text:
# Lanchester Motor Company

Lanchester (Ланчестер) — з 1899 року англійський виробник автомобілів. Штаб-квартира розташована в місті Бірмінгем. У 1931 році компанію купує фірма The Birmingham Small Arms Company Limited. У 1955 році компанія припинила виробництво автомобілів. Нині бренд належить фірмі Tata Motors.

## Фредерік Вільям Ланчестер
Фредерік Вільям Ланчестер народився в 1868 році в родині відомого архітектора, він був третьою дитиною в сім'ї, в якій було всього шість дітей. Батьки бажали дати своїм дітям гарну освіту, і вони її отримали, Фред, як його називали, навчався відмінно, оскільки в нього була тяга за знаннями. Він закінчив інститут Хартлі, після чого вступив в Королівський науковий коледж в Південному Кенсінгтоні, після навчання він йде працювати в патентне бюро. 1888 року за сприяння свого дядька Джона Філда Суінберна, який був зброярем, Фреда беруть на роботу в Forward Gas Engine Co, велику фірму (понад 300 працівників), яка займається виготовленням газових двигунів конструкції Евінса і Ньюмана.
Спочатку Фредерік зайняв місце помічника керуючого, через рік Фред Ланчестер вперше виявив здібності інженера, спроєктувавши відцентровий регулятор обертів двигуна, який став використовуватися на двигунах фірми, в якій він працював, отримуючи при цьому пенні в розмірі десяти шилінгів з кожного проданого двигуна. У 1890 він проєктує і патентує реєстратор, що фіксує розгін і гальмування транспортних засобів, незабаром, після смерті менеджера, його місце зайняв 22-річний Фред. Останній відразу взявся за нові проєкти, спроєктувавши двигун більшого розміру, ніж той, що випускала компанія, його компресія була дуже низькою, проте в плюсах мотора була його економічність, незабаром він винайде систему самозапуску газових двигунів, яку продасть за дуже солідну суму фірмі Crossley Brothers Ltd.
У 1892 році Фред орендує маленьку майстерню поруч з фірмою, в якій працює, і починає проводити дослідну роботу, однак скоро відбувається конфлікт інтересів, оскільки керівництво хоче, щоб Фред Ланчестер працював у сфері, яка була цікава компанії, а Фред хотів розширити свою базу знань за рахунок експериментів, і він покидає своє місце, однак його місце зайняв його молодший брат Джордж, якому було всього 19 років, проте Джордж теж не прийшов з вулиці в компанію, а пропрацював у ній з 15 років.
Тим часом Фредерік залишає Англію і вирушає до США, по дорозі туди його зацікавили чайки, їх будова та застосування їх в інтересах аеронавтики, він ловив їх і заміряв крила. У США він продає деякі свої патенти і заодно вивчає американські напрацювання по темі двигунів внутрішнього згоряння. Незабаром він повертається до Англії і починає працювати над двигуном, у якому як паливо використовувався бензол, а для його подачі в циліндр Ланчестер винайшов щітковий карбюратор, який подавав паливну суміш в потрібній пропорції, цей двигун було вирішено встановити на човен-плоскодонку, цей човен допомагав будувати ще один брат Фреда — Френк, в 1894 році її спустили на воду в Оксфорді, цей човен стала першою в Британії човном з ДВЗ. Але Фред Ланчестер мріяв про інший вид транспорту — про літаки, він експериментував з іграшковими аеропланами, в яких як двигун виступала гумка, Фред вирішує побудувати легкий двигун, а для цього потрібен був капітал, він вдається до допомоги Джеймса і Аллана Уайтфілдів, і засновує компанію з розробки ДВЗ, але перші досліди з повномірним аеропланом пройшли невдало, і Фредерік вирішив переключитися на побудову автомобіля, якого у Великій Британії ще не було.
Йти второваною стежкою було в стилі Ланчестера, і він вирішив не копіювати чиїсь напрацювання, а спроєктувати все з білого аркуша, а на допомогу йому приходить Джордж. Разом вони будують 4-колісний автомобіль, рама якого була виготовлена з металевих трубок, на неї встановили кузов, виготовлений з волоського горіха. Посеред рами був встановлений 1.3 л двигун повітряного охолодження, потужністю 5 к.с., його особливістю була наявність двох колінчастих валів, які оберталися в різних напрямках, на обох кінцях валів були встановлені маховики для рівномірної роботи двигуна, а за маховиками були змонтовані пропелери для охолодження єдиного циліндра. Привід коліс був ланцюговим, але момент йшов до них через планетарну коробку передач, яку запатентував Фред, вона була двоступеневою. Колеса автомобіля були велосипедного типу, на які були встановлені пневматичні покришки місцевої фірми Dunlop, кузов був тримісний, і був спроєктований так, щоб центр ваги знаходився так низько, наскільки можливо, при цьому не забувалося і про комфорт пасажирів, тому машина була оснащена потужними ресорами.
Автомобіль будувався протягом 1895 року, але випробувати його вдалося в лютому 1896 року, ще не був скасований закон «червоного прапора», тому спочатку автомобіль задовольняв своїми характеристиками, але незабаром дозволена максимальна швидкість була скасована, та змагання, які пройшли в тому ж році, показали, що хоч машина була і надійна, але потужності їй явно бракувало, щоб успішно конкурувати. Тоді брати беруться за модернізацію авто, і вони будують 3.5 л мотор з двома циліндрами і потужністю в 8 к.с.. Цей мотор також мав два колінчастих вала, які мали в цілому шість шатунів (для кращого балансу), як запалювання виступав механізм, який виробляв струм від обертання маховика, в той час як інші автомобілі оснащувалися трубками розжарювання або системою запалювання високої напруги. Ще однією особливістю мотора була наявність великих грибоподібних клапанів, які одночасно задіювали систему впуску і випуску в обох циліндрах. Окрім нового двигуна старий кузов отримав і новий привід коліс, Фреда не влаштовував ланцюговий привід, тому він встановив кардан і редуктор черв'ячного типу, сама коробка передач отримала гальмівну систему, яка працювала в будь-якому з напрямків, рульова система була також перероблена, рульовий важіль був поміщений збоку, обороти двигуна регулювалися через заслінку, а за допомогою відцентрового регулятора обертів, який він спроєктував колись.
У 1897 році було вирішено побудувати ще один автомобіль, цього разу з іншим кузовом, автомобіль отримав всі ті ж механізми, але підвіска була модернізована, Ланчестер встановив на неї консольну підвіску, яка була запатентована, жоден автомобіль того часу не міг конкурувати з цією машиною по комфортабельності, за що це авто і отримало золоту медаль на автомобільній виставці, що проходила в Річмонді в 1898 році.
Тим часом старший з братів починає замислюватися про виробництво автомобілів, тому він вирішує запровадити контроль якості вузлів, до того ж запчастини повинні бути взаємозамінними, а не індивідуальними для кожного мотора або іншого агрегату, також Фредерік став використовувати в своїх моторах болти і гайки з маркуванням М. В той же час два інших брата теж не сиділи, склавши руки, а модернізували 8-сильний мотор, переробивши його на рідинне охолодження. Мотор встановили на човен для випробувань, і після успішних тестів було вирішено встановити його на ще один автомобіль, в результаті 8-сильних прототипів було побудовано три штуки, цю машину, яку назвали 8НР Mail Phaeton, продали місцевому бізнесмену. Сам Фред працював над модернізацією планетарної трансмісії, в яку хотів запровадити проміжні передачі. У червні 1899 року проходила автомобільна виставка в Річмонді, в рамках якої здійснювалися і змагання на надійність, це були єдині змагання, в яких Фредерік виступав особисто, в підсумку судді вручили йому золоту медаль за конструкцію автомобіля, крім нього «золото» отримали фірми Daimler Motor Co і Delahaye Syndicate.

## Заснування компанії
Все йшло до того, щоб почати виробляти автомобілі серійно, в результаті в грудні 1899 року за допомогою тих же Уайтфілдів і братів П'ю (Чарльза Вернона і Джона), власників фірми Rudge Whitworth Cycles, ґрунтується фірма Lanchester Engine Co.

