text:
# Стаття Алфера – Бете – Гамова
Стаття Алфера — Бете — Гамова, αβγ-стаття (англ. Alpher–Bethe–Gamow paper, αβγ paper) — наукова стаття з фізичної космології, за авторством аспіранта Ральфа Алфера і його наукового керівника, Георгія Гамова. Ця робота пізніше стала предметом докторської дисертації Алфера. У статті пояснювалось як великий вибух створив водень, гелій і важчі хімічні елементи в пропорції, яка існує у Всесвіті, пояснювалось їхнє співвідношення на початку Всесвіту і впродовж подальшого генезису. Ця теорія нехтувала багатьма важливими процесами нуклеосинтезу важких елементів, проте подальший розвиток астрономічних досліджень показав узгодженість між теорією та спостереженнями в частині легких елементів (Гідрогену та Гелію) та їх ізотопів.
Уперше стаття була надрукована в квітні 1948 року в журналі «Фізичний огляд» (англ. Physical Review) під назвою «Походження хімічних елементів» (англ. The Origin of Chemical Elements).

## Назва
Георгій Гамов умисно додав до авторів свого доброго товариша, відомого американського фізика німецького походження Ганса Бете, щоб створити жартівливо-ексцентричний список авторів, обігруючи прізвища назвами перших літер грецького алфавіту — α, β, і γ (альфа, бета, гамма). Бете був зазначений у статті наступним чином: «Г. Бете, Корнелльський університет, Ітака, Нью-Йорк» (англ. H. Bethe, Cornell University, Ithaca, New York). Після чого Бете «довелося» зайнятись нуклеосинтезом Великого вибуху. Сам Гамов пояснював появу співавтора Ганса Бете в своїй книзі 1952 року «Створення Всесвіту» (англ. The Creation of the Universe):
|  | Результати цих розрахунків уперше були опубліковані в журналі «Фізичний огляд» 1 квітня 1948 року. Стаття була підписана Алфером, Бете і Гамовим, через що її часто згадують як «абеткову статтю». Здавалось несправедливим по відношенню до грецького алфавіту підписувати її лише прізвищами Алфера і Гамова, тому Бете був доданий заочно під час підготовки статті до публікації. Доктор Ганс Бете, що отримав примірник рукопису, не заперечував і був дуже корисним у подальших обговореннях предмету статті. Ходили чутки, що пізніше, коли αβγ-теорія тимчасово прямувала як той корабель на прибережні скелі, доктор Бете серйозно розглядав ідею зміни власного ім'я на Захарія. [...] розрахунки проведені на електронній обчислювальній машині Національного бюро стандартів Ральфом Альфером і Р. К. Германом (який уперто відмовляється змінити своє ім'я на Дельтер). |

Молодий аспірант Алфер був стурбований включенням імені Бете як автора його праці, він відчував, що включення видатного фізика затьмарить його особистий внесок, стане на заваді належного визнання такого важливого відкриття. 1999 року він висловлював обурення з приводу тієї примхи Гамова.

## Недоліки теорії
Оригінальна теорія стверджувала, що синтез ядер атомів усіх хімічних елементів відбувався послідовним захопленням нейтронів, одного за раз. Проте пізніші дослідження поставили під сумнів універсальність послідовної теорії захоплення. Так, не було знайдено жодного хімічного елемента, що мав би стабільний ізотоп з атомною масою 5 або 8. Фізики помітили, що саме ці масові розриви перешкоджають такому утворенню хімічних елементів, які важчі за гелій 42He. Пізніше було визнано, що більшість важких елементів, що спостерігаються в сучасному Всесвіті є результатом зоряного нуклеосинтезу. Цю теорію вперше запропонував Артур Стенлі Еддінгтон, вона була підтримана Гансом Бете і розрахована Фредом Хойлом та іншими.
Головний внесок теорії Алфера — Бете — Гамова в розвиток науки в тому, що вона правильно пояснила відносний вміст ізотопів водню і гелію в сучасному Всесвіті (99 % баріонної маси) і стала основою не тільки для пояснення першого етапу нуклеосинтезу у Всесвіті, але й підштовхнула наукову спільноту в правильному напрямку пошуків відповідей на питання подальшого генезису важких ядер хімічних елементів.

title: Стаття Алфера – Бете – Гамова

wikitext:
[[Файл:Alpherbethegamov.gif|150px|міні|праворуч|Оригінальна стаття в журналі «Фізичний огляд»]]
'''Стаття Алфера — Бете — Гамова, αβγ-стаття''' ({{lang-en|Alpher–Bethe–Gamow paper, αβγ paper}}) — [[наукова стаття]] з [[Космологія|фізичної космології]], за авторством [[аспірант]]а [[Ральф Ашер Алфер|Ральфа Алфера]] і його наукового керівника, [[Гамов Георгій Антонович|Георгія Гамова]]. Ця робота пізніше стала предметом докторської [[дисертація|дисертації]] Алфера. У статті пояснювалось як [[великий вибух]] створив [[водень]], [[гелій]] і важчі [[Хімічний елемент|хімічні елементи]] в пропорції, яка існує у [[Всесвіт]]і, пояснювалось їхнє співвідношення на початку Всесвіту і впродовж подальшого генезису. Ця теорія нехтувала багатьма важливими процесами [[нуклеосинтез]]у важких елементів, проте подальший розвиток астрономічних досліджень показав узгодженість між теорією та спостереженнями в частині легких елементів (Гідрогену та Гелію) та їх ізотопів.

Уперше стаття була надрукована в квітні [[1948 у науці|1948]] року в журналі [[Фізичний огляд (журнал)|«Фізичний огляд»]] ({{lang-en|Physical Review}}) під назвою ''«Походження хімічних елементів»'' ({{lang-en|The Origin of Chemical Elements}})<ref name="Alpher1948"/>.

== Назва ==
Георгій Гамов умисно додав до авторів свого доброго товариша, відомого американського фізика німецького походження [[Ганс Бете|Ганса Бете]], щоб створити жартівливо-ексцентричний список авторів, обігруючи прізвища назвами перших літер [[Грецький алфавіт|грецького алфавіту]] — α, β, і γ ([[Альфа (літера)|альфа]], [[Бета (літера)|бета]], [[гамма]]). Бете був зазначений у статті наступним чином: «Г. Бете, [[Корнелльський університет]], [[Ітака (Нью-Йорк)|Ітака]], [[Нью-Йорк (штат)|Нью-Йорк]]» ({{lang-en|H. Bethe, Cornell University, Ithaca, New York}}). Після чого Бете «довелося» зайнятись [[Нуклеосинтез Великого вибуху|нуклеосинтезом Великого вибуху]]. Сам Гамов пояснював появу співавтора Ганса Бете в своїй книзі 1952 року ''«Створення Всесвіту»'' ({{lang-en|The Creation of the Universe}}): {{цитата|Результати цих розрахунків уперше були опубліковані в журналі «Фізичний огляд» 1 квітня 1948 року. Стаття була підписана Алфером, Бете і Гамовим, через що її часто згадують як «абеткову статтю». Здавалось несправедливим по відношенню до грецького алфавіту підписувати її лише прізвищами Алфера і Гамова, тому Бете був доданий заочно під час підготовки статті до публікації. Доктор Ганс Бете, що отримав примірник рукопису, не заперечував і був дуже корисним у подальших обговореннях предмету статті. Ходили чутки, що пізніше, коли αβγ-теорія тимчасово прямувала як той корабель на прибережні скелі, доктор Бете серйозно розглядав ідею зміни власного ім'я на Захарія. [...] розрахунки проведені на електронній обчислювальній машині Національного бюро стандартів Ральфом Альфером і [[Роберт Герман|Р. К. Германом]] (який уперто відмовляється змінити своє ім'я на Дельтер).}}

Молодий аспірант Алфер був стурбований включенням імені Бете як автора його праці, він відчував, що включення видатного фізика затьмарить його особистий внесок, стане на заваді належного визнання такого важливого відкриття. [[1999]] року він висловлював обурення з приводу тієї примхи Гамова<ref name="Discover"/><ref name="Scott2005"/><ref name="DailyTelegraph2004"/>.

== Недоліки теорії ==
Оригінальна теорія стверджувала, що синтез [[Ядро атома|ядер атомів]] усіх хімічних елементів відбувався послідовним захопленням [[нейтрон]]ів, одного за раз. Проте пізніші дослідження поставили під сумнів універсальність послідовної теорії захоплення. Так, не було знайдено жодного хімічного елемента, що мав би стабільний [[ізотоп]] з [[Атомна маса|атомною масою]] 5 або 8. Фізики помітили, що саме ці масові розриви перешкоджають такому утворенню хімічних елементів, які важчі за гелій 42He. Пізніше було визнано, що більшість важких елементів, що спостерігаються в сучасному Всесвіті є результатом [[Зоряний нуклеосинтез|зоряного нуклеосинтезу]]. Цю теорію вперше запропонував [[Артур Стенлі Еддінгтон]], вона була підтримана Гансом Бете і розрахована [[Фред Хойл|Фредом Хойлом]] та іншими.

Головний внесок теорії Алфера — Бете — Гамова в розвиток науки в тому, що вона правильно пояснила відносний вміст ізотопів водню і гелію в сучасному Всесвіті (99 % [[баріон]]ної маси) і стала основою не тільки для пояснення [[Первинний нуклеосинтез|першого етапу нуклеосинтезу у Всесвіті]], але й підштовхнула наукову спільноту в правильному напрямку пошуків відповідей на питання подальшого генезису важких ядер хімічних елементів.

== Див. також ==
* [[Стаття B²FH]]

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="Alpher1948">{{ref-en}} ''[[Ральф Ашер Алфер|Alpher, R. A.]]; [[Ганс Бете|Bethe, H.]]; [[Гамов Георгій Антонович|Gamow, G.]]'' (1 April 1948). «The Origin of Chemical Elements». [[Physical Review]] 73 (7): 803—804. Bibcode:1948PhRv…73..803A. doi:10.1103/PhysRev.73.803.</ref>
<ref name="Discover">{{ref-en}} ''D'Agnese, Joseph'' [http://www.albany.edu/~scifraud/data/sci_fraud_5078.html The Last Big Bang Man Left Standing — physicist Ralph Alpher devised Big Bang Theory of universe.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150205064532/http://www.albany.edu/~scifraud/data/sci_fraud_5078.html |date=2015-02-05 }} — Discover, July 1999. p. 60.</ref>
<ref name="Scott2005">{{ref-en}} ''Scott Simon'' [http://www.npr.org/templates/story/story.php?storyId=4505414 Back to the Beginning with Singh's 'Big Bang'] — NPR Books, 19 лютого 2005 року.</ref>
<ref name="DailyTelegraph2004">{{ref-en}} [https://web.archive.org/web/20070306062656/http://www.telegraph.co.uk/connected/main.jhtml?xml=/connected/2004/09/22/ecnsing22.xml&sSheet=/connected/2004/09/22/ixconnrite.html The forgotten father of the Big Bang.] — [[The Daily Telegraph]], 22 вересня 2004 року.</ref>
}}

== Література ==
* {{ref-en}} ''Alpher, R. A. & R. Herman'' (2001). Genesis of the Big Bang (1st ed.). Oxford University Press.
* {{ref-en}} ''Bethe, H. A.'' (1939). «Energy production in stars». Physical Review 55 (5): 434. Bibcode:1939PhRv…55..434B. doi:10.1103/PhysRev.55.434.
* {{ref-en}} ''Burbidge, E. M.; G. R. Burbidge; W. A. Fowler & F. Hoyle'' (1957). «Synthesis of the Elements in Stars». Reviews of Modern Physics 29 (2): 547. Bibcode:1957RvMP…29..547B. doi:10.1103/RevModPhys.29.547. This paper is known by the initials of the authors' surnames, B2FH.
* {{ref-en}} ''Cameron, A. G. W.'' (1957). «Stellar Evolution, Nuclear Astrophysics and Nucleogenesis». Chalk River Report CRL-41
* {{ref-en}} ''Clayton, D. D.'' (2003). Handbook of Isotopes in the Cosmos: Hydrogen to Gallium. Cambridge University Press.
* {{ref-en}} ''Gamow, G.'' (2004) [1952]. The Creation of The Universe. Reprint: Dover Publications, Original: Viking Press. As quoted in Quark Soup.
* ''Livio, M.'' (2014). Brilliant Blunders: From Darwin to Einstein — Colossal Mistakes by Great Scientists That Changed Our Understanding of Life and the Universe (1st ed.). Simon & Schuster.

