text:
# Trebuchet MS
Trebuchet MS — гуманістичний гротеск, розроблений Вінсентом Коннаром 1996 року для компанії Microsoft. Назва шрифту з'явилася, коли Вінсент почув у штаб-квартирі Microsoft задачу для нових співробітників: «Чи можливо створити требушет, який зможе відправити людину з головного кампуса в новий, на відстань милі? Чи можливо це з погляду математики, і як це зробити?»: «думаю, це — чудова назва шрифту, який буде посилати слова через інтернет». Trebuchet MS використовувався в заголовках вікна Windows XP, замість раніше використовуваного шрифту MS Sans Serif. Містився в пакеті Core fonts for the Web, завдяки чому часто використовувався як основний шрифт вебсторінок.

## Особливості шрифту
2011 року під час інтерв'ю Коннар сказав, що його «надихнув шрифт американських дорожних знаків і рубані шрифти, зокрема Akzidenz Grotesk і Alternate Gothic». На форумі Typophile 2005 року, а також у власній статті, написаній 1997 року, він зазначав, що хотів розробити шрифт, який би добре відображався на екрані, але значно відрізнявся за текстурою від Вердани. Основні особливості шрифту:
- ноги великої літери «M» із розвалом близько 10° від вертикалі, схожі на такі зі стисненої версії Futura;
- бічний хвостик у «Q»;
- низька поперечина в «A»;
- короткі нижні хвостики в літери «e» та цифр «6» и «9»;
- незакрита петля у літери «g»;
- круглі, на відміну від Вердани, крапки в «i» та «j»;
- літера «l» із хвостом (на відміну від прямої у Вердані);
- символ «$» із перерваною лінією;
- архаїчна форма символа «&», що нагадує про його походження від лігатури Et;
- велика кругла крапка в знака оклику (!);
- вперше в екранному шрифті від Microsoft з'явився справжній курсив, на відміну від попередніх шрифтів, які замість курсиву мають похиле накреслення;
- напівжирне накреслення також мало відмінності, зокрема пряміші хвости у літер «a» та «l»;
- майже нерозрізненні дефіс і коротке тире[3];
- вертикальна риска у грецької літери «Ξ», через яку вона нагадує фінікійську літеру самех, від якої вона й походить.

wikiname: ukwiki

title: Trebuchet MS

in_language: uk

wikitext:
{{Шрифт}}
'''Trebuchet MS''' — гуманістичний [[гротеск (шрифт)|гротеск]], розроблений {{нп|Вінсент Коннар|Вінсентом Коннаром|en|Vincent Connare}} 1996 року для компанії [[Microsoft]]. Назва шрифту з'явилася, коли Вінсент почув у штаб-квартирі Microsoft задачу для нових співробітників: «Чи можливо створити [[требушет]], який зможе відправити людину з головного кампуса в новий, на відстань милі? Чи можливо це з погляду математики, і як це зробити?»: «думаю, це — чудова назва шрифту, який буде посилати слова через [[інтернет]]»<ref name="Trebuchet Nation">{{cite web|last1=Connare|first1=Vincent|title=Trebuchet Nation|url=https://www.microsoft.com/typography/web/fonts/trebuche/default.htm|publisher=Microsoft|accessdate=26 березня 2016|archive-date=2017-07-02|archive-url=https://web.archive.org/web/20170702204458/https://www.microsoft.com/typography/web/fonts/trebuche/default.htm|deadlink=no}}</ref>. Trebuchet MS використовувався в заголовках вікна [[Windows XP]], замість раніше використовуваного шрифту [[MS Sans Serif]]. Містився в пакеті [[Core fonts for the Web]], завдяки чому часто використовувався як основний шрифт вебсторінок.

== Особливості шрифту ==
2011 року під час інтерв'ю Коннар сказав, що його «надихнув [[Highway Gothic|шрифт американських дорожних знаків]] і рубані шрифти, зокрема [[Akzidenz Grotesk]] і [[Alternate Gothic]]»<ref>{{cite web|last1=Connare|first1=Vincent|title=An interview with Vincent Connare|url=https://www.postdesk.com/discussion/comic-sans-creator-vincent-connaire-typography/|website=PostDesk|accessdate=18 січня 2015|archiveurl=https://archive.today/20150119044257/https://www.postdesk.com/discussion/comic-sans-creator-vincent-connaire-typography/|archivedate=2015-01-19|deadlink=yes}} {{Webarchive|url=https://archive.today/20150119044257/https://www.postdesk.com/discussion/comic-sans-creator-vincent-connaire-typography/ |date=2015-01-19 }}</ref>. На форумі Typophile 2005 року, а також у власній статті, написаній 1997 року, він зазначав, що хотів розробити шрифт, який би добре відображався на екрані, але значно відрізнявся за текстурою від [[Verdana|Вердани]]<ref name="Trebuchet Nation"/>. Основні особливості шрифту:
* ноги великої літери «{{font-family|Trebuchet MS|M}}» із розвалом близько 10° від вертикалі, схожі на такі зі стисненої версії [[Futura]];
* бічний хвостик у «{{font-family|Trebuchet MS|Q}}»;
* низька поперечина в «{{font-family|Trebuchet MS|A}}»;
* короткі нижні хвостики в літери «{{font-family|Trebuchet MS|e}}» та цифр «{{font-family|Trebuchet MS|6}}» и «{{font-family|Trebuchet MS|9}}»;
* незакрита петля у літери «{{font-family|Trebuchet MS|g}}»;
* круглі, на відміну від Вердани, крапки в «{{font-family|Trebuchet MS|i}}» та «{{font-family|Trebuchet MS|j}}»;
* літера «{{font-family|Trebuchet MS|l}}» із хвостом (на відміну від прямої у Вердані);
* символ «{{font-family|Trebuchet MS|$}}» із перерваною лінією;
* архаїчна форма символа «{{font-family|Trebuchet MS|[[&]]}}», що нагадує про його походження від лігатури Et;
* велика кругла крапка в знака оклику ({{font-family|Trebuchet MS|!}});
* вперше в екранному шрифті від Microsoft з'явився справжній курсив, на відміну від попередніх шрифтів, які замість курсиву мають похиле накреслення;
* напівжирне накреслення також мало відмінності, зокрема пряміші хвости у літер «{{font-family|Trebuchet MS|a}}» та «{{font-family|Trebuchet MS|l}}»;
* майже нерозрізненні [[дефіс]] і [[коротке тире]]<ref>{{cite web |lang=en |url=http://www.knewance.com/comparisons/hyphen-v-en-dash-v-em-dash.html |title=hyphen v. en dash v. em dash |date=2010-08-22 |accessdate=2011-02-15 |publisher=Knewance |archive-date=2011-04-17 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110417113222/http://www.knewance.com/comparisons/hyphen-v-en-dash-v-em-dash.html |deadlink=no}}</ref>;
* вертикальна риска у грецької літери «{{font-family|Trebuchet MS|[[Ξ]]}}», через яку вона нагадує [[Фінікійська абетка|фінікійську]] літеру [[самех]], від якої вона й походить.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.microsoft.com/typography/fonts/font.aspx?FID=2&FNAME=Trebuchet+MS&FVER=1.23 The Microsoft typography website]
* [http://www.microsoft.com/typography/fonts/family.aspx?FID=2 Trebuchet MS font information] (типографія Microsoft)
* [http://www.microsoft.com/typography/web/fonts/trebuche/default.htm Trebuchet Nation]. — Коротка стаття про еволюцію Trebuchet MS (типографія Microsoft).
* [https://web.archive.org/web/20120621223841/http://typophile.com/node/15677 Comments by Connare on Typophile thread]

[[Категорія:Гарнітури Microsoft]]

title: Trebuchet MS

Стиль: сімейство шрифтівd

Дизайнер: Vincent Connared


text:
# Любоцень
Любоцень (пол. Lubocień) — село в Польщі, у гміні Слівиці Тухольського повіту Куявсько-Поморського воєводства.
Населення — 105 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Бидгощського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 48      | 7                  | 33               | 8                    |
| Жінки    | 57      | 10                 | 27               | 20                   |
| Разом    | 105     | 17                 | 60               | 28                   |

title: Любоцень

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Любоцень
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Lubocień}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Куявсько-Поморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Тухольський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Слівіце{{!}}Слівіце
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 105
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 52
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = CTU
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0097560
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Любоцень''' ({{lang-pl|Lubocień}}) — село в Польщі, у [[Слівиці (гміна)|гміні Слівиці]] [[Тухольський повіт|Тухольського повіту]] [[Куявсько-Поморське воєводство|Куявсько-Поморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:105}} {{МНОЖИНА:105|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Бидгощське воєводство|Бидгощського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=48 |ЧолПре=7 |ЧолПрац=33 |ЧолПост=8
|Жін=57 |ЖінПре=10 |ЖінПрац=27 |ЖінПост=20
|Разом=105 |РазомПре=17 |РазомПрац=60 |РазомПост=28
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Слівиці}}

{{Куявсько-Поморське-доробити}}

[[Категорія:Села Тухольського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Куявсько-Поморське воєводство

Повіт: Тухольський повіт

Гміна: Слівіце

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: CTU

OSM: ↑2606344 ·R (Ґміна Слівіце)


text:
# Герріден
Герріден (нім. Herrieden) — місто в Німеччині, розташоване в землі Баварія. Підпорядковується адміністративному округу Середня Франконія. Входить до складу району Ансбах.
Площа — 81,71 км2. Населення становить 8101 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Герріден

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Герріден
| місцева_назва       = Herrieden
| тип_НП              = місто
| зображення          = Storchenturm.jpg
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU Herrieden COA.svg
| прапор              =
| карта               = Herrieden in AN.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Герріден на карті району
| земля               = [[Баварія]]
| округ               = [[Середня Франконія]]
| район               = [[Ансбах (район)|Ансбах]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 423
| площа               = 81.71
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-BY||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-BY||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-BY|09571166}}
| latd=49 | latm=13| lats=
| longd=10| longm=31| longs=
| розміщення_підпису = left
| поштовий_код        = 91567
| телефонний_код      = 09825
| стат_код            = 09 5 71 166
| авто_номер          = AN
| вебсайт             = [http://www.herrieden.de/ www.herrieden.de]
}}
'''Герріден''' ({{lang-de|Herrieden}}) — місто в [[Німеччина|Німеччині]], розташоване в [[Землі Німеччини|землі]] [[Баварія]]. Підпорядковується [[Округ (Німеччина)|адміністративному округу]] [[Середня Франконія]]. Входить до складу району [[Ансбах (район)|Ансбах]].

Площа — 81,71 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-BY|09571166}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-BY||дата}}).

== Галерея ==
{{center|<gallery>Файл:Schönau 2015-03 (3).JPG|
Файл:HerriedenSchloss.jpg|
Файл:HerriedenSpital.jpg|
Файл:HerriedenVeste.jpg|
Файл:HerriedenKasten.jpg|
Файл:HerriedenGabrielihaus.jpg|
</gallery>}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commonscat-inline|Herrieden}}
* [http://www.herrieden.de/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121008062022/http://www.herrieden.de/ |date=8 жовтня 2012 }} {{ref-de}}

{{Район Ансбах}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4024583-4}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Міста Баварії]]

title: — місто —

— місто —: Вид Герріден

title: Координати: 49°13′ пн. ш. 10°31′ сх. д. / 49.217° пн. ш. 10.517° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Баварія

Округ: Середня Франконія

Район: Ансбах

Населення (31 грудня 2020)

Герріден на карті району

ГерріденРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Жаберо
Жаберо (рос. Жаберо) — присілок в Андреапольському районі Тверської області Російської Федерації.
Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Андреапольський округ.

## Історія
Від 2006 до 2019 року входило до складу муніципального утворення Андреапольське сільське поселення.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 1    | ↘0   |

title: Жаберо

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Жаберо
|назва ін.       = Жаберо
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Тверська область]]
|район           = [[Андреапольський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Андреапольське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 0
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Тверська область
}}
'''Жаберо''' ({{lang-ru|Жаберо}}) — [[присілок]] в [[Андреапольський район|Андреапольському районі]] [[Тверська область|Тверської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Андреапольський округ.

== Історія ==

Від 2006 до 2019 року входило до складу муніципального утворення Андреапольське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/936010108 |title=Закон Тверской области от 17 апреля 2006 года № 34-ЗО «Об административно-территориальном устройстве Тверской области» |access-date=2019-09-23 |archive-date=2016-11-03 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161103125248/http://docs.cntd.ru/document/936010108 |deadlink=no }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://xn--e1aflfqk.xn--80aaccp4ajwpkgbl4lpb.xn--p1ai/deyatelnost-iogv/gosuslugi/reestr-ateite-tverskoy-oblasti/ |title=Реестр административно-территориальных единиц и территориальных единиц Тверской области  |access-date=2022-05-29 |archive-date=2021-01-14 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210114190853/https://xn--e1aflfqk.xn--80aaccp4ajwpkgbl4lpb.xn--p1ai/deyatelnost-iogv/gosuslugi/reestr-ateite-tverskoy-oblasti/ |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Жаберо }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Андреапольський округ}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Андреапольського району]]

title: присілок Жаберо

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Тверська область

Муніципальний район: Андреапольський район

Поселення: Андреапольське сільське поселення

title: Основні дані

Населення: ▼ 0

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Жаберо · Жаберо


text:
# Берген (фільм)
«Берген» — турецький біографічний фільм 2022 року. У фільмі знялася акторка Фарах Зейнеп Абдуллах в ролі співачки Берген, яка стала одним із символів насильства над жінками в Туреччині.

