text:
# Ногатак (притока Гузатоніку)
Ногатак (англ. Naugatuck River) — річка в штаті Коннектикут, на північному сході США. Протікає по західній частині штату, по території округів Лічфілд та Нью-Гейвен, є лівою притокою річки Гузатонік. Назва перекладається з алгонкінської як рибальське місце, відокремлене деревами.
Річка починається у верхній північній частині долини Ногатак, протікає на південь з невеликим відхиленням в середній течії на південний схід. Впадає до річки Гузатонік за 20 км від її гирла на території міста Дербі.
Ногатак протікає по широкій долині, яка маю назву як і річка. Має високий енергетичний потенціал та легкість будівництва гідроелектростанції через свої скелясті високі береги. Вироблену електроенергію використовують для промислових підприємств, розташованих по берегах. В 1960 році було збудовано греблю Томастон, перед якою утворилось водосховище, що дозволяє регулювати рівень води в річці під час весняних паводків.
Над річкою розташовані наступні міста штату Коннектикут:
- Торрінгтон
- Вотербері
- Ансоніа
- Дербі

title: Ногатак (притока Гузатоніку)

wikitext:
{{Річка
| назва             = Ногатак
| оригінальна_назва = Naugatuck River
| зображення        = Naugatuck River in Derby - panoramio.jpg
| зображення_розмір =
| підпис            =
| довжина           = 64,7
| висота_витоку     =
| похил_річки       =
| стік              =
| площа_басейну     =
| витік             = долина ''Ногатак''
| витік_коорд       =
| гирло             = річка [[Гузатонік]]
| гирло_коорд       =
| басейн            = [[Атлантичний океан]]
| країни_басейну    = {{USA}}
| прирічкові_країни = штат [[Коннектикут]]
| притоки =
| мапа =
| мапа_розмір =
| мапа_підпис =
}}

{{Otheruses|Ногатак}}

'''Ногатак''' ({{lang-en|Naugatuck River}}) — [[річка]] в штаті [[Коннектикут]], на північному сході [[Сполучені Штати Америки|США]]. Протікає по західній частині штату, по території округів [[лічфілд (округ)|Лічфілд]] та [[нью-Гейвен (округ)|Нью-Гейвен]], є лівою притокою річки [[Гузатонік]]. Назва перекладається з [[Алгонкіни (народ)|алгонкінської]] як ''рибальське місце, відокремлене деревами''.

Річка починається у верхній північній частині долини ''Ногатак'', протікає на південь з невеликим відхиленням в середній течії на південний схід. Впадає до річки Гузатонік за 20 км від її гирла на території міста [[дербі (Коннектикут)|Дербі]].

Ногатак протікає по широкій долині, яка маю назву як і річка. Має високий енергетичний потенціал та легкість будівництва [[Гідроелектростанція|гідроелектростанції]] через свої скелясті високі береги. Вироблену електроенергію використовують для промислових підприємств, розташованих по берегах. В 1960 році було збудовано греблю ''Томастон'', перед якою утворилось водосховище, що дозволяє регулювати рівень води в річці під час весняних паводків.

Над річкою розташовані наступні міста штату Коннектикут:
* [[торрінгтон (Коннектикут)|Торрінгтон]]
* [[вотербері (Коннектикут)|Вотербері]]
* [[Ансоніа]]
* [[дербі (Коннектикут)|Дербі]]

== Примітки ==
{{reflist}}
{{River-stub}}
{{Connecticut-stub}}
{{Портали|Географія|Гідрологія}}

[[Категорія:Лічфілд (Коннектикут)]]
[[Категорія:Нью-Гейвен (округ)]]
[[Категорія:Річки штату Коннектикут]]

title: 41°39′11″ пн. ш. 73°04′39″ зх. д. / 41.6531° пн. ш. 73.0775° зх. д.

Витік: долина Ногатак

Гирло: річка Гузатонік

Басейн: Атлантичний океан

Країни: США

Прирічкові країни: штат Коннектикут

Регіон: Коннектикут

Притоки: Mad Riverd


text:
# Чолганський Леонтій Едмундович
Чолганський Леонтій Едмундович (1872—1942 або 1943) — київський правник, присяжний повірений, юрисконсульт Київської міської думи в 1912—1917 роках, гласний міської думи 1917—1918 років. Ув'язнений за справою «Київського центру дії».

## Біографія
За твердженням самого Чолганського, він походив від французького офіцера Домініка де ля Фліза, що потрапив у полон під час Наполеонівських війн та залишився в Україні. Підтверджень цього немає.
Закінчив юридичний факультет Київського університету святого Володимира. У 1910-х роках він працював присяжним повіреним у Києві. Викладав у приватній жіночій гімназії Аделаїди Жекуліної. Був членом Партії народної свободи (кадети), за її списком обрався до Київської міської думи 23 липня 1917 року. У 1917—1919 роках був головою Київського сирітського суду.
За радянської влади працював викладачем у кількох вишах. У 1923 році працював керівником у підрозділі Американської адміністрації допомоги в Києві.
У липні 1923 року Чолганського арештували в справі «Київського центру дії». Його звинуватили в тому, що він входив до складу керівної «п'ятірки» організації, нарівні з Миколою та Костянтином Василенками, Сергієм Чебаковим та Павлом Смірновим. Під час процесу Чолганський стверджував, що всі громадяни повинні мати рівні виборчі права, та висловлювався на захист повної свободи слова. Його засудили до 10 років ув'язнення, надалі зменшили термін до 5 років.
Був членом масонської ложі, імовірно «Пробудження» разом з Борисом Толпиго, Віктором Романовським, Миколою Воскресенським та іншими.

## Родина
Був одружений з дочкою Івана та Марії Лучицьких Ольгою. У них народилося троє дітей. Старша Ніна померла маленькою, Віра стала перекладачкою, брала участь у Нюрнберзькому процесі. Син Лев працював інженером. Подружжя розійшлося 1915 року.

## Пам'ять
Чолганський є персонажем детективного роману Ростислава Самбука «Останній заколот» (1989), присвяченого справі «Київського центру дії».

## Наукові праці
- Чолганский Л. Э. Вред и убытки иностранцев в связи с гражданской войной (Историческая справка) // Право и Жизнь. — М., 1927. — Книга 6 — 7. — С. 82 — 89(рос.)

wikiname: ukwiki

title: Чолганський Леонтій Едмундович

in_language: uk

wikitext:
{{особа}}
'''Чолганський Леонтій Едмундович''' (1872—1942 або 1943<ref>[https://pamyatky.kiev.ua/streets/yaroslaviv-val/sadiba-187576-188699-v-yakiy-mistilisya-navchalni-zakladi-zhekulinoyi-a-v_-ukrayinske-naukove-tovaristvo-redaktsiyi-i-kontori-zhurnaliv-zapiski-ukrayinskogo-naukovogo-tovaristva-v-kiyevi Садиба 1875—76, 1886—99, в якій містилися навчальні заклади Жекуліної А. В., Українське наукове товариство, редакції і контори журналів «Записки Українського наукового товариства в Києві», «Літературно-науковий вістник», «Україна», бюро Товариства для надання допомоги населенню Півдня Росії, яке постраждало від воєнних дій, проживали Волошинов О. Ф., Лотоцький О. Г., Матушевський Ф. П., відбулися установчі збори Української академії наук, розміщувалася редакція газети «Молода гвардія»]</ref>) — київський правник, [[присяжний повірений]], юрисконсульт [[Київська міська дума|Київської міської думи]] в 1912—1917 роках, гласний міської думи 1917—1918 років. Ув'язнений за [[Справа «Київського обласного центру дії»|справою «Київського центру дії»]].

== Біографія ==
За твердженням самого Чолганського, він походив від французького офіцера [[Домінік П'єр Де ля Фліз|Домініка де ля Фліза]], що потрапив у полон під час [[Наполеонівські війни|Наполеонівських війн]] та залишився в Україні. Підтверджень цього немає<ref>[[Наулко Всеволод Іванович|Наулко В. І]]. Ще раз про творчу спадщину Д. П. де ля Фліза // Пам'ятки. Архівний щорічник. — 2007. — Т. 7. — С. 361—367.</ref>.

Закінчив юридичний факультет [[Київський імператорський університет святого Володимира|Київського університету святого Володимира]]. У 1910-х роках він працював присяжним повіреним у Києві. Викладав у приватній жіночій гімназії [[Гімназія Жекуліної|Аделаїди Жекуліної]]. Був членом [[Конституційно-демократична партія (Росія)|Партії народної свободи]] (кадети), за її списком обрався до [[Вибори до Київської міської думи 1917|Київської міської думи 23 липня 1917 року]]. У 1917—1919 роках був головою Київського сирітського суду<ref>Василенко К. П. [https://books.google.com.ua/books?id=KJ8jAQAAIAAJ&q=Чолганський+леонтій&dq=Чолганський+леонтій&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwiN3-i3gPD0AhWSzosKHR-yABsQ6AF6BAgJEAI Статті. Спогади. Листування, т. 2. К., 2002]</ref>.

За радянської влади працював викладачем у кількох вишах. У 1923 році працював керівником у підрозділі [[Американська адміністрація допомоги|Американської адміністрації допомоги]] в Києві.

У липні 1923 року Чолганського арештували в [[Справа «Київського обласного центру дії»|справі «Київського центру дії»]]. Його звинуватили в тому, що він входив до складу керівної «п'ятірки» організації, нарівні з [[Василенко Микола Прокопович|Миколою]] та [[Василенко Костянтин Прокопович|Костянтином]] Василенками, Сергієм Чебаковим та [[Смирнов Павло Петрович|Павлом Смірновим]]. Під час процесу Чолганський стверджував, що всі громадяни повинні мати рівні виборчі права, та висловлювався на захист повної свободи слова. Його засудили до 10 років ув'язнення, надалі зменшили термін до 5 років.

Був членом масонської ложі, імовірно «Пробудження» разом з Борисом Толпиго, [[Романовський Віктор Олександрович|Віктором Романовським]], [[Воскресенський Микола Михайлович|Миколою Воскресенським]] та іншими<ref>Данило Яневський. [https://books.google.com.ua/books?id=125yDwAAQBAJ&pg=PA67&dq=Чолганський&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwiJrIHW8e_0AhUliIsKHdNMBLQ4FBDoAXoECAcQAg#v=onepage&q=Чолганський&f=false Проект «Україна». Архітектори, виконроби, робітники. П–Я]. Litres, 2019. С. 66</ref>.

== Родина ==

Був одружений з дочкою [[Лучицький Іван Васильович|Івана]] та [[Лучицька Марія Вікторівна|Марії]] Лучицьких Ольгою. У них народилося троє дітей. Старша Ніна померла маленькою, Віра стала перекладачкою, брала участь у [[Нюрнберзький процес|Нюрнберзькому процесі]]. Син Лев працював інженером. Подружжя розійшлося 1915 року<ref>[https://web.archive.org/web/20070310140550/http://www.zn.kiev.ua/ie/show/558/50785/ ''Новікова Олена''. Втрачений світ // Дзеркало тижня. — 2005. — № 30.]</ref><ref>Мария Викторовна Лучицкая.[https://books.google.com.ua/books?id=4MdNAAAAMAAJ&q=Чолганський&dq=Чолганський&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwjP9Nr22-_0AhVypIsKHYYlCb8Q6AF6BAgHEAI Мемуары. Институт всеобщей истории РАН, 2003—196 стор.] С. 170—172</ref><ref>[http://www.irbis-nbuv.gov.ua/E_LIB/PDF/er-0002146.pdf Історія української бібліотечної справи в іменах (кінець ХІХ ст. — 1941 р.): матеріали до біобібліографічного словника] / авт.-уклад. Л. В. Гарбар ; ред. кол.: Г. В. Боряк, Л. А. Дубровіна (голова), В. І. Попик та ін. ; НАН України, Нац. б-ка України ім. В. І. Вернадського, Ін-т рукопису. — К., 2017. — 616 с. С. 488-489</ref>.

== Пам'ять ==
Чолганський є персонажем детективного роману [[Самбук Ростислав Феодосійович|Ростислава Самбука]] «Останній заколот» (1989), присвяченого справі «Київського центру дії».

