text:
# Осібай
Осіба́й (каз. Өсібай) — село у складі Каркаралінського району Карагандинської області Казахстану. Адміністративний центр сільського округу Нигмета Нурмакова.
Населення — 193 особи (2021; 462 у 2009, 769 у 1999, 853 у 1989).
Національний склад станом на 1989 рік:
- казахи — 100 %.

wikiname: ukwiki

title: Осібай

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Казахстану
| тип                    = село
| назва                  = Осібай
| місцева назва          = {{Lang-kk|Өсібай}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             =
| зображення_розмір      = <!--300px -->
| зображення_підпис      =
| область                = [[карагандинська область|Карагандинська]]
| район                  = [[каркаралінський район|Каркаралінський]]
| округ                  = [[сільський округ Нигмета Нурмакова|Нигмета Нурмакова]]
| адміністрація          =
| засноване              =
| перша згадка           =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 193 особи ([[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}})
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
|lat=
|long48
|lat_dir=N | lat_deg= 49 | lat_min= 52
           | lat_sec= 56
|lon_dir=E | lon_deg= 76 | lon_min= 37
           | lon_sec= 30
| карта розташування1    = Казахстан Карагандинська область
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| голова                 =
| ремарки                =
}}

'''Осіба́й''' ({{Lang-kk|Өсібай}}) — [[село]] у складі [[каркаралінський район|Каркаралінського району]] [[карагандинська область|Карагандинської області]] [[Казахстан]]у. Адміністративний центр [[сільський округ Нигмета Нурмакова|сільського округу Нигмета Нурмакова]].

Населення — 193 особи ([[2021]]; 462 у [[2009]], 769 у [[1999]], 853 у [[1989]]<ref>[https://books.google.com.ua/books?id=qTHtAAAAMAAJ&hl=uk&pg=PA131#v=onepage&q&f=false Итоги Всесоюзной переписи населения 1989 года по Казахской ССР. Том 3] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180618125635/https://books.google.com.ua/books?id=qTHtAAAAMAAJ&hl=uk&pg=PA131#v=onepage&q&f=false |date=18 червня 2018 }} {{ref-ru}}</ref>).

Національний склад станом на 1989 рік:
* [[казахи]] — 100 %.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|M-43-82}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=49.881473&lon=76.624660&z=13&m=b&show=/23582269/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=49.881473&lon=76.624660&z=13&m=b&show=/23582269/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{каркаралінський район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Каркаралінського району]]
[[Категорія:Села Карагандинської області]]

title: Основні дані

Країна: Казахстан

Область: Карагандинська

Район: Каркаралінський

Округ: Нигмета Нурмакова

Основні дані:
Карта
· Осібай · Осібай


text:
# Резолюція Генеральної Асамблеї ООН 3 (I)
Резолю́ція Генера́льної Асамбле́ї ООН 3 (I) «Ви́дача та покара́ння воє́нних злочи́нців» — резолюція, яка закликає уряди держав вжити заходів для арешту та екстрадиції воєнних злочинців (часів Другої світової війни) в держави, де вони скоїли свої злочини для суду та покарання згідно з національним законодавством. Ухвалена 13 лютого 1946 року без голосування під час 32-го пленарного засідання Генеральної Асамблеї.

wikitext:
{{Резолюція ООН
| номер = 3 (I)
| орган = ГА
| дата = 13 лютого
| рік = 1946
| засідання = {{нп|1-ша сесія Генеральної Асамблеї ООН|1-ша сесія|en|First session of the United Nations General Assembly}}<ref>{{cite web|url=https://research.un.org/en/docs/ga/quick/regular/1|title=Resolutions adopted by the General Assembly at its 1st session|publisher=[[Бібліотека імені Дага Гаммаршельда]]|language=en|accessdate=2024-07-03}}</ref>
| код = A/RES/3(I)
| документ = https://undocs.org/A/RES/3(I)
| предмет = Видача та покарання воєнних злочинців
| результат = Ухвалена [[консенсус]]ом<ref name="digitallibraryUN">{{cite web|url=https://digitallibrary.un.org/record/673167|title=Extradition and punishment of war criminals : resolution / adopted by the General Assembly|publisher=[[Цифрова бібліотека ООН]]|language=en|accessdate=2024-07-03}}</ref>
| картинка =
| картинка-опис =
}}

'''Резолю́ція Генера́льної Асамбле́ї ООН 3 (I) «Ви́дача та покара́ння воє́нних злочи́нців»''' — [[Резолюція Генеральної Асамблеї ООН|резолюція]], яка закликає уряди держав вжити заходів для [[арешт]]у та [[Екстрадиція|екстрадиції]] [[Воєнний злочин|воєнних злочинців]] (часів [[Друга світова війна|Другої світової війни]]) в держави, де вони скоїли свої злочини для [[Судовий процес|суду]] та [[Кримінальне покарання|покарання]] згідно з національним [[Законодавство|законодавством]]. Ухвалена 13 лютого 1946 року без голосування під час 32-го пленарного засідання [[Генеральна Асамблея ООН|Генеральної Асамблеї]].

[[Файл:BU 010366.jpeg|thumb|left|{{нп|Гімнастична зала|Гімнастична зала|de|MTV Treubund Lüneburg}} у [[Люнебург|Люнебурзі]] 7 вересня 1945 року, за 10 днів до початку [[Зала судових засідань|в ній]] {{нп|Бельзенский процесс|судового процесу у справі Бергена-Бельзена|en|Belsen trials}}]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

[[Категорія:Резолюції Генеральної Асамблеї ООН|Резолюція Генеральної Асамблеї ООН 01/3]]

Дата: 13 лютого 1946

Засідання: 1-ша сесія

Код: A/RES/3(I) (Документ)

Предмет: Видача та покарання воєнних злочинців

Результат: Ухвалена консенсусом


text:
# Житники (Уманський район)
Жи́тники — село в Україні, у Жашківській міській громаді Уманського району Черкаської області. Розташоване на обох берегах річки Житниці (притока Гірського Тікичу) за 9 км на південний захід від міста Жашків та за 7 км від автошляху М05. Населення становить 901 особа.

## Історія
Перша згадка про Житники залишилася у книзі «Сказание о населенных местностях Киевской Губернии» написаній Лаврентієм Похилевичем у 1864 році. За описом в селі проживало православних осіб — 979, римських католиків — 20, євреїв — 15.
За легендою, під час поневолення Київської Русі монголо-татарами, із заселеної місцевості, де населення платило данину князям і зазнавало напади монголо-татар, були змушені тікати від цього гніту. В ті часи в цій місцевості були дрімучі ліси, із села Розсошки втекло спочатку 4 сім'ї, які поселилися на цьому місці, біля річки Ольшанка, яка є притокою Гірського Тікичу. Ці люди займалися рибальством, полюванням і вирубували ліс для вирощування овочів і жита. В цій місцевості люди не платили податків, не зазнавали нападів монголо-татар, жито родило високе, з велике з гарним колосом і людям було вдосталь хліба, і від того часу це поселення стали називати Житниками.
Перед жовтневим переворотом у селі проживали пани, одного з них звали Баша, від якого пішла назва Башовий ліс, який існує і зараз.
Під час Голодомору 1932—1933 років, тільки за офіційними даними, від голоду померло 315 а за неофіційними близько 980 мешканців села.
268 уродженців села брали участь у боях Радянсько-німецької війни, 132 з них загинули, 103 нагороджені орденами й медалями. На їх честь в селі встановлено пам'ятник.
Станом на 1972 рік в селі проживала 1 381 особа, тут була розміщена центральна садиба колгоспу імені Куйбишева, за яким було закріплено 2 444,6 га сільськогосподарських угідь, у тому числі 2 320,4 га орної землі. В господарстві вирощували зернові і технічні культури, було розвинуте м'ясо-молочне тваринництво. Працювали автотракторна майстерня, пилорама, крупорушка, млин. Також на той час працювали середня школа, будинок культури на 500 місць, бібліотека з фондом 9,6 тисяч книг, дитячі ясла, фельдшерсько-акушерський пункт, філія зв'язку, два магазини.

## Сучасність
У селі є загальноосвітня школа I—III ступенів, будинок культури на 500 місць, бібліотека, фельдшерсько-акушерський пункт, а також відділення зв'язку, АТС на 40 абонентів, магазин, філія Ощадбанку.

## Відомі люди
- Бочковський Леонард Юліанович (1895 — 1918) — член Української Центральної Ради.
- Гуртовенко Валентина Андріївна (Марія Доля) —  поетеса.
- Левченко Андрій Якимович (1917—1965) — український радянський фотограф-документаліст.

## Галерея
- Вулиця Соборна
- Сільська рада
- Школа
- Дитсадок
- Будинок культури
- ФАП
- Церква
- Дім молитви
- Ставок
- Пам’ятник воїнам-односельчанам
- Братська могила радянських воїнів
- Пам'ятний знак жертвам Голодомору

### Ресурси інтернету
- Житники на who-is-who.com.ua [Архівовано 3 серпня 2017 у Wayback Machine.]

title: Житники (Уманський район)

wikitext:
{{Село
| назва           = Житники
| область         = [[Черкаська область]]
| район           = [[Уманський район]]
| громада         = [[Жашківська міська громада]]
| рада            =
| код КОАТУУ      = 7120982001
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=13.05.2009&rf7571=37531 gska2.rada.gov.ua]
| розташування    = Zhashkivskyi.gif
| mapx            = 85
| mapy            = 92
| засновано       = початок [[18 століття]]
| населення       = 901
| територія       = <!--Територія села + землі що йому належать у квадратних кілометрах -->
| ref-територія   =
| площа           = <!--Площа де проживають мешканці у квадратних кілометрах -->
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 19240
| телефонний код  = 4747
| координати      = {{coord|49|12|7|N|30|1|20|E|scale:30000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 12|
| lat_sec         = 7
| lon_deg         = 30|
| lon_min         = 1|
| lon_sec         = 20
| висота          = 233
| ref-висота      = <ref>{{Cite web |url=http://weather.in.ua/ua/cherkasskaja/7754 |title=Погода в Україні |accessdate=5 грудня 2007 |archive-date=29 березня 2008 |archive-url=https://web.archive.org/web/20080329031812/http://weather.in.ua/ua/cherkasskaja/7754 }}</ref>
| водойма         = р. [[Житниці (притока Гірського Тікичу)|Житниці]]
| адреса          = 19240, Черкаська обл., Уманський р-н, с.Житники
| сільський голова = Бабійчук Олександр Миколайович
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      = 148,6 (фізична)
| ref-відстань о  = <ref>[http://maps.vlasenko.net/?y=49.20210&x=30.02237 maps.vlasenko.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071023025351/http://maps.vlasenko.net/?y=49.20210&x=30.02237 |date=23 жовтня 2007 }}{{ref-ru}}</ref>
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         = [[Жашків (станція)|Жашків]]
| відстань ст     = 9
| зображення      = Житники (Жашківський р-н). В'їзд у село.jpg
}}{{Otheruses|Житники}}
'''Жи́тники''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Жашківська міська громада|Жашківській міській громаді]] [[Уманський район|Уманського району]] [[Черкаська область|Черкаської області]]. Розташоване на обох берегах [[річка|річки]] [[Житниці (притока Гірського Тікичу)|Житниці]] (притока [[Гірський Тікич|Гірського Тікичу]]) за 9 [[км]] на південний захід від міста [[Жашків]] та за 7 км від автошляху {{Автошлях М|05}}. [[Населення]] становить 901 особа.

== Історія ==
Перша згадка про Житники залишилася у книзі «Сказание о населенных местностях Киевской Губернии» написаній Лаврентієм Похилевичем у 1864 році. За описом в селі проживало православних осіб — 979, римських католиків — 20, євреїв — 15.

За легендою, під час поневолення Київської Русі монголо-татарами, із заселеної місцевості, де населення платило данину князям і зазнавало напади монголо-татар, були змушені тікати від цього гніту. В ті часи в цій місцевості були дрімучі ліси, із села Розсошки втекло спочатку 4 сім'ї, які поселилися на цьому місці, біля річки Ольшанка, яка є притокою Гірського Тікичу. Ці люди займалися рибальством, полюванням і вирубували ліс для вирощування овочів і жита. В цій місцевості люди не платили податків, не зазнавали нападів монголо-татар, жито родило високе, з велике з гарним колосом і людям було вдосталь хліба, і від того часу це поселення стали називати Житниками.

Перед жовтневим переворотом у селі проживали пани, одного з них звали Баша, від якого пішла назва Башовий ліс, який існує і зараз.

Під час [[Голодомор в Україні 1932—1933|Голодомору 1932—1933 років]], тільки за офіційними даними, від голоду померло 315<ref>{{Cite web |url=http://www.oda.ck.ua/index.php?article=254 |title=Голодомор 1932-33 років на Черкащині. Портал Черкаської обласної державної адміністрації |accessdate=9 червня 2013 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140323200337/http://www.oda.ck.ua/index.php?article=254 |archivedate=23 березня 2014 |deadurl=yes }}</ref> а за неофіційними близько 980 мешканців села.

268 уродженців села брали участь у боях [[Радянсько-німецька війна|Радянсько-німецької війни]], 132 з них загинули, 103 нагороджені [[орден (нагорода)|орденами]] й [[медаль|медалями]]. На їх честь в селі встановлено [[пам'ятник]].

Станом на [[1972]] рік в селі проживала 1 381 особа, тут була розміщена центральна садиба [[колгосп]]у імені Куйбишева, за яким було закріплено 2 444,6 [[га]] [[сільськогосподарські угіддя|сільськогосподарських угідь]], у тому числі 2 320,4 га [[рілля|орної землі]]. В господарстві вирощували [[зернові культури|зернові]] і [[технічні культури]], було розвинуте м'ясо-молочне [[тваринництво]]. Працювали автотракторна майстерня, пилорама, крупорушка, [[млин]]. Також на той час працювали [[середня школа]], будинок культури на 500 місць, [[бібліотека]] з фондом 9,6 тисяч [[книга|книг]], дитячі ясла, [[фельдшерсько-акушерський пункт]], філія зв'язку, два [[магазин]]и.

== Сучасність ==
У селі є загальноосвітня школа I—III ступенів, будинок культури на 500 місць, бібліотека, фельдшерсько-акушерський пункт, а також відділення зв'язку, АТС на 40 абонентів, магазин, філія Ощадбанку.

== Відомі люди ==
* [[Бочковський Леонард Юліанович]] (1895 — 1918) — член [[Українська Центральна Рада|Української Центральної Ради]].
* Гуртовенко Валентина Андріївна (Марія Доля) —  [[поет]]еса.
* [[Левченко Андрій Якимович]] (1917—1965) — український радянський фотограф-документаліст.

== Галерея ==
<gallery widths="220">
Файл:Житники (Жашківський р-н). Вулиця Соборна.jpg|Вулиця Соборна
Файл:Житники (Жашківський р-н). Сільрада.jpg|Сільська рада
Файл:Житники (Жашківський р-н). Школа.jpg|Школа
Файл:Житники (Жашківський р-н). Дитсадок.jpg|Дитсадок
Файл:Житники (Жашківський р-н). Будинок культури.jpg|Будинок культури
Файл:Житники (Жашківський р-н). ФАП.jpg|ФАП
Файл:Житники (Жашківський р-н). Церква.jpg|Церква
Файл:Житники (Жашківський р-н). Дім молитви.jpg|Дім молитви
Файл:Житники (Жашківський р-н). Ставок.jpg|Ставок
Файл:Житники. Пам’ятник односельчанам.jpg|Пам’ятник воїнам-односельчанам
Файл:Житники. Братська могила радянських воїнів.jpg|Братська могила радянських воїнів
Файл:Житники. Гранітна плита у пам'ять про жертв Голодомору3.jpg|Пам'ятний знак жертвам Голодомору
</gallery>

== Джерела ==
{{Інші проєкти
|Тема          = Житники
|Портал        = Черкащина
|Вікісловник   =
|Вікіпідручник =
|Вікіцитати    =
|Вікіджерела   =
|Вікіновини    =
|Вікісховище   =
|Метавікі      =
}}

=== Посилання ===
{{reflist}}

=== Література ===
* {{ІМСУ}}

=== Ресурси інтернету ===
* [http://who-is-who.ua/main/page/mischerkasy2009/74/378 Житники на who-is-who.com.ua] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170803184415/http://who-is-who.ua/main/page/mischerkasy2009/74/378 |date=3 серпня 2017 }}
{{Жашківська міська громада}}
[[Категорія:Села Черкаської області]]
{{Cherkasy-obl-stub}}

title: село Житники

Країна: Україна

Область: Черкаська область

Район: Уманський район

Тер. громада: Жашківська міська громада

title: Основні дані

Засноване: початок 18 століття

title: Географічні дані

Водойми: р. Житниці

Відстань до · обласного центру: 148,6 (фізична) км

Найближча залізнична станція: Жашків

Відстань до · залізничної станції: 9 км

title: Місцева влада

Сільський голова: Бабійчук Олександр Миколайович

title: Карта

Карта: Житники

title: Мапа

Мапа: Житники у Вікісховищі

П: Портал «Черкащина»

s: Теми у Вікіджерелах?

CMNS: Житники у Вікісховищі?


text:
# Tanacetum erzincanense
Tanacetum erzincanense — вид рослин з роду пижмо (Tanacetum) й родини айстрових (Asteraceae).

## Опис
Листя розсіяно вкрите волосками. Нижні листки довгасто-зворотноланцетоподібні за контуром з 3–5 парними бічними сегментами. Бічні сегменти яйцеподібно-оберненояйцеподібні або округлі за контуром і, як правило, дорівнюють його ширині. Квіткових голів (12)30–110 на стебло. Кільце приквіток 3–4 × 2.5–3.5 мм

## Середовище проживання
Ендемік Туреччини, Іраку, Ірані. Населяє степи.

title: Tanacetum erzincanense

wikitext:
{{speciesbox |name= |status= |status_system=IUCN3.1 |image= |genus=Tanacetum |species=erzincanense |authority=Korkmaz, Kandemir & Ilhan, 2015 |range_map= |synonyms= |synonyms_ref= }}
'''''Tanacetum erzincanense''''' — [[вид]] рослин з роду [[пижмо]] (''Tanacetum'') й родини [[Айстрові|айстрових]] (Asteraceae).

== Опис ==
Листя розсіяно вкрите волосками. Нижні [[листок|листки]] довгасто-зворотноланцетоподібні за контуром з 3–5 парними бічними сегментами. Бічні сегменти яйцеподібно-оберненояйцеподібні або округлі за контуром і, як правило, дорівнюють його ширині. [[Айстрові|Квіткових голів]] (12)30–110 на стебло. Кільце приквіток 3–4 × 2.5–3.5 мм<ref name="Korkmaz">{{стаття|автор=Korkmaz M., Kandemir A., Ilhan V., Doğan N. Y.|назва=Tanacetum erzincanense (Asteraceae), a new species from Erzincan, Turkey|видання=Turkish Journal of Botany|рік=2015|випуск=39|номер=1|сторінки=96–104|doi=10.3906/bot-1311-2|посилання=}}</ref>

== Середовище проживання ==
Ендемік [[Туреччина|Туреччини]], [[Ірак]]у, [[Іран]]і<ref>{{cite web |url=http://www.plantsoftheworldonline.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:77145300-1 |назва=Plants of the World Online / Kew Science |дата-доступу=20.03.2021}} {{ref-en}}</ref>. Населяє степи<ref name="Korkmaz"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Айстрові-доробити}}
{{Taxonbar|from=Q21399369}}

[[Категорія:Пижмо|erzincanense]]
[[Категорія:Ендемічна флора Туреччини]]
[[Категорія:Рослини, описані 2015]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Айстериди (Asterids)

Порядок: Айстроцвіті (Asterales)

Родина: Айстрові (Asteraceae)

Рід: Пижмо (Tanacetum)

Вид: T. erzincanense

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Tanacetum erzincanense · Korkmaz, Kandemir & Ilhan, 2015


text:
# Бацко Юрій Сергійович
Ю́рій Сергі́йович Бацко — старший солдат Збройних сил України.

## Нагороди
За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни нагороджений
- орденом «За мужність» III ступеня (27.11.2014).

title: Бацко Юрій Сергійович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                =Бацко Юрій Сергійович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     =
| місце народження    =
| дата смерті        =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    ={{fЗСУ}}
| рід військ          = {{InВДВ Укр}}
| роки служби         =
| звання              ={{Ранг|країна=Україна|звання=Сержант}}
| формування          ={{79 ОДШБр ЗСУ|2}}
| командування        =
| битви               = [[Війна на сході України]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}

'''Ю́рій Сергі́йович Бацко''' — старший солдат Збройних сил України.

== Нагороди ==
За особисту [[мужність]] і [[героїзм]], виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]] під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]] нагороджений
* орденом «За мужність» III ступеня (27.11.2014).

== Джерела ==
* {{УПУ|892/2014|27 листопада 2014|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/8922014-18045}}
* [https://news.pn/ua/public/119735 Президент України нагородив орденами 34 миколаївські десантники, що проявили героїзм] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150427142945/https://news.pn/ua/public/119735 |date=27 квітня 2015 }}
{{Учасники РУВ}}
{{ukr-mil-bio-stub}}

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Рід військ: Десантні війська

Формування: 79 ОДШБр

Війни / битви: Війна на сході України


text:
# Голеєшть (комуна)
Голеєшть, Голеєшті (рум. Golăiești) — комуна у повіті Ясси в Румунії. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
- Бран
- Голеєшть (1818 осіб)
- Гредінарі (346 осіб)
- Коту-луй-Іван (416 осіб)
- Меделень (126 осіб)
- Петрешть (321 особа)
- Поду-Жижієй (253 особи)
- Чилібіу (504 особи)

Комуна розташована на відстані 335 км на північ від Бухареста, 12 км на північний схід від Ясс.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у комуні проживали 3784 особи, усі — румуни. Усі жителі комуни рідною мовою назвали румунську.
Склад населення комуни за віросповіданням:
| Релігія       | Кількість осіб | Відсоток |
| ------------- | -------------- | -------- |
| православні   | 3758           | 99,3%    |
| п'ятдесятники | 21             | 0,6%     |
| римо-католики | 5              | 0,1%     |

title: Голеєшть (комуна)

wikitext:
{{About|комуну|село|Голеєшть}}
{{НП Румунії
 | назва               = Голеєшть
 | статус              = комуна
 | місцева_назва       = ''Golăiești''
 | герб                =
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Ясси
 | код_SIRUTA          =
 | широта              = 47.2418
 | довгота             = 27.6957
 | висота              = 38
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 4067
 | рік_насел           = 2009
 | населення_джерело   = <ref>{{cite web|url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|title=Populația stabilă la 1.01.2009 total din care de 18 ani și peste|language=румунською|accessdate=2011-12-19|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120412204825/http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|archivedate=12.04.2012|deadurl=yes}}</ref>
 | площа               = 53,96
 | поштові_індекси     =
 | карта               = Golaiesti jud Iasi.png
 | примар              = Bîzdîgă Mihai<ref>{{cite web|url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|title=Biroul Electoral Central. Alegeri locale 2008 TUR I + TUR II + TUR III. Primari aleşi pe municipii,oraşe şi comune.|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120206145418/http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|archivedate=2012-02-06|deadurl=yes}}</ref>
 | партія              = [[Демократична ліберальна партія (Румунія)|PD-L]]
 | мандат              = 2008-2012
 | www                 =
}}
'''Голеєшть''', Голеєшті ({{lang-ro|Golăiești}}) — комуна у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Ясси (повіт)|Ясси]] в [[Румунія|Румунії]]. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
* [[Бран (Ясси)|Бран]]
* [[Голеєшть]] (1818 осіб)
* [[Гредінарі (Ясси)|Гредінарі]] (346 осіб)
* [[Коту-луй-Іван]] (416 осіб)
* [[Меделень (Ясси)|Меделень]] (126 осіб)
* [[Петрешть (Ясси)|Петрешть]] (321 особа)
* [[Поду-Жижієй]] (253 особи)
* [[Чилібіу]] (504 особи)

Комуна розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 335 км на північ від [[Бухарест]]а, 12 км на північний схід від [[Ясси|Ясс]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]]<ref>{{cite web|url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=1&judet_id=163&localitate_id=194|title=Structura Etno-demografică a României|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304193808/http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=1&judet_id=163&localitate_id=194|archivedate=2016-03-04|deadurl=yes}}</ref> у комуні проживали {{formatnum:3784}} особи, усі — [[румуни]]. Усі жителі комуни рідною мовою назвали румунську.

Склад населення комуни за віросповіданням:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Релігія
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[Румунська православна церква|православні]]
| 3758
| 99,3%
|-
| п'ятдесятники
| 21
| 0,6%
|-
| римо-католики
| 5
| 0,1%
|}

== Посилання ==
* [http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-GOLAIESTI/163248/ Дані про комуну Голеєшть на сайті Ghidul Primăriilor]

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Повіт Ясси}}

[[Категорія:Комуни повіту Ясси]]

{{Romania-geo-stub}}

title: Голеєшть · Golăiești

Країна: Румунія

Повіт: Ясси

Телефонний код: +40 232 (Romtelecom, TR) · +40 332 (інші оператори)

title: Влада

Примар · Мандат: Bîzdîgă Mihai (PD-L) · 2008-2012


text:
# Sympterichthys unipennis
Sympterichthys unipennis — вимерлий вид вудильникоподібних риб родини Brachionichthyidae.

## Поширення
Єдиний відомий екземпляр цього виду був отриманий французьким зоологом Франсуа Пероном під час подорожі до Австралії в 1800—1804 роках. Рибу було спіймано біля південного узбережжя Тасманії в протоці Д'Антркасто. Вважається, що в цей час вид був відносно поширений в регіоні. У 2015—2018 роках в протоці проводились великі підводні дослідження, спрямовані на вивчення фауни регіону, але Sympterichthys unipennis не був виявлений. Тому у 2018 році вид занесено до списку МСОП, як вимерлий. Це перша морська риба, яку визнано вимерлою.

title: Sympterichthys unipennis

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Taxobox
| name = ''Sympterichthys unipennis''
| status = EX
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=123423283|title=Sympterichthys unipennis|accessdate=10 жовтня 2020|assessors=BirdLife International |year=2020|version=2020.2}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Променепері]] (Actinopterygii)
| ordo = [[Вудильникоподібні]] (Lophiiformes)
| familia = [[Brachionichthyidae]]
| genus = ''[[Sympterichthys]]''
| species = '''''S. unipennis'''''
| binomial = ''Sympterichthys unipennis''
| binomial_authority = ([[Georges Cuvier|Cuvier]], 1817)
| range_map =
| range_map_caption =
}}
'''''Sympterichthys unipennis''''' — вимерлий вид [[Вудильникоподібні|вудильникоподібних]] [[риби|риб]] родини [[Brachionichthyidae]].

== Поширення ==
Єдиний відомий екземпляр цього виду був отриманий французьким зоологом [[Франсуа Перон]]ом під час подорожі до [[Австралія|Австралії]] в 1800—1804 роках. Рибу було спіймано біля південного узбережжя [[Тасманія|Тасманії]] в протоці [[Д'Антркасто (протока)|Д'Антркасто]]. Вважається, що в цей час вид був відносно поширений в регіоні. У 2015—2018 роках в протоці проводились великі підводні дослідження, спрямовані на вивчення фауни регіону, але ''Sympterichthys unipennis'' не був виявлений. Тому у 2018 році вид занесено до списку [[МСОП]], як вимерлий. Це перша морська риба, яку визнано вимерлою.<ref>{{Cite web|title=Farewell smooth handfish: What can we learn from the world's first marine fish extinction?|url=https://phys.org/news/2020-07-farewell-smooth-handfish-world-marine.html|access-date=2020-07-11|website=phys.org|language=en|archive-date=1 жовтня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201001023555/https://phys.org/news/2020-07-farewell-smooth-handfish-world-marine.html}}</ref><ref>{{Cite web|title=Sympterichthys unipennis summary page|url=https://www.fishbase.us/summary/Sympterichthys-unipennis.html|access-date=2020-07-11|website=FishBase|language=en}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Портали|Біологія}}

{{Actinopterygii-stub}}

[[Категорія:Вудильникоподібні]]
[[Категорія:Риби Австралії]]
[[Категорія:Риби Тихого океану]]
[[Категорія:Тварини, описані 1817]]
[[Категорія:Вимерлі риби]]
[[Категорія:Ендемічні риби Австралії]]

title: ?Sympterichthys unipennis

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Променепері (Actinopterygii)

Ряд: Вудильникоподібні (Lophiiformes)

Родина: Brachionichthyidae

Рід: Sympterichthys

Вид: S. unipennis


text:
# Аргентина на зимових Олімпійських іграх 1984
Аргентина на зимових Олімпійських іграх 1984 року, які проходили в югославському Сараєво, була представлена 18 спортсменами (13 чоловіками та 5 жінками) у трьох видах спорту: гірськолижний спорт, біатлон та лижні перегони. Прапороносцем на церемонії відкриття Олімпійських ігор була гірськолижниця Тереза Бустаманте.
Аргентина вдев'яте взяла участь у зимовій Олімпіаді. Аргентинські спортсмени не здобули жодної медалі.

## Біатлон
| Дисципліна      | Спортсмен       | Промахи | Час     | Місце |
| --------------- | --------------- | ------- | ------- | ----- |
| 10 км, чоловіки | Віктор Фігероа  | 5       | 41:04.2 | 61    |
| 10 км, чоловіки | Луїс Ріос       | 4       | 40:36.5 | 60    |
| 10 км, чоловіки | Оскар ді Ловера | 3       | 40:25.7 | 59    |

| Дисципліна | Спортсмен      | Час       | Пенальті | Підсумковий час | Місце |
| ---------- | -------------- | --------- | -------- | --------------- | ----- |
| 20 км      | Луїс Ріос      | 1'32:17.9 | 10       | 1'42:17.9       | 58    |
| 20 км      | Віктор Фігероа | 1'27:02.3 | 7        | 1'34:02.3       | 55    |

## Гірськолижний спорт
| Спосртсмен              | Дисципліна                   | Спуск 1 | Спуск 1 | Спуск 2 | Спуск 2 | Разом   | Разом |
| Спосртсмен              | Дисципліна                   | Час     | Місце   | Час     | Місце   | Час     | Місце |
| ----------------------- | ---------------------------- | ------- | ------- | ------- | ------- | ------- | ----- |
| Америко Астете          | швидкісний спуск, чоловіки   |         |         |         |         | 2:01.60 | 54    |
| Енріке де Ріддер        | швидкісний спуск, чоловіки   |         |         |         |         | 1:59.76 | 52    |
| Ніколас ван Дітмар      | швидкісний спуск, чоловіки   |         |         |         |         | 1:58.86 | 49    |
| Хорхе Біркнер           | швидкісний спуск, чоловіки   |         |         |         |         | 1:54.92 | 45    |
| Ніколас ван Дітмар      | гігантський слалом, чоловіки | DNF     | –       | –       | –       | DNF     | –     |
| Енріке де Ріддер        | гігантський слалом, чоловіки | 1:38.49 | 53      | 1:41.33 | 53      | 3:19.82 | 52    |
| Хорхе Біркнер           | гігантський слалом, чоловіки | 1:33.82 | 48      | 1:34.18 | 45      | 3:08.00 | 46    |
| Фернандо Еневольдсен    | гігантський слалом, чоловіки | 1:33.82 | 48      | 1:34.45 | 46      | 3:08.27 | 47    |
| Фернандо Еневольдсен    | слалом, чоловіки             | DSQ     | –       | –       | –       | DSQ     | –     |
| Америко Астете          | слалом, чоловіки             | 1:04.90 | 42      | DNF     | –       | DNF     | –     |
| Ніколас ван Дітмар      | слалом, чоловіки             | 1:02.30 | 39      | 58.18   | 24      | 2:00.48 | 24    |
| Хорхе Біркнер           | слалом, чоловіки             | 1:00.85 | 37      | 55.70   | 19      | 1:56.55 | 22    |
| Тереза Бустаманте       | швидкісний спуск, жінки      |         |         |         |         | 1:21.62 | 30    |
| Геральдіна Боббіо       | гігантський слалом, жінки    | 1:21.90 | 48      | 1:25.61 | 41      | 2:47.51 | 41    |
| Габріела Ангаут         | гігантський слалом, жінки    | 1:19.63 | 47      | 1:23.53 | 40      | 2:43.16 | 40    |
| Магдалена Біркнер       | гігантський слалом, жінки    | 1:17.64 | 46      | 1:22.06 | 39      | 2:39.70 | 39    |
| Тереза Бустаманте       | гігантський слалом, жінки    | 1:15.33 | 44      | 1:18.86 | 36      | 2:34.19 | 36    |
| Габріела Ангаут         | слалом, жінки                | DSQ     | –       | –       | –       | DSQ     | –     |
| Магдалена Сайнт Антонін | слалом, жінки                | DNF     | –       | –       | –       | DNF     | –     |
| Тереза Бустаманте       | слалом, жінки                | DNF     | –       | –       | –       | DNF     | –     |
| Магдалена Біркнер       | слалом, жінки                | 56.36   | 23      | 58.39   | 18      | 1:54.75 | 18    |

## Лижні перегони
| Дисципліна                    | Спортсмен                                                         | Дистанція | Дистанція |
| Дисципліна                    | Спортсмен                                                         | Час       | Місце     |
| ----------------------------- | ----------------------------------------------------------------- | --------- | --------- |
| 15 км (чоловіки)              | Мартін Персон                                                     | 54:50.0   | 76        |
| 15 км (чоловіки)              | Рікардо Ольєр                                                     | 54:34.6   | 75        |
| 15 км (чоловіки)              | Хуліо Мореші                                                      | 52:19.1   | 73        |
| 15 км (чоловіки)              | Норберто фон Бауманн                                              | 52:08.9   | 72        |
| 30 км (чоловіки)              | Алехандро Баратта                                                 | 2'09:33.1 | 68        |
| 30 км (чоловіки)              | Рікардо Ольєр                                                     | 2'02:00.4 | 67        |
| 50 км (чоловіки)              | Рікардо Ольєр                                                     | 3'05:41.2 | 50        |
| естафета 4 × 10 км (чоловіки) | Хуліо Мореші Норберто фон Бауманн Рікардо Ольєр Алехандро Баратта | 2'27:07.1 | 16        |

wikitext:
{{Аргентина на Олімпійських іграх
|Ігри = 1984 зимові
|Спортсмени = 18
|видах спорту = 3
|Прапороносець = [[Тереза Бустаманте]]
|Офіційні =
|Золото= 0
|Срібло= 0
|Бронза= 0
|Всього= 0
|Місце=
}}

'''[[Аргентина]] на [[Зимові Олімпійські ігри 1984|зимових Олімпійських іграх 1984 року]]''', які проходили в [[Югославія|югославському]] [[Сараєво]], була представлена 18 спортсменами (13 чоловіками та 5 жінками) у трьох видах спорту: [[гірськолижний спорт]], [[біатлон]] та [[лижні перегони]]. Прапороносцем на церемонії відкриття Олімпійських ігор була гірськолижниця [[Тереза Бустаманте]].

Аргентина вдев'яте взяла участь у зимовій Олімпіаді. Аргентинські спортсмени не здобули жодної медалі.

== Біатлон ==
{{main|Біатлон на зимових Олімпійських іграх 1984}}

{|class="wikitable" style="font-size:90%"
|-
!Дисципліна
!Спортсмен
!Промахи
!Час
!Місце
|-
|rowspan="3"|[[Біатлон на зимових Олімпійських іграх 1984 — спринт, 10 км (чоловіки)|10 км, чоловіки]]
|[[Віктор Фігероа]]
|align="center"|5
|align="center"|41:04.2
|align="center"|61
|-
|[[Луїс Ріос]]
|align="center"|4
|align="center"|40:36.5
|align="center"|60
|-
|[[Оскар ді Ловера]]
|align="center"|3
|align="center"|40:25.7
|align="center"|59
|}

{|class="wikitable" style="font-size:90%"
|-
!Дисципліна
!Спортсмен
!Час
!Пенальті
!Підсумковий час
!Місце
|-
|rowspan="2"|[[Біатлон на зимових Олімпійських іграх 1984 — індивідуальні перегони, 20 км (чоловіки)|20 км]]
|[[Луїс Ріос]]
|align="center"|1'32:17.9
|align="center"|10
|align="center"|1'42:17.9
|align="center"|58
|-
|[[Віктор Фігероа]]
|align="center"|1'27:02.3
|align="center"|7
|align="center"|1'34:02.3
|align="center"|55
|}

== Гірськолижний спорт ==
{{main|Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 1984}}

{|class="wikitable" style="font-size:90%"
|-
!rowspan="2"|Спосртсмен
!rowspan="2"|Дисципліна
!colspan="2"|Спуск 1
!colspan="2"|Спуск 2
!colspan="2"|Разом
|-
!Час
!Місце
!Час
!Місце
!Час
!Місце
|-
|[[Америко Астете]]
|rowspan="4"|[[Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 1984 — швидкісний спуск (чоловіки)|швидкісний спуск, чоловіки]]
|colspan="4" bgcolor="wheat"|
|align="center"|2:01.60
|align="center"|54
|-
|[[Енріке де Ріддер]]
|colspan="4" bgcolor="wheat"|
|align="center"|1:59.76
|align="center"|52
|-
|[[Ніколас ван Дітмар]]
|colspan="4" bgcolor="wheat"|
|align="center"|1:58.86
|align="center"|49
|-
|[[Хорхе Біркнер]]
|colspan="4" bgcolor="wheat"|
|align="center"|1:54.92
|align="center"|45
|-
|[[Ніколас ван Дітмар]]
|rowspan="4"|[[Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 1984 — гігантський слалом (чоловіки)|гігантський слалом, чоловіки]]
|align="center"|DNF
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|DNF
|align="center"|–
|-
|[[Енріке де Ріддер]]
|align="center"|1:38.49
|align="center"|53
|align="center"|1:41.33
|align="center"|53
|align="center"|3:19.82
|align="center"|52
|-
|[[Хорхе Біркнер]]
|align="center"|1:33.82
|align="center"|48
|align="center"|1:34.18
|align="center"|45
|align="center"|3:08.00
|align="center"|46
|-
|[[Фернандо Еневольдсен]]
|align="center"|1:33.82
|align="center"|48
|align="center"|1:34.45
|align="center"|46
|align="center"|3:08.27
|align="center"|47
|-
|[[Фернандо Еневольдсен]]
|rowspan="4"|[[Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 1984 — слалом (чоловіки)|слалом, чоловіки]]
|align="center"|DSQ
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|DSQ
|align="center"|–
|-
|[[Америко Астете]]
|align="center"|1:04.90
|align="center"|42
|align="center"|DNF
|align="center"|–
|align="center"|DNF
|align="center"|–
|-
|[[Ніколас ван Дітмар]]
|align="center"|1:02.30
|align="center"|39
|align="center"|58.18
|align="center"|24
|align="center"|2:00.48
|align="center"|24
|-
|[[Хорхе Біркнер]]
|align="center"|1:00.85
|align="center"|37
|align="center"|55.70
|align="center"|19
|align="center"|1:56.55
|align="center"|22
|-
|[[Тереза Бустаманте]]
|[[Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 1984 — швидкісний спуск (жінки)|швидкісний спуск, жінки]]
|colspan="4" bgcolor="wheat"|
|align="center"|1:21.62
|align="center"|30
|-
|[[Геральдіна Боббіо]]
|rowspan="4"|[[Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 1984 — гігантський слалом (жінки)|гігантський слалом, жінки]]
|align="center"|1:21.90
|align="center"|48
|align="center"|1:25.61
|align="center"|41
|align="center"|2:47.51
|align="center"|41
|-
|[[Габріела Ангаут]]
|align="center"|1:19.63
|align="center"|47
|align="center"|1:23.53
|align="center"|40
|align="center"|2:43.16
|align="center"|40
|-
|[[Магдалена Біркнер]]
|align="center"|1:17.64
|align="center"|46
|align="center"|1:22.06
|align="center"|39
|align="center"|2:39.70
|align="center"|39
|-
|[[Тереза Бустаманте]]
|align="center"|1:15.33
|align="center"|44
|align="center"|1:18.86
|align="center"|36
|align="center"|2:34.19
|align="center"|36
|-
|[[Габріела Ангаут]]
|rowspan="4"|[[Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 1984 — слалом (жінки)|слалом, жінки]]
|align="center"|DSQ
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|DSQ
|align="center"|–
|-
|[[Магдалена Сайнт Антонін]]
|align="center"|DNF
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|DNF
|align="center"|–
|-
|[[Тереза Бустаманте]]
|align="center"|DNF
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|–
|align="center"|DNF
|align="center"|–
|-
|[[Магдалена Біркнер]]
|align="center"|56.36
|align="center"|23
|align="center"|58.39
|align="center"|18
|align="center"|1:54.75
|align="center"|18
|}

== Лижні перегони ==
{{main|Лижні перегони на зимових Олімпійських іграх 1984}}

{|class="wikitable" border="1" style="font-size:90%"
|-
!rowspan=2|Дисципліна
!rowspan=2|Спортсмен
!colspan=2|Дистанція
|-
!Час
!Місце
|-
|rowspan=4|[[Лижні перегони на зимових Олімпійських іграх 1984 — 15 км (чоловіки)|15 км (чоловіки)]]
|[[Мартін Персон]]
|align=center|54:50.0
|align=center|76
|-
|[[Рікардо Ольєр]]
|align=center|54:34.6
|align=center|75
|-
|[[Хуліо Мореші]]
|align=center|52:19.1
|align=center|73
|-
|[[Норберто фон Бауманн]]
|align=center|52:08.9
|align=center|72
|-
|rowspan=2| [[Лижні перегони на зимових Олімпійських іграх 1984 — 30 км (чоловіки)|30 км (чоловіки)]]
|[[Алехандро Баратта]]
|align=center|2'09:33.1
|align=center|68
|-
|[[Рікардо Ольєр]]
|align=center|2'02:00.4
|align=center|67
|-
| [[Лижні перегони на зимових Олімпійських іграх 1984 — 50 км (чоловіки)|50 км (чоловіки)]]
|[[Рікардо Ольєр]]
|align=center|3'05:41.2
|align=center|50
|-
| [[Лижні перегони на зимових Олімпійських іграх 1984 — естафета 4 × 10 км (чоловіки)|естафета 4 × 10 км (чоловіки)]]
|[[Хуліо Мореші]]
[[Норберто фон Бауманн]]
[[Рікардо Ольєр]]
[[Алехандро Баратта]]
|align=center|2'27:07.1
|align=center|16
|}

== Посилання ==
*[https://web.archive.org/web/20080522105330/http://www.la84foundation.org/5va/reports_frmst.htm Official Olympic Reports]
* [https://web.archive.org/web/20200417042618/https://www.sports-reference.com/olympics/winter/1984/ Olympic Winter Games 1984, full results by sports-reference.com]

{{Країни на зимових Олімпійських іграх 1984}}

[[Категорія:Аргентина на зимових Олімпійських іграх|1984]]
[[Категорія:Країни на зимових Олімпійських іграх 1984]]
[[Категорія:1984 в аргентинському спорті]]

Код МОК: ARG

НОК: Національний олімпійський · комітет Аргентини

Спортсмени: 18 у 3 видах спорту

Прапороносець: Тереза Бустаманте

Медалі: Золото · 0 · Срібло · 0 · Бронза · 0 · Всього · 0


text:
# Листвянка (Тяжинський округ)
Листвя́нка (рос. Листвянка) — селище у складі Тяжинського округу Кемеровської області, Росія.

## Населення
Населення — 644 особи (2010; 788 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 93 %

title: Листвянка (Тяжинський округ)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = селище
 | тип_род         = селища
 | назва           = Листвянка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Листвянка}}
 | карта розташування1 = Росія Кемеровська область
 | герб            =
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Кемеровська область]]
 | муніципальний округ = [[тяжинський округ|Тяжинський]]
 | міський округ   =
 | поселення       =
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 644 особи ([[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/kemerovskaja.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 56
 | lat_min= 04
 | lat_sec= 10
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 88
 | lon_min= 23
 | lon_sec= 40
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Листвянка}}

'''Листвя́нка''' ({{lang-ru|Листвянка}}) — [[селище]] у складі [[тяжинський округ|Тяжинського округу]] [[кемеровська область|Кемеровської області]], [[Росія]].

== Населення ==
Населення — 644 особи ([[2010]]; 788 у [[2002]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/kemerovskaja.htm Дані перепису населення 2002 року.]</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 93 %

== Джерела ==
* {{Карта|O-45-141}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{kemerov-obl-geo-stub}}
{{тяжинський округ}}

[[Категорія:Населені пункти Тяжинського округу]]
[[Категорія:Селища Кемеровської області]]

title: селище Листвянка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Кемеровська область

Муніципальний округ: Тяжинський

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Листвянка · Листвянка


text:
# ВЕС Чернаводе
ВЕС Чернаводе — вітрова електростанція в Румунії, в повіті Констанца.
Майданчик для станції обрали на сході країни у регіоні Добруджа, відомому своїми сильними вітрами. У 2011 році тут ввели в експлуатацію 46 вітрових турбін данської компанії Vestas типу V90/3000 із одиничною потужністю 3 МВт. При діаметрі ротора в 90 метрів вони монтувались на башти висотою 105 метрів.
Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ.
Проект отримав фінансування від Європейського банку реконструкції та розвитку, разом із розташованою у десяти кілометрах ВЕС Пештера.

title: ВЕС Чернаводе

wikitext:
{{ВЕС
|країна = Румунія
|статус = діюча
|Розташування = [[Констанца (повіт)|повіт Констанца]]
|Роки вводу першого та останнього агрегатів = 2011
|Генеруюча потужність = 138
|Середньорічне виробництво =
|тип = наземна
|Кількість і марка генераторів = 46 вітрових турбін Vestas V90/3000
|Потужність генераторів = 3
|Власник = EDP
|координати = {{coord|44|18|55|N|28|6|47|E |display=it}}
|кр = Румунія#Румунія Добруджа
}}
'''ВЕС Чернаводе''' — [[вітрова електростанція]] в Румунії, в повіті [[Констанца (повіт)|Констанца]].

Майданчик для станції обрали на сході країни у регіоні [[Добруджа]], відомому своїми сильними вітрами. У 2011 році тут ввели в експлуатацію 46 вітрових турбін данської компанії [[Vestas]] типу V90/3000 із одиничною потужністю 3 МВт. При діаметрі ротора в 90 метрів вони монтувались на башти висотою 105 метрів.<ref>{{Cite web|url=http://www.thewindpower.net/windfarm_en_15456_cernavoda-1.php|title=Cernavoda 1 (Romania) - Wind farms - Online access - The Wind Power|website=www.thewindpower.net|language=en-us|accessdate=2017-05-21}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.thewindpower.net/windfarm_en_7217_cernavoda-2.php|title=Cernavoda 2 (Romania) - Wind farms - Online access - The Wind Power|website=www.thewindpower.net|language=en-us|accessdate=2017-05-21}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.ebrd.com/english/pages/project/eia/41163.pdf|title=EBRD project Pestera and Cernavoda|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=}}</ref>

Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ.<ref>{{Cite news|url=http://en.lucaprest.ro/proiecte-realizate/cernavoda-wind-farm/|title=Cernavoda wind farm execution electric substation Cernavoda wind farm|language=en-US|accessdate=2017-05-21}}{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>

Проект отримав фінансування від Європейського банку реконструкції та розвитку, разом із розташованою у десяти кілометрах ВЕС Пештера.<ref>{{Cite web|url=http://www.ebrd.com/work-with-us/projects/psd/cernavoda-wind-farm-(edpr).html|title=Cernavoda Wind Farm (EDPR)|website=www.ebrd.com|language=en|accessdate=2017-05-21|archive-date=25 червня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210625112521/https://www.ebrd.com/work-with-us/projects/psd/cernavoda-wind-farm-(edpr).html}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Констанца (повіт)]]
[[Категорія:Вітрові електростанції Румунії|Чернаводе]]

title: Основні характеристики

Тип ВЕС: наземна

title: Характеристики обладнання

Кількість і марка генераторів: 46 вітрових турбін Vestas V90/3000

title: Власник

Власник: EDP

title: Мапа

Мапа: · ВЕС Чернаводе


text:
# Стефані Лондон
Стефані Лондон (англ. Stephanie London; нар. 18 серпня 1969) — колишня американська тенісистка.
Найвищу одиночну позицію світового рейтингу — 239 місце досягла 30 березня, 1987, парну — 253 місце — 30 березня, 1987 року.

## Фінали ITF
| Легенда         |
| --------------- |
| Турніри $25,000 |
| Турніри $10,000 |

### Одиночний розряд: 1 (1–0)
| Результат | Дата            | Турнір               | Покриття | Суперниця        | Рахунок  |
| --------- | --------------- | -------------------- | -------- | ---------------- | -------- |
| Перемога  | 22 березня 1987 | Тусон (Аризона), США | Тверде   | Синтія Макгрегор | 6–2, 6–3 |

### Парний розряд: 1 (0–1)
| Результат | Дата          | Турнір         | Покриття | Партнерка  | Суперниці                | Рахунок  |
| --------- | ------------- | -------------- | -------- | ---------- | ------------------------ | -------- |
| Поразка   | 27 липня 1986 | Піттсбург, США | Тверде   | Ронні Рейс | Діенн Генсел Гретхен Раш | 1–6, 0–6 |

title: Стефані Лондон

wikitext:
{{Тенісист
|ім'я_гравця         = Стефані Лондон
 Stephanie London
|фото                =
|громадянство        =
|місце_проживання    =
|дата_народження     = 18 серпня 1969
|місце_народження    =
|дата_смерті         =
|місце_смерті        =
|зріст               =
|вага                =
|початок_кар'єри     =
|завершення_кар'єри  =
|робоча_рука         =
|тренер              =
|призові_гроші       =
|одиночні_результати             =
|одиночних_титулів               =
|найвища_одиночна_позиція        = Ранг 239 (30 березня 1987)
|поточна_одиночна_позиція        =
|результати_Australian_Open      =
|результати_Roland_Garros        =
|результати_Wimbledon            =
|результати_US_Open              = К1р ([[Відкритий чемпіонат США з тенісу 1986, жінки, одиночний розряд, кваліфікація|1986]])
|результати_на_World_Tour_Finals =
|результати_Олімпіади            =
|парні_результати                  =
|парних_титулів                    =
|найвища_парна_позиція             = Ранг 253 (30 березня 1987)
|результати_парні_Australian_Open  =
|результати_парні_Roland_Garros    =
|результати_парні_Wimbledon        =
|результати_парні_US_Open          = 1р ([[Відкритий чемпіонат США з тенісу 1985, жінки, парний розряд|1985]])
|результати_парні_Олімпіади        =
|результати_мікст_Australian_Open  =
|результати_мікст_Roland_Garros    =
|результати_мікст_Wimbledon        =
|результати_мікст_US_Open          =
|результати_мікст_Олімпіади        =
|останнє_оновлення   =
|медалі              =
}}

'''Стефані Лондон''' ({{lang-en|Stephanie London}}; нар. 18 серпня 1969) — колишня американська тенісистка.
Найвищу одиночну позицію світового рейтингу — 239 місце досягла 30 березня, 1987, парну — 253 місце — 30 березня, 1987 року.

== Фінали ITF ==
{|class=wikitable style="font-size:85%"
! Легенда
|- style="background:lightblue;"
| Турніри $25,000
|- style="background:#f0f8ff;"
| Турніри $10,000
|}
=== Одиночний розряд: 1 (1–0) ===
{|class="sortable wikitable" style=font-size:97%
|-
! Результат
! Дата
! Турнір
! Покриття
! Суперниця
! Рахунок
|- style="background:#f0f8ff;"
| bgcolor="98FB98"|Перемога
| 22 березня 1987
| [[Тусон (Аризона)]], США
| Тверде
| {{flagicon|USA}} [[Синтія Макгрегор]]
| 6–2, 6–3
|}

=== Парний розряд: 1 (0–1) ===
{|class="sortable wikitable" style=font-size:97%
|-
! Результат
! Дата
! Турнір
! Покриття
! Партнерка
! Суперниці
! Рахунок
|- style="background:lightblue;"
| bgcolor="FFA07A"|Поразка
| 27 липня 1986
| [[Піттсбург]], США
| Тверде
| {{flagicon|USA}} [[Ронні Рейс]]
| {{flagicon|USA}} [[Діенн Генсел]]
 {{flagicon|USA}} [[Гретхен Раш]]
| 1–6, 0–6
|}

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* {{WTA}}
* {{ITF|stephanie-london/800178663/usa}}

{{DEFAULTSORT:Лондон Стефані}}
[[Категорія:Народились 1969]]
[[Категорія:Тенісистки США]]

title: Стефані Лондон · Stephanie London

Громадянство: США

Дата народження: 18 серпня 1969 (55 років)

title: Одиночний розряд

Найвища позиція: Ранг 239 (30 березня 1987)

title: Мейджори

title: Парний розряд

Найвища позиція: Ранг 253 (30 березня 1987)

title: Мейджори


text:
# Haptodus garnettensis
Haptodus garnettensis — вид пелікозаврів, що існував у кінці карбону, 305–303 млн років тому. Скам'янілі рештки виду знайдені у пластах формації Стентон штаті Канзас, США. Описаний по частковому скелету (голотип RM 14156), що знайдений у відкладеннях аргіліту у кар'єрі Ґарнет поблизу селища Андерсон.

## Етимологія
Вид названий по типовому місценаходженні — кар'єрі Ґарнет.

title: Haptodus garnettensis

wikitext:
{{italic title}}
{{Картка:Таксономія
| name = {{вимер}}''Haptodus garnettensis''
| fossil_range = Пізній [[кам'яновугільний період]] <br/>305-303 млн років тому
| image = Haptodus BW.jpg
| image_caption = ''Haptodus garnettensis''
| image_width = 260px
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = {{вимер}}[[Синапсиди]]
| subclassis = {{вимер}}[[Sphenacodontia]]
| genus = {{вимер}}[[Хаптодус]] (''Haptodus '')
| species ={{вимер}}'''''H. garnettensis'''''
| binomial = ''Haptodus garnettensis''
| binomial_authority =Currie 1977
}}
'''''Haptodus garnettensis''''' — вид [[Пелікозаври|пелікозаврів]], що існував у кінці [[кам'яновугільний період|карбону]], 305–303 млн років тому. Скам'янілі рештки виду знайдені у пластах формації Стентон штаті [[Канзас]], [[Сполучені Штати Америки|США]]. Описаний по частковому скелету ([[голотип]] RM 14156), що знайдений у відкладеннях [[аргіліт]]у у кар'єрі Ґарнет поблизу селища Андерсон.

== Етимологія ==
Вид названий по типовому місценаходженні — кар'єрі Ґарнет.

== Посилання ==
* P. Currie. 1977. A New Haptodontine Sphenacodont (Reptilia: Pelycosauria) from the Upper Pennsylvanian of North America. Journal of Paleontology 51(5):927-942

{{палеонтологія-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Синапсиди]]
[[Категорія:Фауна кам'яновугільного періоду]]
[[Категорія:Вимерлі тварини, описані 1977]]

title: ?†Haptodus garnettensis · Час існування: Пізній кам'яновугільний період · 305-303 млн років тому

Клас: †Синапсиди

Підклас: †Sphenacodontia

Рід: †Хаптодус (Haptodus )

Вид: †H. garnettensis

Вікісховище: "Haptodus" garnettensis


text:
# Японофілія
Японофілія — це сильний інтерес до японської культури, народу та історії. У японській мові японофілів називають "shinnichi" (яп. 親日), де «shin (яп. 親)» є еквівалентною англійському префіксу «про-», а «nichi (яп. 日)» означає «Японія» (як у слові для Японії — "Nippon/Nihon" (яп. 日本). Термін вперше був використаний ще в 18 столітті, його обсяг використання змінювався з часом. Протилежністю до японофілії є японофобія. Дослідженням Японії займається японознавство.

## Історія
Термін «японофіл» виник наприкінці 18-го та на початку 19-го століть під час японського періоду сакоку, коли контакти з іноземними країнами були суворо обмежені. Карл Петер Тунберг і Філіпп Франц фон Зібольд допомогли розповсюдити японську флору, твори мистецтва та інші об’єкти в Європі, викликавши  інтерес до Японії. Лафкадіо Герна, ірландсько-грецького письменника, який оселився в Японії в 19 столітті, видавництво "Charles E. Tuttle Company" описувало як "переконливого японофіла" у передмовах до кількох його книг. Інші можуть включати до японофілів Жюля Брюне, офіцера французької армії, який брав участь у японській війні Босін.

## XX століття
У першому десятилітті 20 століття кілька британських письменників вихваляли Японію. У 1904 році, наприклад, Беатріс Вебб писала, що Японія є «висхідною зіркою людського самоконтролю та просвітництва», вихваляючи «інноваційний колективізм» японців і «надприродню» цілеспрямованість і відкритість «просвіченої еліти». Герберт Веллс так само назвав еліту своєї «Сучасної утопії» «самураями». Частково таке вихваляння Японії стало наслідком зниження промислової продуктивності Великобританії у той час, як промислова продуктивність Японії та Німеччини порівняно зросла. Німеччина розглядалася як загроза і суперник, а Японія розглядалася як потенційний союзник. Британці вважали результативність розв'язання проблем продуктивності, і після публікації книги Альфреда Стеда 1906 року «Велична Японія: дослідження національної ефективності» британські експерти звернулися до Японії за досвідом. Однак цей інтерес припинився після Першої світової війни.
Генерал Хосе Міллан-Астрай, засновник Іспанського легіону, заявив, що кодекс самурайського воїна Бусідо дуже вплинув на нього. Визначаючи бусідо як «досконалу віру», Міллан-Астрей казав, що «іспанський легіонер також є самураєм і практикує основи бусідо: честь, доблесть, вірність, щедрість і жертовність», і додав, що Іспанія стане велиою державою, так само як і Японія, дотримуючись принципів кодексу. Він також переклав іспанською книгу Інадзо Нітобе «Бусідо: душа Японії» та її пролог.

### XXI століття
На початку 2000-х з’явився принизливий сленг для позначення людей, які одержимі японською масовою культурою. Термін «wapanese» (походить від «білий японець» або, «хочу бути японцем») вперше з’явився в 2002 році як принизливий термін для не японців, особливо білих людей, які одержимі японською культурою, зокрема аніме, манґою, візуальними новелами та ранобе. Термін "віабу" (англ. weeaboo) (часто скорочений до "віб" (англ. weeb)) походить із вебкоміксу The Perry Bible Fellowship, у якому це слово не мало жодного значення, окрім лише чогось неприємного. Адміністратор 4chan додав фільтр на сайті, щоб змінити «wapanese» на "віабу", і користувачі сайту швидко підхопили це слово та застосували його в образливий спосіб замість уже існуючого терміну «wapanese». Терміни «віабу» і «віб», хоча спочатку були принизливими, також піддалися реклеймінгу деякими з тих, кого вони спочатку стосувалися, серед шанувальників японського контенту все частіше використовують іронічне або самопринизливе називання себе.
Кім Морріссі медіакомпанії Crunchyroll написав, що використанню слова отаку (людина зі споживацькими інтересами) серед фанатів аніме може перешкоджати переконання деяких західних людей, що використання цього терміну є культурним присвоєнням і що воно може стосуватися лише японця.
У блозі на сайті Anime News Network Джастін Севакіс стверджував, що існує різниця між віабу та кимось, хто просто цінує японську культуру, зазначивши, що немає нічого поганого в тому, щоб любити японську культуру, але людина стає віабу, коли починає бути огидними, поводитися незріло та необізнано щодо культури, яку вона любить. Метт Джардін з Alaska Dispatch висловив свою думку, що віабу сліпо віддають перевагу речам із Японії, дивлячись на все інше зверхньо, попри очевидні переваги.

title: Японофілія

wikitext:
[[Файл:Lafcadio_Hearn.jpg|праворуч|міні| [[Лафкадіо Герн|Лафкадіо Гірн]], ранній західний японофіл, зі своєю дружиною Сецуко в 1892 році.]]
'''Японофілія''' — це сильний інтерес до японської культури, народу та історії<ref>{{cite encyclopedia|title=Japanophile|encyclopedia=Webster's Third New International Dictionary, Unabridged|year=200|publisher=Merriam-Webster|quote=one who especially admires and likes Japan or Japanese ways|url=http://unabridged.merriam-webster.com|access-date=21 February 2016|archive-date=10 February 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20130210103302/http://unabridged.merriam-webster.com/|url-status=live}}</ref>. У японській мові японофілів називають {{Ніхонґо|"shinnichi"|親日}}, де «{{Ніхонґо|2=親|3=shin}}» є еквівалентною англійському префіксу «про-», а «{{Ніхонґо|2=日|3=nichi}}» означає «Японія» (як у слові для Японії — {{Ніхонґо|"Nippon/Nihon"|日本}}. Термін вперше був використаний ще в 18 столітті, його обсяг використання змінювався з часом. Протилежністю до японофілії є японофобія. Дослідженням Японії займається [[японознавство]].

== Історія ==
Термін «японофіл» виник наприкінці 18-го та на початку 19-го століть під час японського періоду ''[[сакоку]]'', коли контакти з іноземними країнами були суворо обмежені. [[Карл Петер Тунберг]] і [[Філіпп Франц фон Зібольд]] допомогли розповсюдити японську флору, твори мистецтва та інші об’єкти в Європі, викликавши  інтерес до Японії<ref>{{Cite book |title=William and Henry Walters, the Reticent Collectors |url=https://archive.org/details/williamhenrywalt0000john |last=William R. Johnston |year=1999 |publisher=JHU Press |page=[https://archive.org/details/williamhenrywalt0000john/page/n97 76] |isbn=0-8018-6040-7}}</ref><ref>{{Cite book |title=Topsy-Turvy 1585 |last=Robin D. Gill |year=2004 |publisher=Paraverse Press |page=25 |isbn=0-9742618-1-5}}</ref>. [[Лафкадіо Герн|Лафкадіо Герна]], ірландсько-грецького письменника, який оселився в Японії в 19 столітті, видавництво [["Charles E. Tuttle Company"]] описувало як "переконливого японофіла" у передмовах до кількох його книг<ref>{{Cite news|url=http://www.japanfile.com/modules/smartsection/item.php?itemid=139|title=Lafcadio Hearn|last=Hale|first=Heather|date=September 1990|work=Japanfile, the Website of [[Kansai Time Out]] Magazine|archive-url=https://web.archive.org/web/20160305210917/http://japanfile.com/modules/smartsection/item.php?itemid=139|archive-date=5 March 2016}}</ref>. Інші можуть включати до японофілів [[Жуль Брюне|Жюля Брюне]], офіцера [[Сухопутні війська Франції|французької армії]], який брав участь у японській [[Війна Босін|війні Босін.]]

== XX століття ==
У першому десятилітті 20 століття кілька британських письменників вихваляли Японію. У 1904 році, наприклад, Беатріс Вебб писала, що Японія є «висхідною зіркою людського самоконтролю та просвітництва», вихваляючи «інноваційний колективізм» японців і «надприродню» цілеспрямованість і відкритість «просвіченої еліти». [[Герберт Веллс]] так само назвав еліту своєї ''[[Сучасна утопія|«Сучасної утопії»]]'' «самураями». Частково таке вихваляння Японії стало наслідком зниження промислової продуктивності Великобританії у той час, як промислова продуктивність Японії та Німеччини порівняно зросла. Німеччина розглядалася як загроза і суперник, а Японія розглядалася як потенційний союзник. Британці вважали результативність розв'язання проблем продуктивності, і після публікації книги [[Alfred Stead|Альфреда Стеда]] 1906 року ''«Велична Японія: дослідження національної ефективності''» британські експерти звернулися до Японії за досвідом. Однак цей інтерес припинився після [[Перша світова війна|Першої світової війни]]<ref>{{Cite book |title=Parallax Visions: Making Sense of American-East Asian Relations |url=https://archive.org/details/parallaxvisionsm0000cumi |last=Bruce Cumings |year=1999 |publisher=Duke University Press |page=[https://archive.org/details/parallaxvisionsm0000cumi/page/n34 25] |chapter=Archaeology, Descent, Emergence: American Mythology and East Asian Reality |isbn=0-8223-2924-7}}</ref>.

Генерал [[Хосе Мільян-Астрай Террерос|Хосе Міллан-Астрай]], засновник [[Іспанський іноземний легіон|Іспанського легіону]], заявив, що кодекс [[Самурай|самурайського]] воїна [[Бусідо]] дуже вплинув на нього. Визначаючи бусідо як «досконалу віру», Міллан-Астрей казав, що «іспанський легіонер також є самураєм і практикує основи бусідо: честь, доблесть, вірність, щедрість і жертовність», і додав, що [[Іспанія]] стане велиою державою, так само як і Японія, дотримуючись принципів кодексу. Він також переклав іспанською книгу [[Нітобе Інадзо|Інадзо Нітобе]] «''Бусідо: душа Японії»'' та її пролог<ref>{{Cite web |url=https://ddd.uab.cat/pub/artpub/2009/138541/meta_a2009v54n2p218.pdf |title=Millán-Astray's Translation of Nitobe's Bushido: The Soul of Japan |last=Beeby |first=Allison |last2=Rodríguez |first2=María Teresa |date=2009 |website=[[Автономний університет Барселони|Autonomous University of Barcelona]] |archive-url=https://web.archive.org/web/20170706020717/http://ddd.uab.cat/pub/artpub/2009/138541/meta_a2009v54n2p218.pdf |archive-date=6 July 2017 |url-status=live |access-date=6 June 2017}}</ref>.

=== XXI століття ===
На початку 2000-х з’явився принизливий сленг для позначення людей, які одержимі японською масовою культурою. Термін «wapanese» (походить від «білий японець» або, «хочу бути японцем») вперше з’явився в 2002 році як принизливий термін для не японців, особливо білих людей, які одержимі японською культурою, зокрема [[аніме]], [[Манґа|манґою]], [[Візуальна новела|візуальними новелами]] та [[ранобе]]. Термін "'''віабу"''' (англ. weeaboo) (часто скорочений до "'''віб"''' (англ. weeb)) походить із вебкоміксу ''The Perry Bible Fellowship'', у якому це слово не мало жодного значення, окрім лише чогось неприємного<ref>{{Cite web |url=http://www.japanpowered.com/otaku-culture/am-i-a-weeaboo-what-does-weeaboo-mean-anyway |title=Am I a Weeaboo? What does Weeaboo Mean Anyway? |last=Chris Kincaid |date=30 August 2015 |publisher=Japan Powered |archive-url=https://web.archive.org/web/20150830221418/https://www.japanpowered.com/otaku-culture/am-i-a-weeaboo-what-does-weeaboo-mean-anyway |archive-date=30 August 2015 |url-status=live |access-date=21 February 2016}}</ref>. Адміністратор [[4chan]] додав фільтр на сайті, щоб змінити «wapanese» на "віабу", і користувачі сайту швидко підхопили це слово та застосували його в образливий спосіб замість уже існуючого терміну «wapanese»<ref>{{Cite book |url=https://books.google.com/books?id=wPSGDwAAQBAJ&dq=%22weeaboo%22+%22wapanese%22+perry&pg=PT37 |title=Epic Win for Anonymous: How 4chan's Army Conquered the Web |last=Stryker |first=Cole |date=2011-09-01 |publisher=Abrams |pages=37 |language=en |isbn=978-1-59020-738-3}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://ir.library.oregonstate.edu/xmlui/bitstream/handle/1957/8736/thesis.pdf |title=Japanese animation in America and its fans |last=Davis |first=Jesse Christian |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304113039/http://ir.library.oregonstate.edu/xmlui/bitstream/handle/1957/8736/thesis.pdf |archive-date=4 March 2016 |url-status=live |access-date=12 December 2015}}</ref>. Терміни «віабу» і «віб», хоча спочатку були принизливими, також піддалися реклеймінгу деякими з тих, кого вони спочатку стосувалися, серед шанувальників японського контенту все частіше використовують іронічне або самопринизливе називання себе<ref>{{Cite web |url=https://www.vice.com/en/article/we-asked-j-culture-fans-to-defend-being-weeaboos/ |title=We Asked J-Culture Fans to Defend Being 'Weeaboos' |last=Ewens |first=Hannah |date=2017-07-18 |website=VICE |language=en-US |access-date=2024-10-05}}</ref>.

Кім Морріссі медіакомпанії [[Crunchyroll]] написав, що використанню слова ''[[отаку]]'' (людина зі споживацькими інтересами) серед фанатів аніме може перешкоджати переконання деяких [[Західна культура|західних людей]], що використання цього терміну є [[Культурне привласнення|культурним присвоєнням]] і що воно може стосуватися лише японця<ref>{{Cite news|url=http://www.crunchyroll.com/anime-feature/2016/08/22/feature-found-in-translation-the-evolution-of-the-word-otaku-part-1|title=Feature: Found in Translation - The Evolution of the Word 'Otaku' [Part 1]|last=Morrissy|first=Kim|date=22 August 2016|work=[[Crunchyroll]]|archive-url=https://web.archive.org/web/20160824140634/https://www.crunchyroll.com/anime-feature/2016/08/22/feature-found-in-translation-the-evolution-of-the-word-otaku-part-1|archive-date=24 August 2016|url-status=live|access-date=26 August 2016}}</ref>.

У блозі на сайті [[Anime News Network]] Джастін Севакіс стверджував, що існує різниця між віабу та кимось, хто просто цінує японську культуру, зазначивши, що немає нічого поганого в тому, щоб любити японську культуру, але людина стає віабу, коли починає бути огидними, поводитися незріло та необізнано щодо культури, яку вона любить<ref>{{Cite web |url=http://www.animenewsnetwork.com/answerman/2014-08-22/.77818 |title=Nobody Loves the Weeaboo |last=Justin Sevakis |date=22 August 2014 |publisher=[[Anime News Network]] |archive-url=https://web.archive.org/web/20140824123826/https://www.animenewsnetwork.com/answerman/2014-08-22/.77818 |archive-date=24 August 2014 |url-status=live |access-date=10 March 2016}}</ref>. Метт Джардін з ''Alaska Dispatch'' висловив свою думку, що віабу сліпо віддають перевагу речам із Японії, дивлячись на все інше зверхньо, попри очевидні переваги<ref>{{Cite web |url=https://www.adn.com/arts/2016/09/29/going-to-senshi-con-here-are-5-terms-you-need-to-know/ |title=Going to Senshi Con this weekend? Here are 5 terms to know. |last=Matt Jardin |date=29 September 2016 |website=[[Alaska Dispatch]] |archive-url=https://web.archive.org/web/20161001151611/https://www.adn.com/arts/2016/09/29/going-to-senshi-con-here-are-5-terms-you-need-to-know/ |archive-date=1 October 2016 |url-status=live |access-date=18 May 2017}}</ref>.

== Див. також ==

* [[Японізм]]
* [[орієнталізм]]
* [[Японознавство]]

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Японський націоналізм]]
[[Категорія:Японія в неяпонській культурі]]
[[Категорія:Орієнталізм]]


text:
# Свято-Лазарівська церква (Дніпро)
Свято-Лазарівська церква ― зруйнований колишній православний храм у місті Дніпро. Ця церква була на території Севастопольського парку. Раніше це був цвинтар.

## Історія
У 1863 році на цвинтарі була збудована невелика каплиця, але незабаром, вже в жовтні того ж року, в Катеринославі побував з візитом син імператора Олександра ІІ цесаревич Микола Олександрович, і за його особистим наказом каплиця була перебудована та освячена на честь Воскресіння Лазаря. Свято-Лазарівський храм був сільського типу та архітектурно не виділявся серед інших величних храмових споруд губернського міста. Він налічував лише одну купол-дзвіницю над входом, три псевдокуполи й вівтарної апсидовидної частини.
Унікальність перебудови в тому, що храм повністю збудували коштом царської сім'ї. Коштів імператор та його дружина не пошкодували: цвинтарна церква вийшла просторою та міцною. У 1894 р. добудували новий боковий вівтар та ще одну конструкцію з трьома вежами та трьома куполами у вигляді великої дзвіниці й двох маленьких прибудов.
Спочатку вона виконувала роль локальної цвинтарної церкви, тут під час Кримської війни (1853-1856 рр.) ховали загиблих від ран військових. А потім, коли ця частина міста була заселена видатними людьми, їх почали ховати навколо церкви. Церква Воскресіння Лазаря була одним із найсвятіших місць у місті.

## За радянських часів
У радянські часи (30-ті роки XX століття) церква була закрита і зазнала відчутних руйнувань від рук новітніх варварів. Під час Другої світової війни храм згорів, а вже в повоєнний час, коли в 1949 році вийшла постанова міськвиконкому про ліквідацію Севастопольського цвинтаря, Лазарівський храм і могили героїв були варварськи знищені. На території цвинтаря було створено парк, офіційне відкриття якого приурочили до 100 річниці оборони Севастополя – 1955 року. Саме на місці колишнього розташування Лазаревської церкви було збудовано монумент захисникам Севастополя.

## Меморіал - наполовину церква
Але місцеві жителі, посилаючись на розповіді прадідів, й досі вважають: за часів атеїзму сакральну споруду не вдалося зруйнувати, і вона й досі похована під пам'ятником героям. Під куполом меморіалу – дзвіниця. Багато старожилів, які живуть у нагірному районі обласного центру, дотримуються тієї точки зору, що вже після війни, коли на цьому місці замість цвинтаря вирішили зробити парк, її просто вирішили знищити. Тричі закладалася вибухівка, і церкву тричі підривали, але мистецтво будівельників було сильнішим за напір вандалів. І тоді представники нового режиму вирішили піти іншим шляхом - просто засипали храм курганом і поставили на ньому пам'ятник.
За офіційними документами, храм праведного Лазаря Четвероденного був сильно пошкоджений за часів Великої Вітчизняної війни. Побоюючись руйнування, священнослужителі навіть богослужіння звершували під стінами храму. Після закриття цвинтаря храмові підвальні приміщення використовували як братську могилу для перепоховання. Надалі розбили парк, а пам'ятка архітектури прослужила фундаментом для меморіалу. Ця практика була досить часто поширена за радянських часів, досить згадати московське метро, яке було збудовано та фанеровано за рахунок зруйнованих московських храмів.

## Спроба відродження
Розмови про необхідність відродження Свято-Лазаревського цвинтарного храму тривають у Дніпрі не перший рік. На мапу Дніпровських храмів його відновлення як заплановане будівництво внесли ще 2000 року. У 2008 році вже встановлено хрест, який символізує початок нового життя втраченої святині.
Але, на жаль, процес гальмується через кілька проєктів реконструкції парку. Жоден із них ще не затверджений. Місце майбутнього храму також не визначено. Руйнувати меморіал не можна - він охороняється законом. Але щойно розпочнеться розбудова парку, історики займуться розкопками та обіцяють поставити крапку в історії знищення Лазаревської церкви.

## Археологічні дослідження залишків церкви Св. Лазаря[5]
Нині увага до Севастопольського парку прикута тому, що нещодавно історики встановили місце розташування тут старовинної церкви Святого Лазаря і відшукали її фундамент. Експерти переконані: у склепі під храмом був похований дослідник і підприємець, ініціатор створення Катерининської залізниці та історичного музею Олександр Поль – перший почесний громадянин Катеринослава, завдяки якому почалася розробка залізних руд у Кривому Розі.
Дніпровська археологічна експедиція Охоронної археологічної служби України у травні 2020 року розпочала досліджувати фундаменти церкви. Тут розкрили друге поховання, яке, судячи з обладунків, хреста та книги, належало поважному священнику.
“Спершу думали, що це одне поховання, адже могильний горбик був короткий і вони помилково “налізли” один на одного. Думали, що ми одразу натрапили на могилу Олександра Поля, а поряд допоховали його дружину — Ольгу Коростовцеву, за документами — у них мало б бути парне поховання. А виявилося — це поховання священників”, – пояснює директор комунального підприємства “Етнографічні парки Дніпра” Дніпровської міської ради, історик за фахом Дмитро Каюк.
За кілька днів археологами було відкрито поховання митрофорного протоієрея. Було знайдено митру, видану патріархом, кипарисовий хрест і Євангеліє. Розкрита могила цікава ще тим, що в ній було знайдено блакитну штукатурку від церкви. Скоріше за все, вона потрапила туди, коли її реконструювали в 1894 році. Це дає науковцям можливість одразу визначитись із датою другого поховання — із 1894 по перші роки XX століття.

## Див.також
Храми Дніпра
Православ'я у Дніпропетровський області

title: Свято-Лазарівська церква (Дніпро)

wikitext:
'''Свято-Лазарівська церква''' ― зруйнований колишній православний храм у місті Дніпро. Ця церква була на території [[Севастопольський парк (Дніпро)|Севастопольського парку]]. Раніше це був цвинтар.

{{Храм
|назва = Свято-Лазарівська церква
|сучасний статус = зруйнована
|країна = {{UKR}}
|місто = [[Дніпро]]
|координати = {{координати|48.26477|35.033936}}
|дата_початку_спорудження = 1863
|дата_закінчення_спорудження = 1865
|дата_зруйнування = 1949
|стиль = неоруський
|тип споруди = [[православний храм]]
|область =
|зображення = Дніпро Свято-Лазарівська церква colorized.jpg
|розмір_зображення = 300px
|підпис зображення = Свято-Лазарівський храм (колоризована світлина)
}}

== Історія ==
У [[1863]] році на цвинтарі була збудована невелика каплиця, але незабаром, вже в [[Жовтень|жовтні]] того ж року, в Катеринославі побував з візитом син імператора Олександра ІІ цесаревич Микола Олександрович, і за його особистим наказом каплиця була перебудована та освячена на честь [[Лазар з Віфанії|Воскресіння Лазаря]]. Свято-Лазарівський храм був сільського типу та архітектурно не виділявся серед інших величних храмових споруд губернського міста. Він налічував лише одну купол-дзвіницю над входом, три псевдокуполи й вівтарної апсидовидної частини<ref>{{Cite web|title=В Днепропетровске возродят храм праведного Лазаря Четверодневного|url=http://smi.dp.ua/novosti/culture-history/338-v-dnepropetrovske-vozrodyat-xram-pravednogo.html|website=СМИ - Новости Днепропетровска|accessdate=2023-09-26}}</ref>.

Унікальність перебудови в тому, що храм повністю збудували коштом царської сім'ї. Коштів імператор та його дружина не пошкодували: цвинтарна церква вийшла просторою та міцною. У [[1894]] р. добудували новий боковий вівтар та ще одну конструкцію з трьома вежами та трьома куполами у вигляді великої дзвіниці й двох маленьких прибудов.<ref>{{Cite web|title=Глаза радуются такому великолепию. Сколько раньше было церквей в Днепре и как выглядели (фото)|url=https://dnpr.com.ua/ru/post/glaza-raduyutsya-takomu-velikolepiyu-skolko-ranshe-bylo-cerkvej-v-dnepre-i-kak-vyglyadeli-foto|website=Днепровская Панорама Новости|date=2023-09-24|accessdate=2023-09-26|language=ru|first=Людмила|last=Блик}}</ref>

Спочатку вона виконувала роль локальної цвинтарної церкви, тут під час [[Кримська війна|Кримської війни]] (1853-1856 рр.) ховали загиблих від ран військових. А потім, коли ця частина міста була заселена видатними людьми, їх почали ховати навколо церкви. Церква Воскресіння Лазаря була одним із найсвятіших місць у місті.<ref>{{Cite web|title=Храм Св. Лазаря|url=https://gorod.dp.ua/archi/?pageid=1630|website=gorod.dp.ua|accessdate=2023-09-26}}</ref>

== За радянських часів ==
У радянські часи (30-ті роки [[XX століття]]) церква була закрита і зазнала відчутних руйнувань від рук новітніх варварів. Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] храм згорів, а вже в повоєнний час, коли в [[1949]] році вийшла постанова міськвиконкому про ліквідацію [[Севастопольський цвинтар|Севастопольського цвинтаря]], Лазарівський храм і могили героїв були варварськи знищені. На території цвинтаря було створено парк, офіційне відкриття якого приурочили до 100 річниці оборони [[Севастополь|Севастополя]] – [[1955]] року. Саме на місці колишнього розташування Лазаревської церкви було збудовано монумент захисникам Севастополя.

== Меморіал - наполовину церква ==
Але місцеві жителі, посилаючись на розповіді прадідів, й досі вважають: за часів атеїзму сакральну споруду не вдалося зруйнувати, і вона й досі похована під пам'ятником героям. Під куполом меморіалу – дзвіниця. Багато старожилів, які живуть у [[Нагірний (Дніпро)|нагірному районі]] обласного центру, дотримуються тієї точки зору, що вже після війни, коли на цьому місці замість цвинтаря вирішили зробити парк, її просто вирішили знищити. Тричі закладалася вибухівка, і церкву тричі підривали, але мистецтво будівельників було сильнішим за напір вандалів. І тоді представники нового режиму вирішили піти іншим шляхом - просто засипали храм курганом і поставили на ньому пам'ятник.

За офіційними документами, храм праведного Лазаря Четвероденного був сильно пошкоджений за часів Великої Вітчизняної війни. Побоюючись руйнування, священнослужителі навіть богослужіння звершували під стінами храму. Після закриття цвинтаря храмові підвальні приміщення використовували як братську могилу для перепоховання. Надалі розбили парк, а пам'ятка архітектури прослужила фундаментом для меморіалу. Ця практика була досить часто поширена за радянських часів, досить згадати московське метро, яке було збудовано та фанеровано за рахунок зруйнованих московських храмів.<ref>{{Cite web|title=Новая легенда о разрушенном Свято-Лазаревском храме Севастопольского кладбища - РИСУ|url=https://risu.ua/ru/novaya-legenda-o-razrushennom-svyato-lazarevskom-hrame-sevastopolskogo-kladbishcha_n26349|website=Религиозно-информационная служба Украины|accessdate=2023-09-26|language=ru}}</ref>

== Спроба відродження ==
Розмови про необхідність відродження Свято-Лазаревського цвинтарного храму тривають у Дніпрі не перший рік. На мапу Дніпровських храмів його відновлення як заплановане будівництво внесли ще [[2000]] року. У [[2008]] році вже встановлено хрест, який символізує початок нового життя втраченої святині.

Але, на жаль, процес гальмується через кілька проєктів реконструкції парку. Жоден із них ще не затверджений. Місце майбутнього храму також не визначено. Руйнувати меморіал не можна - він охороняється законом. Але щойно розпочнеться розбудова парку, історики займуться розкопками та обіцяють поставити крапку в історії знищення Лазаревської церкви.

== Археологічні дослідження залишків церкви Св. Лазаря<ref>{{Cite web|title=Таємниця церкви Святого Лазаря|url=https://www.ukrinform.ua/rubric-regions/3055162-taemnica-cerkvi-svatogo-lazara.html|website=www.ukrinform.ua|date=2020-07-02|accessdate=2023-09-26|language=uk}}</ref> ==
Нині увага до Севастопольського парку прикута тому, що нещодавно історики встановили місце розташування тут старовинної церкви Святого Лазаря і відшукали її фундамент. Експерти переконані: у склепі під храмом був похований дослідник і підприємець, ініціатор створення [[Катерининська залізниця|Катерининської залізниці]] та [[Дніпропетровський національний історичний музей імені Дмитра Яворницького|історичного музею]] [[Поль Олександр Миколайович|Олександр Поль]] – перший почесний громадянин Катеринослава, завдяки якому почалася розробка [[Залізні руди|залізних руд]] у [[Кривий Ріг|Кривому Розі]].

Дніпровська археологічна експедиція Охоронної археологічної служби України у травні [[2020]] року розпочала досліджувати фундаменти церкви. Тут розкрили друге поховання, яке, судячи з обладунків, хреста та книги, належало поважному священнику.

“Спершу думали, що це одне поховання, адже могильний горбик був короткий і вони помилково “налізли” один на одного. Думали, що ми одразу натрапили на могилу Олександра Поля, а поряд допоховали його дружину — Ольгу Коростовцеву, за документами — у них мало б бути парне поховання. А виявилося — це поховання священників”, – пояснює директор комунального підприємства “Етнографічні парки Дніпра” [[Дніпровська міська рада|Дніпровської міської ради]], історик за фахом Дмитро Каюк.

За кілька днів археологами було відкрито поховання митрофорного протоієрея. Було знайдено митру, видану патріархом, кипарисовий хрест і [[Євангеліє]]. Розкрита могила цікава ще тим, що в ній було знайдено блакитну штукатурку від церкви. Скоріше за все, вона потрапила туди, коли її реконструювали в 1894 році. Це дає науковцям можливість одразу визначитись із датою другого поховання — із 1894 по перші роки XX століття.

== Див.також ==
[[Храми Дніпра]]

[[Православ'я у Дніпропетровській області|Православ'я у Дніпропетровський області]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела та посилання ==
* А. Демин. Храмовый погост на главном городском холме Днепропетровска (былое и возрождение). {{ref-ru}}
* І. Ланда. «Провінційна столиця. Катеринослав-Дніпропетровськ»

[[Категорія:Засновані в Україні 1863]]
[[Категорія:Зникли в Україні 1949]]
[[Категорія:Втрачені церкви Дніпра]]

title: Свято-Лазарівська церква

Тип споруди: православний храм

Сучасний статус: зруйнована

Розташування: Україна, Дніпро

Стиль: неоруський


text:
# Журавльова (Талицький міський округ)
Журавльо́ва (рос. Журавлёва) — присілок у складі Талицького міського округу Свердловської області.
Населення — 75 осіб (2010, 91 у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік: росіяни — 100 %.

title: Журавльова (Талицький міський округ)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Журавльова
 | назва ін.       = {{lang-ru|Журавлёва}}
 | карта розташування1 = Росія Свердловська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Свердловська область]]
 | район           = [[Талицький міський округ]]
 | поселення       =
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 75 осіб ([[2010]]{{RUS-SVE-census}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
| lat_deg= 56
| lat_min= 53
| lat_sec= 43
 | lon_dir=E
| lon_deg= 64
| lon_min= 06
| lon_sec= 52
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Журавльова}}

'''Журавльо́ва''' ({{lang-ru|Журавлёва}}) — [[присілок]] у складі [[талицький міський округ|Талицького міського округу]] [[свердловська область|Свердловської області]].

Населення — 75 осіб ([[2010]], 91 у [[2002]]{{RUS-SVE-lingvarium}}).

Національний склад станом на 2002 рік: [[росіяни]] — 100 %.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|O-41-117}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.894566&lon=64.108658&z=12&show=/11767342/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.894566&lon=64.108658&z=12&show=/11767342/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{sverdl-obl-stub}}
{{талицький міський округ}}

[[Категорія:Населені пункти Талицького міського округу]]
[[Категорія:Присілки Свердловської області]]

title: присілок Журавльова

Суб'єкт Російської Федерації: Свердловська область

Муніципальний район: Талицький міський округ

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Журавльова · Журавльова


text:
# Колібрі-кокетка довгочубий
Колі́брі-коке́тка довгочубий (Lophornis delattrei) — вид серпокрильцеподібних птахів родини колібрієвих (Trochilidae). Мешкає в Центральній і Південній Америці. Вид названий на честь французького орнітолога Адольфа Делатра.

## Опис
Довжина птаха становить 6,4-7 см, розмах крил 4-4,5 см, вага 2,8 г. У самців верхня частина тіла темно-зелена, на надхвісті у них є біла смуга. На тімені є великий чуб, утворений тонкими, довгими рудими пір'їнами з гострими, чорними кінчиками. Стернові пера рудувато-коричневі з бронзовими кінчиками, біля основи вони бронзово-пурпурові. Горло темно-зелене, блискуче, пера на нижній частині горла мають білі кінчики. Решта нижньої частини тіла темно-бронзово-зелена, поцяткована рудуватими плямками, гузка рудувато-коричнева. Дзьоб короткий, червоний з чорним кінчиком, довжиною 10 мм.
У самиць чуб на тімені відсутній, натомість лоб і обличчя у них руді, а тім'я і потилиця зелені, блискучі. Горло переважно біле, поцятковане зеленими плямками. Хвіст округлий, стернові пера зелені з тонкою чорною смугою на кінці і світло-оранжевими кінчиками.

## Підвиди
Виділяють два підвиди:
- L. d. lessoni Simon, 1921 — від південно-західної Коста-Рики до центральної Колумбії;
- L. d. delattrei (Lesson, RP, 1839) — східні схили Анд в Перу і Болівії.

## Поширення і екологія
Довгочубі колібрі-кокетки мешкають в Коста-Риці, Панамі, Колумбії, Перу і Болівії, можливо, також в Еквадорі. Вони живуть на узліссях вологих тропічних лісах та у вторинних заростях. Зустрічаються на висоті від 600 до 2000 м над рівнем моря. Живляться нектаром дрібних квітів, зокрема нектаром квітучих дерев Inga і рослин з родин миртових і вербенових. Птахи шукають нектар, пересуваючись за певним маршрутом, іноді вони також ловлять дрібних комах в польоті.

title: Колібрі-кокетка довгочубий

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Колібрі-кокетка довгочубий
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=22687208|title=Lophornis delattrei|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.1|accessdate=03 листопада 2022}}</ref>
| image =Rufous-crested Coquette - Manu NP 9510-Edit.jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Серпокрильцеподібні]] (Apodiformes)
| familia = [[Колібрієві]] (Trochilidae)
| subfamilia = [[Lesbiinae]]
| tribus = [[Lesbiini]]
| genus = [[Колібрі-кокетка]] (''Lophornis'')
| species = '''Колібрі-кокетка довгочубий'''
| binomial = ''Lophornis delattrei''
| binomial_authority = ([[Рене Прімевер Лессон|Lesson]], 1839)
| subdivision_ranks = Підвиди
| subdivision =
(Див. текст)
| range_map = Lophornis delattrei map.svg
| range_map_caption = Ареал виду
| synonyms =''Ornismya delattrei''
| wikispecies = Lophornis delattrei
| commonscat = Lophornis delattrei
| commons = Lophornis delattrei
}}
'''Колі́брі-коке́тка довгочубий'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Lophornis delattrei'') — вид [[Серпокрильцеподібні|серпокрильцеподібних]] птахів родини [[Колібрієві|колібрієвих]] (Trochilidae). Мешкає в [[Центральна Америка|Центральній]] і [[Південна Америка|Південній Америці]]<ref name="Johnsgard">{{cite book |last1=Johnsgard |first1=Paul |author-link=Paul Johnsgard |title=The Hummingbirds of North America |date=1997 |publisher=Smithsonian Institution Press |location=University of Michigan |pages=93–95 |edition=2}}</ref>. Вид названий на честь французького орнітолога {{нп|Адольф Делатр|Адольфа Делатра|en|Adolphe Delattre}}<ref>{{cite book | last=Jobling | first=James A. | year=2010| title=The Helm Dictionary of Scientific Bird Names | url=https://archive.org/details/Helm_Dictionary_of_Scientific_Bird_Names_by_James_A._Jobling | publisher=Christopher Helm | location=London | isbn= 978-1-4081-2501-4 | page=[https://archive.org/details/Helm_Dictionary_of_Scientific_Bird_Names_by_James_A._Jobling/page/n132 132] }}</ref>.

== Опис ==
[[Файл:Lophornis delattrei -Panama-8a.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Довгочубий колібрі-кокетка (Панама)]]
[[Файл:Rufous Crested Coquette Hummingbird (17277599).jpeg|міні|ліворуч|200пкс|Довгочубий колібрі-кокетка (Перу)]]
Довжина птаха становить 6,4-7 см, розмах крил 4-4,5 см, вага 2,8 г. У самців верхня частина тіла темно-зелена, на надхвісті у них є біла смуга. На тімені є великий чуб, утворений тонкими, довгими рудими пір'їнами з гострими, чорними кінчиками. Стернові пера рудувато-коричневі з бронзовими кінчиками, біля основи вони бронзово-пурпурові. Горло темно-зелене, блискуче, пера на нижній частині горла мають білі кінчики. Решта нижньої частини тіла темно-бронзово-зелена, поцяткована рудуватими плямками, гузка рудувато-коричнева. Дзьоб короткий, червоний з чорним кінчиком, довжиною 10 мм.

У самиць чуб на тімені відсутній, натомість лоб і обличчя у них руді, а тім'я і потилиця зелені, блискучі. Горло переважно біле, поцятковане зеленими плямками. Хвіст округлий, стернові пера зелені з тонкою чорною смугою на кінці і світло-оранжевими кінчиками.

== Підвиди ==
Виділяють два підвиди:<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor1-link=Frank Gill (ornithologist)|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|title=Hummingbirds| work=World Bird List Version 12.2|url=https://www.worldbirdnames.org/new/bow/hummingbirds/| publisher=International Ornithologists' Union|accessdate=03 листопада 2022}}</ref>
* ''L. d. lessoni'' Simon, 1921 — від південно-західної Коста-Рики до центральної Колумбії;
* ''L. d. delattrei'' (Lesson, RP, 1839) — східні схили [[Анди|Анд]] в Перу і Болівії.

== Поширення і екологія ==
Довгочубі колібрі-кокетки мешкають в [[Коста-Рика|Коста-Риці]], [[Панама|Панамі]], [[Колумбія|Колумбії]], [[Перу]] і [[Болівія|Болівії]], можливо, також в [[Еквадор]]і. Вони живуть на узліссях вологих тропічних лісах та у вторинних заростях. Зустрічаються на висоті від 600 до 2000 м над рівнем моря. Живляться [[Нектар (ботаніка)|нектаром]] дрібних квітів, зокрема нектаром квітучих дерев ''Inga'' і рослин з родин [[Миртові|миртових]] і [[Вербенові|вербенових]]. Птахи шукають нектар, пересуваючись за певним маршрутом, іноді вони також ловлять дрібних комах в польоті.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q199087}}
{{птахи-доробити}}

[[Категорія:Колібрієві]]
[[Категорія:Птахи, описані 1839]]
[[Категорія:Птахи Коста-Рики]]
[[Категорія:Птахи Панами]]
[[Категорія:Птахи Колумбії]]
[[Категорія:Птахи Перу]]
[[Категорія:Птахи Болівії]]

title: ?Колібрі-кокетка довгочубий

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Серпокрильцеподібні (Apodiformes)

Родина: Колібрієві (Trochilidae)

Підродина: Lesbiinae

Триба: Lesbiini

Рід: Колібрі-кокетка (Lophornis)

Вид: Колібрі-кокетка довгочубий

Вікісховище: Lophornis delattrei

Віківиди: Lophornis delattrei


text:
# Любомирівка (Запорізький район)
Любоми́рівка — село в Україні, у Запорізькому районі Запорізької області. Входить до складу Павлівської сільської громади.
Площа села — 15,4 га. Кількість дворів — 24, кількість населення на 01.01.2007 р. — 43 чол.

## Географія
Село Любомирівка знаходиться на правому березі річки Солона, на протилежному березі розташоване село Берестове.
Село розташоване за 20 км від районного центру, за 46 км від обласного центра.
Найближча залізнична станція — Значкове — знаходиться за 9 км від села.

## Історія
С. Любомирівка було засноване в другій половині XIX ст. селянами, колишніми кріпаками, на землях поміщика Товбича. У селі була земська школа
7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки.
Внаслідок поразки Перших визвольних змагань село надовго окуповане більшовицькими загарбниками.
В 1932-1933 селяни пережили сталінський геноцид.
З 24 серпня 1991 року село входить до складу незалежної України.
До 2016 орган місцевого самоврядування — Семененківська сільська рада.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», село увійшло до складу Павлівської сільської територіальної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Вільнянського району, село увійшло до складу новоутвореного Запорізького району.

## Сьогодення
В селі знаходиться психоневрологічний інтернат.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 178       | 93.19%   |
| російська  | 10        | 5.25%    |
| білоруська | 1         | 0.52%    |
| вірменська | 1         | 0.52%    |
| румунська  | 1         | 0.52%    |
| Усього     | 191       | 100%     |

title: Любомирівка (Запорізький район)

wikitext:
{{Otheruses|Любомирівка}}
{{Село
| назва           = Любомирівка
| область         = [[Запорізька область]]
| район           = [[Запорізький район]]
| громада         = [[Павлівська сільська громада (Запорізька область)|Павлівська сільська громада]]
| код КОАТУУ      =
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=02.01.2008&rf7571=12082 Любомирівка]
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1770
| населення       = 191
| територія       = 0.143
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       = 1335.66
| поштовий індекс = 70026
| телефонний код  = 6143
| координати      = {{coord|47|59|48|N|35|34|58|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 47|
| lat_min         = 59|
| lat_sec         = 48
| lon_deg         = 35|
| lon_min         = 34|
| lon_sec         = 58
| висота          =
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 70005, [[Запорізька область]], [[Запорізький район]], с. Павлівське, вул. Залізнична, 28
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Любоми́рівка''' — село в [[Україна|Україні]], у [[Запорізький район|Запорізькому районі]] [[Запорізька область|Запорізької області]]. Входить до складу [[Павлівська сільська громада (Запорізька область)|Павлівської сільської громади]].

Площа села — 15,4 га. Кількість дворів — 24, кількість населення на 01.01.2007 р. — 43 чол.

== Географія ==
Село ''Любомирівка'' знаходиться на правому березі річки [[Солона (ліва притока Верхньої Терси)|Солона]], на протилежному березі розташоване село [[Берестове (Павлівська сільська громада)|Берестове]].

Село розташоване за 20 км від районного центру, за 46 км від обласного центра.

Найближча залізнична станція — [[Значкове (зупинний пункт)|Значкове]] — знаходиться за 9 км від села.

== Історія ==
С. Любомирівка було засноване в другій половині XIX ст. селянами, колишніми кріпаками, на землях поміщика Товбича. У селі була земська школа<ref>Храм увінчали новенький купол і хрест. / Дніпровські вогні. 6 листопада 2021. С.4.</ref>

<abbr>7</abbr> [[20 листопада|(20) листопада]] [[1917]] року, відповідно до [[Третій Універсал Української Центральної Ради|Третього Універсалу Української Центральної Ради]], увійшло до складу [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]]<ref>{{Cite web |url=https://static.rada.gov.ua/site/const/universal-3.html |title=(IІІ) УНІВЕРСАЛ УКРАЇНСЬКОЇ ЦЕНТРАЛЬНОЇ РАДИ |website=static.rada.gov.ua |access-date=2025-07-16}}</ref>.

Внаслідок поразки [[Українська революція (1917—1921)|Перших визвольних змагань]] село надовго окуповане більшовицькими загарбниками.

В [[1932]]-[[1933]] селяни пережили [[Голодомор в Україні (1932—1933)|сталінський геноцид]].

З [[24 серпня]] [[1991]] року село входить до складу незалежної [[Україна|України]].

До 2016 орган місцевого самоврядування — [[Семененківська сільська рада]].

[[12 червня]] [[2020]] року, відповідно до [[Розпорядження (документ)|розпорядження]] [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій [[Територіальна громада України|територіальних громад]] Запорізької області», село увійшло до складу Павлівської сільської територіальної громади<ref>{{cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/713-2020-р#Text |title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області |website=Офіційний портал Верховної Ради України |archive-url=https://web.archive.org/web/20210910172908/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/713-2020-р#Text |archive-date=10 вересня 2021 |accessdate=11 вересня 2021}}</ref>.

[[19 липня]] [[2020]] року, в результаті [[Адміністративно-територіальна реформа в Україні|адміністративно-територіальної реформи]] та ліквідації [[Вільнянський район|Вільнянського району]], село увійшло до складу новоутвореного [[Запорізький район|Запорізького району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Сьогодення ==
В селі знаходиться психоневрологічний інтернат.
== Населення ==
=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|178
|93.19%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|10
|5.25%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|1
|0.52%
|-
|[[Вірменська мова|вірменська]]
|1
|0.52%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|1
|0.52%
|- class="sortbottom"
!Усього
|191
|100%
|}

== Джерела ==

* Матеріали [[Вільнянський краєзнавчий музей|Вільнянського краєзнавчого музею]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Павлівська сільська громада (Запорізька область)}}
{{Вільнянський район}}

[[Категорія:Села Запорізької області]]

title: село Любомирівка

Область: Запорізька область

Район: Запорізький район

Тер. громада: Павлівська сільська громада

Облікова картка: Любомирівка

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

Адреса ради: 70005, Запорізька область, Запорізький район, с. Павлівське, вул. Залізнична, 28

title: Карта

Карта: Любомирівка