text:
# Малі Бобрики
Малі Бобрики (рос. Малые Бобрики) — присілок у Глазуновському районі Орловської області Російської Федерації.
Населення становить 40 осіб. Входить до муніципального утворення Сеньковське сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований у межах Чорнозем'я. 13 червня 1934 року після ліквідації Центрально-Чорноземної області населений пункт увійшов до складу новоствореної Курської області.
З 27 вересня 1937 року район у складі новоствореної Орловської області.
Від 2013 року входить до муніципального утворення Сеньковське сільське поселення.

## Населення
1. Н/Д[2]

title: Малі Бобрики

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Малі Бобрики
|назва ін.       = Малые Бобрики
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Орловська область]]
|район           = [[Глазуновський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Сеньковське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 40
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Орловська область
}}
'''Малі Бобрики''' ({{lang-ru|Малые Бобрики}}) — [[присілок]] у [[Глазуновський район|Глазуновському районі]] [[Орловська область|Орловської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 40 осіб. Входить до муніципального утворення [[Сеньковське сільське поселення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований у межах [[Чорнозем'я]]. 13 червня 1934 року після ліквідації Центрально-Чорноземної області населений пункт увійшов до складу новоствореної [[Курська область|Курської області]].

З 27 вересня 1937 року район у складі новоствореної Орловської області.

Від 2013 року входить до муніципального утворення Сеньковське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/460230967 |title=Закон Орловской области от 25 декабря 2013 года N 1578-ОЗ «Об административно-территориальном устройстве Орловской области» |access-date=2022-02-28 |archive-date=2022-02-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220228084440/https://docs.cntd.ru/document/460230967 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Малые Бобрики }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Глазуновський район}}
{{Oryol-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Глазуновського району]]

title: присілок Малі Бобрики

Суб'єкт Російської Федерації: Орловська область

Муніципальний район: Глазуновський район

Поселення: Сеньковське сільське поселення

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Малі Бобрики · Малі Бобрики


text:
# Майкл К. Маронна
Майкл С. Маронна (англ. Michael C. Maronna, 27 вересня 1977) — американський актор, який зіграв у кількох популярних телевізійних серіалах і фільмах. Найбільш відомий він завдяки ролі старшого брата «Великого Піта» Вріглі у культовому серіалі «Пригоди Піта і Піта», який виходив на телеканалі Nickelodeon у 1990-х роках. Ця роль принесла йому популярність серед підлітків того часу і забезпечила значну аудиторію прихильників серіалу.
Крім того, Маронна відомий роллю Джеффа МакКалістера, старшого брата головного героя Кевіна, у різдвяній комедії «Сам удома» (1990) і її продовженні «Сам удома 2: Загублений у Нью-Йорку» (1992).
Попри успіх у дитинстві, після завершення роботи в «Пригодах Піта і Піта» Маронна вирішив переключитися на іншу сторону кіноіндустрії. Згодом він працював освітлювачем на знімальному майданчику. Майкл продовжує залишатися активним у сфері кіно й телебачення, хоч тепер його робота здебільшого відбувається поза камерою.

## Раннє життя
Майкл Маронна народився в Брукліні, Нью-Йорк, у родині пожежника та шкільної консультантки. Його походження різноманітне: батько мав італійське коріння, а в родині матері були ірландські та голландські предки. Маронна виріс у великій родині та став першим онуком, а також старшим братом для свого молодшого брата та сестри.
Підліткові роки Майкла пройшли в Нью-Йорку, де він навчався у престижній школі Hunter College High School, відомій своєю академічною підготовкою та конкурсним вступом. Зацікавившись мистецтвом і кінематографом, він згодом вступив до Державного університету Нью-Йорка в коледжі Перчейз, де навчався на факультеті документального та неігрового кіно. Цей вибір відображав його бажання досліджувати реальні історії та працювати в кіноіндустрії за межами традиційних ігрових фільмів.

## Кар'єра
Майкл Маронна вперше з'явився на екрані у дуже ранньому віці — він взяв участь у рекламному ролику для компанії Scott Paper, яка виробляє побутові паперові вироби. Свою першу значущу роль він отримав у дитячому серіалі Nickelodeon «Пригоди Піта і Піта», де з 1989 по 1996 рік грав старшого брата Піта Вріглі. Серіал став культовим для молодіжної аудиторії і популяризував образ Маронни як кмітливого підлітка.
Ще одним відомим моментом у кар'єрі Майкла стала роль Джеффа МакКалістера, старшого брата Кевіна у фільмі «Сам удома» (1990) та його продовженні «Сам удома 2: Загублений в Нью-Йорку» (1992). У першій стрічці його репліка «Кевіне, ти справжня хвороба!» стала дуже популярною і залишилася впізнаваною серед шанувальників фільму. Він також з'явився у ролі підлітка-вбивці в епізоді серіалу «Закон і порядок».
У 1999 році Маронна знявся у серії реклам для TD Ameritrade, де виконав роль Стюарта — безініціативного працівника, який з ентузіазмом допомагає своєму некомпетентному босу розібратися з інтернетом. Популярність цих роликів призвела до того, що Маронна знову зіграв Стюарта у спеціальному комедійному кліпі разом із тодішнім президентом США Біллом Клінтоном, показаному на вечері Кореспондентської асоціації Білого дому у 2000 році.
На початку 2000-х років Маронна знявся у фільмах «Чуваки» та «40 днів і 40 ночей», а також у серіалах «Секс і місто» і комедії «Перемотка». Він з'явився в музичних кліпах, зокрема в кліпі на пісню «Whose Authority» гурту *Nada Surf* та «All My Friends» гурту *The XYZ Affair*.
Останні акторські проєкти Маронни датуються 2013 роком, після чого він зосередився на роботі освітлювача у фільмах і на телебаченні, працюючи на знімальних майданчиках у Нью-Йорку. Він також є співведучим подкасту «The Adventures of Danny and Mike», де виступає разом із Денні Тамбереллі, своїм колегою по серіалу «Пригоди Піта і Піта». Після тривалої перерви Маронна повернувся до акторства у 2020-х роках.

## Фільмографія

### Кіно
| Рік  | Назва                               | Оригінальна назва              | Роль              |
| ---- | ----------------------------------- | ------------------------------ | ----------------- |
| 1990 | Сам удома                           | Home Alone                     | Джефф МакКалістер |
| 1992 | Сам удома 2: Загублений в Нью-Йорку | Home Alone 2: Lost in New York | Джефф МакКалістер |
| 2000 | Вичерпано                           | Expired                        | Тревор            |
| 2000 | Останні дні                         | The Final Days                 | Стюарт            |
| 2002 | Перемотка                           | Slackers                       | Джефф Девіс       |
| 2002 | 40 днів і 40 ночей                  | 40 Days and 40 Nights          | Бубличний хлопець |
| 2003 | Що знайшла Аліса                    | What Alice Found               | Хлопець Аліси     |
| 2004 | Чоловіки без роботи                 | Men Without Jobs               | Людина-Ел         |
| 2010 | На межі                             | On Edge                        | Агент ФБР         |
| 2024 | Я бачив, як світиться телевізор     | I Saw the TV Glow              | Сусід № 1         |

### Телебачення
| Рік       | Назва                                                     | Оригінальна назва                                         | Роль              |
| --------- | --------------------------------------------------------- | --------------------------------------------------------- | ----------------- |
| 1989–1996 | Пригоди Піта і Піта                                       | The Adventures of Pete & Pete                             | Великий Піт Ріглі |
| 1994      | Новорічна акція у Вайнервілі: Загублені у Великому яблуці | The Weinerville New Year's Special: Lost in the Big Apple | Роль не вказана   |
| 1997      | Закон і порядок                                           | Law & Order                                               | Дейл Кершоу       |
| 2003      | Дівчата Гілмор                                            | Gilmore Girls                                             | Леон              |
| 2004      | Погане яблуко                                             | Bad Apple                                                 | Відеооператор     |

wikiname: ukwiki

title: Майкл К. Маронна

in_language: uk

wikitext:
{{Актор
| жінка =
| дата народження = 27.09.1977
| місце народження = [[Бруклін]], [[Нью-Йорк (штат)]], [[США]]
| роки діяльності = 1989 – дотепер
| громадянство =
| діти = 1
| чоловік =
| рід діяльності = [[Актор]], [[електрик]]
| зображення = Mike Maronna 2016.jpg
| підпис = Маронна в 2016
}}

'''Майкл С. Маронна''' ({{lang-en|Michael C. Maronna}}, {{ДН|27|9|1977}}) — американський актор, який зіграв у кількох популярних телевізійних серіалах і фільмах. Найбільш відомий він завдяки ролі старшого брата «Великого Піта» Вріглі у культовому серіалі «Пригоди Піта і Піта», який виходив на телеканалі [[Nickelodeon]] у 1990-х роках. Ця роль принесла йому популярність серед підлітків того часу і забезпечила значну аудиторію прихильників серіалу.

Крім того, Маронна відомий роллю Джеффа МакКалістера, старшого брата головного героя Кевіна, у різдвяній комедії «[[Сам удома]]» (1990) і її продовженні «[[Сам удома 2: Загублений у Нью-Йорку]]» (1992).

Попри успіх у дитинстві, після завершення роботи в «Пригодах Піта і Піта» Маронна вирішив переключитися на іншу сторону кіноіндустрії. Згодом він працював освітлювачем на знімальному майданчику. Майкл продовжує залишатися активним у сфері кіно й телебачення, хоч тепер його робота здебільшого відбувається поза камерою.

== Раннє життя ==
Майкл Маронна народився в [[Бруклін]]і, [[Нью-Йорк (штат)|Нью-Йорк]], у родині пожежника та шкільної консультантки. Його походження різноманітне: батько мав італійське коріння, а в родині матері були ірландські та голландські предки.<ref name=":0">{{Cite web|url=https://web.archive.org/web/20080330224655/http://findarticles.com/p/articles/mi_m1285/is_1_30/ai_58929070|title=Richard Pandiscio's One To Watch - Ameritrade commercial {{!}} Interview {{!}} Find Articles at BNET.com|date=2008-03-30|website=web.archive.org|access-date=2024-10-30}}</ref> Маронна виріс у великій родині та став першим онуком, а також старшим братом для свого молодшого брата та сестри.<ref name=":1">{{Cite web|url=https://www.latimes.com/archives/la-xpm-1994-06-12-tv-3086-story.html|title=SHOWS FOR YOUNGSTERS AND THEIR PARENTS TOO : Nick's oddball brothers make Saturdays nights even quirkier than before|last=Mendoza|first=N. f|date=1994-06-12|website=Los Angeles Times|language=en-US|access-date=2024-10-30}}</ref>

Підліткові роки Майкла пройшли в Нью-Йорку, де він навчався у престижній школі Hunter College High School, відомій своєю академічною підготовкою та конкурсним вступом. Зацікавившись мистецтвом і кінематографом, він згодом вступив до Державного університету Нью-Йорка в коледжі Перчейз, де навчався на факультеті документального та неігрового кіно. Цей вибір відображав його бажання досліджувати реальні історії та працювати в кіноіндустрії за межами традиційних ігрових фільмів.<ref name=":0" /><ref>{{Cite web|url=https://web.archive.org/web/20200807005713/http://www.voxelectro.com/danny-and-mike-tadventures-of-pete-pete/|title=Interview with Danny & Mike from the Adventures of Pete & Pete|date=2020-08-07|website=web.archive.org|access-date=2024-10-30}}</ref>

== Кар'єра ==
Майкл Маронна вперше з'явився на екрані у дуже ранньому віці — він взяв участь у рекламному ролику для компанії Scott Paper,<ref name=":1" /> яка виробляє побутові паперові вироби. Свою першу значущу роль він отримав у дитячому серіалі [[Nickelodeon]] «Пригоди Піта і Піта», де з 1989 по 1996 рік грав старшого брата Піта Вріглі. Серіал став культовим для молодіжної аудиторії і популяризував образ Маронни як кмітливого підлітка.
[[Файл:Bill Clinton Mike Maronna Final Days 2000.jpg|ліворуч|міні|Маронна і Білл Клінтон у фільмі «Останні дні»]]
Ще одним відомим моментом у кар'єрі Майкла стала роль Джеффа МакКалістера, старшого брата Кевіна у фільмі «[[Сам удома]]» (1990) та його продовженні «[[Сам удома 2: Загублений у Нью-Йорку|Сам удома 2: Загублений в Нью-Йорку]]» (1992). У першій стрічці його репліка ''«Кевіне, ти справжня хвороба!»'' стала дуже популярною і залишилася впізнаваною серед шанувальників фільму.<ref>{{Cite web|url=https://www.syracuse.com/entertainment/2018/09/pete_and_pete_tv_stars_syracuse.html|title='The Adventures of Pete & Pete' TV stars visit Syracuse restaurant|last=gherbert@syracuse.com|first=Geoff Herbert {{!}}|date=2018-09-25|website=syracuse|language=en|access-date=2024-10-30}}</ref> Він також з'явився у ролі підлітка-вбивці в епізоді серіалу «[[Закон і порядок]]».

