text:
# Тамбон
Тамбон (тай. ตำบล) — територіальна одиниця третього порядку в Таїланді.
Кожна провінція Таїланду розділена на райони (ампхе), які поділяються на дрібніші адміністративні одиниці — тамбони. Кхети столичного округу Бангкок поділяються на квенги (тай. แขวง). Тамбони і квенги аналогічні територіальним громадам та районам міст в Україні. У 2000 році в Таїланді налічувалося 7254 тамбони та 154 квенги.
Кількість тамбонів — зазвичай 8-10 у кожному ампху. У кожному тамбоні перебувають кілька поселень-сел (мубанів), на 2000 рік у країні їх налічувалося 69307. Найбільші міста можуть займати один або кілька тамбонів. Міста діляться на райони — чумчони.

## Система управління
Керуючий тамбона (กำนัน, kamnan) — представник центральної влади в тамбоні. Є безпосереднім помічником Керуючого ампхе. Він вибирається зі складу «старост сіл». Платня йому надходить із скарбниці центрального уряду.
Адміністрація району (องค์การบริหารส่วนตำบล, Subdistrict administrative organization TAO, вона ж SAO) — орган місцевого самоврядування. Рада Адміністрація району складається з двох представників від кожної мубани у тамбоні та одного безпосередньо обраного голови. До 2001 року маленькі тамбони керувалися Радами тамбонів, а не Адміністраціями районів, проте з 2001 року всі Ради тамбона були перетворені на Адміністрацію району. Той мубан у тамбоні, що належить Муніципалітету (тхетсабану), перебуває у віданні Муніципальної ради. У випадку, якщо тільки частина тамбону знаходиться в межах міста, частина, що залишилася, керується Адміністрацією району. Тамбони одного ампхе, що примикають, можуть мати загальну Адміністрацію району.

wikiname: ukwiki

title: Тамбон

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Bang_Bai_Mai_TAO_office.JPG|праворуч|міні|250x250пкс| Будинок Адміністрації району Бангбаймай ([[Сураттхані (провінція)|провінція Сураттані]])]]
'''Тамбон''' ({{Lang-th|ตำบล}}) — [[Адміністративний поділ Таїланду|територіальна одиниця]] третього порядку в [[Таїланд]]і.

Кожна [[Провінції Таїланду|провінція]] Таїланду розділена на райони (''[[ампхе]]''), які поділяються на дрібніші адміністративні одиниці — ''тамбони''. Кхети столичного округу [[Бангкок]] поділяються на квенги ({{Lang-th|แขวง}}). Тамбони і квенги аналогічні територіальним громадам та районам міст в Україні. У [[2000|2000 році]] в Таїланді налічувалося 7254 тамбони та 154 квенги.<ref name="citymayors">{{Cite web|url=http://www.citymayors.com/government/thailand_government.html|title=Civil service controls much of regional and local government|accessdate=2009-02-12|archivedate=2018-10-22|archiveurl=https://web.archive.org/web/20181022192923/http://www.citymayors.com/government/thailand_government.html|deadurl=no}}</ref>

Кількість тамбонів — зазвичай 8-10 у кожному [[Ампхе|ампху]]. У кожному тамбоні перебувають кілька [[Селище сільського типу|поселень-]]<nowiki/>сел (''[[мубан]]ів''), на 2000 рік у країні їх налічувалося 69307.<ref name="citymayors"/> Найбільші [[Місто|міста]] можуть займати один або кілька тамбонів. Міста діляться на райони — ''чумчони''.

== Система управління ==
'''Керуючий тамбона''' (กำนัน, ''kamnan'') — представник центральної влади в тамбоні. Є безпосереднім помічником Керуючого ампхе. Він вибирається зі складу «[[Мубан|старост сіл»]]. Платня йому надходить із скарбниці центрального уряду.

'''Адміністрація району''' (องค์การบริหารส่วนตำบล, Subdistrict administrative organization ''TAO'', вона ж ''SAO'') — орган місцевого самоврядування. Рада Адміністрація району складається з двох представників від кожної мубани у тамбоні та одного безпосередньо обраного голови. До 2001 року маленькі тамбони керувалися Радами тамбонів, а не Адміністраціями районів, проте з 2001 року всі Ради тамбона були перетворені на Адміністрацію району. Той мубан у тамбоні, що належить Муніципалітету (''тхетсабану''), перебуває у віданні Муніципальної ради. У випадку, якщо тільки частина тамбону знаходиться в межах міста, частина, що залишилася, керується Адміністрацією району. Тамбони одного ампхе, що примикають, можуть мати загальну Адміністрацію району.

== Посилання ==

* [http://www.thaitambon.com/English/AboutTTB.htm Thaitambon.com] Архивная копия

== Примітки ==
{{Reflist}}
[[Категорія:Адміністративний поділ Таїланду]]


text:
# Бенгт Ліднер
Бенгт Ліднер (швед. Bengt Lidner; 16 березня 1757 — 4 червня 1793) — відомий шведський поет, який народився у Гетеборзі. Його опера «Медія» була перекладена на декілька мов (зокрма і англійську). Досі його твори ставляться у театрах. Найкращими творами вважають «Grefvinnan Spastaras död» («Смерть графині Спастара») та «Aaret 1783» («Рік 1783»).

## Біографія
Ліндер позбувся батька у свої 3, його мати покинула його коли йому було 14. У 1774 році, в 17-річному віці він навчався у Університеті Ландена, де випустив дві дисертації, але його виключили ще до видання другої. У 1776 році він приєднався до шведської компанії (експедиції) у Китай, але висадився у Кейптауні. З квітня і до вересня він став студентом Грайфсвальдського університету, який розташовувався у шведській Померанії. Там він написав дисертацію про декларацію незалежності США, в якій констатував, що Швеція та Велика Британія мають особливі відносини з даною країною.
У 1779 році він переїхав до Стокгольму, де розпочав писати твори.
Незважаючи на сумнівну репутацію, він отримав королівську стипендію в 1780 році переїхав у Німеччину, де він навчався у Геттінгенському університеті й жив за межами Батьківщини. Із Геттінгену він переїхав у Париж у 1787 році, а згодом до Фінляндії. У 1788 році одружився з Євлю Жаклі Гастфер, із якою повернувся до Стокгольму наступного року. Він помер у 1793 році. Королівська Шведська академія у 1860 році поклала пам'ятку на його могилу в Стокгольмі.
Ліндерові праці видаються доволі часто, наприклад у виданні «Svenska Vitterhetssamfundet» в чотирьох виданнях, 1930—1992.

title: Бенгт Ліднер

wikitext:
{{Письменник
}}

'''Бенгт Ліднер''' ({{lang-sv|Bengt Lidner}}; 16 березня 1757 — 4 червня 1793) — відомий шведський поет, який народився у [[Гетеборг|Гетеборзі]]. Його опера «Медія» була перекладена на декілька мов (зокрма і англійську). Досі його твори ставляться у театрах. Найкращими творами вважають «Grefvinnan Spastaras död» («Смерть графині Спастара») та «Aaret 1783» («Рік 1783»).
== Біографія ==
Ліндер позбувся батька у свої 3, його мати покинула його коли йому було 14. У 1774 році, в 17-річному віці він навчався у [[Лундський університет|Університеті Ландена]], де випустив дві дисертації, але його виключили ще до видання другої. У 1776 році він приєднався до [[Шведська Ост-Індійська компанія|шведської компанії (експедиції) у Китай]], але висадився у [[Кейптаун]]і. З квітня і до вересня він став студентом [[Грайфсвальдський університет|Грайфсвальдського університету]], який розташовувався у шведській [[Померанія|Померанії]]. Там він написав дисертацію про декларацію незалежності [[Сполучені Штати Америки|США]], в якій констатував, що [[Швеція]] та [[Велика Британія]] мають особливі відносини з даною країною.

У 1779 році він переїхав до [[Стокгольм|Стокгольму]], де розпочав писати твори.
Незважаючи на сумнівну репутацію, він отримав королівську стипендію в 1780 році переїхав у [[Німеччина|Німеччину]], де він навчався у [[Геттінгенський університет|Геттінгенському університеті]] й жив за межами Батьківщини. Із Геттінгену він переїхав у [[Париж]] у 1787 році, а згодом до [[Фінляндія|Фінляндії]]. У 1788 році одружився з Євлю Жаклі Гастфер, із якою повернувся до [[Стокгольм]]у наступного року. Він помер у 1793 році. Королівська [[Шведська академія]] у 1860 році поклала пам'ятку на його могилу в Стокгольмі.

Ліндерові праці видаються доволі часто, наприклад у виданні «Svenska Vitterhetssamfundet» в чотирьох виданнях, 1930—1992.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commons category|Bengt Lidner}}
* {{ChoralWiki}}
{{Ac}}
{{DEFAULTSORT:Ліднер Бенгт}}
[[Категорія:Випускники Грайфсвальдського університету]]

title: Бенгт Ліднер

Народився: 16 березня 1757[…] · парафія Гетеборзького кафедрального соборуd, Швеція

Помер: 4 січня 1793[…] (35 років) · Adolf Fredriks parishd, комуна Стокгольм, лен Стокгольм, Швеція

Поховання: Adolf Fredrik Church cemeteryd

Країна: Швеція

Місце проживання: Magasinsgatand

Діяльність: поет, письменник

Сфера роботи: література і поезія

Alma mater: Грайфсвальдський університет

Батько: Olof Lidnerd


text:
# Антоній (Паканич)
Митрополит Анто́ній (в миру Паканич Іван Іванович; 25 серпня 1967, с. Чумальово, Тячівський район, Закарпатська область, Українська РСР) — церковний діяч в Україні, архієрей УПЦ (МП) з 2006 року, митрополит Бориспільський, вікарій Київської митрополії. В 2007—2017 роках — ректор Київських духовних академії і семінарії. З 2012 року — керівник справами УПЦ (МП), постійний член Синоду РПЦвУ.
У 2012 році — голова Відділу зовнішніх церковних зв'язків УПЦ (МП). З 2008 по 2012 роки — голова Учбового комітету при Священному Синоді УПЦ (МП). З 2007 по 2008 і з 2009 по 2010 роки — голова Синодальної богословсько-канонічної комісії. З 2009 року — член Президії Міжсоборної присутності РПЦ, з 2010 року — голова Комісії Міжсоборної присутності з питань духовної освіти та релігійної просвіти.
Митрополит Антоній відомий як один з помітних українських православних богословів, спеціаліст у галузі біблеїстики та один з авторів реформи духовної освіти в УПЦ (МП). З 2018 року — фігурант сайту «Миротворець».