== Наукові праці ==
* Чолганский Л. Э. Вред и убытки иностранцев в связи с гражданской войной (Историческая справка) // Право и Жизнь. — М., 1927. — Книга 6 — 7. — С. 82 — 89{{ref-ru}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Полонська-Василенко Н.'' [https://diasporiana.org.ua/ukrainica/polonska-vasylenko-n-proczes-czentra-dj-1924-r/ Процес «Центра дій» 1924 р.] Мюнхен: Українська Вільна Академія Наук, 1956. 24 с. (Серія: Політичні процеси, ч. 1) С. 7-10, 12

[[Категорія:Гласні Київської міської думи]]
[[Категорія:Українські правники]]
[[Категорія:Репресовані в СРСР]]

title: Чолганський Леонтій Едмундович

Країна: Російська імперія · СРСР

Діяльність: правник


text:
# Шурочкіна Марія Володимирівна
Марія Володимирівна Шурочкіна (рос. Мария Владимировна Шурочкина, нар. 30 червня 1995) — російська спортсменка, спеціалістка з синхронного плавання, олімпійська чемпіонка 2016 року.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада           | Дисципліна | Місце |
| ------------------- | ---------- | ----- |
| Ріо-де-Жанейро 2016 | групи      | 1     |
| Токіо 2020          | групи      | 1     |

## Державні нагороди
- Орден Дружби (25 серпня 2016 року) — за високі спортивні досягнення на Іграх XXXI Олімпіади 2016 року в місті Ріо-де-Жанейро (Бразилія), виявлені волю до перемоги та цілеспрямованість[1].

title: Шурочкіна Марія Володимирівна

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Марія Шурочкіна
| повне_ім'я = ({{lang-ru|Шурочкина Мария Владимировна}})
| зображення =
| розмір_зображення =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[росіяни|росіянка]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 30.06.1995
| місце_народження =
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 163 см
| вага = 48 кг
| вебсторінка  =
| країна = {{RUS}}
| вид_спорту = [[синхронне плавання]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| нагороди =
{{Ряд
| {{Орден Дружби (Російська Федерація)}}
}}
{{Ряд
| {{Заслужений майстер спорту Росії}}
| {{Майстер спорту Росії міжнародного класу}}
}}
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry|{{RUS}}}}
{{MedalSport|[[Синхронне плавання]]}}
{{MedalOlympic}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2016|{{nowrap|Ріо-де-Жанейро 2016}}]]|[[Синхронне плавання на літніх Олімпійських іграх 2016 — групи|групи]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2020|{{nowrap|Токіо 2020}}]]|[[Синхронне плавання на літніх Олімпійських іграх 2020 — групи|групи]]}}
| show-medals = yes
}}
'''Марія Володимирівна Шурочкіна''' ({{lang-ru|Мария Владимировна Шурочкина}}, {{н|ж}} [[30 червня]] [[1995]]) — [[Росія|російська]] [[синхронне плавання|спортсменка, спеціалістка з синхронного плавання]], [[олімпійська чемпіонка]] [[Літні Олімпійські ігри 2016|2016]] року.

== Виступи на Олімпіадах ==
{|class = "wikitable"
!Олімпіада!!Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2016|Ріо-де-Жанейро 2016]] || [[Синхронне плавання на літніх Олімпійських іграх 2016 — групи|групи]] || {{золото1}}
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2020|Токіо 2020]] || [[Синхронне плавання на літніх Олімпійських іграх 2020 — групи|групи]] || {{золото1}}
|-
|}

== Державні нагороди ==
* [[Орден Дружби (Російська Федерація)|Орден Дружби]] ([[25 серпня]] [[2016]] року) — ''за високі спортивні досягнення на Іграх XXXI Олімпіади 2016 року в місті Ріо-де-Жанейро (Бразилія), виявлені волю до перемоги та цілеспрямованість''<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/0001201608250016 Указ Президента Российской Федерации от 25.08.2016 № 429 «О награждении государственными наградами Российской Федерации»]</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{SportsReference|sh/mariya-shurochkina-1|NAME=Марія Шурочкіна}}

{{Olympic-medalist-stub}}

[[Категорія:Російські синхронні плавці та плавчині]]
[[Категорія:Російські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 2016]]
[[Категорія:Синхронні плавчині на літніх Олімпійських іграх 2016]]
[[Категорія:Призери з синхронного плавання чемпіонатів світу з водних видів спорту]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 2020]]
[[Категорія:Медалісти літньої Універсіади 2013]]
[[Категорія:Олімпійські чемпіонки із синхронного плавання]]
[[Категорія:Російські чемпіони Універсіад]]
[[Категорія:Випускники Російського державного університету фізичної культури, спорту, молоді та туризму]]

title: Загальна інформація

Національність: росіянка

Громадянство: Росія

Народження: 30 червня 1995 (29 років) · Москва, Росія

Вага: 48 кг

Батько: Vladimir Shurochkind

title: Спорт

Країна: Росія

Вид спорту: синхронне плавання

title: Вид спорту

Заслужений майстер спорту Росії: Майстер спорту Росії міжнародного класу

title: Олімпійські ігри

Золото:
Ріо-де-Жанейро 2016 · групи
Токіо 2020 · групи


text:
# Засідка
За́сідка — спосіб дії військ, при якому бойова або розвідувальна група завчасно і скритно розташовується на дорогах руху противника, а потім раптово нападає на нього в цілях знищення, захоплення полонених, документів, зразків озброєння і техніки, а також дезорганізації (зриву) його пересування.
По досвіду бойового застосування розвідувальних підрозділів існує дві категорії засідок:
- підготовлена;
- раптова (з ходу).

Підготовлена засідка — результат отримання вірних даних розвідки про противника і маршрутів його пересування. Це запланований спеціальний захід на заздалегідь відомому або передбачуваному маршруті руху противника. Підготовлена засідка потребує ретельного планування і всестороннього забезпечення.
Раптова засідка — це спосіб дій при різкій зміні обстановки в районі дій розвідувальної групи або надходженню «гарячої» інформації про противника. Раптова засідка це вершина майстерності і бойової злагодженості групи, успішне її проведення можливе лише для групи, спеціально підготовленої для подібних дій. При умілому плануванні і грамотному проведенні засідки, навіть нечисленна група може завдати противнику значних втрат.
Засідка — це найкращий і максимально ефективний спосіб боротьби з противником в його тилу (контрольованому ним районі). Зазвичай вона проводиться групою, але в окремих випадках може проводитися і силами відділення (обслуги-трійки) або загону.
За змістом впливу на противника, існує три основні способи проведення засідки:
- З вогневою дією стрілецької зброї, гранатометів, ПТРК, ручних гранат, мінно-вибухові засоби і так далі. Засідка проводиться для знищення (виводу з буд) живої сили і техніки противника. Підгрупи розташовуються від кількох десятків до декількох сотень метрів від місця пристрою засідки. Засідка з вогневою дією на противника може проводитися:
  - із захопленням полонених, документів, зразків озброєння і техніки
  - з нанесенням противникові лише вогневої поразки, у тому числі і комплексного (із застосуванням авіації і артилерії)
- Без вогневої дії або із застосуванням холодної і безшумної зброї. Засідка проводиться для знищення одиночних машин, нечисленних груп противника і захвату полонених. Підгрупи розташовуються в безпосередній близькості від місця облаштування засідки.
- Із застосуванням лише мінно-вибухових засобів. Засідка проводиться для знищення живої сили і техніки противника. Підгрупи можуть розташовуватися поблизу або на значному видаленні від місця облаштування засідки і не видавати себе своєю присутністю. Цей спосіб застосовується при дезорганізації (зриві) пересування противника, значній перевазі його сил, знищенні дрібних груп противника з їх доглядом або без його проведення, а також для сковування противника з метою подальшого його поразки ударами авіації, ракетних військ і артилерії. Об'єкти нападу:
  - групи противника (піші і на автотранспорті) на марші при зміні районів базування, висуненні в район виконання розвідувально-диверсійних завдань і відході після їх проведення
  - окремі автомашини противника, особовий склад і вантажі, що знаходяться в них;
  - дрібні піші групи противника (зв'язківці, дозори, патрулі, постачальники);
  - командири бойових угрупувань і політичні лідери при переміщенні.

title: Засідка

wikitext:
'''За́сідка''' — спосіб дії військ, при якому бойова або [[розвідувальна група]] завчасно і скритно розташовується на дорогах руху [[противник]]а, а потім раптово нападає на нього в цілях знищення, захоплення [[полон]]ених, документів, зразків озброєння і техніки, а також дезорганізації (зриву) його пересування.

По [[Бойовий досвід|досвіду бойового]] застосування [[Розвідувальні війська|розвідувальних підрозділів]] існує дві категорії засідок:
* підготовлена;
* раптова (з ходу).

'''''Підготовлена засідка''''' — результат отримання вірних даних [[Військова розвідка|розвідки]] про противника і маршрутів його пересування. Це запланований спеціальний захід на заздалегідь відомому або передбачуваному маршруті руху противника. Підготовлена засідка потребує ретельного планування і всестороннього забезпечення.

'''''Раптова засідка''''' — це спосіб дій при різкій зміні обстановки в районі дій розвідувальної групи або надходженню «гарячої» інформації про противника. Раптова засідка це вершина майстерності і бойової злагодженості групи, успішне її проведення можливе лише для групи, спеціально підготовленої для подібних дій. При умілому плануванні і грамотному проведенні засідки, навіть нечисленна група може завдати противнику значних втрат.

Засідка — це найкращий і максимально ефективний спосіб боротьби з противником в його тилу (контрольованому ним районі). Зазвичай вона проводиться групою, але в окремих випадках може проводитися і силами [[відділення]] ([[Обслуга|обслуги]]-трійки) або [[Загін (армія)|загону]].

За змістом впливу на противника, існує три основні способи проведення засідки:

* '''З вогневою дією''' [[стрілецька зброя|стрілецької зброї]], [[гранатомет]]ів, [[Протитанковий ракетний комплекс|ПТРК]], [[ручна граната|ручних гранат]], мінно-вибухові засоби і так далі. Засідка проводиться для знищення (виводу з буд) живої сили і техніки противника. Підгрупи розташовуються від кількох десятків до декількох сотень метрів від місця пристрою засідки. Засідка з вогневою дією на противника може проводитися:
** із захопленням полонених, документів, зразків озброєння і техніки
** з нанесенням противникові лише вогневої поразки, у тому числі і комплексного (із застосуванням авіації і артилерії)
* '''Без вогневої дії або із застосуванням [[Холодна зброя|холодної]] і безшумної зброї'''. Засідка проводиться для знищення одиночних машин, нечисленних груп противника і захвату полонених. Підгрупи розташовуються в безпосередній близькості від місця облаштування засідки.
* '''Із застосуванням лише мінно-вибухових засобів'''. Засідка проводиться для знищення живої сили і техніки противника. Підгрупи можуть розташовуватися поблизу або на значному видаленні від місця облаштування засідки і не видавати себе своєю присутністю. Цей спосіб застосовується при дезорганізації (зриві) пересування противника, значній перевазі його сил, знищенні дрібних груп противника з їх доглядом або без його проведення, а також для сковування противника з метою подальшого його поразки ударами авіації, [[ракетні війська|ракетних військ]] і [[артилерія|артилерії]]. Об'єкти нападу:
** групи противника (піші і на автотранспорті) на [[Марш (пересування військ)|марші]] при зміні районів базування, висуненні в район виконання розвідувально-диверсійних завдань і відході після їх проведення
** окремі автомашини противника, особовий склад і вантажі, що знаходяться в них;
** дрібні піші групи противника (зв'язківці, дозори, патрулі, постачальники);
** [[командир]]и бойових угрупувань і політичні лідери при переміщенні.

== Див. також ==
* [[Наступ]]
* [[Оборона]]
* [[Тактика]]
* [[Снайпер]]

== Посилання ==
*[http://elar.naiau.kiev.ua/handle/123456789/1566 Засідка; Лінійна засідка; Мета засідки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200922034727/http://elar.naiau.kiev.ua/handle/123456789/1566 |date=22 вересня 2020 }} /Словник професійної термінології  для  майбутніх  фахівців Національної  гвардії  України
* [http://mirslovarei.com/content_his/ZASADA-1681.html Засада] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080725003957/http://mirslovarei.com/content_his/ZASADA-1681.html |date=25 липня 2008 }}
* [http://artofwar.ru/l/losew_egor/text_0030.shtml Засада] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100407055956/http://artofwar.ru/l/losew_egor/text_0030.shtml |date=7 квітня 2010 }}
* [http://hunafa1.wordpress.com/2009/07/18/zasada/ Засада]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}

== Література ==
* {{книга
|автор          = Радянська військова енциклопедія
|частина        = «ГРАЖДАНСКАЯ — ЙОКОТА»
|заголовок      =
|оригінал       = (Советская военная энциклопедия)
|посилання      =
|відповідальний = Маршал Советского Союза Н. В. Огарков — председатель
|видання        =
|місце          = М.
|видавництво    = Воениздат
|рік            = 1979
|том            = 3
|сторінки       = 412
|сторінок       = 672
|серія          =
|isbn           = 00101-236
|тираж          =
}} {{ref-ru}}
* ''Тактика подразделений воздушно-десантных войск. — Москва, Воениздат, 1985.''

[[Категорія:Військова термінологія]]
[[Категорія:Військова тактика]]


text:
# Robodemons
Robodemons (укр. Рободемони) — аркадна відеогра 1989 року, розроблена Color Dreams та випущена для Nintendo Entertainment System 20 грудня 1989 року. Як і всі ігри від Color Dreams, Robodemons не була офіційно ліцензована Nintendo.

## Ігровий процес
Згідно з інструкцією до гри, гравець керує героєм, що володіє бумерангом, місія якого — знищити армію роботів-демонів злого короля Кулла.
На відміну від більшості ігор Color Dreams, які мали важку релігійну/християнську тематику, Robodemons містить  сатанинську та окультну тематику. Вона містить алюзії/посилання на лімб, Пекло, смерть, Аїда і Сатану. Структура рівнів схожа на уривки з «Божественної комедії».