У 1999 році Маронна знявся у серії реклам для [[TD Ameritrade]], де виконав роль Стюарта — безініціативного працівника, який з ентузіазмом допомагає своєму некомпетентному босу розібратися з інтернетом. Популярність цих роликів призвела до того, що Маронна знову зіграв Стюарта у спеціальному комедійному кліпі разом із тодішнім президентом США [[Білл Клінтон|Біллом Клінтоном]], показаному на вечері Кореспондентської асоціації Білого дому у 2000 році.<ref>{{Citation|title=The Final Days|url=https://www.imdb.com/title/tt0271126/|date=2000-04-29|accessdate=2024-10-30|first=Phil|last=Rosenthal|first2=Madeleine|last2=Albright|first3=Hillary|last3=Clinton}}</ref>

На початку 2000-х років Маронна знявся у фільмах «[[Чуваки (фільм)|Чуваки]]» та «40 днів і 40 ночей», а також у серіалах «[[Секс і місто (телесеріал)|Секс і місто]]» і комедії «[[Перемотка (фільм)|Перемотка]]».<ref>{{Cite web|url=https://www.imdb.com/name/nm0549535/?ref_=fn_al_nm_1#camera_department|title=Michael C. Maronna {{!}} Camera and Electrical Department, Actor, Producer|website=IMDb|language=en-US|access-date=2024-10-30}}</ref> Він з'явився в музичних кліпах, зокрема в кліпі на пісню «Whose Authority» гурту *Nada Surf* та «All My Friends» гурту *The XYZ Affair*.

Останні акторські проєкти Маронни датуються 2013 роком, після чого він зосередився на роботі освітлювача у фільмах і на телебаченні, працюючи на знімальних майданчиках у Нью-Йорку. Він також є співведучим подкасту «The Adventures of Danny and Mike», де виступає разом із Денні Тамбереллі, своїм колегою по серіалу «Пригоди Піта і Піта». Після тривалої перерви Маронна повернувся до акторства у 2020-х роках.

== Фільмографія ==

=== Кіно ===
{| class="wikitable plainrowheaders  "
! scope="col" |Рік
!Назва
! scope="col" |Оригінальна назва
! scope="col" |Роль
|-
|1990
|[[Сам удома]]
|''Home Alone''
|Джефф МакКалістер
|-
|1992
|[[Сам удома 2: Загублений у Нью-Йорку|Сам удома 2: Загублений в Нью-Йорку]]
|''Home Alone 2: Lost in New York''
|Джефф МакКалістер
|-
| rowspan="2" |2000
|Вичерпано
|''Expired''
|Тревор
|-
|Останні дні
|''The Final Days''
|Стюарт
|-
| rowspan="2" |2002
|[[Перемотка (фільм)|Перемотка]]
|''Slackers''
|Джефф Девіс
|-
|40 днів і 40 ночей
|''40 Days and 40 Nights''
|Бубличний хлопець
|-
|2003
|Що знайшла Аліса
|''What Alice Found''
|Хлопець Аліси
|-
|2004
|Чоловіки без роботи
|''Men Without Jobs''
|Людина-Ел
|-
|2010
|На межі
|''On Edge''
|Агент ФБР
|-
|2024
|Я бачив, як світиться телевізор
|''I Saw the TV Glow''
|Сусід № 1
|}

=== Телебачення ===
{| class="wikitable plainrowheaders  "
! scope="col" |Рік
!Назва
! scope="col" |Оригінальна назва
! scope="col" |Роль
|-
|1989–1996
|Пригоди Піта і Піта
|The Adventures of Pete & Pete
|Великий Піт Ріглі
|-
|1994
|Новорічна акція у Вайнервілі: Загублені у Великому яблуці
|The Weinerville New Year's Special: Lost in the Big Apple
|Роль не вказана
|-
|1997
|[[Закон і порядок]]
|Law & Order
|Дейл Кершоу
|-
|2003
|[[Дівчата Гілмор]]
|Gilmore Girls
|Леон
|-
|2004
|Погане яблуко
|Bad Apple
|Відеооператор
|}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==

* {{IMDb name|id=0549535|name=Michael Maronna}}
* [http://twitter.com/michaelcmaronna Michael Maronna] в [[Твіттер|Twitter]]
[[Категорія:Живі люди]]
[[Категорія:Італійці США]]
[[Категорія:Американці ірландського походження]]
[[Категорія:Американці нідерландського походження]]
[[Категорія:Американські телеактори]]
[[Категорія:Американські кіноактори]]
[[Категорія:Американські діти-актори]]
[[Категорія:Актори США XXI століття]]
[[Категорія:Актори США XX століття]]
[[Категорія:Народились 1977]]

title: Майкл К. Маронна

Народився: 27 вересня 1977 (47 років) · Бруклін, Нью-Йорк (штат), США

Громадянство: США

Діяльність: Актор, електрик

Alma mater: Університет Нью-Йорка в Перчейзі і Hunter College High Schoold

Роки діяльності: 1989 – дотепер


text:
# Даань
Район Даань (кит.: 大安區) — район в столиці та місті центрального підпорядкування Республіки Китай Тайбеї.

## Географія
Площа району Даань на 10 вересня 2017 становила близько 11,3614 км².

## Населення
Населення району Даань на 15 серпня 2006 становило близько 312 956 осіб. Густота населення становила 27 545,5 осіб/км².

title: Даань

wikitext:
{{Район Тайвань|
 |Назва                 = Даань
 |Прапор                =
 |lat_dir = N |lat_deg =  | lat_min = | lat_sec =
 |lon_dir = E |lon_deg =  | lon_min = | lon_sec =
 |Країна                = [[Республіка Китай]] (Тайвань)
 |Місто            = [[Тайбей]]
 |Площа                 = {{РК-Площа-ТБ|大安區}}
 |Дата обрахунку        = {{РК-Площа-ТБ|date}}
 |Населення             = {{РК-Населення-ТБ|大安區}}
 |Дата перепису         = {{РК-Населення-ТБ|date}}
}}

'''Район Даань''' ({{lang-zh|大安區}}) — район в столиці та місті центрального підпорядкування [[Республіка Китай|Республіки Китай]] [[Тайбей|Тайбеї]].

== Географія ==
Площа району Даань на {{РК-Площа-ТБ|date}} становила близько {{СЧТ|{{РК-Площа-ТБ|大安區}}}} км².

== Населення ==
Населення району Даань на {{РК-Населення-ТБ|date}} становило близько {{СЧТ|{{РК-Населення-ТБ|大安區}}}} осіб. Густота населення становила {{СЧТ|{{#expr:{{РК-Населення-ТБ|大安區}} div {{РК-Площа-ТБ|大安區}} round 1}}}} осіб/км².

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ref-en}} [https://web.archive.org/web/20170921062752/http://english.gov.taipei/np.asp?ctNode=27185&mp=100002&ctype=B&cid=100002312&oid=engTaipei Офіційна сторінка уряду Тайбею]
[[Категорія:Райони Тайбею]]
{{ac}}

Країна: Республіка Китай (Тайвань)

Місто: Тайбей


text:
# Закатальський державний природний заповідник
Закатальський державний природний заповідник (азерб. Zaqatala Dövlət Təbiət Qoruğu) — заповідник, що утворений у 1929 році на території Азербайджанської РСР (в сучасних кордонах з 1961 року) шляхом об'єднання Білоканського та Кахето-Мацехського заповідників для охорони гірсько-лісових ландшафтів, збереження субальпійських рослин, природних комплексів альпійських та нивальських поясів. Розташований на південних схилах Головного Кавказького хребта. Площа — 25 200 га, в тому числі ліси займають 15 772 га, луги — 5830 га. Включає три ділянки: Білоканську, Джарську та Катехську. Рельєф різко пересічений.

## Флора і фауна
В заповіднику проростає понад 800 видів рослин.
У нижній межі лісу (до 1200 м) ростуть дуб іберійський, граб, клени та інші породи, що утворюють мішані ліси. У підліску — ліщина, глід, дерен, чубушник, рододендрон жовтий, мушмула та ін.
У середньому лісовому поясі (1200—1800 м) — незаймані ліси (понад 75 % лісової площі заповідника) з бука східного. Середній вік дерев — 150 років. По долинах річок росте вільха чорна, на верхніх терасах — багаторічні липи, Волоський горіх, хурма, ведмежий горіх, дика черешня.
На зволожених ділянках верхнього лісового поясу (до 2000 м) розвиваються кленові або змішані (граб, бук, горобина, явір, береза пухнаста) ліси, які змінюють високогірні діброви, березове рідколісся та чагарники рододендрона кавказького. Тут же зустрічаються невеликі ділянки сосни гачкуватої, тису, ялівцю.
У субальпійському поясі схили гір покриті високотравними лугами, що використовуються як пасовища дагестанськими турами, благородними оленями та сернами. З висоти 2400 м пролягають щільнодерновинні альпійські луги.
У заповіднику мешкають 37 видів ссавців (олені, кабани, бурі ведмеді, куниці, борсуки, лісові коти, рисі), 8 видів амфібій, 12 видів рептилій, 104 види птахів.

wikitext:
{{Заповідна зона}}

'''Закатальський державний природний заповідник''' ({{lang-az|Zaqatala Dövlət Təbiət Qoruğu}}) — заповідник, що утворений у [[1929]] році на території Азербайджанської РСР (в сучасних кордонах з [[1961]] року) шляхом об'єднання Білоканського та Кахето-Мацехського заповідників для охорони гірсько-лісових ландшафтів, збереження субальпійських рослин, природних комплексів альпійських та нивальських поясів. Розташований на південних схилах Головного Кавказького хребта. Площа — 25 200 га, в тому числі ліси займають 15 772 га, луги — 5830 га. Включає три ділянки: Білоканську, Джарську та Катехську. Рельєф різко пересічений.

== Флора і фауна ==
В заповіднику проростає понад 800 видів рослин.

У нижній межі лісу (до 1200 м) ростуть дуб іберійський, граб, клени та інші породи, що утворюють мішані ліси. У підліску — [[Ліщина (рід)|ліщина]], [[глід]], [[Дерен (рід)|дерен]], [[Садовий жасмин|чубушник]], [[рододендрон жовтий]], мушмула та ін.

У середньому лісовому поясі (1200—1800 м) — незаймані ліси (понад 75 % лісової площі заповідника) з бука східного. Середній вік дерев — 150 років. По долинах річок росте вільха чорна, на верхніх терасах — багаторічні липи, Волоський горіх, хурма, ведмежий горіх, дика черешня.

На зволожених ділянках верхнього лісового поясу (до 2000 м) розвиваються кленові або змішані (граб, бук, горобина, явір, береза пухнаста) ліси, які змінюють високогірні діброви, березове рідколісся та чагарники рододендрона кавказького. Тут же зустрічаються невеликі ділянки сосни гачкуватої, тису, ялівцю.

У субальпійському поясі схили гір покриті високотравними лугами, що використовуються як пасовища [[Capra cylindricornis|дагестанськими турами]], благородними оленями та сернами. З висоти 2400 м пролягають щільнодерновинні альпійські луги.

У заповіднику мешкають 37 видів ссавців (олені, кабани, бурі ведмеді, куниці, борсуки, лісові коти, рисі), 8 видів амфібій, 12 видів рептилій, 104 види птахів.

== Див. також ==
* [[Гейгельський заповідник]]

== Посилання ==
* [http://www.diclib.com/cgi-bin/d1.cgi?l=ru&base=bse&page=showid&id=24748] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160508180229/http://www.diclib.com/cgi-bin/d1.cgi?l=ru&base=bse&page=showid&id=24748 |date=8 травня 2016 }} {{ref-ru}}
* [http://lichenhouse.narod.ru/005/INDEX.HTM Закатальский заповедник] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160530140614/http://lichenhouse.narod.ru/005/INDEX.HTM |date=30 травня 2016}} {{ref-ru}}
* [http://www.ksam.org/index.php?mtype=news1&mid=225 Заповедники Азербайджана] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110816004849/http://www.ksam.org/index.php?mtype=news1&mid=225 |date=16 серпня 2011}} {{ref-ru}}

{{Світова спадщина в Азербайджані}}

[[Категорія:Природа Азербайджану]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1929]]
[[Категорія:Закатальський район]]

Країна: Азербайджан

Розташування: Азербайджан


text:
# Похівка
По́хівка — село в Україні, у Івано-Франківському районі Івано-Франківської області. Входить до складу Богородчанської селищної громади.

## Розташування
Похівка розташована за 6 км на схід від селища Богородчани, Івано-Франківської області. Дорога до села з Богородчан проходить вулицею Похівською.
Відстань від Похівки до Івано-Франківська становить 23 км через Богородчани або 17 км через село Іваниківка.
Село компактне, оточене зеленню садів. Поблизу Похівки розташована газокомпресорна станція, збудована на землях, що раніше належали селу.
Адміністративні, соціальні та культурні об'єкти Похівки зосереджені переважно в центрі, що є типовим для українських сіл. У центрі села розташований будинок «Просвіти», на другому поверсі якого розміщена сільська рада. Поруч знаходяться сільський стадіон, крамниця, контора СВГК «Богородчанський», складські приміщення. Неподалік розташована загальноосвітня школа І-ІІ ступенів, від якої видно хрести місцевої церкви.
У селі протікає річка Похівка, яка отримала свою назву від села, оскільки витікає неподалік і першою протікає через нього, впадаючи у річку Горохолина неподалік села Чукалівка.