== Посилання ==
* {{ref-en}} Bowley, Roger; Merrifield, Michael; Padilla, Antonio (Tony). [http://www.sixtysymbols.com/videos/alphabetagamma.htm αβγ — The Alpha Beta Gamma Paper.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160417074913/http://www.sixtysymbols.com/videos/alphabetagamma.htm |date=17 квітня 2016 }} — відео [[Sixty Symbols]], [[Ноттінгемський університет]].

{{ВП-портали|Астрономія|Фізика|колір=}}

[[Категорія:Фізичні статті]]
[[Категорія:Великий вибух]]
[[Категорія:Твори 1948]]
[[Категорія:Нуклеосинтез]]


text:
# Ярослав Шилгавий
Ярослав Шилгавий (чеськ. Jaroslav Šilhavý, нар. 3 листопада 1961, Пльзень) — чехословацький, потім чеський футболіст, що грав на позиції захисника. По завершенні ігрової кар'єри — тренер, з 2018 року очолює тренерський штаб збірної Чехії.
Виступав, зокрема, за клуби «Руда Гвезда» та «Славія», а також національну збірну Чехословаччини. В цілому у вищому дивізіоні Чехословаччини, а потім Чехії провів 465 матчів, забивши 25 голів, встановивши чеський рекорд за кількістю проведених матчів.
Як тренер найбільших результатів досягав зі «Слованом» (Ліберець) та «Славією», з кожною з яких ставав чемпіоном Чехії.

## Клубна кар'єра
Народився 3 листопада 1961 року в місті Пльзень. Вихованець юнацької команди «Шкода» (Пльзень), в якій розпочав 1979 року виступи на дорослому рівні, взявши участь у 8 матчах чемпіонату.
1980 року для проходження військової служби перейшов у «Руду Гвезду» (Хеб), де залишився і після закінчення військової повинності. Всього відіграв за команду з Хеба дев'ять з половиною сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі команди, був основним гравцем захисту команди і зіграв 243 матчі у вищому дивізіоні Чехословаччини.
На початку 1990 року перейшов у «Славію», у складі якої провів наступні чотири роки своєї кар'єри гравця. Граючи у складі «Славії» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди і став з командою віце-чемпіоном Чехословаччини у останньому розіграші турніру, сезоні 1992/93.
Протягом 1994—1997 років захищав кольори клубу «Петра» (Дрновіце), а завершив професійну ігрову кар'єру у клубі «Вікторія» (Жижков), за команду якого виступав протягом 1997—1999 років і був капітаном команди.

## Виступи за збірну
29 серпня 1990 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Чехословаччини в товариській грі проти Фінляндії, а останній матч провів 27 березня 1991 року, коли зіграв вісім хвилин матчу проти Польщі. Всього протягом кар'єри у національній команді провів у формі головної команди країни 4 матчі, а також зіграв у одному матчі за другу збірну у 1992 році.

## Кар'єра тренера
Розпочав тренерську кар'єру невдовзі по завершенні кар'єри гравця, 2000 року, увійшовши до тренерського штабу клубу «Вікторія» (Жижков), де працював спочатку під керівництвом Зденека Щасного, а з літа 2002 року — Вітезслава Лавічки. Паралельно в грудні 2001 року став асистентом головного тренера збірної Чехії, де працював до квітня 2009 року.
У грудні 2002 року головний тренер «Спарти» (Прага) Їржі Котрба запросив Шилгавого до штабу своєї команди. Після звільнення Котрби Ярослав залишився у штабі команди і при наступних тренерах — Франтішеку Страці, Ярославу Гржебіку та Станіславу Гризі, після чого влітку 2005 року був переведений на посаду головного тренера резервної команди.
Влітку 2007 року Шилгавий став головним тренером «Кладно» з яким зумів зберегти прописку у вищому дивізіоні, зайнявши 14 місце, після чого став тренером «Вікторії» (Пльзень), але після дев'яти турів, в яких команда здобула лише одну перемогу і була на дванадцятому місці у таблиці, Шилгавий був звільнений.
14 жовтня 2009 року Шилгавий очолив «Динамо» (Чеські Будейовиці), яке за десять турів сезону 2009/10 під керівництвом Павела Тобіаша перебувала на останньому місці в чемпіонаті. Шилгавий зумів покращити результати команди, закінчивши сезон на 11 місці.
У червні 2011 року замінив Петра Раду на посаді головного тренера «Слована» (Ліберець). З цією командою у першому ж сезоні Шилгавий став чемпіоном Чехії, а у Лізі Європи сезону 2013/14 команда досягла значного результату. У кваліфікації «Слован» вибив італійське «Удінезе», а у групі з іспанською «Севільєю», німецьким «Фрайбургом» і португальським «Ешторілом» клуб став другим і вийшов у плей-оф, де поступився нідерландському АЗ. Втім по завершенні цього сезону Шилгавий перейшов на роботу в «Яблонець»
В травні 2016 року став головним тренером «Дукли» (Прага), але вже у вересні покинув клуб аби очолити «Славію», яка під керівництвом Шилгавого до кінця сезону не програла жодного матчу і 27 травня 2017 року стала чемпіоном країни. У Лізі чемпіонів 2017/18 «Славія» розпочала з 3-го кваліфікаційного раунду, в якому пройшла білоруське БАТЕ, але в 4-му кваліфікаційному раунді поступилася кіпрському АПОЕЛу і вилетіла в груповий етап Ліги Європи, який також не зуміла подолати. Натомість в чемпіонаті команда продовжувала боротьбу за нове чемпіонство і 25 вересня 2017 року, здолавши «Фастав» (Злін), «Славія» встановила новий рекорд чемпіонату Чехії — 34 матчі поспіль без поразок. Серія закінчилася на 36 іграх. На зимову перерву клуб пішов на другому місці, поступаючись «Вікторії» (Пльзень) 14-ма очками. Провал європейської кампанії і втрата реальних шансів на чемпіонський титул призвів до відставки Шилгавого у грудні 2017 року
Восени 2018 року, після відставки Карела Яроліма, був призначений головним тренером національної збірної Чехії. Почав самостійну роботу з національною командою виступами у першому розіграші Ліги націй, здобувши у своїй першій грі перемогу над збірною Словаччини, зберігши таким чином шанси на перемогу у групі.

## Титули і досягнення

### Як тренера
- Чемпіон Чехії (2):

«Слован»: 2011–12
«Славія»: 2016–17

### Особисті
- Тренер місяця в чемпіонаті Чехії: 10/2014[21], 11/2014[22], 02/2015[23], 9/2016, 10/2016, 2/2017, 5/2017

## Особисте життя
Його син Томаш Шилгавий, також був професійним футболістом і грав за «Славію».

wikiname: ukwiki

title: Ярослав Шилгавий

in_language: uk

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Ярослав Шилгавий
| зображення = Jaroslav Šilhavý, Czech Rp.-Montenegro EURO 2020 QR 10-06-2019.jpg
| підпис =
| місце-народження = [[Пльзень]]
| країна-народження = [[Чехословаччина]]
| дата-народження = 3.11.1961
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| юнацькі-роки = 1967–1975
 1975–1978
 1978–1980
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|TCH}} TJ Chotěšov
 {{Прапорець|TCH}} ČSAD Plzeň
{{Прапорець|CZE}} [[Вікторія (Пльзень)|«Вікторія» (Пльзень)]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1979–1980 | {{Прапорець|CZE}} | [[Вікторія (Пльзень)|«Шкода» (Пльзень)]] | 8 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1980–1990 | {{Прапорець|CZE}} | [[Уніон (Хеб)|«Руда Гвезда»]] | 243 |9}}
{{Футболіст рядок 0|1990–1994 | {{Прапорець|CZE}} | [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славія»]] | 83 |3}}
{{Футболіст рядок 1|1994–1997 | {{Прапорець|CZE}} | [[Дрновіце (футбольний клуб)|«Петра» (Дрновіце)]] | 69 |8}}
{{Футболіст рядок 0|1997–1999 | {{Прапорець|CZE}} | [[Вікторія (Жижков)|«Вікторія» (Жижков)]] | 62 |5}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1990–1991 | {{Прапорець|TCH}} | [[збірна Чехословаччини з футболу|Чехословаччина]] | 4 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2000–2002 | {{Прапорець|CZE}} | [[Вікторія (Жижков)|«Вікторія» (Жижков)]]|(помічник)}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2002–2009 | {{Прапорець|CZE}} | [[Збірна Чехії з футболу|Чехія]]|(помічник)}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2002–2005 | {{Прапорець|CZE}} | [[Спарта (футбольний клуб, Прага)|«Спарта» (Прага)]]|(помічник)}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2005–2007 | {{Прапорець|CZE}} | [[Спарта (футбольний клуб, Прага)|«Спарта» (Прага)]]|(дублери)}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2007–2008 | {{Прапорець|CZE}} | [[Кладно (футбольний клуб)|«Кладно»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2008 | {{Прапорець|CZE}} | [[Вікторія (Пльзень)|«Вікторія» (Пльзень)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2010–2011 | {{Прапорець|CZE}} | [[Динамо (футбольний клуб, Чеські Будейовиці)|«Динамо» (Чеські Будейовиці)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2011–2014 | {{Прапорець|CZE}} | [[Слован (Ліберець)|«Слован»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2014–2015 | {{Прапорець|CZE}} | [[Бауміт (футбольний клуб)|«Яблонець»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2016 | {{Прапорець|CZE}} | [[Дукла (футбольний клуб, Прага, 2001)|«Дукла» (Прага)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2016–2017 | {{Прапорець|CZE}} | [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славія»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2018–2023 | {{Прапорець|CZE}} | [[Збірна Чехії з футболу|Чехія]]}}
{{Футбольний тренер кінець}}
}}
'''Ярослав Шилгавий''' ({{lang-cs|Jaroslav Šilhavý}}, {{нар}} [[3 листопада]] [[1961]], [[Пльзень]]) — чехословацький, потім чеський [[футболіст]], що грав на позиції [[Захисник (футбол)|захисника]]. По завершенні ігрової кар'єри — [[Футбольний тренер|тренер]], з 2018 року очолює тренерський штаб [[Збірна Чехії з футболу|збірної Чехії]].

Виступав, зокрема, за клуби [[Уніон (Хеб)|«Руда Гвезда»]] та [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славія»]], а також [[збірна Чехословаччини з футболу|національну збірну Чехословаччини]]. В цілому у вищому дивізіоні Чехословаччини, а потім Чехії провів 465 матчів, забивши 25 голів, встановивши чеський рекорд за кількістю проведених матчів<ref name=jerabek>[https://books.google.com/books?id=4ErKtwjzyv8C&pg=PA243&dq=%22Jaroslav+Šilhavý%22&hl=en&sa=X&ei=I0okT-fJB-qC4gSJl5WkCQ&sqi=2&ved=0CDAQ6AEwAA#v=onepage&q=%22Jaroslav%20Šilhavý%22&f=false Ceský a ceskoslovenský fotbal — lexikon osobností a klubu]; by Luboš Jeřábek; Grada Publishing; Prague; 2007; {{ISBN|978-80-247-1656-5}}; via [[Google Books]]</ref>.

Як тренер найбільших результатів досягав зі [[Слован (Ліберець)|«Слованом» (Ліберець)]] та [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славією»]], з кожною з яких ставав [[Чемпіонат Чехії з футболу|чемпіоном Чехії]].

== Клубна кар'єра ==
Народився [[3 листопада]] [[1961]] року в місті [[Пльзень]]. Вихованець юнацької команди [[Вікторія (Пльзень)|«Шкода» (Пльзень)]], в якій розпочав 1979 року виступи на дорослому рівні<ref name=jerabek/>, взявши участь у 8 матчах чемпіонату.

1980 року для проходження військової служби перейшов у [[Уніон (Хеб)|«Руду Гвезду» (Хеб)]], де залишився і після закінчення військової повинності. Всього відіграв за команду з [[Хеб]]а дев'ять з половиною сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі команди, був основним гравцем захисту команди і зіграв 243 матчі у вищому дивізіоні Чехословаччини.

На початку 1990 року перейшов у [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славію»]], у складі якої провів наступні чотири роки своєї кар'єри гравця. Граючи у складі «Славії» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди і став з командою віце-чемпіоном Чехословаччини у останньому розіграші турніру, сезоні 1992/93.

Протягом 1994—1997 років захищав кольори клубу [[Дрновіце (футбольний клуб)|«Петра» (Дрновіце)]], а завершив професійну ігрову кар'єру у клубі [[Вікторія (Жижков)|«Вікторія» (Жижков)]], за команду якого виступав протягом 1997—1999 років і був капітаном команди<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/na-zizkove-vystrida-ulicneho-scasny-dva-/fotbal.aspx?c=990927_193111_fotbal_jkl|title=Na Žižkově vystřídá Uličného Ščasný|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=27 вересня 1999|accessdate=13 листопада 2012|archive-date=8 березня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140308164217/http://fotbal.idnes.cz/na-zizkove-vystrida-ulicneho-scasny-dva-/fotbal.aspx?c=990927_193111_fotbal_jkl}}</ref>.

