text:
# Бобівці
Бобі́вці — село в Україні, у Сторожинецькій міській громаді Чернівецькому районі Чернівецької області.

## Географія
Розташований за 14 км на північ від Сторожинця та 37 км від обласного центру м. Чернівці. Через село протікає річка Глиниця (права притока Пруту). Найближча залізнична станція — Сторожинець.

## Історія
Село розташоване в межах Прут-Сіретського межиріччя обабіч невеликої річки Глиниці, яка ділить його майже навпіл. Територія пронизана ярами та балками, має складний передгірський рельєф.
У листі польського князя було записано про заснування в 1421 році села Бобівці[джерело?]. За місцевими переказами назва села Бобівці виникла від того, що з давніх-давен в селі вирощували у великій кількості біб. За іншою версією походження назви села — колись тут проживав чоловік на ім'я Бобирло.
За переказами на місці сучасного села ще 300 років тому був густий непрохідний ліс, але згодом тут почали оселятися втікачі з Галичини та Бессарабії. Перша хата була побудована в районі Старого кута. Всі ліси вирубувалися, засівалися ділянки землі. Але й досі існує дуб, який за переказами зберігся ще з 1709 року[джерело?].
У січні 1775 року імперія Габсбургів після військового конфлікту між Туреччиною та Росією (1768—1774) отримала Буковину, на той час частину території Молдови. Після анексії в різні періоди село Бобівці входило до дистрикту Буковина, Буковинського округу Королівства Галичини та Володимирії, герцогства Буковина.
З 28 листопада 1918 року по 1940 рік село входило до складу Румунії, жудець Сторожинець. У той час більшість населення складали українці. За спогадами Собко Леонтіни Олексіївни (1921 рік народження) на горбі в центрі села стояв маєток пана Медведецького. Йому належали до 700 га лісу і до 300 га найкращої родючої землі.
Після пакту Молотова — Ріббентропа (1939 р.) Північна Буковина була анексована СРСР 28 червня 1940 р. В період 1941—1944 рр. вона знову ввійшла до Румунії, а у 1944 році знову зайнята СРСР.
За документами архів Сторожинецького райвоєнкомату у Другій світовій війні брали участь 78 жителів села, з них загинуло 51 чоловік. Багатьох учасників війни нагороджено орденами та медалями.У 1965 році в центрі було встановлено обеліск слави воїнам, які загинули під час війни{джерело}}.
Село Бобівці складається з шести кутів: Старий Кут, Козаки, Романка та Голий горб, Вівтар, Селище та Григорі.
Старий кут
За переказами Старий Кут, найперший з усіх кутів села Бобівці, утворився після поселення там чоловіка на ім'я Бобирло. Він вирубав невелику ділянку лісу і збудував собі дім.
Кут Козаки
За словами Собко Леонтіни Олексіївни ще в 1783 році там, де тепер розташований кут Козаки, першими жителями були дійсно козаки, які переселилися сюди після зруйнування Запорізької Січі. Вони перші побудували два будинки. На цьому куті проживає велика кількість людей із прізвищами Козак.
Кути Романка та Голий горб
Назва походить від першого жителя - чоловіка на ім'я Роман із своїми синами. За спогадами Козака Тодора Миколайовича (1908 р.) назва кута Голий горб пішла від того, що на цій місцевості усі горби були голими: не росла навіть трава, хоча кругом були ліси.
Кут Селище
Цей кут, заснований вже на початку XX століття, простягається на три кілометри на північний захід. Першим його поселенцем став Жалоба Іван Миколайович. Кут Селище відомий ще тим, що на перехресті дороги, що веде на Вівтар, колись була митниця (рогатка), яку утримувала родина євреїв. До тепер на цьому роздоріжжі стоїть як пам'ятник кам'яний хрест.
Кут Вівтар
За словами Савчук Катерини Георгіївни (1913 р.н.) за легендою колись на цьому куті була церква. Там і зараз є криниця з цілющою водою, яку люди на свято Івана Купала поки зійде сонце набирають. У цій церкві був дуже гарний вівтар звідки і пішла назва. До сьогодні на хуторі Вівтар існує Капличка та дзвіниця, освячена на Івана Хрестителя 7 липня. Біля стін каплички б'є джерело із землі.
Кут Григорі
Історично найсучасніший кут, який є центром села. Назва походить від імені чоловіка Григорій, який перший тут поселився.

## Населення
Мовний склад населення за даними переписів 1930 та 2001 року:
| Рік перепису | Всього, чол | українська | румунська | російська | їдиш | німецька | польська | чеська, словацька | білоруська | не відповіли |
| ------------ | ----------- | ---------- | --------- | --------- | ---- | -------- | -------- | ----------------- | ---------- | ------------ |
| 1930         | 2332        | 1328       | 578       | 326       | 38   | 32       | 28       | 1                 | -          | 1            |
| 1930, %      |             | 56,95      | 24,79     | 13,98     | 1,63 | 1,37     | 1,20     | 0,04              | -          | 0,04         |
| 2001, %      | 1852        | 99,35      | 0,05      | 0,49      | -    | -        | -        | -                 | 0,05       | -            |

Національний склад населення за даними перепису 1930 року у Румунії:
| Рік перепису | Всього, чол | українці | румуни | росіяни | євреї | німці | поляки | чехи, словаки | угорці | не відповіли |
| ------------ | ----------- | -------- | ------ | ------- | ----- | ----- | ------ | ------------- | ------ | ------------ |
| 1930         | 2332        | 1103     | 1097   | 43      | 35    | 20    | 28     | 1             | 1      | 1            |

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 1840      | 99.35%   |
| російська       | 9         | 0.50%    |
| білоруська      | 1         | 0.05%    |
| румунська       | 1         | 0.05%    |
| інші/не вказали | 1         | 0.05%    |
| Усього          | 625       | 100%     |

## Промисловість
В селі з 30 березня 1947 року до середини 90-х років існував колгосп «Нове життя». За ним було закріплено — 2052 га земель, у тому числі орної — 701 га, лісу — 227 га. Вирощували зернові культури та буряки, займались тваринництвом, а також була розвинута промисловість. А саме 2 цехи з виготовлення продукції для потреб електрогрупи. Повний цикл деревообробної переробки, пилорама. Працював великий сувенірний цех, на якому виготовляли шкатулки та багато іншого, консервний завод.
Сьогодні значна частина бобівчан — безробітні, працюють в домашніх господарствах. У селі вирощують городину[джерело?].

## Освіта
На початку XX століття у селі була не одна школа, а у різні часи по дві-три, на різних кутах. У 1920 р. громадою села було побудовано дерев'яне приміщення на чотири класних кімнати і будинок з трьох кімнат для директора. У цій школі навчалося більше 100 учнів і працювало два вчителі. Викладання велося на румунській мові. В одному класі навчалися діти різного віку.
Протягом 1930—1939 років директором школи був Смоленський та його дружина Ріка. Є відомості, що у той період вчителі Е. Жуковський та О. К. Ластівка.
Цурик Домніка Григорівна (1922 р.н.) згадує що на Старому Куті була державна школа, у якій навчалося всього 60 дітей. Писали тоді ще луфком (олівцем), а один раз на тиждень — чорнилом. До 1940 року навчання велося румунською мовою.
У період з 1940—1944 рр. у районі створювалися початкові, неповні середні та середні школи, хати-читальні. На цей час у селі було 3 початкові школи, 11 вчителів, 112 учнів охоплені навчанням. Із встановленням радянської влади на Буковині у селі відкрили семирічну школу з українською мовою навчання, яка була підпорядкована МО УРСР. Навчання у школі проводилося у дві, а то й три зміни. З 1948 року директором школи був Мандибура М. Й. У 1952 році в селі за рахунок колгоспу «Нове життя» було побудовано нове приміщення школи на 8 класних кімнат. Пізніше біля нього добудували ще 2 приміщення на 5 класних кімнат. Педагогічний колектив нараховував 20-25 вчителів.
У 1954 році рішенням Чернівецького обласного виконкому депутатів трудящих за № 231/10 від 30.03. 1954 року семирічна школа реорганізована у загальноосвітню трудову політехнічну школу. У 1960-х роках у школі уже навчалося близько 300 учнів, працювала шкільна їдальня, діяв шкільний інтернат, спортивна кімната, фізичний та хіміко-біологічний кабінети, бібліотека, майстерня, спортивний та географічний майданчики, пришкільна ділянка площею 1,5 га. (Із історичної довідки, 1971 рік.)
У різний час директорами школи працювали: Пилипенко, Летвінов; завучами: Омельченко Н. П., Модус П. П., Мельник М. С., Солярик В.С, Самолова, Никифору І. П., Данилюк Л. М., Дубчак Г.І, Хоменко Г. М., Лучишин Є. М., Цуркан С. В.
У 1981 р. здано в дію нове сучасне типове триповерхове приміщення школи. Обладнані усі предметні кабінети, шкільна бібліотека, їдальня, спортивний зал, тир, комп'ютерний клас із 11 персональних комп'ютерів, актовий зал, майстерні.
З 15 жовтня 2013 року функціонує Бобовецький НВК.