## Акторський склад
- Фарах Зейнеп Абдуллах — Берген
- Ердал Бешикчіоглу — Халіс Сербест
- Тільбе Саран — Сабахат (мати Берген)
- Шебнем Сенмез — Суна
- Нергіс Озтюрк — Надір
- Ахмет Каякесен — Абдулла
- Аріф Пішкін — Селахаттін

## Виробництво
Спочатку режисери планували зняти фільм у 2019 році, але зйомки було відкладено через проблеми з кастингом та пандемією COVID-19. Першочергово на роль Берген затвердили Серенай Сарикаю, але через затримки зі зйомками вона вирішила не зніматися у фільмі. Згодом на головну роль затвердили Фарах Зейнеп Абдуллах. Зйомки довелося завершувати таємно через погрози вбивством продюсерам.
Фільм знімали в Стамбулі, Анкарі та Мерсіні восени 2021 року.

## Реліз
Показ фільму в Туреччині приніс розробникам близько 10 мільйонів доларів США. До 29 липня він увійшов до восьми найкасовіших вітчизняних художніх фільмів в країні. Реліз фільму по всій Західній Азії також мав широкий успіх, що принесло розробникам проєкту 4,8 мільйона доларів США. «Берген» також став першим турецьким фільмом, випущеним у Саудівській Аравії.
Після виходу в прокат Халіс Сербест, убивця співачки Берген, подав позови за наклеп проти творців фільму. У відповідь на цю та інші погрози та для гала-відкриття фільму в Стамбулі довелося залучати спецназ. Мер Козана, де живе Сербест, заборонив покази фільму через те, що він не підходить для дітей; однак основні турецькі кінематографічні асоціації та профспілки засудили це рішення та стверджували, що насправді це було зроблено, щоб задобрити Сербеста.

## Відгуки про фільм
У Туреччині фільм сприйняли як дослідження та засудження насильства над жінками та феміцидів у країні. Частково це пояснюється цілеспрямованими рішеннями, прийнятими у фільмі, наприклад, відмовою показувати вбивцю Берген як «повністю реалізованого персонажа», а радше як замінника винуватців патріархального насильства, причому його ім'я було показано лише один раз під час кінцевих титрів. Кемаль Кілічдароглу, лідер головної опозиційної Республіканської народної партії, заявив, що «кожен, хто заперечує насильство щодо жінок, повинен переглянути цей фільм», і використав його, щоб виступити за повернення Туреччини до Стамбульської конвенції.

title: Берген (фільм)

wikitext:
{{Картка:Фільм
| назва             = Берген
| зображення        =
| підпис            =
| режисер           = Мехмет Бінай
 Джанер Альпер
| продюсер          = Міне Сенгьоз
| сценарист         = Сема Кайгусуз
 Йилдиз Баязит
| актори            = [[Фарах Зейнеп Абдуллах]]
 [[Ердал Бешикчіоглу]]
[[Тільбе Саран ]]
| оператор          = Мірсад Герович
| композитор        = Мазлум Чимен
| монтаж            = Ерхан Озен
| кінокомпанія      =
| дистриб'ютор      = [[CJ ENM]]
| тривалість        = 145 хв.
| рік               = 2022
| мова              = [[турецька]]
| країни            = [[Туреччина]]
| дата виходу       = {{film date|2022|3|4|df=yes}}
}}

'''«Берген»''' — турецький [[Біографічний фільм|біографічний]] фільм 2022 року. У фільмі знялася акторка [[Фарах Зейнеп Абдуллах]] в ролі співачки [[Берген (співачка)|Берген]], яка стала одним із символів [[Насильство проти жінок|насильства над жінками]] в [[Туреччина|Туреччині]].

== Акторський склад ==

* [[Фарах Зейнеп Абдуллах]] — [[Берген (співачка)|Берген]]
* Ердал Бешикчіоглу — Халіс Сербест
* [[Tilbe Saran|Тільбе Саран]] — Сабахат (мати Берген)
* Шебнем Сенмез — Суна
* [[Нергіс Озтюрк]] — Надір
* [[Ahmet Kayakesen|Ахмет Каякесен]] — Абдулла
* [[Arif Pişkin|Аріф Пішкін]] — Селахаттін

== Виробництво ==
Спочатку режисери планували зняти фільм у 2019 році, але зйомки було відкладено через проблеми з кастингом та [[Пандемія коронавірусної хвороби 2019|пандемією COVID-19]]. Першочергово на роль Берген затвердили [[Серенай Сарикая|Серенай Сарикаю]], але через затримки зі зйомками вона вирішила не зніматися у фільмі<ref>{{Cite web|url=https://www.haberler.com/magazin/serenay-sarikaya-gitti-demet-evgar-geldi-14158812-haberi/|title=Serenay Sarıkaya, Bergen projesinden ayrıldı! Yerine Demet Evgar mı gelecek?|date=2021-05-26|website=Haberler|language=tr|access-date=2022-04-21}}</ref>. Згодом на головну роль затвердили Фарах Зейнеп Абдуллах. Зйомки довелося завершувати таємно через погрози вбивством продюсерам<ref name=":0">{{cite web|url=https://www.balcanicaucaso.org/eng/Areas/Turkey/Femicides-in-Turkey-a-film-honours-Bergen-the-Woman-of-Sorrow-217974|title=Femicides in Turkey: a film honours Bergen, the "Woman of Sorrow"|language=en|date=2022-05-12|accessdate=2025-07-08}}</ref>.

Фільм знімали в [[Стамбул]]і, [[Анкара|Анкарі]] та [[Мерсін]]і восени 2021 року.

== Реліз ==
Показ фільму в Туреччині приніс розробникам близько 10 мільйонів доларів США. До 29 липня він увійшов до восьми найкасовіших вітчизняних художніх фільмів в країні<ref>{{cite web|url=https://variety.com/2022/film/global/bergen-movie-mehmet-binay-caner-alper-caa-1235329304/|title=‘Bergen’ Directors Mehmet Binay, M. Caner Alper Sign With CAA (EXCLUSIVE)|date=2022-07-29|language=en|author=Manori Ravindran|accessdate=2025-07-08|publisher=[[Variety]]}}</ref>. Реліз фільму по всій Західній Азії також мав широкий успіх, що принесло розробникам проєкту 4,8 мільйона доларів США<ref>{{Cite news|url=https://variety.com/2022/film/news/bergen-turkey-acid-blinded-domestic-violence-1235322827/|title=Turkish Biopic 'Bergen,' About Pop Singer Blinded With Acid and Slain by Husband, Breaks Box Office Records With Arab Moviegoers|last=Vivarelli|first=Nick|date=22 липня 2022|website=[[Variety]]|access-date=22 липня 2022}}</ref><ref>{{Cite news|url=https://www.harpersbazaararabia.com/culture/entertainment/turkish-blockbuster-bergen-takes-the-region-by-storm|title=Turkish Blockbuster Bergen Takes The Region By Storm|last=Sukkar|first=Youmna|date=26 липня 2022|website=Harpers Bazaar Arabia}}</ref>. «Берген» також став першим турецьким фільмом, випущеним у Саудівській Аравії<ref>{{Cite web|url=https://gulfnews.com/entertainment/arab-celebs/bergen-makes-box-office-record-as-most-successful-turkish-movie-in-middle-east-1.89502015|title='Bergen' makes box-office record as most successful Turkish movie in Middle East|website=gulfnews.com|access-date=2022-08-21}}</ref>.

Після виходу в прокат Халіс Сербест, убивця співачки Берген, подав позови за наклеп проти творців фільму. У відповідь на цю та інші погрози та для гала-відкриття фільму в Стамбулі довелося залучати спецназ. Мер [[Козан]]а, де живе Сербест, заборонив покази фільму через те, що він не підходить для дітей; однак основні турецькі кінематографічні асоціації та профспілки засудили це рішення та стверджували, що насправді це було зроблено, щоб задобрити Сербеста<ref name=":0"/><ref>https://www.duvarenglish.com/film-about-murder-of-turkish-singer-bergen-canceled-in-southern-city-news-60533</ref>.

== Відгуки про фільм ==
У Туреччині фільм сприйняли як дослідження та засудження [[Насильство проти жінок|насильства над жінками]] та [[феміцид]]ів у країні<ref name="Variety1">{{Cite web|url=https://variety.com/2022/film/global/bergen-movie-mehmet-binay-caner-alper-caa-1235329304/|title='Bergen' Directors Mehmet Binay, M. Caner Alper Sign With CAA (EXCLUSIVE)|last=Ravindran|first=Manori|date=29 липня 2022|access-date=2022-08-26}}</ref>. Частково це пояснюється цілеспрямованими рішеннями, прийнятими у фільмі, наприклад, відмовою показувати вбивцю Берген як «повністю реалізованого персонажа», а радше як замінника винуватців патріархального насильства, причому його ім'я було показано лише один раз під час кінцевих титрів. [[Кемаль Киличдароглу|Кемаль Кілічдароглу]], лідер головної опозиційної [[Республіканська народна партія (Туреччина)|Республіканської народної партії]], заявив, що «кожен, хто заперечує насильство щодо жінок, повинен переглянути цей фільм», і використав його, щоб виступити за повернення Туреччини до [[Стамбульська конвенція|Стамбульської конвенції]]<ref name="OBC">{{Cite web|url=https://www.balcanicaucaso.org/eng/Areas/Turkey/Femicides-in-Turkey-a-film-honours-Bergen-the-Woman-of-Sorrow-217974|title=Femicides in Turkey: a film honours Bergen, the "Woman of Sorrow"|last=Sharpe|first=Kenan Behzat|website=OBC Transeuropa|access-date=2022-08-21}}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* {{IMDb title|12578564|Bergen}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Фільми турецькою мовою]]
[[Категорія:Біографічні фільми Туреччини]]

title: Берген ·

Режисер: Мехмет Бінай · Джанер Альпер

Продюсер: Міне Сенгьоз

Сценарист: Сема Кайгусуз · Йилдиз Баязит

У головних · ролях: Фарах Зейнеп Абдуллах · Ердал Бешикчіоглу · Тільбе Саран

Оператор: Мірсад Герович

Композитор: Мазлум Чимен

Монтаж: Ерхан Озен

Дистриб'ютор: CJ ENM

Мова: турецька

Країна: Туреччина

Дата виходу: - 4 березня 2022


text:
# Люкін Валерій Вікторович
Валерій Вікторович Люкін (рос. Вале́рий Ви́кторович Лю́кин, нар. 17 грудня 1966, Актобе, КРСР, СРСР) — видатний радянський гімнаст, дворазовий олімпійський чемпіон та дворазовий срібний призер  Олімпійських ігор 1988 року, дворазовий чемпіон світу, чотириразовий чемпіон Європи. Батько та тренер п'ятиразової призерки Олімпійських ігор 2008 року американської гімнастки Насті Люкін.

## Біографія
Валерій розпочав займатися гімнастикою у 7 років. Згодом він переїхав до Москви, щоб приєднатися до збірної Радянського Союзу та дебютувати за неї у 1985 році.
Найуспішнішим турніром спортсмена був домашній чемпіонат Європи 1987 року, який проходив у Москві. Но ньому Люкін виграв чотири золоті медалі: у багатоборстві,  вільних вправах, вправах на паралельних брусах та перекладині. Окрім цього спортсмен виграв срібну медаль у вправах на кільцях, та бронзову в опорному стрибку. Також у 1987 році гімнаст у складі збірної СРСР став чемпіоном світу в командній першості.
Наступного року Валерій Люкін на Олімпійських іграх, що відбувалися у Сеулі, спершу став олімпійським чемпіоном у складі команди, а потім розділив зі своїм співвітчизником Володимиром Артьомовим перше місце у вправах на перекладині. Артьомову він програв у змаганнях багатоборців та у вправах на паралельних брусах, здобувши лише срібні нагороди. Окрім цього спортсмен пройшов у фінал змагань на кільцях та коні, але там зайняв 4 та 5 місце відповідно.
У 1991 році вдруге став чемпіоном світу разом з командою СРСР та здобув бронзову медаль в абсолютній першості. Після розпаду Радянського Союзу став виступати за збірну Казахстану, та після невдалих виступів вирішив завершити спортивну кар'єру та розпочати тренерську.
Одружився з художньою гімнасткою Ганною Кочневою, разом з якою у них у 1989 році народилася донька Настя. У 1992 році вирішив переїхати у Новий Орлеан, а згодом у Плейно, штат Техас, де разом із гімнастом Євгенієм Марченко відкрили олімпійську гімнастичну академію.
Спільна робота тренерів та спортсменки Карлі Паттерсон принесла збірній США у 2004 році першу золоту медаль у жіночому багатоборстві на Олімпійських іграх з 1984 року, яку тоді завоювала Мері Лу Реттон. Сам Люкін у 2005 році був уведений до «Міжнародної зали гімнастичної слави».
На наступні Олімпійські ігри Валерій готував свою доньку Настю. Саме вона принесла йому славу великого тренера. Настя стала олімпійською чемпіонкою в багатоборстві, виборола три срібні медалі (командний залік, різновисокі бруси та колода) та одну бронзову (вільні вправи) на Олімпійських іграх 2008 року в Пекіні.
Серед сильних спортсменок яких виховав Люкін варто віднести Ребекку Брос, яка у 2009 та 2010 роках тричі ставала призеркою чемпіонатів світу. Однак ні їй, ні Насті не вийшло пробитися в основну команду на Олімпійські ігри у Лондоні.
16 вересня 2016 року був призначений на роботу у національну жіночу збірну США, замінивши Марту Каролі. 2 лютого 2018 року пішов у відставку, що пов'язано з сексуальним скандалом у Федерації гімнастики США.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада | Дисципліна         | Місце |
| --------- | ------------------ | ----- |
| Сеул 1988 | абсолютна першість | 2     |
| Сеул 1988 | командна першість  | 1     |
| Сеул 1988 | паралельні бруси   | 2     |
| Сеул 1988 | перекладина        | 1     |
| Сеул 1988 | кільця             | 4     |
| Сеул 1988 | кінь               | 5     |

