text:
# Еміль Нольде
Емі́ль Но́льде (нім. Emil Nolde, справжнє ім'я Ганс Еміль Гансен; 7 серпня 1867 — 13 квітня 1956) — німецько-данський  живописець і гравер. Один із перших експресіоністів, учасник артгурту «Die Brücke». Вважається одним із видатних художників XX століття, які малювали олією та аквареллю. Відомий своєю енергійною манерою і виразним вибором кольорів. У його роботах часто з'являються золотисто-жовті й темно-червоні кольори, які дають світлові й похмурі тони. Його акварелі включають у себе живі, задумливі пейзажі і яскраві квіти. Нольде здобув славу завдяки своїм виразним кольоровим рішенням.

## Життєпис
Ганс Еміль Хансен народився неподалік від села Нольде (з 1920 року частина муніципалітету Буркал у Південній Ютландії, Данія), у прусському князівстві Шлезвіг.
Виріс на фермі. Його батьки, побожні протестанти, походили з фризьких і данських селян. Еміль зрозумів, що він непридатний для фермерського життя й не схожий на своїх трьох братів. Між 1884 і 1891 роками навчався на різьбяра та ілюстратора у Фленсбурзі і працював на меблевих фабриках. Подорожував у Мюнхені, Карлсруе й Берліні.

## Основні твори
До найважливіших творів, написаних олією, відносять:
- «Читання молодої жінки» (1906),
- «Квітковий сад» (1908),
- «Танець навколо Золотого теля», 1910
- «Молода пара» (1913),
- «Квіти і хмари» (1933).[13]

Праця «Пророк» (1912), що зберігається в Музеї сучасного мистецтва в Нью-Йорку, вважається найважливішою гравюрою і водночас іконою мистецтва ХХ століття.
До творчості Еміля Нольде знову звернули увагу після того, як картину під назвою «Квітковий сад (Чорнобривці)» (1917—1919), яка виставлена в Музеї сучасного мистецтва (Стокгольм, Швеція) й оцінена в 4 млн. $, виявив Отто Натан Дойч, німецько-єврейський утікач, чиї спадкоємці, зокрема й ті, що пережили Голокост, попросили повернути її. 2007 року шведський уряд своїм рішенням зобов'язав музей розрахуватися зі спадкоємцями. Картину продали шведському музеї на аукціоні у Швейцарії 1967 року.
На початку XXI сторіччя картини Нольде оцінюються в кілька мільйонів доларів на аукціонах, що проводяться провідними міжнародними аукціонними будинками. 8 лютого 2012 картину «Квітковий сад» (1908) продали на аукціоні Сотбі в Лондоні за $ 3 272 673.

## Галерея
- «Поховання Ісуса Христа», 1915

title: Еміль Нольде

wikitext:
{{Художник
| Ім'я                = Еміль Нольде
| Оригінал імені      = {{lang-de|Emil Nolde}}
| Фото                = WP Emil Nolde.jpg
| Ширина              =
| Підпис              =
| Ім'я при народженні = Ганс Еміль Хансен
| Дата народження     = 7.8.1867
| Місце народження    = Нольде, [[Пруссія (держава)|Пруссія]]
| Дата смерті         = 13.4.1956
| Місце смерті        = [[Нойкірхен (Північна Фризія)|Зеєбюль]]
| Національність      =
| Громадянство        = {{DEU}}
| Жанр                = [[живопис]]
| Навчання            =
| Напрямок            = [[експресіонізм]]
| Роки творчості      =
| Покровитель         =
| Вплив               =
| Вплив на            =
| Твори               =
| Нагороди            = {{Pour le Mérite}}
| Премії              =
| Звання              =
| Автограф            = [[Файл:Nolde autograph.png|90px]]
| Сайт                =
}}
{{Також|Нольде}}

'''Емі́ль Но́льде''' ({{lang-de|Emil Nolde}}, справжнє ім'я ''Ганс Еміль Гансен''; [[7 серпня]] [[1867]] — 13 квітня 1956) — [[Німці|німецько]]-[[Данці|данський ]] [[живопис]]ець і гравер. Один із перших [[Експресіонізм|експресіоністів]], учасник артгурту «[[Міст (артгурт)|Die Brücke]]». Вважається одним із видатних художників XX століття, які малювали [[Олійний живопис|олією]] та [[Акварель|аквареллю]]. Відомий своєю енергійною манерою і виразним вибором кольорів. У його роботах часто з'являються золотисто-жовті й темно-червоні кольори, які дають світлові й похмурі тони. Його акварелі включають у себе живі, задумливі пейзажі і яскраві квіти. Нольде здобув славу завдяки своїм виразним кольоровим рішенням.

== Життєпис ==
[[Файл:EmilNolde-Blumengarten(ohne+Figur)1908.jpg|220px|міні|ліворуч|«Квітковий сад» (1908)]]
Ганс Еміль Хансен народився неподалік від села Нольде (з 1920 року частина муніципалітету Буркал у [[Південна Ютландія|Південній Ютландії]], [[Данія]]), у прусському князівстві [[Шлезвіг]].

Виріс на фермі. Його батьки, побожні протестанти, походили з фризьких і данських селян. Еміль зрозумів, що він непридатний для фермерського життя й не схожий на своїх трьох братів. Між 1884 і 1891 роками навчався на різьбяра та ілюстратора у [[Фленсбург|Фленсбурзі]] і працював на меблевих фабриках. Подорожував у [[Мюнхен]]і, [[Карлсруе]] й [[Берлін]]і.

== Основні твори ==
[[Файл:Dance Around the Golden Calf (1910).jpg|220px|міні|ліворуч|«Танець навколо Золотого теля», 1910]]
До найважливіших творів, написаних олією, відносять:

* '' «Читання молодої жінки» (1906),
* '' «Квітковий сад» (1908),
* '' «Танець навколо Золотого теля», 1910
* '' «Молода пара» (1913),
* ''«Квіти і хмари» (1933).<ref>''Labedzki Annette''. Emil Nolde — The German Expressionist Master of Darkness. Ezine Articles.</ref>

Праця «''Пророк''» (1912), що зберігається в [[Музей сучасного мистецтва (Нью-Йорк)|Музеї сучасного мистецтва в Нью-Йорку]], вважається найважливішою [[Ксилографія|гравюрою]] і водночас іконою мистецтва ХХ століття.

До творчості Еміля Нольде знову звернули увагу після того, як картину під назвою «Квітковий сад (Чорнобривці)» (1917—1919)<ref>[http://www.artknowledgenews.com/2009-09-10-00-08-12-swedens-moderna-museet-reaches-settlement-with-heirs-of-stolen-emil-nolde-painting.html Painting and Press Release] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120320145418/http://www.artknowledgenews.com/2009-09-10-00-08-12-swedens-moderna-museet-reaches-settlement-with-heirs-of-stolen-emil-nolde-painting.html |date=2012-03-20 }} in Art Knowledge News</ref>, яка виставлена в [[Музей сучасного мистецтва (Стокгольм)|Музеї сучасного мистецтва]] ([[Стокгольм]], [[Швеція]]) й оцінена в 4 млн. $, виявив Отто Натан Дойч, німецько-єврейський утікач, чиї спадкоємці, зокрема й ті, що пережили [[Голокост]], попросили повернути її. 2007 року шведський уряд своїм рішенням зобов'язав музей розрахуватися зі спадкоємцями. Картину продали шведському музеї на аукціоні у Швейцарії 1967 року.<ref>Hickley, Catherine. «[http://www.bloomberg.com/apps/news?pid=20601088&sid=aACQMX.YcsVg&refer=muse Nazi Victim's Heirs Lose Patience With Sweden on Art (Update1)]». Bloomberg L.P., 29 January 2008.</ref>

На початку XXI сторіччя картини Нольде оцінюються в кілька мільйонів доларів на аукціонах, що проводяться провідними міжнародними аукціонними будинками. [[8 лютого]] [[2012]] картину «Квітковий сад» (1908) продали на аукціоні [[Сотбі]] в [[Лондон]]і за $ 3 272 673.

== Галерея ==
<gallery>
Emil Nolde Die Grablegung 1915.jpg||«Поховання Ісуса Христа», 1915
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20110725133757/http://www.museen-sh.de/ml/digicult.php?digiID=200.6881224&pid=&t=&s=2&sparte=&ps=1 Emil Nolde Selection from Museumsportal Schleswig-Holstein]
* [http://www.ludorff.com/ap/nolde/noldee.html Available Works & Biography] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20091005083702/http://www.ludorff.com/ap/nolde/noldee.html |date=5 жовтня 2009 }} Galerie Ludorff, Düsseldorf, Germany
* [http://www.nolde-stiftung.de/index.php?LANG=EN Emil Nolde Foundation, Seebüll, Germany] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160306034636/http://nolde-stiftung.de/index.php?lang=en |date=6 березня 2016 }}

[[Категорія:Художники-експресіоністи Німеччини]]
[[Категорія:Німецькі графіки]]
[[Категорія:Німецькі художники XIX століття]]
[[Категорія:Німецькі пейзажисти]]
{{ВП-портали|Мистецтво|Експресіонізм|Біографії}}

{{бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Нольде, Еміль}}
[[Категорія:Кавалери ордена Pour le Mérite (цивільний клас)]]

title: нім. Emil Nolde

При народженні: Ганс Еміль Хансен

Народження: 7 серпня 1867 · Нольде, Пруссія

Смерть: 13 квітня 1956 (88 років)

Поховання: Nolde Museum Seebülld

Національність: данці

Країна: Німеччина

Жанр: живопис

Навчання: Академія Жуліана і Державна академія мистецтв Карлсруе (1890)

Вчитель: Friedrich Fehrd і Adolf Hölzeld

Діяльність: художник, літограф, художник-гравер, фотограф, графік, ксилограф, скульптор, архітектурний кресляр, рисувальник

Напрямок: експресіонізм

Працівник: St. Gallen textile museumd

Член: Міст і Берлінський сецесіон (17 грудня 1910)

Партія: Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини

У шлюбі з: Ada Vilstrupd

Роботи в колекції: Штедель, Естонський художній музей, Художній інститут Чикаго, Музей мистецтв Нельсона-Аткінсаd, Оклендська галерея мистецтвd, Музей Тіссен-Борнемісса, Музей сучасного мистецтва (Нью-Йорк), Національна галерея Вікторії, Тейт, Національна галерея мистецтв, Національна галерея Канади, Музей сучасного мистецтва Сан-Франциско, Музей мистецтва Метрополітен, Міський музей (Амстердам), Національні галереї Шотландіїd, Музей сучасного мистецтва (Стокгольм), Sprengel Museumd, Бруклінський музей, Музей Соломона Гуггенгайма, Державний музей мистецтв, Музей мистецтв округу Лос-Анжелес, Міннеаполіський інститут мистецтва, Баварські державні колекції картин, Художній музей Вірджинії, Nolde Museum Seebülld, Художня галерея Єльського університету, Державні художні зібрання Дрездена, Клівлендський музей мистецтв, Детройтський інститут мистецтв, Художня галерея Олбрайт-Ноксd, Художній музей Джорджіїd, Національна галерея Ірландії, Художній музей Сент-Луїса, Vanderbilt Museum of Artd, Державна картинна галерея (Карлсруе), Королівські музеї витончених мистецтв, Національний музей сучасного мистецтва, Гарвардський художній музей, Princeton University Art Museumd, Busch–Reisinger Museumd, Музей Фолькванг, Стара національна галерея, Гамбурзька картинна галерея, Нова національна галерея, Buchheim Museum of Imaginationd, Музей мистецтва та історії культури, Lehmbruck Museumd, Print Collectiond, Альбертіна, Художній музей Базеля, Берлінська галереяd, Дрезденська картинна галерея, Altonaer Museumd, Hessian State Museum Darmstadtd, Angermuseumd, Saarland Museumd, Kulturhistorisches Museum Magdeburgd, Kaiser Wilhelm Museumd, Kunstmuseum Mülheim an der Ruhrd, Q1792617?, Niedersächsisches Landesmuseum für Kunst und Kulturgeschichted, Dresden City Museumd, Ulmer Museumd, Moritzburg Art Museumd, Національний музей, галерея Бельведер, Kunsthalle Kield, Kunsthalle Mannheimd, Музей образотворчих мистецтв, Museum Ludwigd, Brücke Museumd, Museum Behnhaus Drägerhausd, Kunstsammlung Jenad, Kunsthaus Zürichd, Museumsberg Flensburgd, Eskenazi Museum of Artd і Державна галерея мистецтв (Штутгарт)

Нагороди: Орден «Pour le Mérite» (Пруссія)

нім. Emil Nolde: Еміль Нольде у Вікісховищі


text:
# Новошино (Тверська область)
Новошино (рос. Новошино) — присілок в Конаковському районі Тверської області Російської Федерації.
Населення становить 75 осіб. Входить до складу муніципального утворення Вахонинське сільське поселення.