## Архітектурні пам'ятки
https://ridni.org/catalog/Бобівці?year=1880
До архітектурних пам'яток належить сімейний склеп родини пана Медведецького, збудований біля сільської церкви у 1622 році у вигляді каплиці, під якою розміщений склеп, де стоять 4 гроби.
https://castles.com.ua/bobesti.html
В центрі Бобівців на правому березі річки Глиниця в урочищі Григори — знахідки скіфського часу[джерело?].
Також у селі є пам'ятний знак, який встановлений вбитим у 1943 році євреям Бобівців і Старих Бросківців.
На сільському цвинтарі знаходиться пам'ятний обеліск з десятками імен загиблих воїнів німецькою мовою, встановлений у 1917 році Москалюк Марією як згадка про загиблих воїнів у І світовій війні.
Пам'ятник воїнам-односельчанам, які загинули у ІІ світовій війні.
На території села є церква Успіння Пресвятої Богородиці 1883 р. та дзвіниця, яку освятили ще 19 столітті на Першу Богородицю 28 серпня.
З давніх часів існує Капличка на хуторі Вівтар 1884 р. та дзвіниця, яка освячена на Івана Хрестителя 7 липня. Біля стін каплички б'є джерело із землі.
Відкрито пам'ятний знак «Небесній Сотні», обладнано майданчик[джерело?].

## Відомі постаті
- Бурятинський Петро Омелянович — педагог, громадський діяч. Почесний ветеран України. Кавалер ордена «За заслуги».
- Цурик Євген Іванович — академік Лісівничої академії наук України, професор кафедри лісової таксації та лісовпорядкування Національного лісотехнічного університету України, доктор сільськогосподарських наук.

title: Бобівці

wikitext:
{{Село
| назва           = Бобівці
| область         = [[Чернівецька область]]
| район           = [[Чернівецький район]]
| громада         = [[Сторожинецька міська громада]]
| код КОАТУУ      = 7324581001
| зображення      = Файл:Бобівці 1.jpg
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=29.01.2009&rf7571=39355 Бобівці]
| засновано       = 1421
| населення       = {{зменшення}}1805<ref> https://bukportret.info/storozhinetskiy-rayon/bobivtsi/istoriya-bobivtsi/</ref>
| територія       = <!--Територія села + землі що йому належать-->
| ref-територія   =
| площа           = <!--Площа де проживають мешканці-->
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 59013
| телефонний код  = 3735
| координати      = {{coord|48|15|50|N|25|41|16|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48|
| lat_min         = 15|
| lat_sec         = 50
| lon_deg         = 25|
| lon_min         = 41|
| lon_sec         = 16
| висота          = 241
| ref-висота      = <ref>{{Cite web |url=http://weather.in.ua/ua/chernovickaja/1518 |title=Прогноз погоди в с. Бобівці |accessdate=29 січня 2009 |archive-date=8 жовтня 2008 |archive-url=https://web.archive.org/web/20081008034018/http://weather.in.ua/ua/chernovickaja/1518 }}</ref>
| водойма         = річка [[Глиниця (річка)|Глиниця]]
| адреса          = 59013, Чернівецька обл., Сторожинецький р-н, с. Бобівці
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         = [[Сторожинець (станція)|Сторожинець]]
| відстань ст     =
}}
'''Бобі́вці''' — село в [[Україна|Україні]], у [[Сторожинецька міська громада|Сторожинецькій міській громаді]]  [[Чернівецький район|Чернівецькому районі]] [[Чернівецька область|Чернівецької області]].

== Географія ==
Розташований за 14 км на північ від [[Сторожинець|Сторожинця]] та 37 км від обласного центру м. [[Чернівці]]. Через село протікає річка [[Глиниця (річка)|Глиниця]] (права притока [[Прут]]у). Найближча залізнична станція — [[Сторожинець (станція)|Сторожинець]].

== Історія ==
Село розташоване в межах Прут-Сіретського межиріччя обабіч невеликої річки [[Глиниця (річка)|Глиниці]], яка ділить його майже навпіл. Територія пронизана [[яр]]ами та [[Балка (форма рельєфу)|балками]], має складний передгірський рельєф.

У листі польського князя було записано про заснування в 1421 році села Бобівці{{Джерело}}. За місцевими переказами назва села Бобівці виникла від того, що з давніх-давен в селі вирощували у великій кількості [[Біб кінський|біб]]. За іншою версією походження назви села — колись тут проживав чоловік на ім'я Бобирло.

За переказами на місці сучасного села ще 300 років тому був густий непрохідний ліс, але згодом тут почали оселятися втікачі з [[Галичина|Галичини]] та [[Бессарабія|Бессарабії]]. Перша хата була побудована в районі Старого кута. Всі ліси вирубувалися, засівалися ділянки землі. Але й досі існує дуб, який за переказами зберігся ще з 1709 року{{джерело}}.

У січні 1775 року [[Габсбурзька монархія|імперія Габсбургів]] після [[Російсько-турецька війна (1768—1774)|військового конфлікту між Туреччиною та Росією (1768—1774)]] отримала Буковину, на той час частину території [[Молдова|Молдови]]. Після анексії в різні періоди село Бобівці входило до [[Дистрикт Буковина|дистрикту Буковина]], [[Буковинський округ|Буковинського округу]] [[Королівство Галичини та Володимирії|Королівства Галичини та Володимирії]], [[Герцогство Буковина|герцогства Буковина]].

З 28 листопада 1918 року по 1940 рік село входило до складу [[Румунія|Румунії]], [[Сторожинець (жудець)|жудець Сторожинець]]. У той час більшість населення складали українці. За спогадами Собко Леонтіни Олексіївни (1921 рік народження) на горбі в центрі села стояв маєток пана Медведецького. Йому належали до 700 га лісу і до 300 га найкращої родючої землі.

Після [[Пакт Молотова — Ріббентропа|пакту Молотова — Ріббентропа]] (1939 р.) Північна Буковина була анексована [[СРСР]] 28 червня 1940 р. В період 1941—1944 рр. вона знову ввійшла до Румунії, а у 1944 році знову зайнята СРСР.

За документами архів Сторожинецького райвоєнкомату у [[Друга світова війна|Другій світовій війні]] брали участь 78 жителів села, з них загинуло 51 чоловік. Багатьох учасників війни нагороджено орденами та медалями.У 1965 році в центрі було встановлено обеліск слави воїнам, які загинули під час війни{джерело}}.

Село Бобівці складається з шести кутів: Старий Кут, Козаки, Романка та Голий горб, Вівтар, Селище та Григорі.

'''''Старий кут'''''
За переказами Старий Кут, найперший з усіх кутів села Бобівці, утворився після поселення там чоловіка на ім'я Бобирло. Він вирубав невелику ділянку лісу і збудував собі дім.

'''''Кут Козаки'''''
За словами Собко Леонтіни Олексіївни ще в 1783 році там, де тепер розташований кут Козаки, першими жителями були дійсно [[козаки]], які переселилися сюди після зруйнування [[Запорозька Січ|Запорізької Січі]]. Вони перші побудували два будинки. На цьому куті проживає велика кількість людей із прізвищами Козак.

'''''Кути Романка та Голий горб'''''
Назва походить від першого жителя - чоловіка на ім'я Роман із своїми синами. За спогадами Козака Тодора Миколайовича (1908 р.) назва кута Голий горб пішла від того, що на цій місцевості усі горби були голими: не росла навіть трава, хоча кругом були ліси.

'''''Кут Селище'''''
Цей кут, заснований вже на початку XX століття, простягається на три кілометри на північний захід. Першим його поселенцем став Жалоба Іван Миколайович. Кут Селище відомий ще тим, що на перехресті дороги, що веде на Вівтар, колись була митниця (рогатка), яку утримувала родина євреїв. До тепер на цьому роздоріжжі стоїть як пам'ятник кам'яний хрест.

'''''Кут Вівтар'''''
За словами Савчук Катерини Георгіївни (1913 р.н.) за легендою колись на цьому куті була церква. Там і зараз є криниця з цілющою водою, яку люди на свято [[Івана Купала]] поки зійде сонце набирають. У цій церкві був дуже гарний [[вівтар]] звідки і пішла назва. До сьогодні на хуторі Вівтар існує Капличка та дзвіниця, освячена на Івана Хрестителя 7 липня. Біля стін каплички б'є джерело із землі.

'''Кут Григорі'''
Історично найсучасніший кут, який є центром села. Назва походить від імені чоловіка Григорій, який перший тут поселився.

== Населення ==

Мовний склад населення за даними переписів 1930 та 2001 року<ref name="Recensământul general al populației României din 1930" />:
{| class="wikitable sortable"
! Рік перепису
! Всього, чол
! українська
! румунська
! російська
! їдиш
! німецька
! польська
! чеська, словацька
! білоруська
! не відповіли
|-
| 1930<ref name="Recensământul general al populației României din 1930" />|| 2332||1328||578||326||38 ||32||28||1||-||1
|-
| 1930<ref name="Recensământul general al populației României din 1930" />, %|| ||56,95||24,79||13,98||1,63 ||1,37||1,20||0,04||-||0,04
|-
| 2001<ref name="Перепис2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Чернівецька область (осіб) - Регіон , Рік|вебсайт=Банк даних Державної служби статистики України|дата-доступу=16 лютого 2020|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp |date=2014-07-31 }}</ref>, %||1852||99,35||0,05||0,49||-||-||-||-||0,05||-
|}

Національний склад населення за даними [[Перепис населення Румунії (1930)|перепису 1930 року]] у [[Румунське королівство|Румунії]]<ref name="Recensământul general al populației României din 1930">{{cite web|url=https://archive.org/stream/recensamntulgene02inst#page/430|title=Recensământul general al populației României din 1930|accessdate=2018-10-23}} {{ref-ro}}{{ref-fr}}</ref>:
{| class="wikitable sortable"
! Рік перепису
! Всього, чол
! українці
! румуни
! росіяни
! євреї
! німці
! поляки
! чехи, словаки
! угорці
! не відповіли
|-
| 1930<ref name="Recensământul general al populației României din 1930" />|| 2332||1103||1097||43||35||20||28||1||1 ||1
|}

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|1840
|99.35%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|9
|0.50%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|1
|0.05%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|1
|0.05%
|-
|інші/не вказали
|1
|0.05%
|- class="sortbottom"
!Усього
|625
|100%
|}

== Промисловість ==
В селі з 30 березня 1947 року до середини 90-х років існував колгосп «Нове життя». За ним було закріплено — 2052 га земель, у тому числі орної — 701 га, лісу — 227 га. Вирощували зернові культури та буряки, займались тваринництвом, а також була розвинута промисловість. А саме 2 цехи з виготовлення продукції для потреб електрогрупи. Повний цикл деревообробної переробки, пилорама. Працював великий сувенірний цех, на якому виготовляли шкатулки та багато іншого, консервний завод.

