text:
# Пепелу
Хосе́ Луїс Гарсі́я Вая́ (ісп. José Luis García Vayá), також відомий просто як Пепелу́ (ісп. Pepelú; нар. 11 серпня 1998, Денія) — іспанський футболіст, півзахисник клубу «Валенсія».

## Клубна кар'єра
Почав займатися футболом в команді свого міста «Данія», а 2012 року приєднався до системи клубу «Леванте». 24 червня 2014 року продовжив контракт з клубом до 2021 року, а 7 вересня дебютував у професіональному футболі в складі резервної команди в матчі Терсери проти «Кастельйона».
30 серпня 2015 року в поєдинку проти «Льосетенсе» забив свій перший гол у професіональній кар'єрі. 15 грудня того ж року дебютував у першій команді, замінивши Хуанфрана в матчі Кубка Іспанії проти «Еспаньйола».
14 серпня 2017 року відправився в сезонну оренду в клуб Сегунди Б «Еркулес», за який у підсумку провів 32 матчів. Повернувшись влітку 2018 року в «Леванте» провів наступний сезон 2018-19 у складі другої команди в Сегунді Б, забивши 6 м'ячів у 31 матчі.
26 липня 2019 року перейшов на правах оренди в португальський клуб Прімейра-ліги «Тондела» до кінця сезону. 3 серпня 2019 року дебютував за нову команду в матчі Кубка португальської ліги проти «Пенафієла», вийшовши в стартовому складі. 12 серпня в поєдинку проти «Віторії» (Сетубал) дебютував у Прімейра-лізі. 7 грудня 2019 року в матчі Прімейра-ліги проти «Фамалікана» забив свій перший гол за «Тонделу». Упродовж оренди забив 2 голи в 34 поєдинках за «Тонделу». В липні 2020 року повернувся з оренди до «Леванте».
8 вересня 2020 року відданий в сезонну оренду в інший португальський клуб «Віторія» (Гімарайнш). 18 вересня дебютував за «Віторію» у матчі Прімейра-ліги проти клубу Б-САД. 17 лютого 2021 року в поєдинку Прімейра-ліги проти «Фаренсе» забив свій перши гол за «Віторію». Всього за час оренди провів за команду 33 зустрічі, відзначившись 1 голом.
В липні 2021 року повернувся з оренди в «Леванте», а вже 11 вересня, замінивши Пабло Мартінеса в матчі проти «Райо Вальєкано», дебютував у Ла-Лізі. Всього в сезоні 2021–22 провів 30 матчів за «Леванте», який у підсумку вибув до Сегунди.
9 червня 2022 року підписав новий десятирічний контракт з «Леванте» розрахований до літа 2032 року. 12 серпня 2022 року в матчі проти «Уески» дебютував у Сегунді. 29 квітня 2023 року в поєдинку Сегунди проти «Алавеса» забив свій перши гол за «Леванте».
8 липня 2023 року перейшов до «Валенсії», підписавши п'ятирічний контракт. Сума трансферу становила 5 млн євро. 11 серпня дебютував за «Валенсію» в матчі Ла-Ліги проти «Севільї», вийшовши в стартовому складі. 18 серпня в поєдинку проти «Лас-Пальмаса» забив свій перший гол за «Валенсію», реалізувавши пенальті (1-0). В своєму дебютному сезоні у «Валенсії» забив 8 голів у 39 поєдинках, ставши одним з ключових гравців команди.

## Кар'єра в збірній
Виступав за збірні Іспанії до 17, до 18, до 19, до 20 і до 21 року.
30 серпня 2024 року вперше викликаний до збірної Іспанії головним тренером Луїсом де ла Фуенте для участі в матчах Ліги націй УЄФА проти збірних Сербії та Швейцарії.

## Статистика виступів
Станом на 22 квітня 2025
| Клуб                  | Сезон             | Чемпіонат          | Чемпіонат | Чемпіонат | Кубок | Кубок | Кубок ліги | Кубок ліги | Єврокубки | Єврокубки | Інші  | Інші | Всього | Всього |
| Клуб                  | Сезон             | Дивізіон           | Матчі     | Голи      | Матчі | Голи  | Матчі      | Голи       | Матчі     | Голи      | Матчі | Голи | Матчі  | Голи   |
| --------------------- | ----------------- | ------------------ | --------- | --------- | ----- | ----- | ---------- | ---------- | --------- | --------- | ----- | ---- | ------ | ------ |
| Леванте Б             | 2015–16           | Сегунда Дивізіон Б | 30        | 4         | 0     | 0     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 30     | 4      |
| Леванте Б             | 2016–17           | Сегунда Дивізіон Б | 29        | 4         | 0     | 0     | —          | —          | —         | —         | 2     | 0    | 31     | 4      |
| Леванте Б             | 2018–19           | Сегунда Дивізіон Б | 31        | 6         | 0     | 0     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 31     | 6      |
| Леванте Б             | Всього            | Всього             | 90        | 14        | 0     | 0     | 0          | 0          | 0         | 0         | 2     | 0    | 92     | 14     |
| Леванте               | 2015–16           | Ла-Ліга            | 0         | 0         | 1     | 0     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 1      | 0      |
| Леванте               | 2021–22           | Ла-Ліга            | 29        | 0         | 1     | 0     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 30     | 0      |
| Леванте               | 2022–23           | Сегунда Дивізіон   | 43        | 1         | 4     | 0     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 47     | 1      |
| Леванте               | Всього            | Всього             | 72        | 1         | 6     | 0     | 0          | 0          | 0         | 0         | 0     | 0    | 78     | 1      |
| → Еркулес             | 2017–18           | Сегунда Дивізіон Б | 30        | 0         | 2     | 0     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 32     | 0      |
| → Тондела             | 2019–20           | Прімейра-ліга      | 33        | 2         | 0     | 0     | 1          | 0          | —         | —         | —     | —    | 34     | 2      |
| → Віторія (Гімарайнш) | 2020–21           | Прімейра-ліга      | 30        | 1         | 2     | 0     | 1          | 0          | —         | —         | —     | —    | 33     | 1      |
| Валенсія              | 2023–24           | Ла-Ліга            | 37        | 7         | 2     | 1     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 39     | 8      |
| Валенсія              | 2024–25           | Ла-Ліга            | 30        | 1         | 5     | 1     | —          | —          | —         | —         | —     | —    | 35     | 2      |
| Валенсія              | Всього            | Всього             | 67        | 8         | 7     | 2     | 0          | 0          | 0         | 0         | 0     | 0    | 74     | 10     |
| Всього за кар'єру     | Всього за кар'єру | Всього за кар'єру  | 322       | 26        | 17    | 2     | 2          | 0          | 0         | 0         | 2     | 0    | 343    | 28     |

1. ↑  Кубок Португалії, Кубок Іспанії
2. ↑  Кубок португальської ліги
3. ↑  Плей-оф пониження Сегунди Дивізіону Б

title: Пепелу

wikitext:
{{Іспанське ім'я|1=[[Гарсія]]|2=Вая}}
{{Футболіст
| ім'я = Пепелу
| зображення =
| повне-ім'я = Хосе Луїс Гарсія Вая
| дата-народження = 11.08.1998
| місце-народження = [[Денія]], [[Іспанія]]
| зріст = 185 см
| вага = 73 кг
| громадянство = {{ESP}}
| позиція = [[півзахисник]]
| поточний-клуб = {{Прапорець|ESP}} «[[Валенсія (футбольний клуб)|Валенсія]]»
| номер = 18
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|ESP}} «Денія»
{{Прапорець|ESP}} «[[Леванте (футбольний клуб)|Леванте]]»
| юнацькі-роки =
2012–2014
| клубний гравець = {{Футболіст початок}} {{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2014–2019| {{Прапорець|ESP}} | «Леванте Б» | 90 |14}}
{{Футболіст рядок 0|2015–2023| {{Прапорець|ESP}} | «[[Леванте (футбольний клуб)|Леванте]]» | 72 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2017–2018|{{оренда}}{{Прапорець|ESP}} | «[[Еркулес (футбольний клуб)|Еркулес]]» | 30 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2019–2020|{{оренда}}{{Прапорець|POR}} | «[[Тондела (футбольний клуб)|Тондела]]» | 33 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2020–2021|{{оренда}}{{Прапорець|POR}} | [[Віторія (футбольний клуб, Гімарайнш)|«Віторія» (Гімарайнш)]] | 30 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2023–{{т.ч.}}| {{Прапорець|ESP}} | «[[Валенсія (футбольний клуб)|Валенсія]]» | 67 |8}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної =
{{Футболіст початок}} {{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|2014–2015| {{Прапорець|ESP}} | [[Юнацька збірна Іспанії з футболу (U-17)|Іспанія (до 17)]] | 15 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2016| {{Прапорець|ESP}} | [[Юнацька збірна Іспанії з футболу (U-18)|Іспанія (до 18)]] | 2 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2016–2017| {{Прапорець|ESP}} | [[Юнацька збірна Іспанії з футболу (U-19)|Іспанія (до 19)]] | 7 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2016| {{Прапорець|ESP}} | [[Юнацька збірна Іспанії з футболу (U-20)|Іспанія (до 20)]] | 6 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2019| {{Прапорець|ESP}} | [[Молодіжна збірна Іспанії з футболу|Іспанія (до 21)]] | 3 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 22 квітня 2025
| збірна-поновлення = 8 липня 2023
}}
'''Хосе́ Луїс Гарсі́я Вая́''' ({{lang-es|José Luis García Vayá}}), також відомий просто як '''Пепелу́''' ({{lang-es|Pepelú}}; {{н}} [[11 серпня]] [[1998]], [[Денія]]) — [[Іспанія|іспанський]] [[футбол]]іст, [[півзахисник]] клубу «[[Валенсія (футбольний клуб)|Валенсія]]».

== Клубна кар'єра ==
Почав займатися футболом в команді свого міста «Данія», а 2012 року приєднався до системи клубу «[[Леванте (футбольний клуб)|Леванте]]». 24 червня 2014 року продовжив контракт з клубом до 2021 року<ref>{{cite news|first=D.|last=Rodriguez|url=https://www.superdeporte.es/levante-ud/2014/06/24/pepelu-amplia-contrato-levante-2021-53592895.html|title=Pepelu amplía su contrato con el Levante hasta 2021|website=Super Deporte|date=2014-06-24|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>, а 7 вересня дебютував у професіональному футболі в складі резервної команди в матчі [[Терсера Дивізіон|Терсери]] проти «[[Кастельйон (футбольний клуб)|Кастельйона]]».

30 серпня 2015 року в поєдинку проти «Льосетенсе» забив свій перший гол у професіональній кар'єрі. 15 грудня того ж року дебютував у першій команді, замінивши [[Хуан Франсіско Гарсія|Хуанфрана]] в матчі [[Кубок Іспанії з футболу|Кубка Іспанії]] проти «[[Еспаньйол]]а»<ref>{{cite news|url=https://www.marca.com/eventos/marcador/futbol/2015_16/copa/dieciseisavos/vuelta/esp_lev/|title=Caicedo resuelve la eliminatoria|website=[[Marca]]|date=2015-12-15|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>.

14 серпня 2017 року відправився в сезонну оренду в клуб [[Сегунда Дивізіон Б|Сегунди Б]] «[[Еркулес (футбольний клуб)|Еркулес]]», за який у підсумку провів 32 матчів. Повернувшись влітку 2018 року в «Леванте» провів наступний сезон 2018-19 у складі другої команди в Сегунді Б, забивши 6 м'ячів у 31 матчі.