== Виступи за збірну ==
29 серпня 1990 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Чехословаччини з футболу|національної збірної Чехословаччини]] в товариській грі проти Фінляндії, а останній матч провів 27 березня 1991 року, коли зіграв вісім хвилин матчу проти Польщі. Всього протягом кар'єри у національній команді провів у формі головної команди країни 4 матчі, а також зіграв у одному матчі за другу збірну у 1992 році<ref name=jerabek/>.

== Кар'єра тренера ==
Розпочав тренерську кар'єру невдовзі по завершенні кар'єри гравця, 2000 року, увійшовши до тренерського штабу клубу [[Вікторія (Жижков)|«Вікторія» (Жижков)]]<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/fandovstvi-ke-klubu-se-nejcasteji-dedi-po-otci-f4f-/fotbal.aspx?c=A000210185052fotbal_ber|title=Šilhavý o fanoušcích: V Brně nám třásli autobusem|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=18 лютого 2000|accessdate=14 листопада 2012|archive-date=8 березня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140308164323/http://fotbal.idnes.cz/fandovstvi-ke-klubu-se-nejcasteji-dedi-po-otci-f4f-/fotbal.aspx?c=A000210185052fotbal_ber}}</ref>, де працював спочатку під керівництвом [[Зденек Щасний|Зденека Щасного]], а з літа 2002 року — [[Вітезслав Лавічка|Вітезслава Лавічки]]. Паралельно в грудні 2001 року став асистентом головного тренера збірної Чехії, де працював до квітня 2009 року<ref name=idnes21sep11>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/u-chovance-jsem-byval-maly-bruckner-vzpomina-liberecky-trener-silhavy-1zu-/fotbal.aspx?c=A110920_134500_fotbal_mn|title=U Chovance jsem býval malý Brückner, vzpomíná liberecký trenér Šilhavý|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=21 вересня 2011|accessdate=14 листопада 2012|archive-date=24 січня 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20120124204250/http://fotbal.idnes.cz/u-chovance-jsem-byval-maly-bruckner-vzpomina-liberecky-trener-silhavy-1zu-/fotbal.aspx?c=A110920_134500_fotbal_mn}}</ref>.

У грудні 2002 року головний тренер [[Спарта (футбольний клуб, Прага)|«Спарти» (Прага)]] [[Їржі Котрба]] запросив Шилгавого до штабу своєї команди<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/silhavy-definitivne-miri-na-letnou-dum-/fotbal.aspx?c=A021210_111133_fotbal_rou|title=Šilhavý definitivně míří na Letnou|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=10 грудня 2002|accessdate=14 листопада 2012|archive-date=8 березня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140308164352/http://fotbal.idnes.cz/silhavy-definitivne-miri-na-letnou-dum-/fotbal.aspx?c=A021210_111133_fotbal_rou}}</ref>. Після звільнення Котрби Ярослав залишився у штабі команди і при наступних тренерах — [[Франтішек Страка|Франтішеку Страці]], [[Ярослав Гржебік|Ярославу Гржебіку]] та [[Станіслав Грига|Станіславу Гризі]], після чого влітку 2005 року був переведений на посаду головного тренера резервної команди.

Влітку 2007 року Шилгавий став головним тренером [[Кладно (футбольний клуб)|«Кладно»]]<ref name="Kladno">{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/silhavy-podepsal-v-kladne-rocni-smlouvu-s-opci-fqs-/fotbal.aspx?c=A070607_175104_fotbal_ot|title=Šilhavý podepsal v Kladně roční smlouvu s opcí|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=7 червня 2007|accessdate=13 листопада 2012|archive-date=8 березня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140308164147/http://fotbal.idnes.cz/silhavy-podepsal-v-kladne-rocni-smlouvu-s-opci-fqs-/fotbal.aspx?c=A070607_175104_fotbal_ot}}</ref> з яким зумів зберегти прописку у вищому дивізіоні, зайнявши 14 місце, після чого став тренером [[Вікторія (Пльзень)|«Вікторії» (Пльзень)]]<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/fotbalisty-plzne-povede-do-nove-sezony-trener-silhavy-pgc-/fotbal.aspx?c=A080531_125532_fotbal_rou|title=Fotbalisty Plzně povede do nové sezony trenér Šilhavý|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=31 травня 2008|accessdate=13 листопада 2012|archive-date=8 березня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140308164152/http://fotbal.idnes.cz/fotbalisty-plzne-povede-do-nove-sezony-trener-silhavy-pgc-/fotbal.aspx?c=A080531_125532_fotbal_rou}}</ref>, але після дев'яти турів, в яких команда здобула лише одну перемогу і була на дванадцятому місці у таблиці, Шилгавий був звільнений<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/nahradi-v-plzni-odvolaneho-kouce-silhaveho-trener-vrba-pg3-/fotbal.aspx?c=A081006_175028_fotbal_rou|title=Nahradí v Plzni odvolaného kouče Šilhavého trenér Vrba?|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=7 жовтня 2008|accessdate=13 листопада 2012|archive-date=8 березня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140308162818/http://fotbal.idnes.cz/nahradi-v-plzni-odvolaneho-kouce-silhaveho-trener-vrba-pg3-/fotbal.aspx?c=A081006_175028_fotbal_rou}}</ref>.

14 жовтня 2009 року Шилгавий очолив [[Динамо (футбольний клуб, Чеські Будейовиці)|«Динамо» (Чеські Будейовиці)]]<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/sparta-opet-sesadila-budejovickeho-trenera-tobiase-strida-silhavy-1db-/fotbal.asp?c=A091014_104138_fotbal_min|title=Sparta opět sesadila budějovického trenéra. Tobiáše střídá Šilhavý|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=14 жовтня 2009|accessdate=29 травня 2011|archive-date=27 грудня 2009|archive-url=https://web.archive.org/web/20091227113217/http://fotbal.idnes.cz/sparta-opet-sesadila-budejovickeho-trenera-tobiase-strida-silhavy-1db-/fotbal.asp?c=A091014_104138_fotbal_min}}</ref>, яке за десять турів сезону 2009/10 під керівництвом [[Павел Тобіаш|Павела Тобіаша]] перебувала на останньому місці в чемпіонаті. Шилгавий зумів покращити результати команди, закінчивши сезон на 11 місці.

У червні 2011 року замінив [[Петр Рада|Петра Раду]] на посаді головного тренера [[Слован (Ліберець)|«Слована» (Ліберець)]]<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/liberec-ma-nahradu-za-trenera-radu-silhavy-podepise-na-dobu-neurcitou-12k-/fotbal.asp?c=A110606_145728_fotbal_pes|title=Liberec našel náhradu za trenéra Radu: ambiciózní tým povede Šilhavý|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=6 червня 2011|accessdate=15 червня 2011}}</ref>. З цією командою у першому ж сезоні Шилгавий став чемпіоном Чехії, а у [[Ліга Європи УЄФА 2013—2014|Лізі Європи сезону 2013/14]] команда досягла значного результату. У кваліфікації «Слован» вибив італійське «[[Удінезе]]», а у групі з іспанською «Севільєю», німецьким «Фрайбургом» і португальським «Ешторілом» клуб став другим і вийшов у плей-оф, де поступився нідерландському АЗ. Втім по завершенні цього сезону Шилгавий перейшов на роботу в [[Бауміт (футбольний клуб)|«Яблонець»]]

В травні 2016 року став головним тренером [[Дукла (футбольний клуб, Прага, 2001)|«Дукли» (Прага)]]<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/fotbalova-dukla-po-skonceni-sezony-trener-silhavy-berger-konec-kariery-1nl-/fotbal.aspx?c=A160517_150131_fotbal_dc|title=Novinky z Dukly: Šilhavý cílí na poháry, Berger chce ukončit kariéru|language=cs|work=Mladá fronta DNES|date=17 травня 2016|accessdate=16 лютого 2017|archive-date=9 серпня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180809025119/https://fotbal.idnes.cz/fotbalova-dukla-po-skonceni-sezony-trener-silhavy-berger-konec-kariery-1nl-/fotbal.aspx?c=A160517_150131_fotbal_dc}}</ref>, але вже у вересні покинув клуб аби очолити [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славію»]]<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/fotbalovou-slavii-povede-jaroslav-silhavy-f27-/fotbal.aspx?c=A160905_180212_fotbal_dc|title=Slavia našla trenéra. Tým povede Šilhavý, který opouští Duklu|language=cs|work=Mladá fronta DNES|date=5 вересня 2016|accessdate=16 лютого 2017|archive-date=14 вересня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160914035013/http://fotbal.idnes.cz/fotbalovou-slavii-povede-jaroslav-silhavy-f27-/fotbal.aspx?c=A160905_180212_fotbal_dc}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://fotbal.idnes.cz/fotbalovou-slavii-povede-jaroslav-silhavy-f27-/fotbal.aspx?c=A160905_180212_fotbal_dc |title=Slavia našla trenéra. Tým povede Šilhavý, který opouští Duklu |accessdate=8 серпня 2018 |archive-date=27 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180727084848/https://fotbal.idnes.cz/fotbalovou-slavii-povede-jaroslav-silhavy-f27-/fotbal.aspx?c=A160905_180212_fotbal_dc }}</ref>, яка під керівництвом Шилгавого до кінця сезону не програла жодного матчу і 27 травня 2017 року стала чемпіоном країни. У [[Ліга чемпіонів УЄФА 2017—2018|Лізі чемпіонів 2017/18]] «Славія» розпочала з 3-го кваліфікаційного раунду, в якому пройшла білоруське [[БАТЕ (футбольний клуб)|БАТЕ]]<ref>{{Cite web |url=http://fotbal.idnes.cz/fotbalova-liga-mistru-treti-predkolo-bate-borisov-slavia-praha-odveta-1ev-/fot_pohary.aspx?c=A170802_151009_fot_pohary_vp2 |title=Borisov — Slavia 2:1, rozhodl gól venku, český mistr má jisté poháry |accessdate=8 серпня 2018 |archive-date=27 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180727054811/https://fotbal.idnes.cz/fotbalova-liga-mistru-treti-predkolo-bate-borisov-slavia-praha-odveta-1ev-/fot_pohary.aspx?c=A170802_151009_fot_pohary_vp2 }}</ref>, але в 4-му кваліфікаційному раунді поступилася кіпрському [[АПОЕЛ (футбольний клуб)|АПОЕЛу]] і вилетіла в груповий етап Ліги Європи<ref>{{Cite web |url=http://fotbal.idnes.cz/slavia-apoel-nikosie-odveta-play-off-ligy-mistru-f6p-/fot_pohary.aspx?c=A170823_133818_fot_pohary_vp2 |title=Slavia — APOEL 0:0, sbohem Ligo mistrů, český šampion slávu nezískal |accessdate=8 серпня 2018 |archive-date=27 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180727054720/https://fotbal.idnes.cz/slavia-apoel-nikosie-odveta-play-off-ligy-mistru-f6p-/fot_pohary.aspx?c=A170823_133818_fot_pohary_vp2 }}</ref>, який також не зуміла подолати<ref>{{Cite web |url=https://fotbal.idnes.cz/evropska-liga-slavia-praha-astana-dqh-/fot_pohary.aspx?c=A171207_101026_fot_pohary_vp2 |title=Slavia — Astana 0:1, neproměněné šance a trpký konec v Evropě |accessdate=8 серпня 2018 |archive-date=12 лютого 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180212201439/https://fotbal.idnes.cz/evropska-liga-slavia-praha-astana-dqh-/fot_pohary.aspx?c=A171207_101026_fot_pohary_vp2 }}</ref>. Натомість в чемпіонаті команда продовжувала боротьбу за нове чемпіонство і 25 вересня 2017 року, здолавши [[Фастав (Злін)|«Фастав» (Злін)]], «Славія» встановила новий рекорд чемпіонату Чехії — 34 матчі поспіль без поразок<ref>{{Cite web |url=https://fotbal.idnes.cz/8-kolo-fotbalove-het-ligy-souhrn-dn5-/fotbal.aspx?c=A170922_154133_fotbal_jic |title=Přesvědčivá výhra Sparty a rekord Slavie, který ji netěší. Plzeň uniká všem |accessdate=8 серпня 2018 |archive-date=27 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180727054502/https://fotbal.idnes.cz/8-kolo-fotbalove-het-ligy-souhrn-dn5-/fotbal.aspx?c=A170922_154133_fotbal_jic }}</ref>. Серія закінчилася на 36 іграх<ref>{{Cite web |url=https://fotbal.idnes.cz/slavia-liberec-11-kolo-fotbalove-ligy-d7g-/fotbal.aspx?c=A171020_161556_fotbal_min |title=Slavia — Liberec 1:2, první prohra pod Šilhavým, sérii uťala i penalta |accessdate=8 серпня 2018 |archive-date=27 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180727054507/https://fotbal.idnes.cz/slavia-liberec-11-kolo-fotbalove-ligy-d7g-/fotbal.aspx?c=A171020_161556_fotbal_min }}</ref>. На зимову перерву клуб пішов на другому місці, поступаючись [[Вікторія (Пльзень)|«Вікторії» (Пльзень)]] 14-ма очками<ref>[http://www.hetliga.cz/tabulka/2018/aktualni?order_direction=2&round=16 ligová tabulka po 16. kole sezony 2017/18] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180212083935/http://www.hetliga.cz/tabulka/2018/aktualni?order_direction=2&round=16 |date=12 лютого 2018 }} na Hetliga.cz</ref>. Провал європейської кампанії і втрата реальних шансів на чемпіонський титул призвів до відставки Шилгавого у грудні 2017 року<ref>{{Cite web |url=https://www.irozhlas.cz/sport/fotbal/trener-silhavy-konci-ve-fotbalove-slavii-vedeni-klubu-ho-odvolalo_1712191655_tat |title=Trenér Šilhavý končí ve fotbalové Slavii, vedení klubu ho odvolalo i s asistenty |accessdate=8 серпня 2018 |archive-date=27 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180727024513/https://www.irozhlas.cz/sport/fotbal/trener-silhavy-konci-ve-fotbalove-slavii-vedeni-klubu-ho-odvolalo_1712191655_tat }}</ref>