Сьогодні значна частина бобівчан — безробітні, працюють в домашніх господарствах. У селі вирощують городину{{джерело}}.

== Освіта ==
На початку XX століття у селі була не одна школа, а у різні часи по дві-три, на різних кутах. У 1920 р. громадою села було побудовано дерев'яне приміщення на чотири класних кімнати і будинок з трьох кімнат для директора. У цій школі навчалося більше 100 учнів і працювало два вчителі. Викладання велося на [[румунська мова|румунській мові]]. В одному класі навчалися діти різного віку.

Протягом 1930—1939 років директором школи був Смоленський та його дружина Ріка. Є відомості, що у той період вчителі Е. Жуковський та О. К. Ластівка.

Цурик Домніка Григорівна (1922 р.н.) згадує що на Старому Куті була державна школа, у якій навчалося всього 60 дітей. Писали тоді ще луфком (олівцем), а один раз на тиждень — чорнилом. До 1940 року навчання велося румунською мовою.

У період з 1940—1944 рр. у районі створювалися [[Початкова школа|початкові]], [[Неповна середня школа|неповні середні]] та [[Середня школа|середні]] школи, [[Хата-читальня|хати-читальні]]. На цей час у селі було 3 початкові школи, 11 вчителів, 112 учнів охоплені навчанням. Із встановленням радянської влади на Буковині у селі відкрили семирічну школу з українською мовою навчання, яка була підпорядкована [[Міністерство освіти Української РСР|МО УРСР]]. Навчання у школі проводилося у дві, а то й три зміни. З 1948 року директором школи був Мандибура М. Й. У 1952 році в селі за рахунок [[колгосп]]у «Нове життя» було побудовано нове приміщення школи на 8 класних кімнат. Пізніше біля нього добудували ще 2 приміщення на 5 класних кімнат. Педагогічний колектив нараховував 20-25 вчителів.

У 1954 році рішенням Чернівецького обласного виконкому депутатів трудящих за № 231/10 від 30.03. 1954 року семирічна школа реорганізована у загальноосвітню [[Трудова школа|трудову політехнічну школу]]. У 1960-х роках у школі уже навчалося близько 300 учнів, працювала шкільна їдальня, діяв шкільний інтернат, спортивна кімната, фізичний та хіміко-біологічний кабінети, бібліотека, майстерня, спортивний та географічний майданчики, пришкільна ділянка площею 1,5 га. (Із історичної довідки, 1971 рік.)

У різний час директорами школи працювали: Пилипенко, Летвінов; завучами: Омельченко Н. П., Модус П. П., Мельник М. С., Солярик В.С, Самолова, Никифору І. П., Данилюк Л. М., Дубчак Г.І, Хоменко Г. М., Лучишин Є. М., Цуркан С. В.

У 1981 р. здано в дію нове сучасне типове триповерхове приміщення школи. Обладнані усі предметні кабінети, шкільна бібліотека, їдальня, спортивний зал, тир, комп'ютерний клас із 11 персональних комп'ютерів, актовий зал, майстерні.

З 15 жовтня 2013 року функціонує Бобовецький НВК<ref>{{cite web|url=http://oblosvita.com/navigaciya/novyny/9732-vdkrittya-boboveckogo-nvk.html|назва=Відкриття Бобовецького НВК|вебсайт=Департамент освіти і науки Чернівецької облдержадміністрації|дата=15 жовтня 2013|видавець=|дата-доступу=16 лютого 2020|archive-date=16 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200216155926/http://oblosvita.com/navigaciya/novyny/9732-vdkrittya-boboveckogo-nvk.html}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200216155926/http://oblosvita.com/navigaciya/novyny/9732-vdkrittya-boboveckogo-nvk.html |date=2020-02-16 }}</ref>.

== Архітектурні пам'ятки ==
[[Файл:Свято-Успенська церква у Бобівцях.JPG|Свято-Успенська церква у Бобівцях|міні|300x300пкс]]
https://ridni.org/catalog/Бобівці?year=1880
До [[Пам'ятка архітектури|архітектурних пам'яток]] належить сімейний [[склеп]] родини пана Медведецького, збудований біля сільської церкви у 1622 році у вигляді [[каплиця|каплиці]], під якою розміщений склеп, де стоять 4 гроби.
https://castles.com.ua/bobesti.html
В центрі Бобівців на правому березі річки Глиниця в урочищі Григори — знахідки скіфського часу{{Джерело}}.

Також у селі є пам'ятний знак, який встановлений вбитим у 1943 році євреям Бобівців і [[Старі Бросківці|Старих Бросківців]].

На сільському цвинтарі знаходиться пам'ятний обеліск з десятками імен загиблих воїнів німецькою мовою, встановлений у 1917 році Москалюк Марією як згадка про загиблих воїнів у [[Перша світова війна|І світовій війні]].

Пам'ятник воїнам-односельчанам, які загинули у [[Друга світова війна|ІІ світовій війні]].

На території села є церква Успіння Пресвятої Богородиці 1883 р. та дзвіниця, яку освятили ще 19 столітті на [[Успіння Богородиці|Першу Богородицю]] 28 серпня.

З давніх часів існує Капличка на хуторі Вівтар 1884 р. та дзвіниця, яка освячена на [[Іван Хреститель|Івана Хрестителя]] 7 липня. Біля стін каплички б'є джерело із землі.

Відкрито пам'ятний знак «Небесній Сотні», обладнано майданчик{{джерело}}.

== Відомі постаті ==
* [[Бурятинський Петро Омелянович]] — педагог, громадський діяч. Почесний ветеран України. Кавалер ордена «За заслуги».
* [[Цурик Євген Іванович]] — [[академік]] [[Лісівнича академія наук України|Лісівничої академії наук України]], [[професор]] кафедри [[Лісова таксація|лісової таксації]] та [[лісовпорядкування]] [[Національний лісотехнічний університет України|Національного лісотехнічного університету України]], [[доктор сільськогосподарських наук]].

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* {{cite web |url=http://gromady.cv.ua/st/bobivtsi |назва=Бобівці (Сторожинецький район). Загальні відомості |вебсайт=Територіальні громади Чернівецької області |видавець= |дата-доступу=16 лютого 2020 |archive-date=16 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200216155926/http://gromady.cv.ua/st/bobivtsi }}
* {{cite web |url=http://gromady.cv.ua/st/bobivtsi/history |назва=Історія  Бобівці |дата=Кухарук Л. М. |вебсайт=Територіальні громади Чернівецької області |видавець= |дата-доступу=16 лютого 2020 |archive-date=16 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200216155930/http://gromady.cv.ua/st/bobivtsi/history }}
* {{cite web |url=https://bukportret.info/storozhinetskiy-rayon/bobivtsi/istoriya-bobivtsi/ |назва=Бобівці (Сторожинецький район). Історія |дата= |вебсайт=Історико-краєзнавчий портрет Чернівецької області |видавець= |дата-доступу=16 лютого 2020 |archive-date=19 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200919184052/https://bukportret.info/storozhinetskiy-rayon/bobivtsi/istoriya-bobivtsi/ }}
* [http://picasaweb.google.com/EdwardTurJ/OldBukowinaPhotosBobestie Старі фото Бобівців]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* {{SgKP|I|257|Bobowce}}
* {{SgKP|XV_cz.1|168|Bobowce}}
* {{cite web|url=https://romaniaimaginideierisiazi.wordpress.com/2015/08/29/povestea-asezarilor-bucovinene-3-mihoveni-bunintii-si-barnova-mihovenilor-4-bobesti/|назва=Povestea aşezărilor bucovinene: 3. Mihoveni (Buninţii şi Bârnova Mihovenilor), 4. Bobeşti|дата=29.08.2015|вебсайт=ROMÂNIA în imagini de ieri şi azi|видавець=|дата-доступу=16 лютого 2020|archive-date=26 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210126000103/https://romaniaimaginideierisiazi.wordpress.com/2015/08/29/povestea-asezarilor-bucovinene-3-mihoveni-bunintii-si-barnova-mihovenilor-4-bobesti/}}
* {{cite web|url=https://castles.com.ua/bobesti.html|назва=Бобівці|дата=|вебсайт=Замки і храми України|видавець=|дата-доступу=16 лютого 2020|archive-date=9 листопада 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191109042040/https://castles.com.ua/bobesti.html}}

{{Сторожинецька міська громада}}
{{Сторожинецький район}}

[[Категорія:Села Чернівецької області]]

title: село Бобівці

Країна: Україна

Область: Чернівецька область

Район: Чернівецький район

Тер. громада: Сторожинецька міська громада

Облікова картка: Бобівці

title: Основні дані

title: Географічні дані

Водойми: річка Глиниця

Найближча залізнична станція: Сторожинець

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Бобівці


text:
# Бабанівка
Бабані́вка — село в Україні, у Приазовській селищній громаді Мелітопольського району Запорізької області. До 2020 року орган місцевого самоврядування — Ботіївська сільська громада. Населення становить 42 осіб.