## Історія
Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Вахонинське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 75   |

wikiname: ukwiki

title: Новошино (Тверська область)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Новошино
|назва ін.       = Новошино
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Тверська область]]
|район           = [[Конаковський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Вахонинське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 75
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Тверська область
}}
'''Новошино''' ({{lang-ru|Новошино}}) — [[присілок]] в [[Конаковський район|Конаковському районі]] [[Тверська область|Тверської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 75 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Вахонинське сільське поселення]].

== Історія ==

Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Вахонинське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/936008866 |title=Закон Тверской области от 28 февраля 2005 года N 31-зо «Об установлении границ муниципальных образований, входящих в состав территории муниципального образования Тверской области „Конаковский район“, и наделении их статусом городского, сельского поселения» |access-date=2019-09-23 |archive-date=2016-03-04 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304215443/http://docs.cntd.ru/document/936008866 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Новошино (Тверская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Конаковський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Конаковського району]]

title: присілок Новошино

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Тверська область

Муніципальний район: Конаковський район

Поселення: Вахонинське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)


text:
# Міхал Шкварка
Міхал Шкварка (словац. Michal Škvarka, нар. 19 серпня 1992, Мартін) — словацький футболіст, півзахисник угорського клубу «Дьєр».

## Клубна кар'єра
Народився 19 серпня 1992 року в місті Мартін. Вихованець футбольної школи клубу «Жиліна». Дебютував у першій команді 26 квітня 2009 року у віці 16 років в матчі проти «Нітри» і загалом у першому сезоні 2008/09 зіграв у двох матчах чемпіонату, а наступного з'являвся п'ять разів і виборов титул чемпіона Словаччини.
Так і не закріпившись у рідній команді і у липні 2011 року перейшов на правах оренду в «Земплін» (Михайлівці), де провів сезон 2011/12, а другу половину 2012 року відіграв в оренді за іншу місцеву команду ВіОн (Злате Моравце). Повернувшись на початку 2013 року у «Жиліну», Шкварка став основним гравцем команди, а згодом і капітаном команди. Найвдалішим для Міхала став сезон 2016/17, в якому півзахисник забив 14 голів у 31 матчі чемпіонату, а команда стала чемпіоном країни.
Своєю грою за останню команду знову привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Жиліна», до складу якого повернувся 2012 року. Цього разу відіграв за команду з Жиліни наступні сім сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Жиліни», був основним гравцем команди.
19 червня 2019 року за 200 тис. євро перейшов в угорський «Ференцварош», підписавши з командою трирічну угоду. У першому ж сезоні Шкварка став з командою чемпіоном Угорщини, хоча і не був основним гравцем, зігравши лише у 15 іграх чемпіонату, у більшості з яких виходячи на заміну. Станом на 2 жовтня 2020 року відіграв за клуб з Будапешта 15 матчів в національному чемпіонаті.

## Виступи за збірні
2008 року дебютував у складі юнацької збірної Словаччини (U-17), загалом на юнацькому рівні взяв участь у 9 іграх, відзначившись 3 забитими голами.
Протягом 2012—2014 років залучався до складу молодіжної збірної Словаччини, з якою брав участь у кваліфікації на молодіжне Євро-2015, де словаки дійшли до плей-оф раунду.
У січні 2017 року тренер національної збірної Словаччини Ян Козак викликав Шкварку до складу команди, що складалася в основному з гравців словацького чемпіонату на збори в Об'єднаних Арабських Еміратах, де словацька команда зіграла підготовчі матчі з Угандою та Швецією. Міхал дебютував 8 січня в Абу-Дабі проти Уганди (1:3), а також за кілька днів, 12 січня, зіграв і проти Швеції (0:6).

## Титули і досягнення
- Чемпіон Словаччини (2):

«Жиліна»: 2009–10, 2016–17
- Володар Суперкубка Словаччини (2):

«Жиліна»: 2010
- Чемпіон Угорщини (2):

«Ференцварош»: 2019–20, 2020–21

title: Міхал Шкварка

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Міхал Шкварка
| зображення = Michal Škvarka.jpg
| підпис =
| місце-народження = [[Мартін (місто)|Мартін]]
| країна-народження = [[Чехословаччина]]
| дата-народження = 19.8.1992
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =  {{Прапорець|HUN}} [[Дьєр (футбольний клуб)|«Дьєр»]]
| позиція = [[півзахисник]]
| номер  = 92
| юнацькі-роки = 2006–2009
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|SVK}} [[Жиліна (футбольний клуб)|«Жиліна»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2009–2019 | {{Прапорець|SVK}} | [[Жиліна (футбольний клуб)|«Жиліна»]] | 201 |44}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2012 |{{оренда}} {{Прапорець|SVK}} | [[Земплін (Михайлівці)|«Земплін»]] | 29 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2012 |{{оренда}} {{Прапорець|SVK}} | [[ВіОн (Злате Моравце)|ВіОн]] | 18 |3}}
{{Футболіст рядок 0|2019–2021 | {{Прапорець|HUN}} | «[[Ференцварош]]» | 26 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2021–2022 | {{Прапорець|POL}} | [[Вісла (Краків)|«Вісла» (Краків)]] | 28 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2022–2023 | {{Прапорець|GRE}} | [[Левадіакос (футбольний клуб)|«Левадіакос»]] | 15 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2023–     | {{Прапорець|HUN}} | [[Дьєр (футбольний клуб)|«Дьєр»]] | 7 |1}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|2008–2010 | {{Прапорець|SVK}} | [[Юнацька збірна Словаччини з футболу (U-17)|Словаччина U-17]] | 3 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2010–2012 | {{Прапорець|SVK}} | [[Юнацька збірна Словаччини з футболу (U-19)|Словаччина U-19]] | 12 |3}}
{{Футболіст рядок 1|2012–2014 | {{Прапорець|SVK}} | [[Молодіжна збірна Словаччини з футболу|Словаччина U-21]] | 2 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2017      | {{Прапорець|SVK}} | [[збірна Словаччини з футболу|Словаччина]] | 2 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 4 вересня 2023
| збірна-поновлення = 2 жовтня 2020
}}
'''Міхал Шкварка''' ({{lang-sk|Michal Škvarka}}, {{нар}} [[19 серпня]] [[1992]], [[Мартін (місто)|Мартін]]) — словацький [[футболіст]], [[півзахисник]] угорського клубу [[Дьєр (футбольний клуб)|«Дьєр»]].

== Клубна кар'єра ==
Народився [[19 серпня]] [[1992]] року в місті [[Мартін (місто)|Мартін]]. Вихованець футбольної школи клубу [[Жиліна (футбольний клуб)|«Жиліна»]]. Дебютував у першій команді 26 квітня 2009 року у віці 16 років в матчі проти «Нітри» і загалом у першому сезоні 2008/09 зіграв у двох матчах чемпіонату, а наступного з'являвся п'ять разів і виборов титул [[Чемпіонат Словаччини з футболу|чемпіона Словаччини]].

Так і не закріпившись у рідній команді і у липні 2011 року перейшов на правах оренду в [[Земплін (Михайлівці)|«Земплін» (Михайлівці)]]<ref>[http://www.profutbal.sk/clanok121388.htm Michalovce sa posilnili aj o trojicu mladých Žilinčanov] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150924082257/http://www.profutbal.sk/clanok121388.htm |date=2015-09-24 }} 23.06.2011, profutbal.sk</ref>, де провів сезон 2011/12, а другу половину 2012 року відіграв в оренді за іншу місцеву команду [[ВіОн (Злате Моравце)]]. Повернувшись на початку 2013 року у «Жиліну», Шкварка став основним гравцем команди, а згодом і капітаном команди. Найвдалішим для Міхала став [[Фортуна ліга 2016—2017|сезон 2016/17]], в якому півзахисник забив 14 голів у 31 матчі чемпіонату, а команда стала чемпіоном країни.

Своєю грою за останню команду знову привернув увагу представників тренерського штабу клубу [[Жиліна (футбольний клуб)|«Жиліна»]], до складу якого повернувся 2012 року. Цього разу відіграв за команду з [[Жиліна|Жиліни]] наступні сім сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Жиліни», був основним гравцем команди.

19 червня 2019 року за 200 тис. євро перейшов в угорський «[[Ференцварош]]», підписавши з командою трирічну угоду. У першому ж сезоні Шкварка став з командою чемпіоном Угорщини, хоча і не був основним гравцем, зігравши лише у 15 іграх чемпіонату, у більшості з яких виходячи на заміну. Станом на 2 жовтня 2020 року відіграв за клуб з [[Будапешт]]а 15 матчів в національному чемпіонаті.

== Виступи за збірні ==
2008 року дебютував у складі [[Юнацька збірна Словаччини з футболу (U-17)|юнацької збірної Словаччини (U-17)]], загалом на юнацькому рівні взяв участь у 9 іграх, відзначившись 3 забитими голами.

Протягом 2012—2014 років залучався до складу [[Молодіжна збірна Словаччини з футболу|молодіжної збірної Словаччини]], з якою брав участь у [[Молодіжний чемпіонат Європи з футболу 2015 (кваліфікація)|кваліфікації на молодіжне Євро-2015]]<ref name=barrage>[http://sport.sme.sk/c/7373510/mladi-slovaci-vyhrali-v-holandsku-10-a-postupili-do-baraze-o-me.html Mladí Slováci vyhrali v Holandsku 1:0 a postúpili do baráže o ME] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201015031201/https://sport.sme.sk/c/7373510/mladi-slovaci-vyhrali-v-holandsku-10-a-postupili-do-baraze-o-me.html |date=15 жовтня 2020 }}, SME.sk, процитовано 8.9.2014</ref>, де словаки дійшли до плей-оф раунду.

У січні 2017 року тренер [[Збірна Словаччини з футболу|національної збірної Словаччини]] [[Ян Козак (футболіст, 1954)|Ян Козак]] викликав Шкварку до складу команди, що складалася в основному з гравців словацького чемпіонату на збори в Об'єднаних Арабських Еміратах, де словацька команда зіграла підготовчі матчі з Угандою та Швецією. Міхал дебютував 8 січня в [[Абу-Дабі]] проти Уганди (1:3)<ref>{{cite web |title=Prípravný futbalový zápas: Slovensko prehralo s Ugandou 1:3 |url=http://www.sportinak.sk/online-prenos-pripravny-zapas-futbal--slovensko---uganda |website=www.sportinak.sk |accessdate=5 жовтня 2020 |language=sk |archive-date=30 серпня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170830061730/http://www.sportinak.sk/online-prenos-pripravny-zapas-futbal--slovensko---uganda }}</ref>, а також за кілька днів, 12 січня, зіграв і проти Швеції (0:6)<ref>{{cite web |title=Slováci prehrali so Švédskom 0:6. To je niečo strašné, hovorí Kozák |url=http://www.sportinak.sk/online-prenos-pripravny-zapas-futbal--slovensko---svedsko-teraz |website=www.sportinak.sk |accessdate=5 жовтня 2020 |language=sk |archive-date=30 серпня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170830061727/http://www.sportinak.sk/online-prenos-pripravny-zapas-futbal--slovensko---svedsko-teraz }}</ref>.