title: Люкін Валерій Вікторович

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я                = Валерій Люкін
| повне_ім'я          = Люкін Валерій Вікторович
| оригінал імені      = {{lang-ru|Люкин Валерий Викторович}}
| зображення          = 1987 CPA 5826.jpg
| розмір_зображення   = 250 пкс
| підпис              =
| прізвисько          =
| громадянство        = {{URS}}→{{USA}}
| національність      =
| місце_проживання    =
| дата_народження     = 17.12.1966
| місце_народження    = [[Актобе]], [[КРСР]], [[СРСР]]
| дата_смерті         =
| місце_смерті        =
| зріст               = 163 см
| вага                =
| батько              =
| мати                =
| дружина             =
| чоловік             =
| діти                =
| вебсторінка         =
| країна              = {{URS}}→{{KAZ}}
| вид_спорту          = [[спортивна гімнастика]]
| дисципліна          =
| спортивне_звання    =
| студентська_команда =
| клуб                = «[[Динамо (спортивне товариство)|Динамо]]» ([[Алмати]])
| команда             =
| нац._збірна         =
| статус_професіонала =
| тренери             =
| завершення_виступів =
| тренує              =
| світові             =
| регіональні         =
| національні         =
| олімпійські         =
| паралімпійські      =
| найвищий_рейтинг    =
| поточний_рейтинг    =
| особисті_рекорди    =
| медалі              =
{{MedalSport|[[Спортивна гімнастика]]}}
{{MedalCountry | {{URS}} }}
{{MedalCompetition| [[Олімпійські ігри]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]]|командна першість}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]]|перекладина}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]]|{{nowrap|абсолютна першість}}}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]]|паралельні бруси}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу зі спортивної гімнастики|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalGold|Роттердам 1987|командна першість}}
{{MedalGold|{{nowrap|Індіанаполіс 1991}}|командна першість}}
{{MedalBronze|Індіанаполіс 1991|абсолютна першість}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи зі спортивної гімнастики|Чемпіонат Європи]]}}
{{MedalGold|Москва 1987|абсолютна першість}}
{{MedalGold|Москва 1987|вільні вправи}}
{{MedalGold|Москва 1987|паралельні бруси}}
{{MedalGold|Москва 1987|перекладина}}
{{MedalSilver|Москва 1987|кільця}}
{{MedalBronze|Москва 1987|опорний стрибок}}
| show-medals = yes
}}

'''Валерій Вікторович Люкін''' ({{lang-ru|Вале́рий Ви́кторович Лю́кин}}, {{н.}} [[17 грудня]] [[1966]], [[Актобе]], [[КРСР]], [[СРСР]]) — видатний [[СРСР|радянський]] [[спортивна гімнастика|гімнаст]], дворазовий [[Літні Олімпійські ігри|олімпійський чемпіон]] та дворазовий срібний призер  Олімпійських ігор [[Літні Олімпійські ігри 1988|1988]] року, дворазовий чемпіон світу, чотириразовий чемпіон Європи. Батько та тренер п'ятиразової призерки Олімпійських ігор [[Літні Олімпійські ігри 2008|2008]] року американської гімнастки [[Настя Люкін|Насті Люкін]].

== Біографія ==
Валерій розпочав займатися гімнастикою у 7 років. Згодом він переїхав до [[Москва|Москви]], щоб приєднатися до збірної Радянського Союзу та дебютувати за неї у 1985 році.

Найуспішнішим турніром спортсмена був домашній чемпіонат Європи 1987 року, який проходив у Москві. Но ньому Люкін виграв чотири золоті медалі: у багатоборстві,  вільних вправах, вправах на паралельних брусах та перекладині. Окрім цього спортсмен виграв срібну медаль у вправах на кільцях, та бронзову в опорному стрибку. Також у 1987 році гімнаст у складі збірної [[СРСР]] став чемпіоном світу в командній першості.

Наступного року Валерій Люкін на Олімпійських іграх, що відбувалися у [[Сеул|Сеулі]], спершу став олімпійським чемпіоном у складі команди, а потім розділив зі своїм співвітчизником [[Артьомов Володимир Миколайович|Володимиром Артьомовим]] перше місце у вправах на перекладині. Артьомову він програв у змаганнях багатоборців та у вправах на паралельних брусах, здобувши лише срібні нагороди. Окрім цього спортсмен пройшов у фінал змагань на кільцях та коні, але там зайняв 4 та 5 місце відповідно.

У 1991 році вдруге став чемпіоном світу разом з командою СРСР та здобув бронзову медаль в абсолютній першості. Після розпаду Радянського Союзу став виступати за збірну [[Казахстан|Казахстану]], та після невдалих виступів вирішив завершити спортивну кар'єру та розпочати тренерську.
[[Файл:Paksaltoliukin-beijing2008.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Люкін дивиться за виступом своєї доньки на різновисоких брусах на [[Літні Олімпійські ігри 2008|Олімпійських іграх 2008]] року]]
Одружився з художньою гімнасткою Ганною Кочневою, разом з якою у них у 1989 році народилася донька [[Настя Люкін|Настя]]. У 1992 році вирішив переїхати у [[Новий Орлеан]], а згодом у [[Плейно]], штат [[Техас]], де разом із гімнастом Євгенієм Марченко відкрили олімпійську гімнастичну академію.

Спільна робота тренерів та спортсменки [[Карлі Паттерсон]] принесла збірній [[США]] у 2004 році першу золоту медаль у жіночому багатоборстві на Олімпійських іграх з 1984 року, яку тоді завоювала [[Мері Лу Реттон]]. Сам Люкін у 2005 році був уведений до «[[Міжнародна зала гімнастичної слави|Міжнародної зали гімнастичної слави]]».

На наступні Олімпійські ігри Валерій готував свою доньку [[Настя Люкін|Настю]]. Саме вона принесла йому славу великого тренера. Настя стала олімпійською чемпіонкою в багатоборстві, виборола три срібні медалі (командний залік, різновисокі бруси та колода) та одну бронзову (вільні вправи) на [[Літні Олімпійські ігри 2008|Олімпійських іграх 2008]] року в [[Пекін|Пекіні]].

Серед сильних спортсменок яких виховав Люкін варто віднести [[Ребекка Брос|Ребекку Брос]], яка у 2009 та 2010 роках тричі ставала призеркою чемпіонатів світу. Однак ні їй, ні Насті не вийшло пробитися в основну команду на [[Літні Олімпійські ігри 2012|Олімпійські ігри]] у [[Лондон|Лондоні]].

16 вересня 2016 року був призначений на роботу у національну жіночу збірну США, замінивши Марту Каролі. 2 лютого 2018 року пішов у відставку, що пов'язано з сексуальним скандалом у Федерації гімнастики США.
== Виступи на Олімпіадах ==
{|class = "wikitable"
!Олімпіада!! Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]] || абсолютна першість || {{срібло2}}
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]] || командна першість || {{золото1}}
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]] || паралельні бруси || {{срібло2}}
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]] || перекладина || {{золото1}}
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]] || кільця || 4
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]] || кінь || 5
|-
|}

== Посилання ==
* {{SportsReference|ly/valery-lyukin-1|NAME=Валерій Люкін}}

{{Олімпійські чемпіони зі спортивної гімнастики в командній першості}}
{{Олімпійські чемпіони зі спортивної гімнастики у вправах на перекладині}}
{{Чемпіони Європи зі спортивної гімнастики у вільних вправах}}
{{Чемпіони Європи зі спортивної гімнастики у вправах на паралельних брусах}}
{{Чемпіони Європи зі спортивної гімнастики у вправах на перекладині}}

[[Категорія:Уродженці Актобе]]
[[Категорія:Заслужені майстри спорту СРСР]]
[[Категорія:Радянські спортивні гімнасти]]
[[Категорія:Радянські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 1988]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 1988]]
[[Категорія:Гімнасти на літніх Олімпійських іграх 1988]]
[[Категорія:Чемпіони світу зі спортивної гімнастики]]
[[Категорія:Іммігрували до США з Росії]]
[[Категорія:Радянські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Гімнасти на Азійських іграх 1994]]
[[Категорія:Казахські учасники Азійських ігор]]

title: Загальна інформація

Громадянство: СРСР→ США

Народження: 17 грудня 1966 (58 років) · Актобе, КРСР, СРСР

Вага: 50 кг

Діти: Настя Люкін

title: Спорт

Країна: СРСР→ Казахстан

Вид спорту: спортивна гімнастика

Клуб: «Динамо» (Алмати)

title: Олімпійські ігри

Золото:
Сеул 1988 · командна першість
Сеул 1988 · перекладина

Срібло:
Сеул 1988 · абсолютна першість
Сеул 1988 · паралельні бруси

title: Чемпіонат світу

Золото:
Роттердам 1987 · командна першість
Індіанаполіс 1991 · командна першість

Бронза: Індіанаполіс 1991 · абсолютна першість

title: Чемпіонат Європи

Золото:
Москва 1987 · абсолютна першість
Москва 1987 · вільні вправи
Москва 1987 · паралельні бруси
Москва 1987 · перекладина

Срібло: Москва 1987 · кільця

Бронза: Москва 1987 · опорний стрибок


text:
# Доріа (рід)
Доріа (ліг. Döia [ˈdɔːja]), спочатку прізвище писалось як de Auria (від de filiis Auriae), що означає «сини Auria», а потім de Oria або d'Oria) — стародавня та надзвичайно багата генуезька родина, яка відігравала важливу роль в історії Республіки в Генуї та в Італії з XII по XVI століття. Численні члени династії правили Генуезькою республікою спочатку як капітано дель пополо, а пізніше як дожі.

## Походження
Згідно з легендою, знатна генуезька жінка на ім'я Аурія або Орія делла Вольта закохалася в знатного паломника, який збирався в Єрусалим під час Першого хрестового походу. Його звали Ардуіно ді Нарбонн, але їхні діти були названі на честь матері — де Орія, діти Орії. Ардуіно було типовим ім'ям родини Ардуїнічі з П'ємонту, деякі члени якої носили титул графів Ауріате. Якщо це так, можна припустити, що один із Ардуїнічі з Ауріате поклав початок цій родині, яка раптово з'явилася в історії наприкінці XI століття як потужна родина в Лігурії .
Документальне свідчення від 1100 року стосується двох членів цієї родини - Мартіно та Генуардо. В документах їх називають filii Auriae (сини або діти Орії). Дорія мала феоди на Сардинії з XII по XV століття, а також у Дольчеаккуа, Онелья та Портофіно на Італійській Рив'єрі на захід від Генуї.

## Відомі члени
Симон Доріа жив наприкінці XII століття і був генуезьким адміралом під час облоги хрестоносцями Сен-Жан д'Акр під час Третього хрестового походу. Персівалле Доріа, сумно відомий воєначальник і відомий провансальський поет, який помер у 1275 році, ймовірно, також був членом цієї родини. Інший поет, Симон Доріа, був подестою Савони і Альбенги. Брати Оберто Доріа та Ламба Доріа були адміралами та політиками: Оберто був капітано-дель-пополо в Генуї та очолював її військово-морські сили в перемозі при Мелорії проти Пізи в 1284 році, тоді як Ламба виграв велику битву проти венеційців на чолі з Андреа Дандоло під Курцолою в 1298 році. Тедізіо Доріа (або Теодосіо) фінансував експедицію Вандіно та Уголіно Вівальді в 1291 році. Бранка Доріа згадується Данте в «Божественній комедії» через підступне вбивство ним Мікеле Занке, свого тестя, у 1275 році. Бранкалеоне Дорія правив Арборейським юдикатом і майже завоював всю Сардинію наприкінці XIV століття.
Оттоне Доріа командував 5000 чи більше генуезькими арбалетниками, найнятими французами для битви при Кресі проти англійців у серпні 1346 року. Як і багато хто з його військ, він загинув у битві, яка закінчилась нападом на генуезців з обох сторін. Сильний дощ зробив їх тятиви мокрими та марними (на відміну від англійських довгих луків, їх було важко зняти), тому Оттоне наказав відступити. Французька кавалерія побачила в цьому боягузтво і напала на них, а інші були вбиті англійськими лучниками.
Видатним членом родини є адмірал Андреа Доріа, принц Мельфійський (1466—1560), який відновив Генуезьку республіку. 1528 року він був постійним цензором Генуї та адміралом імператора Карла V. Він був призначений принцом Мелфі (1531) і маркізом Турсі (у Неаполітанському королівстві) у 1555 році. Ці титули успадкував Джованні Андреа Доріа, син Джаннеттіно Доріа, який був троюрідним братом і прийомним сином Андреа Доріа. Коли Джаннеттіно Доріа був убитий у 1547 році під час змови Фієскі проти влади Андреа Доріа у Генуї, його нащадки успадкували титули, надані великому адміралу.
Син Джованні Андреа Джованні Доріа був кардиналом католицької церкви. Інші відомі Доріа того періоду включають адмірала Карло Доріа та колекціонера творів мистецтва Джованні Карло Доріа.
Родина мала стосунки з політичними структурами як в Європі, так і за її межами. Під час спроб правителя монгольського ільханату Абаки створити франко-монгольський союз, його стратегія зокрема передбачала зміцнення зв'язків з генуезцями. Багато дітей чоловічої статі родини Доріа були названі на честь іноземних правителів, таких як Абага (Абака-хан), Казано (Газан-хан) і Айтоне, названий на честь Хайтона, або Хетума I, царя Кілікійської Вірменії.