## Географія
Село Бабанівка розташоване на правому березі річки Корсак, яка через 10 км впадає в Азовське море, вище за течією на відстані 1,5 км розташоване село Володимирівка, нижче за течією за 1 км розташоване село Ботієве. Неподалік пролягає автошлях міжнародного значення М14E58.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| російська  | 31        | 73.81%   |
| українська | 10        | 23.81%   |
| болгарська | 1         | 2.38%    |
| Усього     | 42        | 100%     |

## Історія
Село засноване 1931 року.
30 червня 2016 року Ботіївська сільська рада об'єднана з Ботіївською сільською громадою.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», Ботіївська сільська громада об'єднана з Приазовською селищною громадою.
17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Приазовського району, село увійшло до складу Мелітопольського району.

wikiname: ukwiki

title: Бабанівка

in_language: uk

wikitext:
{{Село
 | назва           = Бабанівка
 | область         = [[Запорізька область]]
 | район           = [[Мелітопольський район]]
 | громада            = [[Приазовська селищна громада]]
 | код КОАТУУ      = 2324581402
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       = {{Дата з віком|1931}}
 | населення       = 42
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 0,337
 | ref-площа       =
 | щільність       = 124,63
 | поштовий індекс = 72431
 | телефонний код  = 6133
 | координати      =  {{coord|46|42|10|N|35|51|7|E|scale:100000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 46 || lat_min = 42 || lat_sec = 10
   | lon_deg = 35 || lon_min = 51 || lon_sec = 7
 | висота          = 8
 | ref-висота      =
 | водойма         = [[Корсак (річка)|Корсак]]
 | адреса          = 72431, Запорізька обл., Мелітопольський р-н, с. Ботієве, вул. Тараса Шевченка<ref>[http://priazrda.gov.ua/index.php?news=786 Інформація щодо перейменування об'єктів топоніміки Приазовського району]</ref>, 59
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}
'''Бабані́вка''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Приазовська селищна громада|Приазовській селищній громаді]] [[Мелітопольський район|Мелітопольського району]] [[Запорізька область|Запорізької області]]. До [[2020]] року орган місцевого самоврядування — [[Ботіївська сільська громада]]. Населення становить 42 осіб.

== Географія ==
Село ''Бабанівка'' розташоване на правому березі річки [[Корсак (річка)|Корсак]], яка через 10 км впадає в [[Азовське море]], вище за течією на відстані 1,5 км розташоване село [[Володимирівка (Мелітопольський район)|Володимирівка]], нижче за течією за 1 км розташоване село [[Ботієве]]. Неподалік пролягає автошлях міжнародного значення {{Автошлях М|14}}{{Автошлях E|58}}.

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Російська мова|російська]]
|31
|73.81%
|-
|[[Українська мова|українська]]
|10
|23.81%
|-
|[[Болгарська мова|болгарська]]
|1
|2.38%
|- class="sortbottom"
!Усього
|42
|100%
|}

== Історія ==
Село засноване [[1931]] року.

[[30 червня]] [[2016]] року [[Ботіївська сільська рада]] об'єднана з [[Ботіївська сільська громада|Ботіївською сільською громадою]].

[[12 червня]] [[2020]] року, відповідно до розпорядження [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», [[Ботіївська сільська громада]] об'єднана з [[Приазовська селищна громада|Приазовською селищною громадою]].

[[17 липня]] [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Приазовський район|Приазовського району]], село увійшло до складу [[Мелітопольський район|Мелітопольського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/zaporozhskaja/418 Погода в селі Бабанівка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111220175155/http://weather.in.ua/ua/zaporozhskaja/418 |date=20 грудня 2011 }}

{{Приазовська селищна громада}}
{{Мелітопольський район}}
{{Приазовський район}}
{{Портали|Україна|Запорізька область|Географія}}
{{Zaporizhia-geo-stub}}

[[Категорія:Села Запорізької області]]
[[Категорія:Населені пункти Мелітопольського району]]

title: село Бабанівка

Область: Запорізька область

Район: Мелітопольський район

Тер. громада: Приазовська селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 124,63 осіб/км²

title: Географічні дані

Середня висота · над рівнем моря: 8 м

Водойми: Корсак

title: Місцева влада

Адреса ради: 72431, Запорізька обл., Мелітопольський р-н, с. Ботієве, вул. Тараса Шевченка, 59

title: Карта

Карта: Бабанівка


text:
# Бенджані Мваруварі
Бенджані Мваруварі (англ. Benjani Mwaruwari, нар. 13 серпня 1978, Булавайо), відомий просто як Бенджані — зімбабвійський футболіст, що грав на позиції  нападника за низку європейських команд, зокрема англійських, а також за національну збірну Зімбабве.
Дворазовий володар Кубка Франції.

## Клубна кар'єра
Народився 13 серпня 1978 року в місті Булавайо. Займався футболом на батьківщині за команди «Лулу Роверз» і «Ейр Зімбабве Джетс», а 1998 року перейшов до молодіжної команди південноафриканського «Джомо Космос».
За рік, у 1999 дебютував на дорослому рівні за головну команду того ж «Джомо Космос», де за два сезони у 45 матчах чемпіонату забив 20 голів.
2001 року результативного нападника запросив до свої лав швейцарський «Грассгоппер», за який зімбабвієць провів наступний сезон на правах оренди. Попри те, що за швейцарську команду йому вдалося відзначитись забитим голом лише одного разу за 16 проведених матчів, габаритний форвард потрапив до сфери інтересів французького «Осера». Французький етап кар'єри Бенджані розпочався вдало, оскільки через травму Джибріля Сіссе він відразу ж отримав місце у стартовому складі команди і досить регулярно забивав. Утім після повного відновлення Сіссе програв йому конкуренцію за місце єдиного нападника у тактичній схемі «Осера» і в сезоні 2003/04 майже не грав. Знову став основним нападником команди, коли Сіссе її залишив.
У січні 2006 року за більш ніж 4 мільйони фунтів перейшов до «Портсмута», ставши третім зімбабвійцем в історії англійської Прем'єр-ліги після голкіпера Брюса Гроббелара і нападника Пітера Ндлову. Після досить тривалого періоду адаптації до нового чемпіонату, коли Бенджані регулярно отримував ігровий час, проте не відзначався результативністю, у першій половині сезону 2007/08 він видав надзвичайно успішну серію з 23 ігор Прем'єр-ліги, в яких забив 12 голів.
5 лютого 2008 року нападник уклав контракт на 2,5 роки з «Манчестер Сіті», який сплатив за трансфер 3,87 мільйони фунтів. До завершення сезону 2007/08 встиг відіграти 13 матчів у чемпіонаті і тричі забити, але у подольшому його виходи на поле у формі «Сіті» стали епізодичними. Останні півроку контракту з манчестерським клубом він провів в оренді у складі «Сандерленда».
Згодом без особливих успіхів провів по одному сезону за «Блекберн Роверз» і «Портсмут», після чого 2012 року повернувся до ПАР, ставши гравцем місцевого «Чиппа Юнайтед».
Останнім клубом у професійній ігровій кар'єрі Бенджані став південноафриканський «Бідвест Вітс», за який він грав протягом 2013–2014 років.

## Виступи за збірну
1999 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Зімбабве.
У складі збірної був учасником Кубка африканських націй 2006 року, де його команда не подолала груповий етап, а сам Бенджані став єдиним автором забитого на турнірі гола серед гравців Зімбабве (другий гол у їх єдиній переможній грі на Кубку забив у свої ворота ганський захисник Ісса Ахмед).
Останню гру за збірну провів у жовтні 2010 року.