Восени 2018 року, після відставки [[Карел Яролім|Карела Яроліма]], був призначений головним тренером [[Збірна Чехії з футболу|національної збірної Чехії]]. Почав самостійну роботу з національною командою виступами у [[Ліга націй УЄФА 2018—2019|першому розіграші Ліги націй]], здобувши у своїй першій грі перемогу над [[Збірна Словаччини з футболу|збірною Словаччини]], зберігши таким чином шанси на перемогу у [[Ліга націй УЄФА 2018—2019 (Ліга B)#Група 1|групі]].

== Титули і досягнення ==

=== Як тренера ===
* [[Чемпіонат Чехії з футболу|Чемпіон Чехії]] '''(2)''':
: [[Слован (Ліберець)|«Слован»]]: [[Чемпіонат Чехії з футболу 2011—2012|2011–12]]
: [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славія»]]: [[Чемпіонат Чехії з футболу 2016—2017|2016–17]]

=== Особисті ===
* Тренер місяця в чемпіонаті Чехії: 10/2014<ref name="hracmesice-zari2014">[http://isport.blesk.cz/clanek/fotbal-synot-liga-rocnik-2014-15/219249/nejlepsim-hracem-v-rijnu-byl-borek-dockal-mezi-trenery-uspel-silhavy.html Nejlepším hráčem v říjnu byl Bořek Dočkal, mezi trenéry uspěl Šilhavý] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160306082517/http://isport.blesk.cz/clanek/fotbal-synot-liga-rocnik-2014-15/219249/nejlepsim-hracem-v-rijnu-byl-borek-dockal-mezi-trenery-uspel-silhavy.html |date=6 березня 2016 }}, iSport.cz, cit. 9. 11. 2014</ref>, 11/2014<ref name="hracmesice-listopad2014">[http://isport.blesk.cz/clanek/fotbal-synot-liga-rocnik-2014-15/221767/hracem-listopadu-byl-kopic-jeho-sef-silhavy-vyhral-mezi-trenery.html Hráčem listopadu byl Kopic, jeho šéf Šilhavý vyhrál mezi trenéry] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151003171749/http://isport.blesk.cz/clanek/fotbal-synot-liga-rocnik-2014-15/221767/hracem-listopadu-byl-kopic-jeho-sef-silhavy-vyhral-mezi-trenery.html |date=3 жовтня 2015 }}, iSport.cz, cit. 8. 12. 2014</ref>, 02/2015<ref name="hracmesice-unor2015">[http://www.fkjablonec.cz/clanek.asp?id=Jaroslav-Silhavy-ovladl-anketu-Trener-mesice-5718 Jaroslav Šilhavý ovládl anketu Trenér měsíce] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180808233751/https://www.fkjablonec.cz/clanek.asp?id=Jaroslav-Silhavy-ovladl-anketu-Trener-mesice-5718 |date=8 серпня 2018 }}, fkjablonec.cz, cit. 6. 3. 2015</ref>, 9/2016, 10/2016, 2/2017, 5/2017

== Особисте життя ==
Його син {{Нп|Томаш Шилгавий||en|Tomáš Šilhavý}}, також був професійним футболістом і грав за [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славію»]]<ref>{{cite web|url=http://fotbal.idnes.cz/silhavy-se-vraci-po-zraneni-preje-i-sparte-fim-/fotbal.aspx?c=A040407_080601_fotbal_rou|title=Šilhavý se vrací po zranění. Přeje i Spartě|language=Czech|work=Mladá fronta DNES|date=7 квітня 2004|accessdate=23 серпня 2014|archive-date=9 серпня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180809025041/https://fotbal.idnes.cz/silhavy-se-vraci-po-zraneni-preje-i-sparte-fim-/fotbal.aspx?c=A040407_080601_fotbal_rou}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{Wfb}}
* {{NFT player}}

{{Склад збірної Чехії на чемпіонаті Європи 2020|nocat=1}}
{{Тренери збірної Чехії з футболу}}
{{Тренери ФК Вікторія (Пльзень)}}
{{Тренери ФК Славія (Прага)}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Шилгавий, Ярослав}}
[[Категорія:Чехословацькі футболісти]]
[[Категорія:Чеські футболісти]]
[[Категорія:Чеські футбольні тренери]]
[[Категорія:Гравці збірної Чехословаччини з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Вікторії» (Пльзень)]]
[[Категорія:Футболісти «Уніона» (Хеб)]]
[[Категорія:Футболісти «Славії» (Прага)]]
[[Категорія:Футболісти «Дрновиць»]]
[[Категорія:Футболісти «Вікторії» (Жижков)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Вікторія» (Жижков)]]
[[Категорія:Тренери збірної Чехії з футболу]]
[[Категорія:Тренери ФК «Спарта» (Прага)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Кладно»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Вікторія» (Пльзень)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Динамо» (Чеські Будейовиці)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Слован» (Ліберець)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Бауміт»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Дукла» (Прага, 2001)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Славія» (Прага)]]
[[Категорія:Тренери чемпіонату Європи з футболу 2020]]
[[Категорія:Уродженці Пльзеня]]

title: Особисті дані

Народження: 3 листопада 1961 (63 роки)

Громадянство: Чехія

Позиція: захисник

title: Юнацькі клуби

TJ Chotěšov · ČSAD Plzeň · «Вікторія» (Пльзень)

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Шкода» (Пльзень) · 8 · (0)

«Руда Гвезда» · 243 · (9)

«Славія» · 83 · (3)

«Петра» (Дрновіце) · 69 · (8)

«Вікторія» (Жижков) · 62 · (5)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Чехословаччина · 4 · (0)

title: Тренерська діяльність**

Роки: Команда · Посада

«Вікторія» (Жижков) · (помічник)

Чехія · (помічник)

«Спарта» (Прага) · (помічник)

«Спарта» (Прага) · (дублери)

«Кладно»

«Вікторія» (Пльзень)

«Динамо» (Чеські Будейовиці)

«Слован»

«Яблонець»

«Дукла» (Прага)

«Славія»

Чехія

Тренерська діяльність**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Тренерська діяльність**: ** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# Церква Архангела Михаїла (Брунари)
Церква Архангела Михаїла — давній греко-католицький храм у с. Брунари Горлицького повіту Малопольского воєводства. Належить до взірців класичного лемківського зодчества.
2013 року храм оголосили об'єктом Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО разом з іншими дерев'яними церквами в Польщі та Україні.

## Історичний огляд
Перша божниця в Брунарах постала після 1616 року, коли у селі була заснована греко-католицька парафія. Нову церкву збудували 1653 року, а сучасної церкви — у XVIII столітті. 1831 року її перебудували й розширили. Колишній презбітерій поєднали з навою.
Після операції «Вісла» 1947 року, коли лемки були переселені на західні території Польщі, храм став використовуватися як римо-католицька церква.

## Архітектура
У 1348 році польський король Казімеж Великий заснував на так званому "Законі про оренду" село Брунуари і для будівництва церкви була відведена одна з ділянок.  Церква знаходиться в центрі села, в петлі річки Ситанка, на північ від дороги, що веде від Бецца до Тухово. Будівля оточена кільцем старих дерев, які були посаджені вздовж дерев'яної огорожі. Церква сходить на схід. Фундаменти церкви побудовано з розбитого каменю, є підвал під ризницею.
Дерев'яна церква належить до лемківського зодчества XVII століття. Архітектурна структура храму розділена на три квадрати: вівтар, нава і бабинець. Усі зовнішні елементи церкви покрити ґонтом. Над притвором височіє вежа.
Кожна баня увінчана декоративними хрестами.

## Реставраційні роботи
У 1596 році до споруди додано башту на захід від нефа. Ймовірно, на початку XVII ст. церква була огороджена зовнішньою аркадою (собота). У період 1602-1608 рр. до даху додано хребетну башту. Церква була істотно перебудована в 1641-1650 роках. Також було додано велику каплицю ангелів-опікунів на північну сторону нефу. Інтер'єр церкви також зазнав змін, в тому числі відтворення хору, збільшення віконних отворів, створено нове поліхромне оформлення, що само по собі має велику художню цінність. Після 1908 р. на даху нефу і верхньої частини башти покриття замінено на оцинковане, а галькове покриття стін було замінено погодним пансіоном, склепіння нефу підтримувалося ярусною аркадою.
Перша велика реставраційна робота церкви була проведена в XIX столітті (1844, 1892 роки). У 1990-х роках було прийнято рішення відновити автентичність покрівлі, що відповідає оригінальному (власне і естетичному) вигляду і структурній формі. До програми збереження також включено кам'яну дзвіницю, що розташована на південь від церкви. Покрівля вежі та південного притвору покриті бітумною дахівкою, решта  - оцинкованими металевими листами. На півдні - прямокутна ризниця.  Поліхромні прикраси в інтер'єрі церкви кілька разів були предметом реконструкції. Саме ці поліхромні прикраси  - одні з найцінніших комплексів фрезерних прикрас, що збереглися. Їхнє відновлення  продовжувалося до 1991 року. З кінця 1990-х років в церкві була проведена консерваційна робота. Станом на 2003 рік проводились реставраційні роботи з метою покращення експозиції скульптури Діви Марії та рельєфу чотирьох святих в структурі вівтаря. В даний час не передбачається внесення суттєвих змін у політику, що стосується церкви, оскільки сучасний спосіб захисту пам'ятника вважається найбільш придатним і не потребує будь-якої корекції.

## Інтер'єр
Усередині бароковий іконостас XVIII століття. Збереглися настінні фрески XVIII–XIX століть, розписані у синіх тонах з виноградними мотивами. Окрім головного вівтаря XVII століття у церкві є два бокових вівтаря XVIII століття. Художньо цінними у них є ікони Богородиці й Преображення.

title: Церква Архангела Михаїла (Брунари)

wikitext:
{{Infobox World Heritage Site
|WHS         = Церква Архангела Михаїла
|Image       = Brunary1(js).jpg
|State Party = {{POL}}
|Type = Культурний
|Criteria = III, IV
|ID = 1424
|Region = [[Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Європі і Північній Америці|Європа і Північна Америка]]
|Year = 2013
|Session = [[37-а сесія Комітету Світової спадщини ЮНЕСКО|37-а]]
|Link = http://whc.unesco.org/en/list/1424
}}
'''Церква Архангела Михаїла''' — давній [[Греко-католицька церква|греко-католицький храм]] у с. [[Брунари]] [[Горлицький повіт|Горлицького повіту]] [[Малопольське воєводство|Малопольского воєводства]]. Належить до взірців [[Лемківський храм|класичного лемківського зодчества]].<ref>''Тарас Я. М''. Лемківська школа народного храмового будівництва // Збірник матеріалів Всеукраїнської наукової конференції, присвяченої 65-річчю депортації українців з території Польщі на Східну Україну. — Луганськ, 2010. — С. 42-43</ref>

[[2013]] року храм оголосили об'єктом [[Світова спадщина ЮНЕСКО|Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО]] разом з іншими [[Дерев'яні церкви карпатського регіону Польщі і України|дерев'яними церквами в Польщі та Україні]].

