text:
# Очеретня (Вінницький район)
Очере́тня — село в Україні, у Погребищенській міській громаді Вінницького району Вінницької області. До 2020 центр сільської ради. Розташоване за 32 км від центру громади, за 2 км від залізничної станції Погребище Друге. Населення становить 876 осіб.

## Транспорт
- Зупинка 84 км поїзда Козятин-Христинівка

## Історія
Мешканці Очеретні брали участь у визвольній війні 1648—1654 років.
На зламах XVIII-ХІХ сс власницею частини села була княгиня Анна-Марія Любомирська, до шлюбу Хадік (Гадік).
Станом на 1885 рік у колишньому власницькому селі, центрі Очеретянської волості Липовецького повіту Київської губернії, мешкало 1843 особи, налічувалось 246 дворових господарств, існували православна церква, школа, постоялий двір та 2 постоялих будинки.
За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 2668 осіб (1325 чоловічої статі та 1343 — жіночої), з яких 2559 — православної віри.
Під час Другої світової війни з вересня 1942 до січня 1943 року діяла антифашистська група.
На початку 1970-х років в селі була розміщена центральна садиба колгоспу ім. Шевченка. За господарством було закріплено 5698 га землі, у тому числі 4267 га орної. Виробничий напрям був рільничо-тваринницький. У селі були середня школа, будинок культури, бібліотека..Після революції 1917 року було зруйновано маєток графа Тишкевича.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», увійшло до складу Погребищенської міської громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Погребищенського району, село увійшло до складу Вінницького району.

## Населення
За даними перепису 2001 року кількість наявного населення села становила 878 особи, із них 99,43 % зазначили рідною мову українську, 0,57 % — російську.
| Рік            | 1897 | ~1900 | ~1902 | ~1972 | 1989 | 2001 |
| -------------- | ---- | ----- | ----- | ----- | ---- | ---- |
| Кількість осіб |      |       |       | 1972  | 1139 | 878  |

## Особистості
В селі народилися
- Богданов Олег Миколайович (1984—2014) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни 2014—2017 років.[10]
- Москальчук Микита Андрійович — танкіст, Герой Радянського Союзу.

title: Очеретня (Вінницький район)

wikitext:
{{Otheruses|Очеретня}}
{{Село України
| назва           = Очеретня
| область         = [[Вінницька область]]
| район           = [[Вінницький район]]
| громада         = [[Погребищенська міська громада]]
| рада            = [[Очеретнянська сільська рада (Погребищенський район)|Очеретнянська сільська рада]]
| код КАТОТТГ= UA05020210340097507
| код КОАТУУ      = 0523483801
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       =
| населення       = 876
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,514
| ref-площа       =
| щільність       = 1704,28
| поштовий індекс = 22253
| телефонний код  = 4346
| координати      = {{coord|49|20|13|N|29|7|25|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 20|
| lat_sec         = 13
| lon_deg         = 29|
| lon_min         = 7|
| lon_sec         = 25
| висота          = 283
| ref-висота      =
| водойма         = [[Будківка]]
| адреса          = 22200, Вінницька обл., Вінницький район, м. Погребище, вул. Б. Хмельницького, 77
| облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=17.10.2012&rf7571=2795 Очеретня]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         = платформа "[[84 км (зупинний пункт)|84 км]]"
| відстань ст     = 2
}}
'''Очере́тня''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Погребищенська міська громада|Погребищенській міській громаді]] [[Вінницький район|Вінницького району]] [[Вінницька область|Вінницької області]]. До 2020 центр сільської ради. Розташоване за 32 км від центру громади, за 2 км від залізничної станції [[Погребище Друге]].<ref name="А"> Очеретня. // {{ІМСУ|Вінницька|1972}} — С. 530. </ref> Населення становить 876 осіб.

== Транспорт ==
* Зупинка [[84 км (зупинний пункт)|84 км]] поїзда Козятин-Христинівка

== Історія ==
Мешканці Очеретні брали участь у визвольній війні 1648—1654 років.<ref name="А" />

На зламах XVIII-ХІХ сс власницею частини села була княгиня Анна-Марія Любомирська, [[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] Хадік (Гадік).<ref>{{Cite web|title=Очеретня, село, Погребищенський р-н, Вінницька обл, Україна {{!}} УГФ-Український Генеалогічний Форум|url=https://ukrgenealogy.com.ua/viewtopic.php?f=69&t=7915|website=ukrgenealogy.com.ua|accessdate=2022-01-16}}</ref>

Станом на [[1885]] рік у колишньому власницькому селі, центрі [[Очеретянська волость|Очеретянської волості]] [[Липовецький повіт|Липовецького повіту]] [[Київська губернія|Київської губернії]], мешкало 1843 особи, налічувалось 246 дворових господарств, існували православна церква, школа, постоялий двір та 2 постоялих будинки<ref>{{ВВСЕР-3-1885}}</ref>.

{{Перепис-1897|+|1325|1343|2559|||}}<ref>{{НМРИ-500-1905|1-85}}</ref>.

Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] з вересня 1942 до січня 1943 року діяла антифашистська група.<ref name="А" />

На початку 1970-х років в селі була розміщена центральна садиба колгоспу ім. Шевченка. За господарством було закріплено 5698 [[гектар|га]] землі, у тому числі 4267 га орної. Виробничий напрям був рільничо-тваринницький. У селі були середня школа, будинок культури, бібліотека.<ref name="А" />.Після революції 1917 року було зруйновано маєток графа Тишкевича.

[[12 червня]] [[2022|2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», увійшло до складу Погребищенської міської громади.<ref>{{Cite web|title=Кабінет Міністрів України - Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області|url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-vinnickoyi-oblasti-707-120620|website=www.kmu.gov.ua|accessdate=2021-10-31|language=ua|last=|archive-date=4 березня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210304163245/https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-vinnickoyi-oblasti-707-120620}}</ref>

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Погребищенський район|Погребищенського району]], село увійшло до складу Вінницького району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
За даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]] кількість ''наявного'' населення села становила 878 особи,<ref name="П2001">Таблиця 19A0501_07_005. Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Вінницька область (1,2,3,4) (2001(05.12)) // Кількість наявного населення сільських населених пунктів (1,2,3,4) (2001(05.12)) // {{cite web|url= http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|title= Кількість та територіальне розміщення населення|author= |date= |website=ukrcensus.gov.ua|publisher= [[Державна служба статистики України|Держстат України]]|accessdate= 28 лютого 2019|archive-date= 2014-07-31|archive-url= https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref> із них 99,43 % зазначили рідною мову [[Українська мова|українську]], 0,57 % — російську.<ref>Таблиця 19A050501_02_005. Розподіл населення за рідною мовою, Вінницька область (1,2,3,4) (2001(05.12)) // Національний склад населення, мовні ознаки, громадянство. // {{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|title=Національний склад населення, мовні ознаки, громадянство|author=|date=|website=ukrcensus.gov.ua|publisher=|accessdate=28 лютого 2019|archive-date=2014-07-31|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

{| class="wikitable"
|+Населення Очеретні в різні роки
! Рік ||  1897 !! ~1900 !! ~1902 !! ~1972<ref name="А" /> !! 1989<ref>Таблиця 19A0501_061_005. Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Вінницька область (1,2,3,4) (1989(12.01)). // Кількість наявного та постійного населення сільських населених пунктів (1,2,3,4) (1989(12.01)) // {{cite web|url= http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|title= Кількість та територіальне розміщення населення|author= |date= |website=ukrcensus.gov.ua|publisher= [[Державна служба статистики України|Держстат України]]|accessdate= 28 лютого 2019|archive-date= 2014-07-31|archive-url= https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref> !! 2001<ref name="П2001" />
|-
| Кількість осіб ||  ||  || || 1972 || 1139 || 878
|}

== Особистості ==
В селі народилися
* Богданов Олег Миколайович (1984—2014) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни 2014—2017 років.<ref> {{cite web |url= https://ukraine-memorial.org/ua/biography/bogdanov-oleg-mikolayovich  |title= Богданов Олег Миколайович|author= |date= |website=ukraine-memorial.org|publisher= |accessdate=19 січня 2019}} </ref>
* [[Москальчук Микита Андрійович]] — [[танкіст]], [[Герой Радянського Союзу]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* {{SgKP|VII|372|Oczeretnia 2) u źródeł rzeki Napadówki albo Budkiewki, dopływu Sobu, powiat lipowiecki}}
* Очере́тня // [[Історія міст і сіл Української РСР]] : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974 — том Вінницька область / А.Ф. Олійник (голова редколегії тому), 1972 : 788с. — С.530

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/vinnickaja/19333 Погода в селі Очеретня]

{{Липовецький повіт}}
{{Погребищенська міська громада}}
{{Погребищенський район}}

[[Категорія:Села Вінницької області]]
[[Категорія:Населені пункти Вінницького району]]

title: село Очеретня

Область: Вінницька область

Район: Вінницький район

Тер. громада: Погребищенська міська громада

Облікова картка: Очеретня

title: Основні дані

title: Географічні дані

Водойми: Будківка

Найближча залізнична станція: платформа "84 км"

Відстань до · залізничної станції: 2 км

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Очеретня


text:
# Камківська сільська рада
Ка́мківська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Корюківському районі Чернігівської області. Адміністративний центр — село Камка.