## Статистика виступів

### Статистика клубних виступів
| Сезон                      | Команда                    | Чемпіонат | Чемпіонат | Чемпіонат | Національний кубок | Національний кубок | Національний кубок | Континентальні кубки | Континентальні кубки | Континентальні кубки | Інші змагання | Інші змагання | Інші змагання | Усього | Усього |
| Сезон                      | Команда                    | Ліга      | Ігор      | Голів     | Ліга               | Ігор               | Голів              | Ліга                 | Ігор                 | Голів                | Ліга          | Ігор          | Голів         | Ігор   | Голів  |
| -------------------------- | -------------------------- | --------- | --------- | --------- | ------------------ | ------------------ | ------------------ | -------------------- | -------------------- | -------------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------ | ------ |
| 1999–00                    | «Джомо Космос»             | ПЛ        | 15        | 7         | -                  | -                  | -                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 15     | 7      |
| 2000–01                    | «Джомо Космос»             | ПЛ        | 30        | 13        | -                  | -                  | -                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 30     | 13     |
| Усього за «Джомо Космос»   | Усього за «Джомо Космос»   |           | 45        | 20        |                    |                    |                    |                      |                      |                      |               |               |               | 45     | 20     |
| 2001–02                    | «Грассгоппер»              | A         | 16        | 1         | -                  | -                  | -                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 16     | 1      |
| 2002–03                    | «Осер»                     | Л1        | 27        | 7         | -                  | -                  | -                  | ЛЧ+КУЄФА             | 7+3                  | 2+0                  | -             | -             | -             | 37     | 9      |
| 2003–04                    | «Осер»                     | Л1        | 3         | 0         | -                  | -                  | -                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 3      | 0      |
| 2004–05                    | «Осер»                     | Л1        | 31        | 11        | -                  | -                  | -                  | КУЄФА                | 10                   | 1                    | -             | -             | -             | 41     | 12     |
| 2005-січ. 2006             | «Осер»                     | Л1        | 11        | 1         | -                  | -                  | -                  | КУЄФА                | 2                    | 0                    | -             | -             | -             | 13     | 1      |
| Усього за «Осер»           | Усього за «Осер»           |           | 72        | 19        |                    |                    |                    |                      | 22                   | 3                    |               |               |               | 94     | 22     |
| січ.-черв. 2006            | «Портсмут»                 | ПЛ        | 16        | 1         | -                  | -                  | -                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 16     | 1      |
| 2006–07                    | «Портсмут»                 | ПЛ        | 31        | 6         | КА                 | 2                  | 0                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 33     | 6      |
| 2007-січ. 2008             | «Портсмут»                 | ПЛ        | 23        | 12        | КА                 | 1                  | 0                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 24     | 12     |
| Усього за «Портсмут»       | Усього за «Портсмут»       |           | 70        | 19        |                    | 3                  | 0                  |                      |                      |                      |               |               |               | 73     | 19     |
| січ.-черв. 2008            | «Манчестер Сіті»           | ПЛ        | 13        | 3         | -                  | -                  | -                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 13     | 3      |
| 2008–09                    | «Манчестер Сіті»           | ПЛ        | 8         | 1         | -                  | -                  | -                  | КУЄФА                | 4                    | 2                    | -             | -             | -             | 12     | 3      |
| 2009-січ. 2010             | «Манчестер Сіті»           | ПЛ        | 2         | 0         | КА+КФЛ             | 2+2                | 1+0                | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 6      | 1      |
| Усього за «Манчестер Сіті» | Усього за «Манчестер Сіті» |           | 23        | 4         |                    | 4                  | 1                  |                      | 4                    | 2                    |               |               |               | 31     | 7      |
| січ.-черв. 2010            | «Сандерленд»               | ПЛ        | 8         | 0         | -                  | -                  | -                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 8      | 0      |
| 2010–11                    | «Блекберн Роверз»          | ПЛ        | 18        | 3         | КФЛ                | 1                  | 0                  | -                    | -                    | -                    | -             | -             | -             | 19     | 3      |
| Усього за кар'єру          | Усього за кар'єру          |           | 252       | 67        |                    | 8                  | 1                  |                      | 26                   | 5                    |               |               |               | 286    | 72     |

## Титули і досягнення
- Володар Кубка Франції (2):

«Осер»: 2002-2003, 2004-2005

title: Бенджані Мваруварі

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Бенджані
| повне-ім'я = Бенджані Мваруварі
| зображення = Benjani Mwaruwari Manchester City v. Arsenal 1.png
| зображення розмір = 120пкс
| підпис =
| місце-народження = [[Булавайо]]
| країна-народження = [[Зімбабве]]
| дата-народження = 13.8.1978
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| номер  =
| юнацькі-роки = 1995
1996-1998
1998-1999
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|ZWE}} «Лулу Роверз»
{{Прапорець|ZWE}} «Ейр Зімбабве Джетс»
{{Прапорець|RSA}} «[[Джомо Космос]]»
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1999–2002 | {{Прапорець|RSA}} | «[[Джомо Космос]]» | 45 |20}}
{{Футболіст рядок 1|2001–2002 |{{оренда}} {{Прапорець|SUI}} | «[[Грассгоппер]]» | 16 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2002–2006 | {{Прапорець|FRA}} | [[Осер (футбольний клуб)|«Осер»]] | 72 |19}}
{{Футболіст рядок 1|2006–2008 | {{Прапорець|ENG}} | [[Портсмут (футбольний клуб)|«Портсмут»]] | 70 |19}}
{{Футболіст рядок 0|2008–2010 | {{Прапорець|ENG}} | «[[Манчестер Сіті]]» | 23 |4}}
{{Футболіст рядок 1|2010 |{{оренда}} {{Прапорець|ENG}} | [[Сандерленд (футбольний клуб)|«Сандерленд»]] | 8 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2010–2011 | {{Прапорець|ENG}} | «[[Блекберн Роверз]]» | 18 |3}}
{{Футболіст рядок 1|2011–2012 | {{Прапорець|ENG}} | [[Портсмут (футбольний клуб)|«Портсмут»]] | 18 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2012–2013 | {{Прапорець|RSA}} | «[[Чиппа Юнайтед]]» | 9 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2013–2014 | {{Прапорець|RSA}} | «[[Бідвест Вітс]]» | 14 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1999–2010 | {{Прапорець|ZWE}} | [[збірна Зімбабве з футболу|Зімбабве]] | 31 |8}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
}}
'''Бенджані Мваруварі''' ({{lang-en|Benjani Mwaruwari}}, {{нар}} [[13 серпня]] [[1978]], [[Булавайо]]), відомий просто як '''Бенджані''' — зімбабвійський [[футболіст]], що грав на позиції  [[Нападник (футбол)|нападник]]а за низку європейських команд, зокрема англійських, а також за [[збірна Зімбабве з футболу|національну збірну Зімбабве]].

Дворазовий володар [[Кубок Франції з футболу|Кубка Франції]].

== Клубна кар'єра ==
Народився [[13 серпня]] [[1978]] року в місті [[Булавайо]]. Займався футболом на батьківщині за команди «Лулу Роверз» і «Ейр Зімбабве Джетс», а 1998 року перейшов до молодіжної команди південноафриканського «[[Джомо Космос]]».

За рік, у 1999 дебютував на дорослому рівні за головну команду того ж «[[Джомо Космос]]», де за два сезони у 45 матчах чемпіонату забив 20 голів.

2001 року результативного нападника запросив до свої лав швейцарський «[[Грассгоппер]]», за який зімбабвієць провів наступний сезон на правах оренди. Попри те, що за швейцарську команду йому вдалося відзначитись забитим голом лише одного разу за 16 проведених матчів, габаритний форвард потрапив до сфери інтересів французького [[Осер (футбольний клуб)|«Осера»]]. Французький етап кар'єри Бенджані розпочався вдало, оскільки через травму [[Джибріль Сіссе|Джибріля Сіссе]] він відразу ж отримав місце у стартовому складі команди і досить регулярно забивав. Утім після повного відновлення Сіссе програв йому конкуренцію за місце єдиного нападника у тактичній схемі «Осера» і в [[Ліга 1 2003—2004|сезоні 2003/04]] майже не грав. Знову став основним нападником команди, коли Сіссе її залишив.

У січні 2006 року за більш ніж 4 мільйони фунтів перейшов до [[Портсмут (футбольний клуб)|«Портсмута»]], ставши третім зімбабвійцем в історії англійської Прем'єр-ліги після голкіпера [[Брюс Гроббелар|Брюса Гроббелара]] і нападника [[Пітер Ндлову|Пітера Ндлову]]. Після досить тривалого періоду адаптації до нового чемпіонату, коли Бенджані регулярно отримував ігровий час, проте не відзначався результативністю, у першій половині [[Англійська прем'єр-ліга 2007–08|сезону 2007/08]] він видав надзвичайно успішну серію з 23 ігор Прем'єр-ліги, в яких забив 12 голів.

5 лютого 2008 року нападник уклав контракт на 2,5 роки з «[[Манчестер Сіті]]», який сплатив за трансфер 3,87 мільйони фунтів. До завершення сезону 2007/08 встиг відіграти 13 матчів у чемпіонаті і тричі забити, але у подольшому його виходи на поле у формі «Сіті» стали епізодичними. Останні півроку контракту з манчестерським клубом він провів в оренді у складі [[Сандерленд (футбольний клуб)|«Сандерленда»]].

Згодом без особливих успіхів провів по одному сезону за «[[Блекберн Роверз]]» і [[Портсмут (футбольний клуб)|«Портсмут»]], після чого 2012 року повернувся до [[ПАР]], ставши гравцем місцевого «[[Чиппа Юнайтед]]».

Останнім клубом у професійній ігровій кар'єрі Бенджані став південноафриканський «[[Бідвест Вітс]]», за який він грав протягом 2013–2014 років.

== Виступи за збірну ==
1999 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Зімбабве з футболу|національної збірної Зімбабве]].

У складі збірної був учасником [[Кубок африканських націй 2006|Кубка африканських націй 2006 року]], де його команда не подолала груповий етап, а сам Бенджані став єдиним автором забитого на турнірі гола серед гравців Зімбабве (другий гол у їх єдиній переможній грі на Кубку забив у свої ворота ганський захисник [[Ісса Ахмед]]).

Останню гру за збірну провів у жовтні 2010 року.