== Історичний огляд ==
Перша божниця в Брунарах постала після [[1616]] року, коли у селі була заснована [[Греко-католицька церква|греко-католицька парафія]]. Нову церкву збудували [[1653]] року, а сучасної церкви — у [[XVIII століття|XVIII столітті]]. [[1831]] року її перебудували й розширили. Колишній [[презбітерій]] поєднали з [[Нава (архітектура)|навою]].

Після [[Операція «Вісла»|операції «Вісла»]] [[1947]] року, коли [[лемки]] були переселені на західні території Польщі, храм став використовуватися як [[римо-католицька церква]].

== Архітектура ==
У 1348 році польський король Казімеж Великий заснував на так званому "Законі про оренду" село Брунуари і для будівництва церкви була відведена одна з ділянок.  Церква знаходиться в центрі села, в петлі річки Ситанка, на північ від дороги, що веде від Бецца до Тухово. Будівля оточена кільцем старих дерев, які були посаджені вздовж дерев'яної огорожі. Церква сходить на схід. Фундаменти церкви побудовано з розбитого каменю, є підвал під ризницею.

Дерев'яна церква належить до [[Лемківський храм|лемківського зодчества]] [[XVII століття]]. Архітектурна структура храму розділена на три квадрати: [[вівтар]], [[нава (архітектура)|нава]] і [[бабинець]]. Усі зовнішні елементи церкви покрити [[ґонт]]ом. Над притвором височіє вежа.
Кожна [[баня (архітектура)|баня]] увінчана декоративними [[хрест]]ами.

== Реставраційні роботи ==

У 1596 році до споруди додано башту на захід від нефа. Ймовірно, на початку XVII ст. церква була огороджена зовнішньою аркадою (собота). У період 1602-1608 рр. до даху додано хребетну башту. Церква була істотно перебудована в 1641-1650 роках. Також було додано велику каплицю ангелів-опікунів на північну сторону нефу. Інтер'єр церкви також зазнав змін, в тому числі відтворення хору, збільшення віконних отворів, створено нове поліхромне оформлення, що само по собі має велику художню цінність. Після 1908 р. на даху нефу і верхньої частини башти покриття замінено на оцинковане, а галькове покриття стін було замінено погодним пансіоном, склепіння нефу підтримувалося ярусною аркадою.

Перша велика реставраційна робота церкви була проведена в XIX столітті (1844, 1892 роки). У 1990-х роках було прийнято рішення відновити автентичність покрівлі, що відповідає оригінальному (власне і естетичному) вигляду і структурній формі. До програми збереження також включено кам'яну дзвіницю, що розташована на південь від церкви. Покрівля вежі та південного притвору покриті бітумною дахівкою, решта  - оцинкованими металевими листами. На півдні - прямокутна ризниця.  Поліхромні прикраси в інтер'єрі церкви кілька разів були предметом реконструкції. Саме ці поліхромні прикраси  - одні з найцінніших комплексів фрезерних прикрас, що збереглися. Їхнє відновлення  продовжувалося до 1991 року. З кінця 1990-х років в церкві була проведена консерваційна робота. Станом на 2003 рік проводились реставраційні роботи з метою покращення експозиції скульптури Діви Марії та рельєфу чотирьох святих в структурі вівтаря. В даний час не передбачається внесення суттєвих змін у політику, що стосується церкви, оскільки сучасний спосіб захисту пам'ятника вважається найбільш придатним і не потребує будь-якої корекції.

== Інтер'єр ==
Усередині [[бароко]]вий [[іконостас]] [[XVIII століття]]. Збереглися настінні [[Фреска|фрески]] [[XVIII]]–[[XIX]] століть, розписані у синіх тонах з [[виноград]]ними мотивами. Окрім головного [[вівтар]]я [[XVII століття]] у церкві є два бокових вівтаря [[XVIII століття]]. Художньо цінними у них є ікони [[Діва Марія|Богородиці]] й [[Преображення]].

== Див. також ==
* [[Лемківський храм]]
* [[Список лемківських храмів]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Тарас Я. М.'' Українська сакральна дерев'яна архітектура. — Львів, 2006 — С. 235—238.
* ''Malinowscy G. i Z., Marciniszyn E. i P.'' Ikony i cerkwie. Tajemnice łemkowskich świątyń, Carta Blanca, Warszawa 2009.
* Кілафли А.О. Церква Архангела Михаїла, Брунари. Реферат- Львів: НУ "ЛП", ІАРХ, Кафедра реставрації архітектурної і мистецької спадщини, 2018.
{{Світова спадщина в Польщі}}

[[Категорія:Католицькі храми Польщі]]
[[Категорія:Світова спадщина в Польщі]]
[[Категорія:Лемківські храми]]
[[Категорія:Православні храми Архангела Михаїла|Брунари]]
[[Категорія:Дерев'яні храми Польщі]]

title: Церква Архангела Михаїла

Церква Архангела Михаїла: Світова спадщина

Церква Архангела Михаїла: Церква Архангела Михаїла

Країна: Польща

Тип: Культурний

Критерії: III, IV

Регіон: Європа і Північна Америка


text:
# Смертежери
Смертеже́ри (англ. Death Eaters) — спілка темних чаклунів у книжках Дж. К. Ролінґ про Гаррі Поттера.

## Діяльність
Цю спілку створив Том Реддл (Лорд Волдеморт). У неї входили однодумці Волдеморта, здебільшого учні гуртожитку Слизерин школи Гоґвортс.
Волдеморт був цілковитим лідером установи: саме він надавав всі накази смертежерам, після свого відродження карав тих, що не були вірними йому. Жорстоко контролював дії смертежерів. Том Реддл ніколи не потребував друзів, а особливо після створення горокраксів. Проте деяких смертежерів він цінував більше за інших (Белатриса Лестранж, Луціус Мелфой, Северус Снейп).
Штаб-квартира організації розташувалася в маєтку Мелфоїв.
Головною ідеєю Волдеморта була чистота крові. Тому, перш за все, смертежери знищували маґлонароджених, знущалися з маґлів. Після оголошення Першої війни, Волдеморт почав знищувати всіх чаклунів, що не були згодні з його поглядами. Наводили панічний страх на всіх мешканців Великої Британії. Широко використовували заборонені закляття: Круціатус, Авада Кедавра та Імперіус.
Волдеморт, що був одним із найкращих учнів Гоґвортсу та проявив себе як вдалий лідер установи темних чаклунів, вважався найжахливішим чаклуном магічного світу (сильнішим за нього визнавали лише Албуса Дамблдора). Ні Міністерство магії із загоном аврорів, ні Орден Фенікса не змогли знищити смертежерів. Установа перестала існувати на деякий час, коли Волдеморт втратив свою силу після сутички із Поттерами. Більшість смертежерів довели Міністерству магії, що непричетні до справ Волдеморта або що перебували під дією заклять. Решта, що бажали залишитись вірними своєму Лордові, перебували ув'язнення в Азкабані (наприклад, Белатриса Лестранж).
Коли за допомогою Пітера Петіґру Волдемортові вдалося відновити свої сили, він знову зібрав смертежерів. Влаштував масову втечу із Азкабану, приєднав до себе дементорів, вовкулаків та деяких велетнів (що не вдалося зробити Орденові Фенікса). Смертежери (серед яких був Луціус Мелфой) влаштували показове знущання з родини маґлів під час Кубка світу з квідичу.
Щоб отримати пророцтво Сивіли Трелоні для Волдеморта, смертежери контролювали за допомогою закляття Круціатус члена Ордену фенікса Стержиса Падмора. Пізніше провели битву у Відділі Таємниць Міністерства магії (загалом невдалу для смертежерів — загинуло 10 смертежерів, а Орден Фенікса втратив Сіріуса Блека).
Дії смертежерів під час Другої війни викликали ще більший жах серед населення Великої Британії. Поновилися вбивства маґлів (зокрема, знищення мосту). Чаклуни почали зникати безвісти (наприклад, Олівандер — майстер чарівних паличок із алеї Діаґон). Учні Гоґвортсу, єдиного надійного місця в усій Великій Британії, не могли надалі відчувати себе в безпеці, навіть під охороною аврорів, тим більше після того, як Волдемортові вдалося усунути Албуса Дамблдора, оскільки навіть серед учнів школи перебували смертежери.
Смертежерам вдалося контролювати Міністерство магії. Проте вони програли головну битву — битву за Гоґвортс, під час якої було вбито Волдеморта, а отже, установа не могла продовжувати існування.

## Ідеологія
Головна ідея — чистота крові. Домагалися повного знищення нечистокровних чаклунів, боролися за те, щоб чистокровні родини повністю правили чаклунським світом. У результаті хотіли підпорядкувати своїм правилам соціум маґлів.
Знищували також чистокровних чаклунів, що не були згідні із їхніми поглядами, оскільки головною метою Волдеморта було встановити повний контроль над світом (наприклад, Сіріус Блек). Натомість напівкровні чаклуни можуть стати смертежерами (сам Волдеморт був напівмаґлом, проте виправдовував своє походження зв'язком із Салазаром Слизерином).

## Чорна мітка
Чорна мітка — магічний знак Волдеморта. Виглядає як череп, із рота якого виповзає змія. Символізує зв'язок Волдеморта із Салазаром Слизерином.
Чорну мітку мав кожен смертежер (на передпліччі лівої руки). Їх створює особисто Волдеморт. Служить як для упізнавання один одним смертежерів, так і для зв'язку із Волдемортом (коли Волдеморт відновив сили, смертежери дізнались про це завдяки чорним міткам). Вона також слугує для викликання Темного Лорда (Волдеморта або Тома Ярволода Редла). Мітка може перебувати в активному стані (тоді стає чорною) або пасивному стані (бліда).
Також Чорну мітку виставляли в повітрі над місцем, де було вбито чаклуна.
Чорна мітка викликається закляттям Морсмордре.

## Смертежери та злочини, що вони спричинили
| Смертежер                     | Злочини                                                                                |
| ----------------------------- | -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- |
| Ейвері                        | Після того, як Волдеморт втратив свої сили, стверджував, що перебував під дією закляття Імперіус, за що був покараний Волдемортом після його повернення. Брав участь у бійці у Відділі Таємниць Міністерства магії.                                                                                |
| Реґулус Блек                  | Допоміг Волдемортові у створенні, але потім сам намагався знищити (горокрас - медальйон) горокраксів                                                                                |
| Барті Кравч молодший          | Брав участь у катуванні Лонґботомів за допомогою закляття «Круціатус». Втік із Азкабану не без допомоги батька, працівника Міністерства магії, перетворившись на свою матір за допомогою багатозільної настійки. Виставив чорну мітку під час Кубку світу з квідичу, пізніше проникнув у Гоґвортс під виглядом Дикозора Муді. Вбив батька, Барті Кравча Старшого. Використав закляття «Імперіус» проти Віктора Крума, «Круціатус» — Седріка Дігорі та напав на Флер Делякур.                                                                 |
| Антонін Долохов               | Брав участь у вбивстві Ґідеона та Фабіана Преветів. Катував безліч маґлів та противників Волдеморта. Чотирнадцять років перебував у в'язниці Азкабан, потім повернувся до смертежерів. Серйозно поранив невідомими закляттями Герміону Ґрейнджер та Аластора (Дикозора) Муді під час битви у Відділі таємниць в Міністерстві магії. Вбив Ремуса Люпина під час битви за Гоґвортс.                                                                                |
| Ґойл-старший                  | Батько Ґреґорі Ґойла. Допоміг Волдемортові відновити сили.                                                                                |
| Фенрір Ґрейбек                | Відомий як найжорстокіший вовкулака. Нападає на дітей. Інфікував Ремуса Люпина; покалічив Білла Візлі. Брав участь у битві за Гоґвортс.                                                                                |
| Ігор Каркароф                 | Вбивав маґлів                                                                                |
| Белатриса Лестранж            | Керувала катуванням Лонґботомів за допомогою забороненого закляття Круціатус, які збожеволіли після цього. Повернулася до Волдеморта після чотирнадцятирічного перебування в Азкабані. Поранила Невіла Лонґботома, Німфадору Тонкс та вбила Сіріуса Блека під час битви у Відділі таємниць Міністерства магії. Катувала Герміону Ґрейнджер та Бакбика. Вбила Німфадору Тонкс та провела спробу вбивства Джіні Візлі під час битви за Гоґвортс. Вбила Добі, кинувши в нього кинджал, коли той роз'являвся, аби врятувати Гарі та його друзів. |
| Рудольфус і Рабастан Лестранж | Брали участь у катуванні Лонґботомів та бійці у Відділі таємниць в Міністерстві магії.                                                                                |
| Драко Мелфой                  | Під загрозою втратити власне життя, отримав від Волдеморта наказ вбити Албуса Дамблдора. Зробив дві невдалі спроби вбивства. Спромігся провести смертежерів у Гоґвортс. Третя спроба була зупинена Северусом Снейпом. Брав участь у битві за Гоґвортс.                                                                                |
| Луціус Мелфой                 | Підкинув щоденник Тома Реддла (горокракс Волдеморта) Джіні Візлі. Зробив спробу напасти на Гаррі Поттера після того, як втратив ельфа-домовика Добі. Знущався над родиною маґлів під час Кубку світу з квідичу. Застосував закляття «Круціатус» проти члену ордену фенікса Стержиса Подмора. Брав участь у битві у Відділі таємниць Міністерства магії, після чого перебував у Азкабані.                                                                                |
| Пітер Петіґру                 | Шпигував за Орденом фенікса для Волдеморта. Зрадив родину Поттерів, після чого інсценував власну загибель, підставивши Сіріуса Блека. Деякий час переховувався у родині Візлів під виглядом щура Скеберса. Після цього знайшов Темного Лорда, допоміг йому відновити сили, повернути тіло.                                                                                |
| Торфін Роул                   | Нападав на Гаррі, Рона, Герміону. Брав участь в битві за Гоґвортс.                                                                                |
| Треверс                       | Брав участь у вбивстві Маккінона (за свідченням Ігора Каркарофа). Брав участь у битві за Гоґвортс.                                                                                |
| Якслі                         |                                                                                |