## Життєпис
Народився 25 серпня 1967 в селі Чумальово Тячівського району Закарпатської області в селянській родині. У 1982 році закінчив Чумальовську восьмирічну, а в 1984 — Драговську середню школу.
З 1981 по 1985 роки ніс послух старшого іподиякона єпископів Мукачівських Сави і Дамаскіна. З 1985 по 1987 рік служив в Радянській армії.
З 1988 по 1992 роки навчався у Московській духовній семінарії. У цей час ніс послух іподиякона ректорів МДА архієпископа Олександра і єпископа Філарета.
4 січня 1994 року ректором Московської духовної академії і семінарії єпископом Дмитровським Філаретом пострижений у чернецтво з ім'ям Антоній на честь преподобного Антонія Печерського. 18 лютого 1994 року патріархом Московським і всієї Русі Алексієм II висвячений на ієродиякона, 7 жовтня того ж року — на ієромонаха.
З 1 вересня по 31 грудня 1994 року працював секретарем-референтом ректора МДАіС.
У 1995 році закінчив Московську духовну академію. За наукову працю на тему «Послання святого апостола Павла до Римлян у російській біблеїстиці» здобув учений ступінь кандидата богослов'я. Залишився викладати в МДА. З 14 червня по 31 серпня 1995 року був помічником інспектора МДА; з 1 січня 1996 року по 9 вересня 2002 року — помічником ректора МДА з представницької роботи й завідувачем Церковно-археологічного кабінету.
На Пасху 1999 року патріархом Московським Алексієм II зведений у сан ігумена.
9 вересня 2002 року, відповідно до поданого прохання, направлений на служіння в Україну. 26 жовтня 2002 року призначений керівником Інформаційно-просвітницького центру Києво-Печерської лаври. 11 травня 2003 року став завідувачем Канцелярії Київської митрополії УПЦ (МП).
У Хрестопоклонну неділю 14 березня 2004 року митрополитом Київським Володимиром зведений у сан архімандрита.
У жовтні 2005 року брав участь у роботі третього Всесвітнього громадського форуму «Діалог цивілізацій» на острові Родос в Греція.
Рішенням Священного Синоду Української православної церкви Московського Патріархату від 22 листопада 2006 року призначений єпископом Бориспільським, вікарієм Київської митрополії УПЦ (МП).
26 листопада, у день пам'яті святителя Івана Золотоустого, за недільною Службою Божою в Трапезному храмі Києво-Печерської лаври митрополитами Київський і всієї України Володимиром, Чернівецьким і Буковинським Онуфрієм, архієпископами Тернопольським і Кременецьким Сергієм, Львівським і Галицьким Августином, Херсонським і Таврійським Іоаном, Вишгородським Павлом, Переяслав-Хмельницьким Митрофаном, Полтавським і Кременчуцьким Филипом, єпископами Житомирським і Новоград-Волинським Гурієм, Білоцерківським і Богуславським Серафимом, Чернігівським і Ніжинським Амвросієм, Васильківським Лукою та Святогірським Арсенієм висвячений на єпископа Бориспільського.
Рішенням Священного Синоду УПЦ (МП) від 31 травня 2007 року призначений ректором Київських духовних академії і семінарії.
Однак уже перші результати роботи Антонія на посаді ректора академії викликали негативний резонанс серед блогерів УАПЦ, зокрема — з боку священика УАПЦ Михайла Семківа, який закидав новому ректору низку порушень та зловживань.
Рішенням Священного Синоду УПЦ (МП) від 14 листопада 2007 року призначений головою Синодальної канонічно-богословської комісії УПЦ МП. На Соборі єпископів УПЦ (МП) 21 грудня 2007 року, що проходив у Києво-Печерській лаврі, єпископ Антоній очолював робочу групу з підготовки змін до Статуту УПЦ (МП).
Указом Президента України від 24 березня 2008 року (№ 256/2008) був уведений до складу організаційного комітету з підготовки святкування 1020-ліття Хрещення Київської Русі. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2008 року (№ 419) уведений до складу наглядової ради Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника.
Рішенням Священного Синоду УПЦ (МП) від 8 травня 2008 року був звільнений з посади голови Канонічно-богословської комісії і призначений головою Навчального комітету при Синоді.
24 вересня 2008 року возведений у сан архієпископа.
27 травня 2009 року увійшов до складу Комісії зі створення Міжсоборної присутності Російської православної церкви.
27 липня 2009 року призначений членом Міжсоборної присутності і її Президії.
Під час першого засідання Президіуму Міжсоборної присутності УПЦ (МП) 29 січня 2010 року призначений головою Комісії з питань духовної освіти та релігійної просвіти.
Рішенням Священного Синоду МП від 9 вересня 2009 року знову призначений головою Богословсько-канонічної комісії при Священному Синоді УПЦ МП та включений до складу Синодальної комісії УПЦ (МП) із діалогу з УАПЦ та до складу робочої групи з підготовки діалогу з представниками УПЦ (КП).
Рішенням Синоду від 2 грудня 2010 року звільнений з посади голови Синодальної Богословсько-канонічної комісії.
Під час хвороби митрополита Київського Володимира (Сабодана) 21 лютого 2012 року Священний Синод під головуванням митрополита Одеського Агафангела (Саввіна) призначив архієпископа Антонія головою Відділу зовнішніх церковних зв'язків УПЦ (МП) замість Олександра (Драбинка), секретаря і «правої руки» митрополита Володимира.
8 травня, на першому засіданні Синоду під головуванням предстоятеля після його хвороби, Антонія було звільнено з посади голови Відділу зовнішніх церковних зв'язків і призначено керівником справами УПЦ (МП) та постійним членом Священного Синоду МП. Одночасно, архієпископу, як керівникові справами Церкви, було надано додаткові повноваження, не передбачені Статутом: нагляду за діяльністю синодальних установ, уповноважене представництво предстоятеля УПЦ в державних, громадських та церковних заходах, відповідальності за міжхристиянські та міжрелігійні відносини. Того ж дня митрополит Володимир призначив Антонія першим вікарієм Київської митрополії. За оцінками експертів, після цих призначень владика став ключовою управлінською фігурою УПЦ (МП) і, фактично, «церковним прем'єром».
20 липня того ж року Синод звільнив архієпископа з посади голови Навчального комітету.
19 січня 2013 року зведений у сан митрополита.
Митрополит Антоній очолив делегацію української філії російської церкви на Архієрейському соборі РПЦ 2-5 лютого 2013 року в Москві, він також увійшов до складу редакційної комісії собору, виголосив доповідь митрополита Київського Володимира про життя УПЦ (МП) і взяв участь у підсумковій прес-конференції.
8 травня 2015 року на урочистому засіданні Верховної Ради України, присвяченому 70-й річниці перемоги над нацизмом в Європі, у складі представників від УПЦ (МП) разом з Онуфрієм та Архієпископом Іоною (Черепанов) демонстративно відмовився встати на знак вшанування воїнів АТО.
Наприкінці 2019 року прокоментував рішення деяких священників МП не згадувати за богослужінням патріарха РПЦ Кирила: «Ще з 90-х років склалася практика: якщо поминання патріарха може призвести до якихось суперечок чи протистоянь, священнику дозволяється його не поминати. До речі, на це було отримано благословення Святішого патріарха Алексія ІІ. Тобто норма нашої церкви поминати патріарха, але мир понад усе, щоби не було провокацій та протистоянь. Це найголовніше. Тому, що у нашій церкві є люди різних вподобань, але якщо це питання на даний момент для когось є проблемним, надивилися телебачення, начиталися преси, наприклад, не можуть відокремити політику від релігійного життя, тоді на якийсь час дозволяється відхилення від норм».
У грудні 2019 року заявив, що після зміни влади в Україн (приходу Зеленського), «жити стало легше».
У грудні 2022 року проти нього та шести інших діячів РПЦвУ було запроваджено персональні санкції терміном на 5 років.
У 2023 році заявив про ведення діалогу з "профанарською" фракцією ПЦУ.

## Нагороди
- Орден «За заслуги» II ст. (30 листопада 2013) — за значний особистий внесок у соціально-економічний, науково-технічний, культурно-освітній розвиток Української держави, вагомі трудові досягнення, багаторічну сумлінну працю[28]
- Орден «За заслуги» III ст. (22 липня 2008) — за вагомий особистий внесок у розвиток духовності в Україні, багаторічну плідну церковну діяльність та з нагоди 1020-річчя хрещення Київської Русі[29]

11 грудня 2022 року рішенням РНБО «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» на 5 років позбавлений державних нагород України, інших форм відзначення.
- Орден Дружби (РФ, 11 липня 2013) — за великий внесок у розвиток дружніх відносин між народами і зміцнення духовних традицій[31]

Архієпископ Антоній нагороджений такими церковними нагородами:
- Орден преподобних Антонія і Феодосія Печерських першого ступеня (09 листопада 2015) — за особисті заслуги у справі розвитку та зміцнення міжцерковних відносин піднесення авторитету та ролі Церкви в житті суспільства. [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Орден преподобного Нестора Літописця I ступеня
- Орден святої рівноапостольної Марії Магдалини II ступеня (Польська православна церква)

## Санкції
Іван Паканич є підсанкційною особою — 11 грудня 2022 року Паканич доданий до санкційного списку України.

## Праці
Митрополит Антоній відомий як один з помітних українських православних богословів, спеціаліст у галузі біблеїстики. Є діячем духовної освіти — один з авторів освітньої реформи в УПЦ МП.
Автор богословської статті про автокефалію, де критикує деякі підходи, пов'язані з цим поняттям (зокрема, погляд на автокефалію як на «незалежність», «розрив» і «від'єднання»).

### Богословські праці
- Послание святого апостола Павла к Римлянам в отечественной библейской науке с отдельными экскурсами в западную библеистику. — Киев: Издательский отдел УПЦ, 2009.
- Поместные Церкви и церковное единство. Несколько слов о церковной автокефалии // Труди Київської Духовної Академії. — № 8. — 2008.
- Отношение православных к «смысловому» переводу Библии // Труди Київської Духовної Академії. — № 9. — 2008.
- Перспективи розвитку духовної освіти в Україні // Труди Київської Духовної Академії. — № 9. — 2008.
- Православна відповідь на виклик кризи сучасного суспільства // Труди Київської Духовної Академії. — № 10. — 2009.
- Повод и цель написания Послания апостола Павла к Римлянам // Труди Київської Духовної Академії. — № 10. — 2009.
- Висновок Богословсько-канонічної комісії при Священному Синоді Української Православної Церкви з питання абортів та визнання одностатевих шлюбів (21 січня 2010).

### Публіцистика
- Предательство Иуды Искариотского (Апокриф «Евангелие от Иуды») // Україна Православна. — Травень, 2006. — http://www.pravoslavye.org.ua/index.php?r_type=article&action=fullinfo&id=11042 [Архівовано 11 жовтня 2007 у Wayback Machine.].
- Изменения в Уставе должны отобразить нынешнее состояние УПЦ // Церковная газета. № 25 (201). — Грудень, 2007.
- Игры в религию приводят к психическим расстройствам // Православие в Украине. — Листопад, 2008.
- Священников и врачей нельзя учить заочно // Фома. — Жовтень, 2009.
- Будь-яка людина церкви — солдат // Україна. — № 3, 2009.

title: Антоній (Паканич)

wikitext:
{{Інші імена|Антоній}}
{{Архієрей
| ім'я               = Митрополит Антоній
| оригінальне ім'я   =
| ім'я при народженні = Паканич Іван Іванович
| оригінальне ім'я при народженні =
| портрет            = Митрополит Антоній (Паканич) з панагією.jpg
| ширина портрету    = 150
| підпис             = Митрополит Антоній (Паканич) в січні 2014 року
| титул              = Митрополит Бориспільський і Броварський
до [[19 січня]] [[2013]] — архієпископ, до [[8 травня]] [[2012]] — вікарій, до [[24 вересня]] [[2008]] — єпископ
| церква             = [[Українська православна церква (Московський патріархат)]]
| порядок            =
| громада            =
| обрання            =
| інтронізація       =
| коронація          =
| періодпочаток      = [[26 листопада]] [[2006]]
| періодкінець       =
| попередник         = кафедра заснована
| наступник          =
| тезоіменитство     = [[23 липня]]
| освіта             = [[Московська духовна семінарія]]
[[Московська духовна академія]]
| науковий ступінь   = [[кандидат богослов'я]], [[професор]]
| династія           =
| батько             =
| мати               =
| дружина            =
| діти               =
| прийняття чернецтва = [[4 січня]] [[1994]]
| сан                = [[7 жовтня]] [[1994]]
| хіротонія          = [[22 листопада]] [[2006]]
| автограф           =
| монограма          =
| нагороди           = {{ряд2|{{Орден Дружби (Російська Федерація)}}|{{Орден преподобного Нестора Літописця І ступеня}} }}
| Commons            =
}}
'''Митрополит Анто́ній''' (в миру '''Паканич Іван Іванович'''; [[25 серпня]] [[1967]], с. [[Чумальово]], [[Тячівський район]], [[Закарпатська область]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Українська РСР]]) — церковний діяч в Україні, [[архієрей]] [[УПЦ (МП)]] з [[2006]] року, митрополит Бориспільський, вікарій Київської митрополії. В 2007—2017 роках — ректор [[Київська духовна академія і семінарія|Київських духовних академії і семінарії]]. З 2012 року — керівник справами УПЦ (МП), постійний член [[Священний синод Української православної церкви (Московського патріархату)|Синоду]] РПЦвУ.