## Історія
Похівка, у деяких виданнях згадувана як Пухівка, є селом, назва якого має історичне підґрунтя. Походження назви пов'язують із переказами, що передавалися з покоління в покоління.
Легенда розповідає, що дідич на ім'я Пухович (або Похович) обрав для себе місце, де нині розташоване село. На той час ця територія, ймовірно, була вкрита лісами та оточена полями. Пухович збудував хату, а згодом тут почали селитися інші люди. Так виникло поселення, яке поступово розросталося. Оскільки землі належали дідичу Пуховичу, село отримало назву Пухівка, яка з часом трансформувалася в Похівку. На підтвердження цієї версії вказують образ у похівській церкві, подарований панею Пухович із її підписом.
Точна дата першої писемної згадки про Похівку поки не встановлена. Вважається, що село виникло наприкінці XVII або у XVIII столітті. Водночас археологічні розкопки в околицях Грабівця, Горохолини, Старуні свідчать про давніші поселення в цій місцевості. Знайдені сліди людської діяльності датуються середнім і пізнім палеолітом, мезолітом, бронзовим віком, а також культурою карпатських курганів, що охоплюють період від 40 тисяч років тому до XVI–XV століть до нашої ери.
У період Речі Посполитої Похівка входила до Галицького повіту Руського воєводства (Галичина). У XVII—XVIII століттях село, разом із сусідніми Іваниківкою, Горохолиною, Грабівцем, Забережжям, належало до Богородчанського ключа, що перебував у власності магнатів Потоцьких. Піддані Похівки належали до фільварку в Богородчанах, яким володів Станіслав Телефус, а адміністратором у середині XVIII століття був Войцех Раєцький.
Селяни Похівки обробляли поля, вирубуючи ліси, займалися землеробством і скотарством. Худобу, за розпорядженням управителів Потоцьких, відправляли на західні ринки, зокрема до Німеччини. Закріпачені селяни працювали на панщині, сплачували натуральні повинності (збіжжям, переважно вівсом і житом), віддавали десятини (десятий вулик, свиню, вівцю, мотки прядива) та грошовий чинш від 2 злотих до 30 грошів із господарства.
На той час у Похівці налічувалося кілька десятків дворів. Поширені прізвища, які збереглися донині, включали Дашків, Рожків, Григорівих, Мартинюків, Костюків, Литовчуків, Бочкурів. Рідше траплялися Кадуки, Купчаки, Князюки, Момоти, Могильницькі, Амброзюки, Грицьки, Семанишини. Прізвища відображали походження родів: Костюки, Мартинюки, Григоріви, Грицьки походили від власних імен (наприклад, Мартин — Мартинюк); Князюки — від служби князям; Литовчуки — від литовського впливу; Бочкури — від ремесла; Дашки, Рожки — від східноукраїнських, можливо, козацьких коренів.
У францисканській метриці 1820 року, що зберігається у Львівському державному архіві, згадуються імена похівських селян: Семен Дашко, Прокіп Бочкур, Федір Семанишин, Максим Рожко, Яків Литовчук, Юрко Костюк, Мартин Григорів, Мариня Могильницька, Василь Грицько, Іван Бочкур та інші.
Селяни Похівки поділялися на цілогрунтових і напівгрунтових залежно від розміру земельного наділу (цілий або половина лану). У 1778 році в селі було лише двоє цілогрунтових селян, решта — напівгрунтові. Крім них, проживали два халупники — малоземельні селяни з невеликими городами та хатинами. Цілогрунтові селяни відробляли 118 днів панщини на рік, здавали 18 фір дерева, платили чинш із флорини, віддавали корець вівса, 5 курей, 15 яєць, 2 кварти конопляного насіння, 2 мотки прядива з державного і один зі свого. Третинники, які мали третину наділу, відробляли 104 дні панщини, здавали 5 фір дерева, 45 крейцарів чиншу, півкорця вівса, 5 курей, 15 яєць, півтора кварти насіння, 2 мотки державного і один власного прядива. Підгрунтові селяни відробляли 65 днів панщини, здавали 6 фір деревини, півкорця вівса, 5 курей, 15 яєць, платили 30 крейцарів чиншу та 3 крейцари з лук. Халупники з невеликим грунтом відробляли 52 дні панщини, без грунту — 12 днів, здаючи один моток пряжі.
Такі повинності зберігалися за Речі Посполитої та Австрійської імперії, яка контролювала Галичину з 1772 до 1918 року. Життя селян було важким, вони чинили опір гнобленню, зокрема через опришківський рух. Жителі Похівки, ймовірно, чули про штурм Богородчанського замку Олексою Довбушем у Богородчанах у серпні 1744 року, бачили заграву від спаленого опришками замку каштеляна Подлянського та раділи знищенню боргових документів, серед яких були й їхні.
Селяни також боролися, втікаючи з села. Відомий випадок, коли шляхтич Ян Сулятицький відбирав у похівських селян вози, волів, овець, свиней, через що 23 чоловіки покинули село.
У село приїхала королівська комісія для розгляду справи. Пан, не зважаючи на її авторитет, вигнав посланців і продовжував чинити свавілля. Скориставшись правом половинщини, він забрав у селян половину худоби. Не витримавши такого гніту, селяни покинули село, забравши своє майно, і подалися до лісів.
Територія Похівки, як і інших сіл Богородчанщини, поділялася на домініальну землю, що належала феодалам, і рустикальну, яка перебувала в користуванні селян. Селяни також мали доступ до лук, пасовищ і лісів. Наприкінці XVIII — у першій половині XIX століття основну масу населення Похівки становили залежні від феодалів селяни, які зазнавали експлуатації з боку панського двору. Іван Франко писав: «Весь тягар суспільної нерівності і кривди в найповнішій мірі спадав на той стан, який у книгах і письмах вважали основою, прогодівником цілої суспільності, на стан селянський». Нерівність, притаманна панщинному ладу, найтяжче позначалася на селянах. Під владою Австрії становище селян дещо покращилося порівняно з часами Речі Посполитої: селянин перестав бути власністю пана, а його земля — панською власністю. Проте селянські права залишалися обмеженими, подібними до прав робочої худоби. Пан, як опікун, мав зверхню владу над селянською власністю. Без його дозволу селянин не міг продавати, ділити, збільшувати чи зменшувати своє майно, а також одружуватися. Селянська праця була «даремною, безплатною» і слугувала капіталом для пана.
Окрім панщини, селяни виконували інші роботи для пана: зажинки, обжинки, закоски, обкоски, заорки, оборки, толоки. Вони постачали до панського двору прядиво, товкли просо, варили пиво, несли сторожову службу, ремонтували панську огорожу, надавали матеріали для соляних бань. До цього додавалися шарварки — ремонт млинів, веж, вікон, мостів, корчем, гребель, винниць, доріг тощо.
За правління імператора Йосифа II було проведено реформи, які полегшили життя селян. Вони отримали право скаржитися до суду на панів, розмір панщини обмежили трьома днями на тиждень, а греко-католицьке духовенство зрівняли в правах із римо-католицьким, обмеживши вплив останнього в державних справах.
У цей час Європу охопила хвиля буржуазно-демократичних революцій, зокрема в Австро-Угорській імперії, що принесли значні зміни, особливо в земельному питанні. 15 травня 1848 року було оголошено циркуляр, який проголошував: «Усі панщинні роботи і підданські данини скасовуються». Таким чином, у Галичині панщину скасували на 13 років раніше, ніж у Російській імперії, включаючи Східну Україну.
Ця подія була з радістю сприйнята селянами Богородчанського краю, зокрема Похівки. Про це свідчить народна творчість, зокрема коломийка того часу:
Що коноплі терли,
Слава Богу Всевишньому,
Панщина дійсно припинила існування, але проблеми селян не зникли. Спочатку їм надали волю і землю, але згодом уряд почав вимагати виплати за неї на користь феодалів. Незважаючи на це, життя на волі стало кращим: селян перестали вважати худобою, яку можна продати чи подарувати. Проте їм ще довго довелося судитися з панами за право користуватися лісами та пасовищами.

### Інша версія походження назви
Назва села за версією Д. Бучка походить від власного імені Пох, до якого додано суфікс -івка. Ім'я Пох могло утворитися як похідне від якогось давньослов'янського імені з елементом По-, наприклад: Потіч, Побраслав, Помил, Поніг. Подібний процес відбувався з іншими іменами, як-от Бех від Бездед або Боч від Болех. Також можливо, що Пох походить від календарних імен, таких як Потап, Потіт, Полієн. Аналогічно скорочувалися інші імена: Мах від Матвія, Сех від Семена. Менш імовірною є версія, що назва походить від слова поўх, яке означає «польова миша», оскільки село розташоване серед полів.

## Релігія
В селі діє церква Благовіщення Пресвятої Богородиці, яка існувала вже 1680 року і згадана в Катедратику Львівської єпархії за цей рік. Попередниця існуючої церкви датована 1776 роком (позначена на карті 1783 року[⇨]). Збережена сьогодні дерев'яна церква зведена на місці давнішої у 1820 році. Церква орієнтована вівтарем до північного сходу. Спочатку була філіяльною до парафіяльної церкви в Богородчанах. У селі існував монастир сестер-мироносиць (за іншими даними — монастир Чину святого Василя Великого). 1875 року церкву обновили і прикрасили. Тоді ж розмалював церкву маляр Алойз Скочдополь зі Станіславова. Дерев'яна дзвіниця відсутня. Церкву пропонували внести до Реєстру пам'яток культурної спадщини місцевого значення.
До січня 2019 року церква Благовіщення Пресвятої Богородиці належала місцевій громаді УПЦ МП. 13 січня 2019 року релігійна громада УПЦ МП парафії села Похівка першою на Івано-Франківщині перейшла до помісної Православної церкви України. За перехід до Православної церкви України проголосували більше 100 осіб. Громада обрала керівництво і ревізійну комісію та дала доручення їм звернутися з проханням прийняти їх у лоно Православної церкви України.
- Церква Благовіщення Пресвятої Богородиці в Похівці

## Пам'ятки
- Пам'ятник Литовчуку Стефану (1891-1941), жертві більшовицько-сталінського терору

## Населення
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 494       | 99.39 %  |
| російська  | 2         | 0.40 %   |
| білоруська | 1         | 0.20 %   |
| Усього     | 497       | 100 %    |

## Народились

### Загинули на фронтіДСВ
- Боднар Іван Миколайович (1926—1945). Рядовий. Загинув у бою 10.04.1945. Похов.: смт. Переславське, Зеленоградський р-н, Калінінградська обл., Росія.
- Боднар Микола Михайлович (1920—1945). Рядовий. Помер від хвороби в 1945 р. у Німеччині.
- Боднар Михайло Миколайович (1915—1945). Рядовий. Помер від хвороби в 1945 р. Похов.: м. Одеса, Україна.
- Бочкур Павло Матвійович (Мокійович) (1919–?). Рядовий. Пропав безвісти у жовтні 1944 р.
- Григор'єв Дмитро Прокопович (1908—1945). Рядовий. Загинув у бою 12.01.1945. Похов.: с. Кам'яна-Гура, Опатувський пов., Польща.
- Іванюк Василь Миколайович (1900—1945). Рядовий. Помер від ран 22.04.1945. Похов.: с. Немчице, Чехо-Словаччина.
- Катрич Олексій Іванович (1900–?). Рядовий. Пропав безвісти у жовтні 1944 р.
- Катрич Федір Іванович (1919–?). Рядовий. Пропав безвісти у березні 1945 р.
- Могильницький Іван Васильович (1926—1945). Рядовий. Загинув у бою 13.02.1945. Похов.: с. Валькув, Німеччина.
- Притула Степан Дмитрович (1925—1945). Рядовий. Загинув у бою 20.01.1945. Похов.: с. Фалькензеє, Бурзька провінція, Німеччина.
- Рожко Василь Іванович (1900–?). Рядовий. Пропав безвісти у жовтні 1944 р.
- Рожко Василь Михайлович (1906—1945). Рядовий. Загинув 04.04.1945. Похов.: с. Віфлям, поблизу м. Брук, Австрія.
- Рожко Юрій Федорович (1924—1945). Рядовий. Загинув 18.04.1945. Похов.: с. Уска, поблизу м. Вайсвассер, Німеччина.
- Фанега Іван Васильович (1919–?). Рядовий. Пропав безвісти у жовтні 1944 р.