## Загальні відомості
Камківська сільська рада утворена у 1918 році.
- Територія ради: 21,119 км²
- Населення ради: 330 осіб (станом на 2001 рік)

## Населені пункти
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
- с. Камка

## Склад ради
Рада складалася з 12 депутатів та голови.
- Голова ради: Гладченко Галина Петрівна
- Секретар ради: Сотник Тетяна Іллівна

### Керівний склад попередніх скликань
| Прізвище, ім'я, по батькові | Основні відомості                                                         | Дата обрання | Дата звільнення |
| --------------------------- | ------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Гладченко Галина Петрівна   | Сільський голова, 1959 року народження, освіта вища, член Народної партії | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Гладченко Галина Петрівна   | Сільський голова, 1959 року народження, освіта вища, член Народної партії | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України

### Депутати
За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали:

#### За суб'єктами висування
| Суб'єкт висування | Кількість обраних депутатів | %    |
| ----------------- | --------------------------- | ---- |
| Партія регіонів   | 5                           | 41,7 |
| Самовисування     | 5                           | 41,7 |
| Народна партія    | 2                           | 16,7 |

#### За округами
| № округу        | Прізвище, ім'я, по батькові    | Дата визнання обраним | Освіта             | Партійна приналежність                        | Відомості про обраного депутата               |
| --------------- | ------------------------------ | --------------------- | ------------------ | --------------------------------------------- | --------------------------------------------- |
| Народна Партія  |                                |                       |                    |                                               |                                               |
| 1               | Ананенко Ганна Михайлівна      | 05.11.2010            | середня спеціальна | член Народної партії                          | Камківська сільська рада, бухгалтер           |
| 8               | Сотник Тетяна Іллівна          | 05.11.2010            | середня спеціальна | член Народної партії                          | Камківська сільська рада, секретар            |
| Партія регіонів |                                |                       |                    |                                               |                                               |
| 2               | Кожушко Любов Анатоліївна      | 05.11.2010            | середня            | член Партії регіонів                          | тимчасово не працює                           |
| 3               | Скороход Тамара Михайлівна     | 05.11.2010            | середня спеціальна | позапартійна                                  | сирзавод м. Мена, приймальник молока          |
| 7               | Скороход Олексій Михайлович    | 05.11.2010            | середня спеціальна | позапартійний                                 | Холминське споживче товариство, заготівельник |
| 9               | Кожедуб Юрій Григорович        | 05.11.2010            | середня            | позапартійний                                 | тимчасово не працює                           |
| 11              | Висоцька Віра Іллівна          | 05.11.2010            | середня спеціальна | позапартійна                                  | пенсіонер                                     |
| Самовисування   |                                |                       |                    |                                               |                                               |
| 4               | Гладченко Володимир Андрійович | 05.11.2010            | середня            | позапартійний                                 | тимчасово не працює                           |
| 5               | Мисник Людмила Григорівна      | 05.11.2010            | середня            | член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» | Холминське споживче товариство, продавець     |
| 6               | Івахненко Віктор Володимирович | 05.11.2010            | середня            | позапартійний                                 | Камківська сільська рада, техпрацівник        |
| 10              | Клюй Любов Яг'ївна             | 05.11.2010            | середня            | позапартійна                                  | пенсіонер                                     |
| 12              | Левченко Микола Михайлович     | 05.11.2010            | середня            | позапартійний                                 | тимчасово не працює                           |

wikiname: ukwiki

title: Камківська сільська рада

in_language: uk

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Камківська сільська рада
   | будівля             =
   | розташування        =
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Чернігівська область]]
   | район               = [[Корюківський район]]
   | центр               = с. [[Камка (Холминська селищна громада)|Камка]]
   | голова              = Гладченко Галина Петрівна
   | секретар            = Сотник Тетяна Іллівна
   | кількість членів    = 12 депутатів
   | утворена            = у 1918 році
   | код КОАТУУ          = 7422484000
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=40309 Камківська сільська рада]
   | площа               = 21,119
   | населення           = 330 ''(на 2001 рік)''
   | щільність           = 15,63
   | населені пункти     = с. [[Камка (Холминська селищна громада)|Камка]]
   | поштовий індекс     = 15331
   | адреса              = <tt>15331, Чернігівська обл., Корюківський р-н, с. Камка, вул. .Центральна, 1</tt>
   | телефонний код      = 4657
   | телефонний номер    = 2-31-06
   | факс                =
   | електронна скринька =
   | вебсторінка         =
  }}

'''Ка́мківська сільська́ ра́да''' — [[адміністративно-територіальна одиниця]] та [[орган місцевого самоврядування]] в [[Корюківський район|Корюківському районі]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]]. [[Адміністративний центр]] — [[село]] [[Камка (Холминська селищна громада)|Камка]].

== Загальні відомості ==
Камківська сільська рада утворена у 1918 році.
* ''Територія ради:'' 21,119 км²
* ''Населення ради:'' 330 осіб (станом на 2001 рік)

== Населені пункти ==
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
* с. [[Камка (Холминська селищна громада)|Камка]]

== Склад ради ==
Рада складалася з 12 депутатів та голови.
* ''Голова ради:'' Гладченко Галина Петрівна
* ''Секретар ради:'' Сотник Тетяна Іллівна

=== Керівний склад попередніх скликань ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|- bgcolor="#FAEBD7"
! Прізвище, ім'я, по батькові !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Гладченко Галина Петрівна
| Сільський голова, 1959 року народження, освіта вища, член [[Народна партія (Україна)|Народної партії]]
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Гладченко Галина Петрівна
| Сільський голова, 1959 року народження, освіта вища, член [[Народна партія (Україна)|Народної партії]]
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними сайту [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=5082&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=5082&rid256=122 Секретарі попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

=== Депутати ===
За результатами [[Місцеві вибори в Україні 2010|місцевих виборів 2010 року]] депутатами ради стали<ref>{{cite web |url=http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=61&PID102=5082&PF7691=5082 |title=Камківська сільська рада. Результати виборів депутатів. |publisher=ЦВК |accessdate=18 червня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160305015431/http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=61&PID102=5082&PF7691=5082 |archivedate=5 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref>:

==== За суб'єктами висування ====
{| class="wikitable sortable collapsible"
|-
! Суб'єкт висування !! Кількість обраних депутатів !! %
|-
| [[Партія регіонів]] || align="center"| 5 || align="center"| 41,7
|-
| Самовисування || align="center"| 5 || align="center"| 41,7
|-
| [[Народна партія (Україна)|Народна партія]] || align="center"| 2 || align="center"| 16,7
|}

==== За округами ====
{| class="wikitable collapsible collapsed"
|-
! data-sort-type="number" | № округу !! Прізвище, ім'я, по батькові !! data-sort-type="date" | Дата визнання обраним !! Освіта !! Партійна приналежність !! Відомості про обраного депутата
|-
| colspan=6 | '''Народна Партія'''
|-
| align="center"| 1 || style=white-space:nowrap | Ананенко Ганна Михайлівна || align="center"| 05.11.2010 || середня спеціальна || член Народної партії || Камківська сільська рада, бухгалтер
|-
| align="center"| 8 || style=white-space:nowrap | Сотник Тетяна Іллівна || align="center"| 05.11.2010 || середня спеціальна || член Народної партії || Камківська сільська рада, секретар
|-
| colspan=6 | '''Партія регіонів'''
|-
| align="center"| 2 || style=white-space:nowrap | Кожушко Любов Анатоліївна || align="center"| 05.11.2010 || середня || член Партії регіонів || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 3 || style=white-space:nowrap | Скороход Тамара Михайлівна || align="center"| 05.11.2010 || середня спеціальна || позапартійна || сирзавод м. Мена, приймальник молока
|-
| align="center"| 7 || style=white-space:nowrap | Скороход Олексій Михайлович || align="center"| 05.11.2010 || середня спеціальна || позапартійний || Холминське споживче товариство, заготівельник
|-
| align="center"| 9 || style=white-space:nowrap | Кожедуб Юрій Григорович || align="center"| 05.11.2010 || середня || позапартійний || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 11 || style=white-space:nowrap | Висоцька Віра Іллівна || align="center"| 05.11.2010 || середня спеціальна || позапартійна || пенсіонер
|-
| colspan=6 | '''Самовисування'''
|-
| align="center"| 4 || style=white-space:nowrap | Гладченко Володимир Андрійович || align="center"| 05.11.2010 || середня || позапартійний || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 5 || style=white-space:nowrap | Мисник Людмила Григорівна || align="center"| 05.11.2010 || середня || член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» || Холминське споживче товариство, продавець
|-
| align="center"| 6 || style=white-space:nowrap | Івахненко Віктор Володимирович || align="center"| 05.11.2010 || середня || позапартійний || Камківська сільська рада, техпрацівник
|-
| align="center"| 10 || style=white-space:nowrap | Клюй Любов Яг'ївна || align="center"| 05.11.2010 || середня || позапартійна || пенсіонер
|-
| align="center"| 12 || style=white-space:nowrap | Левченко Микола Михайлович || align="center"| 05.11.2010 || середня || позапартійний || тимчасово не працює
|}

== Примітки та джерела ==
{{reflist}}
* {{ОКВРУ|40309}}

{{Chernihiv-obl-stub}}
{{Адміністративний устрій Корюківського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Корюківського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Чернігівська область

Район: Корюківський район

Адм. центр: с. Камка

Утворена: у 1918 році

Облікова картка: Камківська сільська рада

title: Склад

Кількість членів: 12 депутатів

Голова ради: Гладченко Галина Петрівна

Секретар ради: Сотник Тетяна Іллівна

title: Територія та населення

Густота: 15,63 осіб/км²

Населені пункти: с. Камка

title: Контактні дані


text:
# Суха Лип'янка
Суха Лип'я́нка — річка в Україні, в межах Карлівського та Машівського районів Полтавської області. Ліва притока Лип'янки (басейн Дніпра).

## Опис
Довжина річки 34 км, площа басейну 203 км². Долина трапецієподібна, вузька. Річище помірно звивисте, завширшки 3—6 м. Споруджено декілька ставків.

## Розташування
Суха Лип'янка бере початок на північний схід від села Розумівки. Тече переважно на південний захід. Впадає до Лип'янки біля північно-східної околиці села Коновалівки.