## Початок виробництва автомобілів
Фірма поки виготовляла і продавала двигуни власної конструкції, в 1900 році Королівський автоклуб проводив 1000-мильні змагання, «Ланчестер» не зайняв призових місць, але фінішував він тільки з однією-єдиною поломкою за цей час, що говорить про надійність вже не нової машини. Перший серійний автомобіль з'явився в серпні 1901 року, це був 10-сильний 4-літровий автомобіль з двигуном повітряного охолодження. Це був автомобіль, побудований за колишнім принципом: середнє розташування двигуна на металевій рамі, консольна підвіска, бічний важіль керування автомобілем, цікавою особливістю була наявність гудка, який приводився в дію натисканням ноги. Як новинка виступала нова триступінчаста планетарна коробка передач. Один з перших автомобілів Фредерік відправив своєму другові — Редьярду Кіплінгу, і хоча під час тестів машина зламалася, Кіплінг залишився вірний марці до кінця життя, Кіплінг придумував і текст реклами автомобілів цієї марки.
Через рік машина отримує дискові гальма задніх коліс, як гальмівні елементи задіювалися мідні колодки, які швидко зношувалися, до того ж диск швидко забивався брудом і пилом, що робило його менш ефективним, незабаром Фред Ланчестер поділиться своєю інновацією з фірмою AC. 1903 року з'являється версія з водяним охолодженням, яка розвивала 12 к.с., мала велику колію коліс і розвивала майже на 10 км/год більше, ніж попередниця (64 км/год проти 56 км/год). Разом з нею була анонсована і більша модель 16НР з 4.8 л мотором, який мав повітряне охолодження. На початку 1904 року з'являється варіант з водяним охолодженням, який отримує індекс 18НР, в цей період в компанії працював Арчі Міллершіп, який любив витворяти трюки на моделі 18НР — підвішував на два фути над землею відкритий золотий годинник, і під'їжджав на машині так повільно і плавно, що закривав корпус, після чого знімав годинник і показував, що ніяких вм'ятин і саден на корпусі не залишилося, таким чином рекламували насамперед плавну трансмісію автомобілів цієї марки. Бажаючи випускати не тільки дорогі і солідні автомобілі, але й доступніші, Фред розробляє 900-кубову машину, але в березні 1904 року фірма заявляє про самоліквідацію, у листопаді фірма була оголошена банкрутом і реорганізована в Lanchester Motor Company, до цього моменту було виготовлено близько 350 автомобілів.
Після реорганізації фірми з'являються нові моделі, це насамперед 2.5 л 4-циліндрова машина 20НР, машина мала верхнє розташування клапанів, що було в новинку в той час, а оснащена 2-ступінчастою коробкою передач вона могла розвивати швидкість до 80 км/год, причому на другій передачі могла їхати вже починаючи з 5 км/год, але вже в 1905 році її змінили на 3-ступінчасту.
У 1906 році з'являється 2-циліндрова модель 12НР з мотором 4 л, а також перша 6-циліндрова машина — 28НР, з 3.65 л мотором, обидві були з водяним охолодженням, в 1907 році на замовлення стали ставити кермові колеса замість важелів управління, які вже практично ніхто не використовував на той час, плюс на підлозі з'явилася педаль акселератора. Крім цього в 1907 році була побудована 50-сильна 8.1 л модель, яка в серійне виробництво не пішла, в 1908 році припиняється виробництво 2-циліндрових автомобілів, і фірма пропонує своїм покупцям тільки 4-циліндровий 20НР і 6-циліндровий 28НР. Фредерік дедалі більше захоплювався винаходами, він працює над уприскуванням палива, турбонаддувом, підшипниками з постійним змащуванням, демпферами валів в двигуні і багатьма іншими проєктами, в підсумку в 1909 році він залишає фірму, щоб зосередитися на своїх проєктах, місце головного інженера займає Джордж, Френк весь цей час працює фінансовим директором компанії.
Після відходу Фред залишається консультантом з технічних питань, більш того, він починає консультувати і фірму Daimler Motor Co, для якої спроєктує демпфер крутильних коливань колінчастого валу, який і понині використовується в сучасних двигунах. Також його захопила мрія юнацтва — авіація, і крім автомобільних компаній, він став консультувати авіаційну White and Thompson Co, яка за його рекомендаціями стала використовувати алюмінієві крила, розпірки крил та інші інновації.
У 1911 році Джордж вирішує модернізувати існуючий модельний ряд, допомагає йому в проєктах Фред, першою оновленою машиною стала модель 38НР, 6-циліндровий мотор якої мав об'єм у 4.9 л, машина отримала демпфери коливань колінчастого валу.
Через рік з'являється і нова 4-циліндрова машина 25НР з 3.1 л мотором, обидва мотори, як і колись, мали верхнє розташування клапанів, автомобілі можна було замовити як в готовому вигляді, так і у вигляді шасі, на які покупці самі могли встановити замовні кузови, проте популярністю користувалися власні кузови фірми Lanchester, які могли перетворюватися з закритих у відкриті і назад всього за 5 хвилин, якщо були потрібні ключі для зняття верху.
Однак машини по колишньому відрізнялися специфічним дизайном, можна було відразу здалеку дізнатися, що це автомобіль марки «Ланчестер», але автомобілі цієї марки були дорогими, а багата клієнтура бажала бачити автомобілі з довгими капотами, довгий передок вказував на кількість циліндрів, захованих за під капотом автомобіля, і на статус його власника. У підсумку в 1914 році з'являється дорога машина Sporting Forty 40HP з 5.5 л під капотом, цей шестициліндровий мотор, спроєктований вже самостійно Джорджем, мав, на відміну від попередніх моторів, бічні клапани, від попередників ця модель відрізнялася і відсутністю щіткового карбюратора, а також відсутністю консольної підвіски спереду (вона збереглася ззаду), починаючи з 40НР машини починають втрачати свою індивідуальність.
З початком війни фірма починає випускати броньовики, які переважно поставлялись Російській армії, в Росію машини поставлялися з щітковими карбюраторами, які могли працювати на паливі будь-якої якості (в Росії не було якісного палива), у той час як для західного фронту поставлялися броньовики з карбюраторами «Смітса», які стали встановлюватися на Sporting Forty 40HP. Велика частина броньовиків «Ланчестера» пізніше використовувалася Білою армією в Громадянській війні, крім броньовиків і карет швидкої допомоги приміщення заводу використовувалися і для виробництва авіаційних двигунів фірм RAF і Sunbeam.
Після війни багато виробників шикарних автомобілів перейшли на виробництво двигунів з верхнім розташуванням розподілвалів, позначився досвід побудови авіаційних двигунів, що не обійшов стороною і фірму Lanchester. Джордж вирішив змінити конструкцію мотора своєї довоєнної 40НР, оскільки інших моделей на той момент вже не виробляли, до 1920 року зібрали кілька довоєнних машин ще епохи Фреда, тобто ті, які були з короткою носовою частиною. А тепер 40НР отримує новий 6.2 л рядний 6-циліндровий мотор з верхнім розподільчим валом і клапанами, мотор видавав 95 к.с., що дозволяло автомобілю з 3-ступінчастою коробкою передач рухатися зі швидкістю в 125 км/год, причому знову третя передача могла бути задіяна в інтервалі з 5 км до максимальної швидкості. Кузов машини був виготовлений з алюмінієвих листів з використанням нової для того часу технології — киснево-ацетиленового зварювання. Передня підвіска була перероблена, Джорджа не задовольнили характеристики покупних ресор, і він спроєктував власні, які і стала виготовляти фірма сама.
Автомобіль був представлений на автошоу в 1920 році, його подавали як «Найкращий автомобіль у світі», брати не заощадили на обробці салону, і вона настільки була шикарна, що Георг V зауважив, що ця машина більше підходить елітній повії, ніж принцам. Цей автомобіль був дорожчий Rolls-Royce.
Через рік фірма починає поставки на експорт з лівим розташуванням керма, ставши першою серед британських виробників, які пішли на цей крок. 1922 року на базі серійної машини будується тестовий одномісний автомобіль, на якому повинні були випробувати нові швидкісні шини фірми Rapson, Перрі Томас розвиває 175 км/год на цьому автомобілі, ставлячи рекорд швидкості для великих відстаней. 1924 року, намагаючись обігнати головного конкурента — компанію Rolls-Royce, переробляють передню вісь автомобіля, щоб встановити гальма і на передні колеса. Однак дорогі моделі продавались погано, і Rolls-Royce запускає у виробництво молодшу модель Twenty, бажаючи не відставати від конкурента, фірма Lanchester готує модель 21HP. Ця машина отримала 3-літровий 6-циліндровий двигун, який розвивав 60 к.с., машина вийшла могутнішою і швидшою «Бейбі Роллса», в тому числі і завдяки 4-ступінчастій коробці передач.
Наприкінці 1925 року мотор збільшують в об'ємі до 3.3 л, і машина перейменовується в 23НР, в добавок вона отримує вакуумний підсилювач гальм. 1928 року на ралі в Соутпорті була анонсована зміна 40НР — восьмициліндрова 30НР з 4.4 л мотором. Цей мотор був побудований за тим же принципі, що й попередники, — рядне розташування циліндрів, верхній розподілвал, як паливна система були обрані два «Зеніти», які живили по 4 циліндри кожен, як трансмісія використовувалася 4-ступінчаста КПП, яка робила цю важку машину досить спритною, з базовим кузовом машина розвивала 136 км/год, а в прогулянковому — всі 145 км/год, на вищій передачі (4-й) машина розганялась з 15 км/год (коли можна було увімкнути її) до 120 за одну хвилину, а максимальна швидкість досягалася на третій передачі, автомобіль відразу став популярним у найбагатших людей Англії, наприклад, сер Джон Еллерман, який був найбагатшою на той моментом людиною в Королівстві, їздив саме на такій машині, крім нього цю машину вибирали і аристократи, так таку машину купили герцог Йоркський і цілий ряд індійських князів.

## Lanchester у складі компанії Birmingham Small Arms
Джордж планував випустити і доступнішу модель, ніж «Твенті Фрі», яка виступала б у класі 15НР-16НР (фіскальна потужність, з якої і сплачувався податок), але акціонери фірми були проти, бажаючи залишити за маркою імідж елітарної і недоступної кожному, що в підсумку зіграло злий жарт, коли сталася криза в 1929 році. Фірма залишилася без спонсорів, дорогі машини не купувалися, банки відмовили в допомозі, в результаті в січні 1931 року The Birmingham Small Arms Company Limited купує фірму і робить її дочірнім підприємством фірми Daimler Motor Co, якою володіла вже не перший десяток років. Ця подія поклала хрест на самобутності марки, відтепер автомобілі марки Lanchester були плодом бедж-інжинірингу, оскільки свої машини були зняті з виробництва, виробництво автомобілів переноситься з Бірмінгема в Редфорд, де виготовляли Daimler.
Первістком нової лінійки стала модель 15/18НР, яку анонсували в жовтні 1931 року. Цю машину Джордж Ланчестер розробляв разом з конструктором фірми Daimler Помероєм, машина від «Ланчестера» отримала рядний 6-циліндровий мотор 2.5 л (57 к.с.) і преселективну коробку передач з гідромуфтою від «Даймлера». У вересні 1932 року до неї додається менша модель LA 10НР, яка цього разу була клоном нового BSA 10НР, з тією лише різницею, що мала мотор 1.2 л (32 к.с.), 4-циліндровий мотор цієї машини був побудований на основі 6-циліндрового 2.5 л, трансмісія цієї маленької машини була такою ж, що й на «Даймлерах», цій машині було призначено стати наймасовішою в історії фірми, їх випустили в цілому 12 500 примірників, у той час як більшість моделей до цього ледь перевищували позначку в 500 екземплярів.
У вересні 1934 року на шасі «десятки» з'являється 6-циліндрова 1.4 л версія Light Six, яка мала однойменного родича марки BSA, тоді новий мотор отримала 15/18НР, яку перейменували в 18НР, об'єм її мотора зменшився до 2.4 л, а потужність — до 53 к.с.. У серпні 1935 року Eighteen 18HP знову отримує новий мотор, цього разу об'ємом в 2.6 л, а LA 10HP змінюється моделлю L11НР, це була та ж машина, тільки зі збільшеним до 1.4 л мотором, плюс в активі були нові гальма фірми «Гірлінг», замість 12НР Light Six з'являється копія Daimler DB17 — Lanchester 14HP Roadrider з 1.6 л 43-сильним 6-циліндровим мотором.
У цей же рік Джорджу Ланчестеру набридає гра в зміну шильдиків, і він залишає компанію, біля витоків якої стояв більше 35 років, він іде працювати у фірму Alvis Car and Engineering Company Ltd. 1936 року герцог Йоркський замовляє собі 8-циліндровий Daimler з ґратами радіатора від Lanchester, кузов виготовила дочірня фірма Hooper.
У 1937 році відбувається фейсліфт моделей, 11НР отримує новий дизайн кузова, також нову конструкцію отримує Lanchester 14HP Roadrider, яка отримує приставку в назві — De Luxe, машина отримує новий 1.8 л мотор, незалежну передню підвіску коліс, ширшу колію і нові кузови, 18НР також отримує нові кузови. Виробництво цих автомобілів тривало до кінця 1939 року, коли була оголошена війна фашистській Німеччині.
Виробництво автомобілів відновилося в лютому 1946 року, тоді була анонсована нова модель, яка не мала клона від фірми Daimler, це була 1.3 л модель LD10HP, оснащена 4-ступінчастою преселективною коробкою передач, це була найпотужніша машина в своєму класі, розвиваючи 40 сил, ця машинка могла розганятися до 110 км/год. Передня підвіска була незалежною на пружинах, плюс була тяга стабілізатора. Спочатку кузови для цієї моделі будувала фірма Briggs Motor Bodies, але оскільки виготовлені вони були не з найкращої сталі, то машини дуже швидко ржавіли.
У вересні 1949 року фірма вирішила змінити постачальника, і тепер кузови нового типу з використанням алюмінію стала постачати фірма Barker, яка також поставляла кузови головному підприємству — Daimler. Кузови від Barker відрізнялися спортивним стилем і наявністю 4-х бічних вікон, на відміну від 6-віконної ранньої версії.
Рівно через рік анонсують старшу модель — 18НР, ця машина була побудована на базі Daimler Conquest, з тією лише різницею, що під капотом був встановлений новий 4-циліндровий 2-літровий мотор, потужністю 60 к.с.. 1951 року припиняється виробництво моделі LD10HP, і єдиною моделлю залишається 18НР. 1952 року цю машину було вирішено постачати на експортні ринки, для експортних варіантів, на відміну від британських, кузови стали суцільнометалевими, в той час як британська версія мала металевий кузов на дерев'яному каркасі, для імпортних ринків машину назвали Leda.
У 1953 році її випуск припинився, і на зміну прийшла модель Dauphin LJ250 з 2.4 л 92-сильним мотором, проте її випуск був сильно обмежений, кузови для неї будувала фірма Hooper, вони були копією кузовів Daimler Empress MkII. Паралельно йшли роботи над новим 1.6 л 60-сильним автомобілем, який вперше в британській практиці мав отримати коробку автомат (фірми Hobbs).

