text:
# Сяхоу Юань
Сяхоу Юань (спрощ.: 夏侯渊; кит. трад.: 夏侯淵; піньїнь: xiàhóu yuān; ? — 219) — китайський державний діяч, військовик періоду Саньґо. Генерал і родич Цао Цао, засновника династії Вей. Двоюрідний брат полководця Сяхоу Дуня. Брав участь в кампаніях проти Лю Бея, Сунь Цзюаня та Люй Бу. Посмертне ім'я — князь Мінь.

## Біографія
Сяхоу Юань походив із повіту Цяо країни Пей. Був двоюрідним братом Цао Цао, батько якого Цао Сун походив з роду Сяхоу.
190 року приєднався на заклик Цао Цао знищити диктатора Дун Чжо. Незабаром став генералом. В битвах завжди виривався вперед, постійно перебував у найнебезпечніших місцях. Був майстром раптових атак і маневрів що породило приказку: «генерал Сяхоу Дунь долає п'ятсот миль за три дні, а тисячу миль — за шість».
211 року брав участь у битві при перевалі Тун, в якій розбив війська Ма Чао й Хань Суя. Керував завоюванням Гуаньчжунської рівнини й підкоренням провінції Лян. Використовував тактику випаленої землі й превентивних ударів у боротьбі з частинами Хань Суя, що складалися з племен цян. Зміг виманити його на бій у відкритій місцевості й розбив дощенту. Змусив племена цян присягнути Цао Цао.
Попри сміливість і войовничість був необачливим, що викликало хвилювання Цао Цао. Через необережність потрапив у пастку противника і загинув на горі Дінцзюнь від рук полководця Лю Бея — Хуан Чжуна. У зв'язку з цим Цао Цао втратив район Ханьчжун.

title: Сяхоу Юань

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 =
| жінка                =
| місце_проживання     =
| інші_імена           = Мяоцай<ref>{{zh|c=妙才|p=miàocái}}.</ref>
| зображення = Xiahou Yuan Portrait.jpg
| розмір_зображення = 230пкс
| підпис_зображення = Сяхоу Юань з алебардою
| ім'я_при_народженні =
| дата_народження = ?
| місце_народження =
| дата_смерті = 219
| місце_смерті =
| причина_смерті =
| громадянство =
| національність =
| Alma_mater =
| відомий_(відома) =
| рід_діяльності =
| титул =
| посада =
| військове звання =
| платня =
| термін =
| попередник =
| наступник =
| партія =
| головував_(-ла) =
| конфесія =
| чоловік =
}}
'''Сяхоу Юань''' ({{zh|t=夏侯淵|s=夏侯渊|p=xiàhóu yuān}}; ? — [[219]]) — [[китай|китайський]] державний діяч, військовик періоду [[Період Саньґо|Саньґо]]. Генерал і родич [[Цао Цао]], засновника династії [[династія Вей|Вей]]. Двоюрідний брат полководця [[Сяхоу Дунь|Сяхоу Дуня]]. Брав участь в кампаніях проти [[Лю Бей|Лю Бея]], [[Сунь Цзюань|Сунь Цзюаня]] та [[Люй Бу]]. Посмертне ім'я — [[хоу (титул)|князь]] Мінь<ref>{{zh|c=愍侯|p=mǐnhóu, ''Мінь-хоу''}}.</ref>.

== Біографія ==
Сяхоу Юань походив із повіту Цяо країни Пей<ref>{{lang-zh|沛国譙県}}. Сучасне місто [[Бочжоу]] провінції [[Аньхой]], [[КНР]].</ref>. Був двоюрідним братом [[Цао Цао]], батько якого [[Цао Сун]] походив з роду Сяхоу.

[[190]] року приєднався на заклик Цао Цао знищити диктатора [[Дун Чжо]]. Незабаром став генералом. В битвах завжди виривався вперед, постійно перебував у найнебезпечніших місцях. Був майстром раптових атак і маневрів що породило приказку: «генерал Сяхоу Дунь долає п'ятсот миль за три дні, а тисячу миль — за шість».

[[211]] року брав участь у [[битва при перевалі Тун|битві при перевалі Тун]], в якій розбив війська [[Ма Чао]] й [[Хань Суй|Хань Суя]]. Керував завоюванням [[Гуаньчжун]]ської рівнини й підкоренням провінції [[провінція Лян|Лян]]. Використовував тактику випаленої землі й превентивних ударів у боротьбі з частинами Хань Суя, що складалися з племен [[цян (народ)|цян]]. Зміг виманити його на бій у відкритій місцевості й розбив дощенту. Змусив племена цян присягнути Цао Цао.

Попри сміливість і войовничість був необачливим, що викликало хвилювання Цао Цао. Через необережність потрапив у пастку противника і загинув на горі Дінцзюнь від рук полководця [[Лю Бей|Лю Бея]] — [[Хуан Чжун|Хуан Чжуна]]. У зв'язку з цим Цао Цао втратив район [[Ханьчжун]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела та література ==
{{Енциклопедія Ніппоніка-2}}
{{Рубель Історія сходу}}
* {{ref-ru}} [http://lib.ru/POECHIN/SANGUO/sanguo.txt Ло Гуань-Чжун. Троецарствие: в 2 т. — Москва: «Художественная литература, 1954.]

[[Категорія:Уродженці Аньхою]]
[[Категорія:Китайські військовики]]

title: Сяхоу Юань

Псевдо: Мяоцай

Народився: невідомо · Бочжоу

Помер: 219 · Mount Dingjund, Династія Вей

Країна: Східна Хань

Діяльність: офіцер

Родичі: Сяхоу Дунь, Цао Цао, Xiahou Shangd і Q11429926?

Діти: Xiahou Bad, Xiahou Weid, Xiahou Huid, Xiahou Hed, Xiahou Chengd, Xiahou Rongd і Q28415680?


text:
# Андрій Михайлович Заславський
Андрій Заславський (*д/н — після 1433) — політичний діяч Великого князівства Литовського.

## Життєпис
Походив з литовського князівського роду Заславських (гілки Гедиміновичів). Молодший син князя Михайла Євнутовича. Після його загибелі у битві на Ворсклі 1399 року розділив заславське князівством з братом Юрієм. Вперше Андрій Заславський письмо згадується 1404 року.
Ймовірно брав участь у Великій війні 1409—1411 років проти Тевтонського ордену. В подальшому став прихильником великого князя Свидригайла. 1433 року був одним з підписантів листа на адресу Базельського собору, де захищалися дії Свидригайла Ольгердовича. Можливо загинув у битві під Вількомиром 1435 року.

wikiname: ukwiki

title: Андрій Михайлович Заславський

in_language: uk

wikitext:
{{Інші імена|Андрій}}
{{Особа
| ім'я                 = Андрій Заславський
| підданство           = Велике князівство Литовське
| національність       = литвин
| конфесія     = православ'я
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                = князь
}}
'''Андрій Заславський''' (*д/н — після [[1433]]) — політичний діяч [[Велике князівство Литовське|Великого князівства Литовського]].

== Життєпис ==
Походив з литовського князівського роду [[Заславські (Гедиміновичі)|Заславських]] (гілки Гедиміновичів). Молодший син князя [[Михайло Євнутович|Михайла Євнутовича]]. Після його загибелі у битві на Ворсклі 1399 року розділив заславське князівством з братом [[Юрій Михайлович Заславський|Юрієм]]. Вперше Андрій Заславський письмо згадується 1404 року.

Ймовірно брав участь у Великій війні 1409—1411 років проти Тевтонського ордену. В подальшому став прихильником великого князя [[свидригайло Ольгердович|Свидригайла]]. 1433 року був одним з підписантів листа на адресу [[Базельський собор|Базельського собору]], де захищалися дії Свидригайла Ольгердовича. Можливо загинув у [[Битва під Вількомиром|битві під Вількомиром]] 1435 року.

== Джерела ==
* Bullarium Poloniae. — Romae; Lublini, 1995. — T. V. — S. 251, Nr 1361
* Войтович Л. В. 4.6. Гедиміновичі. Євнутовичі. // Князівські династії Східної Європи (кінець IX — початок XVI ст.): склад, суспільна і політична роль. — Львів: Інститут українознавства ім. І. Крип'якевича, 2000. — 649 с. — {{ISBN|966-02-1683-1}}

{{ac}}

[[Категорія:Заславські (Гедиміновичі)]]

title: Андрій Заславський

Народився: невідомо

Помер: не раніше 22 березня 1433 і не пізніше 1443

Підданство: Велике князівство Литовське

Національність: литвин

Титул: князь

Конфесія: православ'я

Рід: Заславські

Батько: Михайло Євнутович


text:
# Ян де Квай
Ян Едуард де Квай (26 серпня 1901 – 4 липня 1985) — нідерландський політик вже неіснуючої Католицької народної партії (KVP), нині Християнсько-демократичного заклику (CDA), психолог, який обіймав посаду прем'єр-міністра Нідерландів з 19 травня 1959 до 24 липня 1963 року.
Де Квай вивчав прикладну психологію та літературу в Утрехтському університеті, отримавши ступінь магістра психології та літератури, після чого здобув післядипомну освіту (аспірантуру) з клінічної психології в Стенфордському університеті, отримавши ступінь магістра соціальних наук. З вересня 1927 року по серпень 1939 року працював науковим співробітником і доцентом прикладної психології в Тілбурзькому університеті, після чого захистив дисертацію в альма-матер і отримав ступінь доктора психології в галузі прикладної психології, а також працював професором прикладної психології, ділового адміністрування та теорію організацій в Тілбурзькому університеті з березня 1933 до серпня 1939 року. З січня 1938 року по січень 1939 року де Квай також обіймав посаду Великого ректора університету. Під час Другої світової війни де Квай був одним із засновників суперечливого Голландського союзу в липні 1940 року, але організація була розпущена німецькою окупаційною владою в грудні 1941 року. Незадовго до закінчення війни де Квай був призначений військовим міністром в третьому кабінеті Гербранді , останньому уряді у вигнанні, який приступив до виконання своїх обов'язків 4 квітня 1945 року. Після формування нового кабінету міністрів де Квай не увійшов до його складу. Де Квай продовжував активну політичну діяльність і у вересні 1946 року був номінований на посаду наступного королівського комісара Північного Брабанту, який вступив на посаду 1 листопада 1946 року. Після виборів 1959 року де Квай був переконаний очолити новий кабінет міністрів. Після успішного формування кабінету міністрів де Квай сформував кабінет і став прем'єр-міністром Нідерландів, вступивши на посаду 19 травня 1959 року.
Перед виборами 1963 року де Квай заявив, що він не буде виконувати обов'язки прем'єр-міністра ще один термін або не буде балотуватися на виборах. Де Квай пішов у відставку після того, як 24 липня 1963 року було сформовано Кабінет Марійнена. Де Квай був обраний членом Сенату після виборів до Сенату 1963 року і вступив на посаду 25 червня 1963 року, виконуючи обов'язки лідера фракції та речника Міністерства закордонних справ . Після політичної кризи де Квай був призначений віце-прем'єр-міністром і міністром транспорту та водного господарства в тимчасовому кабінеті Зійлстра, який вступив на посаду 22 листопада 1966 року. Невдовзі після цього де Квай оголосив, що відмовляється від роботи в новому кабінеті, і повернувся до Сенату, де працював з 13 червня 1967 року до 16 вересня 1969 року.
Де Квай пішов з активної політики у 68 років і почав працювати у приватному та державному секторах як корпоративний та некомерційний директор, а також працював у кількох державних комісіях та радах від імені уряду. Де Квай був відомий своїми здібностями ефективного командного лідера та вмінням досягати консенсусу. Під час свого прем'єрства його кабінет відповідав за основні реформи в системі освіти, державному секторі, соціальному забезпеченні та врегулювання кількох великих криз, таких як суперечка навколо Західної Нової Гвінеї. Де Квай відійшов від публічного життя і жив на пенсії до своєї смерті в липні 1985 року у віці 83 років. Він є лідером першого кабінету міністрів, який пропрацював повний термін після Другої світової війни, і його прем'єрство незмінно оцінюється науковцями та громадськістю на середній рівень.

title: Ян де Квай

wikitext:
{{універсальна картка}}

'''Ян Едуард де Квай''' ([[26 серпня]] [[1901]] – [[4 липня]] [[1985]]) — нідерландський політик вже неіснуючої [[Католицька народна партія|Католицької народної партії]] (KVP), нині [[Християнсько-демократичний заклик|Християнсько-демократичного заклику]] (CDA), [[психолог]], який обіймав посаду [[Прем'єр-міністр Нідерландів|прем'єр-міністра Нідерландів]] з 19 травня 1959 до 24 липня 1963 року<ref>{{cite web|url=http://resources.huygens.knaw.nl/bwn1880-2000/lemmata/bwn3/quay|title=Quay, Jan Eduard de (1901-1985)|publisher=Huygens ING|date=12 листопада 2013|access-date=27 травня 2019|language=nl}}</ref>.