== Статистика виступів ==
=== Статистика клубних виступів ===
{| class="wikitable center" style="text-align:center; font-size:90%; width:67%;"
|-
!rowspan="2"|Сезон
!rowspan="2"|Команда
!colspan="3"|Чемпіонат
!colspan="3"|Національний кубок
!colspan="3"|Континентальні кубки
!colspan="3"|Інші змагання
!colspan="2"|Усього

|-
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ігор
!Голів
|-
|| 1999–00 || rowspan="2"|{{прапорець|ZAF}} «[[Джомо Космос]]» || [[Чемпіонат ПАР з футболу|ПЛ]] || 15 || 7 || - || - || - || - || - || - || - || - || - || 15 || 7
|-
|| 2000–01 || [[Чемпіонат ПАР з футболу|ПЛ]] || 30 || 13 || - || - || - || - || - || - || - || - || - || 30 || 13
|-
!colspan="2"|Усього за «Джомо Космос» |||| 45 || 20 ||||  ||  ||||  ||  ||||  ||  || 45 || 20
|-
|| 2001–02 ||{{прапорець|CHE}} «[[Грассгоппер]]» || [[Чемпіонат Швейцарії з футболу 2001—2002|A]] || 16 || 1 || - || - || - || - || - || - || - || - || - || 16 || 1
|-
|| 2002–03 || rowspan="4"| {{прапорець|FRA}} [[Осер (футбольний клуб)|«Осер»]] || [[Ліга 1 2002–03|Л1]] || 27 || 7 || - || - || - || [[Ліга чемпіонів УЄФА 2002–03|ЛЧ]]+[[Кубок УЄФА 2002–03|КУЄФА]] || 7+3 || 2+0 || - || - || - || 37 || 9
|-
|| 2003–04 || [[Ліга 1 2003–04|Л1]] || 3 || 0 || - || - || - || - || - || - || - || - || - || 3 || 0
|-
|| 2004–05 || [[Ліга 1 2004–05|Л1]] || 31 || 11 || - || - || - || [[Кубок УЄФА 2004–05|КУЄФА]] || 10 || 1 || - || - || - || 41 || 12
|-
|| 2005-січ. 2006 || [[Ліга 1 2005–06|Л1]] || 11 || 1 || - || - || - || [[Кубок УЄФА 2005–06|КУЄФА]] || 2 || 0 || - || - || - || 13 || 1
|-
!colspan="2"|Усього за «Осер» |||| 72 || 19 ||||  ||  |||| 22 || 3 ||||  ||  || 94 || 22
|-
|| січ.-черв. 2006 ||rowspan="3"| {{прапорець|ENG}} [[Портсмут (футбольний клуб)|«Портсмут»]] || [[Англійська прем'єр-ліга 2005–06|ПЛ]] || 16 || 1 || - || - || - || - || - || - || - || - || - || 16 || 1
|-
|| 2006–07 || [[Англійська прем'єр-ліга 2006–07|ПЛ]] || 31 || 6 || [[Кубок Англії з футболу 2006–07|КА]] || 2 || 0 || - || - || - || - || - || - || 33 || 6
|-
|| 2007-січ. 2008 || [[Англійська прем'єр-ліга 2007–08|ПЛ]] || 23 || 12 || [[Кубок Англії з футболу 2007–08|КА]] || 1 || 0 || - || - || - || - || - || - || 24 || 12
|-
!colspan="2"|Усього за «Портсмут» |||| 70 || 19 |||| 3 || 0 ||||  ||  ||||  ||  || 73 || 19
|-
|| січ.-черв. 2008 ||rowspan="3"| {{прапорець|ENG}} «[[Манчестер Сіті]]» || [[Англійська прем'єр-ліга 2007–08|ПЛ]] || 13 || 3 || - || - || - || - || - || - || - || - || - || 13 || 3
|-
|| 2008–09 || [[Англійська прем'єр-ліга 2008–09|ПЛ]] || 8 || 1 || - || - || - || [[Кубок УЄФА 2008–09|КУЄФА]] || 4 || 2 || - || - || - || 12 || 3
|-
|| 2009-січ. 2010 || [[Англійська прем'єр-ліга 2009–10|ПЛ]] || 2 || 0 || [[Кубок Англії з футболу 2009–10|КА]]+[[Кубок Футбольної Ліги 2009–10|КФЛ]] || 2+2 || 1+0 || - || - || - || - || - || - || 6 || 1
|-
!colspan="2"|Усього за «Манчестер Сіті» |||| 23 || 4 |||| 4 || 1 |||| 4 || 2 ||||  ||  || 31 || 7
|-
|| січ.-черв. 2010 || {{прапорець|ENG}} [[Сандерленд (футбольний клуб)|«Сандерленд»]] || [[Англійська прем'єр-ліга 2009–10|ПЛ]] || 8 || 0 || - || - || - || - || - || - || - || - || - || 8 || 0
|-
||2010–11 || {{прапорець|ENG}} «[[Блекберн Роверз]]» ||[[Англійська прем'єр-ліга 2010–11|ПЛ]] || 18 || 3 || [[Кубок Футбольної Ліги 2010–11|КФЛ]] || 1 || 0 || - || - || - || - || - || - || 19 || 3
|-
!colspan="2"|Усього за кар'єру || || 252 || 67 || || 8 || 1 || || 26 || 5 || ||   ||   || 286 || 72
|}

==Титули і досягнення==
*  Володар [[Кубок Франції з футболу|Кубка Франції]] '''(2)''':
:[[Осер (футбольний клуб)|«Осер»]]: [[Кубок Франції з футболу 2002—2003|2002-2003]], [[Кубок Франції з футболу 2004—2005|2004-2005]]

== Посилання ==
* {{FIFA player}}
* {{Soccerway}}
* {{Transfermarkt}}
* {{Wfb}}
* {{Soccerbase}}
* {{Fussballdaten}}
* {{UEFA player}}
* {{NFT player}}

{{нк}}
{{Склад збірної Зімбабве на Кубку африканських націй 2006}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{footballer-stub}}

{{DEFAULTSORT:Мбаруварі_Бенджані}}
[[Категорія:Зімбабвійські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Зімбабве з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Джомо Космос»]]
[[Категорія:Футболісти «Грассгоппера»]]
[[Категорія:Футболісти «Осера»]]
[[Категорія:Футболісти «Портсмута»]]
[[Категорія:Футболісти «Манчестер Сіті»]]
[[Категорія:Футболісти «Сандерленда»]]
[[Категорія:Футболісти «Блекберн Роверз»]]
[[Категорія:Футболісти «Чіппа Юнайтед»]]
[[Категорія:Футболісти «Бідвест Вітс»]]
[[Категорія:Зімбабвійські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в ПАР]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Швейцарії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Франції]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Англії]]
[[Категорія:Уродженці Булавайо]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Бенджані Мваруварі

Народження: 13 серпня 1978 (46 років)

Вага: 78 кг

Громадянство: Зімбабве

Позиція: нападник

title: Юнацькі клуби

«Лулу Роверз» · «Ейр Зімбабве Джетс» · «Джомо Космос»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Джомо Космос» · 45 · (20)

→ «Грассгоппер» · 16 · (1)

«Осер» · 72 · (19)

«Портсмут» · 70 · (19)

«Манчестер Сіті» · 23 · (4)

→ «Сандерленд» · 8 · (0)

«Блекберн Роверз» · 18 · (3)

«Портсмут» · 18 · (1)

«Чиппа Юнайтед» · 9 · (1)