## Припинення виробництва автомобілів. Закриття компанії
Однак ця машина не пішла в серію, але трохи допрацювавши її, наприкінці 1955 року в каталогах з'являється модель Sprite Mk2, але зробивши всього 10 машин, в 1956 році концерн BSA припиняє виробництво автомобілів цієї легендарної марки. Нині бренд належить фірмі Tata Motors.

## Список автомобілів Lanchester
- 1901 — Lanchester 10HP
- 1903 — Lanchester 12HP
  - Lanchester 16HP
- 1904 — Lanchester 18HP
  - Lanchester 20HP
- 1906 — Lanchester 12HP
  - Lanchester 28HP
- 1911 — Lanchester 38HP
- 1912 — Lanchester 25HP
- 1914 — Lanchester Sporting Forty
- 1919 — Lanchester 40HP
- 1924 — Lanchester 21HP
- 1925 — Lanchester 23HP
- 1928 — Lanchester 30HP
- 1931 — Lanchester 15/18HP
- 1932 — Lanchester LA10
- 1934 — Lanchester Light Six
  - Lanchester 18HP
- 1935 — Lanchester L11
  - Lanchester 14HP Roadrider
- 1946 — Lanchester LD10
- 1950 — Lanchester 18HP/Leda
- 1953 — Lanchester Dauphin LJ250
- 1954 — Lanchester Sprite

title: Lanchester Motor Company

wikitext:
{{Картка компанії
 | назва                 = Lanchester
 | оригінальна_назва     = Lanchester Motor Company
 | стиль_картки          =
 | логотип               = Lanchester LD 10 (1951) , Dutch licence registration UP-98-20 pic8.JPG
 | тип                   =
 | форма власності       = Приватна компанія
 | лістинг               =
 | спеціалізація         =
 | гасло                 =
 | доля                  = Придбана компанією BSA в 1931
 | попередник            =
 | наступник             = [[Daimler Motor Company|The Daimler Company Limited]]
 | заснування            = 1899
 | дата                  =
 | коментар              =
 | засновник             = Фредерік Ланчестер
Джордж Ланчестер
Френк Ланчестер
 | закриття              = 1955
 | причина закриття      =
 | розташування          = [[Бірмінгем]], [[Англія]]
 | попередні назви       =Lanchester Engine Company
 | філії                 =
 | територія діяльності  =
 | ключові особи         =Брати Уайтфілд
Брати П'ю
 | галузь                = Автомобілебудування
 | продукція             = Транспортні засоби
 | послуги               =
 | валовий дохід         =
 | операційний прибуток  =
 | чистий прибуток       =
 | aum                   =
 | активи                =
 | власний капітал       =
 | власник               = (після 1930) [[Daimler Motor Company|The Daimler Company Limited]]
 | число співробітників  =
 | число клієнтів        =
 | холдинг               =
 | структурні підрозділи =
 | дочірні компанії      =
 | сайт                  =
 | примітки              =
}}
{{Картка компанії
 | назва                 = Бренд Lanchester
 | оригінальна_назва     =
 | стиль_картки          =
 | логотип               =
 | тип                   =
 | форма власності       =
 | лістинг               =
 | спеціалізація         =
 | гасло                 =
 | доля                  =
 | попередник            =
 | наступник             =
 | заснування            =
 | дата                  =
 | коментар              =
 | засновник             =
 | закриття              = 1955
 | причина закриття      =
 | розташування          = Велика Британія
 | попередні назви       =
 | філії                 =
 | територія діяльності  =
 | ключові особи         =
 | галузь                =
 | продукція             =
 | послуги               =
 | валовий дохід         =
 | операційний прибуток  =
 | чистий прибуток       =
 | aum                   =
 | активи                =
 | власний капітал       =
 | власник               = [[Tata Group]] через Jaguar Land Rover
 | число співробітників  =
 | число клієнтів        =
 | холдинг               = Lanchester (1895–1930)
BSA Group (1930–60)
Jaguar Cars (1960–66)
British Motor Corporation (1966)
British Motor Holdings (1966–68)
British Leyland (1968–84)
Jaguar Cars (1984–89)
Ford (1989–2007)
 | структурні підрозділи =
 | дочірні компанії      =
 | сайт                  =
 | примітки              =
}}
'''Lanchester '''(Ланчестер) — з [[1899]] року [[Англія|англійський]] виробник [[Автомобіль|автомобілів]]. Штаб-квартира розташована в місті [[Бірмінгем]]. У [[1931]] році компанію купує фірма [[The Birmingham Small Arms Company Limited]]. У [[1955]] році компанія припинила виробництво [[Автомобіль|автомобілів]]. Нині бренд належить фірмі [[Tata Motors]].

== Фредерік Вільям Ланчестер ==
Фредерік Вільям Ланчестер народився в [[1868]] році в родині відомого [[архітектор]]а, він був третьою дитиною в сім'ї, в якій було всього шість дітей. Батьки бажали дати своїм дітям гарну освіту, і вони її отримали, Фред, як його називали, навчався відмінно, оскільки в нього була тяга за знаннями. Він закінчив інститут Хартлі, після чого вступив в Королівський науковий коледж в Південному [[Кенсінгтон]]і, після навчання він йде працювати в патентне бюро. [[1888]] року за сприяння свого дядька Джона Філда Суінберна, який був зброярем, Фреда беруть на роботу в [[Forward Gas Engine|Forward Gas Engine Co]], велику фірму (понад 300 працівників), яка займається виготовленням газових [[двигун]]ів конструкції Евінса і Ньюмана.

Спочатку Фредерік зайняв місце помічника керуючого, через рік Фред Ланчестер вперше виявив здібності інженера, спроєктувавши відцентровий регулятор обертів [[двигун]]а, який став використовуватися на [[двигун]]ах фірми, в якій він працював, отримуючи при цьому пенні в розмірі десяти шилінгів з кожного проданого [[двигун]]а. У [[1890]] він проєктує і патентує реєстратор, що фіксує розгін і гальмування транспортних засобів, незабаром, після смерті менеджера, його місце зайняв 22-річний Фред. Останній відразу взявся за нові проєкти, спроєктувавши [[двигун]] більшого розміру, ніж той, що випускала компанія, його компресія була дуже низькою, проте в плюсах мотора була його економічність, незабаром він винайде систему самозапуску газових [[двигун]]ів, яку продасть за дуже солідну суму фірмі [[Crossley Brothers|Crossley Brothers Ltd]].

У [[1892]] році Фред орендує маленьку майстерню поруч з фірмою, в якій працює, і починає проводити дослідну роботу, однак скоро відбувається конфлікт інтересів, оскільки керівництво хоче, щоб Фред Ланчестер працював у сфері, яка була цікава компанії, а Фред хотів розширити свою базу знань за рахунок експериментів, і він покидає своє місце, однак його місце зайняв його молодший брат Джордж, якому було всього 19 років, проте Джордж теж не прийшов з вулиці в компанію, а пропрацював у ній з 15 років.

Тим часом Фредерік залишає [[Англія|Англію]] і вирушає до [[Сполучені Штати Америки|США]], по дорозі туди його зацікавили чайки, їх будова та застосування їх в інтересах аеронавтики, він ловив їх і заміряв крила. У [[Сполучені Штати Америки|США]] він продає деякі свої патенти і заодно вивчає [[америка]]нські напрацювання по темі [[Двигун внутрішнього згоряння|двигунів внутрішнього згоряння]]. Незабаром він повертається до [[Англія|Англії]] і починає працювати над [[двигун]]ом, у якому як паливо використовувався [[бензол]], а для його подачі в [[Циліндр (двигун)|циліндр]] Ланчестер винайшов щітковий [[карбюратор]], який подавав паливну суміш в потрібній пропорції, цей [[двигун]] було вирішено встановити на човен-плоскодонку, цей човен допомагав будувати ще один брат Фреда — Френк, в [[1894]] році її спустили на воду в [[Оксфорд]]і, цей човен стала першою в [[Велика Британія|Британії]] човном з [[ДВЗ]]. Але Фред Ланчестер мріяв про інший вид транспорту — про [[літак]]и, він експериментував з іграшковими аеропланами, в яких як [[двигун]] виступала гумка, Фред вирішує побудувати легкий [[двигун]], а для цього потрібен був капітал, він вдається до допомоги Джеймса і Аллана Уайтфілдів, і засновує компанію з розробки [[ДВЗ]], але перші досліди з повномірним аеропланом пройшли невдало, і Фредерік вирішив переключитися на побудову [[Автомобіль|автомобіля]], якого у [[Велика Британія|Великій Британії]] ще не було.
[[Файл:Lanchester-1895.jpg|thumb|Lanchester 5HP]]
Йти второваною стежкою було в стилі Ланчестера, і він вирішив не копіювати чиїсь напрацювання, а спроєктувати все з білого аркуша, а на допомогу йому приходить Джордж. Разом вони будують 4-колісний [[автомобіль]], рама якого була виготовлена з металевих трубок, на неї встановили [[кузов]], виготовлений з волоського горіха. Посеред рами був встановлений 1.3 л [[двигун]] повітряного охолодження, потужністю 5 [[к.с.]], його особливістю була наявність двох колінчастих валів, які оберталися в різних напрямках, на обох кінцях валів були встановлені маховики для рівномірної роботи [[двигун]]а, а за маховиками були змонтовані пропелери для охолодження єдиного [[Циліндр (двигун)|циліндра]]. Привід коліс був ланцюговим, але момент йшов до них через планетарну [[Коробка передач|коробку передач]], яку запатентував Фред, вона була двоступеневою. Колеса [[Автомобіль|автомобіля]] були [[велосипед]]ного типу, на які були встановлені пневматичні покришки місцевої фірми [[Dunlop Tyres|Dunlop]], [[кузов]] був тримісний, і був спроєктований так, щоб центр ваги знаходився так низько, наскільки можливо, при цьому не забувалося і про комфорт пасажирів, тому машина була оснащена потужними ресорами.