== Титули і досягнення ==
* [[Чемпіонат Словаччини з футболу|Чемпіон Словаччини]] '''(2)''':
: [[Жиліна (футбольний клуб)|«Жиліна»]]: [[Цоргонь ліга 2009—2010|2009–10]], [[Чемпіонат Словаччини з футболу 2016—2017|2016–17]]
* Володар [[Суперкубок Словаччини з футболу|Суперкубка Словаччини]] '''(2)''':
: [[Жиліна (футбольний клуб)|«Жиліна»]]: [[Суперкубок Словаччини з футболу 2010|2010]]
* [[Чемпіонат Угорщини з футболу|Чемпіон Угорщини]] '''(2)''':
: «[[Ференцварош]]»: [[Чемпіонат Угорщини з футболу 2019—2020|2019–20]], [[Чемпіонат Угорщини з футболу 2020—2021|2020–21]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{UEFA player}}
* {{Transfermarkt}}
* {{Soccerway}}
* {{NFT player|66176}}

{{нк}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Шкварка, Міхал}}
[[Категорія:Словацькі футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Словаччини з футболу]]
[[Категорія:Гравці збірної Словаччини з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Жиліни»]]
[[Категорія:Футболісти «Земпліна» (Михайлівці)]]
[[Категорія:Футболісти «ВіОна»]]
[[Категорія:Футболісти «Ференцвароша»]]
[[Категорія:Футболісти «Вісли» (Краків)]]
[[Категорія:Футболісти «Левадіакоса»]]
[[Категорія:Футболісти «Дьєра»]]
[[Категорія:Словацькі футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Угорщині]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Польщі]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Греції]]
[[Категорія:Спортсмени Мартіна (міста)]]

title: Особисті дані

Народження: 19 серпня 1992 (32 роки)

Громадянство: Словаччина

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Дьєр»

title: Юнацькі клуби

«Жиліна»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Жиліна» · 201 · (44)

→ «Земплін» · 29 · (2)

→ ВіОн · 18 · (3)

«Ференцварош» · 26 · (1)

«Вісла» (Краків) · 28 · (2)

«Левадіакос» · 15 · (1)

«Дьєр» · 7 · (1)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Словаччина U-17 · 3 · (1)

Словаччина U-19 · 12 · (3)

Словаччина U-21 · 2 · (0)

Словаччина · 2 · (0)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 4 вересня 2023.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 2 жовтня 2020.


text:
# Семьоновський (Тогучинський район)
Семьоновський (рос. Семёновский) — селище у Тогучинському районі Новосибірської області Російської Федерації.
Входить до складу муніципального утворення Усть-Каменська сільрада. Населення становить 54 особи (2010).

## Історія
Згідно із законом від 2 червня 2004 року органом місцевого самоврядування є Усть-Каменська сільрада.

## Населення
| 2002 | 2007 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 55   | ↗69  | ↘54  |

title: Семьоновський (Тогучинський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = селище
|тип_род         =
|назва           = Семьоновський
|назва ін.       = Семёновский
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Новосибірська область]]
|район           = [[Тогучинський район]]
|міський округ   =
|поселення       =
|рада            = [[Усть-Каменська сільрада]]
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 54 (2010){{RUS-NVS-census}}
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси =
|телефонний код  =
|часовий пояс    =
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        =
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       =
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       =
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       =
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             =
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Новосибірська область
}}
'''Семьоновський''' ({{lang-ru|Семёновский}}) — [[селище]] у [[Тогучинський район|Тогучинському районі]] [[Новосибірська область|Новосибірської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Входить до складу муніципального утворення [[Усть-Каменська сільрада]]. Населення становить 54 особи (2010).{{RUS-NVS-census}}

== Історія ==
Згідно із законом від [[2 червня]] [[2004]] року органом місцевого самоврядування є [[Усть-Каменська сільрада]]<ref>[http://docs.cntd.ru/document/5415546 Закон Новосибирской области от 2 июня 2004 года № 200-ОЗ «О статусе и границах муниципальных образований Новосибирской области»] {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==
{{Населення РФ|Семёновский (Тогучинский район)}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Тогучинський район}}
{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Селища Новосибірської області]]

[[Категорія:Населені пункти Тогучинського району]]

title: селище Семьоновський

Суб'єкт Російської Федерації: Новосибірська область

Муніципальний район: Тогучинський район

Поселення: Усть-Каменська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Семьоновський · Семьоновський


text:
# Сольники-Мале
Сольники-Мале (пол. Solniki Małe) — село в Польщі, у гміні Берутув Олесницького повіту Нижньосілезького воєводства.
Населення — 274 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Вроцлавського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 143     | 22                 | 102              | 19                   |
| Жінки    | 131     | 15                 | 83               | 33                   |
| Разом    | 274     | 37                 | 185              | 52                   |

title: Сольники-Мале

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Сольники-Мале
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Solniki Małe}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Solniki Małe.jpg
|опис зображення    =  <!--[[Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Solnikach Małych|kościół w Solnikach Małych]]-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Нижньосілезьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Олесницький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Берутув (гміна){{!}}Берутув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 274
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 71
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = DOL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0872645
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Сольники-Мале''' ({{lang-pl|Solniki Małe}}) — село в Польщі, у [[Берутув (гміна)|гміні Берутув]] [[Олесницький повіт|Олесницького повіту]] [[Нижньосілезьке воєводство|Нижньосілезького воєводства]].
Населення — {{formatnum:274}} {{МНОЖИНА:274|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Вроцлавське воєводство (1975–1998)|Вроцлавського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=143 |ЧолПре=22 |ЧолПрац=102 |ЧолПост=19
|Жін=131 |ЖінПре=15 |ЖінПрац=83 |ЖінПост=33
|Разом=274 |РазомПре=37 |РазомПрац=185 |РазомПост=52
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Берутув}}

[[Категорія:Села Олесницького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Нижньосілезьке воєводство

Повіт: Олесницький повіт

Гміна: Берутув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: DOL

OSM: ↑2942231 ·R (Гміна Берутув)


text:
# Гладстон (Міссурі)
Гладстон (англ. Gladstone) — місто (англ. city) в США, в окрузі Клей штату Міссурі. Населення — 27 063 особи (2020).

## Географія
Гладстон розташований за координатами 39°12′47″ пн. ш. 94°33′32″ зх. д. / 39.21306° пн. ш. 94.55889° зх. д. (39.212980, -94.558956).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 20,87 км², з яких 20,86 км² — суходіл та 0,01 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 25 410 осіб у 11 182 домогосподарствах у складі 6859 родин. Густота населення становила 1217 осіб/км².  Було 12148 помешкань (582/км²).
Расовий склад населення:
| - 85,8 % — білих - 5,2 % — чорних або афроамериканців - 1,7 % — азіатів - 0,6 % — вихідців з тихоокеанських островів - 0,6 % — корінних американців - 2,6 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 3,5 %. Частка іспаномовних становила 7,3 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 21,3 % — особи молодші 18 років, 61,1 % — особи у віці 18—64 років, 17,6 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,7 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 91,9 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 88,8 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 64 809 доларів США (медіана — 52 426), а середній дохід на одну сім'ю — 75 930 доларів (медіана — 62 281). Медіана доходів становила 46 565 доларів для чоловіків та 37 582 долари для жінок. За межею бідності перебувало 12,1 % осіб, у тому числі 15,6 % дітей у віці до 18 років та 4,3 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 12 953 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 20,9 %, роздрібна торгівля — 13,0 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 12,0 %, виробництво — 11,4 %.

title: Гладстон (Міссурі)

wikitext:
{{Otherplaces|Гладстон}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Гладстон
|оригінальна назва  = {{lang-en|Gladstone}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Міссурі (штат){{!}}Міссурі
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Клей (округ, Міссурі)|Клей]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 20,87
|висота центру НП   = 286
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 1217,54
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −6
|DST                    = −5
|телефонний код         = 816
|поштовий індекс        = 64100-64199
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2927190
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Гладстон''' ({{lang-en|Gladstone}}) — місто ({{lang-en|city}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Клей (округ, Міссурі)|Клей]] штату [[Міссурі (штат)|Міссурі]]. Населення — {{formatnum:27063}} особи (2020).

== Географія ==
Гладстон розташований за координатами {{Coord|39|12|47|N|94|33|32|W|type:city_region:US-DE}} (39.212980, -94.558956){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 20,87 км², з яких 20,86 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,01 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1960 = 14502
| 1970 = 23422
| 1980 = 24990
| 1990 = 26243
| 2000 = 26365
| 2010 = 25410
| 2020 = 27063
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало {{formatnum:25410}} осіб у {{formatnum:11182}} домогосподарствах у складі {{formatnum:6859}} родин. [[Густота населення]] становила 1217 осіб/км².  Було 12148 помешкань (582/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 85,8 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 5,2 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 1,7 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,6 % — вихідців з [[Тихий океан|тихоокеанських островів]]
* 0,6 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 2,6 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 3,5 %. Частка іспаномовних становила 7,3 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 21,3 % — особи молодші 18 років, 61,1 % — особи у віці 18—64 років, 17,6 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,7 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 91,9 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 88,8 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:64809}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:52426}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:75930}} доларів (медіана — {{formatnum:62281}}). Медіана доходів становила {{formatnum:46565}} доларів для чоловіків та {{formatnum:37582}} долари для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 12,1 % осіб, у тому числі 15,6 % дітей у віці до 18 років та 4,3 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:12953}} особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 20,9 %, роздрібна торгівля — 13,0 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 12,0 %, виробництво — 11,4 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Клей (округ, Міссурі)}}

[[Категорія:Міста Міссурі]]
[[Категорія:Населені пункти округу Клей (Міссурі)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Міссурі

Округ: Клей

Часовий пояс: UTC−6, влітку UTC-5


text:
# Долгополов Олександр Якович
Олександр Долгополов-старший (нар. 10 липня 1964) — колишній професійний тенісист з України, який змагався за Радянський Союз.
Він батько Олександра Долгополова-молодшого, який був чвертьфіналістом на Відкритому чемпіонаті Австралії 2011 року.

## Кар'єра
Олександр Якович Долгополов займав друге місце після Андрія Чеснокова на чемпіонаті Радянської Федерації 1986 року.
У 1987 році він зіграв два одиночних матчі для команди Радянського Союзу з Кубку Девіса проти Туреччини. Він програв свій перший поєдинок Нецвету Деміру в п’яти сетах, але переміг Каю Сайдаса в іншій грі.
Долгополов також грав у тенісі Кубка Девіса за рідну Україну в поєдинку з Джибуті в 1993 році, який відбувся на Мальті. Він з'явився в парній грі разом з Андрієм Медведєвим.
Він був тренером Медведєва з середини 1980-х до 1990-х.  За цей час він також співпрацював з Медведєвим у чотирьох парних турнірах ATP Tour, включаючи Монте-Карло Open 1993.

title: Долгополов Олександр Якович

wikitext:
{{Тенісист
|ім'я_гравця                 =
|фото                        =
|громадянство                =
|місце_проживання            =
|дата_народження             = <!-- дд.мм.рррр -->
|місце_народження            =
|дата_смерті                 = <!-- дд.мм.рррр -->
|місце_смерті                =
|зріст                       =
|вага                        =
|початок_кар'єри             =
|завершення_кар'єри          =
|робоча_рука                 = права
|бекхенд                     =
|тренер                      =
|призові_гроші               = 	$5,732
|одиночні_результати         = 	1–1
|одиночних_титулів           = 0
|найвища_одиночна_позиція    = №504 (28 липня 1986 р.)
|поточна_одиночна_позиція    =
|результати_Australian_Open  =
|результати_Roland_Garros    =
|результати_Wimbledon        =
|результати_US_Open          =
|результати_на_World_Tour_Finals =
|результати_Олімпіади        =
|парні_результати            = 	0–4
|парних_титулів              = 0
|найвища_парна_позиція       = №463 (18 березня 1985 р.)
|результати_парні_Australian_Open  =
|результати_парні_Roland_Garros    =
|результати_парні_Wimbledon        =
|результати_парні_US_Open          =
}}'''Олександр Долгополов-старший''' (нар. 10 липня 1964) — колишній професійний [[Теніс|тенісист]] з [[Україна|України,]] який змагався за [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|Радянський Союз]]. <ref>{{Cite web |url=http://itftennis.com/ProCircuit/players/player/profile.aspx?PlayerID=10000366 |title=ITF Pro Circuit profile |accessdate=25 червня 2021 |archive-date=19 липня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190719195808/https://www.itftennis.com/procircuit/players/player/profile.aspx?playerid=10000366 }}</ref>

Він батько [[Долгополов Олександр Олександрович|Олександра Долгополова-молодшого]], який був чвертьфіналістом на [[Відкритий чемпіонат Австралії з тенісу 2011|Відкритому чемпіонаті Австралії 2011 року]].