## Притоки
- Балка Свиняча, Балка Гусарка, Балка Розсохувата (ліві).

title: Суха Лип'янка

wikitext:
{{Річка
 | назва = Суха Лип'янка
 | зображення =
 | зображення_розмір =
 | підпис =
 | довжина = 34 км
 | висота_витоку =
 | похил_річки   =
 | стік =
 | площа_басейну = 203 км²
 | витік = на північний схід від с. [[Розумівка (Карлівський район)|Розумівки]]
 | витік_коорд = {{coord|49|21|25|N|35|02|58|E|scale:6000}}
 | гирло = [[Лип'янка (річка)|Лип'янка]]
 | гирло_коорд = {{coord|49|12|48|N|34|49|05|E|scale:6000}}
 | країни_басейну = {{UKR}}<br/>* [[Полтавська область]]
 | прирічкові країни =
 | притоки = [[Балка Свиняча]], [[Балка Гусарка]], [[Балка Розсохувата (притока Сухої Лип'янки)|Балка Розсохувата]] (ліві)
 | мапа = Поорілля.png
 | мапа_розмір = 400
 | мапа_підпис =
 }}{{Otheruses|Лип'янка}}

'''Суха Лип'я́нка''' — [[річка]] в [[Україна|Україні]], в межах [[Карлівський район|Карлівського]] та [[Машівський район|Машівського]] районів [[Полтавська область|Полтавської області]]. Ліва [[притока]] [[Лип'янка (річка)|Лип'янки]] ([[Басейн річки|басейн]] [[Дніпро|Дніпра]]).

== Опис ==
Довжина річки 34 км, площа басейну 203 км². Долина трапецієподібна, вузька. [[Річище]] помірно звивисте, завширшки 3—6 м. Споруджено декілька ставків.

== Розташування ==
Суха Лип'янка бере початок на північний схід від села [[Розумівка (Карлівський район)|Розумівки]]. Тече переважно на південний захід. Впадає до Лип'янки біля північно-східної околиці села [[Коновалівка|Коновалівки]].

== Притоки ==
* [[Балка Свиняча]], [[Балка Гусарка]], [[Балка Розсохувата (притока Сухої Лип'янки)|Балка Розсохувата]] (ліві).

== Джерела ==
* ''Суха Лип'янка'' // {{Література
 |автор =За ред. [[Кудрицький Анатолій Вікторович|А. В. Кудрицького]]
 |частина =
 |заголовок =[[Полтавщина:Енциклопедичний довідник|Полтавщина : Енцикл. довід.]]
 |назва_оригіналу =
 |посилання =
 |видання =
 |місце =К.
 |видавництво =УЕ
 |рік =1992
 |том =
 |сторінки =1024
 |isbn =5-88500-033-6
 }} — с. 896
* [https://shron1.chtyvo.org.ua/Zheliezniak_Iryna/Slovnyk_hidronimiv_Ukrainy.pdf? Словник гідронімів України] — К.: Наукова думка, 1979. — С. 544
* [https://viewer.rusneb.ru/ru/000199_000009_003805965?page=1&rotate=0&theme=white Маштаков П. Л. Список рек Днепровского бассейна. — {{СПб}}: Тип. Имп. Академии наук, 1913. — С. 79.{{ref-ru}}]

{{Річка-доробити}}
{{Портали|Географія|Гідрологія}}

[[Категорія:Лип'янка]]
[[Категорія:Малі річки України]]
[[Категорія:Річки Полтавської області]]
[[Категорія:Статті про річки Полтавської області без зображення в картці]]
[[Категорія:Річки Полтавського району]]

title: Суха Лип'янка

Витік: на північний схід від с. Розумівки

Гирло: Лип'янка

Країни: Україна · * Полтавська область

Регіон: Полтавська область

Довжина: 34 км

Площа басейну: 203 км²


text:
# Підмогильний Валер'ян Петрович
 Валер'я́н (Валеріян) Петрóвич Підмоги́льний (20 січня (2 лютого) 1901, село Чаплі, Новомосковський повіт, Катеринославська губернія, Російська імперія — 3 листопада 1937, Сандармох, Карелія, РРФСР, СРСР) — український письменник і перекладач, один з найвизначніших прозаїків українського «Розстріляного відродження». Жертва Сталінських репресій.

## Життєпис

### Дитинство і юність
Народився 2 лютого 1901 року в селі Чаплі (зараз Самарський район Дніпра) в бідній селянській родині. Його батько, Петро Підмогильний, народився у селі Писарівка Павлоградського повіту на Катеринославщині. Землі своєї не мав. Працював в економії в селі Чаплі спочатку конторником, пізніше касиром. Петро Підмогильний помер у 1933 у Ворзелі. Мати письменника була селянкою, без освіти, працювала в економії графа Воронцова-Дашкова.
Навчався спочатку в церковно-приходській школі., а в 1910—1918 рр. у Першому катеринославському реальному училищі, яке закінчив з «відзнакою». Потім навчався з перервами, через матеріальну скруту, на математичному та юридичному факультетах Катеринославського університету, який так і не закінчив.
Друкуватися почав ще з школи під псевдонімом Лорд Лістер. У шкільному журналі він публікував свої пригодницькі оповідання. 1917 року написав оповідання «Важке питання». 1919 року — оповідання «Добрий Бог», «Гайдамака», «Пророк», «На селі» та опублікував оповідання «Ваня» та «Старець» у катеринославському збірнику «Січ». До першої збірки Підмогильного, яка опублікована 1920 року й мала назву «Твори Т. 1», увійшло 9 оповідань: «Старець», «Ваня», «Важке питання», «Пророк», «Гайдамака», «Добрий Бог», «На селі», «На іменинах», «Дід Яким».
Літературна діяльність переривалась вчителюванням, працею у видавництвах. Так у 1920—1921 роках Підмогильний вчителював у Павлограді на Катеринославщині. У цей період важливу роль в становленні творчої особистості Підмогильного відіграв літературознавець Петро Єфремов, брат Сергія Єфремова. Саме П. Єфремову належить перша серйозна розвідка про творчість Підмогильного «Поет чарів ночі». Чималий вплив на Підмогильного мала особистість Дмитра Яворницького. Своїм духовним наставником у відчутті слова Підмогильний вважав Михайла Коцюбинського.

### Київський та Ворзельський періоди
1921 року Підмогильний переїхав до Києва, де працював бібліографом Книжкової палати. У 1921—1923 роки, коли в Києві лютував голод, залишив місто й викладав українську мову та політосвіту у Ворзельській трудовій школі. 1921 року письменник одружився з донькою ворзелівського священника Катрею Червінською, актрисою Театру юного глядача. Тоді ж написав цикл «Повстанці». Частину оповідань надруковано в катеринославській газеті «Український пролетар». Голод 1921—1923 років змалював в оповіданні «Син» (1923).
1922 року Валер'ян разом з дружиною переїхав з Ворзеля до Києва, де оселився в будинку недалеко від Сінного базару, на розі Великої Житомирської. У 1922 році виходить книжка оповідань «В епідемічному бараці». Він активно приєднався до літературно-мистецького життя. Став членом щойно створеного «Аспису» (Асоціації письменників), з якого виокремилось літературне угруповання «Ланка» (1924—1926), яке з 1926 року перейменоване на «Марс», тобто «Майстерню революційного слова». Ця організація стала, по суті, київською філією «ВАПЛІТЕ». До літературної організації «Ланка-Марс», крім Підмогильного, входило чимало талановитих київських літераторів, серед яких: Борис Антоненко-Давидович, Марія Галич, Михайло Івченко, Яків Качура, Григорій Косинка, Тодось Осьмачка, Євген Плужник, Дмитро Тась (Могилянський), Борис Тенета, Микола Терещенко, Дмитро Фальківський, Іван Багряний та інші.
В 1923 р. певний час працював вчителем української мови в 3-й залізничій школі Києва.
1923 року в журналі «Нова Украïна» (Прага) опубліковано новели Підмогильного з циклу «Повстанці», оповідання «Іван Босий». Цей журнал, що його видавав у Празі Володимир Винниченко, пізніше фігурував у справі Підмогильного як речовий доказ його «контрреволюційноï діяльності». У ЛНВ під псевдонімом надруковано новелу «Комуніст».
1924 року вийшла друком книжка Підмогильного «Військовий літун», а 1926 року — окреме видання повісті «Третя революція». Разом з Євгеном Плужником у 1926—1927 роках він підготував два видання словника «Фразеологія ділової мови», працював над сценарієм фільму «Коломба» за романом Проспера Меріме. 1927 року опублікована збірка оповідань «Проблема хліба» та роман «Таïс» Анатоля Франса у перекладі В. Підмогильного. 1928 року в Харкові виходить друком роман «Місто». У цей же час Підмогильний відвідав Німеччину, Чехословаччину «для налагодження творчих зв'язків».

Підмогильний брав участь у літературній дискусії 1925—1928 років. 24 травня 1925 року він виступив у великій залі Всенародноï бібліотеки перед представниками літературно-громадських організацій, студентами, міською інтелігенцією на диспуті «Шляхи розвитку сучасноï літератури»:
 Коли б який-небудь товариш «спробував» написати сонату і сказав би, що це гарна соната, бо має гарну ідеологію, то ніхто не завагався б йому відповісти, що це музична нісенітниця, i ніхто б тієï сонати не слухав… У нас всякий твір, коли він абсолютно і категорично не відповідає вимогам офіційноï ідеологіï, засуджують незалежно від того, чи гарний він, чи дійсний і чи потрібний
У Києві Підмогильний працював редактором видавництва «Книгоспілка», співредактором журналу «Життя й революція». Друкувався в літературних збірниках і журналах «Січ», «Вир революції», «Життя й революція», «Жовтень», «Нова громада», «Нова Україна», «Універсальний журнал», «Червоний шлях», газетах «Український пролетар», «Літературна газета». Виступав у періодиці як автор літературознавчих статей та рецензій про творчість Тимотея Бордуляка, Іван Нечуя-Левицького, Максима Рильського.
1930 року в Москві в перекладі російською мовою виходить роман «Місто». Проте загальна атмосфера, особливо в колах інтелігенції, ставала дедалі гнітючішою. Підмогильного виводять зі складу редколегії журналу «Життя й революція», його твори майже не друкують.

### Харківський період
1932 року переїхав до Харкова, очевидно, сподіваючись на кращі можливості для публікації своїх творів й розраховуючи на свій дедалі більший авторитет перекладача. І справді в Харкові він працює у видавництві «ЛіМ», а згодом отримує посаду консультанта з іноземноï літератури при видавництві «Рух». Упродовж 1931—1934 років з оригінальної творчості йому вдалося видати лише одне оповідання «З життя будинку». Тож Підмогильний зосередився на перекладацькій діяльності: опублікував двотомник творів Дені Дідро, трактат Клода Адріана Гельвеція «Про людину», був одним з організаторів і перекладачів видання 15-томника Оноре де Бальзака (вийшов лише перший том) та 25-томника Анатоля Франса.