title: Похівка

wikitext:
{{Село України
|назва              = Похівка
|область            = [[Івано-Франківська область]]
|район              = [[Івано-Франківський район]]
|громада            = [[Богородчанська селищна громада]]
|код КАТОТТГ        = 2620487801
|зображення         = Знак в'їзду в с. Похівка.jpg
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  = Знак в'їзду в Похівку зі сторони с. [[Іваниківка]]
|облікова картка    =
|засновано          =
|перша згадка       = [[XVII]]-[[XVIII]] століття
(за іншими даними — [[1426]] р.)
|колишня назва      = Пу́хівка
|населення          = {{Зменшення}} 459 (01.01.2025)<ref>[https://bogo-rada.gov.ua/?page_id=17332 Соціально-економічний паспорт Богородчанської селищної ТГ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20250502132548/https://bogo-rada.gov.ua/?page_id=17332|date=2 травня 2025}}</ref>
|територія          =
|ref-територія      =
|площа              = 10
|ref-площа          =
|щільність          = 49,7
|поштовий індекс    = 77716
|телефонний код     = 8 03471
|катойконіми        = по́хівчани, по́хівчанин, по́хівчанка
|день села          = [[28 серпня]]<ref>[https://bogo-rada.gov.ua/?p=2150 Відзначили День села Похівка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20250502132847/https://bogo-rada.gov.ua/?p=2150|date=2 травня 2025}}</ref>
|координати         = {{coord|48|47|47|N|24|35|11|E|type:city(499)_region:UA_scale:30000|display=it}}
  |lat_deg=48 |lat_min=47 |lat_sec=47
  |lon_deg=24 |lon_min=35 |lon_sec=11
|висота             = 329<ref>[https://weather.in.ua/ua/ivano-frankovskaja/21429 weather.in.ua] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20250502133102/https://weather.in.ua/ua/ivano-frankovskaja/21429|date=2 травня 2024}}</ref>
|ref-висота         =
|водойма            = р. [[Похівка (річка)|Похівка]]
|адреса             = 77701 Україна, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, с-ще Богородчани, вул. Шевченка, 66
|вебсторінка        =
|сільський голова   =
|староста           = Остапчук Микола Володимирович<ref>[https://bogo-rada.gov.ua/?page_id=532 Склад виконавчого комітету — Богородчанська селищна рада] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20250503181535/https://bogo-rada.gov.ua/?page_id=532|date=3 травня 2025}}</ref>
|прапор             =
|опис прапора       =
|герб               =
|опис герба         =
|відстань о         =
|ref-відстань о     =
|відстань р         =
|ref-відстань р     =
|відстань сільрада  =
|ref-відстань сільрада =
|станція            =
|відстань ст        =
|схема              =
}}

'''По́хівка''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Івано-Франківський район|Івано-Франківському районі]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]]. Входить до складу [[Богородчанська селищна громада|Богородчанської селищної громади]].

== Розташування ==
Похівка розташована за 6 км на схід від селища Богородчани, Івано-Франківської області. Дорога до села з Богородчан проходить вулицею Похівською.

Відстань від Похівки до [[Івано-Франківськ]]а становить 23 км через [[Богородчани]] або 17 км через село [[Іваниківка]].

Село компактне, оточене зеленню садів. Поблизу Похівки розташована газокомпресорна станція, збудована на землях, що раніше належали селу.

Адміністративні, соціальні та культурні об'єкти Похівки зосереджені переважно в центрі, що є типовим для українських сіл. У центрі села розташований будинок «Просвіти», на другому поверсі якого розміщена [[Похівська сільська рада|сільська рада]]. Поруч знаходяться сільський стадіон, крамниця, контора СВГК «Богородчанський», складські приміщення. Неподалік розташована загальноосвітня школа І-ІІ ступенів, від якої видно хрести місцевої церкви.

У селі протікає річка [[Похівка (річка)|Похівка]], яка отримала свою назву від села, оскільки витікає неподалік і першою протікає через нього, впадаючи у річку [[Горохолина (річка)|Горохолина]] неподалік села [[Чукалівка]]<ref>{{SgKP|VIII|349|Pochówka, strumień...}}</ref>.

== Історія ==
[[Файл:Похівка на мапі 1779–1783.png|thumb|left|230px|Перше зображення Похівки на мапі [[1779]]–[[1783]] рр. [[Мапи Фрідріха фон Міґа|Фрідріха фон Міґа]]]]
Похівка, у деяких виданнях згадувана як Пухівка, є селом, назва якого має історичне підґрунтя. Походження назви пов'язують із переказами, що передавалися з покоління в покоління.

Легенда розповідає, що дідич на ім'я Пухович (або Похович) обрав для себе місце, де нині розташоване село. На той час ця територія, ймовірно, була вкрита лісами та оточена полями. Пухович збудував хату, а згодом тут почали селитися інші люди. Так виникло поселення, яке поступово розросталося. Оскільки землі належали дідичу Пуховичу, село отримало назву Пухівка, яка з часом трансформувалася в Похівку. На підтвердження цієї версії вказують образ у похівській церкві, подарований панею Пухович із її підписом.

Точна дата першої писемної згадки про Похівку поки не встановлена. Вважається, що село виникло наприкінці [[XVII]] або у [[XVIII]] столітті. Водночас археологічні розкопки в околицях [[Грабовець (Івано-Франківський район)|Грабівця]], [[Горохолина|Горохолини]], [[Старуня|Старуні]] свідчать про давніші поселення в цій місцевості. Знайдені сліди людської діяльності датуються середнім і пізнім [[Палеоліт України|палеолітом]], [[Мезоліт України|мезолітом]], [[Бронзова доба|бронзовим віком]], а також [[Культура карпатських курганів|культурою карпатських курганів]], що охоплюють період від 40 тисяч років тому до [[XVI]]–[[XV]] століть до нашої ери.

У період [[Річ Посполита|Речі Посполитої]] Похівка входила до [[Галицький повіт (Руське воєводство)|Галицького повіту]] [[Руське воєводство|Руського воєводства]] ([[Галичина]]). У XVII—XVIII століттях село, разом із сусідніми Іваниківкою, Горохолиною, Грабівцем, [[Забережжя]]м, належало до Богородчанського ключа, що перебував у власності магнатів [[Потоцькі|Потоцьких]]. Піддані Похівки належали до фільварку в Богородчанах, яким володів Станіслав Телефус, а адміністратором у середині XVIII століття був Войцех Раєцький.

Селяни Похівки обробляли поля, вирубуючи ліси, займалися [[землеробство]]м і [[скотарство]]м. Худобу, за розпорядженням управителів Потоцьких, відправляли на західні ринки, зокрема до [[Німеччина|Німеччини]]. Закріпачені селяни працювали на [[Панщина|панщині]], сплачували натуральні повинності (збіжжям, переважно вівсом і житом), віддавали десятини (десятий вулик, свиню, вівцю, мотки прядива) та грошовий чинш від 2 злотих до 30 грошів із господарства.

На той час у Похівці налічувалося кілька десятків дворів. Поширені прізвища, які збереглися донині, включали Дашків, Рожків, Григорівих, Мартинюків, Костюків, Литовчуків, Бочкурів. Рідше траплялися Кадуки, Купчаки, Князюки, Момоти, Могильницькі, Амброзюки, Грицьки, Семанишини. Прізвища відображали походження родів: Костюки, Мартинюки, Григоріви, Грицьки походили від власних імен (наприклад, Мартин — Мартинюк); Князюки — від служби князям; Литовчуки — від литовського впливу; Бочкури — від ремесла; Дашки, Рожки — від [[Східна Україна|східноукраїнських]], можливо, [[Козаки|козацьких]] коренів.

У [[Францисканська метрика|францисканській метриці]] 1820 року, що зберігається у [[Державний архів Львівської області|Львівському державному архіві]], згадуються імена похівських селян: Семен Дашко, Прокіп Бочкур, Федір Семанишин, Максим Рожко, Яків Литовчук, Юрко Костюк, Мартин Григорів, Мариня Могильницька, Василь Грицько, Іван Бочкур та інші.

Селяни Похівки поділялися на цілогрунтових і напівгрунтових залежно від розміру земельного наділу (цілий або половина лану). У [[1778]] році в селі було лише двоє цілогрунтових селян, решта — напівгрунтові. Крім них, проживали два халупники — малоземельні селяни з невеликими городами та хатинами. Цілогрунтові селяни відробляли 118 днів панщини на рік, здавали 18 фір дерева, платили чинш із флорини, віддавали корець вівса, 5 курей, 15 яєць, 2 кварти конопляного насіння, 2 мотки прядива з державного і один зі свого. Третинники, які мали третину наділу, відробляли 104 дні панщини, здавали 5 фір дерева, 45 крейцарів чиншу, півкорця вівса, 5 курей, 15 яєць, півтора кварти насіння, 2 мотки державного і один власного прядива. Підгрунтові селяни відробляли 65 днів панщини, здавали 6 фір деревини, півкорця вівса, 5 курей, 15 яєць, платили 30 крейцарів чиншу та 3 крейцари з лук. Халупники з невеликим грунтом відробляли 52 дні панщини, без грунту — 12 днів, здаючи один моток пряжі.

Такі повинності зберігалися за Речі Посполитої та [[Австрійська імперія|Австрійської імперії]], яка контролювала Галичину з 1772 до [[1918]] року. Життя селян було важким, вони чинили опір гнобленню, зокрема через [[Опришки|опришківський рух]]. Жителі Похівки, ймовірно, чули про [[штурм Богородчанського замку]] [[Олекса Довбуш|Олексою Довбушем]] у Богородчанах у серпні 1744 року, бачили заграву від спаленого опришками замку каштеляна Подлянського та раділи знищенню боргових документів, серед яких були й їхні.

Селяни також боролися, втікаючи з села. Відомий випадок, коли шляхтич Ян Сулятицький відбирав у похівських селян вози, волів, овець, свиней, через що 23 чоловіки покинули село.

У село приїхала королівська комісія для розгляду справи. Пан, не зважаючи на її авторитет, вигнав посланців і продовжував чинити свавілля. Скориставшись правом половинщини, він забрав у селян половину худоби. Не витримавши такого гніту, селяни покинули село, забравши своє майно, і подалися до лісів.

Територія Похівки, як і інших сіл Богородчанщини, поділялася на домініальну землю, що належала [[феодал]]ам, і рустикальну, яка перебувала в користуванні селян. Селяни також мали доступ до лук, пасовищ і лісів. Наприкінці XVIII — у першій половині XIX століття основну масу населення Похівки становили залежні від феодалів селяни, які зазнавали експлуатації з боку панського двору. [[Іван Франко]] писав: «Весь тягар суспільної нерівності і кривди в найповнішій мірі спадав на той стан, який у книгах і письмах вважали основою, прогодівником цілої суспільності, на стан селянський». Нерівність, притаманна панщинному ладу, найтяжче позначалася на селянах. Під владою [[Австрія|Австрії]] становище селян дещо покращилося порівняно з часами Речі Посполитої: селянин перестав бути власністю пана, а його земля — панською власністю. Проте селянські права залишалися обмеженими, подібними до прав робочої худоби. Пан, як опікун, мав зверхню владу над селянською власністю. Без його дозволу селянин не міг продавати, ділити, збільшувати чи зменшувати своє майно, а також одружуватися. Селянська праця була «даремною, безплатною» і слугувала капіталом для пана.

Окрім панщини, селяни виконували інші роботи для пана: зажинки, обжинки, закоски, обкоски, заорки, оборки, толоки. Вони постачали до панського двору прядиво, товкли просо, варили пиво, несли сторожову службу, ремонтували панську огорожу, надавали матеріали для соляних бань. До цього додавалися шарварки — ремонт млинів, веж, вікон, мостів, корчем, гребель, винниць, доріг тощо.

За правління імператора [[Йосиф II|Йосифа II]] було проведено реформи, які полегшили життя селян. Вони отримали право скаржитися до суду на панів, розмір панщини обмежили трьома днями на тиждень, а греко-католицьке духовенство зрівняли в правах із римо-католицьким, обмеживши вплив останнього в державних справах.

У цей час [[Європа|Європу]] охопила хвиля [[Буржуазна революція|буржуазно-демократичних революцій]], зокрема в Австро-Угорській імперії, що принесли значні зміни, особливо в земельному питанні. [[15 травня]] [[1848]] року було оголошено [[циркуляр]], який проголошував: «Усі панщинні роботи і підданські данини скасовуються». Таким чином, у Галичині панщину скасували на 13 років раніше, ніж у [[Російська імперія|Російській імперії]], включаючи Східну Україну.

Ця подія була з радістю сприйнята селянами Богородчанського краю, зокрема Похівки. Про це свідчить народна творчість, зокрема коломийка того часу:

Йшли жінки з Похівки,
Що коноплі терли,
Слава Богу Всевишньому,
Що панщина вмерла.

Панщина дійсно припинила існування, але проблеми селян не зникли. Спочатку їм надали волю і землю, але згодом уряд почав вимагати виплати за неї на користь феодалів. Незважаючи на це, життя на волі стало кращим: селян перестали вважати худобою, яку можна продати чи подарувати. Проте їм ще довго довелося судитися з панами за право користуватися лісами та пасовищами.

=== Інша версія походження назви ===
Назва села за версією [[Бучко Дмитро Григорович|Д. Бучка]] походить від власного імені Пох, до якого додано суфікс -івка. Ім'я Пох могло утворитися як похідне від якогось давньослов'янського імені з елементом По-, наприклад: Потіч, Побраслав, Помил, Поніг. Подібний процес відбувався з іншими іменами, як-от Бех від Бездед або Боч від Болех. Також можливо, що Пох походить від календарних імен, таких як Потап, Потіт, Полієн. Аналогічно скорочувалися інші імена: Мах від Матвія, Сех від Семена. Менш імовірною є версія, що назва походить від слова поўх, яке означає «польова миша», оскільки село розташоване серед полів<ref>{{cite book |last1=Бучко Д. |title=Походження назв населених пунктів Покуття |date=1990 |publisher=«Світ» |location=Львів |page=103 |url=https://www.calameo.com/read/007916472933443ee123a |accessdate=2025-08-04}}</ref>.