title: Смертежери

wikitext:
{{Угруповання
| name             = Смертежери
| native_name      =
| war              = [[Перша Магічна Війна]]
[[Друга Магічна Війна]]
| image            =
| caption =
| image2 = 300px-DeathEaters.jpg
| size =
| size2 = 250px
| caption2          = Лорд Волдеморт (в центрі), зліва — Белатриса Лестранж, справа — Луціус Мелфой, позаду них — смертежери в масках
| active           = [[1943]]-[[1997]]
| ideology         = Чистокровний Супремасизм
 Перевага магів
| leaders          = [[Лорд Волдеморт]]
| clans            =
| headquarters     = Маєток Мелфоїв
| area             =
| strength         = Англія та деякі інші країни
| partof           =
| previous         =
| next             =
| allies           =
| split            =
| opponents        = [[Міністерство Магії]], [[Орден Фенікса]]
| battles          =
| url              =
}}

'''Смертеже́ри''' ({{lang-en|Death Eaters}}) — спілка темних чаклунів у книжках [[Джоан Роулінг|Дж. К. Ролінґ]] про [[Гаррі Поттер|Гаррі Поттера]].

== Діяльність ==
Цю спілку створив Том Реддл ([[Лорд Волдеморт]]). У неї входили однодумці Волдеморта, здебільшого учні гуртожитку [[Слизерин]] школи [[Гоґвортс]].

Волдеморт був цілковитим лідером установи: саме він надавав всі накази смертежерам, після свого відродження карав тих, що не були вірними йому. Жорстоко контролював дії смертежерів. Том Реддл ніколи не потребував друзів, а особливо після створення [[Магічні речі світу Гаррі Поттера#Горокракс|горокраксів]]. Проте деяких смертежерів він цінував більше за інших ([[Белатриса Лестранж]], [[Мелфої#Луціус Мелфой|Луціус Мелфой]], [[Северус Снейп]]).

Штаб-квартира організації розташувалася в маєтку [[Мелфої|Мелфоїв]].

Головною ідеєю Волдеморта була чистота крові. Тому, перш за все, смертежери знищували маґлонароджених, знущалися з [[Маґл|маґлів]]. Після оголошення Першої війни, Волдеморт почав знищувати всіх чаклунів, що не були згодні з його поглядами. Наводили панічний страх на всіх мешканців Великої Британії. Широко використовували заборонені [[Список заклять (Гаррі Поттер)|закляття]]: Круціатус, Авада Кедавра та Імперіус.

[[Лорд Волдеморт|Волдеморт]], що був одним із найкращих учнів [[Гоґвортс|Гоґвортсу]] та проявив себе як вдалий лідер установи темних чаклунів, вважався найжахливішим чаклуном магічного світу (сильнішим за нього визнавали лише [[Албус Дамблдор|Албуса Дамблдора]]). Ні [[Місця світу Гаррі Поттера#Міністерство магії|Міністерство магії]] із загоном аврорів, ні [[Орден Фенікса (Гаррі Поттер)|Орден Фенікса]] не змогли знищити смертежерів. Установа перестала існувати на деякий час, коли Волдеморт втратив свою силу після сутички із Поттерами. Більшість смертежерів довели Міністерству магії, що непричетні до справ Волдеморта або що перебували під дією заклять. Решта, що бажали залишитись вірними своєму Лордові, перебували ув'язнення в [[Місця світу Гаррі Поттера#Азкабан|Азкабані]] (наприклад, [[Белатриса Лестранж]]).

Коли за допомогою Пітера Петіґру Волдемортові вдалося відновити свої сили, він знову зібрав смертежерів. Влаштував масову втечу із [[Місця світу Гаррі Поттера#Азкабан|Азкабану]], приєднав до себе дементорів, вовкулаків та деяких велетнів (що не вдалося зробити [[Орден Фенікса (Гаррі Поттер)|Орденові Фенікса]]). Смертежери (серед яких був [[Мелфої#Луціус Мелфой|Луціус Мелфой]]) влаштували показове знущання з родини маґлів під час Кубка світу з [[квідич|квідичу]].

Щоб отримати пророцтво [[Сивіла Трелоні|Сивіли Трелоні]] для Волдеморта, смертежери контролювали за допомогою [[Список заклять (Гаррі Поттер)|закляття]] Круціатус члена [[Орден Фенікса (Гаррі Поттер)|Ордену фенікса]] Стержиса Падмора. Пізніше провели битву у Відділі Таємниць [[Місця світу Гаррі Поттера#Міністерство магії|Міністерства магії]] (загалом невдалу для смертежерів — загинуло 10 смертежерів, а [[Орден Фенікса (Гаррі Поттер)|Орден Фенікса]] втратив [[Сіріус Блек|Сіріуса Блека]]).

Дії смертежерів під час Другої війни викликали ще більший жах серед населення Великої Британії. Поновилися вбивства маґлів (зокрема, знищення мосту). Чаклуни почали зникати безвісти (наприклад, Олівандер — майстер чарівних паличок із [[Місця світу Гаррі Поттера#Алея Діаґон|алеї Діаґон]]). Учні [[Гоґвортс|Гоґвортсу]], єдиного надійного місця в усій [[Велика Британія|Великій Британії]], не могли надалі відчувати себе в безпеці, навіть під охороною аврорів, тим більше після того, як Волдемортові вдалося усунути [[Албус Дамблдор|Албуса Дамблдора]], оскільки навіть серед учнів школи перебували смертежери.

Смертежерам вдалося контролювати [[Місця світу Гаррі Поттера#Міністерство магії|Міністерство магії]]. Проте вони програли головну битву — битву за [[Гоґвортс]], під час якої було вбито [[Лорд Волдеморт|Волдеморта]], а отже, установа не могла продовжувати існування.

== Ідеологія ==
Головна ідея — чистота крові. Домагалися повного знищення нечистокровних чаклунів, боролися за те, щоб чистокровні родини повністю правили чаклунським світом. У результаті хотіли підпорядкувати своїм правилам соціум [[Маґл|маґлів]].

Знищували також чистокровних чаклунів, що не були згідні із їхніми поглядами, оскільки головною метою [[Лорд Волдеморт|Волдеморта]] було встановити повний контроль над світом (наприклад, [[Сіріус Блек]]). Натомість напівкровні чаклуни можуть стати смертежерами (сам Волдеморт був напівмаґлом, проте виправдовував своє походження зв'язком із Салазаром Слизерином).

== Чорна мітка ==
[[Файл:Morkets MerkeTMB2007.png|thumb|upright=0.5|Чорна мітка]]
Чорна мітка — магічний знак Волдеморта. Виглядає як [[череп]], із рота якого виповзає змія. Символізує зв'язок Волдеморта із Салазаром Слизерином.

Чорну мітку мав кожен смертежер (на передпліччі лівої руки). Їх створює особисто Волдеморт. Служить як для упізнавання один одним смертежерів, так і для зв'язку із Волдемортом (коли Волдеморт відновив сили, смертежери дізнались про це завдяки чорним міткам). Вона також слугує для викликання Темного Лорда (Волдеморта або Тома Ярволода Редла). Мітка може перебувати в активному стані (тоді стає чорною) або пасивному стані (бліда).

Також Чорну мітку виставляли в повітрі над місцем, де було вбито чаклуна.

Чорна мітка викликається закляттям Морсмордре.

== Смертежери та злочини, що вони спричинили ==

{| class="wikitable"
|-
!width=125|Смертежер
!Злочини
|-
|Ейвері
|Після того, як [[Лорд Волдеморт|Волдеморт]] втратив свої сили, стверджував, що перебував під дією закляття Імперіус, за що був покараний Волдемортом після його повернення. Брав участь у бійці у Відділі Таємниць [[Місця світу Гаррі Поттера#Міністерство магії|Міністерства магії]].
|-
|[[Реґулус Блек]]
|Допоміг Волдемортові у створенні, але потім сам намагався знищити (горокрас - медальйон) [[Магічні речі світу Гаррі Поттера#Горокракс|горокраксів]]
|-
|[[Бартемій Кравч молодший|Барті Кравч молодший]]
|Брав участь у катуванні [[Орден Фенікса (Гаррі Поттер)#Член ордену фенікса##Френк, Аліса Лонґботоми|Лонґботомів]] за допомогою [[Список заклять (Гаррі Поттер)|закляття]] «Круціатус». Втік із Азкабану не без допомоги батька, працівника Міністерства магії, перетворившись на свою матір за допомогою багатозільної настійки. Виставив чорну мітку під час Кубку світу з [[квідич|квідичу]], пізніше проникнув у Гоґвортс під виглядом Дикозора Муді. Вбив батька, Барті Кравча Старшого. Використав закляття «Імперіус» проти Віктора Крума, «Круціатус» — Седріка Дігорі та напав на [[Флер Делякур]].
|-
|Антонін Долохов
|Брав участь у вбивстві Ґідеона та Фабіана Преветів. Катував безліч [[Маґл|маґлів]] та противників Волдеморта. Чотирнадцять років перебував у в'язниці Азкабан, потім повернувся до смертежерів. Серйозно поранив невідомими закляттями [[Герміона Ґрейнджер|Герміону Ґрейнджер]] та [[Аластор Муді|Аластора (Дикозора) Муді]] під час битви у Відділі таємниць в Міністерстві магії. Вбив [[Ремус Люпин|Ремуса Люпина]] під час битви за [[Гоґвортс]].
|-
|Ґойл-старший
|Батько Ґреґорі Ґойла. Допоміг Волдемортові відновити сили.
|-
|Фенрір Ґрейбек
|Відомий як найжорстокіший вовкулака. Нападає на дітей. Інфікував Ремуса Люпина; покалічив Білла Візлі. Брав участь у битві за [[Гоґвортс]].
|-
|Ігор Каркароф
|Вбивав [[Маґл|маґлів]]
|-
|[[Белатриса Лестранж]]
|Керувала катуванням Лонґботомів за допомогою забороненого закляття Круціатус, які збожеволіли після цього. Повернулася до Волдеморта після чотирнадцятирічного перебування в Азкабані. Поранила [[Невіл Лонґботом|Невіла Лонґботома]], [[Німфадора Тонкс|Німфадору Тонкс]] та вбила [[Сіріус Блек|Сіріуса Блека]] під час битви у Відділі таємниць Міністерства магії. Катувала [[Герміона Ґрейнджер|Герміону Ґрейнджер]] та Бакбика. Вбила Німфадору Тонкс та провела спробу вбивства [[Джіні Візлі]] під час битви за [[Гоґвортс]]. Вбила Добі, кинувши в нього кинджал, коли той роз'являвся, аби врятувати Гарі та його друзів.
|-
|Рудольфус і Рабастан Лестранж
|Брали участь у катуванні Лонґботомів та бійці у Відділі таємниць в Міністерстві магії.
|-
|[[Мелфої#Драко Мелфой|Драко Мелфой]]
|Під загрозою втратити власне життя, отримав від [[Лорд Волдеморт|Волдеморта]] наказ вбити [[Албус Дамблдор|Албуса Дамблдора]]. Зробив дві невдалі спроби вбивства. Спромігся провести смертежерів у [[Гоґвортс]]. Третя спроба була зупинена [[Северус Снейп|Северусом Снейпом]]. Брав участь у битві за [[Гоґвортс]].
|-
|[[Мелфої#Луціус Мелфой|Луціус Мелфой]]
|Підкинув щоденник [[Лорд Волдеморт|Тома Реддла]] ([[Магічні речі світу Гаррі Поттера#Горокракс|горокракс]] [[Лорд Волдеморт|Волдеморта]]) [[Джіні Візлі]]. Зробив спробу напасти на Гаррі Поттера після того, як втратив ельфа-домовика [[Магічні істоти світу Гаррі Поттера#Добі|Добі]]. Знущався над родиною маґлів під час Кубку світу з квідичу. Застосував закляття «Круціатус» проти члену ордену фенікса Стержиса Подмора. Брав участь у битві у Відділі таємниць Міністерства магії, після чого перебував у Азкабані.
|-
|[[Пітер Петіґру]]
|Шпигував за [[Орден Фенікса (Гаррі Поттер)|Орденом фенікса]] для [[Лорд Волдеморт|Волдеморта]]. Зрадив родину Поттерів, після чого інсценував власну загибель, підставивши [[Сіріус Блек|Сіріуса Блека]]. Деякий час переховувався у родині Візлів під виглядом щура [[Магічні істоти світу Гаррі Поттера#Скеберс|Скеберса]]. Після цього знайшов Темного Лорда, допоміг йому відновити сили, повернути тіло.
|-
|Торфін Роул
|Нападав на [[Гаррі Поттер|Гаррі]], [[Рон Візлі|Рона]], [[Герміона Ґрейнджер|Герміону]]. Брав участь в битві за [[Гоґвортс]].