### Рівні
У Robodemons сім рівнів:
- «Кістки»
- «Плоть»
- «Вогонь»
- «Приречені душі»
- «Помешкання демонів»
- «Фабрика рободемонів»
- «Палац Кулла»

title: Robodemons

wikitext:
{{Відеогра
| назва = Robodemons
| мова інтерфейсу = [[англійська]]
| платформа = {{vgpl|NES}}
| режим = {{гра на|одного}}
}}
'''''Robodemons''''' ({{Lang-uk|Рободемони}}) — [[Аркада (відеогра)|аркадна відеогра]] 1989 року, розроблена Color Dreams та випущена для [[Nintendo Entertainment System]] 20 грудня 1989 року. Як і всі ігри від Color Dreams, ''Robodemons'' не була офіційно ліцензована [[Nintendo]].

== Ігровий процес ==
Згідно з інструкцією до гри, гравець керує героєм, що володіє [[Бумеранг|бумерангом]], місія якого — знищити армію роботів-демонів злого короля Кулла.

На відміну від більшості ігор Color Dreams, які мали важку релігійну/християнську тематику, ''Robodemons'' містить  [[Сатанізм|сатанинську]] та [[Окультизм|окультну]] тематику. Вона містить [[Алюзія|алюзії]]/посилання на [[лімб]], [[Пекло]], [[смерть]], [[Аїд|Аїда]] і [[Сатана|Сатану]]. Структура рівнів схожа на уривки з [[Божественна комедія|«Божественної комедії»]].

=== Рівні ===
У ''Robodemons'' сім рівнів:
* «Кістки»
* «Плоть»
* «Вогонь»
* «Приречені душі»
* «Помешкання демонів»
* «Фабрика рободемонів»
* «Палац Кулла»

== Примітки ==
<references />

== Посилання ==

* [http://www.neswarpzone.com/colordreamsshrine1/manuals/robodemons.txt Instruction Manual] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120319080632/http://www.neswarpzone.com/colordreamsshrine1/manuals/robodemons.txt|date=19 березня 2012}} {{Ref-en}}
* ''[http://www.mobygames.com/game/robodemons Robodemons]'' на [[MobyGames]] {{Ref-en}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Відеоігри 1989]]
[[Категорія:Відеоігри, розроблені в США]]
[[Категорія:Відеоігри про роботів]]
[[Категорія:Відеоігри про демонів]]
[[Категорія:Однокористувацькі відеоігри]]
[[Категорія:Сайд-скролери]]
[[Категорія:Науково-фентезійні відеоігри]]
[[Категорія:Ігри для NES]]
[[Категорія:Відеоігри в жанрі темного фентезі]]

title: Robodemons

Розробник: Color Dreamsd

Жанр(и): екшн і science fantasy video gamed

Платформа: NES

Дата випуску: 1 січня 1990

Режим гри: Однокористувацька гра

Мова: англійська

title: Технічні деталі

Носій: ігровий картридж


text:
# Рехман (актор)
Рехман (англ. Rehman, гінді रहमान; 23 червня 1923, Лахор — 5 листопада 1984, Мумбаї) — індійський актор, який знімався у фільмах мовою гінді з кінця 40-х до кінця 70-х років XX століття. Був невід'ємною частиною команди Гуру Датта і найбільш відомий за ролями в його фільмах, в тому числі у кінострічках: «Жага», «Повний місяць» й «Пан, пані і слуга». Номінувався на Filmfare Award за кращу чоловічу роль другого плану чотири рази.

## Біографія
Рехман народився 23 червня в Лахорі в родині пуштунського походження, яка емігрувала до Індії в 1905 році. Його молодший брат — відомий пакистанський кінематографіст Массуд-ур-Рехман, батько пакистанського актора Файзала Рехмана і класичного танцюриста в стилі катхак Фасих-ур-Рехмана.
Рехман закінчив Робертсон-коледж в Джабалпурі, після чого в 1942 році вступив на службу до Військово-повітряних сил Індії і навчався пілотуванню літаків в Пуне. У 1944 році він залишив службу і переїхав в Мумбаї будувати кар'єру в кіно. Його кінокар'єра почалася з роботи на студії Prabhat в якості третього помічника режисера Вішрама Бедекара у фільмі Lakharani. Потім він працював помічником у Д. Д. Каш'япа у фільмі Chand. Коли під час зйомок знадобилась людина, яка могла зав'язати пуштунський тюрбан, з'ясувалося, що з усієї знімальної групи це може зробити тільки Рехман, і тільки на себе самого. З огляду на це, його взяли на епізодичну роль з кількома фразами.
Рехман був серед новачків, яким запропонували ролі у фільмі Hum Ek Hain, що розповідає про жінку, яка усиновила дітей різного віросповідання. Тут він зіграв прийомного сина — мусульманина. У фільмі також дебютували Гуру Датт і Дев Ананд. Потім був фільм Nargis з молодою актрисою Наргіс в головній ролі, де Рехман замінив Діва Ананда. Кінокартина стала його першим хітом, що протрималася в прокаті понад 25 тижнів.
Спочатку він грав провідні ролі, але через деякий час переключився на характерні, й залишив свій слід в декількох успішних фільмах: «Повний місяць», «Пан, пані і слуга» (де він зіграв безпутного заміндара) і «Випробування часом». Два перших були зняті знаменитим актором, продюсером і режисером Гуру Даттом, який був другом Рехмана з часів, коли вони обидва починали кінокар'єру.
Рехман також зіграв ключові ролі в фільмах «Притулок весни» (Baharon Ki Manzil, 1968), «Бандит» (Dushman, 1971), «Дар Гоматі» (Gomti ke Kinare, 1972). Він чотири рази номінувався на Filmfare Award за кращу чоловічу роль другого плану за фільми «І знову буде ранок», «Повний місяць», «Пан, пані і слуга» й «Серце знову згадує».
У 1977 році він переніс три інфаркти, пізніше у нього виявили рак горла. Рехман помер внаслідок тривалої і важкої хвороби у віці 58 років.

## Вибрана фільмографія
- 1946 — Chand — пуштун
- 1946 — Hum Ek Hain — Юсуф
- 1957 — Жага / Pyaasa — містер Гхош
- 1960 — Злодій / Chhalia — Кевал
- 1961 — Повний місяць / Chaudhvin Ka Chand — П'яре Мохан / Наваб Сахіб
- 1963 — Пан, пані і слуга / Sahib Bibi Aur Ghulam — заміндар Чхоте Саркар
- 1965 — Тадж-Махал / Taj Mahal — Шахіншах Джаханґір
- 1965 — Випробовування часом / Waqt — Чиной
- 1966 — Dil Diya Dard Liya — Сатіш
- 1966 — Серце знову згадує / Dil Ne Phir Yaad Kiya — Амджад
- 1968 — Притулок весни / Baharon Ki Manzil — Субхош Рой
- 1971 — Бандит / Dushmun — суддя
- 1972 — Дар Гоматі / Gomti Ke Kinare — Гопал Дас
- 1974 — Вірний друг / Dost — містер Гупта
- 1974 — Клянусь вами / Aap Ki Kasam — батько Суніти
- 1975 — Гроза / Aandhi — К. Бос

title: Рехман (актор)

wikitext:
{{Кінематографіст
| оригінал імені = {{lang-en|Rehman}}<br/>{{lang-hi|रहमान}}
| фото =
| опис зображення = Рехман в фильме «Полная луна»
| ім'я при народженні = Саїд Рехман Хан (सैद रहमान खान)<ref name=":0">{{Cite web|title=Rehman filmography|url=https://www.cinemaazi.com/people/rehman|website=cinemaazi.com|date=2021-01-16|accessdate=2024-01-16|archiveurl=https://web.archive.org/web/20210116142400/https://www.cinemaazi.com/people/rehman|archivedate=2021-01-16}}</ref>
| професія =
| нагороди =
}}
'''Рехман''' ({{lang-en|Rehman}}, {{Lang-hi|रहमान}}; [[23 червня]] [[1923]], [[Лахор]] — [[5 листопада]] [[1984]], [[Мумбаї]]) — індійський актор, який знімався у фільмах мовою [[гінді]] з кінця 40-х до кінця 70-х років XX століття. Був невід'ємною частиною команди [[Гуру Датт]]а і найбільш відомий за ролями в його фільмах, в тому числі у кінострічках: «<nowiki/>[[Жага (фільм, 1957)|Жага]]<nowiki/>», «Повний місяць» й «Пан, пані і слуга».<ref name=":0"/> Номінувався на [[Filmfare Award за кращу чоловічу роль другого плану]] чотири рази.

== Біографія ==
Рехман народився 23 червня в [[Лахор]]і в родині [[Пуштуни|пуштунського]] походження, яка емігрувала до Індії в 1905 році. Його молодший брат — відомий пакистанський кінематографіст Массуд-ур-Рехман, батько пакистанського актора Файзала Рехмана і класичного танцюриста в стилі [[катхак]] Фасих-ур-Рехмана<ref>{{Цитата:Новини|title=The Dancing Afghan|url=http://www.indianexpress.com/oldStory/63089/|work=[[The Indian Express]]|date=2005-01-23|last=Renuka Narayanan|accessdate=2014-10-23|language=en}}</ref>.

Рехман закінчив Робертсон-коледж в [[Джабалпур]]і, після чого в 1942 році вступив на службу до [[Повітряні сили Індії|Військово-повітряних сил Індії]] і навчався пілотуванню літаків в [[Пуне]]<ref>{{Cite web|url=http://autarmota.blogspot.ru/2013/05/rehman-unforgettable-actor-of-indian.html|title=Rehman : The unforgettable actor of indian cinema|date=2013-05-02|website=|accessdate=2014-10-23|language=en}}</ref>. У 1944 році він залишив службу і переїхав в [[Мумбаї]] будувати кар'єру в кіно. Його кінокар'єра почалася з роботи на студії Prabhat в якості третього помічника режисера Вішрама Бедекара у фільмі ''Lakharani''<ref name="Cineplot">{{Cite web|url=http://cineplot.com/rehman-my-memorable-roles/|title=Rehman – My Memorable Roles|date=1963|publisher=Cineplot.com|accessdate=2014-10-23|language=en}}</ref>. Потім він працював помічником у Д. Д. Каш'япа у фільмі ''Chand.'' Коли під час зйомок знадобилась людина, яка могла зав'язати [[Пуштуни|пуштунський]] тюрбан, з'ясувалося, що з усієї знімальної групи це може зробити тільки Рехман, і тільки на себе самого. З огляду на це, його взяли на епізодичну роль з кількома фразами.

Рехман був серед новачків, яким запропонували ролі у фільмі ''Hum Ek Hain,'' що розповідає про жінку, яка усиновила дітей різного віросповідання. Тут він зіграв прийомного сина — мусульманина. У фільмі також дебютували [[Гуру Датт]] і [[Дев Ананд]]<ref>{{Cite web|url=http://archive.indianexpress.com/news/-dev-drew-rs-275-paid-guru-dutt-s-rehman-s-house-rent-too-/884158/1|title=«Dev drew Rs 275, paid Guru Dutt’s, Rehman’s house rent, too»|last=Garima Mishra|date=2011-12-05|website=[[The Indian Express]]|accessdate=2014-10-23|language=en}}</ref>. Потім був фільм ''Nargis'' з молодою актрисою [[Наргіс]] в головній ролі, де Рехман замінив Діва Ананда. Кінокартина стала його першим хітом, що протрималася в прокаті понад 25 тижнів<ref name="Cineplot"/>.

Спочатку він грав провідні ролі, але через деякий час переключився на характерні, й залишив свій слід в декількох успішних фільмах: «Повний місяць», «Пан, пані і слуга» (де він зіграв безпутного [[заміндар]]а) і «Випробування часом». Два перших були зняті знаменитим актором, продюсером і режисером [[Гуру Датт]]ом, який був другом Рехмана з часів, коли вони обидва починали кінокар'єру.

Рехман також зіграв ключові ролі в фільмах «Притулок весни» ''(Baharon Ki Manzil,'' 1968), «Бандит» ''(Dushman,'' 1971), «Дар Гоматі» ''(Gomti ke Kinare,'' 1972). Він чотири рази номінувався на [[Filmfare Award за кращу чоловічу роль другого плану]] за фільми «І знову буде ранок», «Повний місяць», «Пан, пані і слуга» й «Серце знову згадує».

У 1977 році він переніс три [[інфаркт]]и, пізніше у нього виявили [[рак гортані|рак горла]]. Рехман помер внаслідок тривалої і важкої хвороби у віці 58 років<ref>{{Cite web|url=http://www.indiapost.com/why-only-cine-stars-commit-suicide/|title=Why only cine stars commit suicide?|date=2013-06-12|publisher=Indiapost.com|language=en|accessdate=2014-10-21}}</ref>.