[[Автомобіль]] будувався протягом [[1895]] року, але випробувати його вдалося в [[Лютий|лютому]] [[1896]] року, ще не був скасований закон «червоного прапора», тому спочатку [[автомобіль]] задовольняв своїми характеристиками, але незабаром дозволена максимальна швидкість була скасована, та змагання, які пройшли в тому ж році, показали, що хоч машина була і надійна, але потужності їй явно бракувало, щоб успішно конкурувати. Тоді брати беруться за модернізацію [[Автомобіль|авто]], і вони будують 3.5 л мотор з двома [[Циліндр (двигун)|циліндрами]] і потужністю в 8 [[к.с.]]. Цей мотор також мав два колінчастих вала, які мали в цілому шість шатунів (для кращого балансу), як запалювання виступав механізм, який виробляв струм від обертання маховика, в той час як інші [[Автомобіль|автомобілі]] оснащувалися трубками розжарювання або системою запалювання високої напруги. Ще однією особливістю мотора була наявність великих грибоподібних клапанів, які одночасно задіювали систему впуску і випуску в обох [[Циліндр (двигун)|циліндрах]]. Окрім нового [[двигун]]а старий [[кузов]] отримав і новий привід коліс, Фреда не влаштовував ланцюговий привід, тому він встановив [[Карданний вал|кардан]] і редуктор черв'ячного типу, сама [[коробка передач]] отримала гальмівну систему, яка працювала в будь-якому з напрямків, рульова система була також перероблена, рульовий важіль був поміщений збоку, обороти [[двигун]]а регулювалися через заслінку, а за допомогою відцентрового регулятора обертів, який він спроєктував колись.
[[Файл:Lanchester-99.jpg|left|thumb|Lanchester 8HP Gold Medal Phaeton]]
У [[1897]] році було вирішено побудувати ще один [[автомобіль]], цього разу з іншим [[кузов]]ом, [[автомобіль]] отримав всі ті ж механізми, але [[Підвіска автомобіля|підвіска]] була модернізована, Ланчестер встановив на неї консольну [[Підвіска автомобіля|підвіску]], яка була запатентована, жоден [[автомобіль]] того часу не міг конкурувати з цією машиною по комфортабельності, за що це [[Автомобіль|авто]] і отримало золоту медаль на [[автомобіль]]ній виставці, що проходила в [[Річмонд]]і в [[1898]] році.

Тим часом старший з братів починає замислюватися про виробництво [[Автомобіль|автомобілів]], тому він вирішує запровадити контроль якості вузлів, до того ж запчастини повинні бути взаємозамінними, а не індивідуальними для кожного мотора або іншого агрегату, також Фредерік став використовувати в своїх моторах болти і гайки з маркуванням М. В той же час два інших брата теж не сиділи, склавши руки, а модернізували 8-сильний мотор, переробивши його на рідинне охолодження. Мотор встановили на човен для випробувань, і після успішних тестів було вирішено встановити його на ще один [[автомобіль]], в результаті 8-сильних прототипів було побудовано три штуки, цю машину, яку назвали [[Lanchester 8НР|8НР Mail Phaeton]], продали місцевому бізнесмену. Сам Фред працював над модернізацією планетарної [[Трансмісія|трансмісії]], в яку хотів запровадити проміжні передачі. У [[Червень|червні]] [[1899]] року проходила [[автомобіль]]на виставка в [[Річмонд]]і, в рамках якої здійснювалися і змагання на надійність, це були єдині змагання, в яких Фредерік виступав особисто, в підсумку судді вручили йому золоту медаль за конструкцію [[Автомобіль|автомобіля]], крім нього «золото» отримали фірми [[Daimler Motor Company|Daimler Motor Co]] і [[Delahaye|Delahaye Syndicate]].

== Заснування компанії ==
Все йшло до того, щоб почати виробляти [[Автомобіль|автомобілі]] серійно, в результаті в [[Грудень|грудні]] [[1899]] року за допомогою тих же Уайтфілдів і братів П'ю (Чарльза Вернона і Джона), власників фірми [[Rudge Whitworth Cycles]], ґрунтується фірма '''Lanchester Engine Co'''.

== Початок виробництва автомобілів ==
[[Файл:Lanchester 1901 12 h.p. Tonneau on London to Brighton VCR 2004 4382236615.jpg|thumb|Lanchester 10HP Tonneau, що належав Кіплінгу]]
Фірма поки виготовляла і продавала [[двигун]]и власної конструкції, в [[1900]] році Королівський автоклуб проводив 1000-мильні змагання, «'''Ланчестер'''» не зайняв призових місць, але фінішував він тільки з однією-єдиною поломкою за цей час, що говорить про надійність вже не нової машини. Перший серійний [[автомобіль]] з'явився в [[Серпень|серпні]] [[1901]] року, це був 10-сильний 4-літровий [[автомобіль]] з [[двигун]]ом повітряного охолодження. Це був [[автомобіль]], побудований за колишнім принципом: середнє розташування [[двигун]]а на металевій рамі, консольна [[Підвіска автомобіля|підвіска]], бічний важіль керування [[Автомобіль|автомобілем]], цікавою особливістю була наявність гудка, який приводився в дію натисканням ноги. Як новинка виступала нова триступінчаста планетарна [[коробка передач]]. Один з перших [[Автомобіль|автомобілів]] Фредерік відправив своєму другові — [[Редьярд Кіплінг|Редьярду Кіплінгу]], і хоча під час тестів машина зламалася, [[Кіплінг]] залишився вірний марці до кінця життя, Кіплінг придумував і текст реклами [[Автомобіль|автомобілів]] цієї марки.

Через рік машина отримує дискові гальма задніх коліс, як гальмівні елементи задіювалися мідні колодки, які швидко зношувалися, до того ж диск швидко забивався брудом і пилом, що робило його менш ефективним, незабаром Фред Ланчестер поділиться своєю інновацією з фірмою [[AC Cars|AC]]. [[1903]] року з'являється версія з водяним охолодженням, яка розвивала 12 [[к.с.]], мала велику колію коліс і розвивала майже на 10 [[км/год]] більше, ніж попередниця (64 [[км/год]] проти 56 [[км/год]]). Разом з нею була анонсована і більша модель [[Lanchester 16НР|16НР]] з 4.8 л мотором, який мав повітряне охолодження. На початку [[1904]] року з'являється варіант з водяним охолодженням, який отримує індекс [[Lanchester 18НР|18НР]], в цей період в компанії працював Арчі Міллершіп, який любив витворяти трюки на моделі [[Lanchester 18НР|18НР]] — підвішував на два фути над землею відкритий золотий годинник, і під'їжджав на машині так повільно і плавно, що закривав корпус, після чого знімав годинник і показував, що ніяких вм'ятин і саден на корпусі не залишилося, таким чином рекламували насамперед плавну [[Трансмісія|трансмісію]] [[Автомобіль|автомобілів]] цієї марки. Бажаючи випускати не тільки дорогі і солідні [[Автомобіль|автомобілі]], але й доступніші, Фред розробляє 900-кубову машину, але в [[Березень|березні]] [[1904]] року фірма заявляє про самоліквідацію, у [[листопад]]і фірма була оголошена банкрутом і реорганізована в '''Lanchester Motor Company''', до цього моменту було виготовлено близько 350 [[Автомобіль|автомобілів]].
[[Файл:Lanchester 1903 12 h.p. Tonneau on London to Brighton VCR 2004 4382961356.jpg|left|thumb|Lanchester 12HP Tonneau]]
Після реорганізації фірми з'являються нові моделі, це насамперед 2.5 л 4-циліндрова машина [[Lanchester 20НР|20НР]], машина мала верхнє розташування клапанів, що було в новинку в той час, а оснащена 2-ступінчастою [[Коробка передач|коробкою передач]] вона могла розвивати швидкість до 80 [[км/год]], причому на другій передачі могла їхати вже починаючи з 5 [[км/год]], але вже в [[1905]] році її змінили на 3-ступінчасту.

У [[1906]] році з'являється 2-циліндрова модель [[Lanchester 12НР|12НР]] з мотором 4 л, а також перша 6-циліндрова машина — [[Lanchester 28НР|28НР]], з 3.65 л мотором, обидві були з водяним охолодженням, в [[1907]] році на замовлення стали ставити кермові колеса замість важелів управління, які вже практично ніхто не використовував на той час, плюс на підлозі з'явилася педаль акселератора. Крім цього в [[1907]] році була побудована 50-сильна 8.1 л модель, яка в серійне виробництво не пішла, в [[1908]] році припиняється виробництво 2-циліндрових [[Автомобіль|автомобілів]], і фірма пропонує своїм покупцям тільки 4-циліндровий [[Lanchester 20НР|20НР]] і 6-циліндровий [[Lanchester 28НР|28НР]]. Фредерік дедалі більше захоплювався винаходами, він працює над уприскуванням палива, турбонаддувом, підшипниками з постійним змащуванням, демпферами валів в [[двигун]]і і багатьма іншими проєктами, в підсумку в [[1909]] році він залишає фірму, щоб зосередитися на своїх проєктах, місце головного інженера займає Джордж, Френк весь цей час працює фінансовим директором компанії.

Після відходу Фред залишається консультантом з технічних питань, більш того, він починає консультувати і фірму [[Daimler Motor Company|Daimler Motor Co]], для якої спроєктує демпфер крутильних коливань колінчастого валу, який і понині використовується в сучасних [[двигун]]ах. Також його захопила мрія юнацтва — авіація, і крім [[автомобіль]]них компаній, він став консультувати авіаційну [[White and Thompson|White and Thompson Co]], яка за його рекомендаціями стала використовувати алюмінієві крила, розпірки крил та інші інновації.
[[Файл:Lanchester 38 hp 1913 (6695220903).jpg|thumb|Lanchester 38HP Open Drive Limousine]]
У [[1911]] році Джордж вирішує модернізувати існуючий модельний ряд, допомагає йому в проєктах Фред, першою оновленою машиною стала модель [[Lanchester 38НР|38НР]], 6-циліндровий мотор якої мав об'єм у 4.9 л, машина отримала демпфери коливань колінчастого валу.