26 липня 2019 року перейшов на правах оренди в португальський клуб [[Прімейра-ліга|Прімейра-ліги]] «[[Тондела (футбольний клуб)|Тондела]]» до кінця сезону<ref>{{cite news|first=Luis Sancho|last=de Rosa|url=https://as.com/futbol/2019/07/26/primera/1564129711_262736.html|title=Pepelu se marcha cedido al Tondela portugués
|website=Diario AS|date=2019-07-26|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>. 3 серпня 2019 року дебютував за нову команду в матчі [[Кубок португальської ліги з футболу 2019—2020|Кубка португальської ліги]] проти «[[Пенафієл (футбольний клуб)|Пенафієла]]», вийшовши в стартовому складі. 12 серпня в поєдинку проти [[Віторія (футбольний клуб, Сетубал)|«Віторії» (Сетубал)]] дебютував у Прімейра-лізі<ref>{{cite news|first=David|last=Andrade|url=https://www.publico.pt/2019/08/12/desporto/cronica_de_jogo/v-setubal-tondela-empatam-estreia-campeonato-1883230|title=V. Setúbal e Tondela empatam na estreia no campeonato|website=Público|date=2019-08-12|access-date=2024-08-31|lang=pt}}</ref>. 7 грудня 2019 року в матчі Прімейра-ліги проти «[[Фамалікан (футбольний клуб)|Фамалікана]]» забив свій перший гол за «Тонделу»<ref>{{cite news|first=Diogo Cardoso|last=Oliveira|url=https://www.publico.pt/2019/12/07/desporto/noticia/famalicao-ressuscita-perde-descontos-1896586|title=Famalicão “ressuscita”, mas perde nos “descontos”|website=Público|date=2019-12-07|access-date=2024-08-31|lang=pt}}</ref>. Упродовж оренди забив 2 голи в 34 поєдинках за «Тонделу». В липні 2020 року повернувся з оренди до «Леванте»<ref>{{cite news|first=Diego|last=Pico|url=https://www.marca.com/futbol/levante/2020/07/27/5f1e8136268e3e6f4b8b462a.html|title=Pepelu se despide a lo grande de Portugal|website=Marca|date=2020-07-27|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>.

8 вересня 2020 року відданий в сезонну оренду в інший португальський клуб [[Віторія (футбольний клуб, Гімарайнш)|«Віторія» (Гімарайнш)]]<ref>{{cite news|url=https://cnnportugal.iol.pt/vitoria-guimaraes/levante/oficial-pepelu-e-reforco-do-v-guimaraes|title=OFICIAL: Pepelu é reforço do V. Guimarães|website=CNN Portugal|date=2020-09-08|access-date=2024-08-31|lang=pt}}</ref><ref>{{cite news|url=https://www.record.pt/futebol/futebol-nacional/liga-betclic/v--guimaraes/detalhe/v-guimaraes-oficializa-contratacao-de-pepelu|title=V. Guimarães oficializa contratação de Pepelu|website=Record|date=2020-09-08|access-date=2024-08-31|lang=pt}}</ref>. 18 вересня дебютував за «Віторію» у матчі Прімейра-ліги проти клубу [[Белененсеш САД|Б-САД]]<ref>{{cite news|first=Jorge Miguel|last=Matias|url=https://www.publico.pt/2020/09/18/desporto/noticia/belenenses-sad-surpreende-v-guimaraes-1932119|title=Belenenses SAD surpreende V. Guimarães|website=Público|date=2020-09-18|access-date=2024-08-31|lang=pt}}</ref>. 17 лютого 2021 року в поєдинку Прімейра-ліги проти «[[Фаренсе]]» забив свій перши гол за «Віторію»<ref>{{cite news|url=https://www.publico.pt/2021/02/17/desporto/noticia/v-guimaraes-farense-quebram-gelo-empate-1951137|title=V. Guimarães e Farense quebram gelo com um empate|website=Público|date=2021-02-17|access-date=2024-08-31|lang=pt}}</ref>. Всього за час оренди провів за команду 33 зустрічі, відзначившись 1 голом.

В липні 2021 року повернувся з оренди в «Леванте», а вже 11 вересня, замінивши Пабло Мартінеса в матчі проти «[[Райо Вальєкано]]», дебютував у [[Ла-Ліга|Ла-Лізі]]<ref>{{cite news|first=Elena|last=Martin|url=https://www.marca.com/futbol/primera-division/levante-vs-rayo/cronica/2021/09/11/613cf6a4e2704e83b18b461a.html|title=Sergi Guardiola empata 'in extremis'|website=Marca|date=2021-09-11|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>. Всього в сезоні 2021–22 провів 30 матчів за «Леванте», який у підсумку вибув до [[Сегунда Дивізіон|Сегунди]]<ref>{{cite news|first=Oscar|last=Garcia|url=https://www.marca.com/futbol/primera-division/rayo-vs-levante/cronica/2022/05/20/6287f1c446163fe97e8b4578.html|title=El Levante se va de Primera con una dulce victoria|website=Marca|date=2022-05-20|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>.

9 червня 2022 року підписав новий десятирічний контракт з «Леванте» розрахований до літа 2032 року<ref>{{cite news|first=Diego|last=Pico|url=https://www.marca.com/futbol/levante/2022/06/09/62a1b81be2704ef16e8b45fe.html|title=Pepelu renueva con el Levante... hasta 2032|website=Marca|date=2022-06-09|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref><ref>{{cite news|first=Conrado|last=Valle|url=https://as.com/futbol/primera/pepelu-dira-si-al-levante-de-por-vida-n/|title=Oficial: Pepelu renueva con el Levante diez temporadas|website=Diario AS|date=2022-06-09|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>. 12 серпня 2022 року в матчі проти «[[Уеска (футбольний клуб)|Уески]]» дебютував у Сегунді<ref>{{cite news|first=Ruben|last=Cortes|url=https://www.marca.com/futbol/segunda-division/cronica/2022/08/12/62f6c1e2e2704eb2ab8b457b.html|title=Los goles tendrán que esperar en la Liga Smartbank|website=Marca|date=2023-08-12|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref><ref>{{cite news|first=Luis Sancho|last=de Rosa|url=https://as.com/futbol/el-huesca-frena-el-regreso-del-levante-n/|title=El Huesca frena el regreso del Levante|website=Diario AS|date=2022-08-12|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>. 29 квітня 2023 року в поєдинку Сегунди проти «[[Депортіво Алавес|Алавеса]]» забив свій перши гол за «Леванте»<ref>{{cite news|first=Noel|last=Rodilla|url=https://www.marca.com/futbol/segunda-division/cronica/2023/04/29/644d3c0822601d03068b45e8.html|title=El Levante da un golpe de Primera al ganar al Alavés|website=Marca|date=2023-04-29|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref><ref>{{cite news|first=Luis Sancho|last=de Rosa|url=https://as.com/futbol/segunda/pepelu-y-wesley-alimentan-la-esperanza-n/|title=Pepelu y Wesley alimentan la esperanza|website=Diario AS|date=2023-04-29|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>.

8 липня 2023 року перейшов до «[[Валенсія (футбольний клуб)|Валенсії]]»<ref>{{cite web|url=https://www.levanteud.com/noticias/el-levante-ud-y-el-valencia-cf-acuerdan-traspaso-de-pepelu|title=El Levante UD y el Valencia CF acuerdan el traspaso de Pepelu|publisher=Офіційний сайт ФК «Леванте»|date=2023-07-10|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>, підписавши п'ятирічний контракт<ref>{{cite news|url=https://www.marca.com/futbol/valencia/2023/07/08/64a9285146163f560f8b4587.html?intcmp=MNOT23801&s_kw=2|title=Pepelu ya es jugador del Valencia: el club hace oficial su fichaje por cinco temporadas|website=Marca|date=2023-07-08|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref><ref>{{cite web|url=https://www.valenciacf.com/es-comunicado-oficial-pepelu-2023-07-08|title=COMUNICADO OFICIAL. PEPELU|publisher=Офіційний сайт ФК «Валенсія»|date=2023-07-07|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>. Сума трансферу становила 5 млн євро<ref>{{cite news|first=Julián|last=Burgos|url=https://as.com/futbol/primera/el-valencia-ficha-a-pepelu-n/|title=El Valencia ficha a Pepelu|website=Diario AS|date=2023-07-07|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref><ref>{{cite news|url=https://www.record.pt/internacional/paises/espanha/valencia/detalhe/pepelu-oficializado-no-valencia?ref=Saber%20Mais_BlocoSaberMais|title=Pepelu oficializado no Valencia|website=Record|date=2023-07-08|access-date=2024-08-31|lang=pt}}</ref>. 11 серпня дебютував за «Валенсію» в матчі Ла-Ліги проти «[[Севілья (футбольний клуб)|Севільї]]», вийшовши в стартовому складі<ref>{{cite news|first=Julián|last=Burgos|url=https://as.com/futbol/primera/el-babyvalencia-toma-nervion-n/|title=El BabyValencia toma Nervión|website=Diario AS|date=2023-08-12|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref><ref>{{cite news|first=Alberto|last=Fdnz.|url=https://www.marca.com/futbol/primera-division/cronica/2023/08/12/64d68c1822601d17698b45ad.html|title=Este Valencia va a dar mucha Guerra|website=Marca|date=2023-08-12|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>. 18 серпня в поєдинку проти «[[Лас-Пальмас (футбольний клуб)|Лас-Пальмаса]]» забив свій перший гол за «Валенсію», реалізувавши пенальті (1-0)<ref>{{cite news|first=José A.|last=Espina|url=https://as.com/futbol/primera/pepelu-agarra-el-seis-de-seis-para-el-valencia-n/|title=Pepelu agarra el seis de seis para el Valencia|website=Diario AS|date=2023-08-18|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref><ref>{{cite news|first=Fernando|last=Alvarez|url=https://www.marca.com/futbol/primera-division/cronica/2023/08/18/64dfba94268e3ea8738b4581.html|title=El refuerzo del Valencia es Baraja|website=Marca|date=2023-08-18|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>. В своєму дебютному сезоні у «Валенсії» забив 8 голів у 39 поєдинках, ставши одним з ключових гравців команди<ref>{{cite news|first=Javi|last=Teruel|url=https://as.com/futbol/primera/pepelu-un-ano-siendo-lider-n/|title=Pepelu, un año siendo líder|website=Diario AS|date=2024-07-08|access-date=2024-08-31|lang=es}}</ref>.

== Кар'єра в збірній ==
Виступав за збірні Іспанії [[Юнацька збірна Іспанії з футболу (U-17)|до 17]], [[Юнацька збірна Іспанії з футболу (U-18)|до 18]], [[Юнацька збірна Іспанії з футболу (U-19)|до 19]], [[Юнацька збірна Іспанії з футболу (U-20)|до 20]] і [[Молодіжна збірна Іспанії з футболу|до 21 року]].

30 серпня 2024 року вперше викликаний до [[Збірна Іспанії з футболу|збірної Іспанії]] головним тренером [[Луїс де ла Фуенте|Луїсом де ла Фуенте]] для участі в матчах [[Ліга націй УЄФА 2024—2025 (Ліга A)|Ліги націй УЄФА]] проти збірних [[Збірна Сербії з футболу|Сербії]] та [[Збірна Швейцарії з футболу|Швейцарії]]<ref>{{cite web|url=https://rfef.es/es/noticias/oficial-lista-de-convocados-para-los-encuentros-frente-serbia-y-suiza|title=OFICIAL. Lista de convocados para los encuentros frente a Serbia y Suiza
|website=rfef.es|publisher=Королівська іспанська футбольна федерація|date=2024-08-30|access-date=2024-08-30|lang=es}}</ref><ref>{{cite web|url=https://www.valenciacf.com/pepelu-convocado-por-primera-vez-con-la-seleccion-espanola-absoluta|title=PEPELU, CONVOCADO POR PRIMERA VEZ CON LA SELECCIÓN ESPAÑOLA ABSOLUTA|publisher=Офіційний сайт ФК «Валенсія»|date=2024-08-30|access-date=2024-08-30|lang=es}}</ref>.