== Вибрана фільмографія ==

* {{Рік у кіно|1946}} — ''Chand — пуштун''
* {{Рік у кіно|1946}} — ''Hum Ek Hain — Юсуф''
* {{Рік у кіно|1957}} — [[Жага (фільм, 1957)|Жага]] / ''Pyaasa — містер Гхош''
* {{Рік у кіно|1960}} — Злодій / ''Chhalia — Кевал''
* {{Рік у кіно|1961}} — Повний місяць / ''Chaudhvin Ka Chand — П'яре Мохан / Наваб Сахіб''
* {{Рік у кіно|1963}} — Пан, пані і слуга / ''Sahib Bibi Aur Ghulam — заміндар Чхоте Саркар''
* {{Рік у кіно|1965}} — Тадж-Махал / ''Taj Mahal — Шахіншах [[Джаханґір]]''
* {{Рік у кіно|1965}} — Випробовування часом / ''Waqt — Чиной''
* {{Рік у кіно|1966}} — ''Dil Diya Dard Liya — Сатіш''
* {{Рік у кіно|1966}} — Серце знову згадує / ''Dil Ne Phir Yaad Kiya — Амджад''
* {{Рік у кіно|1968}} — Притулок весни / ''Baharon Ki Manzil — Субхош Рой''
* {{Рік у кіно|1971}} — Бандит / ''Dushmun — суддя''
* {{Рік у кіно|1972}} — Дар Гоматі / ''Gomti Ke Kinare — Гопал Дас''
* {{Рік у кіно|1974}} — Вірний друг / ''Dost — містер Гупта''
* {{Рік у кіно|1974}} — Клянусь вами / ''Aap Ki Kasam — батько Суніти''
* {{Рік у кіно|1975}} — Гроза / ''Aandhi — К.'' ''Бос''

== Примітки ==
{{Reflist}}

{{нк}}

[[Категорія:Пуштуни]]
[[Категорія:Померли в Мумбаї]]
[[Категорія:Померли 1984]]
[[Категорія:Померли 5 листопада]]
[[Категорія:Уродженці Лахора]]
[[Категорія:Народились 1923]]
[[Категорія:Народились 23 червня]]

title: англ. Rehman · гінді रहमान

Ім'я при народженні: Саїд Рехман Хан (सैद रहमान खान)

Дата народження: 23 червня 1923

Місце народження: Лахор

Дата смерті: 5 листопада 1984 (61 рік)

Місце смерті: Мумбаї, Індія

Громадянство: Індія

Релігія: іслам

Професія: актор


text:
# Мова тіла
Мо́ва ті́ла — невербальна (несловесна) комунікація, обмін інформацією завдяки жестам, позам, рухам, та виразам обличчя (кінесика), просторовим зонам (проксеміка), паралінгвістичним особливостям (проксодика) тощо. Альберт Мейєрабіан встановив, що передавання інформації вербально (словами) це лише 7 % від загальної кількості переданої інформації. Через звукові засоби (інтонація, тон)  передається 38 %, а невербальні засоби — 55 %. У бесіді словесне спілкування займає менше 35 %, а понад 65 % інформації передається за допомогою невербальних засобів спілкування.

## Кінесика
Кінесика включає рухи, що відображуються з допомогою оптичної системи суб'єкта, тобто зору, і виконують експресивно-регулятивну функцію у спілкуванні. Найбільш вивчені еслементами кінесики: міміка, жести, погляди, пози.

### Жести
Перехрещення рук чи ніг під час розмови є прямою ознакою не відвертої (прихованої) поведінки співрозмовника.

## Мова тіла в ораторькому мистецтві
Жести насамперед сприяють кращому засвоєнню інформації, як мовцем, так і слухачем.
Жести розподіляються на такі, що викликають довіру і навпаки. Так, під час публічних виступів жести мають бути відкритими, змістовними та виправданими.

title: Мова тіла

wikitext:
[[Файл:Jealousy and Flirtation.jpg|міні|праворуч|400пкс|«Ревність і флірт». Гіннес Кінг. [[1874]].]]
'''Мо́ва ті́ла''' — [[Невербальне спілкування|невербальна (несловесна) комунікація]], обмін інформацією завдяки жестам, позам, рухам, та виразам обличчя ([[кінесика]]), просторовим зонам ([[проксеміка]]), паралінгвістичним особливостям ([[проксодика]]) тощо. Альберт Мейєрабіан встановив, що передавання інформації вербально (словами) це лише 7 % від загальної кількості переданої інформації. Через звукові засоби (інтонація, тон)  передається 38 %, а невербальні засоби — 55 %. У бесіді словесне спілкування займає менше 35 %, а понад 65 % інформації передається за допомогою невербальних засобів спілкування<ref>''Вашека Т. В.,'' Гічан І. С. Психологія спілкування: Навч.-метод. комплекс. — К.: Книжкове вид-во НАУ, 2006. — 184 с.</ref>.

== Кінесика ==

Кінесика включає рухи, що відображуються з допомогою оптичної системи суб'єкта, тобто зору, і виконують експресивно-регулятивну функцію у спілкуванні. Найбільш вивчені еслементами кінесики: [[міміка]], [[жест]]и, [[Погляд (зір)|погляди]], пози.

=== Жести ===
Перехрещення рук чи ніг під час розмови є прямою ознакою не відвертої (прихованої) поведінки співрозмовника.

== Мова тіла в ораторькому мистецтві ==
Жести насамперед сприяють кращому засвоєнню інформації, як мовцем, так і слухачем.<ref name=":0">{{Cite book
|url=https://books.google.com.ua/books?id=umewEAAAQBAJ&pg=PA4&dq=майстер+публічних+виступів&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwirrMW8ks_9AhXbDRAIHZmtCvgQ6AF6BAgFEAI#v=onepage&q=майстер%20публічних%20виступів&f=false
|title=Майстер публічних виступів: Монохромне видання.
|last=Овчаров
|first=Микола
|date=2023-02-27
|publisher=Інститут риторики імені Д.Кеннеді
|language=uk
}}</ref>

Жести розподіляються на такі, що викликають довіру і навпаки. Так, під час публічних виступів жести мають бути відкритими, змістовними та виправданими.<ref name=":0" />

== Література ==
{{Книга
|назва = Майстер публічних виступів. Монохромне видання.
|рік = 2023
|автор = Микола Овчаров
|видання = 2 видання
|місце = Київ
|видавництво = Інститут риторики імені Д.Кеннеді
|сторінки = 44-54
|сторінок = 306
|ISBN = 978-966-136-919-0
|archiveurl = https://books.google.com.ua/books?id=umewEAAAQBAJ&pg=PA4&dq=майстер+публічних+виступів&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwirrMW8ks_9AhXbDRAIHZmtCvgQ6AF6BAgFEAI#v=onepage&q=майстер%20публічних%20виступів&f=false
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{психологія-доробити}}

[[Категорія:Невербальна комунікація]]


text:
# Величківська сільська рада
Величківська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Менському районі Чернігівської області. Адміністративний центр — село Величківка.

## Загальні відомості
Величківська сільська рада утворена у 1990 році.
- Територія ради: 28,77 км²
- Населення ради: 793 особи (станом на 2001 рік)

## Населені пункти
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
- с. Величківка
- с. Вільне

## Склад ради
Рада складалася з 14 депутатів та голови.
- Голова ради: Ценцеря Віталій Миколайович
- Секретар ради: Удовенко Ольга Іванівна

### Керівний склад попередніх скликань
| Прізвище, ім'я, по батькові | Основні відомості                                                         | Дата обрання | Дата звільнення |
| --------------------------- | ------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Ценцеря Віталій Миколайович | Сільський голова, 1974 року народження, освіта вища                       | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Ценцеря Віталій Миколайович | Сільський голова, 1974 року народження, освіта вища, член Партії регіонів | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України

### Депутати
За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали:

#### За суб'єктами висування
| Суб'єкт висування                 | Кількість обраних депутатів | %    |
| --------------------------------- | --------------------------- | ---- |
| Партія регіонів                   | 7                           | 50   |
| Самовисування                     | 5                           | 35,7 |
| Комуністична партія України       | 1                           | 7,1  |
| Політична партія «Сильна Україна» | 1                           | 7,1  |

#### За округами
| № округу                          | Прізвище, ім'я, по батькові    | Дата визнання обраним | Освіта             | Партійна приналежність                        | Відомості про обраного депутата                       |
| --------------------------------- | ------------------------------ | --------------------- | ------------------ | --------------------------------------------- | ----------------------------------------------------- |
| Комуністична партія України       |                                |                       |                    |                                               |                                                       |
| 13                                | Бєлогірин Сергій Володимирович | 02.11.2010            | вища               | член Комуністичної партії України             | Менська ветлікарня, реалі затор медикаментів          |
| Партія регіонів                   |                                |                       |                    |                                               |                                                       |
| 1                                 | Надточей Сергій Петрович       | 02.11.2010            | середня спеціальна | позапартійний                                 | приватний підприємець                                 |
| 4                                 | Ткаченко Світлана Михайлівна   | 02.11.2010            | середня спеціальна | позапартійна                                  | ДП «Постачальник», бухгалтер                          |
| 6                                 | Чуйко Людмила Миколаївна       | 02.11.2010            | вища               | позапартійна                                  | Величківська загальноосвітня школа І-ІІ ст., вчитель  |
| 7                                 | Пономаренко Людмила Василівна  | 02.11.2010            | вища               | позапартійна                                  | управління ПФУ, начальник з виплати пенсій            |
| 10                                | Ценцеря Інна Миколаївна        | 02.11.2010            | середня спеціальна | позапартійна                                  | відпустка по догляду за дитиною                       |
| 12                                | Доля Вікторія Анатоліївна      | 02.11.2010            | вища               | позапартійна                                  | Величківська загальноосвітня школа І-ІІ ст., вчитель  |
| 14                                | Удовенко Ольга Іванівна        | 02.11.2010            | вища               | позапартійна                                  | Величківська сільська рада, секретар                  |
| Політична партія «Сильна Україна» |                                |                       |                    |                                               |                                                       |
| 3                                 | Удовенко Михайло Григорович    | 02.11.2010            | вища               | член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» | ВАТ «Укртелеком», електромеханік                      |
| Самовисування                     |                                |                       |                    |                                               |                                                       |
| 2                                 | Чепурко Станіслав Валерійович  | 02.11.2010            | середня спеціальна | позапартійний                                 | Менський РГП, майстер                                 |
| 5                                 | Смецька Ольга Іванівна         | 02.11.2010            | середня            | позапартійна                                  | територіальний центр, сестра милосердя                |
| 8                                 | Маринченко Наталія Михайлівна  | 02.11.2010            | вища               | позапартійна                                  | Величківська загальноосвітня школа І-ІІ ст., вчитель  |
| 9                                 | Яковенко Тетяна Михайлівна     | 02.11.2010            | вища               | член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» | Величківська загальноосвітня школа І-ІІ ст., директор |
| 11                                | Болтовська Людмила Іванівна    | 02.11.2010            | середня            | позапартійна                                  | ППКФ «Прометей», працівниця                           |

title: Величківська сільська рада

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Величківська сільська рада
   | будівля             =
   | розташування        =
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Чернігівська область]]
   | район               = [[Менський район]]
   | центр               = с. [[Величківка (Менський район)|Величківка]]
   | голова              = Ценцеря Віталій Миколайович
   | секретар            = Удовенко Ольга Іванівна
   | кількість членів    = 14 депутатів
   | утворена            = у 1990 році
   | код КОАТУУ          = 7423081800
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=40431 Величківська сільська рада]
   | площа               = 28,77
   | населення           = 793 ''(на 2001 рік)''
   | щільність           = 27,56
   | населені пункти     = 2 села
   | поштовий індекс     = 15641
   | адреса              = <tt>15641, Чернігівська обл., Менський р-н, с. Величківка, вул. Миру, 25 б</tt>
   | телефонний код      = 4644
   | телефонний номер    = 4-45-23
   | факс                =
   | електронна скринька = SR@Velichkivka.cg.ukrtel.net
   | вебсторінка         =
  }}

'''Величківська сільська́ ра́да''' — [[адміністративно-територіальна одиниця]] та [[орган місцевого самоврядування]] в [[Менський район|Менському районі]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]]. [[Адміністративний центр]] — [[село]] [[Величківка (Менський район)|Величківка]].

