів. У національному парку Кампо-Маан живуть популяції західної рівнинної [[Горила|горили,]] [[Види на межі зникнення|що перебуває під загрозою зникнення]], і центральноафриканського [[Шимпанзе звичайний|шимпанзе]], [[Види під загрозою вимирання|що знаходиться під загрозою зникнення]] також. Цей район вважається пріоритетним ландшафтом для збереження західних рівнинних горил і шимпанзе [[Міжнародний союз охорони природи|МСОП]].<ref name=":122">{{Cite book
|title=Regional Action Plan for the Conservation of Western Lowland Gorillas and Central Chimpanzees 2015–2025
|year=2015
|editor-last=Maisels
|editor-first=Fiona
|editor2-last=Williamson
|editor2-first=Liz
|editor3-last=Strindberg
|editor3-first=Samantha
|editor4-last=Pokempne
|editor4-first=Amy
|editor5-last=Greer
|editor5-first=David
|editor6-last=Stokes
|editor6-first=Emma
|editor7-last=Jeffery
|editor7-first=Kathryn
|editor8-last=Breue
|editor8-first=Thomas
|editor9-last=Wilkie
|editor9-first=David
|doi=10.2305/IUCN.CH.2005.SSC-RAP.1.en
|isbn=978-2-8317-1701-2
}}</ref><ref name=":022">{{Cite web|url=http://wwf.panda.org/?325912/The-saving-of-Campo-Maan-National-Park|title=The saving of Campo Ma'an National Park|date=6 квітня 2018|website=WWF Global|publisher=WWF|access-date=13 вересня 2018}}</ref> Тут зареєстровано 122 види [[Плазуни|рептилій]], 165 видів риб. Дослідження [[Двопарноногі багатоніжки|багатоніжок]], проведене в 2015 році, повідомляє про 27 видів, найпоширенішим з яких є ''Aporodesmus gabonicus.''<ref name=":23">{{Cite journal|last=Mbenoun Masse|first=Paul Serge|last2=Nzoko Fiemapong|first2=Armand Richard|last3=Vandenspiegel|first3=Didier|last4=Golovatch|first4=Sergei I.|year=2018|title=Diversity and distribution of millipedes (Diplopoda) in the Campo Ma'an National Park, southern Cameroon|journal=African Journal of Ecology|volume=56|pages=73–80|doi=10.1111/aje.12418}}</ref> Тут також мешкає понад 300 видів птахів.<ref>{{Cite web|url=https://www.africanbirdclub.org/countries/Cameroon/ibas|title=Important Bird Areas|date=1 грудня 2013|publisher=African Bird Club|archive-url=https://web.archive.org/web/20200814060800/https://www.africanbirdclub.org/countries/Cameroon/ibas|archive-date=14 серпня 2020|url-status=dead|access-date=13 вересня 2018}}</ref> <ref>{{Cite web|url=http://datazone.birdlife.org/site/factsheet/6134|title=Campo Ma'an complex|publisher=BirdLife International|access-date=13 вересня 2018|quote=A total of 200 species have been recorded from the National Park, and more than another 100 from adjacent buffer zones}}</ref> Тип лісу – це в основному закритий вічнозелений ліс, і описується як ''атлантичний ліс Біафра'' з багатьма видами рослин із сімейства [[Цезальпінієві|Caesalpiniaceae]].<ref name=":23" /> <ref name=":13" /> <ref name=":2" /> У межах парку  зустрічаються 29 унікальних видів рослин.<ref>{{Cite journal|last=Tchouto|first=M. G. P.|last2=Yemefack|first2=M.|last3=De Boer|first3=W. F.|last4=De Wilde|first4=J. J. F. E.|last5=Van Der Maesen|first5=L. J. G.|last6=Cleef|first6=A. M.|year=2006|title=Biodiversity Hotspots and Conservation Priorities in the Campo-Ma'an Rain Forests, Cameroon|journal=Biodiversity and Conservation|volume=15|issue=4|pages=1219–1252|doi=10.1007/s10531-005-0768-6}}</ref> У сусідньому селі Біфа була виявлена рідкісна [[Зозулинцеві|орхідея]], що знаходиться під загрозою зникнення, з роду Distylodon; тривають оцінки для виявлення подальшої появи цього виду в охоронюваній території.<ref>{{Cite journal|last=Droissart|first=Vincent|last2=Cribb|first2=Phillip J.|last3=Simo-Droissart|first3=Murielle|last4=Stévart|first4=Tariq|year=2014|title=Taxonomy of Atlantic Central African orchids 2. A second species of the rare genus Distylodon (Orchidaceae, Angraecinae) collected in Cameroon|journal=PhytoKeys|issue=36|pages=27–34|doi=10.3897/phytokeys.36.7225|pmc=4023340|pmid=24843291|doi-access=free}}</ref> Кампо Маан існував як дощовий тропічний ліс протягом [[Плейстоцен|плейстоцену]], що робить його дуже прадавнім лісом.<ref name=":2">{{Cite journal|last=Tchouto|first=M. G. P.|last2=De Wilde|first2=J.J.F.E.|last3=De Boer|first3=W. F.|last4=Van Der Maesen|first4=L. J. G.|last5=Cleef|first5=A. M.|year=2009|title=Bio‐indicator species and Central African rain forest refuges in the Campo‐Ma'an area, Cameroon|url=https://pure.uva.nl/ws/files/4290590/61883_Cleef.pdf|journal=Systematics and Biodiversity|volume=7|pages=21–31|doi=10.1017/S1477200008002892}}</ref> Вибіркові рубки проводились у 1994–1995 роках із залишенням лісосікових доріг через територію заказника. <ref name=":1" /> <ref name=":222" /> Парк піддається багатьом загрозам — [[Лісозаготівля|вирубці лісу]], [[Браконьєрство|браконьєрству]], сільськогосподарському втручанню і розвитоку узбережжя.<ref name=":022" /> Будівництво дамби гідроелектростанції Memve'ele та глибоководного порту Крібі представляють додаткові загрози для біорізноманіття регіону. <ref name=":122" /> Через високе біорізноманіття та потребу в постійному та стійкому збереженні Кампо Маан було запропоновано як пілотне місце для екотуризму. <ref>{{Cite journal|last=Forje|first=Gadinga W.|last2=Tchamba|first2=Martin N.|last3=Eno-Nku|first3=Manasseh|year=2021|title=Determinants of ecotourism development in and around protected areas: The case of Campo Ma'an National Park in Cameroon|journal=Scientific African|volume=11|pages=e00663|bibcode=2021SciAf..1100663F|doi=10.1016/j.sciaf.2020.e00663|doi-access=free}}</ref>