### Дожі Генуї
Деякі члени сім'ї стали дожами Генуї .
- 1537—1538: Джованні Баттіста Доріа
- 1579—1581: Ніколо Доріа
- 1601—1603: Агостіно Доріа
- 1621: Амброджо Доріа
- 1633—1635: Джованні Стефано Доріа
- 1793—1795: Джузеппе Марія Доріа

## Титуловані гілки
Члени родини Доріа носили серед багатьох інших титули герцогів Мельфі (гілка Доріа-Памфілі), герцогів Чентоли (гілка Доріа д'Ангрі), графів Монтальдео, маркізів Чир'є-е-дель-Маро, маркізів Сан-Колумбано, лордів Онельї. Агнатичні члени родини є marchesi al cognome, тобто носять титул маркіза, який додається до прізвища як титул ввічливості.
Неагнатські князівські гілки, такі як Колонна-Доріа, все ще процвітають. Існують також титуловані гілки за межами Італії, такі як родина Поррата Доріа в Іспанії, які вважаються маркізами.

## Роль у великих географічних відкриттях
Клан Доріа допомагав фінансувати португальське та іспанське судноплавство наприкінці XV та в XVI столітті, під час Доби великих географічних выдкриттів.
Франческо Доріа, банкір у Севільї, фінансував експедиції Христофора Колумба, а його син Алерамо Доріа був банкіром короля Португалії Жуана III до 1556 року. Нарешті, донька Алерамо, Клеменза Доріа, була однією з перших поселенців під час португальської колонізації Бразилії в XVI столітті. Клеменза Доріа була двічі одружена, її другим чоловіком був Фернан Ваш да Кошта (бл. 1520—1567), син португальського верховного судді Кріштована да Кошта та правнук легендарного мореплавця Суейру да Кошта ; вони заснували родину Кошта-Доріа, яка процвітає й сьогодні, оскільки один із її членів, Хосе Карлос Алелуя [да Коста Доріа], є представником у бразильському конгресі, а бізнесмен Жуан Доріа молодший або Жуан Агріпіно да Кошта Доріа III був мером міста Сан-Паулу (2017—2018) і губернатора штату Сан-Паулу (2019—2022).
Генуезець Лодізіо Доріа, лицар ордена Христа, оселився на острові Мадейра. Їхніми нащадками є сім'ї Тейшейра Доріа, володарів Пенья-д'Агуйя, і Франса Доріа, прямим предком яких також є португальський мореплавець Тріштан Ваш Тейшейра. Гілку французьких Доріа очолює граф Кальсада, а молодшу гілку очолює віконт Торре Бела .

## В літературі
Ім'я Дорія використовувалося в серії «Чорнильне серце» Корнелії Функе (зокрема, у книзі «Чорнильна смерть») для напівголовного героя, який згодом закохався в героїню-підлітка.
Персонаж у науково-фантастичному серіалі Ади Палмер про найближче майбутнє «Terra Ignota» зветься Джулія Доріа Памфілі, і передбачається, що вона походить з історичної родини Доріа.

title: Доріа (рід)

wikitext:
{{Універсальна картка}}
'''Доріа''' ({{Lang-lij|Döia}}<ref>{{Cite web|title=TIG - Risultati|url=http://www.zeneize.net/itze/categorie.asp?categ=cognome|accessdate=2020-10-12|website=www.zeneize.net}}</ref> [ˈdɔːja]), спочатку прізвище писалось як ''de Auria'' (від ''de filiis Auriae''), що означає «сини Auria», а потім ''de Oria'' або ''d'Oria'') — стародавня та надзвичайно багата [[Генуя|генуезька]] родина, яка відігравала важливу роль в історії [[Генуезька республіка|Республіки в Генуї]] та в Італії з XII по XVI століття. Численні члени династії правили Генуезькою республікою спочатку як [[Капітано-дель-пополо|капітано дель пополо]], а пізніше як [[Дож Генуї|дожі]].

== Походження ==
Згідно з легендою, знатна генуезька жінка на ім'я Аурія або Орія делла Вольта закохалася в знатного паломника, який збирався в Єрусалим під час [[Перший хрестовий похід|Першого хрестового походу]]. Його звали Ардуіно ді Нарбонн, але їхні діти були названі на честь матері — ''де Орія'', діти Орії. Ардуіно було типовим ім'ям родини Ардуїнічі з [[П'ємонт|П'ємонту]], деякі члени якої носили титул графів Ауріате. Якщо це так, можна припустити, що один із Ардуїнічі з Ауріате поклав початок цій родині, яка раптово з'явилася в історії наприкінці XI століття як потужна родина в Лігурії .

Документальне свідчення від 1100 року стосується двох членів цієї родини - Мартіно та Генуардо. В документах їх називають ''filii Auriae'' (сини або діти Орії). Дорія мала феоди на [[Сардинія|Сардинії]] з XII по XV століття, а також у [[Дольчеаккуа]], Онелья та [[Портофіно]] на [[Італійська Рив'єра|Італійській Рив'єрі]] на захід від Генуї.

== Відомі члени ==
[[Файл:Litograph_of_the_Battle_of_Meloria_(1284)_by_Armanino.jpg|праворуч|міні|250x250пкс| [[Битва при Мелорії (1284)|Битва при Мелорії]], 1284 р. Визначна  перемога [[Оберто Доріа]], за якою перемогу здобув його брат [[Ламба Доріа]] в 1298 р. у [[Битва при Курцолі (1298)|битві біля Курцоли]]]]
Симон Доріа жив наприкінці XII століття і був генуезьким адміралом під час облоги хрестоносцями [[Акко (місто)|Сен-Жан д'Акр]] під час [[Третій хрестовий похід|Третього хрестового походу]]. Персівалле Доріа, сумно відомий воєначальник і відомий [[Провансальська мова|провансальський]] поет, який помер у 1275 році, ймовірно, також був членом цієї родини. Інший поет, Симон Доріа, був ''[[подеста|подестою]]'' [[Савона|Савони]] і [[Альбенга|Альбенги]]. Брати [[Оберто Доріа]] та [[Ламба Доріа]] були адміралами та політиками: Оберто був капітано-дель-пополо в Генуї та очолював її військово-морські сили в [[Битва при Мелорії (1284)|перемозі при Мелорії]] проти [[Піза|Пізи]] в 1284 році, тоді як Ламба виграв велику битву проти [[Венеційська республіка|венеційців]] на чолі з [[Андреа Дандоло]] під [[Битва при Курцолі (1298)|Курцолою]] в 1298 році. [[Тедізіо Доріа]] (або Теодосіо) фінансував експедицію [[Вандіно та Уголіно Вівальді]] в 1291 році. [[Бранка Доріа]] згадується [[Данте Аліг'єрі|Данте]] в «<nowiki/>[[Божественна комедія|Божественній комедії]]<nowiki/>» через підступне вбивство ним Мікеле Занке, свого тестя, у 1275 році. Бранкалеоне Дорія правив [[Арборейський юдикат|Арборейським юдикатом]] і майже завоював всю [[Сардинія|Сардинію]] наприкінці XIV століття.

[[Оттоне Доріа]] командував 5000 чи більше [[Генуезькі арбалетники|генуезькими арбалетниками]], найнятими французами для [[Битва при Кресі (1346)|битви при Кресі]] проти англійців у серпні 1346 року. Як і багато хто з його військ, він загинув у битві, яка закінчилась нападом на генуезців з обох сторін. Сильний дощ зробив їх тятиви мокрими та марними (на відміну від англійських довгих луків, їх було важко зняти), тому Оттоне наказав відступити. Французька кавалерія побачила в цьому боягузтво і напала на них, а інші були вбиті англійськими лучниками.[[Файл:Trota_Caput.JPG|праворуч|міні| Замок Доріа (на фото вгорі) в [[Порто-Венере|Портовенере]]]]Видатним членом родини є адмірал [[Андреа Доріа]], принц Мельфійський (1466—1560), який відновив [[Генуезька республіка|Генуезьку республіку]]. 1528 року він був постійним цензором Генуї та адміралом імператора [[Карл V Габсбург|Карла V]]. Він був призначений принцом Мелфі (1531) і ''[[маркіз]]ом'' [[Турсі]] (у [[Неаполітанське королівство|Неаполітанському королівстві]]) у 1555 році. Ці титули успадкував [[Джованні Андреа Доріа]], син Джаннеттіно Доріа, який був троюрідним братом і прийомним сином Андреа Доріа. Коли Джаннеттіно Доріа був убитий у 1547 році під час змови [[Фієскі]] проти влади Андреа Доріа у Генуї, його нащадки успадкували титули, надані великому адміралу.

Син Джованні Андреа Джованні Доріа був кардиналом католицької церкви. Інші відомі Доріа того періоду включають адмірала Карло Доріа та колекціонера творів мистецтва Джованні Карло Доріа.

Родина мала стосунки з політичними структурами як в Європі, так і за її межами. Під час спроб правителя монгольського ільханату [[Абака-хан|Абаки]] створити франко-монгольський союз, його стратегія зокрема передбачала зміцнення зв'язків з генуезцями. Багато дітей чоловічої статі родини Доріа були названі на честь іноземних правителів, таких як Абага ([[Абака-хан]]), Казано ([[Газан-хан]]) і Айтоне, названий на честь [[Гайтон I|Хайтона, або Хетума I]], царя [[Кілікійське царство|Кілікійської Вірменії]]<ref>Phillips, p. 102</ref>.

=== Дожі Генуї ===
Деякі члени сім'ї стали [[Дож Генуї|дожами Генуї]] .

* 1537—1538: Джованні Баттіста Доріа
* 1579—1581: Ніколо Доріа
* 1601—1603: Агостіно Доріа
* 1621: Амброджо Доріа
* 1633—1635: Джованні Стефано Доріа
* 1793—1795: Джузеппе Марія Доріа

== Титуловані гілки ==
[[Файл:Marchesa_Brigida_Spinola-Doria.jpg|праворуч|міні| Портрет 22-річної маркизи Брігіди Спінола-Доріа, намальований [[Пітер Пауль Рубенс|Пітером Паулем Рубенсом]] в 1606 році, незабаром після її весілля з Джакомо Массіміліано Доріа]]
Члени родини Доріа носили серед багатьох інших титули герцогів [[Мельфі]] (гілка Доріа-Памфілі), герцогів Чентоли (гілка Доріа д'Ангрі), графів Монтальдео, маркізів Чир'є-е-дель-Маро, маркізів Сан-Колумбано, лордів Онельї. Агнатичні члени родини є ''marchesi al cognome'', тобто носять титул маркіза, який додається до прізвища як титул ввічливості.

Неагнатські князівські гілки, такі як [[Колонна-Доріа]], все ще процвітають. Існують також титуловані гілки за межами Італії, такі як родина ''Поррата Доріа'' в Іспанії, які вважаються маркізами.

== Роль у великих географічних відкриттях ==
Клан Доріа допомагав фінансувати [[Португалія|португальське]] та [[Іспанія|іспанське]] судноплавство наприкінці XV та в XVI столітті, під час [[Доба великих географічних відкриттів|Доби великих географічних выдкриттів]].

[[Francesco Doria|Франческо Доріа]], банкір у [[Севілья|Севільї]], фінансував експедиції [[Христофор Колумб|Христофора Колумба]], а його син [[Aleramo Doria|Алерамо Доріа]] був банкіром короля Португалії [[Жуан III|Жуана III]] до 1556 року. Нарешті, донька Алерамо, [[Клеменза Доріа]], була однією з перших поселенців під час португальської колонізації [[Бразилія|Бразилії]] в XVI столітті. Клеменза Доріа була двічі одружена, її другим чоловіком був Фернан Ваш да Кошта (бл. 1520—1567), син португальського верховного судді Кріштована да Кошта та правнук легендарного мореплавця Суейру да Кошта ; вони заснували родину [[Кошта-Доріа]], яка процвітає й сьогодні, оскільки один із її членів, [[José Carlos Aleluia|Хосе Карлос Алелуя]] [да Коста Доріа], є представником у бразильському конгресі, а бізнесмен Жуан Доріа молодший або Жуан Агріпіно да Кошта Доріа III був мером [[Сан-Паулу|міста Сан-Паулу]] (2017—2018) і губернатора [[Сан-Паулу (штат)|штату Сан-Паулу]] (2019—2022).