Через рік з'являється і нова 4-циліндрова машина [[Lanchester 25НР|25НР]] з 3.1 л мотором, обидва мотори, як і колись, мали верхнє розташування клапанів, [[Автомобіль|автомобілі]] можна було замовити як в готовому вигляді, так і у вигляді [[Шасі (автомобіль)|шасі]], на які покупці самі могли встановити замовні [[кузов]]и, проте популярністю користувалися власні [[кузов]]и фірми '''Lanchester''', які могли перетворюватися з закритих у відкриті і назад всього за 5 хвилин, якщо були потрібні ключі для зняття верху.
[[Файл:Lanchester.JPG|left|thumb|Lanchester Sporting Forty 40HP]]
Однак машини по колишньому відрізнялися специфічним дизайном, можна було відразу здалеку дізнатися, що це [[автомобіль]] марки «'''Ланчестер'''», але [[Автомобіль|автомобілі]] цієї марки були дорогими, а багата клієнтура бажала бачити [[Автомобіль|автомобілі]] з довгими [[Капот (автомобіль)|капотами]], довгий передок вказував на кількість [[Циліндр (двигун)|циліндрів]], захованих за під [[Капот (автомобіль)|капотом]] [[Автомобіль|автомобіля]], і на статус його власника. У підсумку в [[1914]] році з'являється дорога машина [[Lanchester Sporting Forty 40HP|Sporting Forty 40HP]] з 5.5 л під [[Капот (автомобіль)|капотом]], цей шестициліндровий мотор, спроєктований вже самостійно Джорджем, мав, на відміну від попередніх моторів, бічні клапани, від попередників ця модель відрізнялася і відсутністю щіткового [[карбюратор]]а, а також відсутністю консольної [[Підвіска автомобіля|підвіски]] спереду (вона збереглася ззаду), починаючи з [[Lanchester 40НР|40НР]] машини починають втрачати свою індивідуальність.
[[Файл:01915 Gepanzertes Fahrzeug.jpg|thumb|Lanchester 38НР 4x2 Armoured Car]]
З початком [[Перша світова війна|війни]] фірма починає випускати [[броньовик]]и, які переважно поставлялись [[Російська армія|Російській армії]], в [[Росія|Росію]] машини поставлялися з щітковими [[карбюратор]]ами, які могли працювати на паливі будь-якої якості (в [[Росія|Росії]] не було якісного палива), у той час як для західного фронту поставлялися [[броньовик]]и з [[карбюратор]]ами «Смітса», які стали встановлюватися на [[Lanchester Sporting Forty 40HP|Sporting Forty 40HP]]. Велика частина [[броньовик]]ів «'''Ланчестера'''» пізніше використовувалася [[Біла армія|Білою армією]] в Громадянській війні, крім [[броньовик]]ів і карет швидкої допомоги приміщення заводу використовувалися і для виробництва авіаційних [[двигун]]ів фірм [[RAF]] і [[Sunbeam]].

Після [[Перша світова війна|війни]] багато виробників шикарних [[Автомобіль|автомобілів]] перейшли на виробництво [[двигун]]ів з верхнім розташуванням розподілвалів, позначився досвід побудови авіаційних [[двигун]]ів, що не обійшов стороною і фірму '''Lanchester'''. Джордж вирішив змінити конструкцію мотора своєї довоєнної [[Lanchester 40НР|40НР]], оскільки інших моделей на той момент вже не виробляли, до [[1920]] року зібрали кілька довоєнних машин ще епохи Фреда, тобто ті, які були з короткою носовою частиною. А тепер [[Lanchester 40НР|40НР]] отримує новий 6.2 л [[Рядний двигун|рядний]] 6-циліндровий мотор з верхнім розподільчим валом і клапанами, мотор видавав 95 [[к.с.]], що дозволяло [[Автомобіль|автомобілю]] з 3-ступінчастою [[Коробка передач|коробкою передач]] рухатися зі швидкістю в 125 [[км/год]], причому знову третя передача могла бути задіяна в інтервалі з 5 км до максимальної швидкості. [[Кузов]] машини був виготовлений з алюмінієвих листів з використанням нової для того часу технології — киснево-ацетиленового зварювання. Передня [[Підвіска автомобіля|підвіска]] була перероблена, Джорджа не задовольнили характеристики покупних ресор, і він спроєктував власні, які і стала виготовляти фірма сама.
[[Файл:Lanchester 40 h.p. 753785341.jpg|left|thumb|Lanchester 40HP Phaeton]]
[[Автомобіль]] був представлений на автошоу в [[1920]] році, його подавали як «Найкращий [[автомобіль]] у світі», брати не заощадили на обробці салону, і вона настільки була шикарна, що [[Георг V]] зауважив, що ця машина більше підходить елітній повії, ніж принцам. Цей [[автомобіль]] був дорожчий [[Rolls-Royce]].
[[Файл:Lanchester landaulette 6836200984 016.jpg|thumb|Lanchester 21HP Saloon]]
Через рік фірма починає поставки на експорт з лівим розташуванням керма, ставши першою серед [[Велика Британія|британських]] виробників, які пішли на цей крок. [[1922]] року на базі серійної машини будується тестовий одномісний [[автомобіль]], на якому повинні були випробувати нові швидкісні шини фірми [[Rapson]], Перрі Томас розвиває 175 [[км/год]] на цьому [[Автомобіль|автомобілі]], ставлячи рекорд швидкості для великих відстаней. [[1924]] року, намагаючись обігнати головного конкурента — компанію [[Rolls-Royce]], переробляють передню вісь [[Автомобіль|автомобіля]], щоб встановити гальма і на передні колеса. Однак дорогі моделі продавались погано, і [[Rolls-Royce]] запускає у виробництво молодшу модель [[Rolls-Royce Twenty|Twenty]], бажаючи не відставати від конкурента, фірма '''Lanchester''' готує модель [[Lanchester 21HP|21HP]]. Ця машина отримала 3-літровий 6-циліндровий [[двигун]], який розвивав 60 [[к.с.]], машина вийшла могутнішою і швидшою «Бейбі Роллса», в тому числі і завдяки 4-ступінчастій [[Коробка передач|коробці передач]].
[[Файл:Lanchester-10001.JPG|left|thumb|Lanchester 30HP Dual Cowl Phaeton]]
Наприкінці [[1925]] року мотор збільшують в об'ємі до 3.3 л, і машина перейменовується в [[Lanchester 23НР|23НР]], в добавок вона отримує вакуумний підсилювач гальм. [[1928]] року на ралі в [[Соутпорт]]і була анонсована зміна [[Lanchester 40НР|40НР]] — восьмициліндрова [[Lanchester 30НР|30НР]] з 4.4 л мотором. Цей мотор був побудований за тим же принципі, що й попередники, — рядне розташування [[Циліндр (двигун)|циліндрів]], верхній розподілвал, як паливна система були обрані два «Зеніти», які живили по 4 [[Циліндр (двигун)|циліндри]] кожен, як [[трансмісія]] використовувалася 4-ступінчаста КПП, яка робила цю важку машину досить спритною, з базовим [[кузов]]ом машина розвивала 136 [[км/год]], а в прогулянковому — всі 145 [[км/год]], на вищій передачі (4-й) машина розганялась з 15 [[км/год]] (коли можна було увімкнути її) до 120 за одну хвилину, а максимальна швидкість досягалася на третій передачі, [[автомобіль]] відразу став популярним у найбагатших людей [[Англія|Англії]], наприклад, сер Джон Еллерман, який був найбагатшою на той моментом людиною в Королівстві, їздив саме на такій машині, крім нього цю машину вибирали і аристократи, так таку машину купили [[герцог Йоркський]] і цілий ряд [[Індія|індійських]] князів.

== Lanchester у складі компанії Birmingham Small Arms ==
Джордж планував випустити і доступнішу модель, ніж «[[Lanchester 23НР|Твенті Фрі]]», яка виступала б у класі 15НР-16НР (фіскальна потужність, з якої і сплачувався податок), але акціонери фірми були проти, бажаючи залишити за маркою імідж елітарної і недоступної кожному, що в підсумку зіграло злий жарт, коли сталася криза в [[1929]] році. Фірма залишилася без спонсорів, дорогі машини не купувалися, банки відмовили в допомозі, в результаті в [[Січень|січні]] [[1931]] року [[The Birmingham Small Arms Company Limited]] купує фірму і робить її дочірнім підприємством фірми [[Daimler Motor Company|Daimler Motor Co]], якою володіла вже не перший десяток років. Ця подія поклала хрест на самобутності марки, відтепер [[Автомобіль|автомобілі]] марки '''Lanchester''' були плодом бедж-інжинірингу, оскільки свої машини були зняті з виробництва, виробництво [[Автомобіль|автомобілів]] переноситься з [[Бірмінгем]]а в [[Редфорд]], де виготовляли [[Daimler Motor Company|Daimler]].
[[Файл:Lanchester AXF200 010511 CPS.jpg|thumb|Lanchester LA10HP Avon Coupe]]
Первістком нової лінійки стала модель [[Lanchester 15/18НР|15/18НР]], яку анонсували в [[Жовтень|жовтні]] [[1931]] року. Цю машину Джордж Ланчестер розробляв разом з конструктором фірми [[Daimler Motor Company|Daimler]] Помероєм, машина від «'''Ланчестера'''» отримала [[Рядний двигун|рядний]] 6-циліндровий мотор 2.5 л (57 [[к.с.]]) і преселективну [[Коробка передач|коробку передач]] з гідромуфтою від «[[Daimler Motor Company|Даймлера]]». У [[Вересень|вересні]] [[1932]] року до неї додається менша модель [[Lanchester LA 10НР|LA 10НР]], яка цього разу була клоном нового [[BSA 10НР]], з тією лише різницею, що мала мотор 1.2 л (32 [[к.с.]]), 4-циліндровий мотор цієї машини був побудований на основі 6-циліндрового 2.5 л, [[трансмісія]] цієї маленької машини була такою ж, що й на «[[Daimler Motor Company|Даймлерах]]», цій машині було призначено стати наймасовішою в історії фірми, їх випустили в цілому 12 500 примірників, у той час як більшість моделей до цього ледь перевищували позначку в 500 екземплярів.