== Загальні відомості ==
Величківська сільська рада утворена у 1990 році.
* ''Територія ради:'' 28,77 км²
* ''Населення ради:'' 793 особи (станом на 2001 рік)

== Населені пункти ==
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
* с. [[Величківка (Менський район)|Величківка]]
* с. [[Вільне (Менський район)|Вільне]]

== Склад ради ==
Рада складалася з 14 депутатів та голови.
* ''Голова ради:'' Ценцеря Віталій Миколайович
* ''Секретар ради:'' Удовенко Ольга Іванівна

=== Керівний склад попередніх скликань ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|- bgcolor="#FAEBD7"
! Прізвище, ім'я, по батькові !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Ценцеря Віталій Миколайович
| Сільський голова, 1974 року народження, освіта вища
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Ценцеря Віталій Миколайович
| Сільський голова, 1974 року народження, освіта вища, член [[Партія регіонів|Партії регіонів]]
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними сайту [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=5121&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=5121&rid256=122 Секретарі попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

=== Депутати ===
За результатами [[Місцеві вибори в Україні 2010|місцевих виборів 2010 року]] депутатами ради стали<ref>{{cite web |url=http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=61&PID102=5121&PF7691=5121 |title=Величківська сільська рада. Результати виборів депутатів. |publisher=ЦВК |accessdate=22 червня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160305032844/http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=61&PID102=5121&PF7691=5121 |archivedate=5 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref>:

==== За суб'єктами висування ====
{| class="wikitable sortable collapsible"
|-
! Суб'єкт висування !! Кількість обраних депутатів !! %
|-
| [[Партія регіонів]] || align="center"| 7 || align="center"| 50
|-
| Самовисування || align="center"| 5 || align="center"| 35,7
|-
| [[Комуністична партія України (1993—2022)|Комуністична партія України]] || align="center"| 1 || align="center"| 7,1
|-
| Політична партія «[[Сильна Україна]]» || align="center"| 1 || align="center"| 7,1
|}

==== За округами ====
{| class="wikitable collapsible collapsed"
|-
! data-sort-type="number" | № округу !! Прізвище, ім'я, по батькові !! data-sort-type="date" | Дата визнання обраним !! Освіта !! Партійна приналежність !! Відомості про обраного депутата
|-
| colspan=6 | '''Комуністична партія України'''
|-
| align="center"| 13 || style=white-space:nowrap | Бєлогірин Сергій Володимирович || align="center"| 02.11.2010 || вища || член Комуністичної партії України || Менська ветлікарня, реалі затор медикаментів
|-
| colspan=6 | '''Партія регіонів'''
|-
| align="center"| 1 || style=white-space:nowrap | Надточей Сергій Петрович || align="center"| 02.11.2010 || середня спеціальна || позапартійний || приватний підприємець
|-
| align="center"| 4 || style=white-space:nowrap | Ткаченко Світлана Михайлівна || align="center"| 02.11.2010 || середня спеціальна || позапартійна || ДП «Постачальник», бухгалтер
|-
| align="center"| 6 || style=white-space:nowrap | Чуйко Людмила Миколаївна || align="center"| 02.11.2010 || вища || позапартійна || Величківська загальноосвітня школа І-ІІ ст., вчитель
|-
| align="center"| 7 || style=white-space:nowrap | Пономаренко Людмила Василівна || align="center"| 02.11.2010 || вища || позапартійна || управління ПФУ, начальник з виплати пенсій
|-
| align="center"| 10 || style=white-space:nowrap | Ценцеря Інна Миколаївна || align="center"| 02.11.2010 || середня спеціальна || позапартійна || відпустка по догляду за дитиною
|-
| align="center"| 12 || style=white-space:nowrap | Доля Вікторія Анатоліївна || align="center"| 02.11.2010 || вища || позапартійна || Величківська загальноосвітня школа І-ІІ ст., вчитель
|-
| align="center"| 14 || style=white-space:nowrap | Удовенко Ольга Іванівна || align="center"| 02.11.2010 || вища || позапартійна || Величківська сільська рада, секретар
|-
| colspan=6 | '''Політична партія «Сильна Україна»'''
|-
| align="center"| 3 || style=white-space:nowrap | Удовенко Михайло Григорович || align="center"| 02.11.2010 || вища || член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» || ВАТ «Укртелеком», електромеханік
|-
| colspan=6 | '''Самовисування'''
|-
| align="center"| 2 || style=white-space:nowrap | Чепурко Станіслав Валерійович || align="center"| 02.11.2010 || середня спеціальна || позапартійний || Менський РГП, майстер
|-
| align="center"| 5 || style=white-space:nowrap | Смецька Ольга Іванівна || align="center"| 02.11.2010 || середня || позапартійна || територіальний центр, сестра милосердя
|-
| align="center"| 8 || style=white-space:nowrap | Маринченко Наталія Михайлівна || align="center"| 02.11.2010 || вища || позапартійна || Величківська загальноосвітня школа І-ІІ ст., вчитель
|-
| align="center"| 9 || style=white-space:nowrap | Яковенко Тетяна Михайлівна || align="center"| 02.11.2010 || вища || член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» || Величківська загальноосвітня школа І-ІІ ст., директор
|-
| align="center"| 11 || style=white-space:nowrap | Болтовська Людмила Іванівна || align="center"| 02.11.2010 || середня || позапартійна || ППКФ «Прометей», працівниця
|}

== Примітки та джерела ==
{{reflist}}
* {{ОКВРУ|40431}}
* [https://web.archive.org/web/20071116174820/http://www.chernihiv-oblrada.gov.ua/usr_files/ter_admin_usrriy/mena_rayon/mists_samovr.htm Відомості про сільські, селищні, міські ради]

{{Chernihiv-obl-stub}}
{{Адміністративний устрій Менського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Менського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Чернігівська область

Район: Менський район

Адм. центр: с. Величківка

Утворена: у 1990 році

Облікова картка: Величківська сільська рада

title: Склад

Кількість членів: 14 депутатів

Голова ради: Ценцеря Віталій Миколайович

Секретар ради: Удовенко Ольга Іванівна

title: Територія та населення

Густота: 27,56 осіб/км²

Населені пункти: 2 села

title: Контактні дані


text:
# Вулиця Василя Верховинця (Полтава)
Ву́лиця Василя́ Верхови́нця — одна з найстаріших вулиць Полтави, розташована у Подільський районі міста. Спускається від Художньої вулиці до Панянки. Прилучаються провулки Коперника, Степовика і Ламаний. Колишні назви — Різницька Гора, Гора Марата.

## Історія
Узвіз Різницька Гора був прокладений у XVIII — на початку XIX століття від східної частини Полтавської фортеці до заплави Ворскли. Вважаюється, що первісна назва походить від розташованої тут у XVIII столітті скотобійні (тобто різниці) та м'ясних торговельних рядів.
Пізніше, на початку XX століття, вулиця отримала назву Гора Марата на честь французького революціонера-якобінця Жана-Поля Марата. З 1909 року на Горі Марата, 19, в будинку батьків своєї дружини Євдокії Іванівни Долі мешкав видатний український композитор, диригент і хореограф, перший теоретик українського народного танцю Василь Миколайович Верховинець. Цікавий історичний факт: висаджувати півонії коло будинку подружжя Верховинців допомагала славетна українська акторка Марія Заньковецька.
У 1980 році на честь В. М. Верховинця вулиця названа вулицею Верховинця.
Вулиця Верховинця — одна з небагатьох старих вулиць міста, яка зберегла крутий рельєф, мальовничу садибну забудову, бруківку, що дає можливість уявити характер історичної забудови Полтави у XIX столітті.

title: Вулиця Василя Верховинця (Полтава)

wikitext:
{{Вулиця України
 |назва                 = Вулиця Василя Верховинця
 |населений пункт       = [[Полтава]]
 |місцевість            =
 |район                 = [[Подільський район (Полтава)|Подільський]]
 |на карті              =
 |фото                  = Vasyl Verkhovynets Street (Poltava).JPG
 |розмір_фото           =
 |підпис                =
 |назва на честь        = [[Верховинець Василь Миколайович|В. М. Верховинця]]
 |колишні назви         = Різницька Гора,<br/>Гора Марата
 |протяжність           = 430 м
 |координати п          = {{Coord|49|35|4|N|34|34|15|E|scale:6000|display=inline,title}}
 |координати к          =
 |покриття              = бруківка
 |рух                   = двосторонній
 |індекс                = 36020
 |телефони              =
 |метро                 =
 |автобус               =
 |трамвай               =
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       =
 |зупинки               =
 |будівлі               =
 |архітектурні пам'ятки =
 |пам'ятники            =
 |храми                 =
 |державні установи     =
 |навчальні заклади     =
 |заклади культури      =
 |медичні заклади       =
 |аптеки                =
 |пошта                 =
 |комерція              =
 |забудова              = приватна, одноповерхова
 |підприємства          =
 |парки                 =
}}{{Otherstreets|Вулиця Василя Верховинця}}

'''Ву́лиця Василя́ Верхови́нця''' — одна з найстаріших вулиць [[Полтава|Полтави]], розташована у [[Подільський район (Полтава)|Подільський районі]] міста. Спускається від [[Вулиця Художня (Полтава)|Художньої вулиці]] до [[Вулиця Панянка (Полтава)|Панянки]]. Прилучаються провулки Коперника, Степовика і Ламаний. Колишні назви — Різницька Гора, Гора Марата.

== Історія ==

[[Узвіз]] Різницька Гора був прокладений у [[XVIII століття|XVIII]] — на початку [[XIX століття]] від східної частини [[Полтавська фортеця|Полтавської фортеці]] до [[Заплава|заплави]] [[Ворскла|Ворскли]]. Вважаюється, що первісна назва походить від розташованої тут у XVIII столітті [[Скотобійня|скотобійні]] (тобто різниці) та м'ясних торговельних рядів.

Пізніше, на початку [[XX століття]], вулиця отримала назву Гора Марата на честь французького [[Клуб якобінців|революціонера-якобінця]] [[Жан-Поль Марат|Жана-Поля Марата]]. З [[1909]] року на Горі Марата, 19, в будинку батьків своєї дружини [[Доля Євдокія Іванівна|Євдокії Іванівни Долі]] мешкав видатний український [[композитор]], [[диригент]] і [[хореограф]], перший теоретик [[Український танець|українського народного танцю]] [[Верховинець Василь Миколайович|Василь Миколайович Верховинець]]. Цікавий історичний факт: висаджувати [[Півонія|півонії]] коло будинку подружжя Верховинців допомагала славетна українська акторка [[Заньковецька Марія Костянтинівна|Марія Заньковецька]]<ref>{{Стаття
 |автор                  = Тарасова Н. І., Дем'янко Н. Ю.
 |назва                  = В. М. Верховинець і Полтавщина
 |журнал                = Рідний край
 |том                      =
 |місце                  =
 |видавництво      =
 |випуск                = – 2000. – № 1 (2)
 |сторінки            = 122–125
 |doi                         =
 |id                          =
 |url                         = http://elcat.pnpu.edu.ua/docs/Demynko8.doc
 |формат                = [[DOC|doc]]
 |дата_отримання =
 |цитати                =
 |accessdate                  = 19 червня 2014
 |archivedate                 = 5 березня 2016
 |archiveurl                  = https://web.archive.org/web/20160305060850/http://elcat.pnpu.edu.ua/docs/Demynko8.doc
}}[ ]</ref>.

У [[1980]] році на честь В. М. Верховинця вулиця названа вулицею Верховинця.

Вулиця Верховинця — одна з небагатьох старих вулиць міста, яка зберегла крутий рельєф, мальовничу садибну забудову, [[Бруківка|бруківку]], що дає можливість уявити характер історичної забудови Полтави у XIX столітті.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ПолтЕД}}
* {{cite web
 |url          = http://histpol.pl.ua/ru/?option=com_content&view=article&id=1031
 |назва        = Вулиця Верховинця
 |прізвище     =
 |ім'я         =
 |дата         =
 |вебсайт      = Сайт Бориса Тристанова «Історія Полтави»
 |видавець     =
 |дата-доступу = 2014-19-06
}}

[[Категорія:Вулиці Подільського району Полтави|В]]
[[Категорія:Вулиці Полтави, названі на честь людей]]
{{DEFAULTSORT:Верховинця Василя вулиця}}

title: Вулиця Василя Верховинця · Полтава

Район: Подільський

Назва на честь: В. М. Верховинця

title: Колишні назви

Колишні назви: Різницька Гора, · Гора Марата

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Рух: двосторонній

Покриття: бруківка

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Забудова: приватна, одноповерхова

title: Зовнішні посилання


text:
# Санта-Текла-де-Башту
Санта-Текла-де-Башту (порт. Santa Tecla de Basto; МФА: [ˈsɐ̃.tɐ ˈte.kɫɐ dɨ ˈbaʃ.tu]) — парафія в Португалії, у муніципалітеті Селоріку-де-Башту. Розташована в північно-західній частині країни, на теренах історичної португальської провінції Дору-Міню. Входить до складу округу Брага. За адміністративним поділом, чинним до 1976 року, терени парафії були складовою провінції Міню. Належить до Бразької архідіоцезії Католицької церкви. Патрон — свята Тереза. Площа — 3,2048 км². Населення — 212 ос. (2011). Слабо урбанізований регіон. Густота населення — 66,15 осіб/км²
. Код — 030519.