== Статистика виступів ==
{{оновлено|22 квітня 2025}}<ref name="TM">{{Transfermarkt}}</ref>
{|class="wikitable" style="text-align: center"
!rowspan="2"|Клуб
!rowspan="2"|Сезон
!colspan="3"|Чемпіонат
!colspan="2"|Кубок{{Efn|[[Кубок Португалії з футболу|Кубок Португалії]], [[Кубок Іспанії з футболу|Кубок Іспанії]]|name=}}
!colspan="2"|Кубок ліги{{Efn|[[Кубок португальської ліги з футболу|Кубок португальської ліги]]|name=}}
!colspan="2"|Єврокубки
!colspan="2"|Інші
!colspan="2"|Всього
|-
!Дивізіон
!Матчі
!Голи
!Матчі
!Голи
!Матчі
!Голи
!Матчі
!Голи
!Матчі
!Голи
!Матчі
!Голи
|-
|rowspan="4"|Леванте Б
|2015–16
|rowspan="3"|[[Сегунда Дивізіон Б]]
|30||4||0||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||30||4
|-
|2016–17
|29||4||0||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||2{{Efn|Плей-оф пониження Сегунди Дивізіону Б}}||0||31||4
|-
|2018–19
|31||6||0||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||31||6
|-
!colspan="2"|Всього
!90!!14!!0!!0!!0!!0!!0!!0!!2!!0!!92!!14
|-
|rowspan="4"|[[Леванте (футбольний клуб)|Леванте]]
|[[Ла-Ліга 2015—2016|2015–16]]
|rowspan="2"|[[Ла-Ліга]]
|0||0||1||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||1||0
|-
|[[Ла-Ліга 2021—2022|2021–22]]
|29||0||1||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||30||0
|-
|[[Сегунда Дивізіон 2022—2023|2022–23]]
|[[Сегунда Дивізіон]]
|43||1||4||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||47||1
|-
!colspan="2"|Всього
!72!!1!!6!!0!!0!!0!!0!!0!!0!!0!!78!!1
|-
|{{оренда}}[[Еркулес (футбольний клуб)|Еркулес]]
|2017–18
|Сегунда Дивізіон Б
|30||0||2||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||32||0
|-
|{{оренда}}[[Тондела (футбольний клуб)|Тондела]]
|[[Прімейра-ліга 2019—2020|2019–20]]
|[[Прімейра-ліга]]
|33||2||0||0||1||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||34||2
|-
|{{оренда}}[[Віторія (футбольний клуб, Гімарайнш)|Віторія (Гімарайнш)]]
|[[Прімейра-ліга 2020—2021|2020–21]]
|Прімейра-ліга
|30||1||2||0||1||0||colspan="2"|—||colspan="2"|—||33||1
|-
|rowspan="3"|[[Валенсія (футбольний клуб)|Валенсія]]
|[[Ла-Ліга 2023—2024|2023–24]]
|rowspan="2"|Ла-Ліга
|37||7||2||1||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||39||8
|-
|[[Ла-Ліга 2024—2025|2024–25]]
|30||1||5||1||colspan="2"|—||colspan="2"|—||colspan="2"|—||35||2
|-
!colspan="2"|Всього
!67!!8!!7!!2!!0!!0!!0!!0!!0!!0!!74!!10
|-
!colspan="3"|Всього за кар'єру
!322!!26!!17!!2!!2!!0!!0!!0!!2!!0!!343!!28
|}
{{notelist}}

== Примітки ==
{{reflist|3}}

== Посилання ==
* [https://www.valenciacf.com/jose-luis-garcia-vaya-2024 Профіль] на офіційному сайті ФК «Валенсія» {{ref-es}}

{{Бібліоінформація}}
{{Склад ФК Валенсія}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Пепелу}}
[[Категорія:Уродженці області Валенсія]]
[[Категорія:Іспанські футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Іспанії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Леванте»]]
[[Категорія:Футболісти «Еркулеса» (Аліканте)]]
[[Категорія:Футболісти «Тондели»]]
[[Категорія:Футболісти «Віторії» (Гімарайнш)]]
[[Категорія:Футболісти «Валенсії»]]
[[Категорія:Іспанські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Португалії]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Хосе Луїс Гарсія Вая

Народження: 11 серпня 1998 (26 років)

Вага: 73 кг

Громадянство: Іспанія

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Валенсія»

title: Юнацькі клуби

«Денія» · «Леванте»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Леванте Б» · 90 · (14)

«Леванте» · 72 · (1)

→ «Еркулес» · 30 · (0)

→ «Тондела» · 33 · (2)

→ «Віторія» (Гімарайнш) · 30 · (1)

2023–т. ч.: «Валенсія» · 67 · (8)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Іспанія (до 17) · 15 · (2)

Іспанія (до 18) · 2 · (0)
Іспанія (до 20) · 6 · (0)

Іспанія (до 19) · 7 · (0)

Іспанія (до 21) · 3 · (0)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 22 квітня 2025.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 8 липня 2023.


text:
# Чорнушине
Чорнушине (до 2025 — Чорнухине) — селище в Україні, у Алчевській міській громаді, Алчевського району Луганської області.
Поблизу селища ведеться видобуток вугілля. У самому селищі діє Свято-Миколаївський храм. Знаходиться на тимчасово окупованій території України. Під контролем сепаратистів «ЛНР» з 20 лютого 2015 року.

## Населення
9200 мешканців (1984), 7782 мешканці (2001). Видобуток вугілля.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| російська       | 6799      | 87.37%   |
| українська      | 912       | 11.72%   |
| білоруська      | 3         | 0.04%    |
| румунська       | 3         | 0.04%    |
| інші/не вказали | 65        | 0.83%    |
| Усього          | 7782      | 100%     |

## Географічне розташування
Селище Чорнушине знаходиться за 63 км на північний схід від Донецька, за 8 км на схід Дебальцеве, за 73 км на північний захід від Луганська. У межах міста бере початок річка Чорнуха і її мілководні притоки, на одному з яких для постачання міста питною та технічною водою в радянський час було зведено Чорнухинське водосховище. На захід від основного житлового масиву селища розташована залізнична станція Чорнухине.

## Історія
Колишня назва — Чорнухинський пост Кальміуської паланки Війська Запорозького  — 1600 р., слобода Чорнухине — 1778 р., село Чорнухине — 1892 р., смт Чорнухине — від 1938 р.
У XVII сторіччі на місці селища існувало два зимівника Кальміуської паланки Війська Запорозького Низового, відомих як «Поповий Яр» і «Чорнухин Байрак».
За даними на 1859 рік у казенному селі Слов'яносербського повіту Катеринославської губернії мешкало 1928 осіб (946 чоловіків та 982 жінки), налічувалось 242 дворових господарства, існували православна церква та поштова станція, проходило 3 щорічних ярмарки.
Станом на 1886 рік в селі, центрі Чорнухинської волості, мешкало 2691 особа, налічувалось 327 дворів, існували православна церква, школа, 2 лавки, ренський погріб, відбувалось 3 щорічних ярмарки.
Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 717-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області» увійшло до складу Алчевської міської громади.
05 червня 2025 року відповідно до Постанови Верховної Ради України № 4483-IX селище Чорнухине було перейменовано на селище Чорнушине. Постанова набула чинності 18 червня 2025 року.

### Російсько-українська війна
14 серпня 2014 року в ході війни на сході України селище було звільнене українськими військами від проросійських терористів. Але ще до 19 серпня 2014 року проводилася операція із зачистки від терористів. 14 вересня під Чорнухиним загинули кулеметник 11-го тербату «Київська Русь» Козенко Олександр Сергійович та старший солдат Денис Ханчич. 21 вересня терористи з артилерії обстрілюють українські позиції в Чорнухиному, на деяких ділянках намагалися атакувати із застосуванням бронетехніки. 12 жовтня 2014-го в приватне господарство потрапила мінометна міна при обстрілі терористів, 39-річний господар зазнав осколкових поранень шиї, невдовзі після госпіталізації помер.
7 жовтня 2014 року селище було виключено зі складу Перевальського району і приєднано до Попаснянського району Луганської області.
18 жовтня 2014-го голова Луганської ОДА Геннадій Москаль особисто відвіз бригаду Укрпошти в Чорнухине — для погашення заборгованості по пенсіях. Заборгованість сягала 3-5-х місяців; щоб її погасити, знадобилося до 30 мільйонів гривень готівки, довезення супроводжували 2 БТР-и та кілька десятків автоматників.
Станом на 6 листопада пожвавилася діяльність терористів у районі Дебальцевського плацдарму поблизу Чорнухиного, переходять від обстрілів до атак позицій українських військ. У складі атакуючих — переважно російські «козаки», підкріплені РУЗВ «Град»
.
1 січня 2015 року о 6.30 ранку бойовики «ЛНР» обстріляли з мінометів Чорнухине, зруйновані два приватні будинки, іще один будинок згорів; один мирний мешканець загинув, двоє зазнали поранень. По уточнених даних, померло двоє цивільних, один військовик поранений. 31 січня у бою поблизу селища Чорнухине загинули військовики 30-ї бригади командир танка капітан Роман Башняк, молодший сержант, механік-водій Олександр Лимарь та солдат-навідник Олександр Батурін, солдат Ковальчук Юрій Анатолійович, молодший сержант 30-ї бригади Віктор Садовець, солдати Ігор Волошин й Олександр Черепаха, військовики 15-го гірськопіхотного батальйону лейтенант Олег Довгий, солдат Михайло Григоришин та старший солдат Сергій Матусевич. 31 січня чи 6 лютого загинув старший солдат 30-ї бригади Роман Вербецький.
6 лютого в бою під час танкової атаки терористів зникли безвісти та загинули вояки 57-ї бригади старший лейтенант Микола Карнаухов, старший солдат Віталій Іскандаров, солдати Олександр Мокляк й Євген Шверненко, згодом впізнані серед загиблих; смертельного поранення осколком в голову зазнав старший солдат 15-го гірськопіхотного батальйону Олександр Капуш. Протягом 6-7 лютого рятувальники ДСНС спільно з волонтерами вивозили з Чорнухиного мешканців — через постійні обстріли. Вдалося за 2 дні евакуювати 106 людей, із них 20 дітей — 6-го вивезли 39 людей, з них 10 дітей, 7-го — 67 людей, у тому числі 10 дітей. Використовували два броньовані КрАЗи. На ранок 9 лютого надходить звістка, що українські військові вибили бойовиків з Чорнухиного; бої за селище тривали протягом 7-8 лютого — підрозділи ЗС України та батальйон імені Іси Мунаєва. 9 лютого українськими військовими в боях під Чорнухиним знищено 7 бойовиків.
10 лютого з в'язниці у Чорнухиному втекли 340 ув'язнених із тюрми № 23 здійснили в першій половині дня у вівторок, під вартою залишилися близько 30 осіб — втеча була здійснена після обстрілів терористами. 12 лютого до Чорнухинської колонії повернулися 83 засуджених, ще 23 втікачі дісталися блок-постів Нацгвардії. 15 лютого у бою під Чорнухиним поранений в ноги солдат 30-ї бригади Олег Кобченко. Разом із пораненими бійцями 128-ї бригади Кобченка вивозили до шпиталю, колона потрапила під обстріл. Відтоді вважався зниклим безвісти. 17 лютого в бою поблизу Чорнухиного зазнав поранення, несумісного із життям, солдат 57-ї бригади Анатолій Шумило.
19 лютого 2015 року після ліквідації Дебальцевого як такого українські війська відійшли із Чорнухиного.

wikiname: ukwiki

title: Чорнушине

in_language: uk

wikitext:
{{Селище України
| назва              = Чорнушине
| герб               =
| опис герба         =
| прапор             =
| опис прапора       =
 | область         = [[Луганська область]]
 | район           = [[Алчевський район]]
 | громада         = [[Алчевська міська громада]]
 | зображення =
 | зображення_розмір =
 | зображення_підпис =
| засноване          =[[1600 в Україні|1600]]
| населення          ={{зменшення}}6137 (01.01.2011)<ref>{{Cite web |url=http://stat6.stat.lviv.ua/PXWEB2007/ukr/publ/2011/chnas.zip |title=Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2011 року, Київ-2011 (doc) |accessdate=13 жовтня 2011 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20121010205321/http://stat6.stat.lviv.ua/PXWEB2007/ukr/publ/2011/chnas.zip |archivedate=10 жовтня 2012 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121010205321/http://stat6.stat.lviv.ua/PXWEB2007/ukr/publ/2011/chnas.zip |date= 10 жовтня 2012 }}</ref>
| площа              =6,96
| статус             =[[1938]]
| магдебурзьке право =
| агломерація        =
| щільність          =882
| поштовий індекс    =94340
| телефонний код     =6441
| висота             =
| водойма            =р.[[Кальміус]], р. [[Чорнуха]]
| координати         = {{coord|48|19|35|N|38|30|56|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 48 | lat_min = 19 | lat_sec = 35
   | lon_deg = 38 | lon_min = 30 | lon_sec = 56
| станція = [[Чорнухине (станція)|Чорнухине]]
| відстань =
| фізична р =
| залізниця р = 80
| автошлях р =78
| фізична о =
| залізниця о =
| автошлях о =
| адреса = 94340, смт Чорнухине, вул. Леніна, 285
| голова =
|код КАТОТТГ=UA44020010140063323|колишня назва=Чорнухине}}

'''Чорнушине''' (до 2025 — ''Чорнухине'') — [[селище]] в [[Україна|Україні]], у [[Алчевська міська громада|Алчевській міській громаді]], [[Алчевський район|Алчевського району]] [[Луганська область|Луганської області]].