== Кар'єра ==
Олександр Якович Долгополов<ref>http://www.ftu.org.ua/members {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210625123555/http://www.ftu.org.ua/members |date=25 червня 2021 }} Почесні члени ФТУ</ref> займав друге місце після [[Чесноков Андрій Едуардович|Андрія Чеснокова]] на чемпіонаті Радянської Федерації 1986 року.

У 1987 році він зіграв два одиночних матчі для команди Радянського Союзу з Кубку Девіса проти Туреччини. Він програв свій перший поєдинок Нецвету Деміру в п’яти сетах, але переміг Каю Сайдаса в іншій грі.

Долгополов також грав у [[Кубок Девіса|тенісі Кубка Девіса]] за рідну [[Збірна України з тенісу в Кубку Девіса|Україну]] в поєдинку з Джибуті в 1993 році, який відбувся на [[Мальта|Мальті]]. Він з'явився в парній грі разом з [[Медведєв Андрій Олегович|Андрієм Медведєвим]]. <ref>{{Cite web |url=http://www.daviscup.com/en/players/player.aspx?id=800179555 |title=Davis Cup profile |accessdate=25 червня 2021 |archive-date=25 червня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210625123220/https://www.daviscup.com/en/players/player.aspx?id=800179555 }}</ref>

Він був тренером Медведєва з середини 1980-х до 1990-х. <ref>''[[The Age]]'',[http://www.theage.com.au/sport/tennis/dolgopolov-a-name-to-note-20110122-1a0qm.html "Dolgopolov a name to note"] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210628071618/https://www.theage.com.au/sport/tennis/dolgopolov-a-name-to-note-20110122-1a0qm.html |date=28 червня 2021 }}, 23 January 2011, Emma Quayle</ref> За цей час він також співпрацював з Медведєвим у чотирьох парних турнірах [[Тур ATP|ATP Tour]], включаючи Монте-Карло Open 1993. <ref name="ATP">{{Cite web |url=http://www.atpworldtour.com/Tennis/Players/Do/O/Oleksandr-Dolgopolov-Sr.aspx |title=ATP World Tour profile |accessdate=25 червня 2021 |archive-date=11 травня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150511160250/http://www.atpworldtour.com/Tennis/Players/Do/O/Oleksandr-Dolgopolov-Sr.aspx }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
{{Портал|Теніс}}
* [https://www.atptour.com/en/players/-/D033/overview Профіль ATP] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210625123553/https://www.atptour.com/en/players/-/D033/overview |date=25 червня 2021 }}{{ref-en}}
* [https://www.itftennis.com/en/players/aleksandr-dolgopolov/800179555/ukr/mt/s/overview/ Профіль ITF] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201010033738/https://www.itftennis.com/en/players/aleksandr-dolgopolov/800179555/ukr/mt/s/overview/ |date=10 жовтня 2020 }}{{ref-en}}
* [https://www.daviscup.com/en/players/player.aspx?id=800179555 Профіль учасника кубку Девіса] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210625123220/https://www.daviscup.com/en/players/player.aspx?id=800179555 |date=25 червня 2021 }}{{ref-en}}
{{Tennis-bio-stub}}
[[Категорія:Українські тенісисти]]
[[Категорія:Радянські тенісисти]]

title: Громадянство

Громадянство: СРСР · Україна

Дата народження: 10 липня 1964 (60 років)

Робоча рука: права

title: Одиночний розряд

title: Парний розряд


text:
# Оборона Гельської коси
Оборона Гельської коси — один з найтриваліших боїв Польської кампанії Другої світової війни.
Близько 3800 військовослужбовців Гельского району під командуванням капітана 1-го рангу («командора», пол. komandor) Влодзімєжа Штаєра (пол. Włodzimierz Steyer) обороняли військово-морську базу польського флоту Гель проти німецьких військ з 9 вересня до 2 жовтня 1939 року.

## До війни
З 1928 року місто Гель був польським військовим портом, тоді як північна частина коси з початку 1920-х років перебувала під керуванням польської армії. У 1936 році ця територія офіційно отримала назву «Укріплений район Гель» (пол. Rejon Umocniony Hel), що увійшов до складу Групи оборони Узбережжя (пол. Grupa Obrony Wybrzeża); тут було розміщено близько 3000 військовослужбовців. Система оборони бази включала 4 гармати «Бофорс» калібру 152,4 мм (батарея № 31 імені Г. Ласковського), дві батареї, кожна з двох гармат калібру 105 мм (№ 32 і № 33), чотири протикорабельні та протиповітряні батареї з двох гармат калібру 75 мм кожна (№ 21, № 41, № 42, № 43), дві батареї ППО з двох гармат калібру 75 мм кожна (№ 22, № 23), одну батарею ППО з восьми 40-мм гармат (№ 24), а також два 120-см прожектори.
Обороняти Гель мав 4-й батальйон «Гель» Корпусу охорони кордону. Планом оборони передбачався насамперед захист портів (Гелю та Ґдині), а також дії на німецьких комунікаціях між Східною Пруссією та іншою територією Німеччини. Для запобігання висадці супротивника навколо Гельської коси повинні були зайняти позиції підводні човни (План «Ворек»).

## Оборона
З першого дня війни (1 вересня) Гель зазнав авіаударів. Протягом першого тижня бойових дій німці змусили частини польської армії «Помор'я» (пол. Armia «Pomorze») відступити з «Польського коридору» і з 9 вересня приступили до облоги укріпленого району. До 20 вересня, після розгрому армії «Помор'я» в Тухольських лісах та капітуляції інших польських гарнізонів узбережжя (Вестерплатте, Ґдиня), Гель залишився єдиним осередком опору у цьому районі.

### Події на морі
Оборона коси Гель була пов'язана з діями польського флоту. Ще до початку бойових дій три есмінці зі складу польського флоту («Буря», «Блискавиця», «Грім») перейшли до Англії (план «Пекін»). Таким чином, до 1 вересня 1939 року на базі Гель знаходилися 1 есмінець («Вихер») та 1 мінний загороджувач («Гриф»), 5 підводних човнів («Вілк», «Жбік», «Рись», «Сеп», «Орел»), а також кілька дрібніших кораблів. Німецький флот, що мав на Балтиці 2 старі лінійні кораблі («Шлезвіг-Гольштейн» і «Шлез'єн»), три легкі крейсери («Кельн», «Нюрнберг», «Лейпциг»), 9 есмінців, 7 підводних човнів, а також ряд більш дрібних кораблів, мав таку перевагу, що 2 вересня німці навіть відвели легкі крейсери, що виявилися зайвими, на захід.
Бойові дії для польського флоту, що залишився на Балтиці, розпочалися вже 1 вересня атаками німецьких літаків. Незважаючи на це, флот приступив до дій згідно з довоєнними планами оборони: підводні човни зайняли сектори патрулювання згідно з планом «Ворек», а надводні судна відійшли в гавань Гелю. Протягом наступного дня німецька авіація продовжувала інтенсивні бомбові удари як по кораблям, так і по наземним цілям. Великих результатів вони, однак, не досягли, а вранці 3 вересня захисники Гелю під час артилерійської дуелі пошкодили німецький есмінець Леберехт Маас. Однак у середині того дня «Гриф» і «Вихер» були потоплені в гавані Гелю внаслідок чотирьох нальотів німецької авіації. Екіпажі обох кораблів перейшли на сушу; з «Грифу» вдалося зняти три 120-мм гармати «Бофорс», що склали батарею берегової оборони № 34.
Особливого значення в обороні Гельської коси мало установлення мін. Навіть втративши свої найбільші кораблі, поляки продовжували спроби виставляти мінні поля на підступах до Гелю, а також підтримували свої війська вогнем із моря. Так, уночі 6 вересня три польські тральщики виставили поблизу Данцига до 60 хв; 12 вересня вони підтримали своїми гарматами захисників Оксівського острова. У ніч проти 14 вересня ними знову було виставлено мінне поле, а вранці було проведено обстріл ворожих позицій. Однак опівдні того ж дня внаслідок нальоту авіації противника польський флот втратив два тральщики; кораблі, що залишилися, були пошкоджені і до падіння Гелю використовувалися як батареї зенітних гармат.
Використовувалися для постановки мін і підводні човни (на одній із них 1 жовтня підірвався німецький тральщик М-85). Крім того, поляки провели кілька невдалих атак на німецькі судна у Данцизькій бухті. 14 вересня їм було віддано наказ прориватися у Велику Британію чи Швецію. Двом підводним човнам («Вілк» та «Ожел») вдалося прорватися через Датські протоки, і надалі вони воювали у складі британського флоту; ще три («Рись», «Сеп», «Жбік») були інтерновані у шведських портах. 1 жовтня, перед падінням Гелю, з порту зміг піти сторожовий катер «Баторій». Йому вдалося досягти Швеції, де він і був інтернований.
В обороні Гельської коси брала участь і польська морська авіація. Декілька гідролітаків «Lublin R-XIII/hydro» проводили розвідку, а один з них у ніч на 8 вересня навіть здійснив наліт на Данциг. Всі ці літаки було знищено на землі німецькою авіацією 8 вересня.
Німецькі кораблі, у тому числі «Шлезвіг-Гольштейн» та «Шлезієн», обстрілювали острів з 18 вересня, проте без особливого успіху. 25 вересня вони вступили до артилерійської дуелі з батареєю імені Ласковського (командир З. Пшибишевський); не досягнувши успіху, німці відступили. 27 вересня в ході ще однієї такої дуелі «Шлезвіг-Гольштейн» отримав невеликі пошкодження від влучення 152,4 мм снаряду. Батареї ППО укріпленого району виявилися набагато ефективнішими, збивши під час битви, за різними даними, від 46 до 53 літаків супротивника.

### Оборона на суші
12 вересня німецькі війська захопили Ґдиню (за винятком Оксівського острова, де опір продовжувався до 19 вересня); прорвавши оборону поляків, вони вийшли до Балтійського моря біля Пуцька. В результаті польські частини, що оборонялися на Гельській косі, виявилися відрізані від інших вогнищ опору на узбережжі. Крім бійців 4-го батальйону «Гель» Корпусу прикордонної охорони, на косу відійшли й військовослужбовці інших частин, що обороняли узбережжя, — наприклад, військовослужбовці морського авіадивізіону з-під Пуцька, які втратили свої літаки.
Зав'язнувши у польській обороні, німці були змушені підтягнути для вогневої підтримки польову артилерію та бронепоїзд. 25 вересня, після того, як німці захопили село Халупи, польські військові інженери підірвали на найвужчому місці Гельської коси боєголовки торпед, відокремивши її таким чином від материка. Крім того, ці ж боєголовки використовувалися як імпровізовані міни.
30 вересня, провівши масований артилерійський обстріл, німецькі війська перейшли у наступ на перешийку, що з'єднував порт Гелю з сушею, і прорвали польський фронт. Наступного дня, 1 жовтня, противник підійшов до Кутниці (таким чином, у його руках опинилося близько третини коси) і розпочав підготовку до остаточного штурму. Зважаючи на брак боєприпасів і відсутність надії на допомогу, командувач польським військово-морським флотом контр-адмірал Юзеф Унруг наказав скласти зброю; акт про капітуляцію Гелю було підписано у сопотському «Гранд-готелі». 2 жовтня Гельську косу зайняли німецькі частини.
Після цього єдиним угрупованням польських військ, що чинило організований опір німцям, залишилася окрема оперативна група «Полісся», яка остаточно капітулювала під Коцьком лише до 6 жовтня 1939 року.

title: Оборона Гельської коси

wikitext:
{{Картка:Збройний конфлікт
|назва        = Оборона Гельської коси
|частина      = [[Польська кампанія (1939)|Польська кампанія Вермахту]]
|зображення   = Mierzeja Helska.jpg
|підпис       = Гельська коса: вигляд із супутника Landsat у 2000 році
|дата1        = [[9 вересня]] — [[2 жовтня]] [[1939]] року
|місце        = [[Гельська коса]], [[Польська Республіка (1918—1939)|Польща]]
|результат    = Перемога Німеччини
|сторони1     = {{GERnazi}}
|сторони2     = {{прапорець|Польща|1928}} [[Польська Республіка (1918—1939)|Польща]]
|командувач1  = {{Прапорець|GERnazi}} [[Федор фон Бок]]
|командувач2  = {{прапорець|Польща|1928}} [[Влодзімєж Штаєр]]
|сили1        = невідомо
|сили2        = 3800 осіб
|втрати1      = [[Люфтваффе]]: від 46 до 53 літаків
 [[Вермахт]]: невідомо
|втрати2      = 50 загиблих, 150 поранених|
}}
'''Оборона Гельської коси''' — один з найтриваліших боїв [[Польська кампанія (1939)|Польської кампанії]] [[Друга світова війна|Другої світової війни]].