## Назва
- Башту (Санта-Текла) (порт. Basto (Santa Tecla)) — офіційна назва.

## Населення
| Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців |
| ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- |
| 1864                | 1878                | 1890                | 1900                | 1911                | 1920                | 1930                | 1940                | 1950                | 1960                | 1970                | 1981                | 1991                | 2001                | 2011                |
| 625                 | 605                 | 600                 | 604                 | 581                 | 677                 | 654                 | 682                 | 666                 | 635                 | 512                 | 446                 | 296                 | 279                 | 212                 |

title: Санта-Текла-де-Башту

wikitext:
{{Otheruses-2|Санта-Текла (значення)|Башту}}
{{Адміністративна одиниця Португалії
| name =
| native_name =
| type = парафія
| image_coat_of_arms =
| image_shield =
| image_flag =
| flag_border =
| image_skyline =
| image_caption =
| image_location =
| image_map =
| map_caption =
| coordinates =
| region =
| island =
| CIM =
| metro =
| district = [[Брага (округ)|Брага]]
| municipality = [[Селоріку-де-Башту]]
| municipalities =
| parishes =
| seat =
| leader_party =
| leader_name =
| elevation =
| elevation_m =
| elevation_min =
| elevation_max =
| area_total = 3.2048
| area_total_km2 =
| population_total = 212
| population_as_of = [[2011]]<ref name="EU">{{Eurostat LAU}}</ref>
| postal_code =
| area_code = 030519
| patron = свята Тереза
| holiday =
| established_date =
| dissolved =
| website =
}}
'''Санта-Текла-де-Башту''' ({{lang-pt|Santa Tecla de Basto}}; {{IPA2|ˈsɐ̃.tɐ ˈte.kɫɐ dɨ ˈbaʃ.tu}}<ref>{{МФА-пор}}</ref>) — [[парафії Португалії|парафія]] в [[Португалія|Португалії]], у [[муніципалітети Португалії|муніципалітеті]] [[Селоріку-де-Башту]]. Розташована в північно-західній частині країни, на теренах історичної португальської [[провінції Португалії|провінції]] [[Дору-Міню]]. Входить до складу [[округи Португалії|округу]] [[Брага (округ)|Брага]]. За адміністративним поділом, чинним до [[1976]] року, терени парафії були складовою провінції [[Міню (провінція)|Міню]]. Належить до [[Бразька архідіоцезія|Бразької архідіоцезії]] [[Католицька церква в Португалії|Католицької церкви]]. [[Святий покровитель|Патрон]] — свята Тереза<ref>[http://www.anuariocatolicoportugal.net/lista_oragos.asp Oragos] // ''Anuário Católico. Portugal''.</ref>. Площа — {{formatnum:3.2048}} км². Населення — 212 ос. ([[2011]]<ref name="EU"/>). Слабо [[урбанізація|урбанізований]] регіон.<!-- (3) Rural areas (thinly populated areas) (Code 3) --><ref>[https://ec.europa.eu/eurostat/web/gisco/geodata/reference-data/population-distribution-demography/degurba Degree of Urbanisation], eurostat</ref> Густота населення — {{Densidade populacional2|212|3.2048|}}. Код — 030519.

== Назва ==
* '''Башту (Санта-Текла)''' ({{lang-pt|Basto (Santa Tecla)}}) — офіційна назва.

== Населення ==
{| class="wikitable" style="text-align:center"
|-
! colspan="15" | Кількість мешканців<ref>Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) [https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170710195038/https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes |date=10 липня 2017 }}</ref>
|- bgcolor="white"
| align="center" | '''1864'''
| align="center" | '''1878'''
| align="center" | '''1890'''
| align="center" | '''1900'''
| align="center" | '''1911'''
| align="center" | '''1920'''
| align="center" | '''1930'''
| align="center" | '''1940'''
| align="center" | '''1950'''
| align="center" | '''1960'''
| align="center" | '''1970'''
| align="center" | '''1981'''
| align="center" | '''1991'''
| align="center" | '''2001'''
| align="center" | '''2011'''
|- bgcolor="white"
| align="center" |	625
| align="center" |	605
| align="center" |	600
| align="center" |	604
| align="center" |	581
| align="center" |	677
| align="center" |	654
| align="center" |	682
| align="center" |	666
| align="center" |	635
| align="center" |	512
| align="center" |	446
| align="center" |	296
| align="center" |	279
| align="center" |	212
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{ci}}
* {{Eurostat LAU}}
{{Парафії Селоріку-де-Башту }}
{{ac}}

[[Категорія:Парафії Селоріку-де-Башту]]

title: — Парафія —

Країна: Португалія

Округ: Брага

Муніципалітет: Селоріку-де-Башту

— Парафія —:
Площа
Населення (2011)

Часовий пояс: WET (UTC±00:00)

Покровитель: свята Тереза


text:
# Бульвар дю Тампль
Бульвар дю Тампль (фр. Boulevard du Temple) — бульвар у Парижі між третім і 11-м округами, який пролягає від площі Республіки до площі Падлу. У XVIII столітті тут зародився бульварний театр. Бульварні театри на бульварі дю Тампль стали взірцем для Віденського приміського театру і театру в Берліні.

## Історія
Свою назву бульвар отримав від середньовічної фортеці Тампль, побудованої тамплієрами, у ті часи ще за межами Парижа.
Бульвар знаходиться на місці міського муру, спорудженого за часів Карла V, що простояв до часів Людовика XIV. Сам бульвар з висадженими вздовж деревами було прокладено в 1656—1705 роках.
Під час Французької революції театральні заклади на бульварі дю Тампль з часом витіснили паризький ярмарковий театр, який мав в ті часи успіх. Після пожежі на ярмарку Сен-Жермен у 1762 році, деякі театри і кафе переїхали до будівлі на бульварі. В 1782 році наставник мадам Тюссо Філіпп Куртіус представив тут свою другу виставку. З 1791 театри набули все більшого поширення. Театри розташовувалися на північно-східній стороні бульвару. Єдиний театр на протилежному боці — Théâtre Déjazet — є також єдиним театром, що зберігся до нашого часу..
Через велику кількість кримінальних драм, що йшли на сценах театрів, бульвар прозвали Кримінальним бульваром (Boulevard du Crime). У першій половині XIX століття найпопулярнішим автором і режисером був родоначальник сценічної мелодрами Піксерекур, якого називали «Корнелем бульварів». Також мали успіх комічні пантоміми та феєрії. У 1819 році на сцені театру Фюнамбюль мім Жан-Батист Дебюро створив поетичний образ нещасного закоханого П'єро.
В 1835 році, під час замаху Фієскі на короля Луї-Філіпа I за допомогою «пекельної машини», постраждала велика кількість людей, які знаходилися в цей час на бульварі дю Тампль.
В 1838 році на бульварі дю Тампль було зроблено одну з перших фотографій із зображенням людини. На цьому дагеротипі бульвар виглядає безлюдним, проте це пов'язано з витримкою тривалістю понад 10 хвилин, протягом якої пішоходи та транспорт зникли з виду, і лише одна людина, що зупинилася у чистильника взуття, залишилася в кадрі.
Під час містобудівних робіт під керівництвом барона Османа у другій половині XIX століття, частина кварталу Маре була перепланована. При цьому постраждав і бульвар дю Тампль — більшість театрів було знесено в 1862 році заради розширення площі Республіки.
Реконструкцію бульвару першої половини XIX століття можна побачити у фільмі Марселя Карне «Діти Райка» (1945).

## Колишні театри на бульварі
- 1759: Théâtre des Grands-Danseurs du Roi, з 1792 року Théâtre de la Gaîté
- 1769: Théâtre de l'Ambigu-Comique заснований Nicolas-Médard Audinot, став потім Folies-Dramatiques в 1832 році
- 1774: Théâtre des Associés
- 1779: Théâtre des Variétés-Amusantes
- 1785: Théâtre des Délassements-Comiques Планше-Валкур
- 1787: Cabinet des figures de cire (Кабінет воскових фігур), закритий в 1847 році

## Транспорт
- Метро: лінії 3, 5, 8, 9, 11, станції République або Filles du Calvaire.

title: Бульвар дю Тампль

wikitext:
{{Вулиця
 |назва = Бульвар дю Тампль
 |оригінальна назва     = {{lang-fr|Boulevard du Temple}}
 |країна                = {{FRA}}
 |населений пункт = [[Париж]]
 |на карті =
 |фото = Paris boulevard du temple.jpg
 |розмір_фото           = 250 px
 |підпис = Бульвар дю Тампль
 |колишні назви =
 |назва на честь  =
 |протяжність =
 |місцевість =
 |населення =
 |координати п    =
 |координати      = {{coord|48|51|48|N|2|21|59|E|scale:100000|display=inline;title}}
 |координати к    =
 |покриття =
 |район =
 |рух =
 |індекс =
 |телефони =
 |метро =
 |автобус =
 |трамвай =
 |тролейбус =
 |залізниця =
 |маршрутні таксі =
 |зупинки =
 |будівлі =
 |архітектурні пам'ятки =
 |пам'ятники =
 |храми =
 |державні установи =
 |навчальні заклади =
 |заклади культури =
 |медичні заклади =
 |аптеки =
 |пошта =
 |комерція =
 |забудова =
 |підприємства =
 |парки  =
 |вікісховище = Boulevard du Temple (Paris)
}}
[[Файл:Boulevard du Temple.jpg|thumb|270px|Бульвар дю Тампль. [[Дагеротипія]] 1838]]
'''Бульвар дю Тампль''' ({{lang-fr|Boulevard du Temple}}) — [[бульвар]] у [[Париж]]і між [[III округ Парижа|третім]] і [[XI округ Парижа|11-м округами]], який пролягає від [[площа Республіки (Париж)|площі Республіки]] до площі Падлу. У [[XVIII століття|XVIII столітті]] тут зародився бульварний театр. [[бульварний театр|Бульварні театри]] на бульварі дю Тампль стали взірцем для [[віденський приміський театр|Віденського приміського театру]] і театру в [[Берлін]]і.

== Історія ==
[[Файл:ParadeBoulevardTemple.jpg|thumb|Театральний парад у 1816 році]]
Свою назву бульвар отримав від середньовічної фортеці [[Тампль (замок)|Тампль]], побудованої [[тамплієри|тамплієрами]], у ті часи ще за межами Парижа.

Бульвар знаходиться на місці міського муру, спорудженого за часів [[Карл V (король Франції)|Карла V]], що простояв до часів [[Людовик XIV (король Франції)|Людовика XIV]]. Сам бульвар з висадженими вздовж деревами було прокладено в [[1656]]—[[1705]] роках.

Під час [[Французька революція|Французької революції]] театральні заклади на бульварі дю Тампль з часом витіснили паризький ярмарковий театр, який мав в ті часи успіх. Після пожежі на ярмарку Сен-Жермен у 1762 році, деякі театри і [[кафе]] переїхали до будівлі на бульварі. В [[1782]] році наставник [[мадам Тюссо]] [[Філіпп Куртіус]] представив тут свою другу виставку. З 1791 театри набули все більшого поширення. Театри розташовувалися на північно-східній стороні бульвару. Єдиний театр на протилежному боці — ''[[Théâtre Déjazet]]'' — є також єдиним театром, що зберігся до нашого часу..

Через велику кількість [[кримінальна драма|кримінальних драм]], що йшли на сценах театрів, бульвар прозвали Кримінальним бульваром ''(Boulevard du Crime)''. У першій половині [[XIX століття]] найпопулярнішим автором і [[театральний режисер|режисером]] був родоначальник сценічної мелодрами [[Рене-Шарль де Гільбер Піксерекур|Піксерекур]], якого називали «[[П'єр Корнель|Корнелем]] бульварів». Також мали успіх комічні [[пантоміма|пантоміми]] та феєрії. У [[1819]] році на сцені театру Фюнамбюль [[мім]] [[Жан-Батист Дебюро]] створив поетичний образ нещасного закоханого [[П'єро]].

В [[1835]] році, під час замаху [[Фієскі]] на короля [[Луї-Філіп I|Луї-Філіпа I]] за допомогою «пекельної машини», постраждала велика кількість людей, які знаходилися в цей час на бульварі дю Тампль.

В [[1838]] році на бульварі дю Тампль було зроблено одну з перших фотографій із зображенням людини. На цьому [[Дагеротипія|дагеротипі]] бульвар виглядає безлюдним, проте це пов'язано з витримкою тривалістю понад 10 хвилин, протягом якої пішоходи та транспорт зникли з виду, і лише одна людина, що зупинилася у чистильника взуття, залишилася в кадрі.

Під час містобудівних робіт під керівництвом [[барон Осман|барона Османа]] у другій половині XIX століття, частина [[Маре (квартал)|кварталу Маре]] була перепланована. При цьому постраждав і бульвар дю Тампль — більшість театрів було знесено в [[1862]] році заради розширення площі Республіки.

Реконструкцію бульвару першої половини XIX століття можна побачити у фільмі [[Марсель Карне|Марселя Карне]] «[[Діти Райка]]» (1945).