У 2012 році — голова Відділу зовнішніх церковних зв'язків УПЦ (МП). З 2008 по 2012 роки — голова Учбового комітету при Священному Синоді УПЦ (МП). З 2007 по 2008 і з 2009 по 2010 роки — голова Синодальної богословсько-канонічної комісії. З 2009 року — член Президії [[Міжсоборна присутність Російської православної церкви|Міжсоборної присутності РПЦ]], з 2010 року — голова Комісії Міжсоборної присутності з питань духовної освіти та релігійної просвіти.

Митрополит Антоній відомий як один з помітних українських православних богословів, спеціаліст у галузі [[біблеїстика|біблеїстики]] та один з авторів реформи духовної освіти в [[Українська православна церква (Московський патріархат)|УПЦ (МП)]]. З 2018 року — фігурант сайту «[[Центр «Миротворець»|Миротворець]]»<ref name=":1">https://myrotvorets.center/criminal/pakanich-ivan-ivanovich/</ref><ref name=":1"/><ref name=":2">{{Cite web|title=Митрополит Московського патріархату Паканич каже, що його обшукали й півтори години протримали на КПП при виїзді з Києва|url=https://espreso.tv/mitropolit-moskovskogo-patriarkhatu-pakanich-kazhe-shcho-yogo-obshukali-y-pivtori-godini-protrimali-na-kpp-pri-viizdi-z-kieva|website=espreso.tv|accessdate=2024-02-02|language=uk}}</ref><ref name=":3">{{Cite web|title=Паканич Іван Іванович (Антоній) — Державний зрадник, інформація про зраду, біографія, посада, зада {{!}} Реєстр зрадників|url=https://www.chesno.org/traitor/1583/|website=www.chesno.org|accessdate=2024-02-02|language=uk}}</ref>.

== Життєпис ==
Народився 25 серпня 1967 в селі [[Чумальово]] [[Тячівський район|Тячівського району]] [[Закарпатська область|Закарпатської області]] в селянській родині. У 1982 році закінчив Чумальовську восьмирічну, а в 1984 — Драговську середню школу.

З 1981 по 1985 роки ніс послух старшого [[іподиякон]]а єпископів Мукачівських [[Савва (Бабинець)|Сави]] і [[Дамаскин (Бодрий)|Дамаскіна]]. З 1985 по 1987 рік служив в [[Радянська армія|Радянській армії]].

З 1988 по 1992 роки навчався у [[Московська духовна академія|Московській духовній семінарії]]. У цей час ніс послух [[іподиякон]]а ректорів МДА архієпископа [[Олександр (Тимофєєв)|Олександра]] і єпископа [[Філарет (Карагодін)|Філарета]].

4 січня 1994 року ректором Московської духовної академії і семінарії єпископом Дмитровським [[Філарет (Карагодін)|Філаретом]] пострижений у [[чернецтво]] з ім'ям Антоній на честь преподобного [[Антоній Печерський|Антонія Печерського]]. [[18 лютого]] [[1994]] року патріархом Московським і всієї Русі [[Алексій II (патріарх Московський)|Алексієм II]] висвячений на ієро[[диякон]]а, [[7 жовтня]] того ж року — на [[ієромонах]]а.

З 1 вересня по 31 грудня 1994 року працював секретарем-референтом ректора МДАіС.

У 1995 році закінчив [[Московська духовна академія|Московську духовну академію]]. За наукову працю на тему «Послання святого апостола Павла до Римлян у російській біблеїстиці» здобув учений ступінь [[кандидат богослов'я|кандидата богослов'я]]. Залишився викладати в МДА. З [[14 червня]] по [[31 серпня]] [[1995]] року був помічником інспектора МДА; з [[1 січня]] [[1996]] року по [[9 вересня]] [[2002]] року — помічником ректора МДА з представницької роботи й завідувачем Церковно-археологічного кабінету.

На [[Пасха|Пасху]] 1999 року патріархом Московським [[Алексій II|Алексієм II]] зведений у сан [[ігумен]]а.

9 вересня 2002 року, відповідно до поданого прохання, направлений на служіння в [[Україна|Україну]]. 26 жовтня 2002 року призначений керівником Інформаційно-просвітницького центру [[Києво-Печерська лавра|Києво-Печерської лаври]]. 11 травня 2003 року став завідувачем Канцелярії Київської митрополії [[УПЦ (МП)]].

У [[Хрестопоклонна неділя|Хрестопоклонну неділю]] 14 березня 2004 року митрополитом Київським [[Володимир (Сабодан)|Володимиром]] зведений у сан [[архімандрит]]а.

У жовтні [[2005]] року брав участь у роботі третього Всесвітнього громадського форуму «[[Діалог цивілізацій]]» на острові [[Родос]] в [[Греція]].

Рішенням [[Священний Синод Української православної церкви (Московського патріархату)|Священного Синоду]] [[УПЦ (МП)|Української православної церкви Московського Патріархату]] від [[22 листопада]] [[2006]] року призначений єпископом Бориспільським, вікарієм Київської митрополії УПЦ (МП).

[[26 листопада]], у день пам'яті святителя [[Іван Золотоустий|Івана Золотоустого]], за недільною [[Літургія|Службою Божою]] в [[Трапезний храм Києво-Печерської лаври|Трапезному храмі]] [[Києво-Печерська лавра|Києво-Печерської лаври]] митрополитами Київський і всієї України [[Володимир (Сабодан)|Володимиром]], Чернівецьким і Буковинським [[Онуфрій (Березовський)|Онуфрієм]], архієпископами Тернопольським і Кременецьким [[Сергій (Генсицький)|Сергієм]], Львівським і Галицьким [[Августин (Маркевич)|Августином]], Херсонським і Таврійським [[Іоанн (Сіопко)|Іоаном]], Вишгородським [[Павел (Лебідь)|Павлом]], Переяслав-Хмельницьким [[Митрофан (Юрчук)|Митрофаном]], Полтавським і Кременчуцьким [[Филип (Осадченко)|Филипом]], єпископами Житомирським і Новоград-Волинським [[Гурій (Кузьменко)|Гурієм]], Білоцерківським і Богуславським [[Серафим (Залізницький)|Серафимом]], Чернігівським і Ніжинським [[Амвросій (Полікопа)|Амвросієм]], Васильківським [[Лука (Коваленко)|Лукою]] та Святогірським [[Арсеній (Яковенко)|Арсенієм]] висвячений на єпископа Бориспільського.

Рішенням [[Священний Синод Української православної церкви (Московського патріархату)|Священного Синоду УПЦ (МП)]] від 31 травня 2007 року призначений ректором [[Київські духовні академія і семінарія|Київських духовних академії і семінарії]]<ref>[http://orthodox.org.ua/uk/svyashhenniy_sinod/2007/06/01/1417.html Журнали засідання Священного Синоду Української Православної Церкви від 31 травня 2007 року.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111015035522/http://orthodox.org.ua/uk/svyashhenniy_sinod/2007/06/01/1417.html |date=15 жовтня 2011 }} Офіційний сайт УПЦ</ref>.

Однак уже перші результати роботи Антонія на посаді ректора академії викликали негативний резонанс серед блогерів УАПЦ, зокрема — з боку священика УАПЦ Михайла Семківа, який закидав новому ректору низку порушень та зловживань.<ref>{{Cite web |url=http://myh-semkiv.livejournal.com/9112.html |title=Що нового у наших московських братів. Куди владика Антоній Паканич завів Київські духовні школи? |accessdate=14 вересня 2013 |archiveurl=https://archive.today/20130914130332/http://myh-semkiv.livejournal.com/9112.html |archivedate=14 вересня 2013 |deadurl=yes }}</ref>

Рішенням [[Священний синод Української православної церкви (Московського патріархату)|Священного Синоду УПЦ (МП)]] від 14 листопада 2007 року призначений головою Синодальної канонічно-богословської комісії УПЦ МП<ref>[http://orthodox.org.ua/uk/svyashhenniy_sinod/2007/11/15/2146.html Журнали засідання Священного Синоду Української Православної Церкви від 14 листопада 2007 року.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111010125810/http://orthodox.org.ua/uk/svyashhenniy_sinod/2007/11/15/2146.html |date=10 жовтня 2011 }} Офіційний сайт УПЦ</ref>. На [[Собор єпископів Української православної церкви (Московського патріархату)|Соборі єпископів УПЦ (МП)]] 21 грудня 2007 року, що проходив у [[Києво-Печерська Лавра|Києво-Печерській лаврі]], єпископ Антоній очолював робочу групу з підготовки змін до [[Статут Української православної церкви (Московського патріархату)|Статуту УПЦ (МП)]].

Указом [[Президент України|Президента України]] від 24 березня 2008 року (№ 256/2008) був уведений до складу організаційного комітету з підготовки святкування [[1020-ліття Хрещення Київської Русі]]. Постановою Кабінету Міністрів України від [[23 квітня]] [[2008]] року (№ 419) уведений до складу наглядової ради [[Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник|Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника]].

Рішенням Священного Синоду УПЦ (МП) від 8 травня 2008 року був звільнений з посади голови Канонічно-богословської комісії і призначений головою Навчального комітету при Синоді<ref>[http://orthodox.org.ua/uk/svyashhenniy_sinod/2008/05/08/3019.html Журнали засідань Священного Синоду Української Православної Церкви від 8 травня 2008 року.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111010154322/http://orthodox.org.ua/uk/svyashhenniy_sinod/2008/05/08/3019.html |date=10 жовтня 2011 }} Офіційний сайт УПЦ</ref>.

24 вересня 2008 року возведений у сан [[архієпископ]]а.

27 травня 2009 року увійшов до складу Комісії зі створення [[Міжсоборна присутність Російської православної церкви|Міжсоборної присутності Російської православної церкви]]<ref>[http://www.patriarchia.ru/db/text/657505.html ЖУРНАЛЫ заседания Священного Синода от 27 мая 2009 года.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130316062244/http://www.patriarchia.ru/db/text/657505.html |date=2013-03-16 }} Офіційний сайт РПЦ {{ref-ru}}</ref>.

[[27 липня]] [[2009]] року призначений членом Міжсоборної присутності і її Президії<ref>[http://www.patriarchia.ru/db/text/705058.html Состав Межсоборного присутствия Русской Православной Церкви] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181012184915/http://www.patriarchia.ru/db/text/705058.html |date=12 жовтня 2018 }} {{ref-ru}}</ref>.

Під час першого засідання Президіуму Міжсоборної присутності УПЦ (МП) [[29 січня]] [[2010]] року призначений головою Комісії з питань духовної освіти та релігійної просвіти.

Рішенням [[Священний Синод Української православної церкви (Московського патріархату)|Священного Синоду МП]] від [[9 вересня]] [[2009]] року знову призначений головою Богословсько-канонічної комісії при Священному Синоді УПЦ МП та включений до складу Синодальної комісії УПЦ (МП) із діалогу з [[Українська автокефальна православна церква 1990–2018|УАПЦ]] та до складу робочої групи з підготовки діалогу з представниками [[УПЦ (КП)]]<ref>[http://orthodox.org.ua/uk/svyashhenniy_sinod/jurnali_zasidan/2009/09/09/5587.html Журнали Священного Синоду Української Православної Церкви від 9 вересня 2009 року.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111010154838/http://orthodox.org.ua/uk/svyashhenniy_sinod/jurnali_zasidan/2009/09/09/5587.html |date=10 жовтня 2011 }} Офіційний сайт УПЦ</ref>.