== Релігія ==
В селі діє церква [[Церква Благовіщення Пресвятої Богородиці (Похівка)|Благовіщення Пресвятої Богородиці]], яка існувала вже [[1680]] року і згадана в Катедратику Львівської єпархії за цей рік. Попередниця існуючої церкви датована [[1776]] роком (позначена на карті 1783 року{{перехід|#Історія}}). Збережена сьогодні дерев'яна церква зведена на місці давнішої у [[1820]] році. Церква орієнтована вівтарем до північного сходу. Спочатку була філіяльною до парафіяльної церкви в Богородчанах. У селі існував монастир сестер-мироносиць (за іншими даними — монастир Чину святого Василя Великого). [[1875]] року церкву обновили і прикрасили. Тоді ж розмалював церкву маляр Алойз Скочдополь зі Станіславова. Дерев'яна дзвіниця відсутня. Церкву пропонували внести до Реєстру пам'яток культурної спадщини місцевого значення<ref>[http://decerkva.org.ua/fra/pokhivka.html Церква Похівка Богородчанський район] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20250502132205/https://decerkva.org.ua/fra/pokhivka.html|date=2 травня 2025}}</ref>.

До січня [[2019]] року церква Благовіщення Пресвятої Богородиці належала місцевій громаді [[Українська православна церква (Московський патріархат)|УПЦ МП]]. [[13 січня]] [[2019]] року релігійна громада УПЦ МП парафії села Похівка першою на Івано-Франківщині перейшла до помісної [[Православна церква України|Православної церкви України]]<ref>[http://blitz.if.ua/news/na-bogorodchanschyni-gromada-pereyshla-z-moskovskogo-patriarhatu-do-pcu.html На Богородчанщині громада перейшла з Московського патріархату до ПЦУ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20250116183018/https://blitz.if.ua/news/na-bogorodchanschyni-gromada-pereyshla-z-moskovskogo-patriarhatu-do-pcu.html|date=2 травня 2025}}</ref>. За перехід до Православної церкви України проголосували більше 100 осіб. Громада обрала керівництво і ревізійну комісію та дала доручення їм звернутися з проханням прийняти їх у лоно Православної церкви України<ref>[https://www.pravda.com.ua/news/2019/01/14/7203673/ На Прикарпатті перша парафія УПЦ МП вирішила перейти до ПЦУ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20250502133331/https://www.pravda.com.ua/news/2019/01/14/7203673/|date=2 травня 2025}}</ref>.
<gallery mode=nolines>
Файл:Церква Благовіщення пр. Богородиці в Похівці.jpg|Церква Благовіщення Пресвятої Богородиці в Похівці
</gallery>

== Пам'ятки ==
<gallery>
Файл:Пам'ятник Литовчуку Стефану в с. Похівка.jpg|Пам'ятник Литовчуку Стефану (1891-1941), жертві більшовицько-сталінського терору
</gallery>

== Населення ==
{| class="wikitable sortable"
|+ Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису населення України 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}
! Мова !! Кількість !! Відсоток
|-
| [[Українська мова|українська]] || 494 || 99.39 %
|-
| [[Російська мова|російська]] || 2 || 0.40 %
|-
| [[Білоруська мова|білоруська]] || 1 || 0.20 %
|- class="sortbottom"
! Усього || 497 || 100 %
|}

== Народились ==

=== Загинули на фронті [[ДСВ]] ===
* '''Боднар Іван Миколайович''' (1926—1945). Рядовий. Загинув у бою 10.04.1945. Похов.: смт. Переславське, Зеленоградський р-н, Калінінградська обл., Росія.
* '''Боднар Микола Михайлович''' (1920—1945). Рядовий. Помер від хвороби в 1945 р. у Німеччині.
* '''Боднар Михайло Миколайович''' (1915—1945). Рядовий. Помер від хвороби в 1945 р. Похов.: м. Одеса, Україна.
* '''Бочкур Павло Матвійович (Мокійович)''' (1919–?). Рядовий. Пропав безвісти у жовтні 1944 р.
* '''Григор'єв Дмитро Прокопович''' (1908—1945). Рядовий. Загинув у бою 12.01.1945. Похов.: с. Кам'яна-Гура, Опатувський пов., Польща.
* '''Іванюк Василь Миколайович''' (1900—1945). Рядовий. Помер від ран 22.04.1945. Похов.: с. Немчице, Чехо-Словаччина.
* '''Катрич Олексій Іванович''' (1900–?). Рядовий. Пропав безвісти у жовтні 1944 р.
* '''Катрич Федір Іванович''' (1919–?). Рядовий. Пропав безвісти у березні 1945 р.
* '''Могильницький Іван Васильович''' (1926—1945). Рядовий. Загинув у бою 13.02.1945. Похов.: с. Валькув, Німеччина.
* '''Притула Степан Дмитрович''' (1925—1945). Рядовий. Загинув у бою 20.01.1945. Похов.: с. Фалькензеє, Бурзька провінція, Німеччина.
* '''Рожко Василь Іванович''' (1900–?). Рядовий. Пропав безвісти у жовтні 1944 р.
* '''Рожко Василь Михайлович''' (1906—1945). Рядовий. Загинув 04.04.1945. Похов.: с. Віфлям, поблизу м. Брук, Австрія.
* '''Рожко Юрій Федорович''' (1924—1945). Рядовий. Загинув 18.04.1945. Похов.: с. Уска, поблизу м. Вайсвассер, Німеччина.
* '''Фанега Іван Васильович''' (1919–?). Рядовий. Пропав безвісти у жовтні 1944 р.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://www.calameo.com/read/007916472e39e43d9ae5e Бабій В. Історія села Похівка. — Івано-Франківськ: Місто НВ, 2002. — 72 с.]

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Богородчанська селищна громада}}
{{Богородчанський район}}

[[Категорія:Села Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Населені пункти Івано-Франківського району]]

title: село Похівка

Країна: Україна

Область: Івано-Франківська область

Район: Івано-Франківський район

Тер. громада: Богородчанська селищна громада

title: Основні дані

Перша згадка: XVII-XVIII століття · (за іншими даними — 1426 р.)

Колишня назва: Пу́хівка

Площа: 10 км²

Густота населення: 49,7 осіб/км²

Катойконіми: по́хівчани, по́хівчанин, по́хівчанка

День села: 28 серпня

title: Географічні дані

Водойми: р. Похівка

title: Місцева влада

Староста: Остапчук Микола Володимирович

title: Карта

Карта: Похівка

title: Мапа

Мапа: Похівка у Вікісховищі


text:
# Джеймс Джегго
Джеймс Джегго (англ. James Jeggo, нар. 12 лютого 1992, Відень) — австралійський футболіст, півзахисник шотландського «Гіберніана» та національної збірної Австралії.

## Клубна кар'єра
Джегго народився 12 лютого 1992 в столиці Австрії місті Відень і почав там грати у футбол за команду «Швехат», до академії якої потрапив у віці чотирьох-п'яти років. У віці десяти років він з сім'єю переїхав до Австралії. Там він займався футболом у команді в команді «Грін Галлі», з якого потрапив до Інституту спорту Вікторії (VIS). У віці 16 років Джегго взяв майже рік залишався без футболу після діагностики лімфоми Ходжкіна. Хвороба була успішно вилікована восьмимісячною хіміотерапією в Королівській дитячій лікарні Мельбурна.
У 2010 році його прийняли до молодіжної команди професійного клубу «Мельбурн Вікторі», з яким він брав участь у Національній молодіжній лізі та за команду «ВТС Футбал» у Прем'єр-лізі Вікторії. Незважаючи на те, що він зазнав перелому щиколотки, перший контракт з професійною командою він підписав у березні 2011 року. 12 листопада 2011 року в матчі проти «Сентрал Кост Марінерс» він дебютував у A-Лізі. 7 березня 2014 року в поєдинку проти тієї ж команди Джеймс забив свій перший гол за «Мельбурн Вікторі». Загалом Джегго відіграв за команду з Мельбурна три сезони своєї ігрової кар'єри, взявши участь у 30 матчах чемпіонату, так і не ставши основним гравцем.
Влітку 2014 року його контракт закінчився і Джегго уклав угоду з клубом «Аделаїда Юнайтед». 12 жовтня в матчі проти «Брисбен Роар» він дебютував за новий клуб. У цьому ж році Джеймс допоміг клубу виграти дебютний розіграш Кубка Австралії. Джегго зіграв повний матч за «червоних» у фіналі турніру, в якому його команда забезпечила собі перемогу над «Пертом Глорі» 1:0, а Джегго здобув свій перший клубний трофей у своїй кар'єрі. 5 січня 2015 року в поєдинку проти цього ж таки «Перт Глорі» Джегго забив свій перший гол за «Аделаїду Юнайтед». За підсумками сезону він був визнаний кращим молодим гравцем сезону.
На початку 2016 року Джеймс перейшов у австрійський «Штурм» (Грац). Перші півроку Джегго набирався практики в дублі і лише 23 липня в матчі проти «Ред Булл Зальцбург» він дебютував в австрійській Бундеслізі. 29 квітня 2018 року в поєдинку проти столичного «Рапіда» Джегго забив свій перший гол за «Штурм». У тому ж році він допоміг клубу виграти Кубок Австрії.
Влітку 2017 року Джегго на правах вільного агента підписав угоду зі столичною «Аустрією». У матчі проти ЛАСКа він дебютував за нову команду. 16 грудня в поєдинку проти столичного «Рапіда» Джеймс забив свій перший гол за «Аустрію». Загалом у складі віденців він за два сезони провів 46 матчів у Бундеслізі.
16 серпня 2020 року Джегго приєднався до грецького клубу «Аріс», підписавши дворічний контракт.

## Виступи за збірну
Виступ центрального півзахисника не залишився непоміченим австралійською асоціацією, і тренер команди U-23 Ауреліо Відмар викликав його до своєї олімпійської збірної U-23 у березні 2012 року на останні ігри в рамках кваліфікації на Олімпійські ігри 2012 року. На цей момент Австралія вже не мала шансів відійти на турнір, втім навіть так Джегго не зміг дебютувати за команду через травму коліна.
Закріпившись у стартовому складі «Штурма» на початку сезону 2016/17 років, де став основним опорним півзахисником, Джегго був вперше викликаний до національної збірної Австралії на матчі кваліфікації до чемпіонату світу проти Саудівської Аравії та Японії в жовтні 2016 року, втім на поле так і не вийшов. 12 червня 2017 року стало ясно, що півзахисник і капітан збірної Австралії Міле Єдинак через пошкодження не зіграє на Кубку конфедерацій 2017 року у Росії, замість нього на турнір головний тренер збірної Анге Постекоглу викликав Джегго. На турнірі Джеймс був запасним гравцем і знову за збірну не дебютував.
Лише 20 листопада 2018 року в товариському матчі проти збірної Лівану (3:0) Джегго таки дебютував за збірну Австралії. Він вийшов на заміну на 74-й хвилині, замінивши Мустафу Аміні.
Наступного року у складі збірної був учасником Кубка Азії 2019 року в ОАЕ, де не зіграв жодного матчу.

## Титули і досягнення
- Володар Кубка Австралії (1):

«Аделаїда Юнайтед»: 2014
- Володар Кубка Австрії (1):

«Штурм» (Грац): 2017–18

## Особисте життя
Батьки Джегго з Англії, його батько працював в ООН, а брат також став футболістом. У вільний час Джегго любить грати в гольф.
Джеймс Джегго одружений з австралійкою Шеннен Джей Перумал з кінця грудня 2017 року.

title: Джеймс Джегго

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Джеймс Джегго
| зображення = James Jeggo.jpg
| підпис =
| місце-народження = [[Відень]]
| країна-народження = [[Австрія]]
| дата-народження = 12.2.1992
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 178 см
| вага = 71 кг
| поточний-клуб = {{Прапорець|SCO}} «[[Гіберніан]]»
| позиція = [[півзахисник]]
| номер = 14
| юнацькі-роки = 1999–2002
 2002–2006
 2006–2010
 2010–2011
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|AUT}} {{iw|SV Schwechat|«Швехат»|de}}
{{Прапорець|AUS}} {{iw|Green Gully SC|«Грін Галлі»|en|Green Gully SC}}
{{Прапорець|AUS}} {{iw|Victorian Institute of Sport|Інститут спорту Вікторії|en|Victorian Institute of Sport}}
{{Прапорець|AUS}} «[[Мельбурн Вікторі]]»
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2011 | {{Прапорець|AUS}} | {{iw|FFV NTC|«ВТС Футбал»|en|FFV NTC}}|10 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2014 | {{Прапорець|AUS}} | «[[Мельбурн Вікторі]]» | 29 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2014–2016 | {{Прапорець|AUS}} | «[[Аделаїда Юнайтед]]» | 41 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2016 |  {{Прапорець|AUT}} | [[Штурм (Грац)|«Штурм ІІ» (Грац)]] | 3 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2016–2018 | {{Прапорець|AUT}} | [[Штурм (Грац)|«Штурм» (Грац)]] | 61 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2018–2020 | {{Прапорець|AUT}} | [[Аустрія (Відень)|«Аустрія» (Відень)]] | 48 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2020–2022 | {{Прапорець|GRE}} | [[Аріс (футбольний клуб, Салоніки)|«Аріс»]] | 45 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2022–2023 | {{Прапорець|BEL}} | [[Ейпен (футбольний клуб)|«Ейпен»]] | 23 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2023– | {{Прапорець|SCO}} | «[[Гіберніан]]» | 4 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|2018– | {{Прапорець|AUS}} | [[збірна Австралії з футболу|Австралія]] | 15 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 19 лютого 2023
| збірна-поновлення = 29 березня 2022
}}
'''Джеймс Джегго''' ({{lang-en|James Jeggo}}, {{нар}} [[12 лютого]] [[1992]], [[Відень]]) — австралійський [[футболіст]], [[півзахисник]] шотландського «[[Гіберніан]]а» та [[збірна Австралії з футболу|національної збірної Австралії]].