== Колишні театри на бульварі ==
* '''[[1759]]''': [[Grands-Danseurs du Roi|Théâtre des Grands-Danseurs du Roi]], з [[1792]] року [[Théâtre de la Gaîté]]
* '''[[1769]]''': [[Théâtre de l'Ambigu-Comique]] заснований [[Nicolas-Médard Audinot]], став потім [[Théâtre des Folies-Dramatiques|Folies-Dramatiques]] в [[1832]] році
* '''[[1774]]''': [[Théâtre des Associés]]
* '''[[1779]]''': [[Théâtre des Variétés-Amusantes]]
* '''[[1785]]''': [[Théâtre des Délassements-Comiques]] [[Планше-Валкур]]
* '''[[1787]]''': [[Cabinet des figures de cire]] (Кабінет воскових фігур), закритий в [[1847]] році

== Транспорт ==
* [[Паризький метрополітен|Метро]]: лінії 3, 5, 8, 9, 11, станції ''République'' або ''Filles du Calvaire''.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
{{Commonscat|Boulevard du Temple}}
* André Degaine, Guide des promenades théâtrales à Paris, Paris, Nizet, 1999, ISBN 2-7078-1278-1

{{Визначні місця Парижа}}
{{DEFAULTSORT:Тампль}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Бульвари Парижа]]
[[Категорія:Театри Парижа]]
[[Категорія:III округ Парижа]]
[[Категорія:XI округ Парижа]]

title: фр. Boulevard du Temple

фр. Boulevard du Temple: Бульвар дю Тампль

Населений пункт: Париж

Назва на честь: Maison du Templed

Інші топоніми: rue du Templed і Бульвар дю Тампль

title: Загальні відомості

title: Зовнішні посилання

У проєкті OpenStreetMap: ↑7444 ·R (Париж, III округ Парижа, XI округ Парижа, Quartier de la Folie-Méricourt, Quartier des Enfants-Rouges)


text:
# Заріччя (гміна)
Гміна Заріччя (пол. Gmina Zarzecze) — сільська гміна у східній Польщі. Належить до Переворського повіту Підкарпатського воєводства.
Станом на 31 грудня 2011 у гміні проживало 7183 особи.

## Площа
Згідно з даними за 2007 рік площа гміни становила 49.24 км², у тому числі:
- орні землі: 82.00%
- ліси: 9.00%

Таким чином, площа гміни становить 7.05% площі повіту.

## Населення
Станом на 31 грудня 2011:
| Опис     | Загалом | Загалом | Чоловіки | Чоловіки | Жінки | Жінки |
| -------- | ------- | ------- | -------- | -------- | ----- | ----- |
| одиниця  | осіб    | %       | осіб     | %        | осіб  | %     |
| все      | 7183    | 100     | 3547     | 49.38    | 3636  | 50.62 |
| міське   | 0       | 100     | 0        |          | 0     |       |
| сільське | 7183    | 100     | 3547     | 49.38    | 3636  | 50.62 |

## Солтиства
- Киселів
- Лапаївка
- Мацьківка
- Полнятичі
- Рожнятів
- Сіннів
- Залісся Журівське
- Заріччя
- Журовички

## Сусідні гміни
Гміна Зажече межує з такими гмінами: Каньчуга, Павлосюв, Переворськ, Переворськ, Прухник, Розьвениця.

title: Заріччя (гміна)

wikitext:
{{Infobox Settlement
| name = Гміна Заріччя
| native_name = Gmina Zarzecze
| settlement_type = [[Гміна]]
| image_flag = POL gmina Zarzecze flag.svg
| image_shield = POL gmina Zarzecze COA.svg
| image_map =
| map_caption =
| image_map1 =
| map_caption1 =
| subdivision_type = Країна
| subdivision_name = {{POL}}
| subdivision_type1 = [[Воєводство]]
| subdivision_name1 = [[Підкарпатське воєводство|Підкарпатське]]
| subdivision_type2 = [[Повіт]]
| subdivision_name2 = [[Переворський повіт|Переворський]]
| area_total_km2 = 49.24
| population_total = 7183
| population_as_of = 31 грудня 2011
| population_footnotes = <ref name=population />
| population_density_km2 = auto
| seat =
| website = http://www.gminazarzecze.pl
}}
'''Гміна Заріччя''' ({{lang-pl|Gmina Zarzecze}}) — [[Сільська гміна|сільська]] [[гміна]] у східній [[Польща|Польщі]]. Належить до [[Переворський повіт|Переворського повіту]] [[Підкарпатське воєводство|Підкарпатського воєводства]]<ref name="teryt">{{cite web|url=http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|title=Lista plików predefiniowanych|date=2012-05-09|publisher=[[Центральний статистичний офіс Польщі]]|language=пол.|accessdate=2012-09-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080917153422/http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|archivedate=2008-09-17|deadurl=yes}}</ref>.

Станом на 31 грудня 2011 у гміні проживало 7183 особи<ref name=population>{{cite web|url=http://www.stat.gov.pl/gus/5840_13211_PLK_HTML.htm|title=Ludnosc w gminach wedlug stanu w dniu 31.12.2011 r.|date=2012-08-13|publisher=[[Центральний статистичний офіс Польщі]]|language=пол.|trans_title=Населення у гмінах станом на 31.12.2011|format=XLS|accessdate=2012-10-07|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HdSniVGY?url=http://www.stat.gov.pl/gus/5840_13211_PLK_HTML.htm|archivedate=25.06.2013|deadurl=yes}}</ref>.

== Площа ==
Згідно з даними за 2007 рік площа гміни становила 49.24 км², у тому числі<ref name=regioset>{{cite web|url=http://www.regioset.pl/gazeta.php?choice=1676|title=Gmina Zarzecze|publisher=REGIOset.pl|language=пол.|accessdate=2012-10-07|archiveurl=https://web.archive.org/web/20071021173916/http://www.regioset.pl/gazeta.php?choice=1676|archivedate=2007-10-21|deadurl=yes}}</ref>:
* орні землі: 82.00%
* ліси: 9.00%

Таким чином, площа гміни становить 7.05% площі повіту.

== Населення ==
Станом на 31 грудня 2011<ref name=population />:
{| class="wikitable"
!Опис || colspan=2|Загалом || colspan=2|Чоловіки || colspan=2|Жінки
|-
|одиниця || осіб || % || осіб || % || осіб || %
|--
|все || '''7183''' || 100 || 3547 || 49.38 || 3636 || 50.62
|--
|міське || 0 || 100 || 0 ||  || 0 ||
|--
|сільське || 7183 || 100 || 3547 || 49.38 || 3636 || 50.62
|}

== Солтиства ==

* [[Киселів (Підкарпатське воєводство)|Киселів]]
* [[Лапаївка (Підкарпатське воєводство)|Лапаївка]]
* [[Мацьківка]]
* [[Полнятичі]]
* [[Рожнятів (Польща)|Рожнятів]]
* [[Сіннів]]
* [[Залісся Журівське]]
* [[Заріччя (Польща)|Заріччя]]
* [[Журовички]]

== Сусідні гміни ==
Гміна Зажече межує з такими гмінами: [[Каньчуга (гміна)|Каньчуга]], [[Павлосюв (гміна)|Павлосюв]], [[Переворськ (гміна)|Переворськ]], [[Переворськ]], [[Прухник (гміна)|Прухник]], [[Розвинниця (гміна)|Розьвениця]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Переворський повіт}}
{{Гміна Заріччя}}

{{Портали|Польща|Географія}}

[[Категорія:Гміни Підкарпатського воєводства|Зажече]]
[[Категорія:Переворський повіт|Зажече]]

title: — Гміна —

· Прапор: · Герб

Країна: Польща

Воєводство: Підкарпатське

Повіт: Переворський

— Гміна —:
Площа
Населення (31 грудня 2011)
Вебсайт: http://www.gminazarzecze.pl


text:
# Kormoran (1938)
Kormoran — найбільший допоміжний крейсер Крігсмаріне Другої світової війни був збудований 1938 як вантажний корабель Steiermark. Озброєний «Корабель 41» (нім. Schiff 41)використовувався у торговій війні у регіоні Індійського океану. У Royal Navy відомий як Рейдер G (англ. Raider G). Єдиний допоміжний крейсер, що потопив військовий корабель.

## Історія
Був збудований у корабельні Germaniawerft в Кілі для лінії Гамбург — Америка HAPAG. На початку 1940 перебудований у корабельні Deutsche Werft Гамбургу на допоміжний крейсер Kormoran і 9 жовтня 1940 прийнятий на службу під командуванням корветтен-капітана Теодора Детмерса. Він вийшов з Готенгафен 3 грудня 1940 і 12 грудня прорвався через Данську протоку до Атлантики. 6 січня 1941 потопив перший з 11 кораблів (загальний тоннаж 70 000 брт). З 16 -24 жовтня 1941 діяв в Індійському океані західніше Австралії разом з кораблем постачання «Кульмерланд».

### Бій
19 листопада 1941 Kormoran виявив і почав переслідувати легкий крейсер HMAS Sydney (D48), який мав більшу швидкість. Крейсер мав намір провести звичну перевірку вантажного корабля. Над «Kormoran» був піднятий нідерландський прапор. Капітан подав інформацію, що судно називається «Straat Malakka» і йде до Джакарти. Зволікаючи час, сигнальні прапори піднімали у місцях, які погано проглядались з «Sydney» і їх доводилось піднімати в іншому місці, чи світлові сигнали подавались з помилками, через що їх необхідно було повторяти. З «Sydney» не надавали команду зупинити машини, не надавали запит на базу про можливість знаходження даного корабля у даному квадраті. З «Kormoran» бачили, що не всі розрахунки на «Sydney» зайняли свої місця біля гармат, деякі з яких все ж були спрямованих у їхню сторону. Відстань скоротилась до 1000 м і капітан «Kormoran» не міг дати відповідь на запит про таємні коди корабля, яких він не знав.
Тому «Kormoran» о 17:30 відкрив вогонь по крейсеру. Менш ніж за 5 хвилин HMAS «Sydney» отримав 50 попадань 150-мм гармат, екіпаж на палубі вражали черги 37-мм і 20-мм швидкострільних зенітних гармат. Першим залпом був зруйнований командирський мостик, пункт управління вогнем, де очевидно загинуло командування крейсера. З пошкодженого гідролітака виливалось пальне, що викликало пожежу на палубі. Носові башти австралійського крейсера дали перший неприцільний залп, після чого вони були виведені з ладу однієї з двох торпед, що попали в корпус. Третім залпом з «Kormoran» була пошкоджена верхня задня башта «Sydney». Єдиний прицільний залп його задньої нижньої башти викликав пожежу машинного відділення рейдера, а 4 випущені торпеди пройшли мимо цілі. Палаючий HMAS «Sydney» пересік курс «Kormoran» чи то у спробі протаранити, чи втративши управління і став віддалятись. Задні гармати «Kormoran» обстрілювали його до 18:30, коли капітан наказав припинити вогонь. «Kormoran» практично втратив машинне відділення через пожежу. Через загрозу захоплення корабля капітан вирішив його самозатопити. Оскільки вся команда не поміщалась на збережених шлюпках, з трюму вручну підняли стальні шлюпки і спустили на воду. Команда покинула до 23:00 «Kormoran». Капітан включив таймер підривного пристрою і останнім покинув корабель, на якому через 20 хв. вибухнула вибухівка, потім міни і він затонув.
Легкий крейсер не встиг подати жодних повідомлень на базу і його доля була невідомою до висадки на узбережжі Австралії біля міста Карнарвон біля сотні німецьких моряків з двох рятувальних шлюпок. Це викликало спочатку паніку від можливого німецького десанту в Австралії. Інші шлюпки підібраали корблі. Загалом з 397 членів екіпажу врятувалось 316, відпущених 1947 на Батьківщину. Вони розказали, що до 22:00 бачили на півдні заграву з палаючого HMAS «Sydney». Ні решток крейсера, чи 645 моряків не знайшли.
Лише 12 березня 2008 на глибині 2.560 м віднайшли рештки «Kormoran» за 241 км від узбережжя Австралії та за 4 милі від місця бою. 16 березня 2008 за 22 кілометри від рейдера і 8 миль від місця бою віднайшли рештки HMAS «Sydney» на глибині 2.470 м.

title: Kormoran (1938)

wikitext:
{{Військовий корабель
| Назва                    = Корморан  •  Штаєрмарк
| Оригінал назви           = Kormoran • Steiermark
| Ілюстрація               = Bundesarchiv Bild 146-1985-117-02A, Hilfskreuzer Kormoran.jpg
| Підпис                   =  Kormoran. 1940
| Тип судна                = Допоміжний крейсер
| Прапор                   = [[Файл:War ensign of Germany (1938-1945).svg|30px]]
| Порт =
| Організація =
| Виготовлювач = [[Friedrich Krupp Germaniawerft|Germaniawerft]], Кіль
| Будівництво розпочато =
| Спущено = 15 вересня 1938
| Експлуатація з = 9 жовтня 1940
| Виведений =
| Статус = 19 листопада 1941 самозатоплений екіпажем
| Водотоннажність = 19.900 т
| Довжина = 164,0 [[Метр|м]]
| Ширина = 20,2 м
| Висота =
| Осадка = макс. 8,5 м
| Бронювання =
| Двигуни = дизель-електричн. 4×9 циліндрові [[Дизельний двигун|дизель]] • 2 електромотори
| Гвинти = 1
| Потужність = 16.000 [[к.с.]] (11.768 [[Ват|кВт]])
| Швидкість = max. 18 [[Вузол (одиниця швидкості)|вуз.]] 33 (км/год.)
| Автономність плавання =
| Екіпаж = 401 чол.
| Артилерія =
6 × 150 мм L/45 (1.800 [[Снаряд|набоїв]])
2 × 37 мм L/45 (3.000 набоїв)
5 × 20 мм L/65 (10.000 набоїв)
| Торпедно-мінне озброєння = 6 × [[Торпедний апарат|ТА]] ⌀ 533 мм • 360 морських мін
| Ракетне озброєння =
| Зенітне озброєння =
| Авіація = 2×[[Arado Ar 196]]
}}
'''Kormoran''' — найбільший [[допоміжний крейсер]] [[Крігсмаріне]] [[Друга світова війна|Другої світової війни]] був збудований 1938 як вантажний корабель Steiermark. Озброєний «Корабель 41» ({{lang-de|Schiff 41}})використовувався у [[Рейдери (кораблі)|торговій війні]] у регіоні [[Індійський океан|Індійського океану]]. У [[Королівський військово-морський флот Великої Британії|Royal Navy]] відомий як Рейдер G ({{lang-en|Raider G}}). Єдиний допоміжний крейсер, що потопив [[військовий корабель]].