Поблизу селища ведеться видобуток вугілля. У самому селищі діє Свято-Миколаївський храм. Знаходиться на [[тимчасово окуповані території України|тимчасово окупованій території України]]. Під контролем сепаратистів «[[Луганська народна республіка|ЛНР»]] з 20 лютого [[2015]] року.

== Населення ==
9200 мешканців (1984), 7782 мешканці (2001). Видобуток [[вугілля]].

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Російська мова|російська]]
|6799
|87.37%
|-
|[[Українська мова|українська]]
|912
|11.72%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|3
|0.04%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|3
|0.04%
|-
|інші/не вказали
|65
|0.83%
|- class="sortbottom"
!Усього
|7782
|100%
|}

== Географічне розташування ==
Селище ''Чорнушине'' знаходиться за 63 км на північний схід від [[Донецьк]]а, за 8 км на схід [[Дебальцеве]], за 73 км на північний захід від [[Луганськ]]а. У межах міста бере початок річка [[Чорнуха]] і її мілководні притоки, на одному з яких для постачання міста питною та технічною водою в радянський час було зведено Чорнухинське водосховище. На захід від основного житлового масиву селища розташована залізнична станція [[Чорнухине (станція)|Чорнухине]].

== Історія ==

Колишня назва — ''Чорнухинський пост'' [[Кальміуська паланка|Кальміуської паланки]] [[Військо Запорозьке|Війська Запорозького]]  — [[1600]] р., [[слобода]] Чорнухине — [[1778]] р., [[село]] Чорнухине — [[1892]] р., смт Чорнухине — від [[1938]] р.

У XVII сторіччі на місці селища існувало два [[зимівник]]а [[Кальміуська паланка|Кальміуської паланки]] Війська Запорозького Низового, відомих як «Поповий Яр» і «Чорнухин Байрак».

За даними на [[1859]] рік у казенному селі [[Слов'яносербський повіт|Слов'яносербського повіту]] [[Катеринославська губернія|Катеринославської губернії]] мешкало 1928 осіб (946 чоловіків та 982 жінки), налічувалось 242 дворових господарства, існували православна церква та поштова станція, проходило 3 щорічних [[ярмарок|ярмарки]]<ref>{{ЕГТГ-СНМ-1859|2300}}</ref>.

Станом на [[1886]] рік в селі, центрі [[Чорнухинська волость (Слов'яносербський повіт)|Чорнухинської волості]], мешкало 2691 особа, налічувалось 327 дворів, існували православна церква, школа, 2 лавки, ренський погріб, відбувалось 3 щорічних [[ярмарок|ярмарки]]<ref>{{ВВСЕР-8-1886}}</ref>.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня [[2020]] року № 717-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області» увійшло до складу Алчевської міської громади<ref>{{Cite web |url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-luganskoyi-oblasti-717-120620 |title=Кабінет Міністрів України - Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області |last= |website=www.kmu.gov.ua |language=ua |accessdate=2022-02-22}}</ref>.

05 червня 2025 року відповідно до Постанови Верховної Ради України № 4483-IX селище ''Чорнухине'' було перейменовано на селище Чорнушине. Постанова набула чинності 18 червня 2025 року<ref>{{ПВРУ-4483-IX}}</ref>.

=== Російсько-українська війна ===
{{Main|Війна на сході України}}

[[14 серпня]] [[2014]] року в ході [[війна на сході України|війни на сході України]] селище було звільнене українськими військами від проросійських терористів<ref>{{Cite web|url=http://espreso.tv/news/2014/08/15/syly_ato_zvilnyly_sche_try_naselenni_punkty_na_skhodi_ukrayiny|назва=Сили АТО звільнили ще три населені пункти на сході України|видавець=[[Еспресо TV]]|дата=15 серпня 2014|url-архіву=https://web.archive.org/web/20160304114541/http://espreso.tv/news/2014/08/15/syly_ato_zvilnyly_sche_try_naselenni_punkty_na_skhodi_ukrayiny|дата-архіву=4 березня 2016|мертвий-url=no|дата-доступу=9 червня 2021}}</ref>. Але ще до 19 серпня 2014 року проводилася операція із зачистки від терористів<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrinform.ua/ukr/news/yasinuvatu_i_gdanivku_zachishchayut_vid_boyovikiv |title=Ясинувату і Жданівку зачищають від бойовиків |accessdate=19 серпня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140821231934/http://www.ukrinform.ua/ukr/news/yasinuvatu_i_gdanivku_zachishchayut_vid_boyovikiv |archivedate=21 серпня 2014 |deadurl=yes }}</ref>. 14 вересня під Чорнухиним загинули кулеметник 11-го тербату «Київська Русь» [[Козенко Олександр Сергійович]] та старший солдат [[Ханчич Денис Юрійович|Денис Ханчич]]. 21 вересня терористи з артилерії обстрілюють українські позиції в Чорнухиному, на деяких ділянках намагалися атакувати із застосуванням бронетехніки<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrinform.ua/ukr/news/teroristi_atakuyut_biytsiv_ato_pid_debaltsevim_z_vagkoii_artileriii_1974449 |title=Терористи атакують бійців АТО під Дебальцевим з важкої артилерії |accessdate=22 вересня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150723163215/http://www.ukrinform.ua/ukr/news/teroristi_atakuyut_biytsiv_ato_pid_debaltsevim_z_vagkoii_artileriii_1974449 |archivedate=23 липня 2015 |deadurl=yes }}</ref>. 12 жовтня 2014-го в приватне господарство потрапила мінометна міна при обстрілі терористів, 39-річний господар зазнав осколкових поранень шиї, невдовзі після госпіталізації помер<ref>[http://www.unn.com.ua/uk/news/1394706-v-rezultati-obstriliv-na-luganschini-ye-zagibliy-poraneni-siloviki-ta-mirni-meshkantsi-g-moskal В результаті обстрілів на Луганщині є загиблий, поранені силовики та мирні мешканці — Г.Москаль]</ref>.

[[7 жовтня]] [[2014]] року селище було виключено зі складу [[Перевальський район|Перевальського району]] і приєднано до [[Попаснянський район (1962—2020)|Попаснянського району]] [[Луганська область|Луганської області]]<ref>{{Постанова ВРУ|1693-VII|7 жовтня 2014|Про зміни в адміністративно-територіальному устрої Луганської області, зміну і встановлення меж Перевальського і Попаснянського районів Луганської області}}</ref>.

18 жовтня 2014-го голова Луганської ОДА Геннадій Москаль особисто відвіз бригаду Укрпошти в Чорнухине — для погашення заборгованості по пенсіях. Заборгованість сягала 3-5-х місяців; щоб її погасити, знадобилося до 30 мільйонів гривень готівки, довезення супроводжували 2 БТР-и та кілька десятків автоматників<ref>[http://www.unn.com.ua/uk/news/1397306-g-moskal-u-suprovodi-btriv-ta-vidviz-u-prifrontove-selo-30-mln-grn-dlya-viplati-pensiy Г.Москаль у супроводі БТРів відвіз у прифронтове село 30 млн грн для виплати пенсій]</ref>.

Станом на 6 листопада пожвавилася діяльність терористів у районі [[Бої за Дебальцеве (2015)|Дебальцевського плацдарму]] поблизу Чорнухиного, переходять від обстрілів до атак позицій українських військ. У складі атакуючих — переважно російські «козаки», підкріплені РУЗВ «Град»
<ref>[http://espreso.tv/news/2014/11/06/terorysty_namahayutsya_prorvaty_oboronu_syl_ato_bilya_debalcevoho Терористи намагаються прорвати оборону сил АТО біля Дебальцевого]</ref>.

1 січня 2015 року о 6.30 ранку бойовики «ЛНР» обстріляли з мінометів Чорнухине, зруйновані два приватні будинки, іще один будинок згорів; один мирний мешканець загинув, двоє зазнали поранень<ref>[http://espreso.tv/news/2015/01/01/novyy_rik_v_chornukhynomu_pochavsya_z_obstriliv_terorystamy_zahynuv_myrnyy_meshkanec Новий рік в Чорнухиному почався з обстрілів терористами. Загинув мирний мешканець]</ref>. По уточнених даних, померло двоє цивільних, один військовик поранений<ref>[http://www.ukrinform.ua/ukr/news/boyoviki_obstrilyali_chernuhine_zaginuli_dva_mirni_giteli_2007339 Бойовики обстріляли Чернухіне, загинули два мирні жителі]{{Недоступне посилання|date=серпень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>. 31 січня у бою поблизу селища Чорнухине загинули військовики 30-ї бригади командир танка капітан [[Башняк Роман Васильович|Роман Башняк]], молодший сержант, механік-водій [[Лимарь Олександр Миколайович|Олександр Лимарь]] та солдат-навідник [[Батурін Олександр Валентинович|Олександр Батурін]], солдат [[Ковальчук Юрій Анатолійович]]<ref>[http://memorybook.org.ua/14/kovalchukyuri30.htm Ковальчук Юрій Анатолійович]</ref>, молодший сержант 30-ї бригади [[Садовець Віктор Анатолійович|Віктор Садовець]], солдати [[Волошин Ігор Олексійович|Ігор Волошин]] й [[Черепаха Олександр Іванович|Олександр Черепаха]], військовики 15-го гірськопіхотного батальйону лейтенант [[Довгий Олег Іванович|Олег Довгий]], солдат [[Григоришин Михайло Васильович|Михайло Григоришин]] та старший солдат [[Матусевич Сергій Андрійович|Сергій Матусевич]]. 31 січня чи 6 лютого загинув старший солдат 30-ї бригади [[Вербецький Роман Васильович|Роман Вербецький]].

6 лютого в бою під час танкової атаки терористів зникли безвісти та загинули вояки 57-ї бригади старший лейтенант [[Карнаухов Микола Миколайович|Микола Карнаухов]], старший солдат [[Іскандаров Віталій Нуралійович|Віталій Іскандаров]], солдати [[Мокляк Олександр Сергійович|Олександр Мокляк]] й [[Шверненко Євген Валерійович|Євген Шверненко]], згодом впізнані серед загиблих; смертельного поранення осколком в голову зазнав старший солдат 15-го гірськопіхотного батальйону [[Капуш Олександр Васильович|Олександр Капуш]]. Протягом 6-7 лютого рятувальники ДСНС спільно з волонтерами вивозили з Чорнухиного мешканців — через постійні обстріли. Вдалося за 2 дні евакуювати 106 людей, із них 20 дітей — 6-го вивезли 39 людей, з них 10 дітей, 7-го — 67 людей, у тому числі 10 дітей. Використовували два броньовані КрАЗи<ref>[http://www.ukrinform.ua/ukr/news/meshkantsi_prifrontovogo_selishcha_pogodilis_evakuyuvatisya_tilki_na_bronovanih_krazah_2019103 Мешканці прифронтового селища погодились евакуюватися тільки на броньованих КрАЗах]{{Недоступне посилання|date=серпень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>. На ранок 9 лютого надходить звістка, що українські військові вибили бойовиків з Чорнухиного; бої за селище тривали протягом 7-8 лютого — підрозділи ЗС України та батальйон імені Іси Мунаєва<ref>[http://espreso.tv/news/2015/02/09/syly_ato_vybyly_boyovykiv_z_chornukhynoho____tymchuk Сили АТО вибили бойовиків з Чорнухиного, — Тимчук]</ref>. 9 лютого українськими військовими в боях під Чорнухиним знищено 7 бойовиків<ref>[http://espreso.tv/news/2015/02/09/sylovyky_likviduvaly_policiya_teroryitsiv__i_yoho_poplichnykiv Силовики ліквідували поліцая терористів і його поплічників]</ref>.