### Загибель
8 грудня 1934 року Валер'яна Підмогильного заарештували зі звинуваченням в «участі у роботі терористичної організації, що ставила собі за мету організацію терору проти керівників партії».

На всіх допитах Підмогильний відповідав слідчим: «Винним себе не визнаю». Коли допити стали жорстокішими, зробив офіційну заяву:
Беручи до уваги, що за Вашою заявою матеріал у моїй справі достатній для віддання мене до суду…, я даю таке сумарне зізнання:
1. Ніколи до жодної терористичної організації я не належав і не належу.
2. Ніколи жодної терористичної діяльності я не проводив.
3. Про існування подібних організацій, про їхню діяльність або діяльність осіб, зв'язаних з ними, я ніколи нічого не знав, інакше як з виступів представників Радвлади й партії в пресі й на прилюдних зборах.
4. Тому всякі зізнання інших осіб та обвинувачення мене в приналежності до терористичної організації і в терористичній діяльності я рішуче відкидаю як брехливі й наклепницькі.

Проте 11 січня 1935 року в протоколі з'явилося «зізнання» Підмогильного про те, що він нібито належав до «групи письменників-націоналістів з терористичними настроями у ставленні до вождів партії». Так звана «група» складалась із сімнадцяти людей, серед яких Микола Куліш, Григорій Епік, Олександр Ковінька, Євген Плужник. Серед звинувачень Підмогильному в протоколі наводиться його вислів про те, що «політика колективізації привела українське село до голоду». На допиті 19 січня 1935 року прокуророві Українського військового округу Підмогильний сказав: «Я не належав до організації. Я вважав, що постанови партії з національного питання в життя не проводяться… Для мене представниками партії в літературі були Хвильовий, Яловий, Шумський».
Раніше заарештували друзів Підмогильного Валер'яна Поліщука та Василя Вражливого, а також Григорія Косинку, найближчого побратима зі спілки МАРС (майстерня революційного слова). Після самогубства Миколи Хвильового та Миколи Скрипника (на ділі того ж розстрілу без суду, на вирок — вороги, «терористи») у вузьких колах називали Постишева «задушником українського народу».
Без свідків і адвокатів виїзна сесія Військової колегії Верховного Суду СРСР 27—28 березня 1935 року засудила Валер'яна Підмогильного та інших заарештованих у цій «справі» на термін «десять років з конфіскацією особистого майна». Невдовзі Підмогильного доправили до Соловецького табору особливого призначення.
У соловецькому таборі в нелюдських умовах ізолятора Підмогильний і далі писав. У його листах до дружини й родичів згадується невелика повість про життя одного будинку, потім оповідання, а з весни 1936 року Підмогильний неодноразово згадує в листах про те, що працює над романом «Осінь 1929», в якому йшлося про початок колективізації в Україні. Збереглось 25 листів до дружини, в яких він розповідає про свої переклади, розпочаті повісті, оповідання.
3 листопада 1937 року виконано рішення несудового органу — особливої трійки УНКВС Ленінградської області: «Розстріляти». Письменника стратили в урочищі Сандармох у Карелії, де впродовж п'яти ночей розстріляно понад 1000 соловецьких в'язнів, серед них Микола Зеров, Валер'ян Поліщук, Григорій Епік, Лесь Курбас, Микола Куліш, Мирослав Ірчан, Юліан Шпол.
Валер'яна Підмогильного реабілітувала посмертно Військова колегія Верховного суду СРСР (04.08.1956).
На Байковому кладовищі Києва є могила сім'ї Підмогильних, яка розташована на 31-й ділянці.

## Творчий доробок

### Прозові твори
Роман «Місто»
1928 року опубліковано роман Підмогильного «Місто». Роман написано в модерністській стилістиці з використанням деяких моделей французького роману XIX століття (пор. роман Мопассана «Милий друг»). У романі «Місто», на відміну від традиційної селянської і соціальної тематики, акцент переноситься на урбаністичну проблематику, порушуються філософські питання буття, аналізується психіка героїв, а конфлікт розгортається між людьми з різними світоглядами. «Місто» вважається першим урбаністичним романом в українській літературі, з новими героями, проблематикою та манерою оповіді.
Роман «Невеличка драма»
1930 року в журналі «Життя й революція» опубліковано другий, невеликий за обсягом, роман Валер'яна Підмогильного «Невеличка драма». На відміну від роману «Місто» «Невеличка драма» є зразком не лише урбаністичної, а насамперед інтелектуальної прози. Тож Підмогильного разом з Домонтовичем слід вважати зачинателями жанру інтелектуального роману в сучасній українській літературі. Роман цікавий не лише як психологічний зріз життя в радянській системі 1920-х років, критики звернули увагу на яскраво виражені психоаналітичні та екзистенціалістські аспекти цього твору.

### Переклади
Валер'ян Підмогильний — один з найвизначніших українських перекладачів французької літератури.
За своєю стилістичною точністю та мовною віртуозністю його переклади Анатоля Франса, Бальзака, Мопассана, Стендаля, Гельвеція, Вольтера, Дідро, Альфонса Доде, Проспера Меріме, Гюстава Флобера, Віктора Гюґо, Жоржа Дюамеля досі вважаються неперевершеними й охоче перевидаються багатьма українськими видавництвами.
Підмогильний був організатором, редактором і перекладачем багатотомних видань Гі де Мопассана (10 томів), Оноре де Бальзака (із запланованого багатотомного видання встиг вийти лише перший том у 1934) та Анатоля Франса (25 томів).
- Див. багатотомне видання: Франс Анатоль. Твори / В. Підмогильний (ред.та прим.), В. Підмогильний (пер.з фр.). — Х.; К. : Література і мистецтво, 1932.
- Мопассан Гі де. Монт-Оріоль: Роман / Валер'ян Петрович Підмогильний (пер. з фр.). — Л. : Каменяр, 1993. — 192 с. — ISBN 5-7745-0503-0.
- Гельвецій, К. А., Про людину, її розумові здібності та її виховання; Пер. з франц. В. Підмогильний. — К. : Основи, 1994. — 416 с. — ISBN 5-7707-5608-X
- Дідро Дені. Жак-Фаталіст / Інститут літератури ім. Т. Г. Шевченка НАН України / В. Підмогильний (пер.). — Харків : Фоліо, 2007. — 447 с. — (Бібліотека світової літератури). — ISBN 978-966-03-4008-4.
- Дідро Дені. Черниця. Вибрані твори / В. Підмогильний (пер.). — К.: Ще одну сторінку, 2024. — 320. — (Класична проза). — ISBN 9786175222676.

### Літературознавство
Валер'ян Підмогильний працював теж і в літературознавстві, даючи цікаву й сміливу, як на радянську дійсність, спробу психоаналітичного розгляду творчості Івана Нечуя-Левицького у своїй праці «Іван Нечуй-Левицький» («Життя й революція», кн. 9, 1927). Автор критичної оцінки поезії Максима Рильського під назвою «Без стерна» («Життя й революція», 1927). Працював теж як літературний редактор журналу «Життя й революція», з редакції якого усунений після 1930 року.

### Мовознавство
Спільно з Євгеном Плужником уклав словник «Фразеологія ділової мови» (1926, 1927)
- Фразеологія ділової мови / уложили: В Підмогильний, Є. Плужник. — Київ: Час, 1926. — 293 с.

## Список творів
Деякі твори Валер'яна Підмогильного оцифрувала Національна парламентська бібліотека України. Повна бібліографія видань творів Підмогильного упорядкована працівниками Харківської державної наукової бібліотеки імені Володимира Короленка. У покажчику окрім видань оригінальних творів подано також праці про Підмогильного, згадки про Підмогильного в художній літературі та повний список його перекладів. Повний текст бібліографії онлайн
Оповідання
- Важке питання (1917)
- Добрий Бог (Собачий Хутір, липень 1918)
- Гайдамака (Собачий Хутір, серпень 1918)
- Ваня (Павлоград, березень 1919)
- Старець (Катеринослав, серпень 1919)
- Пророк
- Смерть
- П'ятдесят верстов
- За день
- Комуніст
- Повстанці
- На іменинах (Катеринослав, вересень 1919)
- Дід Яким (Катеринослав, вересень 1919)
- На селі (Катеринослав, вересень 1919)
- В епідемічному бараці (1920) Видання 1920 року онлайн [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Собака (1920)
- Проблема хліба[12] (1922)
- Іван Босий (Ворзель, березень 1922)
- Син[13] (1923)
- Військовий літун (1923)
- Історія пані Ївги (1923)
- Сонце сходить (1924)
- Третя революція [Архівовано 2 червня 2016 у Wayback Machine.] (1925)
- З життя будинку (1933)

Повісті
- Остап Шаптала (1921)
- Повість без назви (1933—1934)

Романи
- Місто[14] (Київ, 1928)
- Невеличка драма (Київ, 1930)

Прижиттєві видання
- Твори. — Том І, збірка оповідань. — Катеринослав: Українське вид-во, 1920 (Зміст: Старець; Ваня; Важке питання; Пророк; Гайдамака; Добрий бог; На селі; На іменинах; Дід Яким).
- В епідемічному бараці: Оповідання. — Лейпциг: вид-во Я. Оренштайна, 1922.
- Остап Шептала. Повість. — Харків: Всеукрлітком, 1922.
- Повстанці та інші оповідання. — Прага; Берлін: Нова Україна, 1923. (Зміст: Ідуть; У штабі; Перед наступом; Пожежа; Отаман Кремнюк; Іван Босий; Проблема хліба)
- Син: Оповідання. — Київ: Київдрук, 1923 (перевидання 1925, 1930).
- Військовий літун: Збірка оповідань. — Київ: Червоний шлях, 1924. (Зміст: Військовий літун ; Історія пані Ївги ; Проблема хліба ; Собака ; В епідемічному бараці)
- Третя революція. — Київ: Книгоспілка, 1926.
- Проблема хліба: Збірка оповідань. — Київ: Маса, 1927, перевидання 1930. (Зміст: Передмова; Сонце сходить; Третя революція; Син; Військовий літун; Історія пані Ївги; П'ятдесят верстов; Проблема хліба; Собака; В епідемічному бараці; Смерть)
- Місто: Роман. — Київ: Книгоспілка, 1928 (перевидання 1929).