== Клубна кар'єра ==
Джегго народився [[12 лютого]] [[1992]] в столиці Австрії місті [[Відень]] і почав там грати у футбол за команду {{iw|SV Schwechat|«Швехат»|de}}, до академії якої потрапив у віці чотирьох-п'яти років. У віці десяти років він з сім'єю переїхав до Австралії<ref>goal.com: [http://www.goal.com/en-au/news/4021/a-league/2012/03/06/2948826/melbourne-victory-talent-jimmy-jeggo-says-austrian-grounding Melbourne Victory talent Jimmy Jeggo says Austrian grounding helped career, and refuses to rule out finals this season (6. März 2012)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170718040648/http://www.goal.com/en-au/news/4021/a-league/2012/03/06/2948826/melbourne-victory-talent-jimmy-jeggo-says-austrian-grounding |date=18 липня 2017 }}</ref>. Там він займався футболом у команді в команді {{iw|Green Gully SC|«Грін Галлі»|en|Green Gully SC}}, з якого потрапив до {{iw|Victorian Institute of Sport|Інституту спорту Вікторії|en|Victorian Institute of Sport}} (VIS). У віці 16 років Джегго взяв майже рік залишався без футболу після діагностики [[Лімфогранулематоз|лімфоми Ходжкіна]]. Хвороба була успішно вилікована восьмимісячною хіміотерапією в Королівській дитячій лікарні Мельбурна<ref name="mind">heraldsun.com.au: [http://www.heraldsun.com.au/sport/soccer/jimmy-jeggos-mind-stays-on-game/story-e6frfg8x-1226307755920 Jimmy Jeggo's mind stays on game (23. März 2012)]</ref>.

У 2010 році його прийняли до молодіжної команди професійного клубу «[[Мельбурн Вікторі]]», з яким він брав участь у {{iw|Y-League|Національній молодіжній лізі|en|Y-League}}<ref>{{Cite web |url=http://au.fourfourtwo.com/News/199433,victory-send-ricardinho-home.aspx |title=Jeggo Receives Senior Contract |accessdate=12 вересня 2020 |archive-date=4 жовтня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20121004032859/http://au.fourfourtwo.com/News/199433,victory-send-ricardinho-home.aspx }}</ref> та за команду {{iw|FFV NTC|«ВТС Футбал»|en|FFV NTC}} у Прем'єр-лізі Вікторії. Незважаючи на те, що він зазнав перелому щиколотки, перший контракт з професійною командою він підписав у березні 2011 року<ref>footballaustralia.com.au: [http://www.footballaustralia.com.au/melbournevictory/news-display/James-Jeggo-Rewarded-with-Senior-Contract/39390 James Jeggo Rewarded with Senior Contract (21. März 2011)] {{Webarchive|url=https://archive.today/20121230153905/http://www.footballaustralia.com.au/melbournevictory/news-display/James-Jeggo-Rewarded-with-Senior-Contract/39390 |date=2012-12-30 }}</ref>. 12 листопада 2011 року в матчі проти «[[Сентрал Кост Марінерс]]» він дебютував у [[Чемпіонат Австралії з футболу|A-Лізі]]<ref>{{cite web|url=http://int.soccerway.com/matches/2011/11/12/australia/a-league/central-coast-mariners-fc/melbourne-victory-fc/1112722/|title=Сентрал Кост Маринерс VS. Мельбурн Вікторі 0: 0|publisher=soccerway.com|date=2011-11-12/lang=en|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=3 січня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190103214747/https://int.soccerway.com/matches/2011/11/12/australia/a-league/central-coast-mariners-fc/melbourne-victory-fc/1112722/}}</ref><ref>{{cite web |url=http://www.footballaustralia.com.au/aleague/matchcentre/Central-Coast-Mariners-FC-v-Melbourne-Victory-FC-Hyundai-A-League/2115 |title=Victory held by Mariners |publisher=Footballaustralia.com.au |date=12 листопада 2011 |accessdate=21 вересня 2012 |archive-date=28 квітня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120428100259/http://www.footballaustralia.com.au/aleague/matchcentre/Central-Coast-Mariners-FC-v-Melbourne-Victory-FC-Hyundai-A-League/2115 }}</ref>. 7 березня 2014 року в поєдинку проти тієї ж команди Джеймс забив свій перший гол за «Мельбурн Вікторі»<ref>{{cite web|url=http://int.soccerway.com/matches/2014/03/07/australia/a-league/melbourne-victory-fc/central-coast-mariners-fc/1475271/|title=Мельбурн Вікторі VS. Сентрал Коста Маринерс 3:1|publisher=soccerway.com|date=2014-03-07|lang=en|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=19 вересня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190919013507/https://int.soccerway.com/matches/2014/03/07/australia/a-league/melbourne-victory-fc/central-coast-mariners-fc/1475271/}}</ref>. Загалом Джегго відіграв за команду з [[Мельбурн]]а три сезони своєї ігрової кар'єри, взявши участь у 30 матчах чемпіонату, так і не ставши основним гравцем.

Влітку 2014 року його контракт закінчився і Джегго уклав угоду з клубом «[[Аделаїда Юнайтед]]»<ref>{{cite web|url=http://www.footballaustralia.com.au/adelaideunited/news-display/Jeggo-signs-for-the-Reds/90256|title=Jeggo signs for the Reds|publisher=Football Federation Australia|date=1 травня 2014|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=2 травня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140502004616/http://www.footballaustralia.com.au/adelaideunited/news-display/Jeggo-signs-for-the-Reds/90256}}</ref>. 12 жовтня в матчі проти «[[Брисбен Роар]]» він дебютував за новий клуб<ref>{{cite web|url=http://int.soccerway.com/matches/2014/10/12/australia/a-league/brisbane-roar-fc/adelaide-united/1697441/|title=Брисбен Роар VS. Аделаїда Юнайтед 1: 2|publisher=soccerway.com|date=2014-10-12|lang=en|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=23 грудня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141223181450/http://int.soccerway.com/matches/2014/10/12/australia/a-league/brisbane-roar-fc/adelaide-united/1697441/}}</ref>. У цьому ж році Джеймс допоміг клубу виграти дебютний розіграш [[Кубок Австралії з футболу|Кубка Австралії]]. Джегго зіграв повний матч за «червоних» у фіналі турніру, в якому його команда забезпечила собі перемогу над «Пертом Глорі» 1:0, а Джегго здобув свій перший клубний трофей у своїй кар'єрі<ref>{{cite web | url=https://www.abc.net.au/news/2014-12-16/ffa-cup-final-adelaide-united-perth-glory/5971738 | title=Adelaide United beats Perth Glory to win FFA Cup with 1-0 victory in inaugural final | publisher=[[ABC News (Australia)|ABC News]] | first=James | last=Maasdorp | date=16 December 2014 | accessdate=21 November 2018 | archive-date=12 листопада 2020 | archive-url=https://web.archive.org/web/20201112015603/https://www.abc.net.au/news/2014-12-16/ffa-cup-final-adelaide-united-perth-glory/5971738 }}</ref>. 5 січня 2015 року в поєдинку проти цього ж таки «[[Перт Глорі]]» Джегго забив свій перший гол за «Аделаїду Юнайтед»<ref>{{cite web|url=http://int.soccerway.com/matches/2015/01/05/australia/a-league/perth-glory-fc/adelaide-united/1697575/|title=Перт Глорі VS. Аделаїда Юнайтед 1: 2|publisher=soccerway.com|date=2015-01-05|lang=en|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=24 лютого 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150224013331/http://int.soccerway.com/matches/2015/01/05/australia/a-league/perth-glory-fc/adelaide-united/1697575/}}</ref>. За підсумками сезону він був визнаний кращим молодим гравцем сезону.

На початку 2016 року Джеймс перейшов у [[Австрія|австрійський]] [[Штурм (Грац)|«Штурм» (Грац)]]<ref>{{cite news|url=http://www.a-league.com.au/article/a-league-transfer-news-adelaide-united-star-headed-to-austria/qz8a0ddycay51aoilfwp37mj3|title=Adelaide star headed to Austria|publisher=Football Federation Australia|date=27 січня 2016|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=3 лютого 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160203124225/http://www.a-league.com.au/article/a-league-transfer-news-adelaide-united-star-headed-to-austria/qz8a0ddycay51aoilfwp37mj3}}</ref>. Перші півроку Джегго набирався практики в дублі і лише 23 липня в матчі проти «[[Ред Булл (футбольний клуб, Зальцбург)|Ред Булл Зальцбург]]» він дебютував в [[чемпіонат Австрії з футболу|австрійській Бундеслізі]]<ref>{{cite web|url=http://int.soccerway.com/matches/2016/07/23/austria/bundesliga/sk-puntigamer-sturm-graz/fc-red-bull-salzburg/2240992/|title=Штурм vs. Ред Булл Зальцбург 3:1|publisher=soccerway.com|date=2016-07-23|lang=en|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=24 грудня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201224193453/https://int.soccerway.com/matches/2016/07/23/austria/bundesliga/sk-puntigamer-sturm-graz/fc-red-bull-salzburg/2240992/}}</ref>. 29 квітня 2018 року в поєдинку проти столичного «[[Рапід (футбольний клуб, Відень)|Рапіда]]» Джегго забив свій перший гол за «Штурм»<ref>{{cite web|url=https://int.soccerway.com/matches/2018/04/29/austria/bundesliga/sk-puntigamer-sturm-graz/sk-rapid-wien/2469236/|title=Штурм VS. Рапід Відень 4:2|publisher=soccerway.com|date=2018-04-29|lang=en|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=2 травня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180502080118/https://int.soccerway.com/matches/2018/04/29/austria/bundesliga/sk-puntigamer-sturm-graz/sk-rapid-wien/2469236/}}</ref>. У тому ж році він допоміг клубу виграти [[Кубок Австрії з футболу|Кубок Австрії]]<ref>{{Cite web|url=https://www.skysportaustria.at/sturm-gewinnt-zum-fuenften-mal-oefb-cup/|title=Sturm gewinnt zum fünften Mal ÖFB-Cup|date=9 травня 2018|website=Sky Sport Austria|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=12 квітня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190412172235/https://www.skysportaustria.at/oefb-cup/sturm-gewinnt-zum-fuenften-mal-oefb-cup/}}</ref>.

Влітку 2017 року Джегго на правах [[Вільний агент|вільного агента]] підписав угоду зі столичною «[[Аустрія (Відень)|Аустрією]]»<ref>{{cite news|url=http://www.vienna.at/austria-wien-holt-sich-james-jeggo-von-sturm-graz/5798898|title=Austria Wien holt sich James Jeggo von Sturm Graz|trans-title=Austria Wien gets James Jeggo from Sturm Graz|language=German|website=Vienna.at|date=25 травня 2018|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=15 листопада 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181115030819/https://www.vienna.at/austria-wien-holt-sich-james-jeggo-von-sturm-graz/5798898}}</ref>. У матчі проти [[ЛАСК (футбольний клуб)|ЛАСКа]] він дебютував за нову команду. 16 грудня в поєдинку проти столичного «Рапіда» Джеймс забив свій перший гол за «Аустрію»<ref>{{cite web|url=https://int.soccerway.com/matches/2018/12/16/austria/bundesliga/fk-austria-memphis-magna/sk-rapid-wien/2797614/|title=Аустрія Відень VS. Рапід Відень 6:1|publisher=soccerway.com|date=2018-12-16|lang=en|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=20 грудня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181220114815/https://int.soccerway.com/matches/2018/12/16/austria/bundesliga/fk-austria-memphis-magna/sk-rapid-wien/2797614/}}</ref>. Загалом у складі віденців він за два сезони провів 46 матчів у Бундеслізі.

16 серпня 2020 року Джегго приєднався до грецького клубу [[Аріс (футбольний клуб, Салоніки)|«Аріс»]], підписавши дворічний контракт<ref>{{cite web |url=https://www.myfootball.com.au/news/james-jeggo-confirms-austria-wien-departure |title=James Jeggo departs Austria for Greek club |website=myfootball.com |date=16 серпня 2020 |accessdate=12 вересня 2020 |archive-date=10 липня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210710132403/https://www.myfootball.com.au/news/james-jeggo-confirms-austria-wien-departure }}</ref>.