У [[Вересень|вересні]] [[1934]] року на [[Шасі (автомобіль)|шасі]] «[[Lanchester LA 10НР|десятки]]» з'являється 6-циліндрова 1.4 л версія [[Lanchester Light Six|Light Six]], яка мала однойменного родича марки [[BSA]], тоді новий мотор отримала [[Lanchester 15/18НР|15/18НР]], яку перейменували в [[Lanchester 18НР|18НР]], об'єм її мотора зменшився до 2.4 л, а потужність — до 53 [[к.с.]]. У [[Серпень|серпні]] [[1935]] року [[Lanchester Eighteen 18HP|Eighteen 18HP]] знову отримує новий мотор, цього разу об'ємом в 2.6 л, а [[Lanchester LA 10HP|LA 10HP]] змінюється моделлю [[Lanchester L11НР|L11НР]], це була та ж машина, тільки зі збільшеним до 1.4 л мотором, плюс в активі були нові гальма фірми «Гірлінг», замість [[Lanchester Light Six|12НР Light Six]] з'являється копія [[Daimler DB17]] — [[Lanchester 14HP Roadrider]] з 1.6 л 43-сильним 6-циліндровим мотором.
[[Файл:Lanchester 14 saloon 6-light 5917707813 760b3f7800 o.jpg|left|thumb|Lanchester 14HP Roadrider]]
У цей же рік Джорджу Ланчестеру набридає гра в зміну шильдиків, і він залишає компанію, біля витоків якої стояв більше 35 років, він іде працювати у фірму [[Alvis Car and Engineering Company|Alvis Car and Engineering Company Ltd]]. [[1936]] року [[герцог Йоркський]] замовляє собі 8-циліндровий [[Daimler Motor Company|Daimler]] з ґратами радіатора від '''Lanchester''', [[кузов]] виготовила дочірня фірма [[Hooper]].
[[Файл:Daimler Twenty 1937 5917704309 8ddf31460b o.jpg|thumb|Lanchester L11HP Saloon]]
У [[1937]] році відбувається фейсліфт моделей, [[Lanchester 11НР|11НР]] отримує новий дизайн [[кузов]]а, також нову конструкцію отримує [[Lanchester 14HP Roadrider]], яка отримує приставку в назві — De Luxe, машина отримує новий 1.8 л мотор, незалежну передню [[Підвіска автомобіля|підвіску]] коліс, ширшу колію і нові [[кузов]]и, [[Lanchester 18НР|18НР]] також отримує нові [[кузов]]и. Виробництво цих [[Автомобіль|автомобілів]] тривало до кінця [[1939]] року, коли була оголошена [[Друга світова війна|війна]] фашистській [[Німеччина|Німеччині]].
[[Файл:1949 Lanchester LD10 'Barker' Sixlite Saloon.jpg|left|thumb|Lanchester LD10HP Briggs Saloon]]
Виробництво [[Автомобіль|автомобілів]] відновилося в [[Лютий|лютому]] [[1946]] року, тоді була анонсована нова модель, яка не мала клона від фірми [[Daimler Motor Company|Daimler]], це була 1.3 л модель [[Lanchester LD10HP|LD10HP]], оснащена 4-ступінчастою преселективною [[Коробка передач|коробкою передач]], це була найпотужніша машина в своєму класі, розвиваючи 40 [[Кінська сила|сил]], ця машинка могла розганятися до 110 [[км/год]]. Передня [[Підвіска автомобіля|підвіска]] була незалежною на пружинах, плюс була тяга стабілізатора. Спочатку [[кузов]]и для цієї моделі будувала фірма [[Briggs Motor Bodies]], але оскільки виготовлені вони були не з найкращої сталі, то машини дуже швидко ржавіли.
[[Файл:Lanchester LD 10 (1951) , Dutch licence registration UP-98-20 pic1.JPG|thumb|Lanchester LD10HP Barker Saloon]]
У [[Вересень|вересні]] [[1949]] року фірма вирішила змінити постачальника, і тепер [[кузов]]и нового типу з використанням алюмінію стала постачати фірма [[Barker]], яка також поставляла [[кузов]]и головному підприємству — [[Daimler Motor Company|Daimler]]. [[Кузов]]и від [[Barker]] відрізнялися спортивним стилем і наявністю 4-х бічних вікон, на відміну від 6-віконної ранньої версії.
[[Файл:1953 Lanchester Leda 4331626219.jpg|left|thumb|Lanchester 18HP/Leda]]
Рівно через рік анонсують старшу модель — [[Lanchester 18НР|18НР]], ця машина була побудована на базі [[Daimler Conquest]], з тією лише різницею, що під [[Капот (автомобіль)|капотом]] був встановлений новий 4-циліндровий 2-літровий мотор, потужністю 60 [[к.с.]]. [[1951]] року припиняється виробництво моделі [[Lanchester LD10HP|LD10HP]], і єдиною моделлю залишається [[Lanchester 18НР|18НР]]. [[1952]] року цю машину було вирішено постачати на експортні ринки, для експортних варіантів, на відміну від [[Велика Британія|британських]], [[кузов]]и стали суцільнометалевими, в той час як [[Велика Британія|британська]] версія мала металевий [[кузов]] на дерев'яному каркасі, для імпортних ринків машину назвали [[Lanchester Leda|Leda]].
[[Файл:Lanchester Leda id mark 8971154420.jpg|thumb|Логотип Lanchester]]
У [[1953]] році її випуск припинився, і на зміну прийшла модель [[Lanchester Dauphin LJ250|Dauphin LJ250]] з 2.4 л 92-сильним мотором, проте її випуск був сильно обмежений, [[кузов]]и для неї будувала фірма [[Hooper]], вони були копією [[кузов]]ів [[Daimler Empress|Daimler Empress MkII]]. Паралельно йшли роботи над новим 1.6 л 60-сильним [[Автомобіль|автомобілем]], який вперше в [[велика|британській]] практиці мав отримати [[Автоматична трансмісія|коробку автомат]] (фірми [[Hobbs]]).

== Припинення виробництва автомобілів. Закриття компанії ==
[[Файл:Lanchester 14 Registered May 1953 1968cc.JPG|left|thumb|Lanchester Sprite MkII]]
Однак ця машина не пішла в серію, але трохи допрацювавши її, наприкінці [[1955]] року в каталогах з'являється модель [[Lanchester Sprite|Sprite Mk2]], але зробивши всього 10 машин, в [[1956]] році концерн [[BSA]] припиняє виробництво [[Автомобіль|автомобілів]] цієї легендарної марки. Нині бренд належить фірмі [[Tata Motors]].

== Список автомобілів Lanchester ==
* 1901 — [[Lanchester 10HP]]
* 1903 — [[Lanchester 12HP]]
** [[Lanchester 16HP]]
* 1904 — [[Lanchester 18HP]]
** [[Lanchester 20HP]]
* 1906 — [[Lanchester 12HP]]
** [[Lanchester 28HP]]
* 1911 — [[Lanchester 38HP]]
* 1912 — [[Lanchester 25HP]]
* 1914 — [[Lanchester Sporting Forty]]
* 1919 — [[Lanchester 40HP]]
* 1924 — [[Lanchester 21HP]]
* 1925 — [[Lanchester 23HP]]
* 1928 — [[Lanchester 30HP]]
* 1931 — [[Lanchester 15/18HP]]
* 1932 — [[Lanchester LA10]]
* 1934 — [[Lanchester Light Six]]
** [[Lanchester 18HP]]
* 1935 — [[Lanchester L11]]
** [[Lanchester 14HP Roadrider]]
* 1946 — [[Lanchester LD10]]
* 1950 — [[Lanchester 18HP]]/[[Lanchester Leda|Leda]]
* 1953 — [[Lanchester Dauphin LJ250]]
* 1954 — [[Lanchester Sprite]]

== Джерела ==
* Georgano, N. (2000). ''Beaulieu Encyclopedia of the Automobile''. London: HMSO. ISBN 1-57958-293-1.
* Baldwin, N. (1994). ''A-Z of Cars of the 1920s''. Devon, UK: Bay View Books.ISBN 1-870979-53-2.
* Sedgwick, M. (1989). ''A-Z of Cars of the 1930s''. Devon, UK: Bay View Books.ISBN 1-870979-38-9.
* Anthony Bird & Francis Hutton-Stott, ''Lanchester Motorcars, A History'', Cassell, London 1965

{{Автомобілі за маркою}}
{{Велика Британія в темах}}

[[Категорія:Автомобілі Великої Британії]]
[[Категорія:Зниклі автобудівні підприємства]]
[[Категорія:Зникли в Європі 1955]]
[[Категорія:Засновані в Англії 1899]]

title: Lanchester

Тип: бізнес і автомобілебудівна компанія

Форма власності: Приватна компанія

Галузь: Автомобілебудування

Доля: Придбана компанією BSA в 1931

Наступник(и) · (спадкоємці): The Daimler Company Limited

Засновник(и): Фредерік Ланчестер · Джордж Ланчестер · Френк Ланчестер

Штаб-квартира: Бірмінгем, Англія

Попередні назви: Lanchester Engine Company

Ключові особи: Брати Уайтфілд · Брати П'ю

Продукція: Транспортні засоби

Власник(и): (після 1930) The Daimler Company Limited

title: Бренд Lanchester

Тип: бізнес і автомобілебудівна компанія

Галузь: автомобільна промисловість

Наступник(и) · (спадкоємці): Daimler Motor Company

Засновник(и): Фредерік Ланчестер

Штаб-квартира: Велика Британія

Власник(и): Tata Group через Jaguar Land Rover

Холдингова компанія: Lanchester (1895–1930) · BSA Group (1930–60) · Jaguar Cars (1960–66) · British Motor Corporation (1966) · British Motor Holdings (1966–68) · British Leyland (1968–84) · Jaguar Cars (1984–89) · Ford (1989–2007)


text:
# Таборити
Табори́ти — прихильники радикальної течії гуситського руху у Чехії XV століття.
Назва походить від гори Табор на півдні Чехії, де була їхня фортеця. Програмний документ — «Дванадцять празьких статей». Це були переважно селяни, міська біднота, частина дрібного дворянства, бідне духовенство, ремісники. Вимагали докорінної реформації католицької церкви, позбавлення її багатств, переведення богослужіння на чеську мову, скасування приватної власності, феодальних привілеїв і створення царства справедливості.

wikiname: ukwiki

title: Таборити

in_language: uk

wikitext:
{{unibox}}'''Табори́ти''' — прихильники радикальної течії [[гуситський рух|гуситського руху]] у [[Чехія|Чехії]] [[XV століття|XV]] століття.