## Вшанування пам'яті
Вулиця Валер'яна Підмогильного у місті Київ.
13 квітня 2023 року у селищі Ворзель проспект 1 Травня перейменовано на вулицю Валер'яна Підмогильного.

### Згадки в сучасній культурі
П'ятий епізод подкасту «Будинок „Слово“» присвячений життю та творчості Валер'яна Підмогильного.

## Архівні матеріали
Документи, листи, машинописи друкованих творів зберігаються у відділі рукописних фондів і текстології Інституту літератури імені Тараса Шевченка НАН України, в Інституті рукопису НБУВ, в архіві ЦДАМЛМ України, Державному архіві МВС України, Державному архіві Служби безпеки України.
В архіві ЦДАМЛМ України документи про Валер'яна Підмогильного зберігаються у фонді № 107; оп. I; од. зб. 34; тут представлено документи за 1917—1967 роки.
На сторінці «Електронний архів Українського визвольного руху» представлені копії з архівно-кримінальної справи Підмогильного.

title: Підмогильний Валер'ян Петрович

wikitext:
{{Письменник
|ім'я                   = Валер'ян Петрович Підмогильний
|оригінал імені         =
|мовою                  =
|ім'я при народженні    =
|псевдоніми             =
|стать                  = чоловіча
|зображення             = Валер'ян Підмогильний.jpg
|розмір                 =
|підпис                 = <small>Валер'ян Підмогильний, 1932 р.</small>
|дата народження        = <!-- дд.мм.рр -->
|місце народження       = [[Чаплі (Дніпро)|Чаплі]], [[Новомосковський повіт]], [[Катеринославська губернія]], [[Російська імперія]]
|дата смерті            =
|місце смерті           =
|поховання              =
|національність         = [[українці|українець]]
|громадянство           = {{RUSold}} → {{UNR}} → {{URS}}
|alma mater             = [[Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара|Катеринославський університет]]
|науковий ступінь       =
|вчене звання           =
|мова творів            = [[українська мова|українська]]
|рід діяльності         = письменник, перекладач
|роки активності        =
|напрямок               =
|жанр                   = [[роман (жанр)|роман]], [[оповідання]], [[повість]]
|magnum opus            =
|член політичної партії =
|батько                 =
|матір                  =
|чоловік                = <!-- чоловік або дружина -->
|дружина                =
|діти                   =
|нагороди               =
|сайт                   =
|автограф               = <!-- Підпис.jpg -->
|примітки               =
}}

''' Валер'я́н (Валеріян) Петрóвич Підмоги́льний''' ({{ДН|2|2|1901|20|1}}, село [[Чаплі (Дніпро)|Чаплі]]<ref name="rut">[http://avr.org.ua/viewDoc/28163 З протоколу допиту В. Підмогильного]</ref>{{Efn|Нині частина [[Синельниківський район|Синельниківського району]] в м. [[Дніпро (місто)|Дніпро]].}}, [[Новомосковський повіт]], [[Катеринославська губернія]], [[Російська імперія]] — [[3 листопада]] [[1937]], [[Сандармох]], [[Республіка Карелія|Карелія]], [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|РРФСР]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]) — український [[письменник]] і перекладач, один з найвизначніших прозаїків українського «[[Розстріляне відродження|Розстріляного відродження]]». Жертва [[Сталінські репресії|Сталінських репресій]].

== Життєпис ==

=== Дитинство і юність ===
[[Файл:Підмогильний Валер'ян.jpg|міні|ліворуч|200px|Валер'ян Підмогильний у молоді роки]]
Народився [[2 лютого]] [[1901]] року в селі [[Чаплі (Дніпро)|Чаплі]] (зараз [[Самарський район (Дніпро)|Самарський район]] [[Дніпро (місто)|Дніпра]]) в бідній селянській родині{{sfn|Автобіографії|2015|с=313}}. Його батько, Петро Підмогильний, народився у селі [[Писарівка (Синельниківський район)|Писарівка]] [[Павлоградський повіт|Павлоградського повіту]] на [[Катеринославська губернія|Катеринославщині]]. Землі своєї не мав. Працював в економії в селі [[Чаплі (Дніпро)|Чаплі]] спочатку конторником, пізніше касиром. Петро Підмогильний помер у 1933 у [[Ворзель|Ворзелі]]<ref name="rut"/>. Мати письменника була селянкою, без освіти, працювала в економії графа Воронцова-Дашкова.<ref name=":0">{{Cite web|url=https://uinp.gov.ua/istorychnyy-kalendar/lyutyy/2/1901-narodyvsya-valeryan-pidmogylnyy|title=1901- народився Валер'ян Підмогильний, письменник|last=УІНП|website=УІНП|language=uk|access-date=2024-04-17}}</ref>

Навчався спочатку в церковно-приходській школі.<ref name=":0" />, а в 1910—1918 рр. у Першому катеринославському [[Реальне училище|реальному училищі]],<ref>{{Cite book
|title=Валер'ян Підмогильний |last=Коломієць
|first=Ростислав
|year=2021
|publisher=ЛА "Час читити"
|location=Харків
|pages=2021
|language=українською
|isbn=978-617-7176-23-6
}}</ref> яке закінчив з «відзнакою». Потім навчався з перервами, через матеріальну скруту, на математичному та юридичному факультетах [[Катеринославський університет|Катеринославського університету]], який так і не закінчив.

Друкуватися почав ще з школи під псевдонімом Лорд Лістер. У шкільному журналі він публікував свої пригодницькі оповідання. 1917 року написав оповідання «Важке питання». 1919 року — оповідання «Добрий Бог», [[Гайдамака (оповідання)|«Гайдамака»]], «Пророк», «На селі» та опублікував оповідання «Ваня» та «Старець» у катеринославському збірнику «Січ». До першої збірки Підмогильного, яка опублікована 1920 року й мала назву «Твори Т. 1», увійшло 9 оповідань: «Старець», «Ваня», «Важке питання», «Пророк», «<nowiki/>[[Гайдамака (оповідання)|Гайдамака]]<nowiki/>», «Добрий Бог», «На селі», «На іменинах», «Дід Яким».
[[Файл:Меморіальна дошка Валер'яну Підмогильному у Дніпрі.jpg|ліворуч|200пкс|міні|Меморіальна дошка Валер'яну Підмогильному у [[Дніпро (місто)|Дніпрі]]]]
Літературна діяльність переривалась вчителюванням, працею у видавництвах. Так у 1920—1921 роках Підмогильний вчителював у [[Павлоград]]і на Катеринославщині. У цей період важливу роль в становленні творчої особистості Підмогильного відіграв літературознавець [[Єфремов Петро Олександрович (український літературознавець)|Петро Єфремов]], брат [[Єфремов Сергій Олександрович|Сергія Єфремова]]. Саме П. Єфремову належить перша серйозна розвідка про творчість Підмогильного «Поет чарів ночі». Чималий вплив на Підмогильного мала особистість [[Яворницький Дмитро Іванович|Дмитра Яворницького]]. Своїм духовним наставником у відчутті слова Підмогильний вважав [[Коцюбинський Михайло Михайлович|Михайла Коцюбинського]].

=== Київський та Ворзельський періоди ===
[[1921]] року Підмогильний переїхав до Києва, де працював [[бібліограф]]ом [[Книжкова палата України імені Івана Федорова|Книжкової палати]]. У 1921—1923 роки, коли в Києві лютував голод, залишив місто й викладав українську мову та політосвіту у Ворзельській трудовій школі. 1921 року письменник одружився з донькою ворзелівського священника [[Червінська Катерина|Катрею Червінською]], актрисою Театру юного глядача. Тоді ж написав цикл «Повстанці». Частину оповідань надруковано в катеринославській газеті «Український пролетар». [[Голодомор в Україні (1921—1923)|Голод 1921—1923 років]] змалював в оповіданні [[Син (оповідання)|«Син»]] (1923).
[[Файл:В Підмогильний у Ворзелі 1921.jpg|міні|250пкс|Валер'ян Підмогильний (у центрі зліва) й учні [[ворзель]]ської школи (1921)]]
[[1922]] року Валер'ян разом з дружиною переїхав з Ворзеля до Києва, де оселився в будинку недалеко від [[Центральний критий ринок|Сінного базару]], на розі [[Велика Житомирська вулиця|Великої Житомирської]]. У 1922 році виходить книжка оповідань «В епідемічному бараці». Він активно приєднався до літературно-мистецького життя. Став членом щойно створеного [[Аспис|«Аспису»]] (Асоціації письменників), з якого виокремилось літературне угруповання «[[Майстерня революційного слова|Ланка]]» (1924—1926), яке з 1926 року перейменоване на «Марс», тобто «[[Майстерня революційного слова|Майстерню революційного слова]]». Ця організація стала, по суті, київською філією [[Вільна академія пролетарської літератури|«ВАПЛІТЕ»]]. До літературної організації «Ланка-Марс», крім Підмогильного, входило чимало талановитих київських літераторів, серед яких: [[Борис Антоненко-Давидович]], [[Галич Марія Олександрівна|Марія Галич]], [[Івченко Михайло Євдокимович|Михайло Івченко]], [[Качура Яків Дем'янович|Яків Качура]], [[Косинка Григорій Михайлович|Григорій Косинка]], [[Тодось Осьмачка]], [[Євген Плужник]], [[Тась Дмитро|Дмитро Тась (Могилянський)]], [[Тенета Борис Йосипович|Борис Тенета]], [[Микола Терещенко]], [[Дмитро Фальківський]], [[Іван Багряний]] та інші.

В 1923 р. певний час працював вчителем української мови в 3-й залізничій школі Києва.