|-
|Треверс
|Брав участь у вбивстві Маккінона (за свідченням Ігора Каркарофа). Брав участь у битві за [[Гоґвортс]].
|-
|Якслі
|
|}

{{Гаррі Поттер}}

[[Категорія:Організації (Гаррі Поттер)]]
<references />{{Без джерел|дата=червень 2020}}
[[Категорія:Вигадані парамілітарні організації]]
[[Категорія:Вигадані терористи]]
[[Категорія:Вигадані вбивці]]

title: Смертежери

Ідеологія: Чистокровний Супремасизм · Перевага магів

Лідери: Лорд Волдеморт

Штаб-квартира: Маєток Мелфоїв

Чисельність: Англія та деякі інші країни

Опоненти: Міністерство Магії, Орден Фенікса


text:
# Білоскелювате
Білоскелюва́те (до 1906 року — хутір Бі́лий) — село в Україні, у Сорокинській міській громаді Довжанського району Луганської області. З 2014 року є окупованим. Населення становить 712 осіб.

## Назва
Назва села двослівна, перша його частина утворена від найменування річки Білої, друга — дублюванням найменування балки «Скелевата».

## Географія
Географічні координати Білоскелюватого: 45°27' пн. ш. 39°38' сх. д. Часовий пояс — UTC+2. Загальна площа села — 1,69 км². Довжина Білоскелюватого з півночі на південь — 2 км, зі сходу на захід — 1,8 км.
Село розташоване у східній частині Донбасу за 50 км від районного центру — міста Сорокине і за 6 км від залізничної станції Братки (на лінії Кондрашевська—Нова-Довжанська).

## Історія
Хутір Білий заснований у 1885 році переселенцями з Чернігівщини та Полтавщини. У 1906 році перейменовано в Білоскелювате. Під час другої світової війни у бойових діях брало участь 92 місцевих мешканці, з них 61 загинув, 63 — відзначені урядовими нагородами.
12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 717-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області», увійшло до складу Сорокинської міської громади.
17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації  Сорокинського району, увійшло до складу новоутвореного Довжанського району.

## Населення
За даними перепису 2001 року населення села становило 712 осіб, з них 42,84% зазначили рідною мову українську, 56,88% — російську, а 0,28% — білоруську.

## Соціальна сфера
У селі діють ЗОШ I–III ступенів, амбулаторія, клуб, бібліотека, відділення поштового зв'язку.

## Визначні пам'ятки
- Пам'ятник радянським воїнам, які віддали життя за звільнення Білоскелюватого.

title: Білоскелювате

wikitext:
{{Село України
 | назва           = Білоскелювате
| область         = [[Луганська область]]
| район           = [[Довжанський район]]
| громада         = [[Сорокинська міська громада]]
 | засновано       = [[1906]]
 | населення       = 712
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 1,69
 | ref-площа       =
 | щільність       = 421,3
 | поштовий індекс = 94463
 | телефонний код  = 6435
 | висота          = 152
 | ref-висота      =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}

'''Білоскелюва́те''' (до [[1906|1906 року]] — хутір '''Бі́лий''') — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Сорокинська міська громада|Сорокинській міській громаді]] [[Довжанський район|Довжанського району]] [[Луганська область|Луганської області]]. З 2014 року є [[Тимчасово окуповані території України|окупованим]]. Населення становить 712 осіб.

== Назва ==
Назва села двослівна, перша його частина утворена від найменування річки Білої, друга — дублюванням найменування балки «Скелевата»<ref>{{Cite web |url=http://www.library.lg.ua/kraeved/pisatel1/proizv/asp5.txt |title=Назва села Білоскелювате |accessdate=24 жовтня 2011 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140102193514/http://www.library.lg.ua/kraeved/pisatel1/proizv/asp5.txt |archivedate=2 січня 2014 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140102193514/http://www.library.lg.ua/kraeved/pisatel1/proizv/asp5.txt |date=2014-01-02 }}</ref>.

== Географія ==
[[Географічні координати]] Білоскелюватого: 45°27' пн. ш. 39°38' сх. д. [[Часовий пояс]] — [[UTC+2]]. Загальна площа села — 1,69 км²<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=24.10.2011&rf7571=18012 Облікова картка села Білоскелювате на сайті ВРУ]{{Недоступне посилання|date=березень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>. Довжина Білоскелюватого з півночі на південь — 2 км, зі сходу на захід — 1,8 км.

Село розташоване у східній частині [[Донбас]]у за 50 км від районного центру — міста [[Сорокине]] і за 6 км від залізничної станції Братки (на лінії Кондрашевська—Нова-Довжанська)<ref name="Історія міст і сіл Української РСР">{{Cite web |url=http://www.igsu.org.ua/Luganskaja.obl/Krasnodonskij.rajon/Beloskelevatoe.html |title=«Белоскелеватое» в: «История городов и сел Украинской ССР», Том «Луганская область», стр. 301. |accessdate=24 жовтня 2011 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20101012024053/http://www.igsu.org.ua/Luganskaja.obl/Krasnodonskij.rajon/Beloskelevatoe.html |archivedate=12 жовтня 2010 |deadurl=yes }}</ref>.

== Історія ==
Хутір Білий заснований у [[1885|1885 році]] переселенцями з [[Чернігівщина|Чернігівщини]] та [[Полтавщина|Полтавщини]]. У [[1906|1906 році]] перейменовано в Білоскелювате. Під час [[Друга світова війна|другої світової війни]] у бойових діях брало участь 92 місцевих мешканці, з них 61 загинув, 63 — відзначені урядовими нагородами.

[[12 червня]] [[2020]] року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 717-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області», увійшло до складу Сорокинської міської громади.<ref>{{Cite web|title=Кабінет Міністрів України - Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області|url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-luganskoyi-oblasti-717-120620|website=www.kmu.gov.ua|accessdate=2022-02-22|language=ua|last=|archive-date=25 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220125071958/https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-luganskoyi-oblasti-717-120620}}</ref>

[[17 липня]] [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації  [[Сорокинський район (Луганська область)|Сорокинського]] району, увійшло до складу новоутвореного Довжанського району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
За даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]] населення села становило 712 осіб, з них 42,84% зазначили рідною мову [[Українська мова|українську]], 56,88% — [[Російська мова|російську]], а 0,28% — [[Білоруська мова|білоруську]]<ref>{{Cite web |url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp |title=Розподіл населення за рідною мовою на ukrcensus.gov.ua |accessdate=1 січня 2014 |archive-date=31 липня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp |date=2014-07-31 }}</ref>.

== Соціальна сфера ==
У селі діють ЗОШ I–III ступенів, амбулаторія, клуб, бібліотека, відділення поштового зв'язку.

== Визначні пам'ятки ==
* Пам'ятник радянським воїнам, які віддали життя за звільнення Білоскелюватого.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=24.10.2011&rf7571=18012 Облікова картка]{{Недоступне посилання|date=березень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} на сайті [[ВРУ]]
* [https://weather.in.ua/ua/lyganskaja/1348 Прогноз погоди в с. Білоскелювате] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220205214941/https://weather.in.ua/ua/lyganskaja/1348 |date=5 лютого 2022 }}
* [http://who-is-who.ua/main/page/6789tyu/138/562 Міста і села України. Луганщина]

{{Luhansk-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Україна}}
{{Сорокинська міська громада}}

[[Категорія:Села Довжанського району]]
[[Категорія:Колишні хутори України]]

title: село Білоскелювате

Країна: Україна

Область: Луганська область

Район: Довжанський район

Тер. громада: Сорокинська міська громада

title: Основні дані

Густота населення: 421,3 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Карта

Карта: Білоскелювате


text:
# Пильна
Пи́льна — село в Україні, у Липецькій громаді Харківського району Харківської області. Населення становить 220 осіб. Колишній орган місцевого самоврядування — Лук'янцівська сільська рада.

## Географія
Село Пильна знаходиться на правому березі річки Липець в місці впадання в неї річки Липчик (права притока), вище за течією на відстані 4 км розташоване село Вергелевка, нижче за течією на відстані 3 км розташоване село Лук'янці. Село знаходиться на кордоні з Росією. Навколо село розташовані великі садові масиви.

title: Пильна

wikitext:
{{Село
| назва           = Пильна
| область         = [[Харківська область]]
| район           = [[Харківський район]]
| громада         = [[Липецька сільська громада]]
| код КОАТУУ      = 6325182307
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1885
| населення       = 220
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,69
| ref-площа       =
| щільність       = 318,84
| поштовий індекс = 62412
| телефонний код  = 57
| координати      = {{coord|50|17|8|N|36|31|6|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 50|
| lat_min         = 17|
| lat_sec         = 8
| lon_deg         = 36|
| lon_min         = 31|
| lon_sec         = 6
| висота          = 130
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 62414, Харківська обл., Харківський р-н, с. Липці, вул. Покровська, 5
| облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=09.01.2009&rf7571=34099 Пильна]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Пи́льна''' — [[село]] в Україні, у [[Липецька сільська громада|Липецькій громаді]] [[Харківський район|Харківського району]] [[Харківська область|Харківської області]]. Населення становить 220 осіб. Колишній орган місцевого самоврядування — Лук'янцівська сільська рада.

== Географія ==
Село ''Пильна'' знаходиться на правому березі річки [[Липець (річка)|Липець]] в місці впадання в неї річки [[Липчик]] (права притока), вище за течією на відстані 4 км розташоване село [[Вергелєвка (Бєлгородська область)|Вергелевка]], нижче за течією на відстані 3 км розташоване село [[Лук'янці]]. Село знаходиться на кордоні з [[Росія|Росією]]. Навколо село розташовані великі садові масиви.