Де Квай вивчав [[Прикладна психологія|прикладну психологію]] та [[література|літературу]] в [[Утрехтський університет|Утрехтському університеті]], отримавши ступінь магістра психології та літератури, після чого здобув [[Післядипломна освіта|післядипомну освіту]] (аспірантуру) з [[Клінічна психологія|клінічної психології]] в [[Стенфордський університет|Стенфордському університеті]], отримавши ступінь магістра соціальних наук. З вересня 1927 року по серпень 1939 року працював науковим співробітником і доцентом прикладної психології в Тілбурзькому університеті, після чого захистив [[Дипломна робота|дисертацію]] в [[альма-матер]] і отримав ступінь доктора психології в галузі прикладної психології, а також працював професором прикладної психології, [[бізнес-адміністрування|ділового адміністрування]] та [[Теорія організацій|теорію організацій]] в Тілбурзькому університеті з березня 1933 до серпня 1939 року. З січня 1938 року по січень 1939 року де Квай також обіймав посаду Великого ректора університету. Під час Другої світової війни де Квай був одним із засновників суперечливого Голландського союзу в липні 1940 року, але організація була розпущена [[Райхскомісаріат Нідерланди|німецькою окупаційною владою]] в грудні 1941 року. Незадовго до закінчення війни де Квай був призначений військовим міністром в третьому кабінеті Гербранді , останньому уряді у вигнанні, який приступив до виконання своїх обов'язків 4 квітня 1945 року. Після формування нового кабінету міністрів де Квай не увійшов до його складу. Де Квай продовжував активну політичну діяльність і у вересні 1946 року був номінований на посаду наступного королівського комісара Північного Брабанту, який вступив на посаду 1 листопада 1946 року. Після виборів 1959 року де Квай був переконаний очолити новий кабінет міністрів. Після успішного формування кабінету міністрів де Квай сформував кабінет і став прем'єр-міністром Нідерландів, вступивши на посаду 19 травня 1959 року.

Перед виборами 1963 року де Квай заявив, що він не буде виконувати обов'язки прем'єр-міністра ще один термін або не буде балотуватися на виборах. Де Квай пішов у відставку після того, як 24 липня 1963 року було сформовано Кабінет Марійнена. Де Квай був обраний членом Сенату після виборів до Сенату 1963 року і вступив на посаду 25 червня 1963 року, виконуючи обов'язки лідера фракції та [[речник]]а [[Міністерство закордонних справ Нідерландів|Міністерства закордонних справ ]]. Після політичної кризи де Квай був призначений віце-прем'єр-міністром і міністром транспорту та водного господарства в тимчасовому кабінеті Зійлстра, який вступив на посаду 22 листопада 1966 року. Невдовзі після цього де Квай оголосив, що відмовляється від роботи в новому кабінеті, і повернувся до Сенату, де працював з 13 червня 1967 року до 16 вересня 1969 року.

Де Квай пішов з активної політики у 68 років і почав працювати у приватному та [[Державний сектор|державному секторах]] як корпоративний та некомерційний директор, а також працював у кількох державних комісіях та радах від імені уряду. Де Квай був відомий своїми здібностями ефективного [[Тимлід|командного лідера]] та [[Знаходження консенсусу|вмінням досягати консенсусу]]. Під час свого прем'єрства його кабінет відповідав за основні реформи в системі [[Освіта в Нідерландах|освіти]], державному секторі, [[Соціальне забезпечення|соціальному забезпеченні]] та врегулювання кількох великих криз, таких як суперечка навколо Західної Нової Гвінеї. Де Квай відійшов від публічного життя і жив на пенсії до своєї смерті в липні 1985 року у віці 83 років. Він є лідером першого кабінету міністрів, який пропрацював повний термін після Другої світової війни, і його прем'єрство незмінно оцінюється науковцями та громадськістю на середній рівень<ref>{{cite web|url=https://www.bhic.nl/ontdekken/verhalen/jan-eduard-de-quay-1901-1985|title=Jan Eduard de Quay (1901-1985)|publisher=Brabants Historisch Informatie Centrum|date=5 вересня 2009|access-date=21 березня 2017|language=nl}}</ref><ref>{{in lang|nl}} [http://www.geschiedenis24.nl/nieuws/2006/januari/Willem-Drees-gekozen-tot-D-premier-na-WO-II.html Willem Drees gekozen tot 'Dé premier na WO II'], Geschiedenis24.nl, 15 January 2006</ref><ref>{{in lang|nl}} [http://www.nrc.nl/nieuws/2013/09/28/nrc-enquete-drees-en-lubbers-beste-premiers-sinds-1900/ NRC-enquête: Drees en Lubbers beste premiers sinds 1900], NRC Handelsblad, 28 September 2013</ref><ref>{{in lang|nl}} [https://www.ioresearch.nl/actueel/mark-rutte-gezien-als-beste-premier-sinds-woii/ I&O Research], I&O Research, 13 March 2020</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Міністри оборони Нідерландів}}
[[Категорія:Прем'єр-міністри Нідерландів]]

Громадянство: Нідерланди

Місце народження: Гертогенбос

Місце смерті: Beersd

У шлюбі з: Maria de Quay-van der Landed

Рід діяльності: політик, психолог, викладач університету, письменник

Працівник у: Утрехтський університет, Тілбурзький університетd і Тілбурзький університетd

Посада: Прем'єр-міністр Нідерландів, Minister of Transport, Public Works and Water Managementd, член Сенату Нідерландів, міністр оборони, Віце-прем'єр-міністр Нідерландів і Q64415987?

Заклад освіти: Утрехтський університет і Catholic Comprehensive School, Breuld

Член політичної партії: Roman Catholic State Partyd і Католицька народна партія

Військове звання: майор

Отримані відзнаки: Командор ордена Нідерландського лева

Роботи в колекції: Museon-Omniversumd

Статус авторського права як автора: роботи захищено авторським правомd


text:
# Einsamkeit
Einsamkeit (укр. «Самотність») — другий студійний альбом швейцарського гурту Lacrimosa. Реліз відбувся в 1992 році. Він також витриманий у стилістиці darkwave, як і перший альбом Angst, але на відміну від попередника під час запису використовувалися не лише синтезатори, а також живі музичні інструменти, для чого були запрошені сесійні музиканти.

## Список композицій
| #  | Назва                              | Автор      | Тривалість |
| -- | ---------------------------------- | ---------- | ---------- |
| 1. | «Tränen Der Sehnsucht» (Part I&II) | Тіло Вольф | 9:38       |
| 2. | «Reissende Blicke»                 | Тіло Вольф | 10:35      |
| 3. | «Einsamkeit»                       | Тіло Вольф | 5:08       |
| 4. | «Diener Eines Geistes»             | Тіло Вольф | 6:39       |
| 5. | «Loblied Auf Die Zweisamkeit»      | Тіло Вольф | 9:40       |
| 6. | «Bresso»                           | Тіло Вольф | 5:01       |

## Учасники запису[Архівовано28 вересня 2011 уWayback Machine.]
- Stelio Diamantopoulos — бас-гітара;
- Eric The Phantom — скрипка;
- Roland Thaler — гітара;
- Philippe Alioth — синтезатор, фортепіано;
- Тіло Вольф — вокал, фортепіано, синтезатор, ударні.

title: Einsamkeit

wikitext:
{{Музичний альбом
 | Назва                 = Einsamkeit
 | Тип                   = [[Студійний альбом]]
 | Виконавець            = [[Lacrimosa]]
 | Обкладинка            = Einsamkeit Lacrimosa cover.jpg
 | Випущено              = [[21 грудня]] [[1992 у музиці|1992]]
 | Записаний             = [[1992 у музиці|1992]]
 | Студія                = [[Sodom & Gomorra]]
([[Біннінген]], [[Швейцарія]])
 | Жанри                 = [[darkwave]]
 | Тривалість            = 45 [[хвилина|хв]] 36 [[секунда|с]].
 | Мова                  = [[Німецька мова|Німецька]]
 | Лейбл                 = [[Hall of Sermon]]
 | Продюсер              = [[Тіло Вольф]]
 | Попередній            = ''[[Angst]]''
([[1991 у музиці|1991]])
 | Рік                   = 1992
 | Наступний             = ''[[Satura]]''
([[1993 у музиці|1993]])
}}

'''''Einsamkeit''''' ([[Українська мова|укр]]. «Самотність») — другий студійний альбом швейцарського гурту [[Lacrimosa]]. Реліз відбувся в [[1992 у музиці|1992]] році. Він також витриманий у стилістиці [[darkwave]], як і перший альбом [[Angst]], але на відміну від попередника під час запису використовувалися не лише [[Синтезатор|синтезатори]], а також живі музичні інструменти, для чого були запрошені сесійні музиканти.

== Список композицій ==

{{tracklist
| headline        =
| collapsed       =
| total_length    =
| title1          = Tränen Der Sehnsucht
| note1           = Part I&II
| writer1         = [[Тіло Вольф]]
| length1         = 9:38
| title2          = Reissende Blicke
| writer2         = [[Тіло Вольф]]
| length2         = 10:35
| title3          = Einsamkeit
| writer3         = [[Тіло Вольф]]
| length3         = 5:08
| title4          = Diener Eines Geistes
| writer4         = [[Тіло Вольф]]
| length4         = 6:39
| title5          = Loblied Auf Die Zweisamkeit
| writer5         = [[Тіло Вольф]]
| length5         = 9:40
| title6          = Bresso
| writer6         = [[Тіло Вольф]]
| length6         = 5:01
}}

== Учасники запису [http://www.discogs.com/Lacrimosa-Einsamkeit-Angst/release/1516593] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110928025037/http://www.discogs.com/Lacrimosa-Einsamkeit-Angst/release/1516593 |date=28 вересня 2011 }} ==

* Stelio Diamantopoulos — [[бас-гітара]];
* Eric The Phantom — [[скрипка]];
* Roland Thaler — [[гітара]];
* Philippe Alioth — [[синтезатор]], [[фортепіано]];
* [[Тіло Вольф]] — [[вокал]], [[фортепіано]], [[синтезатор]], [[Ударні інструменти|ударні]].