Генуезець Лодізіо Доріа, лицар [[Орден Христа|ордена Христа]], оселився на острові [[Мадейра (архіпелаг)|Мадейра]]. Їхніми нащадками є сім'ї ''Тейшейра Доріа'', володарів Пенья-д'Агуйя, і ''Франса Доріа'', прямим предком яких також є португальський мореплавець [[Тріштан Ваш Тейшейра]]. Гілку французьких Доріа очолює [[Count of Calçada|граф Кальсада]], а молодшу гілку очолює [[Viscount of Torre Bela|віконт Торре Бела]] .

== В літературі ==
Ім'я Дорія використовувалося в серії «<nowiki/>[[Чорнильне серце (роман)|Чорнильне серце]]<nowiki/>» [[Корнелія Функе|Корнелії Функе]] (зокрема, у книзі «Чорнильна смерть») для напівголовного героя, який згодом закохався в героїню-підлітка.

Персонаж у науково-фантастичному серіалі Ади Палмер про найближче майбутнє «Terra Ignota» зветься Джулія Доріа Памфілі, і передбачається, що вона походить з історичної родини Доріа.

== Див. також ==

* [[Галерея Доріа-Памфілі]]
* [[Амброзіо Спінола|Амбросіо Спінола, маркіз де лос Бальбасес]]
* [[Дож Генуї]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* Teresa Luzzatto Guerrini, I Doria, Novissima Enciclopedia Monografica Illustrata, Флоренція (1937).
* Клементе Фузеро, I Doria, dall'Oglio (1973).
* Документальні джерела в [[Національний архів Португалії|Arquivo Nacional da Torre do Tombo]], [[Лісабон]] ([[Португалія]])

{{Генуезька республіка}}

[[Категорія:Доріа]]
[[Категорія:Історія Генуї]]
[[Категорія:Генуезька республіка]]
[[Категорія:Аристократичні родини Італії]]
[[Категорія:Італійська шляхта]]

Місце походження роду: Генуя

Країна: Генуезька республіка, Арборейський юдикат, Неаполітанське королівство, Сардинське королівство, Папська держава, Королівство Італія і Італія


text:
# Якимчук Любов Василівна
Любо́в Якимчу́к (нар. 19 листопада 1985, Первомайськ, Луганська область) — українська письменниця (поетеса, прозаїк, сценаристка), авторка книги «Абрикоси Донбасу». Лауреатка премії американського фонду Ковалевих в номінації «Поезія», Нью-Йорк (2017).

## Біографічні дані
Народилася в місті Первомайськ Луганської області. Закінчила Луганський обласний ліцей при ЛНУ ім. Т. Шевченка та факультет української філології Луганського національного університету імені Тараса Шевченка, а також маґістерську програму «Теорія, історія літератури і компаративістика» Національного університету «Києво-Могилянська академія».
У 2003—2008 роках належала до луганського Літературного угруповання «СТАН».
Авторка поетичних книжок «, як МОДА» (2009), «Абрикоси Донбасу» (2015). Співавторка музично-поетичного альбому «Абрикоси Донбасу». Поезії Якимчук перекладені більше, як на півтора десятки мов, зокрема, перекладені англійською, шведською, німецькою, французькою, польською, російською, чеською, словацькою, словенською, білоруською, литовською, болгарською, румунською, вірменською та на іврит.
Стипендіатка програми Міністра культури і національної спадщини Республіки Польща «Gaude Polonia» (2010 рік).
Ініціаторка та співорганізатор (спільно з Олегом Коцаревим проєкту «Рік Семенка» (2012). Кураторка літературної програми культурного форуму «ДонКульт» (2015, Львів).
У липні 2015 року журнал «Новое время» включив Якимчук в рейтинг ТОР-100 найвпливовіших людей культури в Україні
Через війну на сході України в лютому 2015 року батьки і бабуся Якимчук були вимушені залишити Первомайськ і переїхати на Полтавщину.
У жовтні–листопаді 2016 року Любов мала тритижневий літературний тур Північною Америкою, зокрема, презентувала свої вірші в Колумбійському університеті в Нью-Йорку, в Інституті Кеннана в Вашингтоні, в Гарвардському університеті в Кембриджі, у книгарнях Філадельфії, у Пенсильванському університеті, а також у Торонтському університеті, в Альбертському університеті та університеті Мак'Юена в Едмонтоні та в «Осередку» в Вінніпеґу.
Впродовж 2008—2010 років працювала ведучою на Українському радіо. З 2011 року пише статті і колонки для газети «День», з 2014 — для «Української правди». Протягом 2014—2018 років — редакторка відділу, власний кореспондент газети «Культура і життя». Як журналіст працює для чеського «Українського журналу» та польського порталу Culture.pl.[недоступне посилання з серпня 2019] Створила два кіносценарії для компанії Fresh Production.

### Періодика
Її вірші, поеми, оповідання та есеї друкувалися низці журналів в Україні, США, Великій Британії, Швеції, Німеччині, Польщі, Ізраїлі, Литві, Білорусі, Сербії, Болгарії, Словенії тощо.
Поезії перекладені дев'ятнадцятьма мовами — англійською, німецькою, французькою, шведською, польською, словацькою, словенською, білоруською, російською, литовською, сербською, івритом, румунською, азербайджанською, естонською, грецькою тощо.

### Книга «, як МОДА»
Дебютна поетична збірка Любові Якимчук «, як МОДА» (якщо не враховувати самвидавну «У чотирьох стінах») вийшла влітку 2009 року в львівському видавництві «Літопис». Передмову до збірки написали Василь Голобородько, Василь Герасим'юк, Анатолій Дністровий та Богдан-Олег Горобчук. Також книга містить авторське передслово. Окрім поезій у традиційному текстовому вигляді та двох поем у книжці містяться візуальні вірші та фотопоезія. «Словник фуруризму» назвав цю книгу яскравим прикладом сучасної футуристичної традиції, що «демонструє невичерпність футуристичної ефектності».

### Книга «Абрикоси Донбасу»
Друга книга поетки «Абрикоси Донбасу» вийшла у «Видавництві Старого Лева» влітку 2015 року. Книга потрапила в рейтинг «10 найкращих українських книг про АТО» за версією українського «Forbes». Також вона фігурує у списку найкращих книжок десятиліття за читацькою версією.
На основі книги «Абрикоси Донбасу» поетка Люба Якимчук та імпровізуючий контрабасист Марк Токар створили однойменний музично-поетичний проект і записали альбом, що є у відкритому доступі.
2018 року збірку «Абрикоси Донбасу» опубліковано в польському перекладі Анети Камінської у видавництві Wydawnictwo Wojewódzkiej Biblioteki Publicznej. 2019 року цю збірку видано в естонському перекладі у видавництві «Allikaäärne». Наприкінці 2021 книга вийшла в американському видавництві Lost Hors Press.
У 2023 книга вийшла шведською мовою.
Книжка «Les Abricots du Donbas» у перекладі французькою Iryna Dmytrychyn та Agathe Bonin вийшла у видавництві «Les éditions des femmes» 2023 року. Аудіоверсію книги озвучила Катрін Денев.

### Кінематограф

#### Документальний фільм «Будинок „Слово“»
Любов Якимчук у співавторстві з режисером Тарасом Томенком написала сценарій документального фільму «Будинок „Слово“» (2017) про покоління письменників Розстріляного відродження, що мешкали в одному місці (у харківському будинку Слово) та в один час (у 30-х роках ХХ ст.). У 2018 році стрічка отримала українську національну кінопремію «Золота дзиґа» в категорії «Найкращий документальний фільм».

### Драматургія

#### Вистава «Стіна»
Авторка п'єси про війну на Сході України «Стіна», створеної на замовлення Національного академічного драматичного театру ім. Івана Франка до 100-річчя заснування театру. Режисер вистави — швейцарський режисер Томас Меттлер.

## Експерименти на перетині мистецтв

### Поезія та музика
- Учасниця музично-поетичного дуету Токар-Якимчук. Дует ініційований джазовим контрабасистом Марком Токарем[10]. Уперше їхній спільний проєкт було представлено на Форумі видавців у Львівському академічному театрі ім. Леся Курбаса під назвою «Жінка, дим і небезпечні предмети».[11] Також митці презентували публіці інші проєкти — «Дзеркала», «Донбас і контрабас» та «Абрикоси Донбасу».
- Авторка текстів до міжнародного фріджазового проєкту «Aphrodite»[12], у якому задіяні несподівані вокальні текніки, речитатив, і навіть звуки дитячих іграшок (вокал Олесі Здоровецької).
- Вірші Любові Якимчук разом із віршами Сергія Жадана звучать у проєкті Мар'яни Садовської для чотирьох голосів і чотирьох контрабасів «2014».
- Вірші Якимчук виконує співачка Олеся Здоровецька (Дублін), зокрема у проєкті «Звуки сказу».

### Відеопоезія
Співавторка циклу відеопоезії «Досить розмов у моїй голові», створених сумісно із режисеркою Юлія Блаут 2008 року, що відзначені на ІІ Міжнародному фестивалі відеопоезії в Санкт-Петербурзі.

### Фото та поезія
Люба Якимчук як модель і поетка взяла участь у синтетичному проекті «Дівчата знімають дівчат», що був представлений у Луганську навесні 2008 року. Під час заходу було представлено до 70 робіт фотографів з Луганська, Донецька та Києва, вірші Любові Якимчук та Олени Заславської та бодіарт-перформенс.
У книзі Якимчук «, як МОДА» міститься фотопоезія «Сірники» — фотографія, композиційною частиною якої є вірш.

### Поезія та мода
Люба Якимчук разом з кількома поетками взяла участь у проекті української модельєрки Ксенії Шнайдер «Дівчата пишуть вірші». Вони до Дня Святого Валентина в одязі від бренду Ksenia Schnaider Studio записали відеозбірку любовних віршів. Також цей проєкт був представлений під час Книжкового арсеналу 2015 року.

### Культурний менеджмент
Любов Якимчук стала ініціаторкою культурного проєкту «Рік Семенка», низки акцій, що проходили протягом 2012 року та присвячені 120-річчю від дня народження поета-футуриста Михайля Семенка. В організації проєкту «Рік Семенка» брав активну участь поет і журналіст Олег Коцарев. «Рік Семенка» — це дискусії, літературні читання, лекції (зокрема, лекція мистецтвознавця Дмитра Горбачова «Під знаком Семенка»), а також «Ніч поезії і музики нон-стоп» на Форумі видавців у Львові, присвячена Семенкові. Підсумки «Року Семенка» були підведені на заході «Виставка поетів ім. Михайля Семенка» в Національному музеї літератури України, де поет і видавець Іван Малкович анонсував видання вибраних поезій Михайля Семенка в серії «УПА». Проєкт підтримав племінник Михайля Семенка — Марко Миколайович Семенко.
«Рік Семенка» супроводжувався дослідженням біографії письменника та інформуванням про його перебіг читачів групи «Рік Семенка» на фейсбуку. За підсумками дослідження опублікована біогафічна стаття про поета «Михайль Семенко: від футуризму до тероризму», яку написала Якимчук.
Любов є організаторкою низки літературних проєктів «100 років футуризму. Ремонт Шевченка», «Ліжко для кохання» (за мотивами творчості художника Василя Єрмілова), «Тур футуристів Донбасом», «Аеробіка для обличчя» та інших.
Любов є кураторкою літературної програми культурного форуму «ДонКульт» у Львові (червень 2015) та була кураторкою літературної програми його логічного продовження — форуму «ПогранКульт — GaliciaKult» у Харкові (жовтень 2016).
31 грудня 2015 року Любов Якимчук разом із культурною менеджеркою і поеткою Галиною Танай розпочали культурний проєкт «Метро до Кибинець». Ідеться про організацію культурних подій у Кибинцях, де народився поет Михайль Семенко.