10 лютого з в'язниці у Чорнухиному втекли 340 ув'язнених із тюрми № 23 здійснили в першій половині дня у вівторок, під вартою залишилися близько 30 осіб — втеча була здійснена після обстрілів терористами<ref>[http://espreso.tv/news/2015/02/12/z_koloniyi_strohoho_rezhymu_v_chornukhynomu_vtekly_340_vyazniv____obsye З колонії строгого режиму в Чорнухиному втекли 340 в'язнів, — ОБСЄ]</ref>. 12 лютого до Чорнухинської колонії повернулися 83 засуджених, ще 23 втікачі дісталися блок-постів Нацгвардії<ref>[http://espreso.tv/news/2015/02/12/tyuremnyky_kazhut__scho_zeky_masovo_povertayutsya_do_chornukhynskoyi_koloniyi Тюремники кажуть, що зеки масово повертаються до Чорнухинської колонії]</ref>. 15 лютого у бою під Чорнухиним поранений в ноги солдат 30-ї бригади [[Кобченко Олег Олександрович|Олег Кобченко]]. Разом із пораненими бійцями 128-ї бригади Кобченка вивозили до шпиталю, колона потрапила під обстріл. Відтоді вважався зниклим безвісти<ref>[http://memorybook.org.ua/14/kobchenko.htm Кобченко Олег Олександрович]</ref>. 17 лютого в бою поблизу Чорнухиного зазнав поранення, несумісного із життям, солдат 57-ї бригади [[Шумило Анатолій Іванович|Анатолій Шумило]].

19 лютого 2015 року після ліквідації Дебальцевого як такого українські війська відійшли із Чорнухиного<ref>[http://galinfo.com.ua/news/185774.html Чорнухине, Нікішине, Рідкодуб та Міус зайняті сепаратистами]</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* {{ЕУ}}
* [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=24.07.2008&rf7571=18408 Облікова картка]{{Недоступне посилання|date=травень 2019 |bot=InternetArchiveBot}}

{{Luhansk-geo-stub}}

{{Алчевська міська громада}}
{{Слов'яносербський повіт}}
{{Сучасні поселення у складі Кальміуської паланки}}
{{Міус}}
{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Селища Алчевського району]]
[[Категорія:Міус]]
[[Категорія:Населені пункти України, засновані 1600]]

title: селище Чорнушине

Країна: Україна

Область: Луганська область

Район: Алчевський район

Тер. громада: Алчевська міська громада

title: Основні дані

Колишня назва: Чорнухине

Статус: із 1938 року

Густота: 882 осіб/км²

Водойма: р.Кальміус, р. Чорнуха

title: Відстань

Найближча залізнична станція: Чорнухине

Відстань: До райцентру:

- залізницею: 80 км

- автошляхами: 78 км

title: Селищна влада

Адреса: 94340, смт Чорнухине, вул. Леніна, 285

title: Карта

Карта:
Чорнушине
Чорнушине у Вікісховищі


text:
# Стрийно-Перше
Стрийно-Перше (пол. Stryjno Pierwsze) — село в Польщі, у гміні Рибчевиці Свідницького повіту Люблінського воєводства.

title: Стрийно-Перше

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Стрийно-Перше
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Stryjno Pierwsze}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Stryjno dwor3.JPG
|опис зображення    =  <!--Dwór, obecnie szkoła podstawowa-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Люблінське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Свідницький повіт (Люблінське воєводство)|Свідницький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Рибчевіце{{!}}Рибчевіце
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 81
|поштовий індекс        = 21-065
|автомобільний код      = LSW
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0390403
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Стрийно-Перше''' ({{lang-pl|Stryjno Pierwsze}}) — село в Польщі, у [[Рибчевиці (гміна)|гміні Рибчевиці]] [[Свідницький повіт (Люблінське воєводство)|Свідницького повіту]] [[Люблінське воєводство|Люблінського воєводства]].

== Примітки ==
{{reflist}}
{{commonscat-inline|Stryjno Pierwsze}}
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Рибчевиці}}

[[Категорія:Села Свідницького повіту (Люблінське воєводство)]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Люблінське воєводство

Повіт: Свідницький повіт

Гміна: Рибчевіце

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: LSW

OSM: ↑3107067 ·R (Ґміна Рибчевіце)


text:
# Синагога на Елдрідж-стріт
Синагога на Елдрідж-стріт (англ. Eldridge Street Synagogue) — ортодоксальна єврейська синагога, розташована на Елдрідж-стріт, 12 у Чайна-тауні, у Нижньому Іст-Сайді Мангеттена, у Нью-Йорку, у Сполучених Штатах. Побудована в 1887 році Національна історична пам'ятка є однією з перших синагог, зведених у Сполучених Штатах євреями Східної Європи.
Православна громада, яка побудувала синагогу, у 1950-х роках переїхала в Бейт-мідраш на нижньому поверсі, і головне святилище не використовувалося до 1980-х років, коли його відреставрували, щоб перетворити на музей на Елдрідж-стріт.

## Історія
Синагога на Елдрідж-стріт — одна з перших синагог, зведених у Сполучених Штатах східноєвропейськими євреями (ашкеназами). Одним із засновників був рабин Еліягу Блаженний (Борок), колишній головний рабин Санкт-Петербурга, Росія. Відкрита у 1887 році на Елдрідж-стріт, 12 у Нижньому Іст-Сайді Нью-Йорка, обслуговуючи Конгрегацію Кахал Адат Джешурун. Будівлю спроектували архітектори Пітер і Френсіс Вільям Гертер. Згодом брати отримали багато замовлень у Нижньому Іст-Сайді та включили елементи з синагоги, такі як зірки Давида, у свої будівлі, переважно багатоквартирні. Після завершення будівництва синагога була опублікована в місцевій пресі. Письменники захоплювалися величною будівлею мавританського Відродження з її 70-футовим куполом і склепінчастою стелею, чудовими вітражами-розетками, вишуканими латунними світильниками та ручними трафаретними стінами.

title: Синагога на Елдрідж-стріт

wikitext:
{{Церква
|фото = EldridgeStreetSynagogue.jpg
}}

'''Синагога на Елдрідж-стріт''' ({{lang-en|Eldridge Street Synagogue}}) — [[Ортодоксальний юдаїзм|ортодоксальна]] [[Євреї|єврейська]] [[синагога]], розташована на [[Елдрідж-стріт]], 12 у [[Чайна-таун (Мангеттен)|Чайна-тауні]], у [[Нижній Іст-Сайд|Нижньому Іст-Сайді]] [[Мангеттен]]а, у [[Нью-Йорк]]у, у [[США|Сполучених Штатах]]. Побудована в 1887 році [[Національна історична пам'ятка]] є однією з перших синагог, зведених у Сполучених Штатах [[Ашкеназі|євреями Східної Європи]].

Православна громада, яка побудувала синагогу, у 1950-х роках переїхала в [[Бейт-мідраш]] на нижньому поверсі, і головне святилище не використовувалося до 1980-х років, коли його відреставрували, щоб перетворити на музей на Елдрідж-стріт.

== Історія ==
Синагога на Елдрідж-стріт — одна з перших синагог, зведених у Сполучених Штатах [[Ашкеназі|східноєвропейськими євреями]] (ашкеназами). Одним із засновників був [[рабин]] Еліягу Блаженний (Борок), колишній головний рабин [[Санкт-Петербург]]а, Росія. Відкрита у 1887 році на Елдрідж-стріт, 12 у Нижньому Іст-Сайді Нью-Йорка, обслуговуючи Конгрегацію Кахал Адат Джешурун. Будівлю спроектували архітектори Пітер і Френсіс Вільям Гертер. Згодом брати отримали багато замовлень у Нижньому Іст-Сайді та включили елементи з синагоги, такі як [[Зірка Давида|зірки Давида]], у свої будівлі, переважно багатоквартирні.<ref name="nhlnom">{{cite web |url=http://www.nps.gov/nhl/designations/samples/ny/eldridge.pdf |archive-url=https://web.archive.org/web/20121104005327/http://www.nps.gov/nhl/designations/samples/ny/eldridge.pdf |archive-date=4 листопада 2012 |date=1 червня 1995 |first1=Renee |last1=Newman |first2=Maria |last2=Schlanger |first3=Amy E. |last3=Waterman |title=National Historic Landmark Nomination: Eldridge Street Synagogue |website=National Park Service}}</ref> Після завершення будівництва синагога була опублікована в місцевій пресі. Письменники захоплювалися величною будівлею [[Неомавританський стиль|мавританського Відродження]] з її 70-футовим куполом і склепінчастою стелею, чудовими вітражами-розетками, вишуканими латунними світильниками та ручними трафаретними стінами.<ref name=Museum>{{cite web |url=http://www.eldridgestreet.org/history/ |title=History |publisher=Museum at Eldridge Street |access-date=19 січня 2020}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Religious-struct-stub}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Синагоги]]
[[Категорія:Національний реєстр історичних місць США]]
[[Категорія:Споруди Мангеттена]]
[[Категорія:Культові споруди Нью-Йорка]]

title: Синагога на Елдрідж-стріт ·

Основна юрисдикція: США


text:
# KGM Actyon
KGM Actyon  (укр.: КГ Мобіліті Актіон) — кросовер, який випускається з 2024 року компанією KG Mobility..

## Історія та опис моделі
Наприкінці липня 2024 року компанія KG Mobility представила першу модель, яка розширила модельний ряд після зміни назви роком раніше. Модель KGM Actyon повернула собі назву, яка вперше була присвоєна моделі, що випускалася з 2005 по 2018 рік. Як і оригінал, KGM Actyon придбав концепцію «позашляховика-купе», з пологою лінією даху та гостро нахиленим заднім склом.
Прародителем KGM Actyon став KGM Torres, з яким Actyon поділяє безліч стилістичних особливостей, пропорцій, передніх дверей та колісну базу. Передній бампер був перероблений з повністю світлодіодним освітленням, яке було посилене додатковою світловою смугою, тоді як задні двері мають характерну товсту задню стійку.
Оздоблення салону має світлі тони, а дизайн розроблений у стилі Torres. Високий тунель має характерну щілину перед панеллю приладів, рульове колесо має плескату нижню частину, а годинник і мультимедійна система утворені 12,3-дюймовими дисплеями.
KGM Actyon оснащений 1,5-літровим бензиновим двигуном із турбонаддувом потужністю 163 к.с. у парі з шестиступінчастою автоматичною трансмісією. Привід подається на передню вісь.

### Продажі
KGM Actyon поставляється на глобальні ринки, в першу чергу, на південнокорейський ринок. Менш ніж за місяць після презентації в липні всього було знайдено 35000 покупців, після чого був опублікований офіційний прайс-лист.

### Двигун
- e-XGi 150T I4 Turbo 1.5L 163 к.с.

title: KGM Actyon

wikitext:
{{Картка:Автомобіль|назва=KGM Actyon (J120)|попередник=[[SsangYong Actyon]]|виробник=[[KG Mobility]]|виробництво=з [[2024]]|споріднені=[[KGM Torres]]|довжина=4740 мм|ширина=1920 мм|висота=1680 мм|колісна_база=2680 мм|зображення=KGM Actyon J120 Grand White (3).jpg}}
'''KGM Actyon'''  ({{Lang-uk|КГ Мобіліті Актіон|label=[[Українська мова|укр.]]}}) — [[Кросовер (автомобіль)|кросовер]], який випускається з [[2024]] року компанією [[KG Mobility]].<ref>{{Cite web|url=https://news.infocar.ua/znamenytyy_koreyskyy_pozashlyakhovyk_povertaetsya_na_rynok_169940.html|title=Знаменитий корейський позашляховик повертається на ринок|date=2024-07-16|website=news.infocar.ua|language=uk-UA|access-date=2024-07-23}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://auto.24tv.ua/kolyshnii_ssangyong_nezabarom_predstavyt_novyi_actyon_n55322|title=Колишній SsangYong незабаром представить новий Actyon|website=Auto24|language=ua|access-date=2024-07-23}}</ref>.

== Історія та опис моделі ==
[[Файл:KGM Actyon J120 Grand White (12).jpg|ліворуч|міні]]
Наприкінці липня 2024 року компанія KG Mobility представила першу модель, яка розширила модельний ряд після зміни назви роком раніше. Модель KGM Actyon повернула собі назву, яка вперше була присвоєна [[SsangYong Actyon|моделі]], що випускалася з 2005 по 2018 рік. Як і оригінал, KGM Actyon придбав концепцію «позашляховика-купе», з пологою лінією даху та гостро нахиленим заднім склом.