{{Дискографія Lacrimosa}}

[[Категорія:Альбоми симфонічного металу]]
[[Категорія:Музичні альбоми німецькою мовою]]
[[Категорія:Альбоми Lacrimosa]]

title: Студійний альбом

Виконавець: Lacrimosa

Дата випуску: 21 грудня 1992

Жанр: darkwave

Мова: Німецька

Студія звукозапису: Sodom & Gomorra · (Біннінген, Швейцарія)

Лейбл: Hall of Sermon

Продюсер: Тіло Вольф

title: Хронологія Lacrimosa

| Попередній | Angst (1991) |: | Satura (1993) | Наступний |

Попередній: Angst · (1991)

Satura · (1993): Наступний

title: Lacrimosa

Студійні альбоми: Angst · Einsamkeit · Satura · Inferno · Stille · Elodia · Fassade · Echos · Lichtgestalt · Sehnsucht · Revolution · Hoffnung · Testimonium · Leidenschaft

Концертні альбоми: Live · Lichtjahre · Live in Mexico City

Демо і мініальбоми: Clamor · Lichtgestalten · I Lost My Star · Gift · Morning Glory · Heute Nacht

Сингли: «Alles Lüge» · «Schakal» · «Stolzes Herz» · «Alleine zu zweit» · «Der Morgen danach» · «Durch Nacht und Flut» · «The Party Is Over» · «Sapphire» · «Kelch Der Liebe» · «Feuer» · «Sellador»

Збірки: Schattenspiel

Збірки кліпів: The Clips 1993 - 1995 · The Silent Clips · The Clips · The Live History · Musikkurzfilme - The Video Collection · Lichtjahre


text:
# Благодійна Україна – 2014
Основна стаття: Національний конкурс «Благодійна Україна»
«Благодійна Україна — 2014», також III національний конкурс «Благодійна Україна»
Асоціація благодійників України оголосила старт Третього Національного конкурсу «Благодійна Україна» 22 липня 2014 року. Цього року запроваджено спеціальні відзнаки для благодійників, які найбільш ефективно працюють у визначених сферах: культура, освіта, медицина, соціальний захист. Проведення конкурсу підтримали Міністерство соціальної політики, Міністерство культури України, Міністерство освіти і науки, Міністерство охорони здоров'я.
Конкурс проводився у 9 основних та 3 спеціальних номінаціях. За кілька днів до кінця терміну подачі заявок була введена додаткова спеціальна номінація — «Благодійник: допомога з-за кордону» для відзначення зарубіжних доброчинців.
Збір конкурсних заявок тривав до 21 лютого 2015 року. Загалом на конкурс надійшло 312 заявок від благодійників з усіх куточків України. Найбільша кількість заявок — 71 — подана у номінацію «Благодійна акція (проект, програма) року». За географічним параметром лідирує місто Київ (54 заявки) — адже саме у столиці сконцентровані центральні офіси багатьох організацій і бізнес-структур. Найбільшу кількість заявок дали такі області: Житомирська (31), Одеська (29), Львівська та Сумська (по 25), Дніпропетровська (23). За напрямами доброчинної роботи заявки розподілилися наступним чином: медицина — 61, освіта — 73, культура — 49, соціальна робота — 249 заявок. На спеціальну відзнаку «Благодійник: допомога з-за кордону» було номіновано 9 доброчинців з Нідерландів, Німеччини, США, Ізраїлю, Франції, Великої Британії, Італії, Чехії.
11 березня відбулася спільна прес-конференція Оргкомітету, Конкурсної комісії, Наглядової ради та Медіа-ради, на якій були оголошені імена лауреатів конкурсу — по три благодійники в усіх конкурсних номінаціях. 11 номінацій оцінювала Конкурсна комісія, переможців у спеціальній номінації «Благодійність в медіа» визначала Медіа-рада. За рішенням Оргкомітету, у почесній номінації «Народний благодійник» не може бути іншого переможця, аніж народ України, тому традиційна процедура висування та обрання — шляхом активності користувачів у соціальних мережах — за результатами 2014 року не проводилося.
Церемонія нагородження переможців пройшла 12 березня 2015 в Києві у приміщенні Національного культурно-мистецького і музейного комплексу «Мистецький Арсенал». Переможці отримали найвищу доброчинну нагороду України — «Янгола Добра», а лауреати — пам'ятні дипломи.

### Церемонія нагородження
Вже стало традиційним проводити церемонію нагородження переможців конкурсу в НКММК «Мистецький Арсенал». Її провели Заслужена артистка України, журналіст і співачка, член Наглядової ради Національного конкурсу «Благодійна Україна» Анжеліка Рудницька і голова оргкомітету конкурсу, Президент Асоціації благодійників України Олександр Максимчук.
Оголосити найкращих доброчинців і вручити їм нагороди організатори запросили відомих українців. Участь у церемонії взяли дружина Президента України Марина Порошенко, заступник Голови КМДА Ганна Старостенко, Голова Наглядової ради МБФ «Україна 3000» Катерина Ющенко, фронтмен гурту KOZAK SYSTEM Іван Леньо, члени Наглядової ради і Правління Асоціації благодійників України, представники міністерств і відомств, посольств, представництв іноземних місій в Україні, доброчинці — номінанти конкурсу, а також громадяни, небайдужі до розвитку благодійності в Україні. Для учасників церемонії співали запрошена гостя — львівська співачка Оксана Муха, творчий колектив «Ва-банк», дуетом виступили оперна співачка Олена Гребенюк та солістка ансамблю «Українські Барви» Оксана Стебельська.

### Регіональні конкурси
Регіональна компонента III Національного конкурсу «Благодійна Україна», порівняно з попереднім роком, зросла у двічі. До вже традиційних регіональних конкурсів «Благодійна Львівщина», «Благодійна Одещина» та «Благодійна Херсонщина» додалися «Благодійна Україна — Запорізький край», «Благодійна Житомирщина» і «Благодійна Буковина».

### Організатори
Засновник конкурсу — Асоціація благодійників України, співзасновник — МБФ «Україна 3000».

### Керівні органи

#### Організаційний комітет
- Голова Оргкомітету — Олександр Максимчук, Президент Асоціації благодійників України.
- Секретар Оргкомітету — Катерина Соболева-Зоркіна, директор з розвитку та комунікацій Асоціації благодійників України.

#### Наглядова рада
- Сергій Фоменко, Голова Наглядової ради
- Марія Бурмака
- Анжеліка Рудницька
- Іван Малкович
- Оксана Забужко
- Богдан Макуц
- Іван Леньо

#### Конкурсна комісія
- Маргарита Січкар, Голова Конкурсної комісії.
- Костянтин Голубятніков, голова Наглядової ради благодійного фонду «Благомай».
- Марина Криса, президент благодійного фонду «Приятелі дітей».
- Олександр Олійник, віце-президент Асоціації благодійників України, секретар конкурсної комісії.
- Алла Прунь, виконавчий директор ІАЦ «Громадський простір».
- Максим Короденко, головний редактор газети «Освіта України»
- Артем Стельмашов, головний редактор порталу NovaUkraina.org.

В оцінюванні також взяли участь 8 незалежних експертів.

#### Медіа-рада
- Лариса Мудрак, незалежний медіа-експерт, Голова Медіа-ради[11].
- Тетяна Лебедєва, Почесний голова Незалежної асоціації телерадіомовників України.
- Дмитро Кравченко, заступник голови Державного комітету телебачення та радіомовлення України.
- Андрій Куликов, журналіст, медіа-експерт, телеведучий.
- Віктор Шлінчак, співзасновник ТОВ «Українські медійні системи», керівник проекту «Главком».
- Олег Наливайко, голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України.
- Інна Кузнєцова, головний редактор Київського бюро Української служби «Радіо Свобода».
- Юлія Бердник, директор по комунікаціям і розвитку Асоціації «Інформаційні технології України».
- Олена Розвадовська, журналіст.

#### Партнери
- Державний комітет телебачення і радіомовлення України
- Українська торгово-промислова конфедерація
- Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал»

#### Інформаційні партнери
- ІАЦ «Громадський простір»
- ІА «Соцпортал»
- ГО «Вікімедіа Україна»
- ГО «Європейський вибір»
- МА «Територія А»
- Портал «Нова Україна»

title: Благодійна Україна – 2014

wikitext:
{{Проблеми|значимість=Травень 2019|refimprove=Травень 2019|переписати=Травень 2019}}
: ''Основна стаття: [[Національний конкурс «Благодійна Україна»]]''
'''«Благодійна Україна — 2014»''', також '''III національний конкурс «Благодійна Україна»'''

[[Асоціація благодійників України]] оголосила старт Третього Національного конкурсу «Благодійна Україна» 22 липня 2014 року.<ref>{{Cite web |url=http://gurt.org.ua/news/competitions/23120/ |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archive-date=22 березня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150322172520/http://gurt.org.ua/news/competitions/23120/ }}</ref> Цього року запроваджено спеціальні відзнаки для благодійників, які найбільш ефективно працюють у визначених сферах: культура, освіта, медицина, соціальний захист. Проведення конкурсу підтримали Міністерство соціальної політики, Міністерство культури України, Міністерство освіти і науки, Міністерство охорони здоров'я.

Конкурс проводився у 9 основних та 3 спеціальних номінаціях. За кілька днів до кінця терміну подачі заявок була введена додаткова спеціальна номінація — «Благодійник: допомога з-за кордону» для відзначення зарубіжних доброчинців.

Збір конкурсних заявок тривав до 21 лютого 2015 року. Загалом на конкурс надійшло 312 заявок від благодійників з усіх куточків України.<ref>{{Cite web |url=http://blagoukraine.org/ukr/news/201-170215.html |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archive-date=10 липня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150710163527/http://blagoukraine.org/ukr/news/201-170215.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150710163527/http://blagoukraine.org/ukr/news/201-170215.html |date=2015-07-10 }}</ref> Найбільша кількість заявок — 71 — подана у номінацію «Благодійна акція (проект, програма) року». За географічним параметром лідирує місто Київ (54 заявки) — адже саме у столиці сконцентровані центральні офіси багатьох організацій і бізнес-структур. Найбільшу кількість заявок дали такі області: Житомирська (31), Одеська (29), Львівська та Сумська (по 25), Дніпропетровська (23). За напрямами доброчинної роботи заявки розподілилися наступним чином: медицина — 61, освіта — 73, культура — 49, соціальна робота — 249 заявок. На спеціальну відзнаку «Благодійник: допомога з-за кордону» було номіновано 9 доброчинців з Нідерландів, Німеччини, США, Ізраїлю, Франції, Великої Британії, Італії, Чехії.

11 березня відбулася спільна прес-конференція Оргкомітету, Конкурсної комісії, Наглядової ради та Медіа-ради, на якій були оголошені імена лауреатів конкурсу — по три благодійники в усіх конкурсних номінаціях.<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrinform.ua/ukr/news/2030984 |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150710115339/http://www.ukrinform.ua/ukr/news/2030984 |archivedate=10 липня 2015 |deadurl=yes }}</ref> 11 номінацій оцінювала Конкурсна комісія, переможців у спеціальній номінації «Благодійність в медіа» визначала Медіа-рада. За рішенням Оргкомітету, у почесній номінації «Народний благодійник» не може бути іншого переможця, аніж [[Українці|народ України]], тому традиційна процедура висування та обрання — шляхом активності користувачів у соціальних мережах — за результатами 2014 року не проводилося.

Церемонія нагородження переможців пройшла 12 березня 2015 в Києві у приміщенні Національного культурно-мистецького і музейного комплексу [[Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький арсенал»|«Мистецький Арсенал»]].<ref>{{Cite web |url=http://www.civicua.org/news/view.html?q=2423611 |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150705095730/http://www.civicua.org/news/view.html?q=2423611 |archivedate=5 липня 2015 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150705095730/http://www.civicua.org/news/view.html?q=2423611 |date=2015-07-05 }}</ref> Переможці отримали найвищу доброчинну нагороду України — «Янгола Добра», а лауреати — пам'ятні дипломи.

=== Переможці ===
{{Детальніше|Переможці Національного конкурсу «Благодійна Україна»}}

=== Церемонія нагородження ===

Вже стало традиційним проводити церемонію нагородження переможців конкурсу в [[Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький арсенал»|НКММК «Мистецький Арсенал»]]. Її провели Заслужена артистка України, журналіст і співачка, член Наглядової ради [[Національний конкурс «Благодійна Україна»|Національного конкурсу «Благодійна Україна»]] [[Рудницька Анжеліка Миколаївна|Анжеліка Рудницька]] і голова оргкомітету конкурсу, Президент [[Асоціація благодійників України|Асоціації благодійників України]] [[Максимчук Олександр Володимирович|Олександр Максимчук]].

Оголосити найкращих доброчинців і вручити їм нагороди організатори запросили відомих українців. Участь у церемонії взяли дружина Президента України [[Порошенко Марина Анатоліївна|Марина Порошенко]], заступник Голови [[Київська міська державна адміністрація|КМДА]] Ганна Старостенко, Голова Наглядової ради [[Україна 3000|МБФ «Україна 3000»]] [[Ющенко Катерина Михайлівна|Катерина Ющенко]], фронтмен гурту [[Kozak System|KOZAK SYSTEM]] [[Леньо Іван Миколайович|Іван Леньо]], члени Наглядової ради і Правління Асоціації благодійників України, представники міністерств і відомств, посольств, представництв іноземних місій в Україні, доброчинці — номінанти конкурсу, а також громадяни, небайдужі до розвитку благодійності в Україні. Для учасників церемонії співали запрошена гостя — львівська співачка [[Оксана Муха (співачка)|Оксана Муха]], творчий колектив «Ва-банк», дуетом виступили оперна співачка [[Гребенюк Олена Степанівна|Олена Гребенюк]] та солістка ансамблю [[Українські барви|«Українські Барви»]] [[Стебельська Оксана Юріївна|Оксана Стебельська]].