## Участь у фестивалях
Любов Якимчук є учасницею десятків українських та європейських фестивалів.
Серед європейських фестивалів — Warszawskie Targi Książki (Польща, 2010), Stockholms Intrenationella Poesifestival (Стокгольм, Швеція, 2014), Europejski Stadion Kultury (Ряшів, Польща, 2012), Міжнародний конгрес Werte und Wandel (Берлін, 2014), фестиваль Poznań Poetów (Познань, Польща, 2015), словацький франкофонний фестиваль Cap à l´Est (Банська Штявниця, Словаччина, 2015), Міжнародний поетичний фестиваль Вершы на асфальце (Мінськ, 2016).
Серед українських фестивалів — Міжнародний літературний фестиваль Форуму видавців у Львові, Міжнародний поетичний фестиваль MERIDIAN CZERNOWITZ, ГОГОЛЬFEST, Міжнародний музично-мистецький фестиваль Арт-Поле, Міжнародний українсько-польський фестиваль FortMissia, Літературно-мистецький фестиваль «Київська Барикада», Музично-літературний андерграундовий фестиваль «День Незалежності з Махном», Форум «Донкульт — Мистецькі надра».
Вона є учасницею «Поетичного десанту», циклу мистецьких виступів, організованих Сергієм Жаданом у грудні 2014 року у прифронтових містах — Слов'янську, Сєвєродонецьку, Краматорську та Рубіжному. Також виступала в турі письменників Донбасом «Говорити. Слухати» у Сватовому, Старобільську, Лисичанську в травні 2015 року. 2014 року здійснила великий тур Україною із презентацією книги «Абрикоси Донбасу». Учасниця літературних зустрічей у Сокальській та Миколаївській виправних колоніях на Львівщині «Читання за ґратами» (разом з Юрієм Андруховичем, Галиною Крук, Юрієм Матевощуком та Миколою Шпаковським; 2016)

## Нагороди, премії, стипендії
- Лауреатка Всеукраїнського конкурсу читаної поезії «Молоде вино» (2007)
- Лауреатка Літературного конкурсу видавництва «Смолоскип» (2008)
- Літературна премія ім. Богдана-Ігоря Антонича «Привітання життя» за книгу «, як МОДА» (І місце, 2008)
- Стипендія Міністра культури і національної спадщини Республіки Польща «Gaude Polonia» (2010)
- Літературна премія імені Василя Симоненка НСПУ за книгу «, як МОДА» (2010)
- Лауреатка літературного конкурсу «Ноосфера» (2008)
- Лауреатка Всеукраїнського конкурсу радіоп'єс «Відродимо забутий жанр» (за трагедію «Міміка», 2010)
- Премія професора Романа Струця за найкраще маґістерське дослідження «Архітекстуальність верлібру Василя Голобородька: збірка „Українські птахи в українському краєвиді“»(2011)
- Лавреатка Всеукраїнського літературного конкурсу «Витоки», І місце в номінації «Проза», 2011
- Дипломантка Літературного конкурсу «Коронація слова» за п'єсу «Аеробіка для обличчя» (2013)[18]
- Лауреатка Міжнародної «Слов'янської поетичної премії» (2013)
- Лауреатка І премії Міжнародного конкурсу «Коронація Слова» в номінації «Кіносценарії» за кіносценарій художнього фільму «Будинок СЛОВО», написаний у співавторстві з режисером Тарасом Томенком (2015).
- Лауреатка премії американського фонду Ковалевих в номінації «Поезія», Нью-Йорк (2017).
- Лауреатка Національної премії «За подвижництво у державотворенні» ім. Якова Гальчевського (2018).
- Лауреатка І премії конкурсу «Гранд Коронація слова» в номінації «Кіносценарії» (2022)

### Книги та антології
Окремі книжки
- Якимчук, Любов. У чотирьох стінах (набір шпалерів). — Луганськ: СамВидав-ТиВидав, 2007
- Якимчук, Любов. , як МОДА [Текст]: поезії / Фото К. Мотильової; дизайн А. Московченко. — Львів: Каменяр, 2009. — 76 с.: іл. — (літ. Премія ім. Б.-І. Антонича «Привітання життя»).
- Якимчук, Любов. Абрикоси Донбасу. — Львів: Видавництво Старого Лева, 2015.
- [естонський переклад:] Jakõmtšuk, Ljubov. Donbassi aprikoosid / Tõlge: Mathura. — [Sine loco:] Allikaäärne, 2019.
- [польський переклад:] Lubow Jakymczuk. Morele Donbasy. — Poznań: Wydawnictwo Wojewódzkiej Biblioteki Publicznej i Centrum Animacji Kultury w Poznaniu, 2018
- [англійський переклад] Lyuba Yakimchuk. Apricots of Donbas / translated by edited Oksana Maksymchuk, Max Rosochinsky, Svetlana Lavochkina. — Lost Horse Press, 2021 (USA)

Книжки у співавторстві та антології
- Мінкін Я., Якимчук Л., Реуцький К., Заславська О. Переворот. — Луганськ: Глобус, 2007. — 128 с.: іл.
- Любов Якимчук. Ніч 10-го року. // Сновиди. Сни українських письменників.- К.: А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА, 2010. — 416 с.
- Любов Якимчук. Луганські зуби, ріки, ноги. // Соломонова Червона Зірка / Упор. Лесь Белей. — К.: Темпора, 2011
- Lubow Jakumczuk. Tow. Dym (poemat)//Cząstki pomarańczy. Nowa poezja ukraińska, Narodowe Centrum Kultury-Korporacja Ha!art, Warszawa-Kraków 2011. (Любов Якимчук. Тов. Дим (поема) Дольки помаранч. Нова українська поезія, Національний Центр Культури-Корпорація «Ha!art», Варшава-Краків 2011.)
- Любов Якимчук. Поезії. // Степ-Step: Поетична антологія. — Львів: Піраміда, 2012. — 196 с. — С.6-23
- Любов Якимчук. Квіти снігу. // Квіткова антологія. — Брустурів: Дискурсус, 2013. — 172 с.

### Переклади
- Вірші Філіпа Б. Вільямса, Олени Дженнінґс, Алексіс Поуп, Каміли Ранкін, Емілі Тодер, Сари В.Швайг / Переклад з англійської Любові Якимчук // Антологія молодої поезії США. Упоряд. Т. Малковича.—К.: А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА, 2016.—260 с.
- «І покоління приходить…». Антологія сучасної ізраїльської поезії / Упоряд. та ред. Ю. Морозюк, А. Дубинська. — К.: Дух і літера, 2012 (Поезію Ефрат Мішорі переклала Любов Якимчук).
- Марюс Бурокас «Я би їхав автобусом полум'я». Пер. з литовської Любов Якимчук. — ШО — 2016 — № 1 — С. 41–44

### Фільмографія
Будинок «Слово» (фільм), сценарій, 2017 (реж. Тарас Томенко)

## Громадська позиція
За активну роботу зі смислами щодо російського вторгнення в Україну отримала Національну премію «За подвижництво у державотворенні» ім. Якова Гальчевського (2018).
У червні 2018 року підтримала відкритий лист діячів культури, політиків і правозахисників із закликом до світових лідерів виступити на захист ув'язненого у Росії українського режисера Олега Сенцова й інших політв'язнів.

title: Якимчук Любов Василівна

wikitext:
{{Однофамільці|Якимчук}}
{{Письменник
|Ім'я = Любов Якимчук
|Оригінал імені =
|Фото = Liuba Yakumchuk.jpg
|Ширина =
|Підпис =
|Ім'я при народженні =
|Псевдоніми =
|Дата народження = 19.11.1985
|Місце народження =
|Дата смерті =
|Місце смерті =
|Національність = [[Українці|українка]]
|Громадянство = {{UKR}}
|Мова творів =
|Рід діяльності = поетка, сценаристка
|Роки активності =
|Напрямок = поезія, проза, кіносценарій, п'єса
|Жанр = вірш, поема, есей, оповідання, сценарій, п‘єса
|Magnum opus =
|Премії = [[Міжнародна «Слов'янська поетична премія»]], Літературна премія ім. Богдана-Ігоря Антонича, премія видавництва «Смолоскип», національна премія «За подвижництво у державотворенні» ім. Якова Гальчевського, Гранд Коронація слова в номінації «Кіносценарії».
|Сайт =
|Примітки =
|зображення =
|alma mater =
}}
'''Любо́в Якимчу́к''' ({{нар|а}} {{ДН|19|11|1985}}, [[Первомайськ (Луганська область)|Первомайськ]], [[Луганська область]]) — українська [[письменниця]] ([[поет]]еса, [[прозаїк]], [[сценарист]]ка), авторка книги «Абрикоси Донбасу»<ref>[http://starylev.com.ua/abrykosy-donbasu "Абрикоси Донбасу] // Видавництво ВСЛ</ref>. Лауреатка премії американського фонду Ковалевих в номінації «Поезія», Нью-Йорк (2017).

== Біографічні дані ==
Народилася в місті Первомайськ Луганської області. Закінчила Луганський обласний ліцей при ЛНУ ім. Т. Шевченка та факультет української філології [[Луганський національний університет імені Тараса Шевченка|Луганського національного університету імені Тараса Шевченка]], а також маґістерську програму «Теорія, історія літератури і компаративістика» [[Національний університет «Києво-Могилянська академія»|Національного університету «Києво-Могилянська академія»]].

У 2003—2008 роках належала до луганського [[СТАН (літературне об'єдання)|Літературного угруповання «СТАН»]].

Авторка поетичних книжок «, як МОДА» (2009), «Абрикоси Донбасу» (2015). Співавторка музично-поетичного альбому «Абрикоси Донбасу».<ref>{{Cite web|url=https://abrykosy-donbasu.bandcamp.com/album/-|title=Абрикоси Донбасу, by Любов Якимчук, Марк Токар|website=Любов Якимчук, Марк Токар|language=en|access-date=2024-07-23}}</ref> Поезії Якимчук перекладені більше, як на півтора десятки мов, зокрема, перекладені англійською, шведською, німецькою, французькою, польською, російською, чеською, словацькою, словенською, білоруською, литовською, болгарською, румунською, вірменською та на іврит.

Стипендіатка програми Міністра культури і національної спадщини Республіки Польща «[[Gaude Polonia]]» (2010 рік).

Ініціаторка та співорганізатор (спільно з [[Коцарев Олег Олександрович|Олегом Коцаревим]] проєкту «Рік Семенка» (2012).<ref>[ http://litakcent.com/2012/03/29/rik-myhajlja-semenka-rozpochavsja-foto/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120402112156/http://litakcent.com/2012/03/29/rik-myhajlja-semenka-rozpochavsja-foto/ |date=2 квітня 2012 }} Рік Михайля Семенка розпочався (фоторепортаж на ЛітАкценті)]</ref> Кураторка літературної програми культурного форуму «ДонКульт»[http://www.dofa.fund/#!---/c10rs] (2015, Львів).

У липні 2015 року журнал «Новое время» включив Якимчук в рейтинг ТОР-100 найвпливовіших людей культури в [http://nv.ua/project/culture-2015.html Україні]

Через війну на сході України в лютому 2015 року батьки і бабуся Якимчук були вимушені залишити Первомайськ і переїхати на [http://life.pravda.com.ua/columns/2015/12/15/204834/ Полтавщину].

У жовтні–листопаді 2016 року Любов мала тритижневий літературний тур [[Північна Америка|Північною Америкою]], зокрема, презентувала свої вірші в [[Колумбійський університет|Колумбійському університеті]] в [[Нью-Йорк]]у, в Інституті Кеннана в Вашингтоні, в [[Гарвардський університет|Гарвардському університеті]] в [[Кембридж (Массачусетс)|Кембриджі]], у книгарнях Філадельфії, у [[Пенсільванський університет|Пенсильванському університеті]], а також у [[Торонтський університет|Торонтському університеті]], в [[Альбертський університет|Альбертському університеті]] та університеті Мак'Юена в Едмонтоні та в «Осередку» в Вінніпеґу.

Впродовж 2008—2010 років працювала ведучою на [[Українське радіо|Українському радіо]]. З 2011 року пише статті і колонки для [[День (газета)|газети «День»]], з 2014 — для [[Українська правда|«Української правди»]]. Протягом 2014—2018 років — редакторка відділу, власний кореспондент газети «[[Культура і життя]]»<ref>{{Cite web |url=http://cultua.media/ljubov-jakmchuk |title=Архівована копія |accessdate=19 січня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160126105003/http://cultua.media/ljubov-jakmchuk |archivedate=26 січня 2016 |deadurl=yes }}</ref>. Як журналіст працює для чеського «Українського журналу» та польського порталу [[Culture.pl]].{{Недоступне посилання|date=серпень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} Створила два кіносценарії для компанії Fresh Production.

=== Поезія і проза ===

=== Періодика ===
Її вірші, поеми, оповідання та есеї друкувалися низці журналів в Україні, США, Великій Британії, Швеції, Німеччині, Польщі, Ізраїлі, Литві, Білорусі, Сербії, Болгарії, Словенії тощо.

Поезії перекладені дев'ятнадцятьма мовами — англійською, німецькою, французькою, шведською, польською, словацькою, словенською, білоруською, російською, литовською, сербською, івритом, румунською, азербайджанською, естонською, грецькою тощо.