Рішенням [[Священний Синод Української православної церкви (Московського патріархату)|Синоду]] від [[2 грудня]] [[2010]] року звільнений з посади голови Синодальної Богословсько-канонічної комісії<ref>[http://orthodox.org.ua/uk/node/8409 Журнали засідання Священного Синоду Української Православної Церкви від 23 грудня 2010 року.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111010154750/http://orthodox.org.ua/uk/node/8409 |date=10 жовтня 2011 }} Офіційний сайт УПЦ</ref>.

Під час хвороби митрополита Київського [[Володимир (Сабодан)|Володимира (Сабодана)]] 21 лютого 2012 року Священний Синод під головуванням митрополита Одеського [[Агафангел (Саввін)|Агафангела (Саввіна)]] призначив архієпископа Антонія головою [[Відділ зовнішніх церковних зв'язків Української православної церкви (Московського патріархату)|Відділу зовнішніх церковних зв'язків]] УПЦ (МП) замість [[Олександр (Драбинко)|Олександра (Драбинка)]], секретаря і «правої руки» митрополита Володимира<ref>[http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-upts-vіd-21-lyutogo-2012-roku Журнали засідання Священного Синоду УПЦ від 21 лютого 2012 року.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121014054651/http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-upts-vіd-21-lyutogo-2012-roku |date=14 жовтня 2012 }} Офіційний сайт УПЦ</ref>.

[[8 травня]], на першому засіданні Синоду під головуванням предстоятеля після його хвороби, Антонія було звільнено з посади голови Відділу зовнішніх церковних зв'язків і призначено керівником справами УПЦ (МП) та постійним членом [[Священний Синод Української православної церкви (Московського патріархату)|Священного Синоду МП]]. Одночасно, архієпископу, як керівникові справами Церкви, було надано додаткові повноваження, не передбачені Статутом: нагляду за діяльністю синодальних установ, уповноважене представництво [[митрополит Київський і всієї України (Московський патріархат)|предстоятеля УПЦ]] в державних, громадських та церковних заходах, відповідальності за міжхристиянські та міжрелігійні відносини<ref>[http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-upts-vіd-8-travnya-2012-roku Журнали засідання Священного Синоду УПЦ від 8 травня 2012 року.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130413040843/http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-upts-vіd-8-travnya-2012-roku |date= 13 квітня 2013 }} Офіційний сайт УПЦ</ref>. Того ж дня митрополит Володимир призначив Антонія першим вікарієм [[Київська єпархія Української православної церкви (Московського патріархату)|Київської митрополії]]<ref>[http://orthodox.org.ua/news/kiїv-arkhієpiskop-borispіlskii-antonіi-priznachenii-pershim-vіkarієm-kiїvskoї-mitropolії-upts КИЇВ. Архієпископ Бориспільський Антоній призначений Першим вікарієм Київської Митрополії УПЦ.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120515081354/http://orthodox.org.ua/news/kiїv-arkhієpiskop-borispіlskii-antonіi-priznachenii-pershim-vіkarієm-kiїvskoї-mitropolії-upts |date=15 травня 2012 }} Офіційний сайт УПЦ</ref>. За оцінками експертів, після цих призначень владика став ключовою управлінською фігурою УПЦ (МП) і, фактично, «церковним [[Прем'єр-міністр|прем'єром]]»<ref>[http://risu.org.ua/ua/index/all_news/orthodox/uoc/48111/ Архієпископ Антоній стане «канцлером» при Предстоятелі УПЦ (МП) — експерт.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120520102940/http://risu.org.ua/ua/index/all_news/orthodox/uoc/48111/ |date=20 травня 2012 }} Релігійно-інформаційна служба України (РІСУ)</ref><ref>[http://www.religion.in.ua/news/ukrainian_news/16212-arxiepiskop-antonij-pakanich-poluchil-v-upc-polnomochiya-cerkovnogo-premera.html Архиепископ Антоний (Паканич) получил в УПЦ полномочия церковного «премьера».] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120513013447/http://www.religion.in.ua/news/ukrainian_news/16212-arxiepiskop-antonij-pakanich-poluchil-v-upc-polnomochiya-cerkovnogo-premera.html |date=13 травня 2012 }} Релігія в Україні {{ref-ru}}</ref><ref>[http://www.rosbalt.ru/ukraina/2012/05/22/983856.html Эксперт: Москвофилы теряют позиции в Украинской церкви.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120528113539/http://www.rosbalt.ru/ukraina/2012/05/22/983856.html |date=28 травня 2012 }} Росбалт {{ref-ru}}</ref>.

20 липня того ж року Синод звільнив архієпископа з посади голови Навчального комітету<ref>[http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-ukraїnskoї-pravoslavnoї-tserkvi-vіd-20-lipnya-2012 Журнали засідання Священного синоду Української православної церкви від 20 липня 2012 року.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130121004513/http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-ukraїnskoї-pravoslavnoї-tserkvi-vіd-20-lipnya-2012 |date= 21 січня 2013 }} Офіційний сайт УПЦ</ref>.
[[Файл:Митрополит Антоній (Паканич) під час літургії.JPG|thumb|На [[Літургія|літургії]] в Академічному храмі Різдва пресвятої богородиці з нагоди дня пам'яті апостола [[Іван Богослов|Івана Богослова]] (2014)]]
19 січня 2013 року зведений у сан [[митрополит]]а.

Митрополит Антоній очолив делегацію української філії російської церкви на Архієрейському соборі [[РПЦ]] 2-5 лютого 2013 року в Москві<ref>[http://orthodox.org.ua/article/єпископат-упц-бере-участь-в-роботі-архієрейського-собору-руської-православної-церкви Єпископат УПЦ бере участь в роботі Архієрейського собору Руської Православної Церкви.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190507170516/http://orthodox.org.ua/article/єпископат-упц-бере-участь-в-роботі-архієрейського-собору-руської-православної-церкви |date=2019-05-07 }} Офіційний сайт Української православної церкви (Москвськогопатріархату)</ref>, він також увійшов до складу редакційної комісії собору<ref>[http://sobor.patriarchia.ru/ua/db/text/2770947.html Освященний Архієрейський Собор Руської Православної Церкви завершив перший день роботи.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150407210326/http://sobor.patriarchia.ru/ua/db/text/2770947.html |date=7 квітня 2015 }} Офіційний сайт Російської православної церкви</ref>, виголосив доповідь митрополита Київського Володимира про життя УПЦ (МП)<ref>[http://orthodox.org.ua/article/москва-на-архієрейському-соборі-зачитано-доповідь-блаженнішого-митрополита-володимира-про-жи МОСКВА. На Архієрейському Соборі зачитано доповідь Блаженнішого Митрополита Володимира про життя Української Православної Церкви.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130208071311/http://orthodox.org.ua/article/москва-на-архієрейському-соборі-зачитано-доповідь-блаженнішого-митрополита-володимира-про-жи |date=8 лютого 2013 }} Офіційний сайт Української православної церкви (Московського патріархату)</ref> і взяв участь у підсумковій прес-конференції<ref>[http://www.patriarchia.ru/ua/db/text/2774609.html 6 лютого відбудеться прес-конференція за підсумками Архієрейського Собору Руської Православної Церкви.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130821234701/http://www.patriarchia.ru/ua/db/text/2774609.html |date=21 серпня 2013 }} Офіційний сайт Російської православної церкви</ref>.

8 травня 2015 року на урочистому засіданні Верховної Ради України, присвяченому 70-й річниці перемоги над [[нацизм]]ом в Європі, у складі представників від УПЦ (МП) разом з [[Онуфрій (Березовський)|Онуфрієм]] та [[Іона (Черепанов)|Архієпископом Іоною (Черепанов)]] демонстративно відмовився встати на знак вшанування воїнів [[Війна на сході України|АТО]].<ref>{{Cite web|title=Представители Московского патриархата демонстративно не встали на торжественном заседании ВР, когда Порошенко зачитывал имена Героев Украины. ФОТО|url=https://censor.net/ru/photo_news/335415/predstaviteli_moskovskogo_patriarhata_demonstrativno_ne_vstali_na_torjestvennom_zasedanii_vr_kogda_poroshenko|website=Цензор.НЕТ|accessdate=2023-04-06|language=ru|last=Цензор.НЕТ}}</ref>

Наприкінці 2019 року прокоментував рішення деяких священників МП не згадувати за богослужінням патріарха [[Російська православна церква|РПЦ]] [[Кирило (патріарх Московський)|Кирила]]: «Ще з 90-х років склалася практика: якщо поминання патріарха може призвести до якихось суперечок чи протистоянь, священнику дозволяється його не поминати. До речі, на це було отримано благословення Святішого патріарха Алексія ІІ. Тобто норма нашої церкви поминати патріарха, але мир понад усе, щоби не було провокацій та протистоянь. Це найголовніше. Тому, що у нашій церкві є люди різних вподобань, але якщо це питання на даний момент для когось є проблемним, надивилися телебачення, начиталися преси, наприклад, не можуть відокремити політику від релігійного життя, тоді на якийсь час дозволяється відхилення від норм»<ref>{{Cite web|title=Керуючий справами УПЦ (МП) митрополит Антоній: Після зміни влади стало легше|url=https://glavcom.ua/interviews/keruyuchiy-spravami-upc-mp-brmitropolit-antoniy-pislya-zmini-vladi-stalo-legshe-648317.html?1577204325|website=glavcom.ua|accessdate=2019-12-29|language=uk}}</ref>.

У грудні 2019 року заявив, що після зміни влади в Україн (приходу Зеленського), «жити стало легше».<ref>{{Cite news|title=Участь законного представника неповнолітнього у кримінальному процесі|url=http://dx.doi.org/10.32837/yuv.v0i4.989|work=Юридичний вісник|date=2020-02-05|accessdate=2021-04-30|issn=1561-4999|doi=10.32837/yuv.v0i4.989|pages=184–189|issue=4|first=В.|last=Кавецька}}</ref>

У грудні 2022 року проти нього та шести інших діячів РПЦвУ було запроваджено персональні санкції терміном на 5 років.<ref>{{Cite web|title=Президент підписав персональні санкції щодо семи діячів УПЦ МП|url=https://www.rbc.ua/rus/news/prezident-pidpisav-personalni-sanktsiyi-shchodo-1670791217.html|website=РБК-Украина|accessdate=2022-12-14|language=uk}}</ref>

У 2023 році заявив про ведення діалогу з "профанарською" фракцією ПЦУ.<ref>https://www.dialogtut.org/publichnyj-dialog-mytropolyta-antoniya-pakanycha-ta-inicziatyvnoyi-grupy-duhovenstva-upcz/</ref>

== Нагороди ==
* [[Орден «За заслуги» (Україна)|Орден «За заслуги»]] II ст. ([[30 листопада]] [[2013]]) — ''за значний особистий внесок у соціально-економічний, науково-технічний, культурно-освітній розвиток Української держави, вагомі трудові досягнення, багаторічну сумлінну працю''<ref>{{Cite web |url=http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/655/2013 |title=Указ Президента України № 655/2013 від 30 листопада 2013 року «Про відзначення державними нагородами України з нагоди річниці підтвердження всеукраїнським референдумом Акта проголошення незалежності України 1 грудня 1991 року» |accessdate=21 грудня 2013 |archive-date=30 листопада 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181130030258/http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/655/2013 }}</ref>
* [[Орден «За заслуги» (Україна)|Орден «За заслуги»]] III ст. ([[22 липня]] [[2008]]) — ''за вагомий особистий внесок у розвиток духовності в Україні, багаторічну плідну церковну діяльність та з нагоди 1020-річчя хрещення Київської Русі''<ref>{{Cite web |url=http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/663/2008 |title=Указ Президента України № 663/2008 від 22 липня 2008 року «Про відзначення державними нагородами України діячів Української православної церкви» |accessdate=11 липня 2013 |archive-date=5 квітня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220405222905/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/663/2008 }}</ref>

11 грудня 2022 року рішенням [[РНБО]] «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» на 5 років позбавлений державних нагород України, інших форм відзначення.<ref>{{УПУ|863/2022|11 грудня 2022|Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11 грудня 2022 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)"|link=https://www.president.gov.ua/documents/8632022-45265}}</ref>