=== Регіональні конкурси ===
Регіональна компонента III Національного конкурсу «Благодійна Україна», порівняно з попереднім роком, зросла у двічі. До вже традиційних регіональних конкурсів «Благодійна Львівщина»,<ref>{{Cite web |url=http://blagoukraine.org/ukr/news/212-050315.html |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archive-date=10 липня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150710133224/http://blagoukraine.org/ukr/news/212-050315.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150710133224/http://blagoukraine.org/ukr/news/212-050315.html |date=2015-07-10 }}</ref> «Благодійна Одещина»<ref>{{Cite web |url=http://www.caritas.odessa.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=231:blahodiina-odeshchyna-2014&catid=102&Itemid=636 |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archive-date=15 липня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150715195118/http://www.caritas.odessa.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=231:blahodiina-odeshchyna-2014&catid=102&Itemid=636 }}</ref> та «Благодійна Херсонщина»<ref>{{Cite web |url=http://blagoukraine.org/ukr/news/213-090315.html |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archive-date=10 липня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150710132020/http://blagoukraine.org/ukr/news/213-090315.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150710132020/http://blagoukraine.org/ukr/news/213-090315.html |date=2015-07-10 }}</ref> додалися «Благодійна Україна — Запорізький край»,<ref>{{Cite web |url=http://www.penzlyk.org.ua/blago/pro.html |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archive-date=10 липня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150710142754/http://www.penzlyk.org.ua/blago/pro.html }}</ref> «Благодійна Житомирщина»<ref>{{Cite web |url=http://www.1.zt.ua/news/kultura/zhitomirskim-volonteram-i-blagodiynikam-rozdavali-angeliv-dobra-foto-ta-video.html |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archive-date=11 липня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150711000258/http://www.1.zt.ua/news/kultura/zhitomirskim-volonteram-i-blagodiynikam-rozdavali-angeliv-dobra-foto-ta-video.html }}</ref> і «Благодійна Буковина».<ref>{{Cite web |url=http://blagoukraine.org/ukr/news/207-040315.html |title=Архівована копія |accessdate=9 липня 2015 |archive-date=10 липня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150710173004/http://blagoukraine.org/ukr/news/207-040315.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150710173004/http://blagoukraine.org/ukr/news/207-040315.html |date=2015-07-10 }}</ref>

=== Організатори ===
Засновник конкурсу — [[Асоціація благодійників України]], співзасновник — МБФ [[«Україна 3000»]].

=== Керівні органи ===

==== Організаційний комітет ====
* Голова Оргкомітету — [[Олександр Максимчук]], Президент [[Асоціація благодійників_України|Асоціації благодійників України]].
* Секретар Оргкомітету — Катерина Соболева-Зоркіна, директор з розвитку та комунікацій [[Асоціація благодійників_України|Асоціації благодійників України]].

==== Наглядова рада ====
* [[Сергій Фоменко]], Голова Наглядової ради
* [[Марія Бурмака]]
* [[Анжеліка Рудницька]]
* [[Іван Малкович]]
* [[Оксана Забужко]]
* [[Богдан Макуц]]
* [[Леньо Іван Миколайович|Іван Леньо]]

==== Конкурсна комісія ====
* Маргарита Січкар, Голова Конкурсної комісії.
* [[Голубятніков Констянтин Вікторович|Костянтин Голубятніков]], голова Наглядової ради [[Благодійний фонд «Благомай»|благодійного фонду «Благомай»]].
* Марина Криса, президент [[Приятелі дітей|благодійного фонду «Приятелі дітей»]].
* Олександр Олійник, віце-президент Асоціації благодійників України, секретар конкурсної комісії.
* Алла Прунь, виконавчий директор [[Громадський простір (портал)|ІАЦ «Громадський простір»]].
* Максим Короденко, головний редактор газети «[[Освіта України]]»
* Артем Стельмашов, головний редактор порталу NovaUkraina.org.
В оцінюванні також взяли участь 8 незалежних експертів.

==== Медіа-рада ====
* [[Мудрак Лариса_Михайлівна|Лариса Мудрак]], незалежний медіа-експерт, Голова Медіа-ради<ref>{{cite web 2|url=http://www.nrada.gov.ua/ua/news/radanews/17138.html |title=Лариса Мудрак очолила медіа-раду Національного конкурсу «Благодійна Україна» |author= |deadlink=yes |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150710215359/http://www.nrada.gov.ua/ua/news/radanews/17138.html |archivedate=10.07.2015 |lang= |trans-title= |website=Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення |websiteurl=https://www.nrada.gov.ua |type= |date= |accessdate= |quote=}}</ref>.
* Тетяна Лебедєва, Почесний голова Незалежної асоціації телерадіомовників України.
* Дмитро Кравченко, заступник голови Державного комітету телебачення та радіомовлення України.
* [[Андрій Куликов]], журналіст, медіа-експерт, телеведучий.
* Віктор Шлінчак, співзасновник ТОВ «Українські медійні системи», керівник проекту «Главком».
* [[Олег Наливайко]], голова [[Держкомтелерадіо України|Державного комітету телебачення і радіомовлення України]].
* Інна Кузнєцова, головний редактор Київського бюро [[Радіо Свобода|Української служби «Радіо Свобода»]].
* Юлія Бердник, директор по комунікаціям і розвитку Асоціації «Інформаційні технології України».
* Олена Розвадовська, журналіст.

==== Партнери ====
* [[Державний комітет телебачення і радіомовлення України]]
* Українська торгово-промислова конфедерація
* [[Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький арсенал»|Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал»]]

==== Інформаційні партнери ====
* ІАЦ «Громадський простір»
* ІА «Соцпортал»
* ГО «Вікімедіа Україна»
* ГО «Європейський вибір»
* МА «Територія А»
* Портал «Нова Україна»

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://blagoukraine.org/news/210-130315.html Вітаємо переможців Третього Національного конкурсу «Благодійна Україна»!] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150710174505/http://blagoukraine.org/news/210-130315.html |date=10 липня 2015 }}
* [http://blagoukraine.org/news/215-120315-photo.html Нагородження переможців конкурсу «Благодійна Україна — 2014». Фотоальбом] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150710161016/http://blagoukraine.org/news/215-120315-photo.html |date=10 липня 2015 }}
* [http://svitske.1plus1.ua/video/personaji/nagorodzhennya-laureativ-konkursu-blagodiyna-ukrayina-2014-415194.html Нагородження лауреатів конкурсу «Благодійна Україна — 2014»: репортаж програми «Світське життя»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150710131643/http://svitske.1plus1.ua/video/personaji/nagorodzhennya-laureativ-konkursu-blagodiyna-ukrayina-2014-415194.html |date=10 липня 2015 }}
* [http://www.radiosvoboda.org/media/video/26898123.html У Києві нагородили переможців конкурсу «Благодійна Україна»: репортаж Радіо Свобода] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150710194653/http://www.radiosvoboda.org/media/video/26898123.html |date=10 липня 2015 }}

{{Благодійність}}

[[Категорія:Благодійна Україна]]


text:
# 1-ша зенітна дивізія (Третій Рейх)
1-ша зенітна дивізія (Третій Рейх) (нім. 1. FlaK-Division) — зенітна дивізія Вермахту, що діяла протягом Другої світової війни у складі Повітряних сил Третього Рейху.

## Історія
1-ша зенітна дивізія веде свою історію від сформованого 1 липня 1938 року командування протиповітряної оборони в Берліні (нім. Luftverteidigungskommandos Berlin). 1 вересня 1941 року 1-ше командування протиповітряної оборони було перейменовано на 1-шу зенітну дивізію.
Головним завданням 1-ї зенітної дивізії була протиповітряна оборона Великого Берліна до початку війни. Дивізія підпорядковувався безпосередньо 3-му командуванню Люфтваффе (нім. Luftgaukommando III) і мала таку структуру:
- 12 зенітний полк
- 22 зенітний полк
- зенітний полк «Генерал Герінг»

Загалом дивізія мала 60 важких, 35 середніх і легких зенітних батарей, 17 прожекторних батарей, а також 6 батарей повітряних куль спостереження і 9 зенітних кулеметних рот.
Дедалі частіші авіанальоти британського Бомбардувального командування ПС на Берлін викликали необхідність посилення зенітних сил. Станом на 31 грудня 1941 року 1-ша зенітна дивізія в районі Берліна мала 75 важких, 49 середніх і легких батарей, а також 24 прожекторних батареї. Станом на 1 листопада 1943 року до складу входили:
- 22-й зенітний полк Flakgruppe Süd в Ланквіці
- 53-й зенітний полк Flakgruppe Nord в Хайлігензее
- 126-й зенітний полк Flakgruppe West в Райнікендорфі
- 172-й зенітний полк Flakgruppe Ost (лише до 25 серпня 1944 р.)
- 82-й зенітний прожекторний полк

## Райони бойових дій
- Німеччина (вересень 1939 — травень 1945).

## Командування

### Командири
- оберст Браун (нім. Braun) (серпень 1938);
- оберст, пізніше генерал-майор Гергард Гоффманн (нім. Gerhard Hoffmann) (1 вересня 1938 — 29 лютого 1940);
- оберст Вернер Прелльберг (нім. Werner Prellberg) (29 лютого — 6 липня 1940);
- оберст Людвіг Шільффарт (нім. Ludwig Schilffarth) (17 липня 1940 — 14 січня 1943);
- оберст, пізніше генерал-майор Макс Шаллер (нім. Max Schaller) (15 січня 1943 — 28 лютого 1944);
- генерал-лейтенант Еріх Крессманн (нім. Erich Kreßmann) (10 березня — 14 листопада 1944);
- генерал-майор Отто Зідов (нім. Otto Sydow) (15 листопада 1944 — 2 травня 1945).

### Підпорядкованість
| Час       | Корпус        | Командування/Флот                       | Штаб   |
| --------- | ------------- | --------------------------------------- | ------ |
| 1938      |               |                                         |        |
| 1 липня   |               | Люфтгау III                             | Берлін |
| 1939      |               |                                         |        |
| 1 січня   |               | Люфтгау III                             | Берлін |
| 1940      |               |                                         |        |
| 5 березня |               | Люфтгау III                             | Берлін |
| 1941      |               |                                         |        |
| 1 січня   |               | Люфтгау III                             | Берлін |
| 1942      |               |                                         |        |
| 1 січня   |               | Люфтгау III                             | Берлін |
| 1943      |               |                                         |        |
| 1 січня   |               | Люфтгау III                             | Берлін |
| 1944      |               |                                         |        |
| 1 січня   |               | Люфтгау III                             | Берлін |
| 1945      |               |                                         |        |
| 1 січня   |               | Люфтгау III                             | Берлін |
| лютий     |               | комендант Берліна/Люфтгау III           | Берлін |
| 16 квітня | II корпус ППО | Командування Люфтваффе «Північний Схід» | Берлін |

title: 1-ша зенітна дивізія (Третій Рейх)

wikitext:
{{Otheruses|1-ша дивізія}}
{{Infobox Military Unit
|unit_name     = <big>'''1-ша зенітна дивізія (Третій Рейх)'''</big>
1. FlaK-Division
|image         = Bundesarchiv Bild 183-H27779, Berlin, Flakturm am Zoo.jpg
|caption       = Німецька [[зенітна батарея]] [[88-мм зенітна гармата FlaK 18/36/37/41|88-мм зенітних гармат FlaK 41]] на [[Башти протиповітряної оборони|башті ППО]]  ''Zoo Tower'' поблизу [[Берлінський зоопарк|Берлінського зоопарку]]. Квітень 1945
|dates         = [[1 липня]] [[1938]] — [[2 травня]] [[1945]]
|country       = {{GERnazi}}
|allegiance    = {{fВермахт}}
|branch        = {{FЛюфтваффе}}
|type          =
|role          = [[Війська протиповітряної оборони]]
|size          = [[Дивізія ППО|зенітна дивізія]]
|command_structure= Див. [[#Командування|Командування]]
|garrison      = [[Берлін]]
|nickname      =
|battle_honours=
|march         =
|motto         =
|mascot        =
|battles       = '''[[Друга світова війна]]'''

[[Західноєвропейський театр воєнних дій Другої світової війни|Західний фронт]]
* [[Стратегічна повітряна оборона Рейху]]
|notable_commanders= [[генерал-майор]] [[Гергард Гоффманн (генерал)|Гергард Гоффманн]]
[[генерал-майор]] [[Отто Зідов]]
|anniversaries =
|identification_symbol=
}}
'''1-ша зенітна дивізія (Третій Рейх)''' ({{lang-de|1. FlaK-Division}}) — [[Дивізія ППО|зенітна дивізія]] [[Вермахт]]у, що діяла протягом [[Друга світова війна|Другої світової війни]] у складі [[Повітряні сили Третього Рейху|Повітряних сил Третього Рейху]].