=== Книга «, як МОДА» ===
Дебютна поетична збірка Любові Якимчук «, як МОДА» (якщо не враховувати самвидавну «У чотирьох стінах»[http://jakyma.livejournal.com/14287.html]) вийшла влітку 2009 року в львівському видавництві «Літопис». Передмову до збірки написали [[Голобородько Василь Іванович|Василь Голобородько]], [[Герасим'юк Василь Дмитрович|Василь Герасим'юк]], [[Анатолій Дністровий]] та [[Богдан-Олег Горобчук]]. Також книга містить авторське передслово. Окрім поезій у традиційному текстовому вигляді та двох поем у книжці містяться візуальні вірші та фотопоезія. «Словник фуруризму» назвав цю книгу яскравим прикладом сучасної футуристичної традиції, що «демонструє невичерпність футуристичної ефектності»<ref>Садловський Ю. І. Словник футуризму. — Тернопіль: Навчальна книга — Богдан, 2013. — С.92</ref>.{{Quotation|Яскравим прикладом тої ж сучасної футуристичної традиції є творчість молодої української поетеси Любові Якимчук. яка у збірці «, як МОДА» (2009) демонструє невичерпність футуристичної ефектності.|«Словник футуризму» (Навчальна книга — Богдан, 2013)}}

=== Книга «Абрикоси Донбасу» ===
Друга книга поетки «<nowiki/>[[Абрикоси Донбасу]]<nowiki/>» вийшла у «[[Видавництво Старого Лева|Видавництві Старого Лева]]» влітку 2015 року. Книга потрапила в рейтинг «10 найкращих українських книг про АТО» за версією українського [[Forbes Україна|«Forbes»]][http://forbes.net.ua/ua/lifestyle/1403765-vijskovi-hroniki-10-najkrashchih-ukrayinskih-knig-pro-ato#7]. Також вона фігурує у списку найкращих книжок десятиліття за читацькою [http://zik.ua/news/2015/07/17/nazvano_80_naykrashchyh_ukrainskyh_knyzhok_za_ostannie_desyatylittya_608164 версією].{{Quotation|Абсолютно культовий цикл Любові Якимчук… — «Розкладання». Ідеться про деяку деконструкцію: звичний світ руйнується, розпадається на частини… Форма, яку вона вибрала для цієї розмови, виявилася всім близькою. І розкладання слів на окремі фрагменти, які репрезентують те, як звичайна реальність розпадається, розпадаються сім’ї, розпадаються тіла на окремі органи в умовах війни… виявилося, що ця гра з формою зрозуміло великій кількості людей… Варто звернути увагу на те, як тонко Любов працює з цим складним матеріалом, як вона говорить речі, від яких мороз шкірою. |Ірина Славінська, критик, для «Радио Свобода» (Россия)}}

{{Quotation|Книга сповнена тепла й гіркоти, книга колюча й ламана. Вірші, схожі на троянди: доки дочитаєш – обов'язково поранишся. Вірші, які можна переповісти, щось додаючи, щось забуваючи, проте нічого не втрачаючи, нічого не гублячи. Оскільки надто дзвінкі літери в цих віршах – і захочеш їх забути, а вони все одно нагадають про себе. Мова віршів проста й переконлива, як і має бути, коли говориш про такі важливі речі, як абрикоси. Себто – пам'ять і любов.|Сергій Жадан, письменник}}На основі книги «Абрикоси Донбасу» поетка Люба Якимчук та імпровізуючий контрабасист [[Токар Марк Васильович|Марк Токар]] створили однойменний музично-поетичний проект і записали [http://abrykosy-donbasu.bandcamp.com/ альбом], що є у відкритому доступі.

2018 року збірку «Абрикоси Донбасу» опубліковано в польському перекладі [[Анета Камінська|Анети Камінської]] у видавництві Wydawnictwo Wojewódzkiej Biblioteki Publicznej. 2019 року цю збірку видано в естонському перекладі у видавництві «Allikaäärne»[https://www.facebook.com/873862066049478/photos/a.1131767643592251/1958721577563516/?type=3&theater]. Наприкінці 2021 книга вийшла в американському видавництві Lost Hors Press.

У 2023 книга вийшла шведською мовою<ref>{{Cite web|title=Збірка віршів «Абрикоси Донбасу» Якимчук вийшла шведською мовою|url=https://chytomo.com/zbirka-virshiv-abrykosy-donbasu-iakymchuk-vyjshla-shvedskoiu-movoiu/|website=chytomo.com|date=2023-06-10|accessdate=2024-01-10|language=uk|last=root}}</ref>.

Книжка «Les Abricots du Donbas» у перекладі французькою Iryna Dmytrychyn та Agathe Bonin вийшла у видавництві «Les éditions des femmes» 2023 року<ref>{{Cite web|title=Катрін Деньов озвучила «Абрикоси Донбасу» Любові Якимчук|url=https://chytomo.com/katrin-denov-ozvuchyla-abrykosy-donbasu-liubovi-iakymchuk/|website=chytomo.com|date=2024-01-10|accessdate=2024-01-10|language=uk|last=root}}</ref>. Аудіоверсію книги озвучила [[Катрін Денев]]<ref>{{Cite web|title=Les Abricots du Donbas de Luba Yakymtchouk|url=https://www.desfemmes.fr/livre-cd-audio/les-abricots-du-donbas/|website=Des femmes|accessdate=2024-01-10|language=fr}}</ref>.

=== Кінематограф ===

==== Документальний фільм «Будинок „Слово“» ====
Любов Якимчук у співавторстві з режисером [[Томенко Тарас Миколайович|Тарасом Томенком]] написала сценарій документального фільму [[Будинок «Слово» (фільм, 2017)|«Будинок „Слово“»]] (2017) про покоління письменників [[Розстріляне відродження|Розстріляного відродження]], що мешкали в одному місці (у харківському [[Будинок «Слово»|будинку Слово]]) та в один час (у 30-х роках [[XX століття|ХХ ст]].). У 2018 році стрічка отримала українську національну кінопремію «[[Золота дзиґа]]» в категорії [[Премія «Золота дзиґа» за найкращий документальний фільм|«Найкращий документальний фільм»]].

=== Драматургія ===

==== Вистава «Стіна» ====
Авторка п'єси про війну на Сході України [https://zn.ua/ukr/CULTURE/shveycarskiy-rezhiser-postaviv-p-yesu-ukrayinskogo-dramaturga-pro-viynu-v-donbasi-fotoreportazh-332999_.html «Стіна»], створеної на замовлення [[Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка|Національного академічного драматичного театру ім. Івана Франка]] до 100-річчя заснування театру. Режисер вистави — швейцарський режисер [[Томас Меттлер]].

== Експерименти на перетині мистецтв ==

=== Поезія та музика ===
* Учасниця музично-поетичного дуету Токар-Якимчук. Дует ініційований джазовим контрабасистом [[Токар Марк Васильович|Марком Токарем]]<ref>{{Cite web |url=http://www.azh.com.ua/lit/lubov-yakymchuk// |title=Любов Якимчук про жінку, дим і небезпечні предмети (інтерв'ю) // AZH, вересень 2009 |accessdate=21 червня 2010 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20101024142655/http://www.azh.com.ua/lit/lubov-yakymchuk |archivedate=24 жовтня 2010 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20101024142655/http://www.azh.com.ua/lit/lubov-yakymchuk |date=2010-10-24 }}</ref>. Уперше їхній спільний проєкт було представлено на [[Book Forum Lviv|Форумі видавців]] у [[Львівський академічний театр імені Леся Курбаса|Львівському академічному театрі ім. Леся Курбаса]] під назвою «Жінка, дим і небезпечні предмети».<ref>{{Cite web |url=http://vsiknygy.net.ua/analyst/14479/ |title=Літературно-музичні імпровізації: ритуал і тренд |accessdate=2011-11-01 |archive-date=2013-06-08 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130608015916/http://vsiknygy.net.ua/analyst/14479/ }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220502214130/https://vsiknygy.net.ua/analyst/14479/ |date=2022-05-02 }}</ref> Також митці презентували публіці інші проєкти — «Дзеркала», «Донбас і контрабас» та «Абрикоси Донбасу».
* Авторка текстів до міжнародного фріджазового проєкту «Aphrodite»<ref>{{Cite web |url=http://www.olesyazdorovetska.com/index.php/ensembles/78-aphrodite |title=Слухати фрагмент Aphrodite Toys |accessdate=7 березня 2013 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20131212023414/http://www.olesyazdorovetska.com/index.php/ensembles/78-aphrodite |archivedate=12 грудня 2013 |deadurl=yes }}</ref>, у якому задіяні несподівані вокальні текніки, речитатив, і навіть звуки дитячих іграшок (вокал [[Олеся Здоровецька|Олесі Здоровецької]]).
* Вірші Любові Якимчук разом із віршами [[Жадан Сергій Вікторович|Сергія Жадана]] звучать у проєкті Мар'яни Садовської для чотирьох голосів і чотирьох контрабасів «2014»[https://www.youtube.com/watch?v=QLeTUOVUdBg].
* Вірші Якимчук виконує співачка Олеся Здоровецька (Дублін), зокрема у проєкті «Звуки сказу».

=== Відеопоезія ===
Співавторка циклу відеопоезії «Досить розмов у моїй голові», створених сумісно із режисеркою [[Юлією Блаут|Юлія Блаут]] 2008 року<ref>[http://www.youtube.com/watch?v=H5uzhiPJdfg Відеопоезія «Голова»: Юлія Блаут на вірші Любові Якимчук (дивитися)]</ref>, що відзначені на ІІ Міжнародному фестивалі відеопоезії в Санкт-Петербурзі.

=== Фото та поезія ===
Люба Якимчук як модель і поетка взяла участь у синтетичному проекті «Дівчата знімають дівчат», що був представлений у Луганську навесні 2008 року. Під час заходу було представлено до 70 робіт фотографів з Луганська, Донецька та Києва, вірші Любові Якимчук та Олени Заславської та бодіарт-перформенс.

У книзі Якимчук «, як МОДА» міститься фотопоезія «Сірники» — фотографія, композиційною частиною якої є вірш.

=== Поезія та мода ===
Люба Якимчук разом з кількома поетками взяла участь у проекті української модельєрки Ксенії Шнайдер «Дівчата пишуть вірші»[https://web.archive.org/web/20150402133734/http://officiel-online.com/lmoda/novosti-lmoda/ya-k-vam-pishu-pozdravlenie-ksenia-schnaider-studio-ko-dnyu-vseh-vlyublennyih/]. Вони до Дня Святого Валентина в одязі від бренду Ksenia Schnaider Studio записали відеозбірку любовних віршів. Також цей проєкт був представлений під час [[Книжковий арсенал|Книжкового арсеналу]] 2015 року.

=== Культурний менеджмент ===
[[Файл:Culture and life, 43-2017.pdf|міні|Любов Якимчук на обкладинці газети «[[Культура і життя]]»]]
Любов Якимчук стала ініціаторкою культурного проєкту «Рік Семенка»<ref>[http://culture.unian.net/ukr/detail/193730 Поети оголосили 2012 рік Роком Михайля Семенка]</ref>, низки акцій, що проходили протягом 2012 року та присвячені 120-річчю від дня народження поета-футуриста [[Михайль Семенко|Михайля Семенка]]<ref>{{Cite web |url=http://litakcent.com/2012/03/29/rik-myhajlja-semenka-rozpochavsja-foto/ |title=Рік Михайля Семенка розпочався! |accessdate=30 травня 2013 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20120402112156/http://litakcent.com/2012/03/29/rik-myhajlja-semenka-rozpochavsja-foto/ |archivedate=2 квітня 2012 |deadurl=yes }}</ref>. В організації проєкту «Рік Семенка» брав активну участь поет і журналіст [[Коцарев Олег Олександрович|Олег Коцарев]]. «Рік Семенка» — це дискусії, літературні читання, лекції (зокрема, лекція мистецтвознавця Дмитра Горбачова «Під знаком Семенка»), а також «Ніч поезії і музики нон-стоп» на [[Book Forum Lviv|Форумі видавців у Львові]], присвячена Семенкові. Підсумки «Року Семенка» були підведені на заході «Виставка поетів ім. Михайля Семенка» в Національному музеї літератури України, де поет і видавець [[Малкович Іван Антонович|Іван Малкович]] анонсував видання вибраних поезій Михайля Семенка в серії «УПА»<ref>[http://gazeta.ua/articles/culture/_u-kievi-vidbulasya-vistavka-molodih-poetiv-avangardistiv-yaki-nasliduyut-mihajly/475162#photo-3 У Києві відбулася виставка молодих поетів-авангардистів]</ref>. Проєкт підтримав племінник Михайля Семенка — Марко Миколайович Семенко.

«Рік Семенка» супроводжувався дослідженням біографії письменника та інформуванням про його перебіг читачів групи «[https://www.facebook.com/groups/rik.semenka/?fref=ts Рік Семенка]» на фейсбуку. За підсумками дослідження опублікована біогафічна стаття про поета «[http://litakcent.com/2012/12/27/myhajl-semenko-vid-futuryzmu-do-teroryzmu/ Михайль Семенко: від футуризму до тероризму]»<ref>[Любов Якимчук. Михайль Семенко: від футуризму до тероризму http://litakcent.com/2012/12/27/myhajl-semenko-vid-futuryzmu-do-teroryzmu/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131221020706/http://litakcent.com/2012/12/27/myhajl-semenko-vid-futuryzmu-do-teroryzmu/ |date=2013-12-21 }}]</ref>, яку написала Якимчук.

Любов є організаторкою низки літературних проєктів «100 років футуризму. Ремонт Шевченка», «Ліжко для кохання» (за мотивами творчості художника Василя Єрмілова), «Тур футуристів Донбасом», «Аеробіка для обличчя» та інших.

Любов є кураторкою літературної програми культурного форуму «ДонКульт» у Львові (червень 2015) та була кураторкою літературної програми його логічного продовження — форуму «ПогранКульт — GaliciaKult» у Харкові (жовтень 2016).

31 грудня 2015 року Любов Якимчук разом із культурною менеджеркою і поеткою Галиною Танай розпочали культурний проєкт «Метро до Кибинець»[http://litakcent.com/2015/12/30/do-dnja-narodzhennja-semenka-zapuskajut-metro-do-kybynec/]. Ідеться про організацію культурних подій у [[Кибинці|Кибинцях]], де народився поет Михайль Семенко.

== Участь у фестивалях ==
Любов Якимчук є учасницею десятків українських та європейських фестивалів.

Серед європейських фестивалів — ''Warszawskie Targi Książki'' (Польща, 2010), ''Stockholms Intrenationella Poesifestiva''l (Стокгольм, Швеція, 2014), ''Europejski Stadion Kultury'' (Ряшів, Польща, 2012), Міжнародний конгрес ''Werte und Wandel'' (Берлін, 2014), фестиваль ''Poznań Poetów'' (Познань, Польща, 2015), словацький франкофонний фестиваль ''Cap à l´Est'' (Банська Штявниця, Словаччина, 2015), Міжнародний поетичний фестиваль [http://stralcou-fest.by/ ''Вершы на асфальце''] (Мінськ, 2016).