Близько 3800 військовослужбовців {{Не перекладено|Hel Fortified Area|Гельского|en}} [[Укріплений район|району]] під командуванням [[Капітан 1 рангу|капітана 1-го рангу]] («командора», {{Lang-pl|komandor}}) [[Влодзімєж Штаєр|Влодзімєжа Штаєра]] ({{Lang-pl|Włodzimierz Steyer}}) обороняли [[Військово-морська база|військово-морську базу]] [[Військово-морські сили Польщі|польського флоту]] [[Гель (місто)|Гель]] проти німецьких військ з 9 вересня до 2 жовтня [[1939]] року.

== До війни ==
З 1928 року місто [[Гель (місто)|Гель]] був польським військовим портом, тоді як північна частина коси з початку 1920-х років перебувала під керуванням польської армії. У 1936 році ця територія офіційно отримала назву «Укріплений район Гель» ({{Lang-pl|Rejon Umocniony Hel}}), що увійшов до складу Групи оборони Узбережжя ({{Lang-pl|Grupa Obrony Wybrzeża}}); тут було розміщено близько 3000 військовослужбовців. Система оборони бази включала 4 гармати «<nowiki/>[[Bofors|Бофорс]]<nowiki/>» калібру 152,4 мм (батарея № 31 імені Г. Ласковського), дві батареї, кожна з двох гармат калібру 105 мм (№ 32 і № 33), чотири протикорабельні та протиповітряні батареї з двох гармат калібру 75 мм кожна (№ 21, № 41, № 42, № 43), дві батареї ППО з двох гармат калібру 75 мм кожна (№ 22, № 23), одну батарею ППО з восьми 40-мм гармат (№ 24), а також два 120-см прожектори<ref>{{Cite web|url=http://hela.com.pl/hel1919.htm|title=Hel, Helska Tawerna — Do Wojny|accessdate=2007-03-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20070304124033/http://hela.com.pl/hel1919.htm|archivedate=2007-03-04|deadurl=yes}}</ref>.

Обороняти Гель мав 4-й батальйон «Гель» Корпусу охорони кордону. Планом оборони передбачався насамперед захист портів (Гелю та [[Гдиня|Ґдині]]), а також дії на німецьких комунікаціях між [[Східна Пруссія|Східною Пруссією]] та іншою територією [[Німеччина|Німеччини]]. Для запобігання висадці супротивника навколо [[Гель (півострів)|Гельської коси]] повинні були зайняти позиції [[Підводний човен|підводні човни]] (План «Ворек»).

== Оборона ==
З першого дня війни (1 вересня) Гель зазнав авіаударів. Протягом першого тижня бойових дій німці змусили частини польської [[Армія «Помор'я»|армії «Помор'я»]] ({{Lang-pl|Armia «Pomorze»}}) відступити з «<nowiki/>[[Польський коридор|Польського коридору]]<nowiki/>» і з 9 вересня приступили до облоги укріпленого району. До 20 вересня, після розгрому армії «Помор'я» в Тухольських лісах та капітуляції інших польських гарнізонів узбережжя ([[Оборона Вестерплатте|Вестерплатте]], Ґдиня), Гель залишився єдиним осередком опору у цьому районі.

=== Події на морі ===
Оборона коси Гель була пов'язана з діями польського флоту. Ще до початку бойових дій три есмінці зі складу польського флоту («Буря», «<nowiki/>[[ORP Błyskawica|Блискавиця]]<nowiki/>», «<nowiki/>[[ORP Grom (1936)|Грім]]<nowiki/>») перейшли до [[Велика Британія|Англії]] (план «Пекін»). Таким чином, до 1 вересня 1939 року на базі Гель знаходилися 1 [[Ескадрений міноносець|есмінець]] («Вихер») та 1 мінний загороджувач («Гриф»), 5 підводних човнів («Вілк», «Жбік», «Рись», «Сеп», «<nowiki/>[[ORP Orzeł (1938)|Орел]]<nowiki/>»), а також кілька дрібніших кораблів. Німецький флот, що мав на [[Балтійське море|Балтиці]] 2 старі лінійні кораблі («<nowiki/>[[SMS Schleswig-Holstein|Шлезвіг-Гольштейн]]<nowiki/>» і «Шлез'єн»), три легкі крейсери («<nowiki/>[[Köln (1928)|Кельн]]<nowiki/>», «Нюрнберг», «<nowiki/>[[Leipzig (1929)|Лейпциг]]<nowiki/>»), 9 есмінців, 7 підводних човнів, а також ряд більш дрібних кораблів, мав таку перевагу, що 2 вересня німці навіть відвели легкі крейсери, що виявилися зайвими, на захід.

Бойові дії для польського флоту, що залишився на Балтиці, розпочалися вже 1 вересня атаками німецьких літаків. Незважаючи на це, флот приступив до дій згідно з довоєнними планами оборони: підводні човни зайняли сектори патрулювання згідно з планом «Ворек», а надводні судна відійшли в гавань Гелю. Протягом наступного дня німецька авіація продовжувала інтенсивні бомбові удари як по кораблям, так і по наземним цілям. Великих результатів вони, однак, не досягли, а вранці [[3 вересня]] захисники Гелю під час артилерійської дуелі пошкодили німецький есмінець [[Z-1 Leberecht Maass|Леберехт Маас]]<ref>Не вполне ясно, кто именно попал в эсминец. Командовавший немецкими кораблями контр-адмирал [[Лютьенс, Гюнтер|Г. Лютьенс]] считал, что в «Маасс» попал 150-мм снаряд, выпущенный береговой батареей им. Ласковского. Однако [[Руге, Фридрих|Ф. Руге]], командир флотилии тральщиков, основываясь на личном осмотре повреждённого эсминца, полагал, что в него попал 120-мм снаряд с «Грыфа»[wunderwaffe.narod.ru/WeaponBook/Germ_DD_1/06.htm]</ref>. Однак у середині того дня «Гриф» і «Вихер» були потоплені в гавані Гелю внаслідок чотирьох нальотів німецької авіації. Екіпажі обох кораблів перейшли на сушу; з «Грифу» вдалося зняти три 120-мм гармати «Бофорс», що склали батарею берегової оборони № 34.

Особливого значення в обороні Гельської коси мало установлення мін. Навіть втративши свої найбільші кораблі, поляки продовжували спроби виставляти мінні поля на підступах до Гелю, а також підтримували свої війська вогнем із моря. Так, уночі 6 вересня три польські тральщики виставили поблизу [[Гданськ|Данцига]] до 60 хв; 12 вересня вони підтримали своїми гарматами захисників Оксівського острова. У ніч проти 14 вересня ними знову було виставлено мінне поле, а вранці було проведено обстріл ворожих позицій. Однак опівдні того ж дня внаслідок нальоту авіації противника польський флот втратив два тральщики; кораблі, що залишилися, були пошкоджені і до падіння Гелю використовувалися як батареї зенітних гармат.

Використовувалися для постановки мін і підводні човни (на одній із них 1 жовтня підірвався німецький тральщик М-85). Крім того, поляки провели кілька невдалих атак на німецькі судна у Данцизькій бухті. 14 вересня їм було віддано наказ прориватися у Велику Британію чи [[Швеція|Швецію]]. Двом підводним човнам («Вілк» та «Ожел») вдалося прорватися через Датські протоки, і надалі вони воювали у складі британського флоту; ще три («Рись», «Сеп», «Жбік») були інтерновані у шведських портах. 1 жовтня, перед падінням Гелю, з порту зміг піти сторожовий катер «Баторій». Йому вдалося досягти Швеції, де він і був інтернований.

В обороні Гельської коси брала участь і польська морська авіація. Декілька [[Гідроплан|гідролітаків]] «Lublin R-XIII/hydro» проводили розвідку, а один з них у ніч на 8 вересня навіть здійснив наліт на [[Гданськ|Данциг]]. Всі ці літаки було знищено на землі німецькою авіацією 8 вересня.

Німецькі кораблі, у тому числі «Шлезвіг-Гольштейн» та «Шлезієн», обстрілювали острів з 18 вересня, проте без особливого успіху. 25 вересня вони вступили до артилерійської дуелі з батареєю імені Ласковського (командир З. Пшибишевський); не досягнувши успіху, німці відступили. 27 вересня в ході ще однієї такої дуелі «Шлезвіг-Гольштейн» отримав невеликі пошкодження від влучення 152,4 мм снаряду. Батареї ППО укріпленого району виявилися набагато ефективнішими, збивши під час битви, за різними даними, від 46 до 53 літаків супротивника.

=== Оборона на суші ===
12 вересня німецькі війська захопили [[Гдиня|Ґдиню]] (за винятком Оксівського острова, де опір продовжувався до 19 вересня); прорвавши оборону поляків, вони вийшли до Балтійського моря біля [[Пуцьк]]а. В результаті польські частини, що оборонялися на Гельській косі, виявилися відрізані від інших вогнищ опору на узбережжі. Крім бійців 4-го батальйону «Гель» Корпусу прикордонної охорони, на косу відійшли й військовослужбовці інших частин, що обороняли узбережжя, — наприклад, військовослужбовці морського авіадивізіону з-під Пуцька, які втратили свої літаки.

Зав'язнувши у польській обороні, німці були змушені підтягнути для вогневої підтримки польову артилерію та бронепоїзд. 25 вересня, після того, як німці захопили село [[Халупи (Поморське воєводство)|Халупи]], польські військові інженери підірвали на найвужчому місці Гельської коси боєголовки торпед, відокремивши її таким чином від материка. Крім того, ці ж боєголовки використовувалися як імпровізовані міни.

30 вересня, провівши масований артилерійський обстріл, німецькі війська перейшли у наступ на перешийку, що з'єднував порт Гелю з сушею, і прорвали польський фронт. Наступного дня, 1 жовтня, противник підійшов до Кутниці (таким чином, у його руках опинилося близько третини коси) і розпочав підготовку до остаточного штурму. Зважаючи на брак боєприпасів і відсутність надії на допомогу, командувач польським військово-морським флотом контр-адмірал [[Юзеф Унруг]] наказав скласти зброю; акт про капітуляцію Гелю було підписано у [[Сопот (Польща)|сопотському]] «Гранд-готелі». 2 жовтня Гельську косу зайняли німецькі частини.