== Історія ==
'''''1-ша зенітна дивізія''''' веде свою історію від сформованого [[1 липня]] [[1938]] року командування протиповітряної оборони в Берліні ({{lang-de|Luftverteidigungskommandos Berlin}}). 1 вересня 1941 року 1-ше командування протиповітряної оборони було перейменовано на 1-шу зенітну дивізію.

Головним завданням 1-ї зенітної дивізії була [[протиповітряна оборона]] [[Великий Берлін|Великого Берліна]] до початку війни. Дивізія підпорядковувався безпосередньо 3-му командуванню Люфтваффе ({{lang-de|Luftgaukommando III}}) і мала таку структуру:
* 12 зенітний полк
* 22 зенітний полк
* зенітний полк «Генерал Герінг»
Загалом дивізія мала 60 важких, 35 середніх і легких [[Зенітна батарея|зенітних батарей]], 17 [[прожектор]]них батарей, а також 6 батарей [[Аеростат спостереження|повітряних куль спостереження]] і 9 [[Зенітний кулемет|зенітних кулеметних]] рот.

Дедалі частіші авіанальоти британського Бомбардувального командування ПС на Берлін викликали необхідність посилення зенітних сил. Станом на 31 грудня 1941 року 1-ша зенітна дивізія в районі Берліна мала 75 важких, 49 середніх і легких батарей, а також 24 прожекторних батареї. Станом на 1 листопада 1943 року до складу входили:
* 22-й зенітний полк Flakgruppe Süd в [[Ланквіц]]і
* 53-й зенітний полк Flakgruppe Nord в [[Хайлігензее]]
* 126-й зенітний полк Flakgruppe West в [[Райнікендорф (район)|Райнікендорфі]]
* 172-й зенітний полк Flakgruppe Ost (лише до 25 серпня 1944 р.)
* 82-й зенітний прожекторний полк

== Райони бойових дій ==
* [[Німеччина]] (вересень 1939 — травень [[1945]]).

== Командування ==

=== Командири ===
* [[оберст]] Браун ({{lang-de|Braun}}) (серпень [[1938]]);
* [[Файл:DeutschesKreuzinGold.jpg|25x25пкс|Німецький хрест в золоті]][[оберст]], пізніше [[генерал-майор]] [[Гергард Гоффманн (генерал)|Гергард Гоффманн]] ({{lang-de|Gerhard Hoffmann}}) ([[1 вересня]] [[1938]] — [[29 лютого]] [[1940]]);
* [[Файл:DeutschesKreuzinGold.jpg|25x25пкс|Німецький хрест в золоті]][[оберст]] [[Вернер Прелльберг]] ({{lang-de|Werner Prellberg}}) ([[29 лютого]] — [[6 липня]] [[1940]]);
* [[оберст]] [[Людвіг Шільффарт]] ({{lang-de|Ludwig Schilffarth}}) ([[17 липня]] [[1940]] — [[14 січня]] [[1943]]);
* [[Файл:DeutschesKreuzinGold.jpg|25x25пкс|Німецький хрест в золоті]][[оберст]], пізніше [[генерал-майор]] [[Макс Шаллер]] ({{lang-de|Max Schaller}}) ([[15 січня]] [[1943]] — [[28 лютого]] [[1944]]);
* [[генерал-лейтенант]] [[Еріх Крессманн]] ({{lang-de|Erich Kreßmann}}) ([[10 березня]] — [[14 листопада]] [[1944]]);
* [[Файл:Ritterkreuz des Eisernen Kreuzes-I.png|border|25px|Лицарський хрест Залізного хреста]] [[генерал-майор]] [[Отто Зідов]] ({{lang-de|Otto Sydow}}) ([[15 листопада]] [[1944]] — [[2 травня]] [[1945]]).

=== Підпорядкованість ===
{| bgcolor=#B2DFEE cellpadding="4" cellspacing="2" border="2" style="text-align:center"
|----- bgcolor=#5D8AA8
!Час
!Корпус
!Командування/Флот
!Штаб
|-
 |colspan=5 bgcolor=#E6E6FA| '''1938'''
 |-
 | 1 липня
 |
 | [[3-те повітряне командування Люфтваффе|Люфтгау III]]
 | [[Берлін]]
 |-
 |colspan=5 bgcolor=#E6E6FA| '''1939'''
 |-
 | [[1 січня]]
 |
 | [[3-те повітряне командування Люфтваффе|Люфтгау III]]
 | [[Берлін]]
 |-
 |colspan=5 bgcolor=#E6E6FA| '''1940'''
 |-
 | 5 березня
 |
 | [[3-те повітряне командування Люфтваффе|Люфтгау III]]
 | [[Берлін]]
 |-
 |colspan=5 bgcolor=#E6E6FA| '''1941'''
 |-
 | 1 січня
 |
 | [[3-те повітряне командування Люфтваффе|Люфтгау III]]
 | [[Берлін]]
 |-
 |colspan=5 bgcolor=#E6E6FA| '''1942'''
 |-
 | 1 січня
 |
 | [[3-те повітряне командування Люфтваффе|Люфтгау III]]
 | [[Берлін]]
 |-
 |colspan=5 bgcolor=#E6E6FA| '''1943'''
 |-
 | 1 січня
 |
 | [[3-те повітряне командування Люфтваффе|Люфтгау III]]
 | [[Берлін]]
 |-
 |colspan=5 bgcolor=#E6E6FA| '''1944'''
 |-
 | 1 січня
 |
 | [[3-те повітряне командування Люфтваффе|Люфтгау III]]
 | [[Берлін]]
 |-
 |colspan=5 bgcolor=#E6E6FA| '''1945'''
 |-
 | 1 січня
 |
 | [[3-те повітряне командування Люфтваффе|Люфтгау III]]
 | [[Берлін]]
 |-
 | лютий
 |
 | комендант Берліна/[[3-те повітряне командування Люфтваффе|Люфтгау III]]
 | [[Берлін]]
 |-
 | 16 квітня
 | [[2-й корпус ППО (Третій Рейх)|II корпус ППО]]
 | Командування Люфтваффе «Північний Схід»
 | [[Берлін]]
 |-
|}

== Див. також ==
* [[Блокада Німеччини (1939—1945)]]
* [[Бомбардування Берліна під час Другої світової війни]]
* [[Бомбардувальне командування Повітряних сил Великої Британії]]
* [[Стратегічні бомбардування під час Другої світової війни]]
* [[37-мм зенітна гармата FlaK 36/37/43]]

== Примітки ==
;Виноски
{{Reflist|group=Прим.}}

;Джерела
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{cite web |url=https://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Flak-Divisionen/1FlakD.htm |title=Luftverteidigungskommando Berlin/ Luftverteidigungskommando 1/1. Flak-Division |publisher=на lexikon-der-wehrmacht.de |accessdate=12 грудня 2021 |archive-date=12 грудня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211212165025/https://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Flak-Divisionen/1FlakD.htm }} {{ref-de}}
* {{cite web|url=https://www.ww2.dk/ground/flak/1fladiv.htm|title=1. Flak-Division|publisher=на ww2.dk|accessdate=12 грудня 2021|archive-date=12 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210412152111/https://www.ww2.dk/ground/flak/1fladiv.htm}} {{ref-en}}
* {{cite web|url=https://www.axishistory.com/list-all-categories/151-germany-luftwaffe/luftwaffe-ground-units/5639-1-flak-division |title=1. Flak-Division|publisher=на axishistory.com}} {{ref-en}}

== Література ==
* Georg Tessin: Verbände und Truppen der Deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939—1945. Band 9. Die Landstreitkräfte 281—370. Biblio-Verlag, Bissendorf 1974, ISBN 3-7648-1174-9.
* Antonio Muñoz — Göring's Grenadiers: The Luftwaffe Field Divisions, 1942—1945 ISBN 978-1-891227-40-0

{{Портали|Нацистська Німеччина|Друга світова війна|Війна}}

{{Люфтваффе за часів Другої світової війни}}

[[Категорія:Дивізії Люфтваффе]]
[[Категорія:Дивізії ППО]]
[[Категорія:Засновані в Німеччині 1938]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 1938]]
[[Категорія:Військові формування, розформовані 1945]]

title: 1-ша зенітна дивізія (Третій Рейх) · 1. FlaK-Division

На службі: 1 липня 1938 — 2 травня 1945

Країна: Третій Рейх

Належність: Вермахт

Вид: Люфтваффе

Роль: Війська протиповітряної оборони

Чисельність: зенітна дивізія

У складі: Див. Командування

Гарнізон/Штаб: Берлін

Війни/битви: Друга світова війна · Західний фронт - Стратегічна повітряна оборона Рейху

title: Командування

Визначні · командувачі: генерал-майор Гергард Гоффманн · генерал-майор Отто Зідов


text:
# Урочище «Лутава» (заказник)
Уро́чище «Лу́тава» — ландшафтний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Коропського району Чернігівської області, на захід від села Сохачі.
Площа 358 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівської обласної ради від 11.04.2000 року. Перебуває у віданні ДП «Борзнянське лісове господарство» (Коропське л-во, кв. 1-6).
Статус присвоєно для збереження лісового масиву на лівобережжі Десни. У деревостані переважають соснові насадження, в домішку береза, дуб.

title: Урочище «Лутава» (заказник)

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name = Урочище «Лутава»
(заказник)
  | image =
  | зображення_підпис =
  | ширина_зображення = 300px
  | map =
  | caption =
  | ширина_мапи =
  | локатор_x =
  | локатор_y =
  | розташування = {{UKR}}
[[Чернігівська область]],
[[Коропський район]],
на захід від с. [[Сохачі]]
  | nearest_city = [[Короп (смт)]]
  | lat_degrees = 51
  | lat_minutes = 32
  | lat_seconds = 53.0
  | lat_direction = N
  | long_degrees = 32
  | long_minutes = 48
  | long_seconds = 22.0
  | long_direction = E
  | площа = 358 [[гектар|га]]
  | водні об'єкти    =
  | заснований = 2000 р.
  | число_відвідувачів =
  | рік_відвідувачів =
  | керуюча_організація = ДП «Борзнянське лісове господарство», Коропське лісництво
  |Карта розташування = Україна Чернігівська область
}}
'''Уро́чище «Лу́тава»''' — [[ландшафтний заказник]] місцевого значення в Україні. Розташований у межах [[Коропський район|Коропського району]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]], на захід від села [[Сохачі]].

Площа 358 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівської обласної ради від 11.04.2000 року. Перебуває у віданні ДП «Борзнянське лісове господарство» (Коропське л-во, кв. 1-6).

Статус присвоєно для збереження лісового масиву на лівобережжі [[Десна|Десни]]. У деревостані переважають [[сосна|соснові]] насадження, в домішку [[береза]], [[дуб]].