Прародителем KGM Actyon став KGM Torres, з яким Actyon поділяє безліч стилістичних особливостей, пропорцій, передніх дверей та колісну базу. Передній бампер був перероблений з повністю світлодіодним освітленням, яке було посилене додатковою світловою смугою, тоді як задні двері мають характерну товсту задню стійку.<ref>{{Cite web|url=https://autogaleria.pl/ssangyong-actyon-2025-zdjecia-premiera|title=SsangYong Actyon powraca. Nowe wcielenie wygląda zaskakująco dobrze!|last=Szczepanski|first=Sebastian|date=2019-04-30|website=autoGALERIA|language=pl|access-date=2024-10-09}}</ref>
[[Файл:KGM Actyon J120 Camel Beige (14).jpg|ліворуч|міні]]
Оздоблення салону має світлі тони, а дизайн розроблений у стилі Torres. Високий тунель має характерну щілину перед панеллю приладів, рульове колесо має плескату нижню частину, а годинник і мультимедійна система утворені 12,3-дюймовими дисплеями.

KGM Actyon оснащений 1,5-літровим бензиновим двигуном із турбонаддувом потужністю 163 к.с. у парі з шестиступінчастою автоматичною трансмісією. Привід подається на передню вісь.

=== Продажі ===
KGM Actyon поставляється на глобальні ринки, в першу чергу, на південнокорейський ринок. Менш ніж за місяць після презентації в липні всього було знайдено 35000 покупців, після чого був опублікований офіційний прайс-лист.

=== Двигун ===

* e-XGi 150T I4 Turbo 1.5L 163 к.с.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{ac}}
{{car-stub}}

[[Категорія:Автомобілі KG Mobility]]

title: KGM Actyon (J120)

Виробник: KG Mobility

Попередник(и): SsangYong Actyon

Споріднені: KGM Torres


text:
# Швари
Швари (рос. Швары) — присілок в Себезькому районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 2 особи. Входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення Ідриця.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення Ідриця.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 4    | ↗7   | ↘2   |

title: Швари

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Швари
|назва ін.       = Швары
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Себезький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Муніципальне утворення Ідриця]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 2
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Швари''' ({{lang-ru|Швары}}) — [[присілок]] в [[Себезький район|Себезькому районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 2 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Муніципальне утворення Ідриця]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення Ідриця<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Швары  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Себезький район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Себезького району]]

title: присілок Швари

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Себезький район

Поселення: Муніципальне утворення Ідриця

title: Основні дані

Населення: ▼ 2

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Швари · Швари


text:
# Дмитрівка (Болградський район)
Дми́трівка — село Городненської сільської громади Болградського району Одеської області в Україні. Населення становить 4806 осіб.

## Географія
Селом тече річка Валепержа.

## Історія
За даними 1859 року у болгарській колонії Аккерманського повіту Бессарабської області мешкало 1134 особи (617 чоловічої статі та 517 — жіночої), налічувалось 167 дворових господарств, існували православна церква.
Станом на 1886 рік у болгарській колонії Іваново-Болгарської волості мешкало 1894 особи, налічувалось 304 дворових господарства, існували православна церква, школа, 2 лавки, винний склад.
За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 2853 особи (1464 чоловічої статі та 1389 — жіночої), з яких 2782 — православної віри.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Болградського (1940  – 2020) району, село увійшло до складу новоутвореного Болградського району.

## Населення
Згідно з переписом 1989 року населення села становило 4435 осіб, з яких 2080 чоловіків та 2355 жінок.
За даними перепису населення 2001 року у селі проживали 4806 осіб. Рідною мовою назвали:
| Мова       | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------- | -------------- | -------- |
| гагаузька  | 4622           | 96,17 %  |
| болгарська | 75             | 1,56 %   |
| російська  | 48             | 1,00 %   |
| українська | 43             | 0,89 %   |
| румунська  | 12             | 0,25 %   |
| інші       | 6              | 0,13 %   |

## Символіка
В основі герба села Дмитрівка розташоване золоте коло (софра) на блакитному полі, обрамлене червоним кільцем, усередині якого розташований національний орнамент у вигляді пурпурових виноградних грон, між якими червоні кульки та по центру червона фляга (чотри), на якій зображено золоту квітку соняшника. Над софрою вгорі розташований золотий православний хрест, між золотими стилізованими головами вовків, що виникають з двох сторін.
Щит розташований у золотому картуші та увінчаний золотою короною. Під щитом на блакитній стрічці, підбитій золотом, золотими літерами напис «Дмитрівка».
Золоте коло символізує софра – круглий, дерев'яний столик, розписаний національним орнаментом. Софра є символом гостинності та домашнього затишку, навколо якого збиралася гагаузька родина та гості.
Червона фляга (чотри) для вина, використовується дмитровцями на особливих урочистостях, відображає заняття мешканців виноградарством та виноробством.
Православний хрест відбиває духовні устремління жителів села, а голова вовка символізує зв'язок із предками та глибокі історичні традиції народу.
Виноград та соняшник відображають сільський уклад життя та заняття мешканців села.
Золотий (жовтий) колір символізує багатство, шляхетність і достаток, блакитний (синій) – красу та велич, мирне небо працьовитого народу, червоний – життєствердну силу та працю.
Малюнок прапора Дмитрівки побудований на основі колірного рішення герба і має таку символіку.

## Відомі мешканці

### Народились
- Ващук Олеся Петрівна — український криміналіст, доктор юридичних наук.
- Палас Микола Дмитрович (* 1980) — полковник Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Герой України[10].

### Працювали
- Дімітар Ватікіоті — офіцер Російської імператорської армії. Вважається засновником села[11].

title: Дмитрівка (Болградський район)

wikitext:
{{Село України
 | назва           = Дмитрівка
 | область         = [[Одеська область]]
 | район           = {{Од-Бл}}
 | громада         = [[Городненська сільська територіальна громада]]
 | код КОАТУУ      = 5121483001
 | перша згадка    = {{Дата з віком|1821}} року<ref>{{Cite web |url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=23955 |title=ВРУ |accessdate=20 жовтня 2018 |archive-date=20 жовтня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181020140722/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=23955 }}</ref>
 | засновано       = [[1821 в Україні|1821]]
 | населення       = 4806 осіб
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 3,37
 | ref-площа       =
 | щільність       = 1426,11
 | поштовий індекс = 68710
 | телефонний код  = 4846
 | координати      =  {{coord|45|58|21|N|28|58|55|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 45 || lat_min = 58 || lat_sec = 21
   | lon_deg = 28 || lon_min = 58 || lon_sec = 55
 | висота          = 56
 | ref-висота      =
 | водойма         =  річка [[Валепержа]]
 | адреса          = 68710, с.Дмитрівка, вул.Марангоз Миколи, 135
 | облікова картка =
 | прапор          =Dmytrivka bolgr prapor.png
 | герб            =Dmytrivka bolgr gerb.png
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      = 55
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}
{{Otheruses|тип=НП}}
'''Дми́трівка''' — [[село]] [[Городненська сільська територіальна громада|Городненської сільської громади]] [[Болградський район|Болградського району]] [[Одеська область|Одеської області]] в [[Україна|Україні]]. Населення становить 4806 осіб.

== Географія ==
Селом тече річка [[Валепержа]].

== Історія ==
За даними [[1859]] року у болгарській колонії [[Аккерманський повіт|Аккерманського повіту]] [[Бессарабська губернія|Бессарабської області]] мешкало 1134 особи (617 чоловічої статі та 517 — жіночої), налічувалось 167 дворових господарств, існували православна церква<ref>{{БО-СНМ-1861|304}}</ref>.

Станом на [[1886]] рік у болгарській колонії [[Іваново-Болгарська волость|Іваново-Болгарської волості]] мешкало 1894 особи, налічувалось 304 дворових господарства, існували православна церква, школа, 2 лавки, винний склад<ref>{{ВВСЕР-8-1886}}</ref>.

За переписом [[1897]] року кількість мешканців зросла до 2853 особи (1464 чоловічої статі та 1389 — жіночої), з яких 2782 — православної віри<ref>{{НМРИ-500-1905|1-5}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації [[Болградський район (1940—2020)|Болградського (1940  – 2020) району]], село увійшло до складу новоутвореного [[Болградський район|Болградського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом 1989 року]] населення села становило {{formatnum:4435}} {{МНОЖИНА:4435|особа|особи|осіб}}, з яких {{formatnum:2080}} {{МНОЖИНА:2080|чоловік|чоловіки|чоловіків}} та {{formatnum:2355}} {{МНОЖИНА:2355|жінка|жінки|жінок}}<ref name="населення 1989" />.

За даними [[Перепис населення України (2001)|перепису населення 2001]] року у селі проживали 4806<ref name="Облікова картка на сайті ВРУ">{{Cite web |url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=19.02.2014&rf7571=23955 |title=Облікова картка на сайті ВРУ |accessdate=19 лютого 2014 |archive-date=23 лютого 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140223071231/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=19.02.2014&rf7571=23955 }}</ref><ref name="Населення населених пунктів Одеської області за даними перепису 2001 року">{{Cite web |url=http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-2001/odeska.htm |title=Населення населених пунктів Одеської області за даними перепису 2001 року |accessdate=19 лютого 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160305161408/http://pop-stat.mashke.org/ukraine-census-2001/odeska.htm |archivedate=5 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref> осіб. Рідною мовою назвали<ref>{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Dialog/Varvalagg.asp?ma=19A050501%5F02%5F051&ti=19A050501%5F02%5F051%2E+%D0%EE%E7%EF%EE%E4%B3%EB+%ED%E0%F1%E5%EB%E5%ED%ED%FF+%E7%E0+%F0%B3%E4%ED%EE%FE+%EC%EE%E2%EE%FE%2C+%CE%E4%E5%F1%FC%EA%E0+%EE%E1%EB%E0%F1%F2%FC+%281%2C2%2C3%2C4%29&path=../Database/Census/05/01/&lang=1&xu=&yp=&nr=1&aggfile(1)=051+%C1%CE%CB%C3%D0%C0%C4%D1%DC%CA%C8%C9+%D0%C0%C9%CE%CD&prevagg=NNN&mapname=&multilang=uk&aggdir1=|title=Розподіл населення за рідною мовою, Одеська область (у % до загальної чисельності населення) - 051 БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОН, Рік , Вказали у якості рідної мову|language=|accessdate=2014-02-19|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304201103/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Dialog/Varvalagg.asp?ma=19A050501_02_051&ti=19A050501_02_051.+%D0%EE%E7%EF%EE%E4%B3%EB+%ED%E0%F1%E5%EB%E5%ED%ED%FF+%E7%E0+%F0%B3%E4%ED%EE%FE+%EC%EE%E2%EE%FE%2C+%CE%E4%E5%F1%FC%EA%E0+%EE%E1%EB%E0%F1%F2%FC+%281%2C2%2C3%2C4%29&path=..%2FDatabase%2FCensus%2F05%2F01%2F&lang=1&xu=&yp=&nr=1&aggfile%281%29=051+%C1%CE%CB%C3%D0%C0%C4%D1%DC%CA%C8%C9+%D0%C0%C9%CE%CD&prevagg=NNN&mapname=&multilang=uk&aggdir1=}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style="background-color:#CD9B9B" | Мова
! style="background-color:#CD9B9B" | Кількість осіб
! style="background-color:#CD9B9B" | Відсоток
|-
| [[Гагаузька мова|гагаузька]]
| align="right"| 4622
| align="right"| 96,17 %
|-
| [[Болгарська мова|болгарська]]
| align="right"| 75
| align="right"| 1,56 %
|-
| [[Російська мова|російська]]
| align="right"| 48
| align="right"| 1,00 %
|-
| [[Українська мова|українська]]
| align="right"| 43
| align="right"| 0,89 %
|-
| [[румунська мова в Україні|румунська]]
| align="right"| 12
| align="right"| 0,25 %
|-
| інші
| align="right"| 6
| align="right"| 0,13 %
|}

==Символіка==
{{Розділ без джерел|дата=Липень 2023}}
В основі герба села Дмитрівка розташоване золоте коло (софра) на блакитному полі, обрамлене червоним кільцем, усередині якого розташований національний орнамент у вигляді пурпурових виноградних грон, між якими червоні кульки та по центру червона фляга (чотри), на якій зображено золоту квітку соняшника. Над софрою вгорі розташований золотий православний хрест, між золотими стилізованими головами вовків, що виникають з двох сторін.