Після цього єдиним угрупованням польських військ, що чинило організований опір німцям, залишилася [[окрема оперативна група «Полісся»]], яка остаточно капітулювала під [[Коцьк]]ом лише до 6 жовтня 1939 року.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==

* Тарас Д. А. Операция «Weiss»: Разгром Польши в сентябре 1939 г. — Мн.: Харвест, 2003. — 256 с илл. ISBN 985-13-1217-7
* Мельтюхов М. И. Советско-польские войны. Военно-политическое противостояние 1918—1939 гг. — М.: Вече, 2001. — 464 с, илл. ISBN 5-7838-0951-9
* [http://wartime.narod.ru/navy39.html О боевых действиях польского флота]
* Грановский Е., Морозов М., Дашьян А. [wunderwaffe.narod.ru/WeaponBook/Germ_DD_1/06.htm Германские эсминцы в бою: Действия эскадренных миноносцев ВМФ Германии в 1939—1945 гг.] — о действиях немецкого флота

{{DEFAULTSORT:Гельська коса}}
[[Категорія:Битви німецько-польської війни (1939)]]
[[Категорія:Битви Німеччини]]
[[Категорія:Події 9 вересня]]
[[Категорія:Вересень 1939]]
[[Категорія:Події 2 жовтня]]
[[Категорія:Жовтень 1939]]

title: Оборона Гельської коси

Дата: 9 вересня — 2 жовтня 1939 року

Місце: Гельська коса, Польща

Результат: Перемога Німеччини

title: Сторони

Третій Рейх: Польща

title: Командувачі

Федор фон Бок: Влодзімєж Штаєр

title: Військові сили

невідомо: 3800 осіб

title: Втрати

Люфтваффе: від 46 до 53 літаків · Вермахт: невідомо: 50 загиблих, 150 поранених


text:
# Угарєво
Угарєво (рос. Угарево) — присілок в Печорському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 22 особи. Входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення Печори.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення Печори.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 17   | ↗21  | ↗22  |

title: Угарєво

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Угарєво
|назва ін.       = Угарево
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Печорський район (Псковська область)|Печорський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Муніципальне утворення Печори]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 22
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Угарєво''' ({{lang-ru|Угарево}}) — [[присілок]] в [[Печорський район (Псковська область)|Печорському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 22 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Муніципальне утворення Печори]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення Печори<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Угарево }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Печорський район (Псковська область)}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Печорського району]]

title: присілок Угарєво

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Печорський район

Поселення: Муніципальне утворення Печори

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Угарєво · Угарєво


text:
# Middle-earth: Shadow of Mordor
Middle-earth: Shadow of Mordor (укр. Середзем'я: Тінь Мордору) — мультиплатформна відеогра в жанрі Action, розроблена Monolith Productions і видавництвом Warner Bros. Interactive Entertainment. Гра була видана  для Windows, Xbox One і PlayStation 4 30 вересня 2014 року, а на консолях Xbox 360 і PlayStation 3 вийшла 18 листопада 2014 року.

## Ігровий процес
Головний герой гри — Таліон, чию сім'ю вбили, а потім і його самого принесли в жертву поплічникам Саурона, щоб прикликати дух Келебримбора, творця Перснів Влади, зі світу духів. Але саме завдяки духу ельфа Таліон був повернений до життя, отримавши надприродні здібності, і тепер направляється в Мордор.
Головний ворог Таліона — Саурон і його армія, а саме чорні полководці: Чорна Рука, Вежа і Молот. Крім основної сюжетної лінії існують  додаткові завдання, які  дозволяють підвищити досвід або здобути корисні навички героя. Важливою частиною гри є вистежування і знищення уруків-капітанів, а пізніше — їх таврування (підкорення  розуму).
Історія не є канонічною щодо «Володаря перснів», але має  спільні моменти з оригінальним твором Джона Толкіна. Так, гравець зустрічається з Ґолумом, з яким, як виявилося пізніше, має багато спільного, включаючи роздвоєння особистості та зв'язок зі світом духів.

## Передісторія
За 5000 років до описаних подій, Саурон під виглядом Аннатара («Подателя дарів») обманом змусив ельфа Келебримбора створити Персні Влади. Пізніше Саурон створив Єдиний Перстень, для підкорення всіх інших. Дізнавшись, хто ховається під виглядом Аннатара, і які його наміри, Келебримбор рушає до леді Ґаладріель за порадою. Темному Володарю вдається захопити його. Він привів Келебримбора в Розколину Долі Ородруїна, щоб майстер-коваль довів Перстень до ідеалу. Келебримбор зробив те, про що його просили, викарбував на Персні знаменні надписи і дав йому силу робити невидимим власника. Проте потай від Саурона він наділив Перстень власною волею, чим і скористався, щоб вкрасти Перстень, знову втекти й набрати армію. Келебримбор повернувся до Мордору з величезною армією орків, щоб звільнити свою сім'ю. Але він не врахував, що Перстень міцно пов'язаний з Сауроном, і в розпалі битви він зісковзнув з пальця й повернувся до свого колишнього господаря. Останнє, що побачив Келебримбор, — це смерть своєї сім'ї від рук Саурона. А після цього Темний Володар у вигляді Аннатара вбив Келебримбора молотом, який колись йому подарував.

## Сюжет
Слідопит Таліон є командиром гарнізону в Мораноні (Чорна Брама Мордору). Він щасливо живе зі своєю дружиною Іорет і виховує сина Діраеля. Однієї дощової ночі гарнізон був атакований уруками на чолі з трьома Чорними Полководцями армії Саурона: Молотом Саурона, Вежею Саурона та їх командиром — Чорною Рукою Саурона. Таліон, його дружина і син були захоплені та ритуально принесені в жертву Чорною Рукою в спробі вселити в себе дух Келебримбора. Проте Келебримбор вселився в Таліона, рятуючи його від смерті (незрозуміло, чи живий насправді Таліон чи ні — постійно згадується, що він «більше не належить цьому світу», і «смерть його не приймає»). Таліон бажає лише одного — вирушити в потойбічний світ, щоб зустрітися з дружиною і сином. Келебримбор повідомляє йому, що прокляття Чорної Руки не дасть їм остаточно вмерти, і єдиний спосіб позбутися від нього — вбити Чорну Руку Саурона. Чоловік і дух об'єднуються, аби пронести свою помсту через весь Мордор.
Келебримбор, перебуваючи 5000 років у вигляді духа, втратив пам'ять і не знає навіть свого імені. Під час своїх подорожей Таліон і Келебримбор декілька разів зустрічаються з Ґолумом, який говорить з Келебримбором, називаючи його «Світлим Господарем». Це спричинено тим, що вони обидва міцно пов'язані з Перснем Влади. Сподіваючись таким чином повернути «своє золотце», Ґолум веде мандрівників до різноманітних артефактів, які по частинках відновлюють пам'ять духа і дарують головному герою нові вміння.
В пошуках Чорної Руки, Таліон знаходить союзника в особі Хірґона, слідопита-дезертира, який очолює «вигнанців», нащадків злочинців, засланих на будівництво Чорної Брами. Ще одним неочікуваним союзником стає Мишарій Боягуз — орк, який обіцяв привести Таліона ближче до генералів в обмін на просування у військовій ієрархії. Таліон допомагає Мишарію наблизитися до вождя, вбиваючи його конкурентів, а також надає допомогу Хірґону в звільненні «вигнанців», захоплених Сауроном, в тому числі Ерін, дружині Хірґона, через яку він і дезертирував. Таліон у підсумку підбурює ізгоїв на знищення статуї, збудованої на честь Саурона. Це повстання мало привернути увагу Чорної Руки та змусити його з'явитися, але замість нього з'являється Молот Саурона, який карає Мишарія ударом своєї булави, а після цього й сам вмирає від рук Таліона.
Після цього Таліон вирушає до Нурна — королівства корсарів, розташованого на півдні Мордора, разом із Літаріель, названою донькою Королеви Марвен, яка знайшла його в Удуні. Марвен, стара хвора чаклунка, пропонує свою допомогу, щоб зняти прокляття духа з Таліона. Вона радить їм використати силу Келебримбора як «Світлого Господаря», щоб взяти під контроль армію орків й повести її проти Саурона. Таліон потім розуміє, що Марвен потрапила під вплив чарівника Сарумана (на кшталт короля Теодена у фільмі Володар Перснів: Дві Вежі), Голови Білої Ради, який хотів раніше Чорної Руки захопити дух майстра-коваля. Але Літаріель за порадою Таліона розбиває патерицю Марвен, розірвавши зв'язок з чарівником. Королева Нурну зі старої перетворюється на привабливу жінку середніх років. Також Таліон зустрічає гнома Торвіна, завдяки якому відточує свої вміння у підкоренні тварин та отримує різець - ще один артефакт Келебримбора. Таліон доводить справу до кінця: взявши під свій контроль останніх господарів орків і веде їх на Еред-Ґламот. Там він вступає в бій з Вежею Саурона, який намагається перемогти його магією ілюзії, але Таліон вбиває його, жорстоко порізавши Ахарном, уламком меча Діраеля, який він використовує як кинджал. Ще до поєдинку з Вежею, той встигає розказати Таліону, що насправді його прокляттям є сам Келебримбор, який може покинути тіло Таліона в будь-який момент. Таліон розлючений через обман Перснетворця, але у подальшому не порушує цю тему у розмовах з Келебримбором.
Таліон повертається туди, де все почалось, — до Чорних Воріт. Там він збирає вірних йому орків й б'ється з  П'ятьма Кігтями Чорної Руки — уруками-ватажками беззаперечно підпорядкованими полководцю. Чорна Рука відкриває спогад поразки та смерті Келебримбора і користується моментом, відділяючи Келебримбора від Таліона, порізавши собі горло — так само, як він прикликав дух ельфа. Таліон захлинається у власній крові, позаяк дух більше не може тримати його рану на шиї закритою, а Саурон матеріалізується в тілі Чорної Руки, отримавши силу Перснетворця. Саурон нападає на Таліона. В останній момент Келебримбору вдається зупинити Руку Саурона, а Таліон вбиває Чорну Руку, знову возз'єднується з Келебримбором і, нарешті, мститься за свою сім'ю. Саурон повертається духом назад у Барад-Дур, але війна Саурона проти Середзем'я лишається тільки питанням часу, про що свідчить потужне виверження Ородруїна, яке накриває весь Мордор густими хмарами попелу з червоною загравою від вогню «Гори Фатуму». Келебримбор пропонує Таліону залишити Середзем'я й рушити до «Ближнього берегу», але Таліон заперечує, питаючи чи здобуде дух Келебримбора спокій у Безсмертних Землях, якщо вони підуть, «знаючи, що могли врятувати Средзем'я, та не зробивши нічого». При цьому у Таліона на руці з'являється чорна мітка, яку він не показав духу. Келебримбор зникає під час спалаху від Ородруїна, а сам Таліон, чиї очі горять вогнем, як у Аннатара, говорить, що «прийшов час нового Персня».

## Продовження
Продовження: Middle-earth: Shadow of War, в якому Таліон разом з Келебримбором створюють Новий Перстень Влади, щоб кинути виклик Саурону. Дата виходу 10 жовтня 2017 року.

## Головні герої
- Таліон (від синд. thalion — «сильний», «стійкий»[5]) — головний герой. Таліон помирає разом зі своєю сім'єю під час нападу орків. Згодом, Таліона повертає дух Келебрімбора (творець Перснів Влади), щоб помститися Темному Володарю.
- Келебримбор — ельф-нолдор, онук Феанора, великий коваль, майстер-ювелір Ереґіона та його володар. Одного разу, в його кузню прийшов Саурон, в образі ельфа названим Аннатар, і попросив Келебримбора викувати Персні Влади. Саурон потайки створив Єдиний Перстень, і з допомогою коваля здобув контроль над іншими Перснями. Келебримбор встиг сховати гномівські й ельфійські Персні. Не бажаючи миритися з цим, Саурон вторгся до Ереґіона і ув'язнив Келебримбора у фортеці Барад-Дур та катував його. Однак дізнався лише про 7 гномівських перснів, після чого вбив упертого ельфа. По сюжету гри дух Келебримбора повертає до життя Таліона й вселяється у його тіло заради того, щоб помститися Саурону. Також є головним героєм в доповненні Світлий Володар.
- Саурон — також знаний, як Темний Володар. Втілення — Чорна Рука. Має при собі дуже багато помічників, головні з яких  Молот і Вежа.
- Ґолум — від початку гобіт, якого спотворив Єдиний Перстень. Ґолум допомагає Таліону знайти артефакти, завдяки яким Келебримбор повертає втрачені спогади.