«Бідвест Вітс» · 14 · (0)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Зімбабве · 31 · (8)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Ерік Френк Расселл
Ерік Френк Расселл (англ. Eric Frank Russell; 6 січня 1905 — 28 лютого 1978) — англійський письменник-фантаст, творив у жанрі наукової фантастики протягом майже трьох десятків років (з кінця 1930 років до середини 1960 років).
Народився 6 січня 1905 року в Сендхерсті (графство Саррей, Англія). Його батько був військовим, працював інструктором у військовій академії, періодично переїжджаючи за службовими потребами, так Ерік у дитинстві разом з родиною провів кілька років у Єгипті й Судані, а освіту отримав у приватних школах. У коледжі Расселл вивчав хімію, фізику, кристалографію, вивчившись в результаті на інженера. Згодом він працював оператором на телефонній станції, клерком в урядовій установі, технічним представником Ліверпульської сталеливарної компанії. Здавалося б, йому заготоване розмірене життя, спокійний і врівноважений англієць заводить родину — в 1930 році він одружився з медсестрою Еллен Вен (Ellan When), а в 1934 році в них народилась дочка Еріка. Але в середині 1930 років Расселл став одним із активістів Британського міжпланетного товариства, з якого почався зв'язок Расселла з фендомом та науковою фантастикою; а з 1937 року він — професійний письменник. Перше оповідання Расселла «Сага про Пелікана Уесте» (1937) з'явилося в кемпбеллівському «Astounding Science Fiction», де він незабаром став першим англійцем, що регулярно публікується в американському журналі. Із самого початку письменницької кар'єри Расселл був активним послідовником і провідником ідей Ч.Форта, одного із предтеч сучасної «палеоастронавтики» і уфології. Пост голови національного відділення Міжнародного Фортівського товариства, який мав Рассел, певним чином вплинув на творчість письменника. Його перший роман — «Лиховісний бар'єр» (1939) — присвячений розвитку головної ідеї Ч.Форта: людство є «чиясь власність», «свійські тварини» у гігантському космічному «будинку», керовані невидимими організмами-паразитами, що підключилися до нервової системи. Той же сюжет використаний у романі «Вартові Всесвіту» (Sentinels from Space, 1951), а в «Вівтарі страху» (Dreadful Sanctuary, 1948) Земля постає як космічна божевільня для сновид з усього Всесвіту.
Під час Другої світової війни, закінчивши радіокурси в Лондоні, Расселл чотири роки служив у Королівських Військово-повітряних силах (RAF), командував пересувною радіостанцією в тилу армії генерала Паттона. Однак, основною темою його творів стає подолання насильства влади й антивоєнна тематика. Його оповідання зі стар-трековської серії «Ел Стоу» (1941), героєм якого є андроїд з людськими емоціями, написаний у стилі наукової фонтастики з пародійно-сатиричним ухилом. Після війни Расселл випускає ряд антивоєнних оповідань, у тому числі «Кінець довгої ночі» (1948) і «Я — ніщо» (1952). В, мабуть, найвідомішій його повісті «І не залишилося нікого» (1951; інша назва — «Загадка планети гандів», названої на честь Махатми Ганді), із властивим Расселу приголомшливим гумором, показана політико-економічна система, повністю заснована на співробітництві й довірі, а не на примусі. Пізніше Расселл переробив повість в антимілітаристський роман «Великий вибух» (1962, премія Prometheus Hall of Fame Award 1985), у якому збройний флот Земної імперії робить інспекційну вилазку на планети-колонії, де сторіччя назад сховалися «дисиденти»-нонконформісти, буддисти, послідовники Ганді, нюдисти тощо. Не чужа Расселу й сатира — як тут не згадати пригоди міжзоряного секретного агента, який приборкує цілу планету (роман «Оса», 1957).
Найпопулярнішою виявилась діяльність Расселла в області гумористичної наукової фантастики. В одному з ранніх оповідань Рассела, «Мана» (1937), розвиваються ідеї О.Степлдона й П. Тейяра де Шардена — і випереджується фінал роману К.Саймака «Місто»: остання людина на Землі (на ім'я Омега) передає еволюційну естафету мурахам; а в оповіданні «Метаморфозит» (1942) — кібернетичним «спадкоємцям». Ці оповідання просочені дотепними діалогами, незалежними характерами. Як висловився один з героїв Рассела, «Інтелект схожий на льодяник. Він має нескінченну розмаїтість форм, розмірів, і фарб, але кожен з них по-своєму привабливий». Фантазія Расселла в цьому сенсі безмежна: ангелоподібні інопланетяни зображені в «Дорогому дияволі» (1950), інші боги й демони — в оповіданнях «Диявологіка» (1955), «Єдиний розв'язок» (1956), де подана «природничо-наукова» версія акту Творення, «Хобі» (1947), у якому Бог створює Світ просто для розваги. Сатира на військову й урядову бюрократію представлена в одному з найкращих оповідань Расселла — «Абракадабра» (1955; «Х'юго»-56, інша назва — «Аламагуса»); цікавий приклад неземного життя (внаслідок уповільненого в порівнянні із земним метаболізму інопланетяни здаються дослідникам застиглими статуями) описаний в оповіданні «Неквапці» (1955); в «Кріслі забуття» (1941) злочинець винаходить прилад, що дозволяє підключатися до свідомості жертви, і сам стає жертвою своєї хитрості.
За кілька років до своєї смерті із причин, які він не відкривав ні друзям, ні знайомим, ведучий англійський письменник Ерік Расселл перестав писати. Він помер 28 лютого 1978 року. У 2000 році ім'я Еріка Френка Расселла занесли до списку Зали слави наукової фантастики і фентезі. Особистий архів Еріка Расселла й отримана ним премія «Х'юго» у цей час зберігаються в бібліотеці Ліверпульського Університету. Попри те, що друкувався Расселл досить часто, і йому навіть доводилося використовувати псевдоніми (Уебстер Крейг, Дункан Мунро, Моріс Х'юджи), шанувальники письменника вважають, що його творчість дотепер не оцінена належним чином, називаючи його «Забутий Майстер».

title: Ерік Френк Расселл

wikitext:
{{без джерел|дата=листопад 2016}}
{{Письменник
| Ім'я               = Ерік Френк Расселл
| Оригінал імені      =
| Фото                =
| Ширина              = <!-- '''ширина''' картинки, за замовчуванням 250px; НЕ ''thumb''! -->
| Підпис              =
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 6.1.1905
| Місце народження    =
| Дата смерті         = 28.2.1978
| Місце смерті        =
| Поховання           =
| Національність      = [[англійці|англієць]]
| Громадянство        = {{GBR}}
| Мова творів = {{англійська}}
| Рід діяльності =
| Роки активності = <!-- період творчої активності -->
| Напрямок =
| Жанр =
| Magnum opus = [[Великий вибух (роман)|Великий вибух]]
| Премії =
| Сайт =
| Signature =
}}
{{Othernames|Расселл (прізвище)|Расселл}}
'''Ерік Френк Расселл''' ({{lang-en|Eric Frank Russell}}; [[6 січня]] [[1905]] — [[28 лютого]] [[1978]]) — англійський письменник-фантаст, творив у жанрі наукової фантастики протягом майже трьох десятків років (з кінця 1930 років до середини 1960 років).

Народився 6 січня 1905 року в Сендхерсті (графство Саррей, Англія). Його батько був військовим, працював інструктором у військовій академії, періодично переїжджаючи за службовими потребами, так Ерік у дитинстві разом з родиною провів кілька років у Єгипті й Судані, а освіту отримав у приватних школах. У коледжі Расселл вивчав хімію, фізику, кристалографію, вивчившись в результаті на інженера. Згодом він працював оператором на телефонній станції, клерком в урядовій установі, технічним представником Ліверпульської сталеливарної компанії. Здавалося б, йому заготоване розмірене життя, спокійний і врівноважений англієць заводить родину — в 1930 році він одружився з медсестрою Еллен Вен (Ellan When), а в 1934 році в них народилась дочка Еріка. Але в середині 1930 років Расселл став одним із активістів [[Британське міжпланетне товариство|Британського міжпланетного товариства]], з якого почався зв'язок Расселла з фендомом та науковою фантастикою; а з 1937 року він — професійний письменник. Перше оповідання Расселла «Сага про Пелікана Уесте» (1937) з'явилося в кемпбеллівському «<nowiki/>[[Аналог: наукова фантастика та факти|Astounding Science Fiction]]<nowiki/>», де він незабаром став першим англійцем, що регулярно публікується в американському журналі. Із самого початку письменницької кар'єри Расселл був активним послідовником і провідником ідей Ч.Форта, одного із предтеч сучасної «палеоастронавтики» і уфології. Пост голови національного відділення Міжнародного Фортівського товариства, який мав Рассел, певним чином вплинув на творчість письменника. Його перший роман — «Лиховісний бар'єр» (1939) — присвячений розвитку головної ідеї Ч.Форта: людство є «чиясь власність», «свійські тварини» у гігантському космічному «будинку», керовані невидимими організмами-паразитами, що підключилися до нервової системи. Той же сюжет використаний у романі «Вартові Всесвіту» (''Sentinels from Space'', 1951), а в «Вівтарі страху» (''Dreadful Sanctuary'', 1948) Земля постає як космічна божевільня для сновид з усього Всесвіту.

Під час Другої світової війни, закінчивши радіокурси в Лондоні, Расселл чотири роки служив у Королівських Військово-повітряних силах (RAF), командував пересувною радіостанцією в тилу армії генерала Паттона. Однак, основною темою його творів стає подолання насильства влади й антивоєнна тематика. Його оповідання зі стар-трековської серії «Ел Стоу» (1941), героєм якого є андроїд з людськими емоціями, написаний у стилі наукової фонтастики з пародійно-сатиричним ухилом. Після війни Расселл випускає ряд антивоєнних оповідань, у тому числі «Кінець довгої ночі» (1948) і «Я — ніщо» (1952). В, мабуть, найвідомішій його повісті «І не залишилося нікого» (1951; інша назва — «Загадка планети гандів», названої на честь Махатми Ганді), із властивим Расселу приголомшливим гумором, показана політико-економічна система, повністю заснована на співробітництві й довірі, а не на примусі. Пізніше Расселл переробив повість в антимілітаристський роман «[[Великий вибух (роман)|Великий вибух]]» (1962, премія ''Prometheus Hall of Fame Award'' 1985), у якому збройний флот Земної імперії робить інспекційну вилазку на планети-колонії, де сторіччя назад сховалися «дисиденти»-нонконформісти, буддисти, послідовники Ганді, нюдисти тощо. Не чужа Расселу й сатира — як тут не згадати пригоди міжзоряного секретного агента, який приборкує цілу планету (роман «Оса», 1957).

Найпопулярнішою виявилась діяльність Расселла в області гумористичної наукової фантастики. В одному з ранніх оповідань Рассела, «Мана» (1937), розвиваються ідеї О.Степлдона й П. Тейяра де Шардена — і випереджується фінал роману К.Саймака «Місто»: остання людина на Землі (на ім'я Омега) передає еволюційну естафету мурахам; а в оповіданні «Метаморфозит» (1942) — кібернетичним «спадкоємцям». Ці оповідання просочені дотепними діалогами, незалежними характерами. Як висловився один з героїв Рассела, «Інтелект схожий на льодяник. Він має нескінченну розмаїтість форм, розмірів, і фарб, але кожен з них по-своєму привабливий». Фантазія Расселла в цьому сенсі безмежна: ангелоподібні інопланетяни зображені в «Дорогому дияволі» (1950), інші боги й демони — в оповіданнях «Диявологіка» (1955), «Єдиний розв'язок» (1956), де подана «природничо-наукова» версія акту Творення, «Хобі» (1947), у якому Бог створює Світ просто для розваги. Сатира на військову й урядову бюрократію представлена в одному з найкращих оповідань Расселла — «Абракадабра» (1955; «Х'юго»-56, інша назва — «Аламагуса»); цікавий приклад неземного життя (внаслідок уповільненого в порівнянні із земним метаболізму інопланетяни здаються дослідникам застиглими статуями) описаний в оповіданні «Неквапці» (1955); в «Кріслі забуття» (1941) злочинець винаходить прилад, що дозволяє підключатися до свідомості жертви, і сам стає жертвою своєї хитрості.