== Джерела ==
* Державний кадастр територій та об’єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (41. Урочище «Лутава»)
* «Природно-заповідний фонд Чернігівської області» (Чернігівська обласна державна адміністрація, 2016 р.). Стор. 178
{{Природно-заповідний фонд Коропського району}}
[[Категорія:Природно-заповідний фонд Коропського району]]
[[Категорія:Ландшафтні заказники Чернігівської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 2000]]

title: Урочище «Лутава» · (заказник)

Країна: Україна

Розташування: Україна · Чернігівська область, · Коропський район, · на захід від с. Сохачі

Найближче місто: Короп (смт)


text:
# Куртуюшу-Мік
Куртуюшу-Мік (рум. Curtuiușu Mic) — село у повіті Марамуреш в Румунії. Входить до складу комуни Копалнік-Менештур.
Село розташоване на відстані 394 км на північний захід від Бухареста, 14 км на південь від Бая-Маре, 85 км на північ від Клуж-Напоки.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 266 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Куртуюшу-Мік

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Куртуюшу-Мік
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Curtuiușu Mic''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Марамуреш
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Копалнік-Менештур (комуна)|Копалнік-Менештур]]
 | код_SIRUTA          = 107797
 | широта              = 47.543
 | довгота             = 23.6253
 | висота              = 218
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 266
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 437106
}}
'''Куртуюшу-Мік''' ({{lang-ro|Curtuiușu Mic}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Марамуреш]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Копалнік-Менештур (комуна)|Копалнік-Менештур]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 394 км на північний захід від [[Бухарест]]а, 14 км на південь від [[Бая-Маре]], 85 км на північ від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:266}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119074225/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119080347/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Марамуреш]]

title: Куртуюшу-Мік · Curtuiușu Mic

Країна: Румунія

Повіт: Марамуреш

Комуна: Копалнік-Менештур

Телефонний код: +40 262 (Romtelecom, TR) · +40 362 (інші оператори)


text:
# Федерал-хол
Федерал-хол (англ. Federal Hall, що перекладається як «зал Федерації») — громадська будівля на Волл-стріт у Нью-Йорку, в якому в 1789 році пройшла перша інавгурація президента США і був прийнятий Білль про права. Його називають першим капітолієм в історії США.
Будівля була побудована в 1700 році для розміщення міської управи. З 1785 року протягом 4 років у ньому засідав Конгрес Конфедерації; для цієї мети воно було реконструйовано і перейменовано в Зал Федерації. Після перенесення столиці в Філадельфії порядком постаріла будівля ратуші було вирішено знести (у 1812 році).
У 1842 році на місці старого Федерал-холу побудували нову будівлю митного управління, витриману в стилі суворого класицизму. У 1939 році в Федерал-холі відкрився музей, який в 1955 році був зарахований до реєстру національних меморіалів. Перед будівлею встановлений пам'ятник Джорджу Вашингтону.

title: Федерал-хол

wikitext:
{{Без джерел|дата=листопад 2024}}
[[Файл:Federal_Hall_front.jpg|thumb|265x265px|Фасад Федерал-холу з пам'ятником Вашингтону.]]
'''Федерал-хол''' (англ. ''Federal Hall'', що перекладається як «зал Федерації») — громадська будівля на [[Уолл-стріт|Волл-стріт]] у [[Нью-Йорку]], в якому в [[1789]] році пройшла перша [[інавгурація президента США]] і був прийнятий [[Білль про права]]. Його називають першим капітолієм в історії [[Сполучені Штати Америки|США]].

Будівля була побудована в [[1700]] році для розміщення міської управи. З 1785 року протягом 4 років у ньому засідав Конгрес Конфедерації; для цієї мети воно було реконструйовано і перейменовано в Зал Федерації. Після перенесення столиці в [[Філадельфія|Філадельфії]] порядком постаріла будівля ратуші було вирішено знести (у 1812 році).

У [[1842]] році на місці старого Федерал-холу побудували нову будівлю митного управління, витриману в стилі суворого [[Класицизм|класицизму]]. У 1939 році в Федерал-холі відкрився музей, який в 1955 році був зарахований до реєстру національних меморіалів. Перед будівлею встановлений пам'ятник Джорджу Вашингтону.

== Див. також ==
* [[Індепенденс-холл|Індепенденс-хол]]

== Посилання ==
* [http://www.nps.gov/feha/ Офіційний сайт Національного меморіалу Федерал-хол]

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Будівлі парламентів]]
[[Категорія:Нижній Мангеттен]]


text:
# Гімназія № 34 «Либідь» імені Віктора Максименка
Ліцей № 34 імені Віктора Максименка — навчальний заклад I-ІІІ ступенів акредитації Подільського району міста Києва.

## Історія
Навчальний заклад було засновано у 1964 році як школу-восьмирічку з російською мовою навчання. Першим директором був Кульчицький Борис Іванович. У 1972 році закладу було надано статус середньої загальноосвітньої школи.
У 1982 році директором було призначено Лідію Серафимівну Страшну, під орудою якої школа досягла значних позитивних змін. Протягом 1994–1997 років будівля школи перебувала на капітальному ремонті, під час якого було добудовано приміщення та додатково зведено спортивний блок, що включав у себе два басейни, спортивну та тренажерну зали. По завершенню реконструкції споруди навчальний заклад отримав і новий статус — «спеціалізована середня школа з поглибленим вивченням іноземних мов».
В 2007 році школі було надано статус загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Гімназія № 34 „Либідь“», а у травні 2013 року рішенням Київської міської ради N 320/9377 гімназії було присвоєно ім'я воїна-афганця Віктора Максименка.

## Директори
За час існування школи нею керувало четверо директорів.
- 1964 — 1976 — Кульчицький Борис Іванович
- 1976—1982 — Сидоренко Вадим Юрійович
- 1982–2016 — Страшна Лідія Серафимівна
- 2016 — дотепер — Багінська Алевтина Тадеушівна

wikitext:
{{Школа
|Назва = Ліцей №34 <br/>імені Віктора Максименка
|Зображення = A destroyed school building in Kyiv oblast after the invasion of Russian troops p1.jpg
|підпис = після російського обстрілу в 2022
|Девіз =
|Заснована = [[1964]]
|Закрита =
|Директор = [[Багінська Алевтина Тадеушівна| Багінська.А.Т]]
|Тип = [[ліцей]]
|Учні =
|Адреса = {{nobr|04123, [[Київ]], [[Межова вулиця (Київ, Подільський район)|вул. Межова]], 22}}
|Координати =
|Сайт = http://www.lybid34.kiev.ua/
|Поле = Мова
|Текст поля = [[українська мова|Українська]]
}}

'''Ліцей № 34 імені Віктора Максименка''' — [[Гімназія|навчальний заклад I-ІІІ ступенів акредитації]] [[Подільський район (Київ)|Подільського району]] міста [[Київ|Києва]].

== Історія ==
Навчальний заклад було засновано у [[1964]] році як школу-восьмирічку з [[російська мова|російською мовою]] навчання. Першим директором був [[Кульчицький Борис Іванович]]. У [[1972]] році закладу було надано статус середньої загальноосвітньої школи.

У [[1982]] році директором було призначено [[Страшна Лідія Серафимівна|Лідію Серафимівну Страшну]], під орудою якої школа досягла значних позитивних змін. Протягом [[1994]]–[[1997]] років будівля школи перебувала на капітальному ремонті, під час якого було добудовано приміщення та додатково зведено спортивний блок, що включав у себе два басейни, спортивну та тренажерну зали. По завершенню реконструкції споруди навчальний заклад отримав і новий статус — «спеціалізована середня школа з поглибленим вивченням іноземних мов».

В [[2007]] році школі було надано статус загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Гімназія № 34 „Либідь“», а у травні [[2013]] року рішенням [[Київська міська рада|Київської міської ради]] N 320/9377 гімназії було присвоєно ім'я воїна-афганця [[Максименко Віктор Миколайович|Віктора Максименка]]<ref>{{cite web |url=http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/MR130322.html |title=Рішення Київської міської ради від 22 травня 2013 року N 320/9377 «Про присвоєння імені воїна-афганця, людини-легенди Віктора Максименка гімназії N 34 „Либідь“ Подільського району»  |publisher=[http://search.ligazakon.ua/ «Ліга.Закон»] |accessdate=4 січня 2015 }}</ref>.

== Директори ==
За час існування школи нею керувало четверо директорів.
* [[1964]] — 1976 — [[Кульчицький Борис Іванович]]
* 1976—1982 — Сидоренко Вадим Юрійович
* [[1982]]–[[2016]] — [[Страшна Лідія Серафимівна]]
* [[2016]] — дотепер — [[Багінська Алевтина Тадеушівна]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{cite web |url=http://www.lybid34.kiev.ua/index.html |title=Офіційний сайт гімназії № 34 |accessdate=4 січня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150104003637/http://www.lybid34.kiev.ua/index.html |archivedate=4 січня 2015 |deadurl=yes }}

[[Категорія:Гімназії Києва]]
[[Категорія:Навчальні заклади, засновані 1964]]
[[Категорія:Подільський район (Київ)]]

title: Ліцей №34 · імені Віктора Максименка · Назва на честь: Максименко Віктор Миколайович

Тип: ліцей

Розташування: Подільський район

Директор: Багінська.А.Т

Вулиця: Межова вулиця (Київ)

Адреса: 04123, Київ, вул. Межова, 22

Мова: Українська


text:
# Не бойся, мальчик (пісня)
«Не бойся, мальчик»  — пісня української співачки Тіни Кароль з її четвертого студійного альбому «9 жизней». Як  сингл випущений в 2009 році.

## Опис
Пісня "Не бойся, мальчик" - стала першим синглом альбому "9 жизней" Тіни Кароль. Автор пісні - Т.Міронова

## Відеокліп
Режисером відео виступив кліпмейкер Сергій Солодкий.

## Список композицій
| Цифрове завантаження, стримінг | Цифрове завантаження, стримінг | Цифрове завантаження, стримінг | Цифрове завантаження, стримінг | Цифрове завантаження, стримінг |
| #                              | Назва                          | Автор слів                     | Автор музики                   | Тривалість                     |
| ------------------------------ | ------------------------------ | ------------------------------ | ------------------------------ | ------------------------------ |
| 1.                             | «Не бойся, мальчик»            | Т.Міронова                     | Т.Міронова                     | 2:56                           |

## Live виконання
2009 р. - "Не бойся, мальчик" -  Viva Найкрасивіші
2009 р. - "Не бойся, мальчик" -  концерт на 1+1
2011 р. - "Не бойся, мальчик" - перший сольний концерт в Києві
2014 р. - "Не бойся, мальчик" - Фільм "Сила любові та голоса"

title: Не бойся, мальчик (пісня)

wikitext:
{{Пісня
| Назва = Не бойся, мальчик
| Обкладинка = 9 жизней.jpg
| Виконавець = [[Тіна Кароль|Тіни Кароль]]
| Альбом = [[9 жизней]]
| Тип = Сингл
| Випущено = 2009
| Номер треку =
| Записано =
| Випущений =
| Жанр = [[Поп-музика|Поп]]
| Мова = російська
| Тривалість = 2:56
| Лейбл = Тіна Кароль
| Автор пісні = Т.Міронова
| Композитор =  Т.Міронова
| Продюсер =
| Misc = {{External music video|1={{youtube|xzNUyKEGb0c|Тіна Кароль — «Не бойся, мальчик»}}
}}
{{Додаткова хронологія
  |Виконавець = [[Тіна Кароль]]
  |Тип         =
  |Назва    =
  |Попередній  = «[[У неба попросим (пісня)|У неба попросим]]»
(2009)
  |Цей        = «Не бойся, мальчик»
(2009)
  |Наступний   = «[[Radio Baby (пісня)|Radio Baby]]»
(2009)
  }}
}}

«'''Не бойся, мальчик'''»  — пісня української співачки [[Тіна Кароль|Тіни Кароль]] з її четвертого студійного альбому «[[9 жизней]]». Як  сингл випущений в 2009 році.<ref>{{Citation|title=9 Жизней|url=https://open.spotify.com/album/6hf5w3k8Fl6mgYXugSgGZX|date=2010-04-28|accessdate=2022-12-21|language=uk}}</ref>

== Опис ==
Пісня '''"Не бойся, мальчик"''' - стала першим синглом альбому [[9 жизней|"9 жизней"]] [[Тіна Кароль|Тіни Кароль]]. Автор пісні - Т.Міронова

== Відеокліп ==
Режисером відео виступив кліпмейкер [[Сергій Солодкий]].<ref>{{Cite web|title=Тина Кароль - Не бойся, мальчик {{!}} BandLink|url=https://band.link/dontbeafraidboy|website=band.link|accessdate=2022-12-21}}</ref>

== Список композицій ==
{{tracklist
| headline        = Цифрове завантаження, стримінг
| title1          = Не бойся, мальчик
| length1         = 2:56
| lyrics1         = Т.Міронова
| music1          = Т.Міронова
}}

== Live виконання ==
2009 р. - "Не бойся, мальчик" -  Viva Найкрасивіші <ref>{{Citation|title=Тина Кароль - Не бойся {{!}} Tina Karol - Ne Boisya 2009 DVD (NEW VIDEO)|url=https://www.youtube.com/watch?v=v799iyCaUDI|accessdate=2022-12-23|language=uk-UA}}</ref>

2009 р. - "Не бойся, мальчик" -  концерт на 1+1<ref>{{Citation|title=Тина Кароль - Не бойся 1+1|url=https://www.youtube.com/watch?v=qc4NNXVinIQ|accessdate=2022-12-23|language=uk-UA}}</ref>

2011 р. - "Не бойся, мальчик" - перший сольний концерт в Києві<ref>{{Citation|title=Тина Кароль/ Tina Karol - Не бойся, мальчик {{!}} Сольный концерт (Live)|url=https://www.youtube.com/watch?v=Txgt5kO-lDc|accessdate=2022-12-23|language=uk-UA}}</ref>