## Розроблення
В серпні 2013 співробітник з Monolith Productions повідомив, що компанія працює над грою ААА класу. 12 листопада 2013, було анонсовано, що гра, над якою вони працюють, називається Middle-earth: Shadow of Mordor. Команда Monolith Productions працює з Middle-earth Enterprises, Пітером Джексоном і співробітниками з Weta Workshop, щоб весь проект був узгодженим. Сценарій для гри написав Крістіан Кантамеса, який був ведучим сценаристом і дизайнером в компанії Rockstar Games для ігор Manhunt і Red Dead Redemption.
В лютому 2014, Monolith Productions оголосила, що деякі характеристики системи «Немезіс» не будуть застосованими на консолях PlayStation 3 і Xbox 360, так як розробник сфокусував увагу на консолях наступного покоління.
В березні 2015 було оголошено про розробку Linux-версії.

title: Middle-earth: Shadow of Mordor

wikitext:
{{Відеогра
|назва        = Middle-earth: Shadow of Mordor
|зображення   =
|логотип      =
|розробник    = {{прапор|США}} [[Monolith Productions]]
|видавець     = [[Warner Bros. Interactive Entertainment]]
|локалізатор  =
|translator   =
|директор     = Майкл Де Плетер
|продюсер     = Майкл Форджі
|дизайнер     = Боб Робертс
Кріс Ходж
|сценарист    = Крістіан Кантамесса
|художник     = Філ Страуб
|композитори   = Гаррі Шіман
Натан Гріг
|програміст   =
|серія        = ''[[Middle-earth]]''
|наступна гра =
|дата анонсу  = 12 листопада 2013
|дата випуску = '''Microsoft Windows'''
'''PlayStation 4, Xbox One'''
{{прапор|США}} 30 вересня 2014 року
{{прапор|ЄС}} 3 жовтня 2014 року
'''PlayStation 3, Xbox 360'''
{{прапор|США}} 18 листопада 2014 року
{{прапор|ЄС}} 21 листопада 2014 року
'''Linux, OS X'''
30 липня 2015 року
|жанр        = [[Action/RPG]]
|платформа    = [[Персональний комп'ютер|ПК]], [[Microsoft Windows]], [[PlayStation 3]], [[Xbox 360]]
|роздільна здатність   =
|рушій      = [[Lithtech#Lithtech Jupiter Extended|Jupiter EX]]
|режим       = [[Одиночна гра]]
|версія      =
|рейтинг      = {{Рейтинги ігор|ACB=|BBFC=|CERO=Z|ELSPA=|ESRB=M|OFLCA=|OFLCZ=|PEGI=16+|USK=}}
|носій        =
|системні вимоги = {{Collapsible list |title=[[Microsoft Windows]] |
'''Мінімальні:'''
* OС: 64-bit: Vista, Win 7, Win 8
* Процесор: Intel Core i5-750, 2.67 GHz | AMD Phenom II X4 965, 3.4 GHz
* Оперативна пам'ять: 4 GB
* Відеокарта: NVIDIA GeForce GTX 560 | AMD Radeon HD 5830
* DirectX: Версія 11
* HDD: 25 GB вільного місця

'''Рекомендовані:'''
* OС: 64-bit: Win 7 SP1, Win 8.1
* Процесор: Intel Core i7-3770, 3.4 GHz | AMD FX-8350, 4.0 GHz
* Оперативна пам'ять: 8 GB RAM
* Відеокарта: NVIDIA GeForce GTX 660 | AMD    Radeon HD 7950
* DirectX: Версія 11
* HDD: 40 GB вільного місця}}

|керування        = [[Геймпад]], [[клавіатура]] і [[Комп'ютерна мишка|мишка]]
|ліцензія     =
|українська    =
|сайт        = {{URL|https://www.shadowofmordor.com/|ShadowOfMordor.com}}{{Ref-en}}
}}
'''Middle-earth: Shadow of Mordor''' ({{lang-uk|Середзем'я: Тінь Мордору}}) — мультиплатформна відеогра в жанрі [[Екшн (жанр відеоігор)|Action]], розроблена [[Monolith Productions]] і видавництвом [[Warner Bros. Interactive Entertainment]]<ref name="LotRMeSoMInfo">{{Cite web|url=http://www.vg247.com/2013/11/12/middle-earth-shadow-of-mordor-from-monolith-is-latest-lord-of-the-rings-title/|title=Middle-earth: Shadow of Mordor from Monolith is latest Lord of the Rings title|date=2013-11-12|publisher=VG247|accessdate=2013-11-20|archive-date=17 листопада 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131117080321/http://www.vg247.com/2013/11/12/middle-earth-shadow-of-mordor-from-monolith-is-latest-lord-of-the-rings-title/}}</ref><ref name="IGNInfo">{{Cite web|url=http://www.ign.com/articles/2013/11/12/middle-earth-shadow-of-mordor-announced|title=Middle-earth: Shadow of Mordor Announced|date=2013-11-12|publisher=IGN|accessdate=2013-11-20|archive-date=18 листопада 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131118215713/http://www.ign.com/articles/2013/11/12/middle-earth-shadow-of-mordor-announced}}</ref>. Гра була видана  для [[Microsoft Windows|Windows]], [[Xbox One]] і [[PlayStation 4]] 30 вересня [[2014]] року, а на консолях [[Xbox 360]] і [[PlayStation 3]] вийшла 18 листопада 2014 року.

== Ігровий процес ==
Головний герой гри — Таліон, чию сім'ю вбили, а потім і його самого принесли в жертву поплічникам [[Саурон]]а, щоб прикликати дух Келебримбора, творця Перснів Влади, зі світу духів. Але саме завдяки духу ельфа Таліон був повернений до життя, отримавши надприродні здібності, і тепер направляється в [[Мордор]].

Головний ворог Таліона — Саурон і його армія''',''' а саме чорні полководці: Чорна Рука, Вежа і Молот. Крім основної сюжетної лінії існують  додаткові завдання, які  дозволяють підвищити досвід або здобути корисні навички героя. Важливою частиною гри є вистежування і знищення уруків-капітанів, а пізніше — їх таврування (підкорення  розуму).

Історія не є канонічною щодо «Володаря перснів», але має  спільні моменти з оригінальним твором Джона Толкіна. Так, гравець зустрічається з [[Ґолум]]ом, з яким, як виявилося пізніше, має багато спільного, включаючи роздвоєння особистості та зв'язок зі світом духів.

== Передісторія ==
За 5000 років до описаних подій, Саурон під виглядом Аннатара («Подателя дарів») обманом змусив ельфа Келебримбора створити Персні Влади. Пізніше Саурон створив Єдиний Перстень, для підкорення всіх інших. Дізнавшись, хто ховається під виглядом Аннатара, і які його наміри, Келебримбор рушає до леді Ґаладріель за порадою. Темному Володарю вдається захопити його. Він привів Келебримбора в Розколину Долі Ородруїна, щоб майстер-коваль довів Перстень до ідеалу. Келебримбор зробив те, про що його просили, викарбував на Персні знаменні надписи і дав йому силу робити невидимим власника. Проте потай від Саурона він наділив Перстень власною волею, чим і скористався, щоб вкрасти Перстень, знову втекти й набрати армію. Келебримбор повернувся до Мордору з величезною армією орків, щоб звільнити свою сім'ю. Але він не врахував, що Перстень міцно пов'язаний з Сауроном, і в розпалі битви він зісковзнув з пальця й повернувся до свого колишнього господаря. Останнє, що побачив Келебримбор, — це смерть своєї сім'ї від рук Саурона. А після цього Темний Володар у вигляді Аннатара вбив Келебримбора молотом, який колись йому подарував.

== Сюжет ==
Слідопит Таліон є командиром гарнізону в Мораноні (Чорна Брама Мордору). Він щасливо живе зі своєю дружиною Іорет і виховує сина Діраеля. Однієї дощової ночі гарнізон був атакований уруками на чолі з трьома Чорними Полководцями армії Саурона: Молотом Саурона, Вежею Саурона та їх командиром — Чорною Рукою Саурона. Таліон, його дружина і син були захоплені та ритуально принесені в жертву Чорною Рукою в спробі вселити в себе дух Келебримбора. Проте Келебримбор вселився в Таліона, рятуючи його від смерті (незрозуміло, чи живий насправді Таліон чи ні — постійно згадується, що він «більше не належить цьому світу», і «смерть його не приймає»). Таліон бажає лише одного — вирушити в потойбічний світ, щоб зустрітися з дружиною і сином. Келебримбор повідомляє йому, що прокляття Чорної Руки не дасть їм остаточно вмерти, і єдиний спосіб позбутися від нього — вбити Чорну Руку Саурона. Чоловік і дух об'єднуються, аби пронести свою помсту через весь Мордор.

Келебримбор, перебуваючи 5000 років у вигляді духа, втратив пам'ять і не знає навіть свого імені. Під час своїх подорожей Таліон і Келебримбор декілька разів зустрічаються з [[Ґолум]]ом, який говорить з Келебримбором, називаючи його «Світлим Господарем». Це спричинено тим, що вони обидва міцно пов'язані з Перснем Влади. Сподіваючись таким чином повернути «своє золотце», Ґолум веде мандрівників до різноманітних артефактів, які по частинках відновлюють пам'ять духа і дарують головному герою нові вміння.

В пошуках Чорної Руки, Таліон знаходить союзника в особі Хірґона, слідопита-дезертира, який очолює «вигнанців», нащадків злочинців, засланих на будівництво Чорної Брами. Ще одним неочікуваним союзником стає Мишарій Боягуз — орк, який обіцяв привести Таліона ближче до генералів в обмін на просування у військовій ієрархії. Таліон допомагає Мишарію наблизитися до вождя, вбиваючи його конкурентів, а також надає допомогу Хірґону в звільненні «вигнанців», захоплених Сауроном, в тому числі Ерін, дружині Хірґона, через яку він і дезертирував. Таліон у підсумку підбурює ізгоїв на знищення статуї, збудованої на честь Саурона. Це повстання мало привернути увагу Чорної Руки та змусити його з'явитися, але замість нього з'являється Молот Саурона, який карає Мишарія ударом своєї булави, а після цього й сам вмирає від рук Таліона.

Після цього Таліон вирушає до Нурна — королівства корсарів, розташованого на півдні Мордора, разом із Літаріель, названою донькою Королеви Марвен, яка знайшла його в Удуні. Марвен, стара хвора чаклунка, пропонує свою допомогу, щоб зняти прокляття духа з Таліона. Вона радить їм використати силу Келебримбора як «Світлого Господаря», щоб взяти під контроль армію орків й повести її проти Саурона. Таліон потім розуміє, що Марвен потрапила під вплив чарівника [[Саруман]]а (на кшталт короля Теодена у фільмі [[Володар перснів: Дві вежі|Володар Перснів: Дві Вежі]]), Голови Білої Ради, який хотів раніше Чорної Руки захопити дух майстра-коваля. Але Літаріель за порадою Таліона розбиває патерицю Марвен, розірвавши зв'язок з чарівником. Королева Нурну зі старої перетворюється на привабливу жінку середніх років. Також Таліон зустрічає гнома Торвіна, завдяки якому відточує свої вміння у підкоренні тварин та отримує різець - ще один артефакт Келебримбора. Таліон доводить справу до кінця: взявши під свій контроль останніх господарів орків і веде їх на Еред-Ґламот. Там він вступає в бій з Вежею Саурона, який намагається перемогти його магією ілюзії, але Таліон вбиває його, жорстоко порізавши Ахарном, уламком меча Діраеля, який він використовує як кинджал. Ще до поєдинку з Вежею, той встигає розказати Таліону, що насправді його прокляттям є сам Келебримбор, який може покинути тіло Таліона в будь-який момент. Таліон розлючений через обман Перснетворця, але у подальшому не порушує цю тему у розмовах з Келебримбором.

Таліон повертається туди, де все почалось, — до Чорних Воріт. Там він збирає вірних йому орків й б'ється з  П'ятьма Кігтями Чорної Руки — уруками-ватажками беззаперечно підпорядкованими полководцю. Чорна Рука відкриває спогад поразки та смерті Келебримбора і користується моментом, відділяючи Келебримбора від Таліона, порізавши собі горло — так само, як він прикликав дух ельфа. Таліон захлинається у власній крові, позаяк дух більше не може тримати його рану на шиї закритою, а Саурон матеріалізується в тілі Чорної Руки, отримавши силу Перснетворця. Саурон нападає на Таліона. В останній момент Келебримбору вдається зупинити Руку Саурона, а Таліон вбиває Чорну Руку, знову возз'єднується з Келебримбором і, нарешті, мститься за свою сім'ю. Саурон повертається духом назад у Барад-Дур, але війна Саурона проти Середзем'я лишається тільки питанням часу, про що свідчить потужне виверження Ородруїна, яке накриває весь Мордор густими хмарами попелу з червоною загравою від вогню «Гори Фатуму». Келебримбор пропонує Таліону залишити Середзем'я й рушити до «Ближнього берегу», але Таліон заперечує, питаючи чи здобуде дух Келебримбора спокій у Безсмертних Землях, якщо вони підуть, «знаючи, що могли врятувати Средзем'я, та не зробивши нічого». При цьому у Таліона на руці з'являється чорна мітка, яку він не показав духу. Келебримбор зникає під час спалаху від Ородруїна, а сам Таліон, чиї очі горять вогнем, як у Аннатара, говорить, що «прийшов час нового Персня».