== Історія ==
Був збудований у [[Верф|корабельні]] [[Friedrich Krupp Germaniawerft|Germaniawerft]] в [[Кіль (місто)|Кілі]] для лінії [[Гамбург]] — [[Америка]] HAPAG<ref>{{iw|Hamburg-Amerikanische Packetfahrt-Actien-Gesellschaft||de}}</ref>. На початку 1940 перебудований у корабельні {{iw|Deutsche Werft||de}} [[Гамбург]]у на допоміжний крейсер Kormoran і 9 жовтня 1940 прийнятий на службу під командуванням [[Капітан III рангу|корветтен-капітана]] Теодора Детмерса<ref>{{iw|Theodor Detmers||de}}</ref>. Він вийшов з [[Гдиня|Готенгафен]] 3 грудня 1940 і 12 грудня прорвався через [[Данська протока|Данську протоку]] до [[Атлантичний океан|Атлантики]]. 6 січня 1941 потопив перший з 11 кораблів (загальний тоннаж 70 000 брт). З 16 -24 жовтня 1941 діяв в Індійському океані західніше [[Австралія|Австралії]] разом з {{iw|3=de|4=Kulmerland (Schiff, 1929)|корабель постачання «Кульмерланд»|кораблем постачання «Кульмерланд»}}.

=== Бій ===
[[Файл:Sydney II camouflage.jpg|міні|ліворуч|200пкс|HMAS Sydney. 1940]]
[[19 листопада]] [[1941]] Kormoran виявив і почав переслідувати [[легкий крейсер]] [[HMAS Sydney (D48)]], який мав більшу швидкість. Крейсер мав намір провести звичну перевірку вантажного корабля. Над «Kormoran» був піднятий [[Нідерланди|нідерландський]] прапор. Капітан подав інформацію, що судно називається «Straat Malakka» і йде до [[Джакарта|Джакарти]]. Зволікаючи час, [[Міжнародні морські сигнальні прапори|сигнальні прапори]] піднімали у місцях, які погано проглядались з «Sydney» і їх доводилось піднімати в іншому місці, чи світлові сигнали подавались з помилками, через що їх необхідно було повторяти. З «Sydney» не надавали команду зупинити машини, не надавали запит на базу про можливість знаходження даного корабля у даному квадраті. З «Kormoran» бачили, що не всі розрахунки на «Sydney» зайняли свої місця біля гармат, деякі з яких все ж були спрямованих у їхню сторону. Відстань скоротилась до 1000 м і капітан «Kormoran» не міг дати відповідь на запит про таємні коди корабля, яких він не знав.
[[Файл:HMAS Sydney 1934 crew.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Екіпаж HMAS Sydney. Липень 1940]]

Тому «Kormoran» о 17:30 відкрив вогонь по крейсеру. Менш ніж за 5 хвилин HMAS «Sydney» отримав 50 попадань 150-мм гармат, [[екіпаж]] на палубі вражали черги 37-мм і 20-мм швидкострільних [[Зенітна гармата|зенітних гармат]]. Першим залпом був зруйнований командирський мостик, пункт управління вогнем, де очевидно загинуло командування крейсера. З пошкодженого [[гідролітак]]а виливалось пальне, що викликало пожежу на палубі. Носові башти австралійського крейсера дали перший неприцільний залп, після чого вони були виведені з ладу однієї з двох торпед, що попали в корпус. Третім залпом з «Kormoran» була пошкоджена верхня задня башта «Sydney». Єдиний прицільний залп його задньої нижньої башти викликав пожежу машинного відділення рейдера, а 4 випущені торпеди пройшли мимо цілі. Палаючий HMAS «Sydney» пересік курс «Kormoran» чи то у спробі протаранити, чи втративши управління і став віддалятись. Задні гармати «Kormoran» обстрілювали його до 18:30, коли капітан наказав припинити вогонь. «Kormoran» практично втратив машинне відділення через пожежу. Через загрозу захоплення корабля капітан вирішив його самозатопити. Оскільки вся команда не поміщалась на збережених шлюпках, з трюму вручну підняли стальні шлюпки і [[Церемонія спуску судна на воду|спустили на воду]]. Команда покинула до 23:00 «Kormoran». Капітан включив таймер підривного пристрою і останнім покинув корабель, на якому через 20 хв. вибухнула вибухівка, потім міни і він затонув<ref>{{Cite web |url=http://www.spiegel.de/einestages/legendaere-seeschlacht-a-949279.html |title=Legendäre Seeschlacht (нім.) |accessdate=20 жовтня 2014 |archive-date=13 жовтня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141013222104/http://www.spiegel.de/einestages/legendaere-seeschlacht-a-949279.html }}</ref>.
[[Файл:Kormoran senior officers.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Офіцери Kormoran. 11 лютого 1943]]

Легкий крейсер не встиг подати жодних повідомлень на базу і його доля була невідомою до висадки на узбережжі Австралії біля міста Карнарвон<ref>{{iw|Carnarvon, Western Australia}}</ref> біля сотні німецьких моряків з двох [[Рятувальна шлюпка|рятувальних шлюпок]]. Це викликало спочатку паніку від можливого німецького десанту в Австралії. Інші шлюпки підібраали корблі. Загалом з 397 членів екіпажу врятувалось 316, відпущених 1947 на Батьківщину. Вони розказали, що до 22:00 бачили на півдні заграву з палаючого HMAS «Sydney». Ні решток крейсера, чи 645 моряків не знайшли.

Лише 12 березня 2008 на глибині 2.560 м віднайшли рештки «Kormoran» за 241 км від узбережжя Австралії та за 4 [[Морська миля|милі]] від місця бою. 16 березня 2008 за 22 кілометри від рейдера і 8 миль від місця бою віднайшли рештки HMAS «Sydney» на глибині 2.470 м.

== Джерела ==
[[Файл:Kormoran survivors.jpg|міні|праворуч|150пкс|Рятувальні човни з Kormoran біля британського корабля {{iw|3=de|4=Centaur (Schiff, 1924)|Centaur (корабель, 1924)|Centaur}}]]
* Theodor Detmers, Jochen Brennecke: Hilfskreuzer Kormoran. 2. Auflage. Koehler, Herford 1975, ISBN 3-7822-0110-8 (нім.)
* Gröner, Erich / Dieter Jung / Martin Maass: Die deutschen Kriegsschiffe 1815—1945. Band 3: U-Boote, Hilfskreuzer, Minenschiffe, Netzleger und Sperrbrecher., Bernard & Graefe Verlag, München 1985, ISBN 3-7637-4802-4 (англ.)
* The Search to find and identify the wrecks of HMAS Sydney (II) and HSK Kormoran. 2008. Report der HMAS Sidney Search Pty Ltd (англ.)
* Schmalenbach, Paul: Die deutschen Hilfskreuzer 1895—1945. Gerhard Stalling AG, Oldenburg, Hamburg 1977, ISBN 3-7979-1877-1 (нім.)
* James Taylor: Prisoner of the Kormoran W.A. Jones’ amazing experiences on the German raider Kormoran and as a prisoner of war in Germany. Australasien Publishing Co. Pty., Sydney 1944 (англ.)
* Barbara Winter: Duell vor Australien. Hilfskreuzer Kormoran gegen Kreuzer Sydney. E.S. Mittler & Sohn, Berlin u. a. 1994, ISBN 3-8132-0441-3 (нім.)

== Посилання ==
* [http://www.findingsydney.com/gallery.asp  Wracks der Kormoran und der Sydney ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141108094351/http://findingsydney.com/gallery.asp |date=8 листопада 2014 }}
* [http://www.defence.gov.au/sydneyii/FinalReport/index.html THE LOSS OF HMAS SYDNEY II] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20091121211705/http://www.defence.gov.au/sydneyii/finalreport/index.html |date=21 листопада 2009 }} (англ.)
{{commons|Kormoran (ship, 1938)}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Кригсмарине}}

[[Категорія:Допоміжні крейсери Крігсмаріне]]
[[Категорія:Кораблі Третього Рейху]]
[[Категорія:Кораблі, побудовані в Кілі]]
[[Категорія:Кораблі 1938]]

title: Служба

Тип/клас: Допоміжний крейсер

Корабельня: Germaniawerft, Кіль

Спущено на воду: 15 вересня 1938

Введено в експлуатацію: 9 жовтня 1940

title: Параметри

Осадка: макс. 8,5 м

title: Технічні дані

Рухова установка: дизель-електричн. 4×9 циліндрові дизель • 2 електромотори

Швидкість: max. 18 вуз. 33 (км/год.)

title: Озброєння

Торпедно-мінне озброєння: 6 × ТА ⌀ 533 мм • 360 морських мін

Авіація: 2×Arado Ar 196


text:
# Принцип максимізації потужності
Принцип максимізації потужності:  системи з потужною  енергетикою витісняють системи з більш низькою енергетичною «потужністю». Ймовірно, слід додати «як правило», адже іноді низькоенергетичні системи мають переваги у силу меншого впливу на середовище і кращої відповідності настільки ж низькому енергетичному потенціалу цього середовища. Мабуть, слід більш точно враховувати закон оптимальності. Наприклад, багато примітивних і низькоенергетичних видів живого у відносно стабільному середовищі залишаються незмінними і цілком конкурентоспроможними протягом мільйонів років, хоча навколо існують так чи інакше конкуруючі більш, здавалося б, енергетично досконалі і більш високо організовані види.

## Ресурси Інтернету
- Теоремы экологии [Архівовано 20 липня 2014 у Wayback Machine.]

title: Принцип максимізації потужності

wikitext:
'''Принцип максимізації потужності''': [[система | системи]] з потужною [[енергія | енергетикою]] витісняють системи з більш низькою енергетичною «потужністю». Ймовірно, слід додати «як правило», адже іноді низькоенергетичні системи мають переваги у силу меншого впливу на середовище і кращої відповідності настільки ж низькому енергетичному потенціалу цього середовища. Мабуть, слід більш точно враховувати [[закон оптимальності]]. Наприклад, багато примітивних і низькоенергетичних видів живого у відносно стабільному середовищі залишаються незмінними і цілком конкурентоспроможними протягом мільйонів років, хоча навколо існують так чи інакше конкуруючі більш, здавалося б, енергетично досконалі і більш високо організовані види.

== Див. також ==
* [[Закон максимізації енергії і інформації]]

== Література ==
* Біологічний словник / За ред. [[Ситник Костянтин Меркурійович|К. М. Ситника]], [[Топачевський Вадим Олександрович|В. О. Топачевського]]. — 2-ге вид. — К.: Голов. ред. УРЕ, 1986. — 679 с.
* [[Дедю Іон Ілліч|Дедю И. И.]] Экологический энциклопедический словарь. — Кишинев, 1989.
* [[Звєрєв Анатолій Тихонович|Зверев А. Т.]] Основные законы экологии. — М.,: Издат. дом Паганель, 2009. — 171 с.
* [[Кондратюк Євген Миколайович|Кондратюк Е. М.]], [[Хархота Ганна Іванівна|Хархота Г. І.]] Словник-довідник з екології. — К.: Урожай, 1987. — 147 с.
* [[Миркін Борис Михайлович|Миркин Б. М.]], [[Розенберг Геннадій Самуїлович|Розенберг Г. С.]] Толковый словарь современной фитоценологии. — М.: Наука, 1983. — 130 с.
* [[Реймерс Микола Федорович|Реймерс Н. Ф.]] Природопользование: Словарь-справочник. М.: Мысль, 1990. — 639 с.
* Реймерс Н. Ф., [[Яблоков Олексій Володимирович|Яблоков А. В.]] Словарь терминов и понятий, связанных с охраной природы. — М.: Наука, 1982. — 144 с.
* {{СБТ}}
* Словарь-справочник по экологии / К. М. Сытник, [[Брайон Олександр Володимирович|А. В. Брайон]], А. В. Гордецкий и др. — К.: Наук. думка, 1994. — 663 с.
* McIntosh Robert P. The Background of Ecology: Concept and Theory. Cambridge University Press. Cambridge. – London, N.-Y., New Rochelle, Sydney, Melbourne, 1985. - 383 p.
* Bennett R.J., Chorley R.J. Environmental systems: Philosophy, analisis and control. – London : Methuen and C Ltd., 1978. - 624 p.

== Ресурси Інтернету ==
* [http://www.sivatherium.narod.ru/library/Reimers/glava_03.htm Теоремы экологии] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140720014909/http://sivatherium.narod.ru/library/Reimers/glava_03.htm |date=20 липня 2014 }}

[[Категорія:Екологічні закони]]
[[Категорія:Екологічна термінологія]]