* [[Орден Дружби (Російська Федерація)|Орден Дружби]] (РФ, [[11 липня]] [[2013]]) — ''за великий внесок у розвиток дружніх відносин між народами і зміцнення духовних традицій''<ref>[http://pravo.gov.ru:8080/page.aspx?52918 Указ Президента Российской Федерации № 619 от 11 июля 2013 года «О награждении государственными наградами Российской Федерации»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131224104553/http://pravo.gov.ru:8080/page.aspx?52918 |date=24 грудня 2013 }}{{ref-ru}}</ref>

Архієпископ Антоній нагороджений такими церковними нагородами:
* [[Орден преподобних Антонія і Феодосія Печерських]] першого ступеня (09 листопада 2015) — ''за особисті заслуги у справі розвитку та зміцнення міжцерковних відносин піднесення авторитету та ролі Церкви в житті суспільства.''[http://kdais.kiev.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=3437%3A-i&catid=2%3Anews-all&Itemid=44&lang=uk] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304121316/http://kdais.kiev.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=3437:-i&catid=2:news-all&Itemid=44&lang=uk |date=4 березня 2016 }}
* [[Орден преподобного Нестора Літописця]] I ступеня
* Орден святої рівноапостольної Марії Магдалини II ступеня ([[Польська православна церква]])

== Санкції ==
Іван Паканич є підсанкційною особою<ref>{{Cite web|title=ПАКАНИЧ Іван Іванович - біографія, досьє, активи {{!}} Війна і санкції|url=https://sanctions.nazk.gov.ua/sanction-person/25012/|website=sanctions.nazk.gov.ua|accessdate=2023-03-16|language=uk|url-status=dead}}</ref> — 11 грудня 2022 року Паканич доданий до санкційного списку України.<ref>{{Cite web|url=https://www.president.gov.ua/documents/8632022-45265|назва=Указ Президента України №863/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11 грудня 2022 року " про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" »|видавець=[[Президент України]]|дата=11 грудня 2022|url-архіву=https://web.archive.org/web/20240912154250/https://www.president.gov.ua/documents/8632022-45265|дата-архіву= 12 вересня 2024|мертвий-url=dead|дата-доступу=1 лютого 2025}}</ref><ref>{{Cite web|title=Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/n0022525-22|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2023-03-22|language=uk}}</ref>

== Праці ==
Митрополит Антоній відомий як один з помітних українських православних богословів, спеціаліст у галузі [[біблеїстика|біблеїстики]]. Є діячем духовної освіти — один з авторів освітньої реформи в [[Українська православна церква (Московський патріархат)|УПЦ МП]].

Автор богословської статті про автокефалію<ref>Антоний (Паканич), архиеп. Поместные Церкви и церковное единство. Несколько слов о церковной автокефалии // Труди Київської Духовної Академії. — № 8. — 2008.</ref>, де критикує деякі підходи, пов'язані з цим поняттям (зокрема, погляд на автокефалію як на «незалежність», «розрив» і «від'єднання»).

=== Богословські праці ===
* Послание святого апостола Павла к Римлянам в отечественной библейской науке с отдельными экскурсами в западную библеистику. — Киев: Издательский отдел УПЦ, 2009.
* Поместные Церкви и церковное единство. Несколько слов о церковной автокефалии // Труди Київської Духовної Академії. — № 8. — 2008.
* Отношение православных к «смысловому» переводу Библии // Труди Київської Духовної Академії. — № 9. — 2008.
* Перспективи розвитку духовної освіти в Україні // Труди Київської Духовної Академії. — № 9. — 2008.
* Православна відповідь на виклик кризи сучасного суспільства // Труди Київської Духовної Академії. — № 10. — 2009.
* Повод и цель написания Послания апостола Павла к Римлянам // Труди Київської Духовної Академії. — № 10. — 2009.
* Висновок Богословсько-канонічної комісії при Священному Синоді Української Православної Церкви з питання абортів та визнання одностатевих шлюбів (21 січня 2010).

=== Публіцистика ===
* Предательство Иуды Искариотского (Апокриф «Евангелие от Иуды») // Україна Православна. — Травень, 2006. — http://www.pravoslavye.org.ua/index.php?r_type=article&action=fullinfo&id=11042 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071011123423/http://www.pravoslavye.org.ua/index.php?action=fullinfo&r_type=article&id=11042 |date=11 жовтня 2007 }}.
* Изменения в Уставе должны отобразить нынешнее состояние УПЦ // Церковная газета. № 25 (201). — Грудень, 2007.
* Игры в религию приводят к психическим расстройствам // Православие в Украине. — Листопад, 2008.
* Священников и врачей нельзя учить заочно // Фома. — Жовтень, 2009.
* Будь-яка людина церкви — солдат // Україна. — № 3, 2009.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
{{Вікіцитати}}
* [https://web.archive.org/web/20110612105546/http://orthodox.org.ua/uk/node/1068 Біографія на сайті УПЦ МП]
* [https://web.archive.org/web/20110604115410/http://orthodox.org.ua/uk/episkopat/slovo_pri_narechenni/2007/09/18/1799.html Слово архімандрита Антонія (Паканича) при нареченні його в єпископа Бориспільського, вікарія Київської Митрополії]
* [https://web.archive.org/web/20110604124645/http://orthodox.org.ua/uk/episkopat/slovo_pri_vruchenni_jezla/2007/09/20/1899.html Слово на вручення жезла Преосвященному Антонію, єпископу Бориспільському, вікарію Київської Митрополії]
* {{cite web |url=http://religionpravda.com.ua/2018/05/08/керуючого-справами-упц-мп-митрополит/ |title=Керуючого справами УПЦ МП митрополита Антонія внесуть до бази “Миротворця” |author= |date=2018-05-08 |website=religionpravda.com.ua|publisher=[[Релігійна правда]] |accessdate=9 травня 2018 |archive-date=30 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200930191628/http://religionpravda.com.ua/2018/05/08/керуючого-справами-упц-мп-митрополит/ }}

{{ac}}
{{Єпископат УПЦ МП}}

[[Категорія:Єпископи Української православної церкви Московського патріархату]]
[[Категорія:Українські православні діячі]]
[[Категорія:Біблеїсти]]
[[Категорія:Українські православні богослови]]
[[Категорія:Кандидати богослов'я]]
[[Категорія:Випускники Московської духовної академії]]
[[Категорія:Богослови за алфавітом]]
[[Категорія:Викладачі Київської духовної семінарії]]
[[Категорія:Фігуранти бази «Миротворець»]]
[[Категорія:Ректори Київської духовної академії]]
[[Категорія:Позбавлені державних нагород України]]
[[Категорія:Особи, до яких застосовано санкції через російсько-українську війну]]

title: з 26 листопада 2006

Попередник: кафедра заснована

Альма-матер: Московська духовна семінарія · Московська духовна академія

Науковий ступінь: кандидат богослов'я, професор

Діяльність: православний священник

Тезоіменитство: 23 липня

Ім'я при народженні: Паканич Іван Іванович

Народження: 25 серпня 1967 (57 років) · Чумальово, Тячівський район, Закарпатська область, Українська РСР, СРСР

Священство: 7 жовтня 1994

Чернецтво: 4 січня 1994

Єп. хіротонія: 22 листопада 2006

title: Нагороди:

Нагороди: Антоній у Вікісховищі


text:
# Академія наук НДР
Академія наук Німецької Демократичної Республіки (нім. Akademie der Wissenschaften der DDR), до
1972 Німецька академія наук у Берліні (нім. Deutsche Akademie der Wissenschaften zu Berlin) — найбільше й найважливіше наукове товариство у НДР.
Академія була заснована 1946 року Радянською військовою адміністрацією в Німеччині з метою продовжити традиції Прусської академії наук та Бранденбурзького наукового товариства, заснованого в 1700 році Ґоттфрідом Вільгельмом Лейбніцом. У тому ж 1946 році було засноване видавництво Akademie Verlag. Спочатку академія мала назву Німецької академії наук у Берліні, проте, в 1972 році була перейменована в Академію наук НДР, у зв'язку з тим, що НДР отримала відповідний статус незалежної держави. У 1980-их Академія мала понад 200 членів, серед яких було понад 20 західнонімецьких. Вона координувала дослідження у 59 інститутах із загальним штатом 22 тис. співробітників.
Після падіння Берлінської стіни, науковці стали вимагати реформи Академії. Така реформа була проведена у 1990 році, й Академія стала громадською організацією. До кінця 1991 року колишні інститути були відділені від Академії, оцінені, й або розпущені, або підпорядковані іншим організаціям, здебільшого Науковому товариству імені Ґоттфріда Вільгельма Лейбніца. Сама Академія через свою роль у колишній НДР була розпущена. У 1993 була заснована Берліно-Бранденбурзька академія наук. 15 квітня 1993 шістдесят колишніх академіків організували Товариство Лейбніца (Leibniz-Sozietät), яке претендує на те, щоб представляти неперервну 300-річну академічну традицію. Зараз це товариство налічує понад 300 членів, більшість з яких було обрано після 1993 р..

title: Академія наук НДР

wikitext:
[[Файл:Akademie der Wissenschaften Berlin-Brandenburg.jpg|thumb|Головна будівля академії на [[Жандарменмаркт]]]]
'''Академія наук Німецької Демократичної Республіки''' ({{lang-de|Akademie der Wissenschaften der DDR}}), до
1972 '''Німецька академія наук у Берліні''' ({{lang-de|Deutsche Akademie der Wissenschaften zu Berlin}}) — найбільше й найважливіше наукове товариство у [[НДР]].

Академія була заснована [[1946]] року Радянською військовою адміністрацією в Німеччині з метою продовжити традиції [[Прусська академія наук|Прусської академії наук]] та [[Бранденбурзьке наукове товариство|Бранденбурзького наукового товариства]], заснованого в 1700 році [[Ґотфрід Вільгельм Лейбніц|Ґоттфрідом Вільгельмом Лейбніцом]]. У тому ж 1946 році було засноване видавництво [[Akademie Verlag]]. Спочатку академія мала назву ''Німецької академії наук у Берліні'', проте, в 1972 році була перейменована в ''Академію наук НДР'', у зв'язку з тим, що НДР отримала відповідний статус незалежної держави. У 1980-их Академія мала понад 200 членів, серед яких було понад 20 західнонімецьких. Вона координувала дослідження у 59 інститутах із загальним штатом 22 тис. співробітників.

Після падіння [[Берлінська стіна|Берлінської стіни]], науковці стали вимагати реформи Академії. Така реформа була проведена у 1990 році, й Академія стала громадською організацією. До кінця 1991 року колишні інститути були відділені від Академії, оцінені, й або розпущені, або підпорядковані іншим організаціям, здебільшого [[Наукове товариство імені Лейбніца|Науковому товариству імені Ґоттфріда Вільгельма Лейбніца]]. Сама Академія через свою роль у колишній НДР була розпущена. У 1993 була заснована [[Берлін-Бранденбурзька академія наук|Берліно-Бранденбурзька академія наук]]. 15 квітня 1993 шістдесят колишніх академіків організували ''Товариство Лейбніца'' (''Leibniz-Sozietät''), яке претендує на те, щоб представляти неперервну 300-річну академічну традицію. Зараз це товариство налічує понад 300 членів, більшість з яких було обрано після 1993 р..