Назва походить від гори [[Табор (Чехія)|Табор]] на півдні Чехії, де була їхня фортеця. Програмний документ — «[[Дванадцять празьких статей]]». Це були переважно селяни, міська біднота, частина дрібного [[дворянство|дворянства]], бідне [[духовенство]], ремісники. Вимагали докорінної реформації [[Католицизм|католицької церкви]], позбавлення її багатств, переведення [[богослужіння]] на [[чеська мова|чеську мову]], скасування приватної власності, феодальних привілеїв і створення царства справедливості.

== Див. також ==
* [[Гуситський рух]]
* [[Чашники (гусити)|Чашники]]

== Джерела ==
* О. В. Гісем, О. О. Мартинюк. Наочний довідник. Всесвітня історія. 6-7 класи. — Київ — Харків. — «ВЕСТА», 2006.
== Посилання ==
* [https://ure-online.info/encyclopedia/taboryty/ Таборити] // Українська Релігієзнавча Енциклопедія
{{history-stub}}

[[Категорія:Гуситський рух]]

Країна: Богемське королівство

Місце розташування: Табор


text:
# Рашиці
Рашиці (словац. Rašice) — село, громада округу Ревуца, Банськобистрицький край, регіон Гемера. Кадастрова площа громади — 9,11 км².
Населення 119 осіб (станом на 31 грудня 2017 року).

## Історія
Рашіце згадується 1334 року.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.    | 2014.    | 2024.   |
| --------------- | ----- | -------- | -------- | ------- |
| Кількість осіб: | 151   | 135      | 112      | 112     |
| Різниця:        |       | -10,59 % | -17,03 % | -1,42 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 111   | 112     |
| Різниця:        |       | +0,90 % |

title: Рашиці

wikitext:
{{Населений пункт Словаччини
|староста = Аладар Міклош
|автошляхи =
}}
'''Рашиці''' ({{lang-sk|Rašice}}) — село, [[громади Словаччини|громада]] [[Ревуця (округ)|округу Ревуца]], [[Банськобистрицький край]], регіон [[Гемера (історична область)|Гемера]]. Кадастрова площа громади — 9,11 км².

Населення 119 осіб (станом на 31 грудня 2017 року).

== Історія ==
Рашіце згадується 1334 року.

== Населення ==
{{SK|pop}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{офіційний сайт||громади}}
{{obce}}
{{Slovakia-geo-stub}}
{{Округ Ревуца}}
{{Банськобистрицький край}}
[[Категорія:Села округу Ревуца]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1334]]

title: обец

Країна: Словаччина

Край: Банськобистрицький

Окрес: Ревуца → SPARQL ←

· густота: 12,29 осіб/км²

Автомоб. ном.: RA

Поштовий індекс: 982 62 (pošta Gemerská Ves)

Староста: Аладар Міклош

title: Карта

Карта:
Рашиці (Банськобистрицький край)
Рашиці у Вікісховищі

Список пам'яток: Cultural heritage monuments in Rašiced


text:
# Міер (Індіана)
Міер (англ. Mier) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Грант штату Індіана. Населення — 67 осіб (2020).

## Географія
Міер розташований за координатами 40°34′29″ пн. ш. 85°49′24″ зх. д. / 40.57472° пн. ш. 85.82333° зх. д. (40.574806, -85.823230).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 0,62 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкало 78 осіб у 32 домогосподарствах у складі 27 родин. Густота населення становила 126 осіб/км².  Було 36 помешкань (58/км²).
Расовий склад населення:
| - 98,7 % — білих - 1,3 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 0,0 %. Частка іспаномовних становила 1,3 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 15,4 % — особи молодші 18 років, 64,1 % — особи у віці 18—64 років, 20,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 48,0 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 129,4 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 120,0 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 78 346 доларів США (медіана — 60 500), а середній дохід на одну сім'ю — 78 346 доларів (медіана — 60 500).
Цивільне працевлаштоване населення становило 53 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 71,7 %, будівництво — 28,3 %.

title: Міер (Індіана)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Міер
|оригінальна назва  = {{lang-en|Mier}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Індіана
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Грант (округ, Індіана)|Грант]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 0,62
|висота центру НП   = 249
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 125,81
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           =
|DST                    =  <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         =
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 1849212
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Міер''' ({{lang-en|Mier}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Грант (округ, Індіана)|Грант]] штату [[Індіана]]. Населення — 67 осіб (2020).

== Географія ==
Міер розташований за координатами {{Coord|40|34|29|N|85|49|24|W|type:city_region:US-DE}} (40.574806, -85.823230){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 0,62 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2010 = 78
| 2020 = 67
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкало 78 осіб у 32 домогосподарствах у складі 27 родин. [[Густота населення]] становила 126 осіб/км².  Було 36 помешкань (58/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 98,7 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,3 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 0,0 %. Частка іспаномовних становила 1,3 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 15,4 % — особи молодші 18 років, 64,1 % — особи у віці 18—64 років, 20,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 48,0 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 129,4 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 120,0 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:78346}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:60500}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:78346}} доларів (медіана — {{formatnum:60500}}).
Цивільне працевлаштоване населення становило 53 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 71,7 %, будівництво — 28,3 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Грант (округ, Індіана)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Індіани]]
[[Категорія:Населені пункти округу Грант (Індіана)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Індіана

Округ: Грант

Населення: 67 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 125,81 осіб/км²

Часовий пояс: Північноамериканський східний час (Ґрант)


text:
# Історія освоєння мінеральних ресурсів Об'єднаних Арабських Еміратів
Історія освоєння мінеральних ресурсів Об'єднаних Арабських Еміратів
В давні часи на території сучасних еміратів добували залізну руду, пісковик, червону вохру і коштовні камені (Шарджа, острови Абу-Муса). У прибережній зоні з древніх часів до сьогодення традиційно видобували перли (наприклад, у 1830 р. цим промислом стало займалися понад 3 тис. човнів). Рекордна кількість перлів була зібрана в 1896 р. (на суму близько 0,75 млн фунтів стерлінгів).
Пошук нафти в ОАЕ почався в 1937 р. на території Абу-Дабі компанією «Petroleum development», але перше велике родовище (Мурбан-Баб) було відкрито лише в 1954 р. З початку 1950-х років стали проводитися пошуково-розвідувальні роботи на акваторії Перської затоки компанією «Abu Dhabi Marine Area», яка у 1958 р. виявила перше морське родовище Умм-Шаіф, а в 1964 р. найбільше родовище країни — Закум.
У Дубаї пошуково-розвідувальні роботи здійснюються з 1963 р. групою американських компаній на чолі з «Continental Oil» на суші і «Dubai Marine Areas» на акваторії. В еміраті Шарджа пошукові роботи велися в 1969 р. компаніями «Shell» і «Bomin», а пізніше — компанією «Buttes Gas and Oil Co.», яка відкрила родовище Мубарек. У еміраті Умм-ель-Кайвайн розвідувальні роботи ведуться з 1969 р. спочатку компаніями «Shell», «Occidental Petroleum», «Canadian Superior Oil Co.» на шельфі і корпорацією «Houston Oil and Minerals Corp» на суші. У еміраті Рас-ель-Хайма в пошуково-розвідувальних роботах на нафту з 1964 р. брали участь декілька компаній; в 1976 р. на континентальному шельфі було відкрито газоконденсатне родовище.
Поступ розвитку нафтодобувної промисловості ОАЕ такий: 1959 р. — родовище Мурбан-Баб в Абу-Дабі, 1966—1968 рр. — Фатех в еміраті Дубай, в 1973 р. — Шарджа, в 1984 р. — Рас-ель-Хайма. Основну частину видобутку нафти в останні десятиліття XX ст. забезпечували родовища Мурбан-Бу-Хаса і Асаб на суші, Умм-Шаіф і Закум на шельфі. Видобуток нафти на шельфі біля узбережжя Абу-Дабі ведеться з 1962 р., на материковій частині Абу-Дабі — з 1963 р. Нафтова промисловість націоналізована не повністю, іноземні компанії діють на умовах концесій.
У 1996 нр. ВВП біля однієї третини ВВП (73 млрд дол.) припадало на частку нафтової промисловості. Нафта становила 66 % експорту країни, а платежі місцевих і міжнародних компаній за нафтові концесії були головним джерелом державних прибутків. Запасів нафти і газу приблизно вистачить до XXII ст., за умови, якщо обсяг її видобутку залишиться на рівні 1980-х років. Основним нафтодобувним районом є Абу-Дабі, найважливішим торговим і промисловим центром — Дубай. Емірат Дубай найпотужніший — він забезпечує понад 80 % прибутку ОАЕ.
Станом на 1999 р. за підтвердженими запасами нафти ОАЕ займають 6-е місце у світі (після Саудівської Аравії, Іраку, Кувейту, Ірану, Венесуели). За підтвердженими запасами природного газу ОАЕ займають 4-е місце у світі (після Росії, Ірану і Катару). Запаси газу виявлені в основному в Абу-Дабі, а також в еміратах Шарджа, Дубай і Расах-ель-Хайма.
На 2003 р. у кількісному виразі розвідані запаси нафти ОАЕ становлять 98 млрд барелів, тобто приблизно 10 % світових запасів, за рівнем споживання майбутній продуктивний період — понад 100 років. З 150 трлн. м3 світових запасів газу 4 % (6 трлн. м3) розташовані на території ОАЕ: 92 % — в еміраті Абу-Дабі, 5 % — в Шарджі і 2 % — в Дубаї. У 2003 р. лідируюче положення в нафтогазовій галузі займала Національна Нафтова Компанія Абу Дабі (ADNOC), утворена в 1971 році.
На початку XXI ст. крім нафти і газу в ОАЕ добувають: хроміти, виробляють сталь, переробляють свинець, мідний скрап, продукують каустичну соду, хлор і сіль, цемент. У Дубаї діє алюмінієвий завод, що імпортує глинозем з Австралії.
Інженерів-нафтовиків готують в університеті м. Абу-Дабі.

wikitext:
'''Історія освоєння мінеральних ресурсів [[Об'єднані Арабські Емірати|Об'єднаних Арабських Еміратів]]'''

В давні часи на території сучасних еміратів добували [[залізна руда|залізну руду]], [[пісковик]], червону вохру і коштовні камені ([[Шарджа]], острови [[Абу-Муса]]). У прибережній зоні з древніх часів до сьогодення традиційно видобували [[перли]] (наприклад, у 1830 р. цим промислом стало займалися понад 3 тис. човнів). Рекордна кількість перлів була зібрана в 1896 р. (на суму близько 0,75 млн фунтів стерлінгів).

Пошук [[нафта|нафти]] в ОАЕ почався в [[1937]] р. на території Абу-Дабі компанією «Petroleum development», але перше велике родовище (Мурбан-Баб) було відкрито лише в [[1954]] р. З початку 1950-х років стали проводитися пошуково-розвідувальні роботи на акваторії Перської затоки компанією «Abu Dhabi Marine Area», яка у [[1958]] р. виявила перше морське родовище Умм-Шаіф, а в [[1964]] р. найбільше родовище країни — Закум.