[[1923]] року в журналі «Нова Украïна» ([[Прага]]) опубліковано новели Підмогильного з циклу «Повстанці», оповідання «Іван Босий». Цей журнал, що його видавав у Празі [[Володимир Винниченко]], пізніше фігурував у справі Підмогильного як речовий доказ його «контрреволюційноï діяльності». У [[ЛНВ]] під псевдонімом надруковано новелу «Комуніст».

[[1924]] року вийшла друком книжка Підмогильного «[[Військовий літун]]», а 1926 року — окреме видання повісті «[[Третя революція]]». Разом з [[Євген Плужник|Євгеном Плужником]] у 1926—1927 роках він підготував два видання словника «[[Фразеологія ділової мови]]», працював над сценарієм фільму «Коломба» за романом [[Проспер Меріме|Проспера Меріме]]. 1927 року опублікована збірка оповідань «[[Проблема хліба]]» та роман «Таïс» [[Анатоль Франс|Анатоля Франса]] у перекладі В. Підмогильного. 1928 року в Харкові виходить друком роман [[Місто (роман)|«Місто»]]. У цей же час Підмогильний відвідав [[Німеччина|Німеччину]], [[Чехословаччина|Чехословаччину]] «для налагодження творчих зв'язків».

Підмогильний брав участь у [[Літературна дискусія 1925-1928|літературній дискусії 1925—1928 років]]. 24 травня 1925 року він виступив у великій залі [[Всенародна бібліотека України|Всенародноï бібліотеки]] перед представниками літературно-громадських організацій, студентами, міською інтелігенцією на диспуті «Шляхи розвитку сучасноï літератури»: {{початок цитати}} Коли б який-небудь товариш «спробував» написати сонату і сказав би, що це гарна соната, бо має гарну ідеологію, то ніхто не завагався б йому відповісти, що це музична нісенітниця, i ніхто б тієï сонати не слухав… У нас всякий твір, коли він абсолютно і категорично не відповідає вимогам офіційноï ідеологіï, засуджують незалежно від того, чи гарний він, чи дійсний і чи потрібний{{кінець цитати}}
[[Файл:Ланка1924.jpg|міні|250пкс|Члени літературного об'єднання «[[Майстерня революційного слова|Ланка]]». Зліва направо: [[Антоненко-Давидович Борис Дмитрович|Борис Антоненко-Давидович]], [[Косинка Григорій Михайлович|Григорій Косинка]], [[Марія Галич]], [[Плужник Євген Павлович|Євген Плужник]], Валер'ян Підмогильний, [[Осьмачка Теодосій Степанович|Тодось Осьмачка]]. [[1925|(1925]])]]
У Києві Підмогильний працював редактором [[Книгоспілка (видавництво)|видавництва «Книгоспілка»]], співредактором журналу «[[Життя й революція]]». Друкувався в літературних збірниках і журналах «Січ», «[[Вир революції]]», «Життя й революція», «Жовтень», «[[Нова громада (Київ — Харків)|Нова громада]]», «[[Нова Україна (газета)|Нова Україна]]», «[[Універсальний журнал]]», «[[Червоний шлях]]», газетах «Український пролетар», «[[Літературна Україна|Літературна газета]]». Виступав у періодиці як автор літературознавчих статей та рецензій про творчість [[Бордуляк Тимотей Гнатович|Тимотея Бордуляка]], [[Нечуй-Левицький Іван Семенович|Іван Нечуя-Левицького]], [[Рильський Максим Тадейович|Максима Рильського]].

[[1930]] року в [[Москва|Москві]] в перекладі російською мовою виходить роман [[Місто (роман)|«Місто»]]. Проте загальна атмосфера, особливо в колах інтелігенції, ставала дедалі гнітючішою. Підмогильного виводять зі складу редколегії журналу «Життя й революція», його твори майже не друкують.

=== Харківський період ===
1932 року переїхав до Харкова, очевидно, сподіваючись на кращі можливості для публікації своїх творів й розраховуючи на свій дедалі більший авторитет перекладача. І справді в Харкові він працює у видавництві [["Література і Мистецтво"|«ЛіМ»]], а згодом отримує посаду консультанта з іноземноï літератури при видавництві «Рух». Упродовж 1931—1934 років з оригінальної творчості йому вдалося видати лише одне оповідання «З життя будинку». Тож Підмогильний зосередився на перекладацькій діяльності: опублікував двотомник творів [[Дені Дідро]], трактат [[Гельвецій|Клода Адріана Гельвеція]] «Про людину», був одним з організаторів і перекладачів видання 15-томника [[Оноре де Бальзак]]а (вийшов лише перший том) та 25-томника [[Анатоль Франс|Анатоля Франса]].

=== Загибель ===
8 грудня [[1934]] року Валер'яна Підмогильного заарештували зі звинуваченням в «участі у роботі терористичної організації, що ставила собі за мету організацію терору проти керівників партії».<ref>{{Cite book |title=Розстріляне Відродження: хрестоматія |year=2008 |publisher=ПП "Торсінг плюс" |location=Харків |pages=524 |language=Українською |isbn=978-966-404-766-8}}</ref>

На всіх допитах Підмогильний відповідав слідчим: «Винним себе не визнаю». Коли допити стали жорстокішими, зробив офіційну заяву: {{початок цитати}}Беручи до уваги, що за Вашою заявою матеріал у моїй справі достатній для віддання мене до суду…, я даю таке сумарне зізнання:
# Ніколи до жодної терористичної організації я не належав і не належу.
# Ніколи жодної терористичної діяльності я не проводив.
# Про існування подібних організацій, про їхню діяльність або діяльність осіб, зв'язаних з ними, я ніколи нічого не знав, інакше як з виступів представників Радвлади й партії в пресі й на прилюдних зборах.
# Тому всякі зізнання інших осіб та обвинувачення мене в приналежності до терористичної організації і в терористичній діяльності я рішуче відкидаю як брехливі й наклепницькі.{{кінець цитати}}

Проте 11 січня [[1935]] року в протоколі з'явилося «зізнання» Підмогильного про те, що він нібито належав до «групи письменників-націоналістів з терористичними настроями у ставленні до вождів партії». Так звана «група» складалась із сімнадцяти людей, серед яких [[Куліш Микола Гурович|Микола Куліш]], [[Епік Григорій Данилович|Григорій Епік]], [[Ковінька Олександр Іванович|Олександр Ковінька]], [[Плужник Євген Павлович|Євген Плужник]]. Серед звинувачень Підмогильному в протоколі наводиться його вислів про те, що «політика колективізації привела українське село до голоду». На допиті 19 січня 1935 року прокуророві [[Український військовий округ|Українського військового округу]] Підмогильний сказав: «Я не належав до організації. Я вважав, що постанови партії з національного питання в життя не проводяться… Для мене представниками партії в літературі були Хвильовий, [[Яловий Михайло Омелянович|Яловий]], [[Шумський Олександр Якович|Шумський]]».

Раніше заарештували друзів Підмогильного [[Поліщук Валер'ян Львович|Валер'яна Поліщука]] та [[Вражливий Василь Якович|Василя Вражливого]], а також [[Косинка Григорій Михайлович|Григорія Косинку]], найближчого побратима зі спілки МАРС ([[майстерня революційного слова]]). Після самогубства [[Микола Хвильовий|Миколи Хвильового]] та [[Скрипник Микола Олексійович|Миколи Скрипника]] (на ділі того ж розстрілу без суду, на вирок — вороги, «терористи») у вузьких колах називали [[Постишев Павло Петрович|Постишева]] «задушником українського народу».

Без свідків і [[адвокат]]ів виїзна сесія [[Військова колегія Верховного суду СРСР|Військової колегії Верховного Суду СРСР]] 27—28 березня 1935 року засудила Валер'яна Підмогильного та інших заарештованих у цій «справі» на термін «десять років з конфіскацією особистого майна». Невдовзі Підмогильного доправили до [[Соловецький табір особливого призначення|Соловецького табору особливого призначення]].

У соловецькому таборі в нелюдських умовах ізолятора Підмогильний і далі писав. У його листах до дружини й родичів згадується невелика повість про життя одного будинку, потім оповідання, а з весни 1936 року Підмогильний неодноразово згадує в листах про те, що працює над романом «Осінь 1929», в якому йшлося про початок колективізації в Україні. Збереглось 25 листів до дружини, в яких він розповідає про свої переклади, розпочаті повісті, оповідання.

[[3 листопада]] [[1937]] року виконано рішення несудового органу — особливої трійки УНКВС Ленінградської області: «Розстріляти». Письменника стратили в урочищі [[Сандармох]] у [[Карелія (історична область)|Карелії]], де впродовж п'яти ночей розстріляно понад 1000 соловецьких в'язнів, серед них [[Зеров Микола Костянтинович|Микола Зеров]], [[Поліщук Валер'ян Львович|Валер'ян Поліщук]], [[Епік Григорій Данилович|Григорій Епік]], [[Лесь Курбас]], [[Куліш Микола Гурович|Микола Куліш]], [[Мирослав Ірчан]], [[Яловий Михайло Омелянович|Юліан Шпол]].

Валер'яна Підмогильного реабілітувала посмертно Військова колегія [[Верховний суд СРСР|Верховного суду СРСР]] (04.08.1956)<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrlib.com.ua/bio/printout.php?id=250 |title=Архівована копія |accessdate=6 травня 2008 |archive-date=6 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160306032439/http://ukrlib.com.ua/bio/printout.php?id=250 }}</ref><ref>{{Cite book
|title=З порога смерті...: письменники України - жертви сталінських репресій |year=1991
|publisher=Радянський письменник
|location=Київ
|pages=361
|language=українською
|isbn=5-333-01078-1
}}</ref>.

На Байковому кладовищі Києва є могила сім'ї Підмогильних, яка розташована на 31-й ділянці.

== Творчий доробок ==

=== Прозові твори ===
;Роман «Місто»
{{main|Місто (роман)}}
[[1928]] року опубліковано роман Підмогильного «Місто». Роман написано в модерністській стилістиці з використанням деяких моделей французького роману XIX століття (пор. роман [[Гі де Мопассан|Мопассана]] «Милий друг»). У романі «Місто», на відміну від традиційної селянської і соціальної тематики, акцент переноситься на урбаністичну проблематику, порушуються філософські питання буття, аналізується психіка героїв, а конфлікт розгортається між людьми з різними світоглядами. «Місто» вважається першим урбаністичним романом в [[Українська література|українській літературі]], з новими героями, проблематикою та манерою оповіді.
;Роман «Невеличка драма»
{{main|Невеличка драма}}
[[1930]] року в журналі «[[Життя й революція]]» опубліковано другий, невеликий за обсягом, роман Валер'яна Підмогильного «[[Невеличка драма]]». На відміну від роману «Місто» «Невеличка драма» є зразком не лише урбаністичної, а насамперед інтелектуальної прози. Тож Підмогильного разом з [[Віктор Домонтович|Домонтовичем]] слід вважати зачинателями жанру інтелектуального роману в сучасній українській літературі. Роман цікавий не лише як психологічний зріз життя в радянській системі 1920-х років, критики звернули увагу на яскраво виражені психоаналітичні та екзистенціалістські аспекти цього твору<ref>Про психоаналітичне осердя роману див.: Наталія Монахова. Невеличка драма Валер'яна Підмогильного: парадокси тілесності / в кн. Досвід кохання і критика чистого розуму. Валер'ян Підмогильний: тексти та конфлікт інтерпретацій. Упорядник [[Олена Галета]]. — Київ: Факт, 2003. — с. 383—390. Про екзистенціалістські мотиви див.: Валерій Шевчук. Екзистенціальна проза Валер'яна Підмогильного / в кн. Досвід кохання і критика чистого розуму. Валер'ян Підмогильний: тексти та конфлікт інтерпретацій. Упорядник [[Олена Галета]]. — Київ: Факт, 2003. — С. 353—366.</ref>.

=== Переклади ===
Валер'ян Підмогильний — один з найвизначніших українських перекладачів французької літератури.
За своєю стилістичною точністю та мовною віртуозністю його переклади [[Анатоль Франс|Анатоля Франса]], [[Оноре де Бальзак|Бальзака]], [[Гі де Мопассан|Мопассана]], [[Стендаль|Стендаля]], [[Гельвецій|Гельвеція]], [[Вольтер]]а, [[Дені Дідро|Дідро]], [[Альфонс Доде|Альфонса Доде]], [[Проспер Меріме|Проспера Меріме]], [[Гюстав Флобер|Гюстава Флобера]], [[Віктор Гюго|Віктора Гюґо]], [[Жорж Дюамель|Жоржа Дюамеля]] досі вважаються неперевершеними й охоче перевидаються багатьма українськими видавництвами.

Підмогильний був організатором, редактором і перекладачем багатотомних видань Гі де Мопассана (10 томів), Оноре де Бальзака (із запланованого багатотомного видання встиг вийти лише перший том у 1934) та Анатоля Франса (25 томів).

* Див. багатотомне видання: Франс Анатоль. Твори / В. Підмогильний (ред.та прим.), В. Підмогильний (пер.з фр.). — Х.; К. : [[Література і мистецтво]], [[1932]].
* Мопассан Гі де. Монт-Оріоль: Роман / Валер'ян Петрович Підмогильний (пер. з фр.). — Л. : [[Каменяр]], [[1993]]. — 192 с. — ISBN 5-7745-0503-0.
* Гельвецій, К. А., Про людину, її розумові здібності та її виховання; Пер. з франц. В. Підмогильний. — К. : [[Основи (видавництво, Київ)|Основи]], [[1994]]. — 416 с. — ISBN 5-7707-5608-X
* Дідро Дені. Жак-Фаталіст / Інститут літератури ім. Т. Г. Шевченка НАН України / В. Підмогильний (пер.). — Харків : [[Фоліо]], 2007. — 447 с. — (Бібліотека світової літератури). — ISBN 978-966-03-4008-4.
* Дідро Дені. Черниця. Вибрані твори / В. Підмогильний (пер.). — К.: [[Ще одну сторінку]], 2024. — 320. — (Класична проза). — ISBN 9786175222676.

=== Літературознавство ===
Валер'ян Підмогильний працював теж і в літературознавстві, даючи цікаву й сміливу, як на радянську дійсність, спробу психоаналітичного розгляду творчості [[Нечуй-Левицький Іван Семенович|Івана Нечуя-Левицького]] у своїй праці «Іван Нечуй-Левицький» («Життя й революція», кн. 9, 1927). Автор критичної оцінки поезії [[Рильський Максим Тадейович|Максима Рильського]] під назвою «Без стерна» («Життя й революція», [[1927]]). Працював теж як літературний редактор журналу «Життя й революція», з редакції якого усунений після [[1930]] року.

=== Мовознавство ===
[[Файл:Валер'ян Підмогильний, Євген Плужник. Фразеологія ділової мови (1926).pdf|thumb|200пкс|Валер'ян Підмогильний, Євген Плужник. Фразеологія ділової мови (1926)]]
Спільно з [[Плужник Євген Павлович|Євгеном Плужником]] уклав словник [[iarchive:slov2|«Фразеологія ділової мови»]] (1926, 1927)
* [http://elib.nplu.org/object.html?id=7611 Фразеологія ділової мови / уложили: В Підмогильний, Є. Плужник. — Київ: Час, 1926. — 293 с.]

== Список творів ==
Деякі твори Валер'яна Підмогильного оцифрувала [[Національна парламентська бібліотека України]]<ref>{{Cite web |url=http://elib.nplu.org/collection.html?id=236 |title=«Місто», «Третя революція», «Проблема хліба», «Син» |accessdate=6 травня 2016 |archive-date=2 червня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160602124847/http://elib.nplu.org/collection.html?id=236 }}</ref>. Повна бібліографія видань творів Підмогильного упорядкована працівниками [[Харківська державна наукова бібліотека імені В. Г. Короленка|Харківської державної наукової бібліотеки імені Володимира Короленка]]. У покажчику окрім видань оригінальних творів подано також праці про Підмогильного, згадки про Підмогильного в художній літературі та повний список його перекладів. [https://web.archive.org/web/20151123122852/http://korolenko.kharkov.com/80.pdf Повний текст бібліографії онлайн]

'''Оповідання'''
* Важке питання (1917)
* Добрий Бог (Собачий Хутір, липень 1918)
* [[Гайдамака (оповідання)|Гайдамака]] (Собачий Хутір, серпень 1918)
* Ваня ([[Павлоград]], березень 1919)
* Старець ([[Дніпро (місто)|Катеринослав]], серпень 1919)
* Пророк
* Смерть
* П'ятдесят верстов
* За день
* Комуніст
* Повстанці
* На іменинах (Катеринослав, вересень 1919)
* Дід Яким (Катеринослав, вересень 1919)
* На селі (Катеринослав, вересень 1919)
* В епідемічному бараці (1920) [http://diasporiana.org.ua/proza/2831-pidmogilniy-v-v-epidemichnomu-baratsi/ Видання 1920 року онлайн] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304123445/http://diasporiana.org.ua/proza/2831-pidmogilniy-v-v-epidemichnomu-baratsi/ |date=4 березня 2016 }}
* Собака (1920)
* [[Проблема хліба]]<ref>{{Cite web |url=http://elib.nplu.org/view.html?&id=7163 |title=Підмогильний, Валеріян Петрович. Проблема хліба: оповідання / Валеріян Підмогильний. — Електрон. текст. дані (1 файл : 148 Мб). — Київ: Маса, 1927 |accessdate=6 травня 2016 |archive-date=2 червня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160602123957/http://elib.nplu.org/view.html?&id=7163 }}</ref> (1922)
* Іван Босий ([[Ворзель]], березень 1922)
* [[Син (оповідання)|Син]]<ref>{{Cite web |url=http://elib.nplu.org/view.html?&id=7164 |title=Підмогильний, Валеріян Петрович. Син: оповідання / В. Підмогильний. — Електрон. текст. дані (1 файл : 22,4 Мб). — Харків ; Київ: Держ. вид-во України, 1930 |accessdate=6 травня 2016 |archive-date=2 червня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160602123152/http://elib.nplu.org/view.html?&id=7164 }}</ref> (1923)
* Військовий літун (1923)
* [[Історія пані Ївги]] (1923)
* Сонце сходить (1924)
* [http://elib.nplu.org/view.html?&id=7165 Третя революція] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160602110939/http://elib.nplu.org/view.html?&id=7165 |date=2 червня 2016 }} (1925)
* З життя будинку (1933)

'''Повісті'''
* Остап Шаптала (1921)
* [[Повість без назви]] (1933—1934)

'''Романи'''
* [[Місто (роман)|Місто]]<ref>{{Cite web |url=http://elib.nplu.org/view.html?&id=7161 |title=Підмогильний, Валеріян Петрович. Місто (Електронна копія): роман / Валеріян Підмогильний. — Вид. 2-ге. — Електрон. текст. дані (1 файл : 286 Мб). — Б. м.: Книгоспілка, 1929 (?) |accessdate=6 травня 2016 |archive-date=2 червня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160602103626/http://elib.nplu.org/view.html?&id=7161 }}</ref> ([[Київ]], 1928)
* [[Невеличка драма]] (Київ, 1930)

'''Прижиттєві видання<ref>За бібліографією [[Харківська державна наукова бібліотека імені В. Г. Короленка|Харківської державної наукової бібліотеки імені В. Г. Короленка]], без журнальних публікацій.</ref>'''
* Твори. — Том І, збірка оповідань. — Катеринослав: Українське вид-во, [[1920]] (Зміст: Старець; Ваня; Важке питання; Пророк; Гайдамака; Добрий бог; На селі; На іменинах; Дід Яким).
* В епідемічному бараці: Оповідання. — [[Лейпциг]]: вид-во Я. Оренштайна, [[1922]].
* Остап Шептала. Повість. — [[Харків]]: Всеукрлітком, 1922.
* Повстанці та інші оповідання. — [[Прага]]; [[Берлін]]: Нова Україна, 1923. (Зміст: Ідуть; У штабі; Перед наступом; Пожежа; Отаман Кремнюк; Іван Босий; Проблема хліба)
* Син: Оповідання. — [[Київ]]: Київдрук, 1923 (перевидання 1925, 1930).
* Військовий літун: Збірка оповідань. — Київ: Червоний шлях, [[1924]]. (Зміст: Військовий літун ; Історія пані Ївги ; Проблема хліба ; Собака ; В епідемічному бараці)
* Третя революція. — Київ: Книгоспілка, 1926.
* Проблема хліба: Збірка оповідань. — Київ: Маса, [[1927]], перевидання [[1930]]. (Зміст: Передмова; Сонце сходить; Третя революція; Син; Військовий літун; Історія пані Ївги; П'ятдесят верстов; Проблема хліба; Собака; В епідемічному бараці; Смерть)
* Місто: Роман. — Київ: Книгоспілка, 1928 (перевидання 1929).