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/har'kovskaja/20364 Погода в селі Пильна] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160323024954/http://weather.in.ua/ua/har'kovskaja/20364 |date=23 березня 2016 }}

{{Липецька сільська громада}}
{{Харківський район}}

{{Kharkiv-geo-stub}}

{{Портали|Харківщина|Україна|Слобідська Україна|Географія}}

[[Категорія:Села Харківської області]]
[[Категорія:Населені пункти Харківського району]]

title: село Пильна

Область: Харківська область

Район: Харківський район

Тер. громада: Липецька сільська громада

Облікова картка: Пильна

title: Основні дані

Густота населення: 318,84 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Пильна


text:
# Теренкур
Теренку́р (від фр. terrain — «місцевість» і нім. Kur — «лікування») — метод санаторно-курортного лікування, що передбачає дозовані фізичні навантаження у вигляді пішохідних прогулянок, сходжень в гористій місцевості за певними, розміченим маршрутами. Теренкур розвиває витривалість, покращує роботу серцево-судинної системи та органів дихання, стимулює обмін речовин, нервову активність. Звичайно проводиться під наглядом лікаря.
Загальновживане трактування терміна теренкур «звузилось» до позначення спеціально прокладеного маршруту, призначеного для лікувального ходіння.
З середини XIX століття лікарі почали освоювати методи лікування, засновані на комбінації впливу кліматичних факторів і руху. Ще в 1845 році лікар Хартвіг (Hartwig) рекомендував для лікування щоденну ходьбу як на морі, так і в «гористих областях». З 1862 року професор Вербер (Werber) називав активний рух найважливішим доповненням до впливу гірського клімату і рекомендував пацієнтам лікувальне ходіння по стежках гірських курортів Німеччини та Швейцарії. В 1885 році німецький лікар Макс Ертель, завдяки якому і з'явився термін теренкур, запропонував метод лікування огрядності та серцево-судинних захворювань, заснований на дозованих по відстані, темпу і куту нахилу маршруту піших прогулянках. Метод Ертеля швидко набув поширення в Європі.
В 1901 році в Кисловодську на Кавказі лікарем Н. Н. Облонським, на основі методу Ертеля, був прокладений один з перших маршрутів теренкуру. Природний ландшафт дозволив створити на території Кисловодського парку шість маршрутів, де суворо дозовані відстані, кут нахилу, висота над рівнем моря, і тільки краса природних ландшафтів «quantum satis» — «скільки буде потрібно». Маршрути Кисловодського теренкура розташовуються на висоті понад 800 метрів над рівнем моря і мають протяжність від 1700 до 6000 метрів (загальна протяжність понад 30 км).
В Україні стежки для теренкуру є в Криму (наприклад, Сонячна стежка), Карпатах (Трускавець, Східниця, Моршин тощо), Львові (у Замарстинівському парку і парку "Знесіння") та на Донбасі (стежка «Донецький теренкур» що починається в селі Богородичне).

title: Теренкур

wikitext:
[[Файл:Стежка Талма-Богаз.JPG|thumb|right|200px|Теренкур: стежка [[Талма-Богаз]] в районі [[Парагільмен]]у, [[Крим]].]]

'''Теренку́р''' (від {{lang-fr|terrain}} — «місцевість» і {{lang-de|Kur}} — «лікування») — метод санаторно-курортного [[лікування]], що передбачає дозовані фізичні навантаження у вигляді пішохідних прогулянок, сходжень в гористій місцевості за певними, розміченим маршрутами.<ref>[https://slovnyk.ua/index.php?swrd=теренкур ТЕРЕНКУР] СЛОВНИК.ua</ref> Теренкур розвиває витривалість, покращує роботу [[серцево-судинна система|серцево-судинної системи]] та органів дихання, стимулює [[обмін речовин]], нервову активність. Звичайно проводиться під наглядом лікаря.

Загальновживане трактування терміна ''теренкур'' «звузилось» до позначення спеціально прокладеного маршруту, призначеного для лікувального ходіння.

З середини XIX століття лікарі почали освоювати методи лікування, засновані на комбінації впливу кліматичних факторів і руху. Ще в 1845 році лікар Хартвіг (Hartwig) рекомендував для лікування щоденну ходьбу як на морі, так і в «гористих областях». З 1862 року професор Вербер (Werber) називав активний рух найважливішим доповненням до впливу гірського клімату і рекомендував пацієнтам лікувальне ходіння по стежках гірських курортів [[Німеччина|Німеччини]] та [[Швейцарія|Швейцарії]]. В 1885 році німецький лікар {{нп|Макс Ертель||de|Max Oertel}}, завдяки якому і з'явився термін ''теренкур'', запропонував метод лікування огрядності та серцево-судинних захворювань, заснований на дозованих по відстані, темпу і куту нахилу маршруту піших прогулянках<ref>[http://www.tourism-knowhow.at/scripts/studie_download.php?studie=101331&sprache=1&datei=T Austrian climate and health initiative (active), 2004]{{Недоступне посилання|date=травень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>. Метод Ертеля швидко набув поширення в Європі.

В 1901 році в [[Кисловодськ]]у на [[Кавказ]]і лікарем Н. Н. Облонським, на основі методу Ертеля, був прокладений один з перших маршрутів теренкуру<ref>{{Cite web |url=http://www.rustur.ru/news/news362.html |title=О. Чебені, Пішки до здоров'я |accessdate=15 липня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20110522055606/http://www.rustur.ru/news/news362.html |archivedate=22 травня 2011 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110522055606/http://www.rustur.ru/news/news362.html |date=2011-05-22 }}</ref>. Природний ландшафт дозволив створити на території [[Курортний парк (Кисловодськ)|Кисловодського парку]] шість маршрутів, де суворо дозовані відстані, кут нахилу, висота над рівнем моря, і тільки краса природних ландшафтів «quantum satis» — «скільки буде потрібно». Маршрути Кисловодського теренкура розташовуються на висоті понад 800 метрів над рівнем моря і мають протяжність від 1700 до 6000 метрів (загальна протяжність понад 30 км).

В Україні стежки для теренкуру є в [[Крим]]у (наприклад, [[Сонячна стежка]]), [[Карпати|Карпатах]] ([[Трускавець]], [[Східниця]], [[Моршин]] тощо), Львові (у Замарстинівському парку і парку "Знесіння") та на [[Донбас]]і (стежка «Донецький теренкур» що починається в селі [[Богородичне]]).

== Див. також ==
* [[Профілактика (медицина)|Профілактика]]
* [[Моціон]]
* [[Пішохідна доріжка]]
* [[Залізнична стежка]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* [https://www.uzhnu.edu.ua/uk/infocentre/get/2660 ЛІКУВАЛЬНА ФІЗИЧНА КУЛЬТУРА ПРИ ЗАХВОРЮВАННЯХ СЕРЦЕВО-СУДИННОЇ СИСТЕМИ] // Ужгород – 2014. С.35,38,41,43,53-54.
* [https://core.ac.uk/download/pdf/78066622.pdf Конспект лекцій з дисципліни «Курортологія» / О. М. Кравець, А. А. Рябєв.] – Харків : ХНУМГ ім. О. М. Бекетова, 2016. – 102 с. (С.14-15,16,28,80)

== Посилання ==
* ТЕРЕНКУР {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160307162215/http://slovopedia.org.ua/36/53410/249127.html |date=7 березня 2016 }} Словопедія
* [http://photo-lviv.in.ua/zahadka-lvivskyh-terenkuriv/ Загадка львівських теренкурів] 2015 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171002165658/http://photo-lviv.in.ua/zahadka-lvivskyh-terenkuriv/ |date=2 жовтня 2017 }}
* [https://vseosvita.ua/library/terenkur-ak-innovacijnij-metod-formuvanna-ekologicnogo-svitogladu-doskilnika-205487.html Теренкур як  інноваційний метод формування екологічного світогляду дошкільника] 07.02.2020
* [https://truskavets.ua/leisure/terenkury-truskavtsya/ Теренкури Трускавця]
* [https://slavska-gromada.gov.ua/news/1620292377/ Теренкур або Стежки здоров’я на території Славської громади] 06 Травня, 2021
[[Категорія:Здоров'я]]
[[Категорія:Курорти]]
[[Категорія:Реабілітація]]


text:
# Бальдрам
Бальдрам (пол. Baldram, нім. Baldram; 1938-45:Mergental) — село в Польщі, у гміні Квідзин Квідзинського повіту Поморського воєводства.
Населення — 384 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Ельблонзького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 193     | 45                 | 136              | 12                   |
| Жінки    | 191     | 45                 | 113              | 33                   |
| Разом    | 384     | 90                 | 249              | 45                   |

title: Бальдрам

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Бальдрам
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Baldram}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Поморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Квідзинський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Квідзин (гміна){{!}}Квідзин
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 384
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 55
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = GKW
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0151035
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Бальдрам''' ({{lang-pl|Baldram}}, {{lang-de|Baldram; 1938-45:Mergental}}) — село в Польщі, у [[Квідзин (гміна)|гміні Квідзин]] [[Квідзинський повіт|Квідзинського повіту]] [[Поморське воєводство|Поморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:384}} {{МНОЖИНА:384|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ельблонзьке воєводство|Ельблонзького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=193 |ЧолПре=45 |ЧолПрац=136 |ЧолПост=12
|Жін=191 |ЖінПре=45 |ЖінПрац=113 |ЖінПост=33
|Разом=384 |РазомПре=90 |РазомПрац=249 |РазомПост=45
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Квідзин}}

{{Поморське-доробити}}

[[Категорія:Села Квідзинського повіту]]

title: Країна

Воєводство: Поморське воєводство

Повіт: Квідзинський повіт

Гміна: Квідзин

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: GKW

OSM: ↑2593740 ·R (Ґміна Квідзин)


text:
# Енотека
Енотека (грец. οἰνοθήκη) — колекція вин, сховище для вин, розлитих у пляшки.
Температуру в енотеці підтримують на рівні 10-14 о С. Такі умови існують у природних печерах, штольнях тощо.
Тривалість витримки колекційних вин в енотеці залежить від умов зберігання, різновиду вина. Сухі білі вина, як правило, зберігають в енотеці близько 10-18 років.
Для червоних вин строк витримки — 20-35 років. Міцні та десертні вина найкраще вживати після витримки 25-45 років. Найбільша витримка може бути хересу — ці вина можуть зберігатися в колекції понад 100 років.
Енотеки, крім комерційних мають і наукове значення — тут досліджують зміну хімічних компонентів вин з часом.

title: Енотека

wikitext:
[[Файл:Енотека в Масандрі.jpg|thumb|300px|Енотека в [[Масандра|Масандрі]]. [[Крим]]. [[Україна]].]]
[[Файл:Enoteca.JPG|thumb|200px|Енотека в [[Тамбре]], [[Італія]]]]
'''Енотека''' ({{lang-el|οἰνοθήκη}}) — колекція [[вино|вин]], сховище для вин, розлитих у пляшки.

Температуру в енотеці підтримують на рівні 10-14 о С. Такі умови існують у природних печерах, штольнях тощо.

Тривалість витримки колекційних вин в енотеці залежить від умов зберігання, різновиду вина. Сухі білі вина, як правило, зберігають в енотеці близько 10-18 років.

Для червоних вин строк витримки — 20-35 років. Міцні та десертні вина найкраще вживати після витримки 25-45 років. Найбільша витримка може бути хересу — ці вина можуть зберігатися в колекції понад 100 років.

Енотеки, крім комерційних мають і наукове значення — тут досліджують зміну хімічних компонентів вин з часом.

== Див. також ==
* [[Енотека Коктебеля]], Крим.

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20110708204751/http://www.massandra.crimea.com/Enoteca.htm Енотека Масандри]
* [https://web.archive.org/web/20100616074509/http://dengi-info.com/money_news/?op=view&id=5348 Енотека — винна колекція]
* [http://de.wikipedia.org/w/index.php?title=Vinothek&oldid=41042863 Vinothek]

{{wine-stub}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Вино]]


text:
# 9239 ван Рібек
9239 ван Рібек (9239 van Riebeeck) — астероїд головного поясу, відкритий 3 травня 1997 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,545.
Названо на честь Яна ван Рібека (повне ім'я: Йохан Антонісзон ван Рібек; нід. Johan Anthoniszoon «Jan» van Riebeeck, 1619 — 1677) - відомого голландського дослідника і мореплавця.

title: 9239 ван Рібек

wikitext:
{{Планета
| назва = 9239 ван Рібек
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ерік Вальтер Ельст]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Ла-Сілья]]
| дата відкриття = [[3 травня]] [[1997]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1997 JP15'''
1982 BM9
1991 RR34
1993 FN59
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|9239|2014.04.30|2014.04.01}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,814877213861 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 1,832925183541 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,323901198701 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,211272327512
| орбітальний період = 1293,972113186 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,278213105469 °/д
| середня аномалія = 71,09842307323°
| нахил орбіти = 1,951513969891°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 160,1439913113°
| арг_перицентру = 278,1685880973°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 14,5
| спектр_тип =
}}

'''9239 ван Рібек''' (9239 van Riebeeck) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[3 травня]] [[1997]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,545.

Названо на честь [[Ян ван Рібек|Яна ван Рібека]] (повне ім'я: Йохан Антонісзон ван Рібек; {{lang-nl|Johan Anthoniszoon «Jan» van Riebeeck}}, 1619 — 1677) - відомого голландського дослідника і мореплавця.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:ван Рібек}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (9201-9300)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|9239}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|9238 Yavapai|9240 Nassau}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1997]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 9239 ван Рібек

Відкривач: Ерік Вальтер Ельст

Місце відкриття: Обсерваторія Ла-Сілья

Дата відкриття: 3 травня 1997

title: Позначення

Названа на честь: Ян ван Рібек

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики