text:
# Колегія (заклад освіти)
Коле́гіум (Коле́гіюм) (лат. collegium — «товариство, співдружність», іноді коле́гія) — назва деяких закритих середніх і вищих навчальних закладів у Європі (зокрема Речі Посполитої) XVI — XVIII століття та Російській імперії XVIII — першій чверті XIX століття.

## Колегіуми в Речі Посполитій
Першим колегіумом на руських землях став заснований у 1574 році заклад єзуїтів у місті Ярослав (нині Польща). Окрім єзуїтів на теренах Речі Посполитої також діяли колегіуми василіян, піярів тощо.

### Єзуїти
Список єзуїтських колегіумів:
- Кременецький єзуїтський колегіум (1743—1773)
- Луцький єзуїтський колегіум (1608—1773)
- Мінський єзуїтський колегіум (1656—1773)
- Познанський єзуїтський колегіум (1571—1773)
- Ярославський єзуїтський колегіум (1575—1773)

### Василіани
Василіанські (базиліанські) колегіуми створювались, утримувались і керувались чернечим орденом Василіян. Поширені були переважно в східній частині Речі Посполитій. Їх створення почалось після 2 грудня 1615 р., коли Папа Павло V затвердив базиліанські школи і дозволив їм навчати світської молоді. Перші школи в Литві виникли до 1637 р. в Мінську, Новогрудку, Борунах, Жировичах, Череї та ін.
Молодь різних релігій навчалась у василіанських школах. Викладачів шкіл готували в єзуїтських колегіумах, Віленській академії (університеті), закордонних університетах. В закладах викладали: грецьку, латину, церковнослов'янську, польську, російську, німецьку, французьку, метафізику, риторику, логіку, поетику, право, основи християнської доктрини та ритуалу, загальну історію та Речі Посполитої (з XIX ст. — історію Російської імперії), фізичну та політичну географію, арифметику, алгебру, геометрію, фізику, астрономію, зоологію. В 1820-1830-х роках базиліанські школи були закриті урядом Російської імперії або перетворені на семінарії та православні духовні школи.
Список василіанських колегіумів:
- Холмський василіанський колегіум (1639—?)

### Піари
Список піарських колегіумів:

### Театинці
Список театинських колегіумів:

### Collegium Nobilium
Філії:

## Колегіуми в Угорському королівстві
- Ужгородський єзуїтський колегіум (1640)

## Православні колегіуми
Реформація на землях Речі Посполитої призвела до появи не тільки протестантських шкіл, але й до заснування першої православної Острозької слов'яно-греко-латинської школи. Але вже невдовзі в республіці розпочалась контрреформація, і в результаті з'явилась значна мережа католицьких шкіл. На противагу їм почали з'являтись братські школи які взяли за зразок Острозьку академію. Проте останню чекало перевідкриття в якості єзуїтського колегіуму, а рівень освіти братських шкіл був незрівнянним порівняно з єзуїтськими. Внаслідок активної діяльності Петра Могили у вересні 1632 року відбулось об'єднання Київської братської і Лаврської шкіл, і в результаті було створено Києво-Братську колегію пізніше відому як Києво-Могилянський колегіум. Для нового навчального закладу київський митрополит перейняв в єзуїтських колегіумів не тільки ім'я, але й систему освіту яка пізніше також стала взірцем для нових навчальних закладів Лівобережжя.
В новітній історії колегіуми відомі переважно як середні навчальні заклади — гімназії. Зокрема заснована в 1870 р. представником давнього козацько-старшинського роду Григорієм Галаганом в пам'ять свого сина Колегія Павла Ґалаґана. А також мережа шкіл іменованих колегіумами під патронатом відновленої Києво-Могилянської академії.
Список православних колегіумів:
- Києво-Могилянський колегіум (1631—1701)[1]
- Чернігівський колегіум (1700—1786)
- Харківський колегіум (1722—1817)
- Переяславський колегіум (1738—1788)

title: Колегія (заклад освіти)

wikitext:
{{Otheruses|Колегія}}
[[Файл:Києво-Могилянська академія та її спудеї.png|міні|200пкс|Києво-Могилянська академія та її вихованці. Гравюра XVIII ст.]]
'''Коле́гіум (Коле́гіюм)''' ({{lang-la|collegium}} — «товариство, співдружність», іноді '''коле́гія''') — назва деяких закритих середніх і вищих [[Навчальний заклад|навчальних закладів]] у Європі (зокрема Речі Посполитої) [[XVI століття|XVI]] — [[XVIII століття]] та [[Російська імперія|Російській імперії]] XVIII — першій чверті [[XIX століття]].

== Колегіуми в Речі Посполитій ==
Першим колегіумом на руських землях став заснований у 1574 році [[Ярославський єзуїтський колегіум|заклад єзуїтів]] у місті [[Ярослав (місто)|Ярослав]] (нині Польща). Окрім єзуїтів на теренах Речі Посполитої також діяли колегіуми василіян, піярів тощо.

=== Єзуїти ===
{{Основна стаття|Єзуїтські школи}}
'''Список єзуїтських колегіумів:'''
* [[Кременецький єзуїтський колегіум]] (1743—1773)
* [[Луцький єзуїтський колегіум]] (1608—1773)
* [[Мінський єзуїтський колегіум]] (1656—1773)
* [[Познанський єзуїтський колегіум]] (1571—1773)
* [[Ярославський єзуїтський колегіум]] (1575—1773)

=== Василіани ===
{{Основна стаття|Василіянські школи}}
Василіанські (базиліанські) колегіуми створювались, утримувались і керувались чернечим орденом Василіян. Поширені були переважно в східній частині Речі Посполитій. Їх створення почалось після 2 грудня 1615 р., коли Папа Павло V затвердив базиліанські школи і дозволив їм навчати світської молоді. Перші школи в Литві виникли до 1637 р. в Мінську, Новогрудку, Борунах, Жировичах, Череї та ін.

Молодь різних релігій навчалась у василіанських школах. Викладачів шкіл готували в єзуїтських колегіумах, Віленській академії (університеті), закордонних університетах. В закладах викладали: грецьку, латину, церковнослов'янську, польську, російську, німецьку, французьку, метафізику, риторику, логіку, поетику, право, основи християнської доктрини та ритуалу, загальну історію та Речі Посполитої (з XIX ст. — історію Російської імперії), фізичну та політичну географію, арифметику, алгебру, геометрію, фізику, астрономію, зоологію. В 1820-1830-х роках базиліанські школи були закриті урядом Російської імперії або перетворені на семінарії та православні духовні школи.

'''Список василіанських колегіумів:'''
* [[Холмський василіанський колегіум]] (1639—?)

=== Піари ===
'''Список піарських колегіумів:'''

=== Театинці ===
'''Список театинських колегіумів:'''

=== Collegium Nobilium ===
{{Основна стаття|Колегіум нобіліум}}
'''Філії:'''

== Колегіуми в Угорському королівстві ==

* [[Ужгородський єзуїтський колегіум]] (1640)

== Православні колегіуми ==
Реформація на землях Речі Посполитої призвела до появи не тільки протестантських шкіл, але й до заснування першої православної [[Історія Острозької академії|Острозької слов'яно-греко-латинської школи]]. Але вже невдовзі в республіці розпочалась контрреформація, і в результаті з'явилась значна мережа католицьких шкіл. На противагу їм почали з'являтись братські школи які взяли за зразок Острозьку академію. Проте останню чекало перевідкриття в якості єзуїтського колегіуму, а рівень освіти братських шкіл був незрівнянним порівняно з єзуїтськими. Внаслідок активної діяльності Петра Могили у вересні 1632 року відбулось об'єднання Київської братської і Лаврської шкіл, і в результаті було створено Києво-Братську колегію пізніше відому як [[Києво-Могилянська колегія|Києво-Могилянський колегіум]]. Для нового навчального закладу [[Київська митрополія|київський митрополит]] перейняв в єзуїтських колегіумів не тільки ім'я, але й систему освіту яка пізніше також стала взірцем для нових навчальних закладів Лівобережжя.

В новітній історії колегіуми відомі переважно як середні навчальні заклади — гімназії. Зокрема заснована в 1870 р. представником давнього козацько-старшинського роду Григорієм Галаганом в пам'ять свого сина [[Колегія Павла Ґалаґана]]. А також мережа шкіл іменованих колегіумами під патронатом відновленої [[Національний університет «Києво-Могилянська академія»|Києво-Могилянської академії]].

'''Список православних колегіумів:'''
* [[Києво-Могилянська колегія|Києво-Могилянський колегіум]] (1631—1701)<ref>за Гадяцьким договором 1658 р. отримала гідність академії, і згідно підтвердження 1701 р. це знайшло відображення в назві. В статусі академії проіснувала до 1817 р.</ref>
* [[Чернігівський колегіум]] (1700—1786)
* [[Харківський колегіум]] (1722—1817)
* [[Переяславський колегіум]] (1738—1788)

== Див. також ==
* [[Колегіуми давнього Львова]]
* [[Колегіум Маюса]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
* ''Р. М.'' Колеґії // {{ЕУ}} — Т. 3. — С. 1077—1078.

== Посилання ==
* [http://leksika.com.ua/19920513/legal/kolegium Колегіум] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201031102040/https://leksika.com.ua/19920513/legal/kolegium |date=31 жовтня 2020 }} // {{Юридична енциклопедія|3}}
* [http://sum.in.ua/p/4/217/1 Стаття «Колегіум» // «Словник української мови»: в 11 томах. Том 4. — К.: Наукова думка, 1973. — с. 217] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140407072146/http://sum.in.ua/p/4/217/1 |date=7 квітня 2014 }}
* ''Посохова Л.'' «Учні та викладачі православних колегіумів України наприкінці XVIII — на початку ХІХ ст.»: [https://web.archive.org/web/20140323204142/http://klio.org.ua/67-lyudmila-posokhova-uchni-ta-vikladachi-pravoslavnikh-kolegiumiv-ukrajini-naprikintsi-xviii-na-pochatku-khikh-st ч. 1], [https://web.archive.org/web/20140323204404/http://klio.org.ua/69-lyudmila-posokhova-uchni-ta-vikladachi-pravoslavnikh-kolegiumiv-ukrajini-naprikintsi-xviii-na-pochatku-khikh-st-ch-2 ч. 2]
* [http://istvolyn.info/index.php?option=com_content&view=article&id=4794:2014-07-09-08-36-14 Климчук А. «Гощанський колегіум на Волині» // «Історична Волинь»]

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Колегіуми| ]]
[[Категорія:Заклади освіти в Російській імперії]]
[[Категорія:Заклади освіти в Польщі]]
[[Категорія:Заклади освіти в Білорусі]]
[[Категорія:Навчальні заклади України за профілем]]


text:
# Андреа Дуро
Андреа Дуро (ісп. Andrea Duro Flores, 14 жовтня 1991) — іспанська актриса, відома за ролями Йоланди «Йолі» Фрейре у телесеріалі «Фізика чи хімія»» та Мари у фільмі «Три метри над рівнем неба» та його продовженні.

## Біографія
Андреа розпочала свою телевізійну кар'єру у 2007 році у серіалі «Питання про секс», зігравши роль Берти у двох серіях.
З 2008 по 2011 рік вона прославилася своєю роллю Йоланди «Йолі» Фрейре Карбальяр в іспанському телесеріалі «Фізика чи хімія».
У 2010 році вона позувала для британського журналу FHM. Її дебют у повнометражному кіно відбувся у фільмі «Три кроки над небом» (2010). Цього ж року вона з'явилася в документальному фільмі Canal+ "Акторки", у програмі "Гніздо" та "Те, що ми є".
У 2011 році після завершення серіалу «Фізика чи хімія» вона продовжила свою кар'єру в кіно з фільмами: «Винищувач зомбі», знятим на Кубі; «Пригоди примари», і продовженням «Три метри над рівнем неба» — «Я хочу тебе».
У  2011 році була нагороджена у категорії «Найкращий дебют» на церемонії Капітал за її роль у «Трьох метрах над рівнем неба».
З лютого 2011 року брала участь у серіалі «Таємниця Старого мосту», телеканалу Antena 3, де грає Енрігетту, дотепну та спонтанну дівчину.
У 2013 році зіграла роль Селії Вельєдур у серіалі «Гранд-готель».
У 2016 році вона зіграла в акторському складі з Рут Нуньєс у дев'ятому сезоні серіалу "Коли я їду".
У січні 2019 року завершилися зйомки серіалу Promesas de arena з Андреа Дуро та Бланкою Портільо в головних ролях.
У 2020 році підтверджено, що актриса дасть життя Йоланді «Йолі» Фрейре Карбаллар у Física o químicaː El reencuentro для платформи Atresplayer Premium, де вона та Максі Іглесіас є головними героями.

## Особисте життя
З 2011 по 2014 роки перебувала у стосунках з іспанським актором Хоелем Боскедом.
У 2019-2021 роках Андреа Дуро перебувала у стосунках з кубинською моделлю Хуаном Бетанкур.

## Фільмографія
- Фізика чи хімія (Física o química, 2008-2011)
- Три метри над рівнем неба (Tres metros sobre el cielo, 2010)
- Акторки, документальний фільм Canal+ (Actrices, 2010)
- Винищувач зомбі (Juan de los muertos, 2011)
- Таємниця старого мосту (El secreto de Puente Viejo, 2012)
- Три метри над рівнем неба: Я хочу тебе (Tres metros sobre el cielo: Tengo ganas de ti, 2012)
- Пробач, якщо кажу тобі «коханий» (Perdona si te llamo amor, 2014)
- За жменю поцілунків (Por un puñado de besos, 2014)

wikiname: ukwiki

title: Андреа Дуро

in_language: uk

wikitext:
{{Актор
|bgcolour             = gold
|ім'я                 = Андреа Дуро
|зображення           =
|ім'я_при_народженні  = Andrea Duro Flores
|національність       =
|роки_діяльності      = 2007 —
|чоловік              =
|діти                 =
|сторінка_в_інтернеті =
|провідні_ролі        =
|нагороди             =
}}
'''Андреа Дуро''' ({{lang-es|Andrea Duro Flores}}, [[14 жовтня]] [[1991]]) — [[Іспанія|іспанська]] актриса, відома за ролями Йоланди «Йолі» Фрейре у телесеріалі «Фізика чи хімія»» та Мари у фільмі «Три метри над рівнем неба» та його продовженні.

== Біографія ==
Андреа розпочала свою телевізійну кар'єру у 2007 році у серіалі «Питання про секс», зігравши роль Берти у двох серіях.

З 2008 по 2011 рік вона прославилася своєю роллю Йоланди «Йолі» Фрейре Карбальяр в іспанському телесеріалі «Фізика чи хімія».

У 2010 році вона позувала для британського журналу FHM. Її дебют у повнометражному кіно відбувся у фільмі «Три кроки над небом» (2010). Цього ж року вона з'явилася в документальному фільмі Canal+ "Акторки", у програмі "Гніздо" та "Те, що ми є".

У 2011 році після завершення серіалу «Фізика чи хімія» вона продовжила свою кар'єру в кіно з фільмами: «Винищувач зомбі», знятим на Кубі; «Пригоди примари», і продовженням «Три метри над рівнем неба» — «Я хочу тебе».

У  2011 році була нагороджена у категорії «Найкращий дебют» на церемонії Капітал за її роль у «Трьох метрах над рівнем неба».

З лютого 2011 року брала участь у серіалі «Таємниця Старого мосту», телеканалу Antena 3, де грає Енрігетту, дотепну та спонтанну дівчину.

У 2013 році зіграла роль Селії Вельєдур у серіалі «Гранд-готель».

У 2016 році вона зіграла в акторському складі з Рут Нуньєс у дев'ятому сезоні серіалу "Коли я їду".

У січні 2019 року завершилися зйомки серіалу Promesas de arena з Андреа Дуро та Бланкою Портільо в головних ролях.

У 2020 році підтверджено, що актриса дасть життя Йоланді «Йолі» Фрейре Карбаллар у Física o químicaː El reencuentro для платформи Atresplayer Premium, де вона та Максі Іглесіас є головними героями.

== Особисте життя ==
З 2011 по 2014 роки перебувала у стосунках з іспанським актором Хоелем Боскедом.

У 2019-2021 роках Андреа Дуро перебувала у стосунках з кубинською моделлю Хуаном Бетанкур.

== Фільмографія ==
* [[Фізика чи Хімія|Фізика чи хімія]] (Física o química, 2008-2011)
* [[Три метри над рівнем неба]] (Tres metros sobre el cielo, 2010)
* Акторки, документальний фільм Canal+ (Actrices, 2010)
* [[Винищувач зомбі]] (Juan de los muertos, 2011)
* Таємниця старого мосту (El secreto de Puente Viejo, 2012)
* [[Три метри над рівнем неба: Я хочу тебе]] (Tres metros sobre el cielo: Tengo ganas de ti, 2012)
* Пробач, якщо кажу тобі «коханий» (Perdona si te llamo amor, 2014)
* За жменю поцілунків (Por un puñado de besos, 2014)

== Примітки ==
{{reflist}}

{{доробити}}
{{джерела|дата=січень 2016}}
{{нк}}
{{DEFAULTSORT:Дуро Андреа}}

[[Категорія:Іспанські акторки]]

title: ісп. Andrea Duro

Ім'я при народженні: Andrea Duro Flores

Народилася: 14 жовтня 1991 (33 роки) · Фуенлабрада, комунідад Мадрид, Іспанія

Громадянство: Іспанія

Діяльність: акторка

ісп. Andrea Duro: Андреа Дуро у Вікісховищі


text:
# Гнатенко Лев Миколайович
Гнатенко Лев Миколайович (нар. 5 березня 1947, м. Іваново, Росія) — генерал-лейтенант, член ПППУ (з 2000); заступник Міністра Кабінету Міністрів України (09.-12.2007); віце-президент УСПП (з 11.2003); заступник голови ПППУ, голова секретаріату ПППУ.
Н. 05.03.1947 (м. Іваново, Росія); українець; батько Микола Гнатович (1905—1988) — службовець; мати Антоніна Федорівна (1920—2003) — робітниця; дружина Світлана Олексіївна (1960) — службовець; син Євген (1971) — водій; дочка Наталія (1979) — юрист; дочка Людмила (1988) — студентка.
Освіта: Київське танко-технічне училище (1965—1968); Військова академія бронетанкових військ, інженерний факультет (1971—1975); Військова академія Генштабу ЗС СРСР, загальновійськовий-стратегічний факультет (1986—1988).
Народний депутат України 5-го скликання 04.2006-11.2007 від Блоку «Наша Україна», № 52 в списку. На час виборів: віце-президент УСПП, член ПППУ. Голова підкомітету з питань законодавчого забезпечення діяльності Збройних Сил України Комітету з питань національної безпеки і оборони (з 07.2006), член фракції Блоку «Наша Україна» (з 04.2006).
- 1968—1971 — помічник начальника БТС мотострілецької дивізії, Центр. група військ, Чехословаччина.
- 1971—1975 — слухач Військової академії бронетанкових військ у Москві.
- 1975—1978 — заст. ком. полку з озброєння, мотострілецька дивізія Сибір. ВОкр.
- 1978—1983 — заст. ком. мотострілецької дивізії, Північнокавказ. ВОкр.
- 1983—1986 — заст. ком. мотострілецької дивізії, Туркестан. ВОкр., Афганістан.
- 1986 — заступник ком. мотострілецької дивізії, Одес. ВОкр.
- 1986—1988 — слухач Військової академії Генштабу ЗС СРСР.
- 1988—1990 — заступник командувача загальновійськової армії.
- 1990—1993 — заступник командувача військ Забайкалського Военного округу з озброєння.
- 1993—1998 — перший заступник начальника озброєння — начальник штабу озброєння ЗС України.
- 1998—2000 — радник Голови Верховної Ради України.
- 2000—2001 — помічник народного депутат України.
- 2001—2002 — радник Прем'єр-міністра України.
- 2002—2003 — помічник народного депутата України.

Державний службовець 1-го рангу (06.2001).
Два Ордени Червоної Зірки (1987, 1989), 17 медалей.
Захоплення: футбол, гірські лижі, театр.

title: Гнатенко Лев Миколайович

wikitext:
{{Вікіфікувати|дата=грудень 2014}}
{{othernames|Гнатенко}} {{Особа
|зображення        = НДУ 5 Гнатенко Лев Миколайович.jpg
}}
'''Гнатенко Лев Миколайович''' (нар. 5 березня 1947, м. Іваново, Росія) — [[генерал-лейтенант]], член [[ПППУ]] (з 2000); заступник Міністра Кабінету Міністрів України (09.-12.2007); віце-президент УСПП (з 11.2003); заступник голови ПППУ, голова секретаріату ПППУ.

Н. 05.03.1947 (м. Іваново, Росія); українець; батько Микола Гнатович (1905—1988) — службовець; мати Антоніна Федорівна (1920—2003) — робітниця; дружина Світлана Олексіївна (1960) — службовець; син Євген (1971) — водій; дочка Наталія (1979) — юрист; дочка Людмила (1988) — студентка.

Освіта: [[Київське танко-технічне училище]] (1965—1968); [[Військова академія бронетанкових військ]], інженерний факультет (1971—1975); [[Військова академія Генштабу ЗС СРСР]], загальновійськовий-стратегічний факультет (1986—1988).

[[Народний депутат України]] 5-го скликання 04.2006-11.2007 від Блоку «Наша Україна», № 52 в списку. На час виборів: віце-президент УСПП, член ПППУ. Голова підкомітету з питань законодавчого забезпечення діяльності Збройних Сил України Комітету з питань національної безпеки і оборони (з 07.2006), член фракції Блоку «Наша Україна» (з 04.2006).

* 1968—1971 — помічник начальника БТС мотострілецької дивізії, Центр. група військ, Чехословаччина.
* 1971—1975 — слухач Військової академії бронетанкових військ у Москві.
* 1975—1978 — заст. ком. полку з озброєння, мотострілецька дивізія Сибір. ВОкр.
* 1978—1983 — заст. ком. мотострілецької дивізії, Північнокавказ. ВОкр.
* 1983—1986 — заст. ком. мотострілецької дивізії, Туркестан. ВОкр., Афганістан.
* 1986 — заступник ком. мотострілецької дивізії, Одес. ВОкр.
* 1986—1988 — слухач Військової академії Генштабу ЗС СРСР.
* 1988—1990 — заступник командувача загальновійськової армії.
* 1990—1993 — заступник командувача військ Забайкалського Военного округу з озброєння.
* 1993—1998 — перший заступник начальника озброєння — начальник штабу озброєння ЗС України.
* 1998—2000 — радник Голови Верховної Ради України.
* 2000—2001 — помічник народного депутат України.
* 2001—2002 — радник Прем'єр-міністра України.
* 2002—2003 — помічник народного депутата України.

Державний службовець 1-го рангу (06.2001).
Два Ордени Червоної Зірки (1987, 1989), 17 медалей.

Захоплення: футбол, гірські лижі, театр.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://dovidka.com.ua/fcontent.php?parm=h.c5R2mR2agSXEOP6.0ThA__ Довідник «Хто є хто в Україні», видавництво «К. І.С»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070927191209/http://dovidka.com.ua/fcontent.php?parm=h.c5R2mR2agSXEOP6.0ThA__ |date=27 вересня 2007 }}

[[Категорія:Кавалери ордена Червоної Зірки]]
[[Категорія:Народні депутати України 5-го скликання]]
[[Категорія:Уродженці Іванова]]
[[Категорія:Випускники Військової академії Генштабу]]
[[Категорія:Радники Прем'єр-міністра України]]
[[Категорія:Помічники народних депутатів України]]

title: Гнатенко Лев Миколайович

Народився: 5 березня 1947 (78 років) · Іваново, РРФСР, СРСР

Країна: СРСР · Україна

Діяльність: політик

Alma mater: Військова академія бронетанкових військ імені Маршала Радянського Союзу Р. Я. Малиновського

Посада: народний депутат України


text:
# Точилень (Бузеу)
Точилень, Точилені (рум. Tocileni) — село у повіті Бузеу в Румунії. Входить до складу комуни Пирсков.
Село розташоване на відстані 101 км на північ від Бухареста, 28 км на північний захід від Бузеу, 118 км на захід від Галаца, 81 км на південний схід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 116 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Точилень (Бузеу)

wikitext:
{{Otheruses|Точилень}}
{{НП Румунії
 | назва               = Точилень
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Tocileni''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Бузеу
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Пирсков (комуна)|Пирсков]]
 | код_SIRUTA          = 48655
 | широта              = 45.3021
 | довгота             = 26.5269
 | висота              = 221
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 116
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 127461
}}
'''Точилень''', Точилені ({{lang-ro|Tocileni}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Бузеу (повіт)|Бузеу]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Пирсков (комуна)|Пирсков]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 101 км на північ від [[Бухарест]]а, 28 км на північний захід від [[Бузеу (місто)|Бузеу]], 118 км на захід від [[Галац|Галаца]], 81 км на південний схід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:116}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Бузеу]]

title: Точилень · Tocileni

Країна: Румунія

Повіт: Бузеу

Комуна: Пирсков

Телефонний код: +40 238 (Romtelecom, TR) · +40 338 (інші оператори)


text:
# Корсунка (Каховський район)
Ко́рсунка — село в Україні, у Новокаховській міській громаді Каховського району Херсонської області. Село Корсунка на ТОТ Херсонщини – повністю зруйноване.
У селі був Корсунський монастир.
24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни.

title: Корсунка (Каховський район)

wikitext:
{{Село України
 | назва           = Корсунка
 | область         = [[Херсонська область]]
 | район           = [[Каховський район]]
 | громада         = [[Новокаховська міська громада]]
 | засновано       = сер. XVIII
 | населення       = 1478
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 0,67
 | ref-площа       =
 | щільність       = 2205,97
 | поштовий індекс = 74986
 | телефонний код  = 5549
 | координати      =  {{coord|46|45|33|N|33|11|24|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 46 || lat_min = 45 || lat_sec = 33
   | lon_deg = 33 || lon_min = 11 || lon_sec = 24
 | висота          =
 | ref-висота      =
 | водойма         = р. [[Дніпро]] р. [[Кам'яниха]]
 | адреса          =<!-- 74987, Херсонська обл., Новокаховська міськрада, смт Дніпряни, вул. 1 Травня, 7-->
 | староста        = Гура Віталій Володимирович
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}{{Otheruses|Корсунка}}

'''Ко́рсунка''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Новокаховська міська громада|Новокаховській міській громаді]] [[Каховський район|Каховського району]] [[Херсонська область|Херсонської області]]. Село Корсунка на ТОТ Херсонщини – повністю зруйноване.<ref>{{Cite web |url=https://most.ks.ua/news/url/selo-korsunka-na-tot-hersonschini-povnistju-zrujnovane-brusenskij/ |title=Село Корсунка на ТОТ Херсонщини – повністю зруйноване, – Брусенський |last=Доценко |first=Маргарита |date=2024-03-02 |website=Мост |language=uk |access-date=2025-05-24}}</ref>

У селі був [[Корсунський монастир]].

24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час [[Російсько-українська війна (з 2014)|російсько-української війни]].<ref>{{Cite web|title=Військовий експерт пояснив, чому російські війська так швидко захопили Херсонську область|url=https://www.unian.ua/war/okupaciya-hersona-viyskoviy-ekspert-poyasniv-shvidke-zahoplennya-oblasti-novini-vtorgnennya-rosiji-v-ukrajinu-11828841.html|website=www.unian.ua|accessdate=2023-02-27|language=uk}}</ref>

== Посилання ==
* [http://www.doroga.ua/Pages/InhabitedLocality.aspx?InhabitedLocalityID=2263 doroga.ua] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191225181221/http://www.doroga.ua/Pages/InhabitedLocality.aspx%3FInhabitedLocalityID%3D2263 |date=25 грудня 2019 }}
* [Погода в селі Корсунка]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://novakahovka.com.ua/ Сайт міста Нова Каховка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210215003725/http://novakahovka.com.ua/ |date=15 лютого 2021 }}

{{Kherson-geo-stub}}

{{Новокаховська міська громада}}
{{Каховський район}}
{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Села Херсонської області]]

title: село Корсунка

Країна: Україна

Область: Херсонська область

Район: Каховський район

Тер. громада: Новокаховська міська громада

title: Основні дані

Засноване: сер. XVIII

title: Географічні дані

Водойми: р. Дніпро р. Кам'яниха

title: Місцева влада

Староста: Гура Віталій Володимирович

title: Карта

Карта: Корсунка

title: Мапа

Мапа: Корсунка у Вікісховищі


text:
# Єзеров Альберт Анатолійович
Єзеров Альберт Анатолійович (нар. 11 листопада 1981, м. Одеса) — український правознавець, науковець Одеської школи права, фахівець з конституційного права, адміністративного права та процесу, кандидат юридичних наук, доцент. З 7 травня 2019 року обіймає посаду судді Верховного Суду. До того очолював кафедру конституційного права Національного університету «Одеська юридична академія», був адвокатом, заступником голови комітету з питань верховенства права Національної асоціації адвокатів України.

## Життєпис
Народився 11 листопада 1981 року в місті Одеса.
2003 року здобув кваліфікацію магістра права в Інституті адвокатури Одеської національної юридичної академії.
Навчався в аспірантурі на кафедрі конституційного права ОНЮА (жовтень 2003 р. — жовтень 2007 р.). У 2007 році захистив кандидатську дисертацію під науковим керівництвом професора М. П. Орзіха У 2012 році присвоєно вчене звання доцента.
З вересня 2006 року по червень 2008 року — асистент, з вересня 2008 року по листопад 2018 року — доцент, з листопада 2018 року по травень 2019 року — професор кафедри конституційного права НУ «ОЮА», з листопада 2018 року по березень 2019 року — також в. о. завідувача цієї кафедри.
З 2006 по 2012 роки очолював клуб публічного права при кафедрі, з 2009 по 2015 роки рік був ведучим університетських і всеукраїнських брейн-рингів «Знавці Конституції».
З 2011 року — технічний редактор серії «Проблеми сучасної конституціоналістики».
З 2015 року експерт з питань права Українського центру економічних і політичних досліджень імені Олександра Разумкова.
З вересня 2003 року по серпень 2015 року — юрист-практик (юрисконсульт приватних компаній) у сферах корпоративного, господарського, трудового, податкового права.
У вересні — жовтні 2015 року — помічник голови, у жовтні 2015 року — квітні 2016 року — начальник юридичного відділу апарату Одеської обласної державної адміністрації.
У травні — листопаді 2016 року — в.о. заступника, заступник начальника Одеської митниці ДФС України.
У грудні 2016 — квітні 2018 року — помічник адвоката; у квітні 2018 року — квітні 2019 — адвокат адвокатського об'єднання «Максимус». Право здійснення адвокатської діяльності припинено у зв'язку із призначенням суддею Верховного Суду.
У серпні 2018 — травні 2019 — член комітету конституційного правосуддя та прав людини Ради адвокатів Одеської області.
У листопаді 2018 — травні 2019 — заступник голови комітету з питань верховенства права Національної асоціації адвокатів України.
З травня 2019 року — суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді.

## Громадська діяльність
У 2015—2019 роках — член Одеської обласної міжвідомчої координаційно-методичної ради з правової освіти населення.
У 2013—2016 роках — голова правління об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Засновник та голова (до 2019 року) громадської організації «Громадянський центр правових ініціатив».

## Наукова кар'єра
У 2008 році захистив дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата юридичних наук на тему: «Конституційний конфлікт як феномен та процес в Україні» (спеціальність 12.00.02), наук. керівник — проф. М. П. Орзіх. У 2012 році йому присвоєно вчене звання доцента.

### Наукові напрями
Основні напрями наукових досліджень: конституційна конфліктологія, застосування конституції під час здійснення правосуддя, конституційно-правове регулювання діяльності органів публічної влади, конституційна юстиція, конституційна безпека, адміністративне судочинство, конституційні перетворення в Україні.
Публікації А. А. Єзерова здобули авторитет серед науковців — станом на середину 2023 року наявні понад 250 посилань науковців на його праці.

### Науково-редакційна діяльність
Є співавтором і співредактором серії навчальних посібників «Проблеми сучасної конституціоналістики». Член редакційної колегії наукового альманаху «Проблеми сучасної конституціоналістики». З 2011 року вийшло чотири випуски:
1. Проблеми сучасної конституціоналістики: навч. посіб. / [Орзіх М. П. та ін.] ; за ред. д-ра юрид. наук, проф., засл. діяча науки і техніки України М. П. Орзіха ; Нац. ун-т «Одес. юрид. акад.». — Київ: Юрінком Інтер, 2011. — 267 с. — (Серія «Проблеми сучасної конституціоналістики» ; вип. 1). — Бібліогр.: с. 253—261. — 1000 прим. — ISBN 978-966-667-457-2. — ISBN 978-966-667-456-5 (Вип. 1)
2. Проблеми сучасної конституціоналістики: навч. посіб. Вип. 2. Конституційні перетворення в Україні / [Орзіх М. П. та ін.] ; за ред. М. П. Орзіха, д-ра юрид. наук, проф., Засл. діяча науки і техніки України ; Нац. ун-т «Одес. юрид. акад.». — Київ: Юрінком Інтер, 2012. — 430 с. — (Серія «Проблеми сучасної конституціоналістики» ; вип. 2). — Бібліогр.: с. 416—430. — 600 прим. — ISBN 978-966-667-545-6. — ISBN 978-966-667-545-6 (вип. 2)
3. Проблеми сучасної конституціоналістики: навч. посіб. Вип. 3. Сучасний український конституціоналізм / [Афанасьєва М. В. та ін.] ; за ред. А. Р. Крусян, д-ра юрид. наук, проф. ; Нац. ун-т «Одес. юрид. акад.». — Одеса: Фенікс, 2015. — 523 с. — (Проблеми сучасної конституціоналістики ; вип. 3). — Бібліогр.: с. [511]-523. — 300 прим. — ISBN 978-966-438-890-7 (вип. 3). — ISBN 978-966-667-457-2
4. Проблеми сучасної конституціоналістики: навч. посіб. / Н. В. Аніщук, М. В. Афанасьєва, Н. М. Бакаянова та ін.] ; за заг. ред. А. Р. Крусян та А. А. Єзерова — Київ: Юрінком Інтер, 2018. 524 с. (Серія: «Проблеми сучасної конституціоналістики». Вип. 4: Конституційне гуманітарне право).

### Правоосвітня та науково-експертна діяльність
У 2008—2015 роках — лектор в Інституті підготовки професійних суддів (навчальний курс «Конституційна юстиція»).
У 2009—2017 роках — лектор в магістратурі державної служби (спеціалізація «публічне адміністрування»).
У 2012, 2020 роках — брав участь як лектор у літній школі під егідою ОБСЄ «Верховенство права і конституціоналізм».
2011 року підготовлено та вийшло накладом 4800 примірників наукове видання «Конституція у судових рішеннях» (у співавторстві).
2011 року започатковано серію видань «Проблеми сучасної конституціоналістики» (є автором та редактором видання, вийшло 4 випуски).
2013 року видано монографію «Конституційні перетворення в Україні: історія, теорія і практика» (у співавторстві).
2015 року вийшов друком підручник «Конституційне право зарубіжних країн» (у співавторстві).
У 2015—2018 роках — співпрацював у ролі експерта з правових питань у проекті «Місцеве самоврядування та верховенство права» з Академією Фольке Бернадотта (шведське урядове агентство з питань миру, безпеки та розвитку), Українським центром економічних та політичних досліджень ім. О. Разумкова та Соціологічною агенцією «ФАМА».
2020 року ініціював (автор ідеї та засновник) створення інтернет-порталу «Конституціоналіст».
Є сертифікованим майстер-тренером з освіти для демократичного громадянства та освіти з прав людини і розвитку громадянських компетентностей (свідоцтво DOCCU, 2017 р.).
2019 року навчався в The Aspen Institute Kyiv на програмі «Справедливість. Закон. Суспільство».
У квітні 2023 року вступив на докторську програму Українського вільного університету (Мюнхен, Німеччина).

#### Офіційне опонування
2020 року був офіційним опонентом:
1. дисертаційного дослідження О. Д. Лещенко на тему «Виборчі спори в Україні: конституційно-правовий аспект» (науковий керівник — к. ю. н., адвокат М. І. Ставнійчук)[5].
2. дисертаційного дослідження В. В. Сметани на тему «Конституційно-правове забезпечення правозахисної діяльності у сфері місцевого самоврядування: вітчизняний та світовий досвід» (науковий керівник — д. ю. н., професор О. В. Батанов)[6].

### Основні наукові здобутки
В Україні А. А. Єзеров вважається одним із засновників конституційної конфліктології. Вчений доповнив «предмет науки конституційного права новим науковим напрямком (конституційною конфліктологію)» (д.ю.н., завідувач Центру теоретичних проблем законотворчості Інституту держави і права імені В. Корецького НАН України О. І. Ющик.
Науковець уперше в українській конституціоналістиці висвітлив питання конфліктної взаємодії суб'єктів конституційних правовідносин, зокрема органів державної влади. Уперше було системно досліджено явище конституційного конфлікту, автор «здійснив вагомий внесок у побудову» «теорії конфліктів в межах конституційного права як науки»; «вперше в Україні на монографічному рівні досліджуються теоретичні основи конституційного конфлікту та конституційної конфліктності. Ключовим у роботі є пов'язання детермінації конституційних конфліктів з соціальною (правовою, політичною) активністю суб'єктів конституційних правовідносин та застосування антропологічного підходу до розгляду конституційних конфліктів, де визначальне значення має позиція, воля, інтереси людей, що персоніфікують конфліктуючі сторони. Це цілком відповідає традиції наукової школи людського виміру права, яку передусім представляє кафедра конституційного права Одеської національної юридичної академії» (д.ю.н., професор М. П. Орзіх).
Досліднику властива «філософсько-методологічна культура, яка дозволила йому плідно використовувати в дослідженні методи філософсько-правової антропології, соціології права, юридичної конфліктології, тобто певною мірою здійснити міждисциплінарний синтез» (д.ю.н., професор С. І. Максимов).
А. А. Єзерову «блискуче вдалося у межах конфліктолого-правової парадигми, до фундації якої нами також докладено певних зусиль, здійснити феноменологічний аналіз і наукову інтерпретацію конституційного конфлікту як політико-правової реалії; крім того, ним вдало розроблено універсальну систематизацію (класифікацію) конституційних конфліктів на підставі шкал і типових критеріїв» (академік АПН України, д.ю.н., професор М. І. Панов;
д.соц.н., професор Л. М. Герасіна). Вчений «першим розкрив поняття „конституційної конфліктності“, дав універсальну класифікацію конституційних конфліктів, яка дає можливість виявити сутнісні характеристики кожного конфлікту» (академік АПН України, д.ю.н., професор Л. К. Воронова).
Зокрема, запропоновано універсальну класифікацію конституційних конфліктів за певними одиницями класифікації, кожна з яких може бути описана у кількісних та якісних показниках:
1. функціональний аспект конституційних конфліктів дозволяє виділити соціально-позитивні та соціально-негативні типи конституційних конфліктів;
2. рівень конституційного конфлікту визначається його масштабністю: від того, чи існує конституційний конфлікт на загальнодержавному, регіональному чи місцевому рівнях, і залежить його віднесення до певної категорії — конфлікти мікро-, мезо- та макрорівня;
3. форма конституційного конфлікту є критерієм для віднесення його до того чи іншого класу: простий конституційний конфлікт та три особливі форми конституційного конфлікту — конституційний делікт, конституційний спір та конституційна криза;
4. за об'єктом (тобто за сферою розгортання) конституційні конфлікти поділяються на роди: суто конституційно-правові, об'єктом яких є певні конституційні матерії, та комплексні, об'єкт яких має змішані характеристики;
5. в основі виокремлення предметних груп конституційних конфліктів лежить предмет конфлікту як певна проблема (конфронтаційні відносини), що виникла у стосунках між суб'єктами конституційних правовідносин;
6. характер і особливості сторін конституційних конфліктів складають їх найсуттєвішу ознаку, тому саме за нею вони розподіляються на види[8].

Крім того, автором уперше встановлено взаємовплив соціальної активності суб'єктів конституційно-правових відносин та конституційної конфліктності у суспільстві; систематизовано та класифіковано засоби впливу на конституційно-конфліктний процес, в рамках чого визначено ведучу роль Конституційного Суду України при попередженні та вирішенні конституційних конфліктів; вказано на існування конфліктогенного, а не лише стабілізуючого, аспекту існування конституції як чинника впливу на суспільні відносини.
На думку к.ю.н., доцента В. В. Речицького, «аналізована робота є … професійно виваженою, докладною й літературно добре написаною (відредагованою)»; «автор демонструє сучасний стиль мислення, високу юридичну та політичну культуру, глибоке знання широкого кола джерел тощо».
Крім того, А. А. Єзеров «досить вдало використовує численні приклади із життя сучасної України, завдяки чому чітко простежується не лише теоретичний, а й прикладний характер дослідження» (к.ю.н., доцент О. С. Орловський).

### Основні праці
Автор понад 100 наукових та навчально-методичних публікацій, учасник міжнародних, всеукраїнських та регіональних конференцій і семінарів. Є автором і співавтором монографій, навчальних і навчально-методичних посібників, наукових статей тощо.

#### Підручники, навчальні та навчально-методичні посібники
1. Конституційно-правові проблеми виконавчої влади: навчально-методичний посібник для слухачів магістратури державної служби / А. А. Єзеров. — О. : Фенікс, 2009. — 138 с.
2. Курс конституционного права Украины. Том 2. Конституционный строй Украины: учебник / под ред. М. А. Баймуратова и А. В. Батанова. — Сумы: ИТД «Университетская книга», 2012. — С. 426—452.
3. Конституційне право України: прагматичний курс: навч. посіб. / М. В. Афанасьєва, Ю. Ю. Бальцій, Ю. Д. Батан [та ін.] ; за заг. ред. М. В. Афанасьєвої, А. А. Єзерова ; тех. ред. Ю. Д. Батан. — Одеса: Юридична література, 2017. — 256 с.— ISBN 978-966-419-307-5
4. Кравчук В. М., Єзеров А. А., Васильків І. Д. Правознавство (профільний рівень): підручник для 10 класу закладів загальної середньої освіти. — Тернопіль: Астон, 2023. — 310 с. (рекомендовано МОН України).
5. Конституційне право зарубіжних країн. Том 2 : Особлива частина / під ред. д.ю.н., проф. Н. В. Мішиної та доц. В. О. Міхальова. — Дніпропетровськ: Середняк Т. К., 2014.
6. Правознавство (профільний рівень): підручник для 10 класу закладів загальної середньої освіти / В. М. Кравчук, А. А. Єзеров, І.Д Васильків. — Тернопіль: Астон, 2023. — 310 с.  - https://drive.google.com/file/d/1m9l4AJ9M4oD9wNFnttUJhrHuVVtRf7Ul/view

#### Монографії та наукові статті
1. Єзеров А. Конституційний конфлікт як феномен та процес в Україні: Монографія. — О.: Юрид. л-ра, 2008. — 240 с.
2. Єзеров А. Конституційна конфліктність в умовах демократії // Право України. — 2008. — № 8. — С. 15 — 19.
3. Єзеров А. А. Сутність та межі конституційного тлумачення // Вісник Харківського національного університету ім. В.Каразіна. — Серія «Право». — 2011. — № 945. — С. 98 — 102.
4. Єзеров А., Орзіх М. Конституція України діє, конституційні перетворення тривають (до 15-ї річниці Конституції України) // Наукові праці Національного університету «Одеська юридична академія». — 2011. Т. Х. — С. 28 — 46.
5. Єзеров А. А. Конфлікти у конституційно-правовій сфері: проблема найменування та визначення // Право України. — 2011. — № 5. — С. 187—195.
6. Езеров А. Роль Конституционного Суда Украины в развитии современного конституционализма // Конституционное правосудие: Международный вестник Конференции органов конституционного контроля стран новой демократии. — Выпуск № 3 (57). — Ереван: Центр конституционного права Республики Армения, 2012. — С. 25 — 49.
7. Єзеров А. А. Конфліктологічна експертиза актів конституційного законодавства // Право України. — 2013. — № 1 — 2. — С. 275—283.
8. Єзеров А. А. Конституційна безпека як складник національної безпеки України // Стратегічні пріоритети. — 2013. — № 2 (27). — С. 120—126.
9. Єзеров А., Батан Ю. Належне врядування й надання адміністративних послуг органами місцевого самоврядування / А. Єзеров, Ю. Батан // Юридичний вісник. — 2016. — № 2. — С. 109—116.
10. Терлецький Д. С., Єзеров А. А. Здійснення права на конституційну скаргу: аналіз практики Конституційного Суду України // Вісник Конституційного Суду України. — 2018. — № 5. — С. 74 — 83.
11. Yezerov A. The right to be forgotten": the practice of the echr and ukrainian reality. Problems and perspectives // ECHR's Jurisprudence in Digital Era: proceedings of the Int. sci. conf. (Odesa, May 31 — June 1, 2019) / MES of Ukraine, Nat. Univ. «Odes. Acad. of Law», SRC NALSU ; exec. eds. H. A. Ulianova, V. A. Tuliakov. — Odesa: Publishing house «Helvetika», 2019. — P. 290—293.
12. Єзеров А., Пирогов В. Практика Верховного Суду у справах щодо юридичних актів (рішень, дій та бездіяльності) Президента України // Український часопис конституційного права. — 2019. — № 1. — С. 19 — 30. — https://www.constjournal.com/wp-content/uploads/issues/2019-1/pdfs/2-albert-yezerov-vladyslav-pyrohov-praktyka-verkhovnoho-sudu-spravakh-shchodo-yurydychnykh-aktiv-rishen-dii-bezdiialnosti.pdf [Архівовано 24 жовтня 2020 у Wayback Machine.]
13. Єзеров А. А. Неконституційність закону як підстава для перегляду судових рішень за виключними обставинами в адміністративному судочинстві // Вісник Конституційного Суду України. — 2020. — № 3. — С. 112—124.
14. Єзеров А., Терлецький Д. Суди загальної юрисдикції та Конституційний Суд України: питання взаємодії // Право України. — 2020. — № 8. — С. 223—237.
15. Застосування судами Конституції України: доктрина і практика / О. Ю. Водянніков, О. В. Грищук, В. В. Лемак, Д. Г. Михайленко, О. В. Совгиря [та ін.]; упоряд. : А. А. Єзеров, Д. С. Терлецький. Київ: ВАІТЕ, 2022. 603 с.

#### Практичні публікації
1. Конституція України у судових рішеннях / Орзіх М. П., Єзеров А. А., Терлецький Д. С. — К.: Юрінком Інтер, 2011. — 432 с.
2. Конституційна скарга в діяльності адвоката: методичні рекомендації / Ставнійчук М. І., Єзеров А. А., Терлецький Д. С., Запорожець В. І. ; Нац. асоц. адвокатів України, Секція з сімейн. права. — Х.: Фактор: Ком. з питань верховенства права, 2019. — 96 с. — 10000 прим. — ISBN 978-966-180-735-7

#### Альбом
1. Волокін Є. О. Курсаки, або Місце, якого немає на карті: [перше систематизоване вид. про одес. микрорайон Курсаки та прилеглі до нього території] / Євген Олександрович Волокін, Альберт Анатолійович Єзеров ; фот. Олег Владимирський, Євген Олександрович Волокін, Олександр Гіманов. — Київ : 7БЦ, 2024. — 162 с., [1] арк. вкл. іл. : іл., фотоіл., портр., карти. — (Стара Одеса в фотографіях; вип. 8). — ISBN 978-617-549-337-3

## Верховний Суд
7 травня 2019 року указом Президента України № 195/2019 призначений суддею Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді. Офіційну присягу судді Верховного Суду склав того ж дня.
Здійснює правосуддя у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав.
Постановою Пленуму Верховного Суду № 14 від 03.03.2023 введений до складу робочої групи Пленуму Верховного Суду із внесення змін до Регламенту Пленуму Верховного Суду.
У травні 2023 року висувався на посаду Голови Верховного Суду.