У Дубаї пошуково-розвідувальні роботи здійснюються з [[1963]] р. групою американських компаній на чолі з «Continental Oil» на суші і «Dubai Marine Areas» на акваторії. В еміраті Шарджа пошукові роботи велися в [[1969]] р. компаніями «''[[Shell]]» і «Bomin»,'' а пізніше — компанією «Buttes Gas and Oil Co.», яка відкрила родовище [[Мубарек]]. У еміраті Умм-ель-Кайвайн розвідувальні роботи ведуться з [[1969]] р. спочатку компаніями «Shell», «Occidental Petroleum», «Canadian Superior Oil Co.» на шельфі і корпорацією «Houston Oil and Minerals Corp» на суші. У еміраті Рас-ель-Хайма в пошуково-розвідувальних роботах на [[нафта|нафту]] з [[1964]] р. брали участь декілька компаній; в [[1976]] р. на континентальному шельфі було відкрито [[газоконденсат]]не родовище.

Поступ розвитку нафтодобувної промисловості ОАЕ такий: [[1959]] р. — родовище Мурбан-Баб в [[Абу-Дабі]], [[1966]]—[[1968]] рр. — [[Фатех]] в еміраті [[Дубай (емірат)|Дубай]], в [[1973]] р. — Шарджа, в [[1984]] р. — Рас-ель-Хайма. Основну частину видобутку [[нафта|нафти]] в останні десятиліття [[XX ст.]] забезпечували родовища [[Мурбан-Бу-Хаса]] і [[Асаб]] на суші, Умм-Шаіф і Закум на шельфі. Видобуток [[нафта|нафти]] на шельфі біля узбережжя Абу-Дабі ведеться з [[1962]] р., на материковій частині Абу-Дабі — з [[1963]] р. Нафтова промисловість націоналізована не повністю, іноземні компанії діють на умовах концесій.

У [[1996]] нр. ВВП біля однієї третини ВВП (73 млрд дол.) припадало на частку нафтової промисловості. Нафта становила 66 % експорту країни, а платежі місцевих і міжнародних компаній за нафтові концесії були головним джерелом державних прибутків. Запасів [[нафта|нафти]] і газу приблизно вистачить до [[XXII]] ст., за умови, якщо обсяг її видобутку залишиться на рівні 1980-х років. Основним нафтодобувним районом є Абу-Дабі, найважливішим торговим і промисловим центром — Дубай. Емірат Дубай найпотужніший — він забезпечує понад 80 % прибутку ОАЕ.

Станом на [[1999]] р. за підтвердженими запасами [[нафта|нафти]] ОАЕ займають 6-е місце у світі (після Саудівської Аравії, [[Ірак]]у, [[Кувейт]]у, [[Іран]]у, [[Венесуела|Венесуели]]). За підтвердженими запасами [[природний газ|природного газу]] ОАЕ займають 4-е місце у світі (після [[Росія|Росії]], [[Іран]]у і [[Катар]]у). Запаси газу виявлені в основному в Абу-Дабі, а також в еміратах [[Шарджа]], Дубай і [[Расах-ель-Хайма]].

На [[2003]] р. у кількісному виразі розвідані запаси [[нафта|нафти]] ОАЕ становлять 98 млрд барелів, тобто приблизно 10 % світових запасів, за рівнем споживання майбутній продуктивний період — понад 100 років. З 150 трлн. м3 світових запасів газу 4 % (6 трлн. м3) розташовані на території ОАЕ: 92 % — в еміраті Абу-Дабі, 5 % — в Шарджі і 2 % — в Дубаї. У [[2003]] р. лідируюче положення в нафтогазовій галузі займала Національна Нафтова Компанія Абу Дабі ([[ADNOC]]), утворена в [[1971]] році.

На початку [[XXI ст.]] крім [[нафта|нафти]] і газу в ОАЕ добувають: [[хром]]іти, виробляють [[сталь]], переробляють [[свинець]], мідний скрап, продукують каустичну соду, хлор і сіль, [[цемент]]. У Дубаї діє алюмінієвий завод, що імпортує [[глинозем]] з [[Австралія|Австралії]].

Інженерів-нафтовиків готують в університеті м. Абу-Дабі.

== Див. також ==

* [[Корисні копалини Об'єднаних Арабських Еміратів]],
* [[Гірнича промисловість Об'єднаних Арабських Еміратів]],
* [[Нафтогазодобувна промисловість Об'єднаних Арабських Еміратів]],
* [[Економіка Об'єднаних Арабських Еміратів]],
* [[Геологія Об'єднаних Арабських Еміратів]].
=== Джерела ===
* {{Гайко}}
* Гайко Г. І., Білецький В. С. Історія гірництва: Підручник. — Київ-Алчевськ: Видавничий дім «Києво-Могилянська академія», видавництво «ЛАДО» ДонДТУ, 2013. — 542 с.
* Білецький В. С., Гайко Г.І, Орловський В. М. Історія та перспективи нафтогазовидобування: Навчальний посібник / В. С. Білецький та ін. — Харків, НТУ «ХПІ»; Київ, НТУУ «КПІ імені Ігоря Сікорського»; Полтава, ПІБ МНТУ ім. академіка Ю. Бугая. — Київ: ФОП Халіков Р. Х., 2019.
{{Історія освоєння мінеральних ресурсів}}

[[Категорія:Гірнича промисловість Об'єднаних Арабських Еміратів]]
[[Категорія:Історія освоєння мінеральних ресурсів]]
[[Категорія:Історія Об'єднаних Арабських Еміратів]]


text:
# Леончук Георгій Ігорович
Георгій Ігорович Леончук (24 травня 1974, Потсдам, Німеччина) — український яхтсмен, призер Олімпійських ігор, заслужений майстер спорту.

## Життєпис
Георгій Леончук тренувався в Києві в спортивному клубі Збройних Сил України.
Олімпійську медаль він виборов на афінській Олімпіаді в класі 49 в парі з Родіоном Лукою.
Займається вітрильним спортом з 1983 року.
У 1988 року був переможцем першості УРСР, СРСР і багатьох всесоюзних регат серед юнаків.
З 1989 року — член молодіжної збірної СРСР.
З 1992 року член основної збірної України.
1995 року закінчив Університет фізичної культури та спорту за спеціальністю «менеджмент олімпійського й професійного спорту».
- 2000 срібний призер Кільскої регати, переможець відкритого чемпіонату Австралії, бронзовий призер чемпіонату Європи, бронзовий призер Гран-прі Європи, учасник Олімпійських ігор
- 2001 срібний призер Кільскої регати, переможець СПА регати, бронзовий призер Чемпіонату світу
- 2003 переможець Йерскої регати, бронзовий призер Чемпіонату світу,
- 2004 срібний призер Олімпійських ігор
- 2005 Чемпіон світу, переможець гран-прі Volvo champions race
- 2006 срібний призер всесвітніх ігор ІСАФ
- 2008 учасник Олімпійських ігор

Нагороджений орденом III ступеня «за заслуги» перед Українським народом.

title: Леончук Георгій Ігорович

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я                = Леончук Георгій Ігорович
| повне_ім'я          =
| зображення          =
| розмір_зображення   =
| підпис              =
| прізвисько          =
| національність      =
| місце_проживання    =
| дата_народження     = 24.5.1974
| місце_народження    = Потсдам
| дата_смерті         =
| місце_смерті        =
| зріст               =
| вага                =
| батько              =
| мати                =
| дружина             =
| чоловік             =
| діти                =
| вебсторінка         =
| країна              =
| вид_спорту          =
| дисципліна          =
| спортивне_звання    =
| студентська_команда =
| клуб                =
| команда             =
| нац._збірна         =
| статус_професіонала =
| тренери             =
| завершення_виступів =
| тренує              =
| світові             =
| регіональні         =
| національні         =
| олімпійські         =
| паралімпійські      =
| найвищий_рейтинг    =
| поточний_рейтинг    =
| особисті_рекорди    =
| медалі              = {{Орден За заслуги III ступеня (Україна)}} {{Заслужений майстер спорту України}}
| show-medals         = yes
}}
{{Однофамільці|Леончук}}
{{MedalTableTop}}
{{MedalCountry | {{UKR}} }}
{{MedalSport | [[Вітрильний спорт]]}}
{{MedalCompetition|[[Олімпійські ігри]]}}
{{MedalSilver | [[Літні Олімпійські ігри 2004|Афіни 2004]] |[[Клас 49er]] }}
{{MedalBottom}}

'''Георгій Ігорович Леончук''' ([[24 травня]] [[1974]], [[Потсдам]], [[Німеччина]]) — український яхтсмен, призер Олімпійських ігор, заслужений майстер спорту.

== Життєпис ==
Георгій Леончук тренувався в Києві в спортивному клубі Збройних Сил України.

Олімпійську медаль він виборов на афінській Олімпіаді в класі 49 в парі з [[Родіон Лука|Родіоном Лукою]].

Займається вітрильним спортом з 1983 року.

У 1988 року був переможцем першості УРСР, СРСР і багатьох всесоюзних регат серед юнаків.

З 1989 року — член молодіжної збірної СРСР.

З 1992 року член основної збірної України.

1995 року закінчив Університет фізичної культури та спорту за спеціальністю «менеджмент олімпійського й професійного спорту».

* 2000 срібний призер Кільскої регати, переможець відкритого чемпіонату Австралії, бронзовий призер чемпіонату Європи, бронзовий призер Гран-прі Європи, учасник Олімпійських ігор
* 2001 срібний призер Кільскої регати, переможець СПА регати, бронзовий призер Чемпіонату світу
* 2003 переможець Йерскої регати, бронзовий призер Чемпіонату світу,
* 2004 срібний призер Олімпійських ігор
* 2005 Чемпіон світу, переможець гран-прі Volvo champions race
* 2006 срібний призер всесвітніх ігор ІСАФ
* 2008 учасник Олімпійських ігор

Нагороджений орденом III ступеня «за заслуги» перед Українським народом.

== Посилання ==
[http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/le/heorhiy-leonchuk-1.html Олімпійське досьє] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121107000426/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/le/heorhiy-leonchuk-1.html |date=7 листопада 2012 }}

{{Olympic-medalist-stub}}

[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Українські яхтсмени]]
[[Категорія:Українські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Народились 24 травня]]
[[Категорія:Народились 1974]]
[[Категорія:Уродженці Потсдама]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 2004]]
[[Категорія:Спортсмени Потсдама]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Україна

Народження: 24 травня 1974 (50 років) · Потсдам

title: Спорт

Вид спорту: вітрильний спорт

title: Олімпійські ігри

Срібло: Афіни 2004 · Клас 49er