Щит розташований у золотому картуші та увінчаний золотою короною. Під щитом на блакитній стрічці, підбитій золотом, золотими літерами напис «Дмитрівка».

Золоте коло символізує софра – круглий, дерев'яний столик, розписаний національним орнаментом. Софра є символом гостинності та домашнього затишку, навколо якого збиралася гагаузька родина та гості.

Червона фляга (чотри) для вина, використовується дмитровцями на особливих урочистостях, відображає заняття мешканців виноградарством та виноробством.

Православний хрест відбиває духовні устремління жителів села, а голова вовка символізує зв'язок із предками та глибокі історичні традиції народу.

Виноград та соняшник відображають сільський уклад життя та заняття мешканців села.

Золотий (жовтий) колір символізує багатство, шляхетність і достаток, блакитний (синій) – красу та велич, мирне небо працьовитого народу, червоний – життєствердну силу та працю.

Малюнок прапора Дмитрівки побудований на основі колірного рішення герба і має таку символіку.

== Відомі мешканці ==

=== Народились ===
* [[Ващук Олеся Петрівна]] — український криміналіст, доктор юридичних наук.
* [[Палас Микола Дмитрович]] (* 1980) — полковник Збройних сил України, учасник [[Російсько-українська війна (з 2014)|російсько-української війни]]. Герой України<ref>{{Cite web |url=https://dumskaya.net/news/v-odesskoy-oblasti-formiruyut-vtoruyu-brigadu-mo-091550/ |title=В Одесской области формируют вторую бригаду морской пехоты ВМСУ: командовать ей будет боевой полковник, прошедший Крым и Донбасс |website=dumskaya.net |access-date=2025-07-14}}</ref>.

=== Працювали ===
* Дімітар Ватікіоті — офіцер Російської імператорської армії. Вважається засновником села<ref>{{Cite web |url=https://odessa-future.com.ua/uk/u-dmytrivczi-vidkryly-pamyatnyk-zasnovnyku-sela |title=Віталій Орлов. У Дмитрівці відкрили пам'ятник засновнику села, ''Одеса майбутнього'', 04.10.2021 |accessdate=7 жовтня 2021 |archive-date=7 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211007100315/https://odessa-future.com.ua/uk/u-dmytrivczi-vidkryly-pamyatnyk-zasnovnyku-sela }}</ref>.

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20120503080918/http://www.igsu.org.ua/Odesskaja.obl/Bolgradskij.rajon/Dmitrovka.html Історія міст та сіл України, Том Одеська область, стор. 385 (рос.)]

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="населення 1989">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Одеська область (осіб) - Регіон, Рік, Категорія населення , Стать (1989(12.01))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=29 вересня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>
}}

{{Odessa-geo-stub}}

{{Городненська сільська громада}}
{{Аккерманський повіт}}
{{Болградський район}}

[[Категорія:Колишні болгарські колонії Одеської області]]
[[Категорія:Села Болградського району]]

title: село Дмитрівка

Герб: Прапор

Область: Одеська область

Район: Болградський район

title: Основні дані

Населення: 4806 осіб

title: Географічні дані

Водойми: річка Валепержа

Відстань до · районного центру: 55 км

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Дмитрівка

title: Мапа

Мапа: Дмитрівка у Вікісховищі


text:
# Шейх-Загед-Махале
Шейх-Загед-Махале (перс. شيخ زاهدمحله) — село в Ірані, у дегестані Ушіян, у бахші Чабоксар, шагрестані Рудсар остану Ґілян. За даними перепису 2006 року, його населення становило 77 осіб, що проживали у складі 19 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 15,35°C, середня максимальна – 29,03°C, а середня мінімальна – 1,79°C. Середня річна кількість опадів – 1123 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 11,22            | 11,20            | 12,65            | 17,38            | 21,97            | 26,87            | 29,03            | 28,99            | 25,89            | 21,74            | 17,17            | 12,98            |                  |
| Середня температура, °C                       | 6,53             | 6,51             | 7,94             | 12,67            | 17,26            | 22,16            | 24,92            | 24,88            | 21,76            | 17,65            | 13,08            | 8,87             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | 1,82             | 1,79             | 3,24             | 7,96             | 12,57            | 17,47            | 20,82            | 20,79            | 17,67            | 13,54            | 8,98             | 4,77             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 88               | 78               | 79               | 42               | 47               | 40               | 35               | 59               | 143              | 242              | 154              | 116              |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.36             | 2.50             | 2.50             | 2.34             | 2.34             | 2.48             | 2.62             | 2.25             | 2.12             | 2.05             | 2.10             | 2.30             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 7399             | 9324             | 11217            | 15118            | 19122            | 20828            | 21254            | 17999            | 14628            | 10759            | 8793             | 6959             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Шейх-Загед-Махале

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Шейх-Загед-Махале
  |native_name            = شيخ زاهدمحله
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 36 | latm = 58 | lats = 31.08 | latNS = N
  |longd = 50 | longm = 32 | longs = 44.16 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|36.9753|50.5456|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Ґілян]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Рудсар (шагрестан)|Рудсар]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Чабоксар (бахш)|Чабоксар]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Ушіян (дегестан)|Ушіян]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 77
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Шейх-Загед-Махале''' ({{lang-fa|شيخ زاهدمحله}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Ушіян (дегестан)|Ушіян]], у бахші [[Чабоксар (бахш)|Чабоксар]], шагрестані [[Рудсар (шагрестан)|Рудсар]] остану [[Ґілян]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 77 осіб, що проживали у складі 19 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/01.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 15,35°C, середня максимальна – 29,03°C, а середня мінімальна – 1,79°C. Середня річна кількість опадів – 1123 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=12 квітня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=6.53           | Січ_сер_опади=88
| Лют_сер=6.51           | Лют_сер_опади=78
| Бер_сер=7.94           | Бер_сер_опади=79
| Кві_сер=12.67           | Кві_сер_опади=42
| Тра_сер=17.26           | Тра_сер_опади=47
| Чер_сер=22.16           | Чер_сер_опади=40
| Лип_сер=24.92           | Лип_сер_опади=35
| Сер_сер=24.88           | Сер_сер_опади=59
| Вер_сер=21.76           | Вер_сер_опади=143
| Жов_сер=17.65           | Жов_сер_опади=242
| Лис_сер=13.08           | Лис_сер_опади=154
| Гру_сер=8.87           | Гру_сер_опади=116

| Січ_сер_мін= 1.82       | Січ_сер_макс= 11.22
| Лют_сер_мін= 1.79       | Лют_сер_макс= 11.20
| Бер_сер_мін= 3.24       | Бер_сер_макс= 12.65
| Кві_сер_мін= 7.96       | Кві_сер_макс= 17.38
| Тра_сер_мін= 12.57       | Тра_сер_макс= 21.97
| Чер_сер_мін= 17.47       | Чер_сер_макс= 26.87
| Лип_сер_мін= 20.82       | Лип_сер_макс= 29.03
| Сер_сер_мін= 20.79       | Сер_сер_макс= 28.99
| Вер_сер_мін= 17.67       | Вер_сер_макс= 25.89
| Жов_сер_мін= 13.54       | Жов_сер_макс= 21.74
| Лис_сер_мін= 8.98       | Лис_сер_макс= 17.17
| Гру_сер_мін= 4.77       | Гру_сер_макс= 12.98

|Січ_вітер = 2.36	|Січ_рад = 7399
|Лют_вітер = 2.50	|Лют_рад = 9324
|Бер_вітер = 2.50	|Бер_рад = 11217
|Кві_вітер = 2.34	|Кві_рад = 15118
|Тра_вітер = 2.34	|Тра_рад = 19122
|Чер_вітер = 2.48	|Чер_рад = 20828
|Лип_вітер = 2.62	|Лип_рад = 21254
|Сер_вітер = 2.25	|Сер_рад = 17999
|Вер_вітер = 2.12	|Вер_рад = 14628
|Жов_вітер = 2.05	|Жов_рад = 10759
|Лис_вітер = 2.10	|Лис_рад = 8793
|Гру_вітер = 2.30	|Гру_рад = 6959
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}
{{Остан Ґілян}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Рудсар]]

title: Координати36°58′31″ пн. ш. 50°32′44″ сх. д. / 36.9753° пн. ш. 50.5456° сх. д.: 36°58′31.08″ пн. ш. 50°32′44.16″ сх. д. / 36.9753000° пн. ш. 50.5456000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Ґілян

Шагрестан: Рудсар

Бахш: Чабоксар

Дегестан: Ушіян

Населення (2006)

Шейх-Загед-Махале

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Овчаров Степан Семенович
Степан Семенович Овчаров (нар. 1909 — пом. 1943) — Герой Радянського Союзу (1944, посмертно).

## Життєпис
Народився у селі Новоконстантиновка (нині Альшеєвський район, Башкортостан, РФ) у селянській родині. Українець. Закінчив курси рахівників.
У РСЧА з вересня 1941 року, призваний Токвакським ГВК Киргизької РСР. У діючій армії на фронтах німецько-радянської війни з 1942 року.
Командир гармати 197-го гвардійського артилерійського полку (92-а гвардійська стрілецька дивізія, 37-а армія, Степовий фронт) гвардії сержант С. С. Овчаров зі своєю гарматою 8 жовтня 1943 року разом із стрілецькими підрозділами перейшов Дніпро в районі села Дніпровокам'янка (Верхньодніпровський район Дніпропетровської обл.) і знищивши 3 гармати, вогневу точку і ДЗОТ противника чим розчистив шлях піхоті. 14 жовтня 1943 року в бою з 20-а танками, він з обслугою гармати знищив танк противника та ще 2 підбив. Загинув у цьому бою.
22 лютого 1944 року Степану Семеновичу Овчарову присвоєно звання Герой Радянського Союзу посмертно.

title: Овчаров Степан Семенович

wikitext:
{{Однофамільці|Овчаров}}
{{Особа}}

'''Степан Семенович Овчаров''' ({{н}} [[1909]] — {{†}} [[1943]]) — [[Герой Радянського Союзу]] (1944, посмертно).

== Життєпис ==
Народився у селі [[Новоконстантиновка (Альшеєвський район)|Новоконстантиновка]] (нині [[Альшеєвський район]], [[Башкортостан]], [[Росія|РФ]]) у селянській родині. Українець. Закінчив курси рахівників.

У [[РСЧА]] з вересня 1941 року, призваний Токвакським ГВК [[Киргизька РСР|Киргизької РСР]]. У діючій армії на фронтах [[німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] з 1942 року.

Командир [[Гармата|гармати]] 197-го гвардійського артилерійського полку ([[92-а гвардійська стрілецька дивізія]], [[37-а армія (СРСР)|37-а армія]], [[Степовий фронт]]) [[Радянська гвардія|гвардії]] [[сержант]] С. С. Овчаров зі своєю гарматою 8 жовтня 1943 року разом із стрілецькими підрозділами перейшов [[Дніпро]] в районі села [[Дніпровокам'янка]] ([[Верхньодніпровський район]] Дніпропетровської обл.) і знищивши 3 гармати, вогневу точку і [[ДЗОТ]] противника чим розчистив шлях [[піхота|піхоті]]. 14 жовтня 1943 року в бою з 20-а [[танк]]ами, він з обслугою гармати знищив [[танк]] противника та ще 2 підбив. Загинув у цьому бою.