== Продовження ==
Продовження: Middle-earth: Shadow of War, в якому Таліон разом з Келебримбором створюють Новий Перстень Влади, щоб кинути виклик Саурону. Дата виходу 10 жовтня 2017 року.

== Головні герої ==
* '''Таліон''' (від {{Lang-sjn|thalion}} — «сильний», «стійкий»<ref>«Сильмариллион», Приложения, Словарь квэнийских и синдаринских элементов в именах и названиях</ref>) — головний герой. Таліон помирає разом зі своєю сім'єю під час нападу орків. Згодом, Таліона повертає дух Келебрімбора (творець Перснів Влади), щоб помститися Темному Володарю.
* '''Келебримбор''' — ельф-нолдор, онук Феанора, великий коваль, майстер-ювелір Ереґіона та його володар. Одного разу, в його кузню прийшов Саурон, в образі ельфа названим Аннатар, і попросив Келебримбора викувати Персні Влади. Саурон потайки створив Єдиний Перстень, і з допомогою коваля здобув контроль над іншими Перснями. Келебримбор встиг сховати гномівські й ельфійські Персні. Не бажаючи миритися з цим, Саурон вторгся до Ереґіона і ув'язнив Келебримбора у фортеці Барад-Дур та катував його. Однак дізнався лише про 7 гномівських перснів, після чого вбив упертого ельфа. По сюжету гри дух Келебримбора повертає до життя Таліона й вселяється у його тіло заради того, щоб помститися Саурону. Також є головним героєм в доповненні Світлий Володар.
* '''[[Саурон]]''' — також знаний, як Темний Володар. Втілення — Чорна Рука. Має при собі дуже багато помічників, головні з яких  Молот і Вежа.
* '''[[Ґолум]]''' — від початку гобіт, якого спотворив Єдиний Перстень. Ґолум допомагає Таліону знайти артефакти, завдяки яким Келебримбор повертає втрачені спогади.

== Розроблення ==
В серпні 2013 співробітник з [[Monolith Productions]] повідомив, що компанія працює над грою [[ААА (індустрія відеоігор)|ААА]] класу<ref name="vg247newLotrGame">{{Cite web|url=http://www.vg247.com/2013/08/15/lord-of-the-rings-hints-suggests-new-triple-a-game-in-development/|title=Lord of the Rings: hints suggests new triple-A game in development|date=2013-08-15|publisher=VG247|accessdate=2013-11-20|archive-date=17 листопада 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131117075924/http://www.vg247.com/2013/08/15/lord-of-the-rings-hints-suggests-new-triple-a-game-in-development/}}</ref>. 12 листопада 2013, було анонсовано, що гра, над якою вони працюють, називається ''Middle-earth: Shadow of Mordor''<ref name="GameInformerLotrInfo">{{Cite web|url=http://www.gameinformer.com/b/news/archive/2013/11/12/december-2013-shadow-of-mordor-67498.aspx|title=December Cover – Middle-earth: Shadow Of Mordor – News|last=Koch|first=Cameron|date=2013-11-12|publisher=GameInformer.com|accessdate=2013-11-20|archive-date=21 листопада 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131121075952/http://www.gameinformer.com/b/news/archive/2013/11/12/december-2013-shadow-of-mordor-67498.aspx}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131121075952/http://www.gameinformer.com/b/news/archive/2013/11/12/december-2013-shadow-of-mordor-67498.aspx |date=2013-11-21 }}</ref>. Команда Monolith Productions працює з {{Нп|Middle-earth Enterprises|Middle-earth Enterprises|en|Middle-earth Enterprises}}, [[Пітер Джексон|Пітером Джексоном]] і співробітниками з [[Weta Workshop]], щоб весь проект був узгодженим. Сценарій для гри написав Крістіан Кантамеса, який був ведучим сценаристом і дизайнером в компанії [[Rockstar Games]] для ігор [[Manhunt]] і [[Red Dead Redemption]]<ref name="EuroGamerLotrInfo">{{Cite web|url=http://www.eurogamer.net/articles/2013-11-13-shadow-of-mordor-sounds-like-arkham-batman-games|title=Shadow of Mordor sounds like Arkham Batman games • News •|last=Purchese|first=Robert|date=2013-11-13|publisher=Eurogamer.net|accessdate=2013-11-20|archive-date=16 листопада 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131116131615/http://www.eurogamer.net/articles/2013-11-13-shadow-of-mordor-sounds-like-arkham-batman-games}}</ref>.

В лютому 2014, Monolith Productions оголосила, що деякі характеристики системи «Немезіс» не будуть застосованими на консолях [[PlayStation 3]] і [[Xbox 360]], так як розробник сфокусував увагу на консолях наступного покоління<ref>{{Cite web|url=http://www.ign.com/articles/2014/02/20/middle-earth-shadow-of-mordor-focused-on-ps4-and-xbox-one|title=Middle-earth: Shadow of Mordor 'Focused on PS4 and Xbox One'|last=Luke Karmali|date=20 лютого 2014|publisher=IGN|accessdate=2014-04-19|archive-date=17 квітня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140417032808/http://www.ign.com/articles/2014/02/20/middle-earth-shadow-of-mordor-focused-on-ps4-and-xbox-one}}</ref>.

В березні 2015 було оголошено про розробку Linux-версії.<ref>{{Cite web|url=https://www.feralinteractive.com/en/news/459/|title=Middle-earth: Shadow of Mordor Coming to Linux this Spring|date=4 березня 2015|publisher=Feral Interactive|accessdate=2015-03-06|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304123217/https://www.feralinteractive.com/en/news/459/}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20131113032313/https://www.shadowofmordor.com/ Офіційний вебсайт]{{ref-en}}

{{Бібліоінформація}}
{{Monolith Productions}}

[[Категорія:Action RPG]]
[[Категорія:Ігри Monolith Productions]]
[[Категорія:Ігри для Linux]]
[[Категорія:Ігри для PlayStation 3]]
[[Категорія:Ігри для PlayStation 4]]
[[Категорія:Ігри для Windows]]
[[Категорія:Ігри для Xbox 360]]
[[Категорія:Ігри для Xbox One]]
[[Категорія:Ігри для OS X]]
[[Категорія:Відеоігри 2014]]
[[Категорія:Фентезійні відеоігри]]
[[Категорія:Відеоігри, розроблені в США]]
[[Категорія:Ігри Warner Bros. Interactive Entertainment]]
[[Категорія:Переможці The Game Awards]]
[[Категорія:Суперечки навколо відеоігор]]

title: Middle-earth: Shadow of Mordor

Розробник: Monolith Productions

Видавець: Warner Bros. Interactive Entertainment

Дистриб'ютор: Steam, Humble Store, PlayStation Store, Good Old Games і Microsoft Store

Жанр(и): Action/RPG

Платформа: ПК, Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360

Дата анонсу: 12 листопада 2013

Дата випуску: Microsoft Windows · PlayStation 4, Xbox One · 30 вересня 2014 року · 3 жовтня 2014 року · PlayStation 3, Xbox 360 · 18 листопада 2014 року · 21 листопада 2014 року · Linux, OS X · 30 липня 2015 року

Режим гри: Одиночна гра

Мова: англійська, французька, італійська, німецька, іспанська, польська, бразильський варіант португальської мови і російська

Вік. обмеження: CERO: Z — Ages 18 and up only · ESRB: M — Mature · PEGI: PEGI 18 · USK: 18 — USK 18

title: Творці

Продюсер: Майкл Форджі

Сценарист(и): Крістіан Кантамесса

Ігродизайнер(и): Боб Робертс · Кріс Ходж

Художник(и): Філ Страуб

Композитор(и): Гаррі Шіман · Натан Гріг

title: Технічні деталі

Рушій: Jupiter EX

Носій: DVD, Blu-ray Disc і цифрова дистрибуція

title: Middle-earth

Наступна гра: Middle-earth: Shadow of War


text:
# Комп'єнга
Комп'єнга (фр. Kompienga) — одна з 45 провінцій Буркіна-Фасо. Знаходиться в Східному регіоні, адміністративний центр провінції — місто Пама. Площа Комп'єнги — 7 029 км².
Населення станом на 2006 рік — 75 662 осіб.

## Адміністративний поділ
Комп'єнга підрозділяється на 3 департаменти.

title: Комп'єнга

wikitext:
{{Адміністративна одиниця
| назва               = Комп'єнга
| місцева_назва       = {{lang-fr|Kompienga}}
| зображення          = Kompiengastausee MS1107.jpg
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| герб_підпис         =
| прапор_підпис       =
| розташування        = Burkina Faso — Kompienga.svg
| розташування_підпис =
| розташування_розмір =
| інші_одиниці        =
| тип_найменування    =
| найменування        =
| девіз               =
| гімн                =

| тип_центра        =
| центр             = [[Пама (Буркіна-Фасо)|Пама]]
| найбільше_місто   =
| країна            = [[Файл:Flag of Burkina Faso.svg|20px]] [[Буркіна-Фасо]]
| тип_регіону       = Область
| регіон            = Східна область (Буркіна-Фасо)|Східна область
| тип_регіону2      =
| регіон2           =
| тип_регіону3      =
| регіон3           =
| сусіди            =
| тип_підрозділів   = Департаментів
| підрозділи        = 3
| номерний_знак     =

| офіційна_мова          =
| населення              = 75 662
| список_за_населенням   =
| місце_за_населенням    =
| щільність_населення    =
| список_за_щільністю_населення =
| місце_за_щільністю_населення  =
| етнікон                =

| площа             = 7 029
| список_за_площею  =
| місце_за_площею   =
| відсоток_води     =
| ширина            =
| довжина           =
| широта            =
| довгота           =
| середня_висота    =
| макс_висота_місце =
| макс_висота       =
| мін_висота_місце  =
| мін_висота        =
| часовий_пояс      = [[GMT]]

| список_за_ввп     =
| ввп               =
|ввп_на_душу_населення =
| список_за_ірлп    =
| ірлп              =
| список_за_джіні   =
| джіні             =

| тип_заснування       =
| заснований           =
| назва_до_заснування  =
| титул_голови_уряду   = Губернатор
| голова_уряду         =
| титул_представників1 =
| представник1         =
| титул_представників2 =
| представник2         =
| адреса               =
| вебсайт              =

| тип_коду_iso    =
| код_iso         = BF-KMP
| тип_скорочення  =
| скорочення      =
| тип_скорочення2 =
| скорочення2     =
| тип_скорочення3 =
| скорочення3     =
}}
'''Комп'єнга''' ({{lang-fr|Kompienga}}) — одна з 45 [[Провінції Буркіна-Фасо|провінцій]] [[Буркіна-Фасо]]. Знаходиться в [[Східна область (Буркіна-Фасо)|Східному регіоні]], адміністративний центр провінції — місто [[Пама (Буркіна-Фасо)|Пама]]. Площа Комп'єнги — 7 029 км².

Населення станом на [[2006]] рік — 75 662 осіб.

== Адміністративний поділ ==
Комп'єнга підрозділяється на 3 департаменти.

== Примітки ==
{{примітки}}
{{Commonscat}}
{{BFaso-geo-stub}}
{{Провінції Буркіна-Фасо}}
{{нк}}

[[Категорія:Провінції Буркіна-Фасо]]

title: фр. Kompienga

Адм. центр: Пама

Країна: Буркіна-Фасо

Область: Східна область (Буркіна-Фасо)

Часовий пояс: GMT

Код ISO 3166-2: BF-KMP

фр. Kompienga: Файл:Burkina Faso — Kompienga.svg