Серед українських фестивалів — Міжнародний літературний фестиваль [[Форум видавців у Львові|Форуму видавців у Львові]], [[Міжнародний поетичний фестиваль MERIDIAN CZERNOWITZ]], [[ГОГОЛЬFEST]], Міжнародний музично-мистецький фестиваль [[Арт-Поле]], [http://fortmissia.com/ Міжнародний українсько-польський фестиваль FortMissia], Літературно-мистецький фестиваль «Київська Барикада», [[День Незалежності з Махном|Музично-літературний андерграундовий фестиваль «День Незалежності з Махном»]], Форум «Донкульт — Мистецькі надра».

Вона є учасницею «Поетичного десанту», циклу мистецьких виступів, організованих Сергієм Жаданом у грудні 2014 року у прифронтових містах — Слов'янську, Сєвєродонецьку, Краматорську та Рубіжному. Також виступала в турі письменників Донбасом «Говорити. Слухати» у Сватовому, Старобільську, Лисичанську в травні 2015 року. 2014 року здійснила великий тур Україною із презентацією книги «Абрикоси Донбасу». Учасниця літературних зустрічей у Сокальській та Миколаївській виправних колоніях на Львівщині «Читання за ґратами» (разом з [[Андрухович Юрій Ігорович|Юрієм Андруховичем]], [[Крук Галина Григорівна|Галиною Крук]], [[Матевощук Юрій Олександрович|Юрієм Матевощуком]] та [[Шпиковський Микола Григорович|Миколою Шпаковським]]; 2016)

== Нагороди, премії, стипендії ==
* Лауреатка Всеукраїнського конкурсу читаної поезії «Молоде вино» (2007)
* Лауреатка Літературного конкурсу видавництва «Смолоскип» (2008)
* [[Літературна премія імені Богдана-Ігоря Антонича «Привітання життя»|Літературна премія ім. Богдана-Ігоря Антонича]] «Привітання життя» за книгу «, як МОДА» (І місце, 2008)
* Стипендія Міністра культури і національної спадщини Республіки Польща «[[Gaude Polonia]]» (2010)
* [[Літературна премія імені Василя Симоненка НСПУ]] за книгу «, як МОДА» (2010)
* Лауреатка літературного конкурсу «Ноосфера» (2008)
* Лауреатка Всеукраїнського конкурсу радіоп'єс «Відродимо забутий жанр» (за трагедію «Міміка», 2010)
* Премія професора Романа Струця за найкраще маґістерське дослідження «Архітекстуальність верлібру [[Василь Голобородько|Василя Голобородька]]: збірка „Українські птахи в українському краєвиді“»(2011)
* Лавреатка Всеукраїнського літературного конкурсу «Витоки», І місце в номінації «Проза», 2011
* Дипломантка Літературного конкурсу [[Коронація слова 2013|«Коронація слова»]] за п'єсу «Аеробіка для обличчя» (2013)<ref>[http://vsiknygy.net.ua/news/28830/ Переможці конкурсу «Коронація слова — 2013»]{{Недоступне посилання}}</ref>
* Лауреатка Міжнародної «Слов'янської поетичної премії» (2013)
* Лауреатка І премії Міжнародного конкурсу «Коронація Слова» в номінації «Кіносценарії» за кіносценарій художнього фільму «Будинок СЛОВО», написаний у співавторстві з режисером Тарасом [[Томенко Тарас|Томенком]] [https://web.archive.org/web/20150609000849/http://www.newsru.ua/rest/05jun2015/koronatsiia_slova.html](2015).
* Лауреатка премії американського фонду Ковалевих в номінації «Поезія», Нью-Йорк (2017).[http://litakcent.com/2017/10/13/ogolosheno-laureativ-fondu-kovalevih/]
* Лауреатка Національної премії «За подвижництво у державотворенні» ім. Якова Гальчевського (2018).
* Лауреатка І премії конкурсу «Гранд Коронація слова» в номінації «Кіносценарії» (2022)

{{wikiquote|Там, де не ростуть абрикоси, починається Росія (Поема "Абрикоси Донбасу", 2012). = }}

== Бібліографія ==

=== Книги та антології ===

'''Окремі книжки'''
* Якимчук, Любов. У чотирьох стінах (набір шпалерів). — Луганськ: СамВидав-ТиВидав, 2007
* Якимчук, Любов. , як МОДА [Текст]: поезії / Фото К. Мотильової; дизайн А. Московченко. — Львів: Каменяр, 2009. — 76 с.: іл. — (літ. Премія ім. Б.-І. Антонича «Привітання життя»).
* Якимчук, Любов. Абрикоси Донбасу. — Львів: Видавництво Старого Лева, 2015.
* [естонський переклад:] Jakõmtšuk, Ljubov. Donbassi aprikoosid / Tõlge: Mathura. — [Sine loco:] Allikaäärne, 2019.
* [польський переклад:] Lubow Jakymczuk. Morele Donbasy. — Poznań: Wydawnictwo Wojewódzkiej Biblioteki Publicznej i Centrum Animacji Kultury w Poznaniu, 2018
* [англійський переклад] Lyuba Yakimchuk. Apricots of Donbas / translated by edited Oksana Maksymchuk, Max Rosochinsky, Svetlana Lavochkina. — Lost Horse Press, 2021 (USA)

'''Книжки у співавторстві та антології'''
* Мінкін Я., Якимчук Л., Реуцький К., Заславська О. Переворот. — Луганськ: Глобус, 2007. — 128 с.: іл.
* Любов Якимчук. Ніч 10-го року. // Сновиди. Сни українських письменників.- К.: А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА, 2010. — 416 с.
* Любов Якимчук. Луганські зуби, ріки, ноги. // Соломонова Червона Зірка / Упор. Лесь Белей. — К.: Темпора, 2011
* Lubow Jakumczuk. Tow. Dym (poemat)//Cząstki pomarańczy. Nowa poezja ukraińska, Narodowe Centrum Kultury-Korporacja Ha!art, Warszawa-Kraków 2011. (Любов Якимчук. Тов. Дим (поема) Дольки помаранч. Нова українська поезія, Національний Центр Культури-Корпорація «Ha!art», Варшава-Краків 2011.)
* Любов Якимчук. Поезії. // Степ-Step: Поетична антологія. — Львів: Піраміда, 2012. — 196 с. — С.6-23
* Любов Якимчук. Квіти снігу. // Квіткова антологія. — Брустурів: Дискурсус, 2013. — 172 с.

=== Переклади ===
* Вірші Філіпа Б. Вільямса, Олени Дженнінґс, Алексіс Поуп, Каміли Ранкін, Емілі Тодер, Сари В.Швайг / Переклад з англійської Любові Якимчук // Антологія молодої поезії США. Упоряд. Т. Малковича.—К.: А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА, 2016.—260 с.
* «І покоління приходить…». Антологія сучасної ізраїльської поезії / Упоряд. та ред. Ю. Морозюк, А. Дубинська. — К.: Дух і літера, 2012 (Поезію Ефрат Мішорі переклала Любов Якимчук).
* Марюс Бурокас «Я би їхав автобусом полум'я». Пер. з литовської Любов Якимчук. — ШО — 2016 — № 1 — С. 41–44

=== Фільмографія ===
[[Будинок «Слово» (фільм)]], сценарій, 2017 (реж. Тарас Томенко)

== Громадська позиція ==
За активну роботу зі смислами щодо російського вторгнення в Україну отримала Національну премію «За подвижництво у державотворенні» ім. Якова Гальчевського (2018).

У червні 2018 року підтримала відкритий лист діячів культури, політиків і правозахисників із закликом до світових лідерів виступити на захист ув'язненого у Росії українського режисера [[Сенцов Олег Геннадійович|Олега Сенцова]] й інших політв'язнів.<ref>[http://letmypeoplego.org.ua/uk/svitovi-intelektualy-klychut-politykiv-bojkotuvaty-chs-doky-rosiya-ne-zvilnyt-ukrajinskyh-politvyazniv/ Світові інтелектуали закликають політиків бойкотувати ЧС доки Росія не звільнить українських політв'язнів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180623171835/http://letmypeoplego.org.ua/uk/svitovi-intelektualy-klychut-politykiv-bojkotuvaty-chs-doky-rosiya-ne-zvilnyt-ukrajinskyh-politvyazniv/ |date=23 червня 2018 }} 06.06.2018</ref>

== Джерела ==
* [https://ukrainian.voanews.com/a/6521534.html Українська поетеса Любов Якимчук про — виступ на премії Греммі-2022 і значення воєнної літератури. Інтрев'ю]. ukrainian.voanews.com. 9 квітня 2022.
* [https://opinionua.com/2019/05/12/ne-yak-mama-pismennicya-lyubov-yakimchuk-ya-pracyuvala-nad-soboyu-iz-psixoterapevtom/ Інтерв'ю  на сайті «Opinion»] — ''https://opinionua.com'' - «Я працювала над собою із психотерапевтом» (12.05.19)
* Інтерв'ю Андрія Шарого, [http://www.svoboda.org/content/article/27356052.html Радио Свобода] (Росія), 11 листопада 2015
* Інтерв'ю Валентини Клименко, Elle Ukraine, листопад 2015
* Інтерв'ю Тетяни Кисельчук, [http://artmisto.net/2015/11/04/pravila-zhittya-poeta-lyubov-yakimchuk-2/ Artmisto] (Україна), 4 листопада 2015
* Інтерв'ю Ірини Славінської, [http://life.pravda.com.ua/person/2015/08/26/199143/ Українська правда] (Україна), 26 серпня 2015
* Рецензія Олега Коцарева на книгу «Абрикоси Донбасу», газета «[http://www.day.kiev.ua/uk/article/ukrayinci-chytayte/konceptualna-poeziya-v-chas-viyny День]», № 164, 10 вересня 2015
* Інтерв'ю Андрія Портнова, [http://www.historians.in.ua/index.php/en/intervyu/1573-liubov-yakymchuk-poeziia-pid-chas-viiny-stala-bilsh-vahomoiu Historians] (Україна), червень 2015
* Interview by Lina Kalmteg, [http://www.svd.se/kriget-gor-poeterna-stumma_4144123 Svenska Dagbladed] (Sweden), Dec 2014
* [https://web.archive.org/web/20141129022836/http://sho.kiev.ua/article-sho/179051 Із циклу «Розкладання» у журналі «Шо»,] листопад 2014
* Поема «Абрикоси Донбасу», [https://web.archive.org/web/20150402120704/http://sho.kiev.ua/article-sho/5361 журнал «ШО»], червень 2013
* Інтерв'ю про «Жінку, дим і небезпечні предмети», артжурнал AZH<ref>{{Cite web|title = Любов Якимчук про жінку, дим і небезпечні предмети|url = http://www.azh.com.ua/lit/lubov-yakymchuk|website = AZH|accessdate = 2015-12-28|archiveurl = https://web.archive.org/web/20160105194932/http://www.azh.com.ua/lit/lubov-yakymchuk|archivedate = 2016-01-05|deadurl = yes}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160105194932/http://www.azh.com.ua/lit/lubov-yakymchuk |date=2016-01-05 }}</ref>, вересень 2009
* [http://litakcent.com/author/ljubov-jakymchuk ЛітАкцент] (літературна критика Л.Якимчук, авторська сторінка)
* [http://dzyga.com/podcast/2009/04/04/kabi-net-%E2%80%93-lyuba-yakymchuk/ Літературний подкаст «кабі.net» з Любою Якимчук, 4 квітня 2009]{{Недоступне посилання|date=серпень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} (розмова в «Кабінеті» з Л.Якимчук)
* [http://www.bukvoid.com.ua/library/lyubov_yakimchuk/ Вірші на «Буквоїді»]
* Оксана Чиста. Про літературу з Любов'ю // Голос України — 2009 — № 129 (стаття про авторську передачу Л.Якимчук «Літературна кав'ярня» на радіо «Культура» (Національна радіокомпанія України))
* Ю. І. Садловський. Словник футуризму. — Тернопіль: Навчальна книга — Богдан, 2013

== Примітки ==
{{примітки|2}}

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Українські прозаїки]]
[[Категорія:Українські літературознавці]]
[[Категорія:Українські журналістки]]
[[Категорія:Письменники Луганська]]
[[Категорія:Випускники Національного університету «Києво-Могилянська академія»]]
[[Категорія:Українські жінки — літературні критики]]
[[Категорія:Жінки — літературні критики]]
[[Категорія:Лауреати літературного конкурсу видавництва «Смолоскип»]]
[[Категорія:Дипломанти «Коронації слова»]]
[[Категорія:Коронація слова 2013]]

title: Любов Якимчук

Народилася: 19 листопада 1985 (39 років) · Первомайськ, Українська РСР, СРСР

Громадянство: Україна

Національність: українка

Діяльність: поетка, сценаристка

Сфера роботи: література, поезія, проза і кіносценаристикаd

Знання мов: українська і англійська

Мова творів: українська

Напрямок: поезія, проза, кіносценарій, п'єса

Премії: Міжнародна «Слов'янська поетична премія», Літературна премія ім. Богдана-Ігоря Антонича, премія видавництва «Смолоскип», національна премія «За подвижництво у державотворенні» ім. Якова Гальчевського, Гранд Коронація слова в номінації «Кіносценарії».