22 лютого 1944 року Степану Семеновичу Овчарову присвоєно звання [[Герой Радянського Союзу]] посмертно<ref>[https://sun.tsu.ru/mminfo/2020/000462771/1944/1944_013.pdf Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении звания Героя Советского Союза генералам, офицерскому, сержантскому и рядовому составу Красной Армии» от 22 февраля 1944 года] // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1944. — 5 марта (№ 13 (273)). — С. 1</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
1. {{Книга:Герои Советского Союза|2|с.=188}} {{ref-ru}}

2. [http://podvignaroda.ru/?#tab=navHome Інформація про нагороди С. С. Овчарова на сайті «Подвиг народа»] {{ref-ru}}

{{Герої Радянського Союзу}}

[[Категорія:Уродженці Альшеєвського району]]
[[Категорія:Радянські червоноармійці Другої світової війни]]
[[Категорія:Радянські артилеристи Другої світової війни]]
[[Категорія:Герої Радянського Союзу — українці]]
[[Категорія:Учасники битви за Дніпро]]
[[Категорія:Загинули в боях Німецько-радянської війни]]

title: Овчаров Степан Семенович

Народився: 1909 · Новоконстантиновка, Белебейський повітd, Уфимська губернія, Російська імперія

Помер: 14 жовтня 1943 · Верхньодніпровський район, Дніпропетровська область, Українська РСР, СРСР

Учасник: німецько-радянська війна

Нагороди: Герой Радянського Союзу · орден Леніна


text:
# Дубовий Наум Іпатійович
Наум Іпатійович (Гнатович) Дубовий (1875, хутір Чмирівка Чигиринського повіту Київської губернії — 1941, Казахська РСР) — український радянський партійний і військовий діяч. Кандидат у члени Центральної контрольної комісії КП(б)У в 1923—1924 роках. Член Центральної контрольної комісії КП(б)У в 1924—1934 роках.

## Біографія
Наум Дубовий народився на хуторі Чмирівка Чигиринського повіту Київської губернії (нині Черкаська область, Чигиринський район) у родині селянина та наймички. Освіта початкова.
Працював в поміщицьких економіях доти, служив в армії, після повернення вступив паровозним кочегаром на Донецьку залізницю.
З початку XX сторіччя працює на шахатах Донбасу. Там же в 1903 році вступає до РСДРП(б). Був учасником Горлівського збройного повстання шахтарів у період першої російської революції. Декілька разів був заарештований і засланий, під час Першої світової війни працював на ртутних рудниках в Щербинівському районі. У 1916 році був одним з керівників Горлівсько-Щербинівського страйку. У 1917 очолював ради робітничих депутатів декількох рудників.
Після Лютневої революції — делегат березневої Всеросійської конференції Рад робочих та солдатських депутатів від Щербинівки. Конференція, на якій з доповіддю від більшовиків виступав Сталін, проходила у Петрограді з 27 по 31 березня 1917 року. Одночасно з цією подією відбувалась Всеросійська нарада партійних працівників, скликана бюро ЦК РСДРП(б). Одним із небагатьох, хто брав участь і в конференції, і у нараді був Наум Дубовий (від селища Неліпівка Бахмутського повіту Катеринославської губернії). Нарада, що розпочалася 28 березня, закінчилась на початку квітня. На ній Ленін проголосив свої Квітневі тези.
З грудня 1917 входить до складу Центрального штабу Червоної гвардії Донбасу. У 1918–1919 рр. воює на фронтах Громадянської війни, працює на різних військових посадах у 44-й дивізії, яку очолює його син — Дубовий Іван.
З березня 1919 — на керівній радянській і господарській роботі в Донбасі: голова губернського комітету КП(б)У.
З початку 1920-х по 1924 рік очолював Волинську губернську (потім окружну) контрольну комісію — робітничо-селянську інспекцію в Житомирі. Одночасно з 1921 по 1922 рік був членом української центральної комісії допомоги голодуючим.
З 1924 по 1934 рік — в апараті Центральної контрольної комісії КП(б)У, заступник голови Центрального бюро скарг Народного комісаріату робітничо-селянської інспекції УСРР. З 1933 року — голова Спілки войовничих безвірників України.
З 1934 року проживав у Сочі, працював на посаді інспектора Комісії радянського контролю. Заарештований 4 травня 1938 року, як член сім'ї зрадника Батьківщини. Вирок — 5 років адміністративної висилки — відбував у Казахстані, де й помер в 1941 році.

## Сім'я та родичі
Дружина Євфросинія Данилівна, син — Дубовий Іван Наумович.

## Виноски
1. ↑  Павлодарська область, Горьковський район, село Качара. (Див. с. Качар Костанайської обл. та с. Качири Качирського району Павлодарської обл.)

title: Дубовий Наум Іпатійович

wikitext:
{{Othernames|Дубовий}}
{{Особа
| ім'я =Дубовий Наум Іпатійович
| місце_проживання =
| інші_імена =
| зображення =Дубовий_Наум_Іпатійович.jpg
| розмір_зображення =220px
| підпис_зображення =
| ім'я_при_народженні =
| дата_народження = 1875
| місце_народження =[[Чмирівка (Чигиринський район)|Чмирівка]], [[Чигиринський повіт]] [[Київська губернія]]
| дата_смерті = 1941
| місце_смерті =[[Казахстан]]
| причина_смерті =
| відомий_(відома) =
| рід_діяльності = радянський партійний і військовий діяч
| титул =
| платня =
| термін =
| попередник =
| наступник =
| партія = [[РСДРП]]
| головував_(-ла) =
| конфесія =
| дружина =Євфросинія Данилівна
| діти = син [[Дубовий Іван Наумович]]
| родичі =
| примітки =
| employer =
| зріст =
| вага =
}}
'''Наум Іпатійович (Гнатович) Дубовий''' ({{ДН|||1875}}, хутір [[Чмирівка (Чигиринський район)|Чмирівка]] [[Чигиринський повіт|Чигиринського повіту]] [[Київська губернія|Київської губернії]] — {{ДС|||1941}}, [[Казахська РСР]]) — український радянський партійний і військовий діяч. Кандидат у члени Центральної контрольної комісії КП(б)У в 1923—1924 роках. Член Центральної контрольної комісії КП(б)У в 1924—1934 роках.

== Біографія ==
Наум Дубовий народився на хуторі [[Чмирівка (Чигиринський район)|Чмирівка]] [[Чигиринський повіт|Чигиринського повіту]] [[Київська губернія|Київської губернії]] (нині [[Черкаська область]], [[Чигиринський район]]) у родині селянина та наймички. Освіта початкова.

Працював в поміщицьких економіях доти, служив в армії, після повернення вступив паровозним кочегаром на [[Донецька залізниця|Донецьку залізницю]].

З початку XX сторіччя працює на шахатах [[Донбас]]у. Там же в [[1903]] році вступає до [[РСДРП|РСДРП(б)]]. Був учасником Горлівського збройного повстання шахтарів у період [[Російська революція 1905—1907|першої російської революції]]. Декілька разів був заарештований і засланий, під час [[Перша світова війна|Першої світової війни]] працював на [[ртуть|ртутних]] рудниках в [[Щербинівський район|Щербинівському районі]]. У 1916 році був одним з керівників [[Горлівсько-Щербинівський страйк|Горлівсько-Щербинівського страйку]]. У 1917 очолював [[рада робітничих депутатів|ради робітничих депутатів]] декількох рудників.

Після [[Лютнева революція 1917|Лютневої революції]] — делегат березневої Всеросійської конференції Рад робочих та солдатських депутатів від [[Щербинівка (смт)|Щербинівки]]. Конференція, на якій з доповіддю від [[Більшовики|більшовиків]] виступав [[Сталін]], проходила у [[Петроград]]і з [[27 березня|27]] по [[31 березня]] [[1917]] року. Одночасно з цією подією відбувалась Всеросійська нарада партійних працівників, скликана бюро [[Центральний Комітет Комуністичної партії Радянського Союзу|ЦК]] [[РСДРП|РСДРП(б)]]. Одним із небагатьох, хто брав участь і в конференції, і у нараді був Наум Дубовий (від селища Неліпівка Бахмутського повіту Катеринославської губернії). Нарада, що розпочалася [[28 березня]], закінчилась на початку квітня. На ній [[Ленін]] проголосив свої [[Квітневі тези Леніна|Квітневі тези]].

З грудня 1917 входить до складу Центрального штабу [[Червона гвардія|Червоної гвардії]] Донбасу. У 1918–1919 рр. воює на фронтах [[Громадянська війна в Росії|Громадянської війни]], працює на різних військових посадах у [[44-а Київська Червонопрапорна горнострілецька дивізія|44-й дивізії]], яку очолює його син — [[Дубовий Іван Наумович|Дубовий Іван]].

З березня 1919 — на керівній радянській і господарській роботі в Донбасі: голова губернського комітету КП(б)У.

З початку 1920-х по 1924 рік очолював Волинську губернську (потім окружну) контрольну комісію — робітничо-селянську інспекцію в Житомирі. Одночасно з 1921 по 1922 рік був членом української центральної комісії допомоги голодуючим.

З 1924 по 1934 рік — в апараті Центральної контрольної комісії КП(б)У, заступник голови Центрального бюро скарг Народного комісаріату робітничо-селянської інспекції УСРР. З 1933 року — голова [[Спілка войовничих безвірників України|Спілки войовничих безвірників України]].

З 1934 року проживав у [[Сочі]], працював на посаді інспектора Комісії радянського контролю. Заарештований [[4 травня]] [[1938]] року, як [[член сім'ї зрадника Батьківщини]]. Вирок — 5 років адміністративної висилки — відбував у [[Казахстан]]і, де й помер в [[1941]] році.<ref>Павлодарська область, Горьковський район, село Качара. (Див. с. Качар [[Костанайська область|Костанайської обл.]] та с. [[Теренколь|Качири]] Качирського району [[Павлодарська область|Павлодарської обл.]])</ref> <!-- 23.11.1939 Особое совещание при НКВД -->

== Сім'я та родичі ==
[[Файл:Дубові.jpg|right|225px|thumb|Наум Іпатійович Дубовий з дружиною Євфросинією Данилівною і сином Іваном]]
Дружина Євфросинія Данилівна, син — [[Дубовий Іван Наумович]].

== Виноски ==
{{reflist}}

== Література ==
* [[Троцький Лев Давидович|Троцький Л. Д.]] «Сталінська школа фальсифікацій», «Граніт», Берлін: [[1932]]
* Ушета І. І. Стежками Холодного Яру. Київ, 1988, стор. 38.
* {{книга
 |автор          = [[Драбкіна Єлизавета Яківна|Драбкина Е. Я.]]
 |заголовок      = Баллада о большевистском подполье {{ref-ru}}
 |посилання      =
 |відповідальний =
 |місце          = Москва
 |видавництво    = Детская литература
 |рік            = 1967
 |том            =
 |сторінок       = 67
 |сторінки       = 53
 |isbn           =
}}

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20150620090616/http://oct1917.ru/people/95-dubovoj-naum-ignatevich.html ДУБОВОЙ, НАУМ ИГНАТЬЕВИЧ]{{ref-ru}}

[[Категорія:Українські військовики]]
[[Категорія:Учасники Громадянської війни на Донбасі 1917-1922]]
[[Категорія:Уродженці Чигиринського району]]
[[Категорія:Особи, увічнення яких підпадає під закон про декомунізацію]]

title: Дубовий Наум Іпатійович

Народився: 1875 · Чмирівка, Чигиринський повіт Київська губернія

Помер: 1941 · Казахстан

Діяльність: радянський партійний і військовий діяч

Членство: Всесоюзне товариство старих більшовиків

Партія: РСДРП

У шлюбі з: Євфросинія Данилівна

Діти: син Дубовий Іван Наумович


text:
# Бузешть (Марамуреш)
Бузешть, Бузешті (рум. Buzești) — село у повіті Марамуреш в Румунії. Входить до складу комуни Феркаша.
Село розташоване на відстані 410 км на північний захід від Бухареста, 18 км на захід від Бая-Маре, 94 км на північ від Клуж-Напоки.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 617 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Бузешть (Марамуреш)

wikitext:
{{Otheruses|Бузешть}}
{{НП Румунії
 | назва               = Бузешть
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Buzești''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Марамуреш
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Феркаша (комуна)|Феркаша]]
 | код_SIRUTA          = 108124
 | широта              = 47.6075
 | довгота             = 23.359
 | висота              = 164
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 617
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 437156
}}
'''Бузешть''', Бузешті ({{lang-ro|Buzești}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Марамуреш]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Феркаша (комуна)|Феркаша]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 410 км на північний захід від [[Бухарест]]а, 18 км на захід від [[Бая-Маре]], 94 км на північ від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:617}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Марамуреш]]

title: Бузешть · Buzești

Країна: Румунія

Повіт: Марамуреш

Комуна: Феркаша

Телефонний код: +40 262 (Romtelecom, TR) · +40 362 (інші оператори)