За кілька років до своєї смерті із причин, які він не відкривав ні друзям, ні знайомим, ведучий англійський письменник Ерік Расселл перестав писати. Він помер 28 лютого 1978 року. У 2000 році ім'я Еріка Френка Расселла занесли до списку [[Зала слави наукової фантастики і фентезі|Зали слави наукової фантастики і фентезі]]. Особистий архів Еріка Расселла й отримана ним премія «Х'юго» у цей час зберігаються в бібліотеці Ліверпульського Університету. Попри те, що друкувався Расселл досить часто, і йому навіть доводилося використовувати псевдоніми (Уебстер Крейг, Дункан Мунро, Моріс Х'юджи), шанувальники письменника вважають, що його творчість дотепер не оцінена належним чином, називаючи його «Забутий Майстер».

{{бібліоінформація}}
{{ВП-портали|Біографії|Література|Фантастика|Наукова фантастика|Англія}}

{{DEFAULTSORT:Расселл Ерік Френк}}
[[Категорія:Англійські прозаїки]]
[[Категорія:Англійські письменники-фантасти]]
[[Категорія:Англійські сатирики]]
[[Категорія:Британські наукові фантасти]]
[[Категорія:Письменники за алфавітом]]
[[Категорія:Лауреати премії «Г'юго»]]
[[Категорія:Особи, включені до Залу слави фантастики]]

title: Ерік Френк Расселл

Псевдонім: Duncan H. Munro, Webster Craig, Maurice G. Hugi і Nialle Wilde

Народився: 6 січня 1905 · Sandhurstd, Брекнелл Форест, Беркшир, Англія, Сполучене Королівство

Помер: 28 лютого 1978 (73 роки) · Ліверпуль, Англія, Велика Британія

Громадянство: Велика Британія

Національність: англієць

Діяльність: прозаїк-романіст, письменник, письменник наукової фантастики, інженер, новеліст

Мова творів: англійська

Жанр: наукова фантастика і іронія

Magnum opus: Великий вибух

Нагороди: премія Прометея, зал славиd Зала слави наукової фантастики і фентезі (2000) Премія Г'юґо за найкраще оповідання (1955)


text:
# Кедровський Олег Іванович
Оле́г Іва́нович Кедро́вський (*5 вересня 1939, Внуково — †28 лютого 2005, Вінниця) — доктор філософських наук, професор, член редколегії журналу «Sententiae».

## Біографічні дані
Олег Кедровський народився 5 вересня 1939 у смт Внуково Смоленської області РФ.
У 1956 — 1961 роках навчався в Київському політехнічному інституті, після закінчення якого працював інженером, згодом завідувачем лабораторії на оборонних підприємствах Києва. Закінчив заочно філософський факультет Київського університету (1972), в якому працював з 1967.
У 1982–1987 працював на кафедрах діалектичного матеріалізму і філософії природничих факультетів КПІ, пройшовши шлях від аспіранта до професора. У цей же період захищає кандидатську (1967) і докторську (1979) дисертації.
У 1987–2000 працював професором кафедри філософії та гуманітарних наук Вінницького національного технічного університету.

## Учні
Під безпосереднім керівництвом Кедровського підготовлено захищено 20 кандидатських і 4 докторські дисертації.

## Науковий доробок
Наукові дослідження присвячені філософським проблемам математики, принципам побудови дедуктивних теорій, методології інженерної діяльності.
Науковий доробок професора Кедровського — 120 праць, зокрема 10 монографій; серед них:
- Кедровский О. И. Взаимодействие философии и математики в процессе исторического развития (от Фалеса до эпохи Возрождения). Киев: Изд-во Киев. ун-та, 1973. 216 с.
- Кедровский О. И. Взаимодействие философии и математики в процессе исторического развития (от эпохи Возрождения до начала XX века). Киев: Вища школа, 1974. 344 с.
- Кедровский О. И. Методологические проблемы развития математического познания. Киев: Вища школа, 1977. 232 с.
- Кедровский О. И., Соловей Л. А. Алгоритмичность практики, мышления, творчества. Киев: Вища школа, 1980. 184 с.
- Кедровский О. И. Методы построения теоретических систем знания: Диалог философа и математика. Киев: Вища школа, 1982. 168 с.
- Кедровский О. И., Узбек К. М. Система принципов построения дедуктивных теорий. Киев: Выща школа, 1990. 132 с.

title: Кедровський Олег Іванович

wikitext:
{{othernames|Кедровський}}
{{Науковець
| ім'я               =
| ім'я_мовою_оригіналу =
| жінка              =
| зображення         =
| зображення_розмір  =
| зображення_підпис  =
| дата народження    = 5.9.1939
| місце народження   =
| дата смерті        = 28.2.2005
| місце смерті       =
| резиденція         =
| громадянство       =
| національність     =
| галузь             =
| заклад             =
| Alma Mater         =
| посада             =
| відомий завдяки    =
| звання             =
| ступінь            = [[доктор філософських наук]]
| керівник           =
| учні               =
| батько             =
| мати               =
| дружина            =
| чоловік            =
| діти               =
| нагороди           =
| автограф           =
| примітки           =
| особиста_сторінка  =
}}
'''Оле́г Іва́нович Кедро́вський''' (*[[5 вересня]] [[1939]], [[Внуково (смт)|Внуково]] — †[[28 лютого]] [[2005]], [[Вінниця]]) — [[доктор філософських наук]], [[професор]], член редколегії журналу «[[Sententiae]]».

== Біографічні дані ==

Олег Кедровський народився [[5 вересня]] [[1939]] у смт [[Внуково (смт)|Внуково]] [[Смоленська область|Смоленської області]] РФ.
{{External media
|align  =right
|width = 333
|image1 = [http://esu.com.ua/images/article_images/K/Kedrovsykiy%20Oleg%20Ivanovich.jpg Кедровський Олег Іванович]
|image2 = [http://fgn.vntu.edu.ua/kedrovsky.jpg Він був талановитим викладачем-науковцем]
}}

У [[1956]] — [[1961]] роках навчався в [[КПІ|Київському політехнічному інституті]], після закінчення якого працював [[інженер]]ом, згодом завідувачем лабораторії на оборонних підприємствах Києва. Закінчив заочно філософський факультет Київського університету (1972), в якому працював з 1967.

У 1982–1987 працював на кафедрах [[діалектичний матеріалізм|діалектичного матеріалізму]] і філософії природничих факультетів КПІ, пройшовши шлях від [[аспірант]]а до [[професор]]а. У цей же період захищає кандидатську ([[1967]]) і докторську ([[1979]]) дисертації.

У 1987–2000 працював професором кафедри філософії та гуманітарних наук Вінницького національного технічного університету.

== Учні ==

Під безпосереднім керівництвом Кедровського підготовлено захищено 20 кандидатських і 4 докторські дисертації.

== Науковий доробок ==
Наукові дослідження присвячені філософським проблемам математики, принципам побудови дедуктивних теорій, методології інженерної діяльності.

Науковий доробок професора Кедровського — 120 праць, зокрема 10 монографій; серед них:
* Кедровский О. И. Взаимодействие философии и математики в процессе исторического развития (от Фалеса до эпохи Возрождения). Киев: Изд-во Киев. ун-та, 1973. 216 с.
* Кедровский О. И. Взаимодействие философии и математики в процессе исторического развития (от эпохи Возрождения до начала XX века). Киев: Вища школа, 1974. 344 с.
* Кедровский О. И. Методологические проблемы развития математического познания. Киев: Вища школа, 1977. 232 с.
* Кедровский О. И., Соловей Л. А. Алгоритмичность практики, мышления, творчества. Киев: Вища школа, 1980. 184 с.
* Кедровский О. И. Методы построения теоретических систем знания: Диалог философа и математика. Киев: Вища школа, 1982. 168 с.
* Кедровский О. И., Узбек К. М. Система принципов построения дедуктивных теорий. Киев: Выща школа, 1990. 132 с.

== Джерела ==
* [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=11673 Кедровський О.І.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201031201234/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=11673 |date=31 жовтня 2020 }}
* [http://fgn.vntu.edu.ua/ad_memo.htm  О.І. Кедровський] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160526201157/http://fgn.vntu.edu.ua/ad_memo.htm |date=26 травня 2016 }}

{{ukr-scientist-stub}}

{{ВП-портали|Філософія}}

[[Категорія:Випускники КПІ]]
[[Категорія:Науковці КПІ]]
[[Категорія:Уродженці Ріпок]]
[[Категорія:Доктори філософських наук України]]
[[Категорія:Українські філософи]]

title: Кедровський Олег Іванович

Народився: 5 вересня 1939

Помер: 28 лютого 2005 (65 років)

Діяльність: філософ

Alma mater: НТУУ КПІ ім. Ігоря Сікорського

Науковий ступінь: доктор філософських наук