== Виступи за збірну ==
Виступ центрального півзахисника не залишився непоміченим австралійською асоціацією, і [[Футбольний тренер|тренер]] команди U-23 [[Ауреліо Відмар]] викликав його до своєї олімпійської збірної U-23 у березні 2012 року на останні ігри в рамках кваліфікації на Олімпійські ігри 2012 року<ref>au.fourfourtwo.com: [http://au.fourfourtwo.com/news/233778,vidmars-new-stars-for-iraq-clash.aspx Vidmar's New Stars For Iraq Clash (7. März 2012)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121006162752/http://au.fourfourtwo.com/news/233778,vidmars-new-stars-for-iraq-clash.aspx |date=6 жовтня 2012 }}</ref>. На цей момент Австралія вже не мала шансів відійти на турнір, втім навіть так Джегго не зміг дебютувати за команду через травму коліна.

Закріпившись у стартовому складі «Штурма» на початку сезону 2016/17 років, де став основним опорним півзахисником, Джегго був вперше викликаний до [[Збірна Австралії з футболу|національної збірної Австралії]] на матчі кваліфікації до чемпіонату світу проти Саудівської Аравії та Японії в жовтні 2016 року<ref>{{cite news|url=https://www.theguardian.com/football/2016/sep/20/jimmy-jeggo-surprise-name-postecoglou-socceroos-squad|title=Jimmy Jeggo the surprise name in key Socceroos squad|newspaper=[[The Guardian]]|date=20 вересня 2016|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=23 листопада 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171123135506/https://www.theguardian.com/football/2016/sep/20/jimmy-jeggo-surprise-name-postecoglou-socceroos-squad}}</ref><ref>{{cite news|url=http://www.smh.com.au/sport/soccer/james-jeggo-craig-goodwin-get-callup-to-socceroos-squad-for-world-cup-qualifiers-20160920-grk1p0.html|title=James Jeggo, Craig Goodwin get call-up to Socceroos squad for World Cup qualifiers|first=Michael|last=Lynch|newspaper=[[The Sydney Morning Herald]]|date=20 вересня 2016|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=22 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201122132612/https://www.smh.com.au/sport/soccer/james-jeggo-craig-goodwin-get-callup-to-socceroos-squad-for-world-cup-qualifiers-20160920-grk1p0.html}}</ref><ref>{{cite news|url=http://www.heraldsun.com.au/sport/james-jeggo-a-surprise-inclusion-in-socceroos-world-cup-qualifiers-for-saudi-arabia-and-japan/news-story/ec12dfc2b8b17d4c1680dbe3a48f3d08|title=James Jeggo a surprise inclusion in Socceroos’ World Cup qualifiers for Saudi Arabia and Japan|first=David|last=Davutovic|newspaper=[[Herald Sun]]|date=20 вересня 2016|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=23 вересня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160923092055/http://www.heraldsun.com.au/sport/james-jeggo-a-surprise-inclusion-in-socceroos-world-cup-qualifiers-for-saudi-arabia-and-japan/news-story/ec12dfc2b8b17d4c1680dbe3a48f3d08}}</ref>, втім на поле так і не вийшов. 12 червня 2017 року стало ясно, що півзахисник і капітан [[збірна Австралії з футболу|збірної Австралії]] [[Міле Єдинак]] через пошкодження не зіграє на [[Кубок Конфедерацій з футболу 2017|Кубку конфедерацій 2017 року]] у [[Росія|Росії]], замість нього на турнір головний тренер збірної [[Анге Постекоглу]] викликав Джегго<ref>[http://www.footballaustralia.com.au/article/mile-jedinak-ruled-out-of-caltex-socceroos-squad-for-2017-fifa-confederations-cup/8pszhn51qbqg1aowf884jwg2z Jedinak out of Caltex Socceroos squad for Confeds Cup] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170918061239/http://www.footballaustralia.com.au/article/mile-jedinak-ruled-out-of-caltex-socceroos-squad-for-2017-fifa-confederations-cup/8pszhn51qbqg1aowf884jwg2z |date=18 вересня 2017 }} footballaustralia.com, am 12. Juni 2017, abgerufen am 14. Juni 2017</ref>. На турнірі Джеймс був запасним гравцем і знову за збірну не дебютував.

Лише 20 листопада 2018 року в [[Товариський матч|товариському матчі]] проти [[збірна Лівану з футболу|збірної Лівану]] (3:0) Джегго таки дебютував за [[збірна Австралії з футболу|збірну Австралії]]<ref>{{cite web|url=https://int.soccerway.com/matches/2018/11/20/world/friendlies/australia/lebanon/2909455/|title=Австралія VS. Леван 3:0|publisher=soccerway.com|date=2018-11-20|lang=en|accessdate=12 вересня 2020|archive-date=27 січня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190127205746/https://int.soccerway.com/matches/2018/11/20/world/friendlies/australia/lebanon/2909455/}}</ref>. Він вийшов на заміну на 74-й хвилині, замінивши [[Мустафа Аміні|Мустафу Аміні]]<ref>{{cite web | url = http://www.espnfc.com.au/commentary?gameId=526327 | title = Australia vs. Lebanon – Football Match Commentary – November 20, 2018 – ESPN | publisher= [[ESPN]] | date=20 November 2018 | accessdate = 20 November 2018}}</ref><ref>{{cite web | url=https://www.theguardian.com/football/2018/nov/20/martin-boyle-states-socceroos-case-with-brace-as-tim-cahill-bids-farewell | title=Martin Boyle states Socceroos case with brace as Tim Cahill bids farewell | publisher=[[The Guardian]] | first=Mike | last=Hytner | date=20 November 2018 | accessdate=20 November 2018 | archive-date=20 листопада 2018 | archive-url=https://web.archive.org/web/20181120153339/https://www.theguardian.com/football/2018/nov/20/martin-boyle-states-socceroos-case-with-brace-as-tim-cahill-bids-farewell }}</ref>.

Наступного року у складі збірної був учасником [[Кубок Азії з футболу 2019|Кубка Азії 2019 року]] в [[ОАЕ]], де не зіграв жодного матчу.

== Титули і досягнення ==
* Володар [[Кубок Австралії з футболу|Кубка Австралії]] '''(1)''':
: «[[Аделаїда Юнайтед]]»: [[Кубок Австралії з футболу 2014|2014]]
* Володар [[Кубок Австрії з футболу|Кубка Австрії]] '''(1)''':
: [[Штурм (Грац)|«Штурм» (Грац)]]: [[Кубок Австрії з футболу 2017—2018|2017–18]]

== Особисте життя ==
Батьки Джегго з Англії, його батько працював в ООН, а брат також став футболістом. У вільний час Джегго любить грати в [[гольф]].

Джеймс Джегго одружений з австралійкою Шеннен Джей Перумал з кінця грудня 2017 року<ref>{{Cite web |url=http://www.kleinezeitung.at/sport/fussball/oesterreich/bundesliga/sksturm/5346175/Traumhochzeit-in-der-Heimat_SturmSpieler-Jeggo-ist-unter-der-Haube |title=Sturm-Spieler Jeggo ist unter der Haube |accessdate=12 вересня 2020 |archive-date=1 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220301085521/https://www.kleinezeitung.at/sport/fussball/oesterreich/bundesliga/sksturm/5346175/Traumhochzeit-in-der-Heimat_SturmSpieler-Jeggo-ist-unter-der-Haube }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{FIFA player}}
* {{Transfermarkt}}
* {{NFT player}}
* {{Soccerway}}
* {{Wfb}}
{{Склад збірної Австралії на Кубку Конфедерацій 2017}}
{{Склад збірної Австралії на кубку Азії з футболу 2019}}
{{footballer-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Джегго, Джеймс}}
[[Категорія:Австралійські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Австралії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Мельбурн Вікторі»]]
[[Категорія:Футболісти «Аделаїда Юнайтед»]]
[[Категорія:Футболісти «Штурма»]]
[[Категорія:Футболісти «Аустрії» (Відень)]]
[[Категорія:Футболісти «Аріса» (Салоніки)]]
[[Категорія:Футболісти «Ейпена»]]
[[Категорія:Футболісти «Гіберніана»]]
[[Категорія:Австралійські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Австрії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Греції]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Бельгії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Шотландії]]
[[Категорія:Уродженці Відня]]
[[Категорія:Австрійські емігранти до Австралії]]

title: Особисті дані

Народження: 12 лютого 1992 (33 роки)

Вага: 71 кг

Громадянство: Австралія

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Гіберніан»

title: Юнацькі клуби

«Швехат» · «Грін Галлі» · Інститут спорту Вікторії · «Мельбурн Вікторі»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«ВТС Футбал» · 10 · (0)

«Мельбурн Вікторі» · 29 · (2)

«Аделаїда Юнайтед» · 41 · (2)

«Штурм ІІ» (Грац) · 3 · (0)

«Штурм» (Грац) · 61 · (1)

«Аустрія» (Відень) · 48 · (1)

«Аріс» · 45 · (0)

«Ейпен» · 23 · (0)

«Гіберніан» · 4 · (0)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Австралія · 15 · (0)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 19 лютого 2023.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 29 березня 2022.


text:
# Роберто Фернандес Бонільйо
Роберто Фернандес Бонільйо (ісп. Roberto Fernández Bonillo, нар. 5 липня 1962, Бечі) — іспанський футболіст, що грав на позиції півзахисника. По завершенні ігрової кар'єри — тренер.
Виступав, зокрема, за клуби «Валенсія» та «Вільярреал», а також національну збірну Іспанії.
Дворазовий володар Кубка Іспанії з футболу. Володар Кубка Кубків УЄФА.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютом можна вважати 1977 рік та перший контракт з клубом «Вільярреал», в якому щоправда він не зіграв жодного матчу.
Протягом 1978—1981 років захищав кольори команди клубу «Кастельйон».
Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Валенсія», до складу якого приєднався 1981 року. Відіграв за валенсійський клуб наступні п'ять сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Валенсії», був основним гравцем команди.
1986 року уклав контракт з клубом «Барселона», у складі якого провів наступні чотири роки своєї кар'єри гравця.  Граючи у складі «Барселони» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди. За цей час виборов титул володаря Кубка Кубків УЄФА.
З 1990 року знову, цього разу п'ять сезонів захищав кольори команди клубу «Валенсія».  Тренерським штабом нового клубу також розглядався як гравець «основи».
З 1995 року знову, цього разу чотири сезони захищав кольори команди клубу «Вільярреал».  Тренерським штабом нового клубу також розглядався як гравець «основи».
Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі «Кордова», за команду якого виступав протягом 1999—2001 років.

## Виступи за збірну
У складі юнацької збірної Іспанії провів 13 матчів забив один гол. На молодіжному рівні провів 22 матчі.
1982 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Іспанії. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 10 років, провів у формі головної команди країни 29 матчів, забивши 2 голи.
У складі збірної був учасником чемпіонату Європи 1984 року у Франції, де разом з командою здобув «срібло», чемпіонату світу 1990 року в Італії.

## Кар'єра тренера
Розпочав тренерську кар'єру невдовзі по завершенні кар'єри гравця, 2004 року, очоливши тренерський штаб клубу «Кордова».
В подальшому очолював команду клубу «Оріуела».
Наразі останнім місцем тренерської роботи був клуб «Альсіра», головним тренером команди якого Роберто Фернандес Бонільйо відпрацював лише один рік 2008.