== Див. також ==
* [[:Категорія:Члени Академії наук НДР|Члени Академії наук НДР]]
* [[:Категорія:Члени Прусської академії наук|Члени Прусської академії наук]]

== Посилання ==
* {{commonscat-inline|Akademie der Wissenschaften der DDR|Академія наук НДР}}
* [http://www.leibniz-sozietaet.de leibniz-sozietaet] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180808160741/http://leibniz-sozietaet.de/ |date=8 серпня 2018 }}{{ref-de}}
* [http://www.bbaw.de/en/academy/history History of the Academy] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190514173708/http://www.bbaw.de/en/academy/history |date=14 травня 2019 }} // Berlin-Brandenburg Academy of sciences and humanities {{ref-en}}

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Академія наук НДР|*]]
[[Категорія:Засновані в Німеччині 1946]]
[[Категорія:Наукові установи Німеччини]]
[[Категорія:Організації НДР]]
[[Категорія:Кавалери ордена Карла Маркса]]
[[Категорія:Берлін-Бранденбурзька академія наук]]
[[Категорія:Освіта в Німеччині]]
[[Категорія:Прусська академія наук]]
[[Категорія:Наука в НДР]]


text:
# Новоукраїнське (Гулькевицький район)
Новоукраїнське — село в Гулькевицькому районі Краснодарського краю. Центр Новоукраїнського сільського поселення.
Населення — 5 852 мешканців (2002).
Село розташовано на лівому березі річки Кубань, за 14 км на північний захід від райцентру міста Гулькевичі й за 6 км на південний захід від Кропоткіна.

title: Новоукраїнське (Гулькевицький район)

wikitext:
{{село Росії|

   назва           = Новоукраїнське
 | герб            =
 | регіон          = [[Краснодарський край]]
 | район           = [[Гулькевицький район]]
 | засноване       =
 | статус міста    =
 | населення       = 5 852 осіб (2002)
 | агломерація     =
 | площа           =
 | поштові індекси = 352165
 | код =
 | координати      = |
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}
{{Otherplaces|Новоукраїнське}}
'''Новоукраїнське''' — село в [[Гулькевицький район|Гулькевицькому районі]] [[Краснодарський край|Краснодарського краю]]. Центр [[Новоукраїнське сільське поселення|Новоукраїнського сільського поселення]].

Населення — 5 852 мешканців (2002).

Село розташовано на лівому березі річки [[Кубань (річка)|Кубань]], за 14 км на північний захід від райцентру міста [[Гулькевичі]] й за 6 км на південний захід від [[Кропоткін (Краснодарський край)|Кропоткіна]].

== Джерела ==

* [http://www.gulkevichi.com/ Гулькевицький район]

{{Гулькевицький район}}

[[Категорія:Села Краснодарського краю]]

title: село Новоукраїнське

Герб: Прапор

title: село Новоукраїнське

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Краснодарський край

Муніципальний район: Гулькевицький район

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Новоукраїнське


text:
# Вахідов Вахоб Вахідович
Вахоб Вахідович Вахідов (11 червня 1940, місто Канібадам, тепер Таджикистан — 7 червня 2018, місто Душанбе, Таджикистан) — радянський таджицький державний діяч, секретар ЦК КП Таджикистану, 1-й заступник голови Ради міністрів Таджицької РСР — голова Держагропрому Таджицької РСР, міністр сільського господарства Таджикистану. Кандидат сільськогосподарських наук, доктор економічних наук (2009), професор (2010), член-кореспондент Міжнародної інженерної академії (2004), дійсний член Інженерної академії Республіки Таджикистан (2010).  Депутат Верховної ради Таджицької РСР 10—11-го скликань. Народний депутат СРСР (1989—1991).

## Життєпис
Народився в родині робітника Абдувахіда Джаббарова. З 1946 до 1956 року навчався в середній школі № 25 міста Канібадам.
У 1956—1961 роках — студент відділення сільського господарства економічного факультету Таджицького державного університету імені Леніна, здобув диплом із відзнакою.
У 1961—1965 роках — головний економіст колгоспу «Ленінград» Канібадамського району Таджицької РСР. Обирався секретарем комітету комсомолу (ЛКСМ Таджикистану) та головою комітету партійно-державного контролю колгоспу.
Член КПРС з 1963 року.
У 1965—1969 роках — 1-й секретар Канібадамського міського комітету ЛКСМ Таджикистану.
У 1969—1971 роках — інструктор ЦК ВЛКСМ у Москві, був куратором ЛКСМ Білорусії.
З 1971 року — 1-й секретар Ленінабадського обласного комітету ЛКСМ Таджикистану.
До 1977 року — заступник голови виконавчого комітету Ленінабадської обласної ради депутатів трудящих із галузей агропромислового комплексу.
У 1977—1986 роках — завідувач відділу сільського господарства та харчової промисловості ЦК КП Таджикистану.
27 вересня 1986 — 24 вересня 1988 року — секретар ЦК КП Таджикистану із питань сільського господарства.
У вересні 1988 — лютому 1990 року — 1-й заступник голови Ради міністрів Таджицької РСР — голова Держагропрому Таджицької РСР.
У лютому 1990 — червні 1992 року — міністр сільського господарства Таджикистану.
У 1992—1993 роках — 1-й заступник генерального директора науково-виробничого підприємства «ШАМЪ».
У 1993 — січні 2001 року — голова науково-виробничого об'єднання «Таджиксільгоспхімія», голова акціонерного товариства відкритого типу «Таджидехкимие».
У березні 2001 — грудні 2006 року — завідувач відділу аграрної політики (АПК) Інституту економічних досліджень, водночас радник із сільського господарства міністра економічного розвитку та торгівлі Республіки Таджикистан.
З 2008 року — провідний співробітник Інституту сільськогосподарської економіки Таджицької академії наук; доцент, професор кафедр Державного сільськогосподарського університету Таджикистану; завідувач кафедри державного та місцевого управління Таджицького економічного інституту.
Був членом Вченої ради Інституту економічних досліджень Міністерства економічного розвитку та торгівлі Республіки Таджикистан, науково-дослідного інституту сільського господарства Таджицької Академії сільськогосподарських наук.
Автор понад 160 наукових праць, у тому числі монографій, книг та брошур.
Помер 7 червня 2018 року в місті Душанбе.

## Нагороди і звання
- орден Трудового Червоного Прапора
- три ордени «Знак Пошани»
- чотири медалі
- Почесні грамоти Президії Верховної ради Таджицької РСР
- Заслужений працівник Таджикистану (1995)

title: Вахідов Вахоб Вахідович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Вахідов Вахоб Вахідович
| оригінал імені       =
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[таджик]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Вахідов}}
'''Вахоб Вахідович Вахідов''' ({{ДН|11|06|1940}}, місто [[Канібадам]], тепер [[Таджикистан]] — {{ДС|7|06|2018}}, місто [[Душанбе]], [[Таджикистан]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] [[Таджикистан|таджицький]] державний діяч, секретар ЦК КП Таджикистану, 1-й заступник голови Ради міністрів Таджицької РСР — голова Держагропрому Таджицької РСР, міністр сільського господарства Таджикистану. [[Кандидат сільськогосподарських наук]], [[доктор економічних наук]] (2009), [[професор]] (2010), член-кореспондент Міжнародної інженерної академії (2004), дійсний член Інженерної академії Республіки Таджикистан (2010).  Депутат Верховної ради Таджицької РСР 10—11-го скликань. [[Народний депутат СРСР]] (1989—1991).

== Життєпис ==
Народився в родині робітника Абдувахіда Джаббарова. З 1946 до 1956 року навчався в середній школі № 25 міста Канібадам.

У 1956—1961 роках — студент відділення сільського господарства економічного факультету Таджицького державного університету імені Леніна, здобув диплом із відзнакою.

У 1961—1965 роках — головний економіст колгоспу «Ленінград» Канібадамського району Таджицької РСР. Обирався секретарем комітету комсомолу (ЛКСМ Таджикистану) та головою комітету партійно-державного контролю колгоспу.

Член [[КПРС]] з 1963 року.

У 1965—1969 роках — 1-й секретар Канібадамського міського комітету ЛКСМ Таджикистану.

У 1969—1971 роках — інструктор ЦК ВЛКСМ у Москві, був куратором ЛКСМ Білорусії.

З 1971 року — 1-й секретар Ленінабадського обласного комітету ЛКСМ Таджикистану.

До 1977 року — заступник голови виконавчого комітету Ленінабадської обласної ради депутатів трудящих із галузей агропромислового комплексу.

У 1977—1986 роках — завідувач відділу сільського господарства та харчової промисловості ЦК КП Таджикистану.

27 вересня 1986 — 24 вересня 1988 року — секретар ЦК КП Таджикистану із питань сільського господарства.

У вересні 1988 — лютому 1990 року — 1-й заступник голови Ради міністрів Таджицької РСР — голова Держагропрому Таджицької РСР.

У лютому 1990 — червні 1992 року — міністр сільського господарства Таджикистану.

У 1992—1993 роках — 1-й заступник генерального директора науково-виробничого підприємства «ШАМЪ».

У 1993 — січні 2001 року — голова науково-виробничого об'єднання «Таджиксільгоспхімія», голова акціонерного товариства відкритого типу «Таджидехкимие».

У березні 2001 — грудні 2006 року — завідувач відділу аграрної політики (АПК) Інституту економічних досліджень, водночас радник із сільського господарства міністра економічного розвитку та торгівлі Республіки Таджикистан.

З 2008 року — провідний співробітник Інституту сільськогосподарської економіки Таджицької академії наук; доцент, професор кафедр Державного сільськогосподарського університету Таджикистану; завідувач кафедри державного та місцевого управління Таджицького економічного інституту.

Був членом Вченої ради Інституту економічних досліджень Міністерства економічного розвитку та торгівлі Республіки Таджикистан, науково-дослідного інституту сільського господарства Таджицької Академії сільськогосподарських наук.

Автор понад 160 наукових праць, у тому числі монографій, книг та брошур.

Помер 7 червня 2018 року в місті Душанбе.

== Нагороди і звання ==
* [[орден Трудового Червоного Прапора]]
* три [[орден «Знак Пошани»|ордени «Знак Пошани»]]
* чотири медалі
* Почесні грамоти Президії Верховної ради Таджицької РСР
* Заслужений працівник Таджикистану (1995)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Народные Депутаты СССР Кто есть кто. Москва, 1990 {{ref-ru}}
* Вахидов Вахоб // Худжанд. Энциклопедия. Душанбе, 1999. С. 196.

{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|СРСР}}
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Народні депутати СРСР]]

title: Вахідов Вахоб Вахідович

Народився: 11 червня 1940 · Канібадам, Согдійська область, Таджицька Радянська Соціалістична Республіка, СРСР

Помер: 7 червня 2018 (77 років) · Душанбе, Таджикистан

Країна: СРСР · Таджикистан

Національність: таджик

Діяльність: науковець

Партія: КПРС

Нагороди: орден Трудового Червоного Прапора · орден «Знак Пошани» · орден «Знак Пошани» · орден «Знак Пошани»


text:
# Літтл-Веллі (Нью-Йорк)
Літтл-Веллі (англ. Little Valley) — місто (англ. town) в США, в окрузі Каттарогус штату Нью-Йорк. Населення — 1675 осіб (2020).