## Відзнаки
- Нагороджений … (20..).

title: Єзеров Альберт Анатолійович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Єзеров Альберт Анатолійович
| оригінал імені       =
| місце_проживання     = [[Київ]]
| інші_імена           =
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           = Albert Yezerov 3.jpg
| розмір_зображення    =
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 11.11.1981
| місце_народження     = м. [[Одеса]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| причина_смерті       =
| поховання            =
| громадянство         = {{UKR}}
| підданство           =
| національність       =
| Alma_mater           = [[Національний університет «Одеська юридична академія»]]
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       = [[правознавство]]
| титул                = [[доцент]]<ref name="Наказ МОН доцент">{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v1046736-12 |title=Наказ МОНмолодьспорту України «Питання присвоєння вченого звання професора і доцента на підставі рішень атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 26.09.2012» від 26.09.2012 № 1046 |accessdate=8 грудня 2020 |archive-date=30 квітня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220430004104/https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v1046736-12 }}</ref>
| посада               = [[суддя]] [[Верховний Суд (Україна)|Верховного Суду]]
| військове звання     =
| платня               =
| термін               =
| попередник           =
| наступник            =
| партія               =
| головував_(-ла)      = в. о. завідувача кафедри конституційного права НУ «Одеська юридична академія» (2018—2019)
| конфесія             =
| батько               =
| матір                =
| рід                  =
| родичі               =
| дружина              =
| чоловік              =
| діти                 =
| підпис               =
| нагороди             =
| сторінка_в_інтернеті =
| примітки             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
| підпис_герба         =
}}
'''Єзеров Альберт Анатолійович''' ({{н}} {{Дата народження|11|11|1981}}, м. [[Одеса]]) — український правознавець, науковець [[Національний університет «Одеська юридична академія»|Одеської школи права]], фахівець з конституційного права, адміністративного права та процесу, кандидат юридичних наук, доцент<ref name="Наказ МОН доцент"/>. З 7 травня 2019 року обіймає посаду [[суддя|судді]] [[Верховний Суд (Україна)|Верховного Суду]]. До того очолював кафедру конституційного права [[Національний університет «Одеська юридична академія»|Національного університету «Одеська юридична академія»]], був [[адвокат]]ом, заступником голови комітету з питань верховенства права [[Національна асоціація адвокатів України|Національної асоціації адвокатів України]].

== Життєпис ==

Народився 11 листопада 1981 року в місті [[Одеса]].

2003 року здобув кваліфікацію магістра права в Інституті адвокатури Одеської національної юридичної академії.

Навчався в аспірантурі на кафедрі конституційного права ОНЮА (жовтень 2003 р. — жовтень 2007 р.). У 2007 році захистив кандидатську дисертацію під науковим керівництвом професора [[Орзіх Марко Пилипович|М. П. Орзіха]] У 2012 році присвоєно вчене звання доцента<ref name="Наказ МОН доцент"/>.

З вересня 2006 року по червень 2008 року — асистент, з вересня 2008 року по листопад 2018 року — доцент, з листопада 2018 року по травень 2019 року — професор кафедри конституційного права НУ «ОЮА», з листопада 2018 року по березень 2019 року — також в. о. завідувача цієї кафедри.

З 2006 по 2012 роки очолював клуб публічного права при кафедрі, з 2009 по 2015 роки рік був ведучим університетських і всеукраїнських брейн-рингів «Знавці Конституції».

З 2011 року — технічний редактор серії «Проблеми сучасної конституціоналістики».

З 2015 року експерт з питань права [[Український центр економічних і політичних досліджень імені Олександра Разумкова|Українського центру економічних і політичних досліджень імені Олександра Разумкова]].

З вересня 2003 року по серпень 2015 року — юрист-практик ([[юрисконсульт]] приватних компаній) у сферах корпоративного, господарського, трудового, податкового права.

У вересні — жовтні 2015 року — помічник голови, у жовтні 2015 року — квітні 2016 року — начальник юридичного відділу апарату [[Одеська обласна державна адміністрація|Одеської обласної державної адміністрації]].

У травні — листопаді 2016 року — в.о. заступника, заступник начальника Одеської митниці [[Державна фіскальна служба України|ДФС України]].

У грудні 2016 — квітні 2018 року — помічник адвоката; у квітні 2018 року — квітні 2019 — адвокат адвокатського об'єднання «Максимус». Право здійснення адвокатської діяльності припинено у зв'язку із призначенням суддею Верховного Суду.

У серпні 2018 — травні 2019 — член комітету конституційного правосуддя та прав людини Ради адвокатів Одеської області.

У листопаді 2018 — травні 2019 — заступник голови комітету з питань верховенства права Національної асоціації адвокатів України.

З травня 2019 року — суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді.

== Громадська діяльність ==
[[Файл:Albert Yezerov.jpg|міні|ліворуч|200пкс]]
У 2015—2019 роках — член Одеської обласної міжвідомчої координаційно-методичної ради з правової освіти населення.

У 2013—2016 роках — голова правління об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Засновник та голова (до 2019 року) громадської організації «Громадянський центр правових ініціатив».

== Наукова кар'єра ==

У 2008 році захистив дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата юридичних наук на тему: «Конституційний конфлікт як феномен та процес в Україні» (спеціальність 12.00.02), наук. керівник — проф. М. П. Орзіх. У 2012 році йому присвоєно вчене звання [[доцент]]а<ref name="Наказ МОН доцент"/>.

=== Наукові напрями ===

Основні напрями наукових досліджень: конституційна [[конфліктологія]], застосування [[конституція|конституції]] під час здійснення [[правосуддя]], [[Конституційне право|конституційно-правове]] [[Правове регулювання|регулювання]] діяльності [[Органи публічної влади|органів публічної влади]], [[конституційна юстиція]], конституційна безпека, [[адміністративне судочинство]], [[Конституційна реформа в Україні|конституційні перетворення в Україні]].

Публікації А. А. Єзерова здобули авторитет серед науковців — станом на середину 2023 року наявні понад 250 посилань науковців на його праці<ref name="Гугл Сколар">[https://scholar.google.com/citations?user=BMTqfPAAAAAJ Профіль] на Гугл Академії</ref>.

=== Науково-редакційна діяльність ===

Є співавтором і співредактором серії навчальних посібників «Проблеми сучасної конституціоналістики». Член редакційної колегії наукового альманаху «Проблеми сучасної конституціоналістики». З 2011 року вийшло чотири випуски:
# Проблеми сучасної конституціоналістики: навч. посіб. / [Орзіх М. П. та ін.] ; за ред. д-ра юрид. наук, проф., засл. діяча науки і техніки України М. П. Орзіха ; Нац. ун-т «Одес. юрид. акад.». — Київ: Юрінком Інтер, 2011. — 267 с. — (Серія «Проблеми сучасної конституціоналістики» ; вип. 1). — Бібліогр.: с. 253—261. — 1000 прим. — ISBN 978-966-667-457-2. — ISBN 978-966-667-456-5 (Вип. 1)
# Проблеми сучасної конституціоналістики: навч. посіб. Вип. 2. Конституційні перетворення в Україні / [Орзіх М. П. та ін.] ; за ред. М. П. Орзіха, д-ра юрид. наук, проф., Засл. діяча науки і техніки України ; Нац. ун-т «Одес. юрид. акад.». — Київ: Юрінком Інтер, 2012. — 430 с. — (Серія «Проблеми сучасної конституціоналістики» ; вип. 2). — Бібліогр.: с. 416—430. — 600 прим. — ISBN 978-966-667-545-6. — ISBN 978-966-667-545-6 (вип. 2)
# Проблеми сучасної конституціоналістики: навч. посіб. Вип. 3. Сучасний український конституціоналізм / [Афанасьєва М. В. та ін.] ; за ред. А. Р. Крусян, д-ра юрид. наук, проф. ; Нац. ун-т «Одес. юрид. акад.». — Одеса: Фенікс, 2015. — 523 с. — (Проблеми сучасної конституціоналістики ; вип. 3). — Бібліогр.: с. [511]-523. — 300 прим. — ISBN 978-966-438-890-7 (вип. 3). — ISBN 978-966-667-457-2
# Проблеми сучасної конституціоналістики: навч. посіб. / Н. В. Аніщук, М. В. Афанасьєва, Н. М. Бакаянова та ін.] ; за заг. ред. А. Р. Крусян та А. А. Єзерова — Київ: Юрінком Інтер, 2018. 524 с. (Серія: «Проблеми сучасної конституціоналістики». Вип. 4: Конституційне гуманітарне право).

=== Правоосвітня та науково-експертна діяльність ===

У 2008—2015 роках — лектор в Інституті підготовки професійних суддів (навчальний курс «Конституційна юстиція»).

У 2009—2017 роках — лектор в магістратурі державної служби (спеціалізація «публічне адміністрування»).

У 2012, 2020 роках — брав участь як лектор у літній школі під егідою [[ОБСЄ]] «Верховенство права і конституціоналізм».

2011 року підготовлено та вийшло накладом 4800 примірників наукове видання «Конституція у судових рішеннях» (у співавторстві).

2011 року започатковано серію видань «Проблеми сучасної конституціоналістики» (є автором та редактором видання, вийшло 4 випуски).

2013 року видано монографію «Конституційні перетворення в Україні: історія, теорія і практика» (у співавторстві).

2015 року вийшов друком підручник «Конституційне право зарубіжних країн» (у співавторстві).

У 2015—2018 роках — співпрацював у ролі експерта з правових питань у проекті «Місцеве самоврядування та верховенство права» з Академією Фольке Бернадотта (шведське урядове агентство з питань миру, безпеки та розвитку), Українським центром економічних та політичних досліджень ім. О. Разумкова та Соціологічною агенцією «ФАМА».