## Титули і досягнення

### Клубні
- Володар Кубка Іспанії з футболу (2):

«Барселона»:  1987-1988, 1989-1990
- Володар Кубка Кубків УЄФА (1):

«Барселона»:  1988-1989

## Титули і досягнення
Іспанія
- Віце-чемпіон Європи: 1984

Іспанія U-21
- Чемпіон Європи (U-21): 1986

title: Роберто Фернандес Бонільйо

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Роберто Фернандес Бонільйо
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я = Роберто Фернандес Бонільйо
| місце-народження = [[Бечі]]
| країна-народження = [[Іспанія]]
| дата-народження = 5.7.1962
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 179 см
| вага =
| позиція = [[півзахисник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1977–1978 | {{Прапорець|ESP}} | [[Вільярреал (футбольний клуб)|«Вільярреал»]] | 0 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1978–1981 | {{Прапорець|ESP}} | [[Кастельйон (футбольний клуб)|«Кастельйон»]] | 70 |8}}
{{Футболіст рядок 0|1981–1986 | {{Прапорець|ESP}} | [[Валенсія (футбольний клуб)|«Валенсія»]] | 135 |36}}
{{Футболіст рядок 1|1986–1990 | {{Прапорець|ESP}} | [[Барселона (футбольний клуб)|«Барселона»]] | 144 |35}}
{{Футболіст рядок 0|1990–1995 | {{Прапорець|ESP}} | [[Валенсія (футбольний клуб)|«Валенсія»]] | 124 |22}}
{{Футболіст рядок 1|1995–1999 | {{Прапорець|ESP}} | [[Вільярреал (футбольний клуб)|«Вільярреал»]] | 142 |8}}
{{Футболіст рядок 0|1999–2001 | {{Прапорець|ESP}} | [[Кордова (футбольний клуб)|«Кордова»]] | 67 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1979–1980 | {{Прапорець|ESP}} | [[Юнацька збірна Іспанії (U-19) з футболу|Іспанія U-18]] | 10 |1}}
{{Футболіст рядок 1|1981 | {{Прапорець|ESP}} | [[Юнацька збірна Іспанії (U-19) з футболу|Іспанія U-19]] | 3 |0}}
{{Футболіст рядок 0|1980–1988 | {{Прапорець|ESP}} | [[Молодіжна збірна Іспанії з футболу|Іспанія U-21]] | 21 |7}}
{{Футболіст рядок 1|1982 | {{Прапорець|ESP}} | [[Молодіжна збірна Іспанії з футболу|Іспанія U-23]] | 1 |0}}
{{Футболіст рядок 0|1982–1991 | {{Прапорець|ESP}} | [[збірна Іспанії з футболу|Іспанія]] | 29 |1}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2004 | {{Прапорець|ESP}} | [[Кордова (футбольний клуб)|«Кордова»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2006–2008 | {{Прапорець|ESP}} | [[Оріуела (футбольний клуб)|«Оріуела»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2008 | {{Прапорець|ESP}} |«Альсіра»}}
{{Футбольний тренер кінець}}
| пк-поновлення = [[1 травня]] [[2017]]
| збірна-поновлення = [[1 травня]] [[2017]]
}}
'''Роберто Фернандес Бонільйо''' ({{lang-es|Roberto Fernández Bonillo}}, {{нар}} [[5 липня]] [[1962]], [[Бечі]]) — іспанський [[футболіст]], що грав на позиції [[півзахисник]]а. По завершенні ігрової кар'єри — [[Футбольний тренер|тренер]].

Виступав, зокрема, за клуби [[Валенсія (футбольний клуб)|«Валенсія»]] та [[Вільярреал (футбольний клуб)|«Вільярреал»]], а також [[збірна Іспанії з футболу|національну збірну Іспанії]].

Дворазовий володар [[Кубок Іспанії з футболу|Кубка Іспанії з футболу]]. Володар [[Кубок Кубків УЄФА|Кубка Кубків УЄФА]].

== Клубна кар'єра ==

У дорослому футболі дебютом можна вважати 1977 рік та перший контракт з клубом [[Вільярреал (футбольний клуб)|«Вільярреал»]], в якому щоправда він не зіграв жодного матчу.

Протягом 1978—1981 років захищав кольори команди клубу [[Кастельйон (футбольний клуб)|«Кастельйон»]].

Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу [[Валенсія (футбольний клуб)|«Валенсія»]], до складу якого приєднався 1981 року. Відіграв за валенсійський клуб наступні п'ять сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Валенсії», був основним гравцем команди.

1986 року уклав контракт з клубом [[Барселона (футбольний клуб)|«Барселона»]], у складі якого провів наступні чотири роки своєї кар'єри гравця.  Граючи у складі «Барселони» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди. За цей час виборов титул володаря [[Кубок Кубків УЄФА|Кубка Кубків УЄФА]].

З 1990 року знову, цього разу п'ять сезонів захищав кольори команди клубу [[Валенсія (футбольний клуб)|«Валенсія»]].  Тренерським штабом нового клубу також розглядався як гравець «основи».

З 1995 року знову, цього разу чотири сезони захищав кольори команди клубу [[Вільярреал (футбольний клуб)|«Вільярреал»]].  Тренерським штабом нового клубу також розглядався як гравець «основи».

Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі [[Кордова (футбольний клуб)|«Кордова»]], за команду якого виступав протягом 1999—2001 років.

== Виступи за збірну ==
У складі юнацької збірної Іспанії провів 13 матчів забив один гол. На молодіжному рівні провів 22 матчі.

1982 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Іспанії з футболу|національної збірної Іспанії]]. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 10 років, провів у формі головної команди країни 29 матчів, забивши 2 голи.

У складі збірної був учасником [[Чемпіонат Європи з футболу 1984|чемпіонату Європи 1984 року]] у [[Франція|Франції]], де разом з командою здобув «срібло», [[Чемпіонат світу з футболу 1990|чемпіонату світу 1990 року]] в [[Італія|Італії]].

== Кар'єра тренера ==
Розпочав тренерську кар'єру невдовзі по завершенні кар'єри гравця, 2004 року, очоливши тренерський штаб клубу [[Кордова (футбольний клуб)|«Кордова»]].

В подальшому очолював команду клубу [[Оріуела (футбольний клуб)|«Оріуела»]].

Наразі останнім місцем тренерської роботи був клуб «Альсіра», головним тренером команди якого Роберто Фернандес Бонільйо відпрацював лише один рік 2008.

== Титули і досягнення ==
=== Клубні ===
* [[Файл:RFEF - Copa del Rey.svg|20пкс]] Володар [[Кубок Іспанії з футболу|Кубка Іспанії з футболу]] '''(2)''':
:[[Барселона (футбольний клуб)|«Барселона»]]:  [[Кубок Іспанії з футболу 1987—1988|1987-1988]], [[Кубок Іспанії з футболу 1989—1990|1989-1990]]
* [[Файл:Coppacoppe.png|18пкс]] Володар [[Кубок володарів кубків УЄФА|Кубка Кубків УЄФА]] '''(1)''':
:[[Барселона (футбольний клуб)|«Барселона»]]:  [[Кубок володарів кубків 1988—1989|1988-1989]]

=== Збірна ===
== Титули і досягнення ==
;[[Збірна Іспанії з футболу|Іспанія]]
* [[Чемпіонат Європи з футболу|Віце-чемпіон Європи]]: [[Чемпіонат Європи з футболу 1984|1984]]
;[[Молодіжна збірна Іспанії з футболу|Іспанія U-21]]
*[[Чемпіонат Європи з футболу серед молодіжних команд|Чемпіон Європи (U-21)]]: [[Молодіжний чемпіонат Європи з футболу 1986|1986]]

== Посилання ==
*[http://www.bdfutbol.com/en/j/j2347.html Статистика виступів в Іспанії на сайті ''BDFutbol.com''] {{ref-en}}

{{Склад збірної Іспанії на чемпіонаті Європи 1984}}
{{Склад збірної Іспанії на чемпіонаті світу 1990}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Бонільйо}}
[[Категорія:Іспанські футболісти]]
[[Категорія:Іспанські футбольні тренери]]
[[Категорія:Гравці збірної Іспанії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Вільярреала»]]
[[Категорія:Футболісти «Кастельйона»]]
[[Категорія:Футболісти «Валенсії»]]
[[Категорія:Футболісти «Барселони»]]
[[Категорія:Футболісти «Кордови»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Кордова»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Роберто Фернандес Бонільйо

Народження: 5 липня 1962 (62 роки)

Громадянство: Іспанія

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Вільярреал» · 0 · (0)

«Кастельйон» · 70 · (8)

«Валенсія» · 135 · (36)

«Барселона» · 144 · (35)

«Валенсія» · 124 · (22)

«Вільярреал» · 142 · (8)

«Кордова» · 67 · (0)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Іспанія U-18 · 10 · (1)

Іспанія U-19 · 3 · (0)

Іспанія U-21 · 21 · (7)

Іспанія U-23 · 1 · (0)

Іспанія · 29 · (1)

title: Тренерська діяльність***

Роки: Команда · Посада

«Кордова»

«Оріуела»

«Альсіра»

Тренерська діяльність***: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 1 травня 2017.

Тренерська діяльність***: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 1 травня 2017.

Тренерська діяльність***: *** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# Андрущенко Семен Матвійович
Андрущенко Семен Матвійович (*1782, Гінці — †1850, Пирятин) — учитель, викладач іноземних мов та математики, професор.

## Біографія
Народився в сім'ї священика о. Матвія Андрущенка.
Навчався в Переяславській семінарії, з 15 жовтня 1793 — у КМА, своїм коштом.
1797 — студент класу риторики.
По закінченні КМА з 1805 працював учителем у нижчих граматичних класах Переяславської семінарії, згодом — викладач німецької, французької, латинської, грецької, слов'янської мов та математики.
1819 — тимчасово працював у Полтавському губернському правлінні.
1820–1822 — учитель латинської мови 1-ї Київської гімназії.
1822–1832 — професор латинської словесності Ніжинської гімназії вищих наук князя О. А. Безбородька.
1830 після роботи «высочайшей» комісії був звільнений з посади вченого секретаря гімназії, а 1832 звільнений по причині «неспокойного характера и дурного образа мыслей». Залишив службу і останні роки прожив усамітнено в хуторі Варвари Костянтинівни Андрущенко Сліпорід (який ще називався Андрущенків чи Варочкін хутір) в Пирятинському повіті, де, мабуть, і похований.
Доводився родичем Євгену Гребінці. Майбутній письменник перші свої два роки навчання в Ніжинській гімназії квартирував у професора цього закладу Семена Андрущенка. За його ж протекцією вступив у четвертий клас гімназії, де старанно вчився намагаючись виправдати довіру професора. Як викладач і як господар квартири мав великий вплив на формування поглядів Гребінки. Як викладач, відначався надзвичайною точністю і ясністю висловлювання, легкістю і приємністю пееркладів, глибоким знавцем римської прадавнини. Його вихованці, прослухавши 2 курси, вільно перекладали з російської на латинську і навпаки, та навіть складали твори латинською мовою. В той же час, за словами Гребінки мав нестерпний характер, через що Євген Павлович через 2 роки відійшов з його квартири.

## Нагороди
В 1826 р. нагороджений орденом Святої Анни 3-го ступеня, а в 1827 р. йому надано чин надвірного радника.

title: Андрущенко Семен Матвійович

wikitext:
{{Однофамільці|Андрущенко}}
{{особа}}
Андрущенко Семен Матвійович (*[[1782]], [[Гінці]] — †[[1850]], [[Пирятин]]) — учитель, викладач іноземних мов та математики, професор.

== Біографія ==

Народився в сім'ї священика о. Матвія Андрущенка.

Навчався в [[Переяславська семінарія|Переяславській семінарії]], з [[15 жовтня]] [[1793]] — у [[КМА]], своїм коштом.

[[1797]] — студент класу [[Риторика|риторики]].

По закінченні КМА з [[1805]] працював учителем у нижчих граматичних класах Переяславської семінарії, згодом — викладач німецької, французької, латинської, грецької, слов'янської мов та математики.

[[1819]] — тимчасово працював у [[Полтавська губернія|Полтавському губернському]] правлінні.

[[1820]]–[[1822]] — учитель латинської мови [[Перша київська гімназія|1-ї Київської гімназії]].

[[1822]]–[[1832]] — професор латинської словесності [[Ніжинська гімназія вищих наук|Ніжинської гімназії вищих наук князя О. А. Безбородька]].

[[1830]] після роботи «высочайшей» комісії був звільнений з посади вченого секретаря гімназії, а 1832 звільнений по причині «неспокойного характера и дурного образа мыслей». Залишив службу і останні роки прожив усамітнено в хуторі Варвари Костянтинівни Андрущенко Сліпорід (який ще називався Андрущенків чи Варочкін хутір) в [[Пирятинський повіт|Пирятинському повіті]], де, мабуть, і похований.

Доводився родичем Євгену Гребінці. Майбутній письменник перші свої два роки навчання в Ніжинській гімназії квартирував у професора цього закладу Семена Андрущенка. За його ж протекцією вступив у четвертий клас гімназії, де старанно вчився намагаючись виправдати довіру професора. Як викладач і як господар квартири мав великий вплив на формування поглядів Гребінки. Як викладач, відначався надзвичайною точністю і ясністю висловлювання, легкістю і приємністю пееркладів, глибоким знавцем римської прадавнини. Його вихованці, прослухавши 2 курси, вільно перекладали з російської на латинську і навпаки, та навіть складали твори латинською мовою. В той же час, за словами Гребінки мав нестерпний характер, через що Євген Павлович через 2 роки відійшов з його квартири.<ref>{{Cite web |url=http://www.grebenka.com/index/0-527 |title=Навчання Євгена Павловича Гребінки в Ніжинській гімназії |accessdate=27 липня 2015 |archive-date=16 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160316070254/http://www.grebenka.com/index/0-527 }}</ref>

== Нагороди ==

В 1826 р. нагороджений [[орден Святої Анни|орденом Святої Анни]] 3-го ступеня, а в 1827 р. йому надано чин [[надвірний радник|надвірного радника]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Біографії}}

== Література ==
* Сведения о Переяславско-Полтавской семинарии… Полтав. ЕВ, 1888, N2 3, 5;
* Краткий биографический словарь… Полтава, 1912.
* [http://www.grebenka.com/index/0-527 Навчання Євгена Павловича Гребінки в Ніжинській гімназії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160316070254/http://www.grebenka.com/index/0-527 |date=16 березня 2016 }}

{{ac}}

[[Категорія:Професори]]
[[Категорія:Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя]]

title: Андрущенко Семен Матвійович

Народився: 1782 · Лубенський район

Помер: 1850 · Пирятин, Полтавська губернія, Малоросійське генерал-губернаторство, Російська імперія

Alma mater: Києво-Могилянська академія

Нагороди: орден Святої Анни III ступеня