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 1740 осіб у 691 домогосподарстві у складі 452 родин. Було 858 помешкань
Расовий склад населення:
| - 95,8 % — білих - 1,7 % — чорних або афроамериканців - 1,3 % — корінних американців - 0,1 % — азіатів |

До двох чи більше рас належало 0,9 %. Частка іспаномовних становила 1,3 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 21,9 % — особи молодші 18 років, 64,0 % — особи у віці 18—64 років, 14,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 40,0 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 111,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 113,7 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 47 668 доларів США (медіана — 40 579), а середній дохід на одну сім'ю — 54 825 доларів (медіана — 44 196). Медіана доходів становила 34 135 доларів для чоловіків та 30 774 долари для жінок. За межею бідності перебувало 21,2 % осіб, у тому числі 36,1 % дітей у віці до 18 років та 9,2 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 788 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 21,3 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 20,3 %, будівництво — 11,7 %, транспорт — 8,6 %.

title: Літтл-Веллі (Нью-Йорк)

wikitext:
{{Otherplaces|Літтл-Веллі}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Літтл-Веллі
|оригінальна назва  = {{lang-en|Little Valley}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Нью-Йорк (штат){{!}}Нью-Йорк
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Каттарогус (округ)|Каттарогус]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 77,49
|висота центру НП   = <!-- Population -->
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 22,45
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         =
|поштовий індекс        = 14755
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 3600942840
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Літтл-Веллі''' ({{lang-en|Little Valley}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Каттарогус (округ)|Каттарогус]] штату [[Нью-Йорк (штат)|Нью-Йорк]]. Населення — 1675 осіб (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1820 = 484
| 1830 = 336
| 1840 = 700
| 1850 = 1383
| 1860 = 1206
| 1870 = 1168
| 1880 = 1196
| 1890 = 1326
| 1900 = 1616
| 1910 = 1905
| 1920 = 1683
| 1930 = 1542
| 1940 = 1601
| 1950 = 1724
| 1960 = 1737
| 1970 = 1838
| 1980 = 1830
| 1990 = 1881
| 2000 = 1788
| 2010 = 1740
| 2020 = 1675
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archive-date=4 квітня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180404140728/https://www.census.gov/prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало {{formatnum:1740}} осіб у 691 домогосподарстві у складі 452 родин. Було 858 помешкань

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 95,8 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,7 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 1,3 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,1 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
|}
До двох чи більше рас належало 0,9 %. Частка іспаномовних становила 1,3 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 21,9 % — особи молодші 18 років, 64,0 % — особи у віці 18—64 років, 14,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 40,0 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 111,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 113,7 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:47668}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:40579}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:54825}} доларів (медіана — {{formatnum:44196}}). Медіана доходів становила {{formatnum:34135}} доларів для чоловіків та {{formatnum:30774}} долари для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 21,2 % осіб, у тому числі 36,1 % дітей у віці до 18 років та 9,2 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 788 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 21,3 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 20,3 %, будівництво — 11,7 %, транспорт — 8,6 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Каттарогус (округ)}}

[[Категорія:Містечка Нью-Йорку]]
[[Категорія:Населені пункти округу Каттарогус (округ)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Нью-Йорк

Округ: Каттарогус

Густота населення: 22,45 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Отрганки
Отрга́нки — село в окрузі Бановці-над-Бебравою Банськобистрицького краю Словаччини. Станом на грудень 2015 року в селі проживало 413 людей. Протікає річка Галачовка.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.   | 2014.   | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- | ------- | ------- |
| Кількість осіб: | 453   | 429     | 402     | 394     |
| Різниця:        |       | -5,29 % | -6,29 % | -1,99 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 382   | 394     |
| Різниця:        |       | +3,14 % |

title: Отрганки

wikitext:
{{НП Словаччини
 |статус = Село
 |українська назва  =Отрганки
 |оригінальна назва = Otrhánky
 |герб =
 |прапор =
 |зображення =
 |країна =  [[Словаччина]]
 |розмір карти країни = 300
 |підпорядкування =
 |вид району =  Район
|вид регіону = Край
 |район =
 |район в таблиці =
 |регіон = Тренчинський край
 |регіон в таблиці = Тренчинський край
 |вид общини =
 |община =
 |община в таблиці =
 |голова =Ján Strempek
 |вид голови =  Староста
  |перша згадка       = 1598
 |попередні назви           =
 |статус з =
  |lat_dir = N|lat_deg = 48|lat_min = 41|lat_sec = 38
|lon_dir = E|lon_deg = 18|lon_min = 22|lon_sec = 25
  |CoordAddon = type:city(69656)_region:SK
 |вид висоти =
 |висота центру НП = 215
 |клімат =
 |рік перепису = 2015
 |щільність =
 |агломерація =
 |національний склад =
 |конфесійний склад =
 |часовий пояс = +1
 |DST = +1
 |телефонний код =421-38
 |поштовий індекс = 95655
 |поштові індекси =
 |вид ідентифікатора =
 |цифровий ідентифікатор  =
 |автомобільний код =
|сайт =http://www.otrhanky.sk/
 |мова сайту =sk
}}
'''Отрга́нки''' — село в окрузі [[Бановці-над-Бебравою (округ)|Бановці-над-Бебравою]] [[Банськобистрицький край|Банськобистрицького краю]] [[Словаччина|Словаччини]]. Станом на грудень 2015 року в селі проживало 413 людей. Протікає річка [[Галачовка]].

== Населення ==
{{SK|pop}}

== Примітки ==
{{reflist}}
[[Категорія:Села округу Бановці-над-Бебравою]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1598]]
{{Округ Бановці-над-Бебравою}}

title: обец

герб: прапор

Країна: Словаччина

Край: Тренчинський

Окрес: Бановце-над-Бебравоу → SPARQL ←

Статус: з Село року

· густота: 84,62 осіб/км²

Автомоб. ном.: BN

Голова: Ján Strempek

title: Карта

Карта:
Отрганки (Тренчинський край)
Отрганки у Вікісховищі


text:
# Кейнен (Індіана)
Кейнен (англ. Canaan) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Джефферсон штату Індіана. Населення — 72 особи (2020).

## Географія
Кейнен розташований за координатами 38°51′55″ пн. ш. 85°18′3″ зх. д. / 38.86528° пн. ш. 85.30083° зх. д. (38.865377, -85.300835).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 0,80 км², з яких 0,80 км² — суходіл та 0,00 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкало 90 осіб у 31 домогосподарстві у складі 23 родин. Густота населення становила 112 особи/км².  Було 36 помешкань (45/км²).
Расовий склад населення:
| - 94,4 % — білих |

До двох чи більше рас належало 5,6 %. Частка іспаномовних становила 1,1 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 35,6 % — особи молодші 18 років, 50,0 % — особи у віці 18—64 років, 14,4 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 33,0 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 114,3 чоловіка;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 100,0 чоловіків також старших 18 років.
Цивільне працевлаштоване населення становило 45 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 42,2 %, транспорт — 37,8 %, виробництво — 20,0 %.

title: Кейнен (Індіана)

wikitext:
{{Otherplaces|Кейнен}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Кейнен
|оригінальна назва  = {{lang-en|Canaan}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Індіана
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Джефферсон (округ, Індіана)|Джефферсон]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 0,80
|висота центру НП   = 288
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 112,50
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           =
|DST                    =  <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         =
|поштовий індекс        = 47250
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 1810036
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Кейнен''' ({{lang-en|Canaan}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Джефферсон (округ, Індіана)|Джефферсон]] штату [[Індіана]]. Населення — 72 особи (2020).

== Географія ==
Кейнен розташований за координатами {{Coord|38|51|55|N|85|18|3|W|type:city_region:US-DE}} (38.865377, -85.300835){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 0,80 км², з яких 0,80 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,00 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2010 = 90
| 2020 = 72
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкало 90 осіб у 31 домогосподарстві у складі 23 родин. [[Густота населення]] становила 112 особи/км².  Було 36 помешкань (45/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 94,4 % — [[Расовий склад США|білих]]
|}
До двох чи більше рас належало 5,6 %. Частка іспаномовних становила 1,1 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 35,6 % — особи молодші 18 років, 50,0 % — особи у віці 18—64 років, 14,4 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 33,0 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 114,3 чоловіка;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 100,0 чоловіків також старших 18 років.

Цивільне працевлаштоване населення становило 45 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 42,2 %, транспорт — 37,8 %, виробництво — 20,0 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Джефферсон (округ, Індіана)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Індіани]]
[[Категорія:Населені пункти округу Джефферсон (Індіана)]]

title: Країна

Штат: Індіана

Округ: Джефферсон

Населення: 72 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 112,50 осіб/км²

Часовий пояс: Північноамериканський східний час (Джефферсон)

OSM: ↑1804289 ·R (Джефферсон)


text:
# Дзеркальний палац
48°52′09″ пн. ш. 2°22′06″ сх. д. / 48.8692° пн. ш. 2.36825° сх. д.
Дзеркальний палац (фр. Palais des glaces) — театральний і концертний зал у Парижі (Франція), що діє з 1876 року за адресою рю дю Фобур-дю-Тампль (фр.), будинок 37, в 10 окрузі.
Заклад використовується як кафе-театр. З 2002 року керує Жан-П'єр Бігар, який також керує театром Комеді де Парі. Дзеркальний палац складається з двох залів: головного на п'ятсот місць (розділеного між оркестром та балконом) і так званого Малого дзеркального палацу на сто місць.

## Історія

### Початок
Заклад був відкритий в 1876 році під назвою «Bolero Star», спочатку він використовувався для пісенних концертів, та незабаром був перейменований в «Bijou Concert». Згодом під впливом різних директорів (Альберта Шрамека, фахівця з кафе-шантанів; потім Поля Руеза, директора Фолі-Бержер, Олімпії та Мулен Руж) приміщення стали переважно використовувати для театральних постановок. Дзеркальний палац діяв то як мюзик-хол, то як театральна сцена, залежно від директорів і фінансового стану. 1924 року приміщення повністю перебудували під великий кінотеатр Дзеркального палацу (через його новий фасад, вкритий дзеркалами).

### З 1970-х років
У 1970 році керівництво відмовилося від кінематографа, щоб повернутися до музики, Дзеркальний палац свого часу вітав таких артистів, як Марсель Даді, Touré Kunda (фр.), Ніна Сімон та The Clash.
28 березня 1977 року Марк Зерматі (фр.) організував у залі «Nuit punk» (фр. «Ніч панка»), концерт, в якому взяли участь Wayne County and the Electric Chairs (англ.), Stinky Toys (фр.), The Jam, Generation X та The Police.
1988 року палац знову став театром — продюсер Джиммі Леві купив його та поступово перепрофілював під гумористичні вистави. Таким чином, театр побачив на своїй сцені нове покоління французьких коміків, таких як дует Les Vamps (фр. у 1989, 1991 та 1995 роках), П'єр Пальмад (фр. 1990), Жан-Марі Бігар (1992), дует Шевальє 9 Тіс, Ласпа, Лас ес, Ласпа, Лас лес, дует Шевальє і Ласпа. (Фр., 1993), Марк Жоліве (Фр., 1994), дует Елі та Дьєдонне (Фр., 1996), Гад Ельмалех (1996), дует Ерік і Рамзі (Фр., 1998). Влітку 2002 року Дзеркальний палац викупив брат французького гумориста Жана-Марі Бігара — Жан-П'єр Бігар — який керує ним і донині. З того часу зал перепрофільований під моновистави й комедії.
У 2010 році 50 приватних театрів Парижа, що входили в Асоціацію підтримки приватних театрів (ASTP) і Національний синдикат режисерів та виконавців приватних театрів (SNDTP), членом якого є Дзеркальний палац, вирішили об'єднатися під новим знаком, символом історичної моделі приватного театру.

title: Дзеркальний палац

wikitext:
{{unicard}}
'''Дзеркальний палац''' ({{Lang-fr|Palais des glaces}}) — театральний і [[Концертна зала|концертний зал]] у [[Париж]]і (Франція), що діє з 1876 року за адресою [[рю дю Фобур-дю-Тампль]] ([[:fr:Rue du Faubourg-du-Temple|фр.]]), будинок 37, в [[X округ Парижа|10 окрузі]].<ref>{{Cite web |url=http://www.theatreinparis.com/theatre/palais-des-glaces |title=Palais des glaces - Theatre in Paris - French plays. English subtitles. |website=www.theatreinparis.com |archive-url=https://web.archive.org/web/20190618114244/https://www.theatreinparis.com/theatre/palais-des-glaces |archive-date=2019-06-18 |dead-url=no |access-date=2019-06-18}}.</ref>

Заклад використовується як [[кафе-театр]]. З 2002 року керує Жан-П'єр Бігар, який також керує театром [[Комеди де Пари|Комеді де Парі]]. Дзеркальний палац складається з двох залів: головного на п'ятсот місць (розділеного між оркестром та балконом) і так званого Малого дзеркального палацу на сто місць.