2014 р. - "Не бойся, мальчик" - Фільм "Сила любові та голоса"<ref>{{Citation|title=Тина Кароль/ Tina Karol - Не бойся {{!}} Фильм "Сила любви и голоса"|url=https://www.youtube.com/watch?v=0LzSOOKzh3k|accessdate=2022-12-23|language=uk-UA}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://tinakarol.com tinakarol.com] – офіційний сайт Тіни Кароль.
*{{YouTube|id=xzNUyKEGb0c|logo=YouTube|title=Тіна Кароль - Не бойся, мальчик (Official Video)}}

{{Тіна Кароль}}
{{Зовнішні посилання|Сингл}}
[[Категорія:Пісні 2009]]
[[Категорія:Сингли 2009]]
[[Категорія:Пісні Тіни Кароль]]

title: з альбому 9 жизней

Тип: Сингл

Жанр: Поп

Мова: російська

Лейбл: Тіна Кароль

title: Музичне відео

Музичне відео: Тіна Кароль — «Не бойся, мальчик» на YouTube

title: Хронологія Тіна Кароль

| Попередній | «У неба попросим» (2009) |: | «Radio Baby» (2009) | Наступний |

Попередній: «У неба попросим» · (2009)

«Radio Baby» · (2009): Наступний

title: Тіна Кароль

Студійні альбоми: Show me your love • Полюс притяжения • 9 жизней • Помню • Интонации • Найти своих • Красиво • Молода кров • Scandal • Троянди • Лірика

Мініальбоми: Ноченька • Двойной рай

Концертні альбоми: Сила любви и голоса (2014) • Я всё ещё люблю (2015) • Интонации (2018) • Юбилейный (2020) • Красиво (2021) • Cyber Show: Atlas Weekend 2021 (2021)

Збірні альбоми: Девять песен о войне (2014) • Колядки (2015) • Всі хіти (2016) • Плейлист весны (2019)

Пов'язані статті: Дискографія, Україна на «Євробаченні-2006»

title: Пісні Тіни Кароль

Show me your love, Ноченька: «Выше облаков», «Show me your love», «Пупсик», «Ноченька»

Полюс притяжения: «Люблю его», «Полюс притяжения» , «Ключик» , «У неба попросим»

9 жизней: «Не бойся, мальчик», «Radio Baby», «Шиншилла»,«Не дощ», «Я скажу Да», «Зачем я знаю», «Ніжно», «Я не беру трубку», «Вьюга-зима»

Помню: «Помню», «Жизнь продолжается», «Удаляюсь»

Колядки: «Україна — це ти»

Всі хіти: «Мы не останемся друзьями», «Я всё ещё люблю

Плейлист весны: «Сдаться ты всегда успеешь»

Интонации: «Твої гріхи» , «Твої гріхи»

Найти своих: «Сила высоты», «Безодня», «Вабити», «Иди на жизнь», «Вільна», «Blow your mind»

Красиво: «Скандал» ,«Хороший парень», «Красиво»

Молода кров: «Зірочка» · «Bounty»

Двойной рай: «Двойной рай»

Інші пісні: «Вільні. Нескорені», «Blindfold» · «Lost in the rain» · «Я не перестану» · «Дитинство не втрачай» · «All of me» · «Step by step» · «Sweet love» · «Домой» · «Heaven» · «Phenomenal» · «Lovers»

Саундтреки: «У неба попросим», «Я не перестану», «Дикая вода» · «Вільна» · «Иди на жизнь», «Полюс притяжения»


text:
# GSC3434-247
GSC3434-247 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A3, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно 11,2.

title: GSC3434-247

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = GSC3434-247}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = GSC3434-247}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|10| 2|25,73}}
| схилення= {{DEC|+47| 6|50,4}}
| вид_вел = 11,20<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A3]]
| u-b =  0,00
| b-v =  0,00
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y =  0,10
| m1 =  0,22
| c1 =  0,86
| hb =  2,84<ref name=CPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =
| схилення =
| паралакс =
| п_похибка =
| відстань_ср =
| відстань_пс =
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Боннський огляд|BD+47 1734]]
}}
{{Starbox reference
| Simbad= GSC3434-247
}}
{{Starbox end}}

'''GSC3434-247''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A3]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно 11,2.<ref name=CPcat />
<!--Вона знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]] й розташована на відстані близько [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].-->

<!-- ==Пекулярний хімічний склад== -->

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (10h-12h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу A3]]
[[Категорія:Зорі]]

{{astro-stub}}

title: GSC3434-247

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: мас/рік · за схиленням: мас/рік

Відстань: світлових років · парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для GSC3434-247


text:
# Свято-Миколаївська церква (Лебедин)
Свято-Миколаївська церква у Лебедині — православний храм Сумської єпархії Української Православної Церкви (Московського Патріархату). Збудований у так званому цегельному стилі на початку ХХ століття. Знаходиться за адресою: вул. Миколаївська, 1(до перейменування-вул. Щербакова). Миколаївська церква є пам'яткою архітектури місцевого значення і має охоронний № 102-См/211.

## Опис
Храм представляє із себе цегляну, хрестоподібну в плані однокупольну церкву з напівкруглою вівтарною апсидою. Чотири опірні пілони суміщені з внутрішніми кутами хреста. З західного боку до церкви прибудована висока дзвіниця. Церква є архітектурною домінантою Лебедина, її видно з багатьох найвіддаленіших місць міста.
Храм побудовано в цегляному стилі, який доповнюється гармонічним поєднанням псевдоруського стилю та ренесансної архітектури. Численні карнизи, арки і сухарики, на прикладі яких можна чудово бачити це поєднання цих стилів, виповнені з профільно обробленої червоної цегли. Будівля храму завершується потужним центральним барабаном з широкими арочними вікнами, а висока триярусна ажурна дзвіниця, яка переходить від четверика через восьмерик до циліндричного завершення, вінчається сферичним куполом.

title: Свято-Миколаївська церква (Лебедин)

wikitext:
{{Otheruses|Церква Святого Миколая}}
{{Культова споруда
|зображення =
|розмір_зображення = 300 px
|підпис = Свято-Миколаївська церква
|назва = Свято-Миколаївська церква
|розташування_місто = [[Лебедин]]
|розташування_країна = {{UKR}}
|координати = {{coord|50.578209|||N|34.472298|||E|scale:10000_type:landmark|display=inline,title}}
|архітектор = [[Нємкін Володимир Християнович]]
|інженер =
|скульптор =
|художник =
|замовник = Прихожани<ref>[http://ysadba.rider.com.ua/upload/file/book_el/05-filaret/tom3_2.pdf?PHPSESSID=d52f716106f098f1d69bbcce1bde4431 Перечень храмов Харьковской епархии на 1917 год]{{Недоступне посилання}}</ref>
|дата_початку_спорудження = 1912<ref name="first">{{Cite web |url=http://www.lebedyn.info/article/r-57.html |title=Офіційний сайт міста Лебедин |accessdate=2012-01-04 |archive-date=2012-03-01 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120301083339/http://lebedyn.info/article/r-57.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://our-travels.sumy.ua/ost/Goroda/Ukraine/Sumy/Dost-Lebedin.php |title=За іншими даними 1890-ті |accessdate=2012-01-04 |archive-date=2012-05-11 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120511100622/http://our-travels.sumy.ua/ost/Goroda/Ukraine/Sumy/Dost-Lebedin.php }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120511100622/http://our-travels.sumy.ua/ost/Goroda/Ukraine/Sumy/Dost-Lebedin.php |date=2012-05-11 }}</ref>
|дата_закінчення_спорудження = 1914<ref name="first"/>
|дата_зруйнування =
|дата_відбудови =
|вартість =
|будівнича_система =
|стиль = Цегельний стиль
|адреса = вул. Миколаївська, 1
|релігійна конфесія = [[УПЦ МП]]
}}
'''Свято-Миколаївська церква''' у [[Лебедин]]і — [[православ'я|православний]] [[храм]] [[Сумська єпархія Української православної церкви (Московського патріархату)|Сумської єпархії]] [[УПЦ (МП)|Української Православної Церкви (Московського Патріархату)]]. Збудований у так званому цегельному стилі на початку [[ХХ століття]]. Знаходиться за адресою: вул. Миколаївська, 1(до перейменування-вул. Щербакова). Миколаївська церква є пам'яткою архітектури місцевого значення і має охоронний № 102-См/211<ref name "first">{{Cite web |url=http://www.lebedin.net/articles.php?article_id=94 |title=Миколаївська церква на сайті Лебединської інформаційної мережі |accessdate=4 січня 2012 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304214948/http://www.lebedin.net/articles.php?article_id=94 }}</ref>.

== Опис ==
[[Храм]] представляє із себе [[цегла|цегляну]], хрестоподібну в плані [[Купол|однокупольну]] церкву з напівкруглою [[вівтар]]ною [[Абсида|апсидою]]. Чотири опірні [[Пілон|пілони]] суміщені з внутрішніми кутами [[Хрест|хреста]]. З [[Захід|західного]] боку до церкви прибудована висока [[дзвіниця]]. Церква є архітектурною [[Домінанта (архітектура)|домінантою]] [[Лебедин]]а, її видно з багатьох найвіддаленіших місць міста.

Храм побудовано в цегляному стилі, який доповнюється гармонічним поєднанням [[Псевдоруський стиль|псевдоруського стилю]] та [[Ренесанс|ренесансної]] архітектури. Численні [[Карниз|карнизи]], [[Арка|арки]] і [[Дентикули|сухарики]], на прикладі яких можна чудово бачити це поєднання цих стилів, виповнені з профільно обробленої червоної [[Цегла|цегли]]. Будівля храму завершується потужним центральним [[Барабан (архітектура)|барабаном]] з широкими арочними [[вікно|вікнами]], а висока триярусна ажурна [[дзвіниця]], яка переходить від [[Четверик (архітектура)|четверика]] через [[восьмерик]] до [[Циліндр|циліндричного]] завершення, вінчається [[Сфера|сферичним]] [[Купол|куполом]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_025.html#nemkin Володимир Тимофієнко. Зодчі України кінця XVIII — початку XX століть. Біографічний довідник] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141227163748/http://alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_025.html#nemkin |date=27 грудня 2014 }}
* [https://web.archive.org/web/20120511100622/http://our-travels.sumy.ua/ost/Goroda/Ukraine/Sumy/Dost-Lebedin.php Миколаївська церква на сайті «Наши путешествия»]{{ref-ru}}
* [http://www.lebedin.net/articles.php?article_id=94 Лебединська інформаційна мережа] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304214948/http://www.lebedin.net/articles.php?article_id=94 |date=4 березня 2016 }}
* [https://web.archive.org/web/20120301083339/http://lebedyn.info/article/r-57.html Офіційний сайт міста Лебедин]

{{Лебединський повіт}}

[[Категорія:Лебедин]]
[[Категорія:Церкви Сумської області]]
[[Категорія:Церкви Святого Миколая|Лебедин]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1914]]
[[Категорія:Храми Української православної церкви (Московського патріархату)]]

title: Свято-Миколаївська церква

Тип споруди: церква

Розташування: Україна, Лебедин

Архітектор: Нємкін Володимир Християнович

Засновник: Прихожани

Стиль: Цегельний стиль

Належність: УПЦ МП

Стан: пам'ятка архітектури місцевого значення України (102-См)

Адреса: вул. Миколаївська, 1

Епонім: Миколай Чудотворець

Присвячення: Миколай Чудотворець


text:
# Вейтсбург (Вашингтон)
Вейтсбург (англ. Waitsburg) — місто (англ. city) в США, в окрузі Валла-Валла штату Вашингтон. Населення — 1166 осіб (2020).

## Географія
Вейтсбург розташований за координатами 46°16′11″ пн. ш. 118°9′0″ зх. д. / 46.26972° пн. ш. 118.15000° зх. д. (46.269621, -118.149912).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 2,89 км², уся площа — суходіл. В 2017 році площа становила 3,07 км², уся площа — суходіл.