2020 року ініціював (автор ідеї та засновник) створення інтернет-порталу «Конституціоналіст»<ref>{{Cite web |url=https://constitutionalist.com.ua/ |title=Сайт «Конституціоналіст» |accessdate=7 грудня 2020 |archive-date=23 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220123193030/https://constitutionalist.com.ua/ }}</ref>.

Є сертифікованим майстер-тренером з освіти для демократичного громадянства та освіти з прав людини і розвитку громадянських компетентностей (свідоцтво DOCCU, 2017 р.).

2019 року навчався в The Aspen Institute Kyiv на програмі «Справедливість. Закон. Суспільство»<ref name="Конституціоналіст Профіль Єзерова">[https://constitutionalist.com.ua/user-registry/a-yezerov/ Профіль автора на сайті «Конституціоналіст»]</ref>.

У квітні 2023 року вступив на докторську програму [[Український вільний університет|Українського вільного університету]] (Мюнхен, Німеччина).

==== Офіційне опонування ====

2020 року був офіційним опонентом:
# дисертаційного дослідження О. Д. Лещенко на тему «Виборчі спори в Україні: конституційно-правовий аспект» (науковий керівник — к. ю. н., адвокат [[Ставнійчук Марина Іванівна|М. І. Ставнійчук]])<ref>{{Cite web |url=http://dspace.onua.edu.ua/handle/11300/12897 |title=Лещенко О. Д. Виборчі спори в Україні: конституційно-правовий аспект: дис. … канд. юрид. наук : 12.00.02 / Лещенко Ольга Дмитрівна. — Одеса. — 2020. — 210 с. |accessdate=15 грудня 2020 |archive-date=23 листопада 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201123191655/http://dspace.onua.edu.ua/handle/11300/12897 }}</ref>.
# дисертаційного дослідження В. В. Сметани на тему «Конституційно-правове забезпечення правозахисної діяльності у сфері місцевого самоврядування: вітчизняний та світовий досвід» (науковий керівник — д. ю. н., професор О. В. Батанов)<ref>{{Cite web |url=http://idpnan.org.ua/files/2020/vidguk-ofitsiynogo-oponenta-ezerova-a.a.-na-disertatsiyu-smetani-v.v.pdf |title=Відгук офіційного опонента А. А. Єзерова на дисертацію В. В. Сметани |accessdate=1 січня 2021 |archive-date=8 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220108015819/http://idpnan.org.ua/files/2020/vidguk-ofitsiynogo-oponenta-ezerova-a.a.-na-disertatsiyu-smetani-v.v.pdf }}</ref>.

=== Основні наукові здобутки ===
[[Файл:Albert Yezerov 2.jpg|міні|ліворуч|200пкс]]

В Україні А. А. Єзеров вважається одним із засновників конституційної [[Конфліктологія|конфліктології]]. Вчений доповнив «предмет науки [[Конституційне право|конституційного права]] новим науковим напрямком (конституційною конфліктологію)» (д.ю.н., завідувач Центру теоретичних проблем законотворчості [[Інститут держави і права імені В. М. Корецького НАН України|Інституту держави і права імені В. Корецького НАН України]] [[Ющик Олексій Іванович|О. І. Ющик]]<ref name="Обкладинка">[https://constitutionalist.com.ua/konstytutsijnyj-konflikt-iak-fenomen-ta-protses-v-ukraini/ Конституційний конфлікт як феномен та процес в Україні // Конституціоналіст]</ref>.

Науковець уперше в [[Конституційне право України|українській конституціоналістиці]] висвітлив питання [[конфлікт]]ної взаємодії суб'єктів конституційних правовідносин, зокрема [[Органи державної влади|органів державної влади]]. Уперше було системно досліджено явище конституційного конфлікту, автор «здійснив вагомий внесок у побудову» «теорії конфліктів в межах конституційного права як науки»; «вперше в Україні на [[Монографія|монографічному]] рівні досліджуються теоретичні основи конституційного конфлікту та конституційної конфліктності. Ключовим у роботі є пов'язання [[Детермінація|детермінації]] конституційних конфліктів з соціальною (правовою, політичною) активністю суб'єктів конституційних правовідносин та застосування [[Антропологізм|антропологічного]] підходу до розгляду конституційних конфліктів, де визначальне значення має позиція, [[воля]], [[Інтерес (право)|інтереси]] людей, що персоніфікують конфліктуючі сторони. Це цілком відповідає традиції наукової школи людського виміру права, яку передусім представляє кафедра конституційного права Одеської національної юридичної академії» (д.ю.н., професор [[Орзіх Марко Пилипович|М. П. Орзіх]])<ref name="Обкладинка"/>.

Досліднику властива «філософсько-методологічна культура, яка дозволила йому плідно використовувати в дослідженні методи філософсько-[[Правова антропологія|правової антропології]], [[Соціологія права|соціології права]], юридичної [[Конфліктологія|конфліктології]], тобто певною мірою здійснити міждисциплінарний синтез» (д.ю.н., професор С. І. Максимов)<ref name="Обкладинка"/>.

А. А. Єзерову «блискуче вдалося у межах конфліктолого-правової парадигми, до фундації якої нами також докладено певних зусиль, здійснити [[Феноменологія (наука)|феноменологічний]] аналіз і наукову [[Тлумачення права|інтерпретацію]] конституційного конфлікту як політико-правової реалії; крім того, ним вдало розроблено універсальну [[Систематизація|систематизацію]] ([[Класифікація|класифікацію]]) конституційних конфліктів на підставі шкал і типових критеріїв» (академік АПН України, д.ю.н., професор М. І. Панов;
д.соц.н., професор Л. М. Герасіна). Вчений «першим розкрив поняття „конституційної конфліктності“, дав універсальну класифікацію конституційних конфліктів, яка дає можливість виявити сутнісні характеристики кожного конфлікту» (академік АПН України, д.ю.н., професор [[Воронова Лідія Костянтинівна|Л. К. Воронова]])<ref name="Обкладинка"/>.

Зокрема, запропоновано універсальну класифікацію конституційних конфліктів за певними одиницями класифікації, кожна з яких може бути описана у кількісних та якісних показниках:
# [[Функція (соціологія)|функціональний]] аспект конституційних конфліктів дозволяє виділити соціально-[[позитив]]ні та соціально-[[негатив]]ні [[Тип (таксономічна категорія)|типи]] конституційних конфліктів;
# [[рівень]] конституційного конфлікту визначається його [[масштаб]]ністю: від того, чи існує конституційний конфлікт на [[Держава|загальнодержавному]], [[регіон]]альному чи місцевому рівнях, і залежить його віднесення до певної категорії — конфлікти мікро-, мезо- та макрорівня;
# [[форма]] конституційного конфлікту є критерієм для віднесення його до того чи іншого [[Клас (біологія)|класу]]: простий конституційний конфлікт та три особливі форми конституційного конфлікту — конституційний [[делікт]], конституційний [[спір]] та конституційна [[криза]];
# за [[Об'єкт (філософія)|об'єктом]] (тобто за сферою розгортання) конституційні конфлікти поділяються на [[Рід (біологія)|роди]]: суто конституційно-правові, об'єктом яких є певні конституційні матерії, та комплексні, об'єкт яких має змішані характеристики;
# в основі виокремлення предметних груп конституційних конфліктів лежить предмет конфлікту як певна проблема (конфронтаційні відносини), що виникла у стосунках між суб'єктами конституційних правовідносин;
# характер і особливості сторін конституційних конфліктів складають їх найсуттєвішу ознаку, тому саме за нею вони розподіляються на [[вид]]и<ref name="автореферат">{{Cite web |url=http://dspace.onua.edu.ua/handle/11300/1339 |title=Конституційний конфлікт як феномен та процес в Україні: автореферат дисертації |accessdate=7 грудня 2020 |archive-date=16 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210516235334/http://dspace.onua.edu.ua/handle/11300/1339 }}</ref>.

Крім того, автором уперше встановлено взаємовплив соціальної активності суб'єктів конституційно-правових відносин та конституційної конфліктності у [[Суспільство|суспільстві]]; систематизовано та класифіковано засоби впливу на конституційно-конфліктний процес, в рамках чого визначено ведучу роль [[Конституційний Суд України|Конституційного Суду України]] при попередженні та вирішенні конституційних конфліктів; вказано на існування конфліктогенного, а не лише стабілізуючого, аспекту існування [[Конституція|конституції]] як чинника впливу на суспільні відносини<ref name="автореферат"/>.

На думку к.ю.н., доцента [[Речицький Всеволод Володимирович|В. В. Речицького]], «аналізована робота є … професійно виваженою, докладною й літературно добре написаною (відредагованою)»; «автор демонструє сучасний стиль мислення, високу юридичну та політичну культуру, глибоке знання широкого кола джерел тощо»<ref name="Обкладинка"/>.

Крім того, А. А. Єзеров «досить вдало використовує численні приклади із життя сучасної України, завдяки чому чітко простежується не лише [[Теорія|теоретичний]], а й [[Прикладний рівень|прикладний]] характер дослідження» (к.ю.н., доцент О. С. Орловський)<ref name="Обкладинка"/>.

=== Основні праці ===

Автор понад 100 наукових та навчально-методичних публікацій, учасник міжнародних, всеукраїнських та регіональних конференцій і семінарів. Є автором і співавтором монографій, навчальних і навчально-методичних посібників, наукових статей тощо.