== Вплив на корінні народи ==
Регіон Камеруну, де розташований парк Кампо-Маан, є традиційною територією двох основних корінних груп, баг'єлі ([[Пігмеї (раса)|пігмеїв]]) і банту, які проживають тут понад 4000 років.<ref>Mveng, Engelbert. 1984. Histoire du Cameroun. Tome premier. Edition CEPER, Douala.</ref> Bagyeli традиційно є мисливцями-збирачами, покладаючись на ліс, щоб забезпечити ресурси, зокрема лікарські рослини. <ref name=":22">{{Cite journal|last=Nlom|first=Jean Hugues|year=2021|title=A bio-economic analysis of conflicts between illegal hunting and wildlife management in Cameroon: The case of Campo-Ma'an National Park|journal=Journal for Nature Conservation|volume=61|page=126003|bibcode=2021JNatC..6126003N|doi=10.1016/j.jnc.2021.126003}}</ref> Ця група представляє меншість корінного населення в районі з приблизною чисельністю менше 10 000 осіб. В даний час в околицях національного парку Кампо Маан розташовано понад 100 сіл. <ref name=":22" />

Підписання у грудні 1999 року проекту Campo Ma'an GEF/Biodiversity запровадило нове фінансування парку, що дозволило забезпечити дотримання правил, що забороняють використання природних ресурсів із заповідної території. До цього не було жодної охорони чи взагалі правоохоронних органів, які б обмежували доступ до паркової зони. Інтегральна охоронна зона, яка охоплює 2901 квадратний кілометр, повністю закрита для місцевого населення, а видобуток природних ресурсів заборонено на 4196 квадратних кілометрах регіону. Є повідомлення про постійне незаконне полювання та браконьєрство на території заповідника, хоча в період між 2011 і 2014 роками було зазначено, що полювання людей знизилося на 50 відсотків.<ref name=":32"/>

== Список літератури ==
{{Reflist}}

{{Заповідні території Камеруну}}
{{нк}}

[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 2000]]
[[Категорія:Національні парки Камеруну]]
[[Категорія:Категорія МСОП II]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]

title: Національний парк Кампо Маан

Країна: Камерун

Розташування: Камерун

Статус: Об'єкт попереднього списку Світової спадщини ЮНЕСКО