### Клімат
| Клімат : Вейтсбург    | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург | Клімат : Вейтсбург |
| Показник              | Січ.               | Лют.               | Бер.               | Квіт.              | Трав.              | Черв.              | Лип.               | Серп.              | Вер.               | Жовт.              | Лист.              | Груд.              | Рік                |
| Середній максимум, °C | 4,4                | 7,2                | 11,7               | 16,1               | 20,6               | 25,0               | 30,6               | 30,0               | 24,4               | 17,8               | 9,4                | 5,0                | 16,7               |
| Середній мінімум, °C  | −3,9               | −1,7               | 1,1                | 3,3                | 6,7                | 10,0               | 12,8               | 12,2               | 8,3                | 3,9                | 0,0                | −2,8               | 3,9                |
| Норма опадів, мм      | 61                 | 48                 | 53                 | 41                 | 41                 | 33                 | 13                 | 13                 | 23                 | 41                 | 64                 | 64                 | 490                |
| --------------------- | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ | ------------------ |
| Джерело: Weatherbase  |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |                    |

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 1217 осіб у 475 домогосподарствах у складі 328 родин. Густота населення становила 421 особа/км².  Було 522 помешкання (181/км²).
Расовий склад населення:
| - 93,1 % — білих - 1,5 % — корінних американців - 0,7 % — азіатів - 0,2 % — вихідців з тихоокеанських островів - 0,2 % — чорних або афроамериканців - 1,9 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 2,3 %. Частка іспаномовних становила 5,3 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 26,4 % — особи молодші 18 років, 57,5 % — особи у віці 18—64 років, 16,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,0 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 98,5 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 93,5 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 59 193 долари США (медіана — 48 250), а середній дохід на одну сім'ю — 72 341 долар (медіана — 60 833). Медіана доходів становила 47 054 долари для чоловіків та 39 821 долар для жінок. За межею бідності перебувало 20,1 % осіб, у тому числі 30,2 % дітей у віці до 18 років та 10,8 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 511 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 26,8 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 12,1 %, публічна адміністрація — 10,2 %, транспорт — 9,6 %.

title: Вейтсбург (Вашингтон)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Вейтсбург
|оригінальна назва  = {{lang-en|Waitsburg}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Waitsburg-Washington.JPG
|опис зображення= <!-- Main street—Town Hall is the two story building in foreground -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Вашингтон (штат){{!}}Вашингтон
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Валла-Валла (округ, Вашингтон)|Валла-Валла]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 2,89
|висота центру НП   = 385
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 421,11
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = -8
|DST                    = -7 <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         = 509
|поштовий індекс        = 99361
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 5375565
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Вейтсбург''' ({{lang-en|Waitsburg}}) — місто ({{lang-en|city}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Валла-Валла (округ, Вашингтон)|Валла-Валла]] штату [[Вашингтон (штат)|Вашингтон]]. Населення — 1166 осіб (2020).

== Географія ==
Вейтсбург розташований за координатами {{Coord|46|16|11|N|118|9|0|W|type:city_region:US-DE}} (46.269621, -118.149912){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 2,89 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]]. В 2017 році площа становила{{R|gazetteer2017}} 3,07 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

=== Клімат ===
{{Клімат міста
| Місто_род = : Вейтсбург

| Січ_сер_макс = 4.4
| Лют_сер_макс = 7.2
| Бер_сер_макс = 11.7
| Кві_сер_макс = 16.1
| Тра_сер_макс = 20.6
| Чер_сер_макс = 25.0
| Лип_сер_макс = 30.6
| Сер_сер_макс = 30.0
| Вер_сер_макс = 24.4
| Жов_сер_макс = 17.8
| Лис_сер_макс = 9.4
| Гру_сер_макс = 5.0
| Рік_сер_макс = 16.7

| Січ_сер_мін = -3.9
| Лют_сер_мін = -1.7
| Бер_сер_мін = 1.1
| Кві_сер_мін = 3.3
| Тра_сер_мін = 6.7
| Чер_сер_мін = 10.0
| Лип_сер_мін = 12.8
| Сер_сер_мін = 12.2
| Вер_сер_мін = 8.3
| Жов_сер_мін = 3.9
| Лис_сер_мін = 0.0
| Гру_сер_мін = -2.8
| Рік_сер_мін = 3.9

| Січ_сер_опади = 61
| Лют_сер_опади = 48
| Бер_сер_опади = 53
| Кві_сер_опади = 41
| Тра_сер_опади = 41
| Чер_сер_опади = 33
| Лип_сер_опади = 13
| Сер_сер_опади = 13
| Вер_сер_опади = 23
| Жов_сер_опади = 41
| Лис_сер_опади = 64
| Гру_сер_опади = 64
| Рік_сер_опади = 490

| Джерело =  Weatherbase <ref name=Weatherbase>{{cite web
|url=http://www.weatherbase.com/weather/weather.php3?s=30254&cityname=Waitsburg-Washington-United-States-of-America
|publisher=Weatherbase
|title=Weatherbase.com
|year=2014
|accessdate=3 жовтня 2019
|archive-date=4 березня 2016
|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304032915/http://www.weatherbase.com/weather/weather.php3?s=30254&cityname=Waitsburg-Washington-United-States-of-America
}}
Retrieved on 4 червня 2014.</ref>
}}

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1880 = 248
| 1890 = 817
| 1900 = 1011
| 1910 = 1237
| 1920 = 1174
| 1930 = 869
| 1940 = 936
| 1950 = 1015
| 1960 = 1010
| 1970 = 953
| 1980 = 1035
| 1990 = 990
| 2000 = 1212
| 2010 = 1217
| 2020 = 1166
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|author=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=21 липня 2014|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref><br>2015 Estimate<ref name="2015 Pop Estimate">{{cite web|title=Population Estimates|url=https://www.census.gov/popest/data/cities/totals/2015/SUB-EST2015-3.html|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=29 червня 2016|archiveurl=https://web.archive.org/web/20161019182931/https://www.census.gov/popest/data/cities/totals/2015/SUB-EST2015-3.html|archivedate=19 жовтня 2016|deadurl=yes}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало {{formatnum:1217}} осіб у 475 домогосподарствах у складі 328 родин. [[Густота населення]] становила 421 особа/км².  Було 522 помешкання (181/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 93,1 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,5 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,7 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,2 % — вихідців з [[Тихий океан|тихоокеанських островів]]
* 0,2 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 1,9 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 2,3 %. Частка іспаномовних становила 5,3 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 26,4 % — особи молодші 18 років, 57,5 % — особи у віці 18—64 років, 16,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,0 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 98,5 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 93,5 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:59193}} [[Долар США|долари США]] (медіана — {{formatnum:48250}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:72341}} долар (медіана — {{formatnum:60833}}). Медіана доходів становила {{formatnum:47054}} долари для чоловіків та {{formatnum:39821}} долар для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 20,1 % осіб, у тому числі 30,2 % дітей у віці до 18 років та 10,8 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 511 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 26,8 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 12,1 %, публічна адміністрація — 10,2 %, транспорт — 9,6 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}
{{Commonscat|Waitsburg, Washington}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2017>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2017-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer-2017}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Валла-Валла (округ, Вашингтон)}}

[[Категорія:Міста Вашингтону]]
[[Категорія:Населені пункти округу Валла-Валла (Вашингтон)]]
[[Категорія:Населені пункти США, засновані 1859]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Вашингтон

Округ: Валла-Валла

Густота населення: 421,11 осіб/км²

Часовий пояс: UTC-8, влітку UTC-7


text:
# Ігнатенко Іван Михайлович
Іван Михайлович Ігнатенко (нар. 28 грудня 1903, село Кобилки, тепер Глушковського району Курської області, Російська Федерація — ?) — радянський діяч, 2-й секретар Кіровоградського обласного комітету КП(б)У.

## Життєпис
З жовтня 1925 року служив у Червоній армії.
Член ВКП(б) з 1926 року.
У 1939 — серпні 1941 року — 3-й секретар Кіровоградського обласного комітету КП(б)У.
Під час німецько-радянської війни служив на політичній роботі в 50-му військово-польовому будівництві 5-ї інженерно-саперної армії Сталінградського фронту.
У березні 1944 — серпні 1947 року — 3-й секретар Кіровоградського обласного комітету КП(б)У.
У серпні (затв.) 1947 — червні 1949 року — 2-й секретар Кіровоградського обласного комітету КП(б)У.
Подальша доля невідома.

## Звання
- старший політрук
- капітан

## Нагороди
- орден Трудового Червоного Прапора (23.01.1948)
- медаль «За оборону Сталінграда» (1945)
- медалі

title: Ігнатенко Іван Михайлович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Ігнатенко Іван Михайлович
| зображення           = Ігнатенко Іван Михайлович.jpg
| розмір_зображення    = 200 пкс
| дата_народження      = 28.12.1903
| місце_народження     = село Кобилки, тепер [[Глушковський район|Глушковського району]] [[Курська область|Курської області]], [[Росія|Російська Федерація]]
| дата_смерті          = ?
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       =
| Alma_mater           =
| військове звання     =
| партія               = [[ВКП(б)]]
| нагороди             = {{орден Трудового Червоного Прапора}}{{медаль «За оборону Сталінграда»}}
}}
{{othernames|Ігнатенко}}
'''Іван Михайлович Ігнатенко''' ({{нар}} {{ДН|28|12|1903}}, село Кобилки, тепер [[Глушковський район|Глушковського району]] [[Курська область|Курської області]], [[Росія|Російська Федерація]] — ?) — [[СРСР|радянський]] діяч, 2-й секретар Кіровоградського обласного комітету КП(б)У.

== Життєпис ==
З жовтня 1925 року служив у Червоній армії.

Член [[ВКП(б)]] з 1926 року.

У 1939 — серпні 1941 року — 3-й секретар Кіровоградського обласного комітету КП(б)У.

Під час [[німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] служив на політичній роботі в 50-му військово-польовому будівництві 5-ї інженерно-саперної армії Сталінградського фронту.

У березні 1944 — серпні 1947 року — 3-й секретар Кіровоградського обласного комітету КП(б)У.

У серпні (затв.) 1947 — червні 1949 року — 2-й секретар Кіровоградського обласного комітету КП(б)У.

Подальша доля невідома.

== Звання ==
* [[старший політрук]]
* [[капітан]]

== Нагороди ==
* [[орден Трудового Червоного Прапора]] (23.01.1948)
* [[медаль «За оборону Сталінграда»]] (1945)
* медалі

== Джерела ==
* газета «Кіровоградська правда» — листопад 1947 року.
* [https://pamyat-naroda.ru/heroes/kld-card_uchet_officer6152361/?backurl=%2Fheroes%2F%3Fstatic_hash%3Ddf6541497376ab7b54da76d0a9593ad2v3%26group%3Dall%26types%3Dpamyat_commander%3Anagrady_nagrad_doc%3Anagrady_uchet_kartoteka%3Anagrady_ubilein_kartoteka%3Apdv_kart_in%3Apdv_kart_in_inostranec%3Apamyat_voenkomat%3Apotery_vpp%3Apamyat_zsp_parts%3Akld_ran%3Akld_bolezn%3Akld_polit%3Akld_upk%3Akld_vmf%3Apotery_doneseniya_o_poteryah%3Apotery_gospitali%3Apotery_utochenie_poter%3Apotery_spiski_zahoroneniy%3Apotery_voennoplen%3Apotery_iskluchenie_iz_spiskov%3Apotery_kartoteki%3Asame_doroga%26page%3D1%26grouppersons%3D1%26last_name%3DИгнатенко%26first_name%3DИван%26middle_name%3DМихайлович Игнатенко Иван Михайлович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210421133610/https://pamyat-naroda.ru/heroes/kld-card_uchet_officer6152361/?backurl=%2Fheroes%2F%3Fstatic_hash%3Ddf6541497376ab7b54da76d0a9593ad2v3%26group%3Dall%26types%3Dpamyat_commander%3Anagrady_nagrad_doc%3Anagrady_uchet_kartoteka%3Anagrady_ubilein_kartoteka%3Apdv_kart_in%3Apdv_kart_in_inostranec%3Apamyat_voenkomat%3Apotery_vpp%3Apamyat_zsp_parts%3Akld_ran%3Akld_bolezn%3Akld_polit%3Akld_upk%3Akld_vmf%3Apotery_doneseniya_o_poteryah%3Apotery_gospitali%3Apotery_utochenie_poter%3Apotery_spiski_zahoroneniy%3Apotery_voennoplen%3Apotery_iskluchenie_iz_spiskov%3Apotery_kartoteki%3Asame_doroga%26page%3D1%26grouppersons%3D1%26last_name%3DИгнатенко%26first_name%3DИван%26middle_name%3DМихайлович |date=21 квітня 2021 }} {{ref-ru}}

{{politic-stub}}
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Уродженці Курської губернії]]

title: Ігнатенко Іван Михайлович

Народився: 28 грудня 1903 · село Кобилки, тепер Глушковського району Курської області, Російська Федерація

Помер: невідомо

Партія: ВКП(б)

Нагороди: Медаль «За оборону Сталінграда»