== Історія ==

=== Початок ===
Заклад був відкритий в 1876 році під назвою «Bolero Star», спочатку він використовувався для пісенних концертів, та незабаром був перейменований в «Bijou Concert». Згодом під впливом різних директорів (Альберта Шрамека, фахівця з [[кафе-шантан]]ів; потім Поля Руеза, директора [[Фолі-Бержер]], [[Олімпія (Париж)|Олімпії]] та [[Мулен Руж]]) приміщення стали переважно використовувати для театральних постановок. Дзеркальний палац діяв то як [[мюзик-хол]], то як театральна сцена, залежно від директорів і фінансового стану. 1924 року приміщення повністю перебудували під великий кінотеатр Дзеркального палацу (через його новий фасад, вкритий дзеркалами).

=== З 1970-х років ===
У 1970 році керівництво відмовилося від кінематографа, щоб повернутися до музики, Дзеркальний палац свого часу вітав таких артистів, як Марсель Даді, [[Touré Kunda]] ([[:fr:Touré Kunda (groupe)|фр.]]), [[Ніна Сімон]] та [[The Clash]].

28 березня 1977 року [[Зермати, Марк|Марк Зерматі]] ([[:fr:Marc Zermati|фр.]]) організував у залі «Nuit punk» ({{Lang-fr|«Ніч панка»}}), концерт, в якому взяли участь [[Wayne County and the Electric Chairs]] ([[:en:Wayne County & the Electric Chairs|англ.]]), [[Stinky Toys]] ([[:fr:Stinky Toys|фр.]]), [[The Jam]], [[Generation X]] та [[The Police]].

1988 року палац знову став театром — продюсер [[Джимми Леви|Джиммі Леві]] купив його та поступово перепрофілював під гумористичні вистави. Таким чином, театр побачив на своїй сцені нове покоління французьких коміків, таких як дует [[Les Vamps]] ([[:fr:Les Vamps|фр.]] у 1989, 1991 та 1995 роках), [[Пальмад, Пьер|П'єр Пальмад]] ([[:fr:Pierre Palmade|фр.]] [[:fr:Chevallier et Laspalès|1990]]), Жан-Марі Бігар (1992), дует [[Шевалье и Ласпалес|Шевальє]] [[Тимсит, Патрик|9 Тіс, Ласпа, Лас ес, Ласпа]], Лас лес, дует Шевальє і Ласпа. ([[:fr:Patrick Timsit|Фр.]], 1993), [[Марк Жоливе|Марк Жоліве]] ([[:fr:Marc Jolivet|Фр.]], 1994), дует [[Эли и Дьедонне|Елі та Дьєдонне]] ([[:fr:Élie et Dieudonné|Фр.]], 1996), [[Гад Ельмалех]] (1996), дует [[Эрик и Рамзи|Ерік і Рамзі]] ([[:fr:Éric et Ramzy|Фр.]], 1998). Влітку 2002 року Дзеркальний палац викупив брат французького гумориста Жана-Марі Бігара — Жан-П'єр Бігар — який керує ним і донині. З того часу зал перепрофільований під [[Моновистава|моновистави]] й комедії.

У 2010 році 50 приватних театрів Парижа, що входили в Асоціацію підтримки приватних театрів (ASTP) і Національний синдикат режисерів та виконавців приватних театрів (SNDTP), членом якого є Дзеркальний палац, вирішили об'єднатися під новим знаком, символом історичної моделі приватного театру.<ref>[http://www.theatresparisiensassocies.com/salles-theatre-paris/palais-des-glaces-96.html Le Palais des glaces — Théâtres parisiens associés] {{Wayback|url=http://www.theatresparisiensassocies.com/salles-theatre-paris/palais-des-glaces-96.html|date=20210511031801}} sur le site www.theatresparisiensassocies.com — consulté le 23 février 2015.</ref>

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* {{Офіційний сайт|http://www.palaisdesglaces.com/}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:X округ Парижа]]
[[Категорія:Театри Парижа]]
[[Категорія:Концертні зали Парижа]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]

Офіційна назва: фр. Palais des glaces

Країна: Франція

Адміністративна одиниця: X округ Парижа

Розташовано на вулиці: rue du Faubourg-du-Templed

Адреса: 37, rue du Faubourg-du-Temple 75010 Paris


text:
# Якубово-Любінське
Якубово-Любінське (пол. Jakubowo Lubińskie) — село в Польщі, у гміні Пшемкув Польковицького повіту Нижньосілезького воєводства.
Населення — 304 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Легницького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 154     | 31                 | 103              | 20                   |
| Жінки    | 150     | 24                 | 87               | 39                   |
| Разом    | 304     | 55                 | 190              | 59                   |

title: Якубово-Любінське

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Якубово-Любінське
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Jakubowo Lubińskie}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Нижньосілезьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Польковицький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Пшемкув (гміна){{!}}Пшемкув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 304
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 76
|поштовий індекс        = 59-170
|автомобільний код      = DPL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0366793
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Якубово-Любінське''' ({{lang-pl|Jakubowo Lubińskie}}) — село в Польщі, у [[Пшемкув (гміна)|гміні Пшемкув]] [[Польковицький повіт|Польковицького повіту]] [[Нижньосілезьке воєводство|Нижньосілезького воєводства]].
Населення — {{formatnum:304}} {{МНОЖИНА:304|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Легницьке воєводство|Легницького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=154 |ЧолПре=31 |ЧолПрац=103 |ЧолПост=20
|Жін=150 |ЖінПре=24 |ЖінПрац=87 |ЖінПост=39
|Разом=304 |РазомПре=55 |РазомПрац=190 |РазомПост=59
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Пшемкув}}

[[Категорія:Села Польковицького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Нижньосілезьке воєводство

Повіт: Польковицький повіт

Гміна: Пшемкув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: DPL

OSM: ↑2866841 ·R (Ґміна Пшемкув)


text:
# Лата (покрівля)
Ла́та (від нім. Latte — «дошка», «планка») — елемент покрівельної обрешітки, довга жердина або дошка, яку кладуть упоперек кроков.
Роботи з кріплення лат називаються латуванням, цвяхи для цих робіт традиційно звали латовцями або латниками.
Дошки чи планки, які встановлюють перпендикулярно латам, називають контрлатами.
Для криття даху соломою чи очеретом лати кріплять до кроков на відстані приблизно 40 см одна від одної (при традиційному способі лати прив'язували). При способі влаштовування стріхи «внатруску» для кращого зчеплення соломи з обрешіткою на латах кріпили тибелі — дерев'яні кілочки 25 см завдовжки, або робили лати зі сучкуватих жердин.
В оздобленні північноросійських рублених хат колись використовувалися так звані причолини (рос. причелины), якими прикривали на щипцях торці лат. Зазвичай їх прикрашали різьбленням, а місце, де вони сходилися, закривали короткою вертикальною дошкою — полотенцем.

title: Лата (покрівля)

wikitext:
[[Файл: Krokwie 0211.jpg|thumb|300px|Дахові лати (позначені цифрою 2)]]
[[Файл:Liteaux.JPG|thumb|300px|Дах з латами під [[черепиця|черепицю]]]]
{{Otheruses|Лата}}
'''Ла́та''' (від {{lang-de|Latte}} — «дошка», «планка»)<ref>{{ЕСУМ3}}</ref> — елемент [[обрешітка|покрівельної обрешітки]], довга жердина або дошка, яку кладуть упоперек [[кроква|кроков]]<ref>{{СУМ-11|Лата}}</ref>.

Роботи з кріплення лат називаються ''латуванням''<ref>{{СУМ-11|Латування}}</ref>, цвяхи для цих робіт традиційно звали ''латовцями'' або ''латниками''<ref>{{Грінченко|Латовець|25905-latovec.html#show_point}}</ref><ref>{{Грінченко|Латник|25904-latnyk.html#show_point}}</ref>.

Дошки чи планки, які встановлюють перпендикулярно латам, називають ''контрлатами''.

Для [[стріха|криття даху соломою чи очеретом]] лати кріплять до кроков на відстані приблизно 40 см одна від одної (при традиційному способі лати прив'язували). При способі влаштовування стріхи «внатруску» для кращого зчеплення соломи з обрешіткою на латах кріпили ''тибелі'' — дерев'яні кілочки 25 см завдовжки, або робили лати зі сучкуватих жердин<ref>{{Стаття|автор=Михайло Матійчук|посилання_на_автора=|назва=Традиційні техніки покриття дахів на Бойківщині|посилання=https://my.etnoua.info/novyny/stattja-tradycijni-tehniky-pokryttja-dahiv-na-bojkivshchyni-mmatijchuk/|відповідальний=|видання=Вісник Львівського університету. Серія історична|видання посилання=|тип=|місце=Львів|рік=2012|місяць=|том=|випуск=47|номер=|сторінки=373-392|issn=|bibcode=|doi=|pmid=|мова=|accessdate=29 квітня 2019|archivedate=14 серпня 2018|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180814035949/https://my.etnoua.info/novyny/stattja-tradycijni-tehniky-pokryttja-dahiv-na-bojkivshchyni-mmatijchuk/}}</ref>.

В оздобленні північноросійських [[рублена хата|рублених хат]] колись використовувалися так звані ''причолини'' ({{lang-ru|причелины}}), якими прикривали на [[щипець|щипцях]] торці лат. Зазвичай їх прикрашали [[різьблення]]м, а місце, де вони сходилися, закривали короткою вертикальною дошкою — ''полотенцем''.

== Див. також ==
* [[Обрешітка]]

== Примітки ==
{{reflist}}
[[Категорія:Будівельна термінологія]]
[[Категорія:Будівельні конструкції]]


text:
# Градище (Генеральський Стол)
45°25′ пн. ш. 15°24′ сх. д. / 45.42° пн. ш. 15.40° сх. д.
Градище (хорв. Gradišće) — населений пункт у Хорватії, у Карловацькій жупанії у складі громади Генеральський Стол.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 53 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

title: Градище (Генеральський Стол)

wikitext:
{{coord|45.42|15.40|display=title}}
{{Infobox Settlement
| name = Градище
| other_name = Gradišće
| image_skyline =
| pushpin_map = Хорватія
| latd = 45.42| latNS = N
| longd = 15.40| longEW = E
| subdivision_type = [[Країна]]
| subdivision_name = {{CRO}}
| subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Хорватії|Жупанія]]
| subdivision_name1 = [[Карловацька жупанія|Карловацька]]
| population_as_of = 2011
| population_total = 53
| website =
| postal_code =
| postal_code_type = Поштовий індекс
| elevation_m =
| timezone = UTC+1
}}
'''Градище''' ({{lang-hr|Gradišće}}) — населений пункт у [[Хорватія|Хорватії]], у [[Карловацька жупанія|Карловацькій жупанії]] у складі громади [[Генеральський Стол]].

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 53 осіб<ref name="census2011">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup04.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=30 січня 2018
|archive-date=4 червня 2017
|archive-url=https://web.archive.org/web/20170604085517/http://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup04.html
}}</ref>.

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovništvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=30 січня 2018
|archive-date=9 травня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210509033243/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=200
|Крок більшої шкали=50
|Крок меншої шкали=10
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=130
|Рік2=1869|Значення2 =143
|Рік3=1880|Значення3 =143
|Рік4=1890|Значення4 =145
|Рік5=1900|Значення5 =161
|Рік6=1910|Значення6 =153
|Рік7=1921|Значення7 =148
|Рік8=1931|Значення8 =165
|Рік9=1948|Значення9 =185
|Рік10=1953|Значення10 =189
|Рік11=1961|Значення11 =175
|Рік12=1971|Значення12 = 137
|Рік13=1981|Значення13 = 114
|Рік14=1991|Значення14 = 96
|Рік15=2001|Значення15 = 66
|Рік16=2011|Значення16 = 53
}}

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}

{{Карловацька жупанія}}

[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]
[[Категорія:Карловацька жупанія]]

{{Croatia-geo-stub}}

title: Координати: 45°25′ пн. ш. 15°24′ сх. д. / 45.42° пн. ш. 15.40° сх. д.

Країна: Хорватія

Жупанія: Карловацька

Населення (2011)