==== Підручники, навчальні та навчально-методичні посібники ====

# Конституційно-правові проблеми виконавчої влади: навчально-методичний посібник для слухачів магістратури державної служби / А. А. Єзеров. — О. : Фенікс, 2009. — 138 с.
# Курс конституционного права Украины. Том 2. Конституционный строй Украины: учебник / под ред. М. А. Баймуратова и А. В. Батанова. — Сумы: ИТД «Университетская книга», 2012. — С. 426—452.
# Конституційне право України: прагматичний курс: навч. посіб. / М. В. Афанасьєва, Ю. Ю. Бальцій, Ю. Д. Батан [та ін.] ; за заг. ред. М. В. Афанасьєвої, А. А. Єзерова ; тех. ред. Ю. Д. Батан. — Одеса: Юридична література, 2017. — 256 с.— ISBN 978-966-419-307-5
# Кравчук В. М., Єзеров А. А., Васильків І. Д. Правознавство (профільний рівень): підручник для 10 класу закладів загальної середньої освіти. — Тернопіль: Астон, 2023. — 310 с. (рекомендовано МОН України).
# Конституційне право зарубіжних країн. Том 2 : Особлива частина / під ред. д.ю.н., проф. Н. В. Мішиної та доц. В. О. Міхальова. — Дніпропетровськ: Середняк Т. К., 2014.
# Правознавство (профільний рівень): підручник для 10 класу закладів загальної середньої освіти / В. М. Кравчук, А. А. Єзеров, І.Д Васильків. — Тернопіль: Астон, 2023. — 310 с.  - <nowiki>https://drive.google.com/file/d/1m9l4AJ9M4oD9wNFnttUJhrHuVVtRf7Ul/view</nowiki>

==== Монографії та наукові статті ====
# Єзеров А. Конституційний конфлікт як феномен та процес в Україні: Монографія. — О.: Юрид. л-ра, 2008. — 240 с.
# Єзеров А. Конституційна конфліктність в умовах демократії // Право України. — 2008. — № 8. — С. 15 — 19.
# Єзеров А. А. Сутність та межі конституційного тлумачення // Вісник Харківського національного університету ім. В.Каразіна. — Серія «Право». — 2011. — № 945. — С. 98 — 102.
# Єзеров А., Орзіх М. Конституція України діє, конституційні перетворення тривають (до 15-ї річниці Конституції України) // Наукові праці Національного університету «Одеська юридична академія». — 2011. Т. Х. — С. 28 — 46.
# Єзеров А. А. Конфлікти у конституційно-правовій сфері: проблема найменування та визначення // Право України. — 2011. — № 5. — С. 187—195.
# Езеров А. Роль Конституционного Суда Украины в развитии современного конституционализма // Конституционное правосудие: Международный вестник Конференции органов конституционного контроля стран новой демократии. — Выпуск № 3 (57). — Ереван: Центр конституционного права Республики Армения, 2012. — С. 25 — 49.
# Єзеров А. А. Конфліктологічна експертиза актів конституційного законодавства // Право України. — 2013. — № 1 — 2. — С. 275—283.
# Єзеров А. А. Конституційна безпека як складник національної безпеки України // Стратегічні пріоритети. — 2013. — № 2 (27). — С. 120—126.
# Єзеров А., Батан Ю. Належне врядування й надання адміністративних послуг органами місцевого самоврядування / А. Єзеров, Ю. Батан // Юридичний вісник. — 2016. — № 2. — С. 109—116.
# Терлецький Д. С., Єзеров А. А. Здійснення права на конституційну скаргу: аналіз практики Конституційного Суду України // Вісник Конституційного Суду України. — 2018. — № 5. — С. 74 — 83.
# Yezerov A. The right to be forgotten": the practice of the echr and ukrainian reality. Problems and perspectives // ECHR's Jurisprudence in Digital Era: proceedings of the Int. sci. conf. (Odesa, May 31 — June 1, 2019) / MES of Ukraine, Nat. Univ. «Odes. Acad. of Law», SRC NALSU ; exec. eds. H. A. Ulianova, V. A. Tuliakov. — Odesa: Publishing house «Helvetika», 2019. — P. 290—293.
# Єзеров А., Пирогов В. Практика Верховного Суду у справах щодо юридичних актів (рішень, дій та бездіяльності) Президента України // Український часопис конституційного права. — 2019. — № 1. — С. 19 — 30. — https://www.constjournal.com/wp-content/uploads/issues/2019-1/pdfs/2-albert-yezerov-vladyslav-pyrohov-praktyka-verkhovnoho-sudu-spravakh-shchodo-yurydychnykh-aktiv-rishen-dii-bezdiialnosti.pdf {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201024171227/https://www.constjournal.com/wp-content/uploads/issues/2019-1/pdfs/2-albert-yezerov-vladyslav-pyrohov-praktyka-verkhovnoho-sudu-spravakh-shchodo-yurydychnykh-aktiv-rishen-dii-bezdiialnosti.pdf |date=24 жовтня 2020 }}
# Єзеров А. А. Неконституційність закону як підстава для перегляду судових рішень за виключними обставинами в адміністративному судочинстві // Вісник Конституційного Суду України. — 2020. — № 3. — С. 112—124.
# Єзеров А., Терлецький Д. Суди загальної юрисдикції та Конституційний Суд України: питання взаємодії // Право України. — 2020. — № 8. — С. 223—237.
# Застосування судами Конституції України: доктрина і практика / О. Ю. Водянніков, О. В. Грищук, В. В. Лемак, Д. Г. Михайленко, О. В. Совгиря [та ін.]; упоряд. : А. А. Єзеров, Д. С. Терлецький. Київ: ВАІТЕ, 2022. 603 с.

==== Практичні публікації ====
# Конституція України у судових рішеннях / Орзіх М. П., Єзеров А. А., Терлецький Д. С. — К.: Юрінком Інтер, 2011. — 432 с.
# Конституційна скарга в діяльності адвоката: методичні рекомендації / Ставнійчук М. І., Єзеров А. А., Терлецький Д. С., Запорожець В. І. ; Нац. асоц. адвокатів України, Секція з сімейн. права. — Х.: Фактор: Ком. з питань верховенства права, 2019. — 96 с. — 10000 прим. — ISBN 978-966-180-735-7

==== Альбом ====
# Волокін Є. О. Курсаки, або Місце, якого немає на карті: [перше систематизоване вид. про одес. микрорайон Курсаки та прилеглі до нього території] / Євген Олександрович Волокін, Альберт Анатолійович Єзеров ; фот. Олег Владимирський, Євген Олександрович Волокін, Олександр Гіманов. — Київ : 7БЦ, 2024. — 162 с., [1] арк. вкл. іл. : іл., фотоіл., портр., карти. — (Стара Одеса в фотографіях; вип. 8). — ISBN 978-617-549-337-3

== Верховний Суд ==

7 травня 2019 року указом Президента України № 195/2019 призначений суддею Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді<ref>{{УПУ|195/2019|7 травня 2019|Про призначення суддів Верховного Суду}}</ref>. Офіційну присягу судді Верховного Суду склав того ж дня<ref>{{Cite web |url=https://legalhub.online/sudova-praktyka/poroshenko-pryznachyv-75-suddiv-do-verhovnogo-sudu-prizvyshha/ |title=Порошенко призначив 75 суддів до Верховного Суду (прізвища) /LegalHub/ |accessdate=22.11.2020 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20220214064322/https://legalhub.online/sudova-praktyka/poroshenko-pryznachyv-75-suddiv-do-verhovnogo-sudu-prizvyshha/ |archivedate=14 лютого 2022 |deadurl= }}</ref>.

Здійснює правосуддя у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав.

Постановою Пленуму Верховного Суду № 14 від 03.03.2023 введений до складу робочої групи Пленуму Верховного Суду із внесення змін до Регламенту Пленуму Верховного Суду.

У травні 2023 року висувався на посаду Голови Верховного Суду.
{{Hidden begin}}

== Відзнаки ==
* Нагороджений … (20..).
{{Hidden end}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://saf.onua.edu.ua/pro-nas/kafedry/kafedra-konstytutsiinoho-prava Кафедра конституційного права] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201116185756/http://saf.onua.edu.ua/pro-nas/kafedry/kafedra-konstytutsiinoho-prava |date=16 листопада 2020 }}
* [http://irbis-nbuv.gov.ua/ASUA/0107632 Єзеров Альберт Анатолійович на порталі «Наука України»]
* [https://constitutionalist.com.ua/user-registry/a-yezerov/ Профіль автора на сайті «Конституціоналіст»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220509132323/https://constitutionalist.com.ua/user-registry/a-yezerov/ |date=9 травня 2022 }}

{{ВП-портали|Україна|Право|Біографії}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Уродженці Одеси]]
[[Категорія:Випускники Одеської юридичної академії]]
[[Категорія:Правники XXI століття]]
[[Категорія:Кандидати юридичних наук України]]
[[Категорія:Українські адвокати]]
[[Категорія:Українські судді]]

title: Єзеров Альберт Анатолійович

Народився: 11 листопада 1981 (43 роки) · м. Одеса

Громадянство: Україна

Місце проживання: Київ

Діяльність: правознавство

Титул: доцент

Посада: суддя Верховного Суду


text:
# Джурик Олександр Федорович
Олекса́ндр Фе́дорович Джу́рик — солдат Збройних сил України.

## Нагороди
За особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі, відзначений — нагороджений
- орденом «За мужність» III ступеня (31.7.2015).

title: Джурик Олександр Федорович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                =Джурик Олександр Федорович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     =
| місце народження    =
| дата смерті        =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    ={{fЗСУ}}
| рід військ          =
| роки служби         =
| звання              ={{Ранг|країна=Україна|звання=Солдат}}
| формування          =
| командування        =
| битви               =[[Війна на сході України]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}}{{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
'''Олекса́ндр Фе́дорович Джу́рик''' — солдат Збройних сил України.

== Нагороди ==
За особисту [[мужність]] і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]], відзначений — нагороджений
* орденом «За мужність» III ступеня (31.7.2015).

== Джерела ==
* {{УПУ|461/2015|31 липня 2015|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/4612015-19292}}
{{Учасники РУВ}}
{{ukr-mil-bio-stub}}

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Війни / битви: Війна на сході України