== Вшанування пам'яті ==
[[Вулиця Валер'яна Підмогильного (Київ)|Вулиця Валер'яна Підмогильного]] у місті [[Київ]].

13 квітня 2023 року у селищі [[Ворзель]] проспект 1 Травня перейменовано на вулицю Валер'яна Підмогильного.<ref>{{Cite web|title=У Бучанській громаді перейменували вулиці, які мали радянські назви, фото — Погляд|url=https://poglyad.tv/u-buchanskiy-gromadi-pereymenuvali-vulici-yaki-mali-radyanski-nazvi-article|website=poglyad.tv|accessdate=2023-04-15|language=uk-UA}}</ref>

=== Згадки в сучасній культурі ===
П'ятий епізод подкасту «Будинок „Слово“» присвячений<ref>{{Cite web|url=https://ucf.in.ua/news/27092023|title=«Будинок Слово»|last=|first=|authors=Український культурний фонд|website=ucf.in.ua|language=|accessdate=2023-09-27}}</ref> життю та творчості Валер'яна Підмогильного.

== Архівні матеріали ==
Документи, листи, машинописи друкованих творів зберігаються у відділі рукописних фондів і текстології [[Інститут літератури імені Тараса Шевченка НАН України|Інституту літератури імені Тараса Шевченка НАН України]], в [[Інститут рукопису Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського|Інституті рукопису НБУВ]], в архіві [[ЦДАМЛМ України]], [[Галузевий державний архів Міністерства внутрішніх справ України|Державному архіві МВС України]], [[Галузевий державний архів Служби безпеки України|Державному архіві Служби безпеки України]].

В архіві [[ЦДАМЛМ України]] документи про Валер'яна Підмогильного зберігаються у фонді № 107; оп. I; од. зб. 34; тут представлено документи за 1917—1967 роки.

На сторінці «Електронний архів Українського визвольного руху» представлені копії з архівно-кримінальної справи Підмогильного.<ref>{{Cite web|title=Електронний архів українського визвольного руху|url=https://avr.org.ua/?idUpCat=1967|website=avr.org.ua|accessdate=2021-10-10|archive-date=10 жовтня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211010075717/https://avr.org.ua/?idUpCat=1967}}</ref>

== Див. також ==
* [[Історія української літератури]]
* [[Розстріляне відродження]]

== Коментарі ==
{{reflist|group=lower-alpha}}

== Примітки ==
{{примітки|2}}

== Бібліографія ==
'''Твори Валер'яна Підмогильного'''

* Місто: роман, оповідання / упоряд. Р. Мовчан, В. Шевчук; вступ. ст. В. Шевчука. — К. : Молодь, 1989. — 448 с. (перше видання творів Підмогильного після реабілітації 1956 року)
* Невеличка драма: роман, повісті / вступ. ст. К. П. Фролової. — Д. : Промінь, 1990. — 326 с. (Зміст: Невеличка драма ; Остап Шаптала ; Повість без назви).
* Історія пані Ївги: оповідання, повість / упоряд., передм. та приміт. В. Є. Коцюка. — К. : Веселка, 1991. — 173 с. (Зміст: Ваня ; Історія пані Ївги ; Гайдамака ; Повстанці ; За день ; Іван Босий ; П'ятдесят верстов ; Син ; З життя будинку ; Остап Шаптала).
* Валер'ян Підмогильний. Оповідання. Повість. Романи / Упоряд., вступна стаття та примітки [[Мельник Володимир Олександрович (літературознавець)|Володимира Мельника]] . — Київ: Наукова думка, 1991 . — 793 с.(800 с.), тир. 71400 : портр. — («Бібліотека української літератури . Радянська українська література») . — ISBN 5-12-002453-X (досі найповніше видання творів Підмогильного зі вступною статтею і дуже ґрунтовними коментарями всіх творів).
* Досвід кохання і критика чистого розуму. Валер'ян Підмогильний: тексти та конфлікт інтерпретацій / Упор. [[Олена Галета]]. — Київ: Факт, 2003. — 430 с. (окрім статей про Підмогильного тут вміщено роман «Невеличка драма» та повість «Остап Шаптала»).
* Третя революція: оповідання, повісті, роман / В. П. Підмогильний. — К. : Український письменник, 2012. — 619 с. — («Українська класика»). — ISBN 978-966-579-353-3.
* Невеличка драма: роман на одну частину / В. Підмогильний. — К. : [[Знання (видавництво)|Знання]], 2014. — 294 с. — («Скарби»). — ISBN 978-617-07-0204-3.
* Місто: роман / В. Підмогильний. — К. : [[Знання (видавництво)|Знання]], 2015. — 236 с. — ([[Класна література (серія)|«Класна література»]])

'''Публікації про Валер'яна Підмогильного і його творчість'''
* Досвід кохання і критика чистого розуму. Валер'ян Підмогильний: тексти та конфлікт інтерпретацій / Упор. [[Олена Галета]]. — Київ: Факт, 2003. — 430 с.
* Із когорти «розстріляного відродження». Валер'ян Підмогильний [Текст]: бібліографія творів / упоряд. І. Голуб ; Дніпропетровська обласна наукова бібліотека. Відділ краєзнавчої літератури і бібліографії. — Дніпропетровськ: [б. в.], 2001. — 8 с
* [[Жадько Віктор Олексійович|''Віктор Жадько'']]. Некрополь на Байковій горі. — К., 2008. — С. 42–44.
* ''Віктор Жадько.'' У пам'яті Києва: столичний некрополь письменників. — К., 2007. — С. 11, 143, 341.
* ''Віктор Жадько.'' Український некрополь. — К., 2005. — С. 2005, 264.
* ''Віктор Жадько.'' Байковий некрополь. — К., 2004. — С. 183—186.
* [[Коломієць Лада Володимирівна|''Коломієць Л. В.'']] «Місто» В. Підмогильного: Проблематика та структурна організація // Слово і час. — 1991. — № 5.
* ''Коломієць Л. В.'' Український ренесанс: У пошуках індивідуальності. // Слово і час. — 1992. — № 10.
* ''Ласло-Куцюк М.'' «Місто» В. Підмогильного і французький роман XIX століття. В кн. Ласло-Куцюк М. Шукання форми. — Бухарест, 1980.
* ''Лущій С. І.'' Підмогильний Валер'ян Петрович // {{ЕІУ}}
* ''Лущій С.'' Художні моделі буття в романах В. Підмогильного. — Київ, 2008.
* [[Мельник Володимир Олександрович (літературознавець)|''Мельник В.'']] Коли загинув Валер'ян Підмогильний? // Україна. — 1989. — № 43. — С. 10–11.
* ''Мельник В.'' Свого покликання не зрадив // Літ. Україна. — 1989. — 10 серп.
* ''Мельник В.'' Валер'ян Підмогильний. — К., 1991.
* [[Мельник Володимир Олександрович (літературознавець)|''Мельник Володимир'']]. Валер'ян Підмогильний в ідейно-естетичному контексті першої половини ХХ-го століття (Концепція людини) [Текст]: дис… д-ра філол. наук / Мельник Володимир ; Український вільний ун-т. — Мюнхен, 1993. — 381 арк.
* ''Мельник В. О.'' Суворий аналітик доби: Валер'ян Підмогильний в ідейно-естетичному контексті української прози першої половини XX століття. — Київ, 1994.
* ''Мельник В.'' Шлях на Соловки // Літературне Придніпров'я. — 2001. — Січень. — С. 3.
* ''Мовчан Р.'' Український модернізм 1920-х: Портрет в історичному інтер'єрі. — Київ, 2008.
* ''Мялковська Л. М.'' Стилістика художньої прози Валер'яна Підмогильного: лексико-семантичні поля, тропи, стилістичний синтаксис: автореф. дис. … канд. філол. наук: 10.02.01.  Київ, 2001. 20 с.
* [[Соломія Павличко|''Павличко С.'']] Дискурс українського модернізму в українській літературі. — Київ: Основи, 1997.
* ''Пастух Тарас Васильович.'' Роман «Місто» Валер'яна Підмогильного. Проблеми урбанізму та психологізму [Текст] / Т. В. Пастух. — Луганськ: Книжковий світ, 1999. — 58 с. — («Історія нашої літератури»). — Бібліогр.: с. 56–58.
* ''Тарнавський Максим.'' Між розумом та раціональністю. — Київ: Пульсари.
* ''Швечук В.'' Екзистенційна проза В. Підмогильного. В кн. Підмогильний «Місто»: Роман та оповідання. — Київ, 1993.
* ''[[Юрій Шерех]]''. Людина і люди: «Місто» В. Підмогильного. В кн. Шерех Ю. Не для дітей: Літературно-наукові статті і есеї. — Нью-Йорк, 1964.
* ''Михайлин І. Л.'' Головна філософська проблематика художньої прози Валер'яна Підмогильного / Ігор Михайлин // Українська література ХХ століття: Літературознавство: Доповіді та повідомлення IV Міжнародного конгресу україністів (Одеса, 26 — 29 серпня 1999 року). — К., 2000. — Кн. ІІ. — С. 91–98.
* [[Шевченко Сергій Володимирович|''Сергій Шевченко'']]. Валер'ян Підмогильний: рядки, написані кров'ю. В кн. Шевченко С. В. [[Соловецький реквієм]]. — Київ: Експрес-Поліграф, 2013. — С. 223—230.
* [https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=7167 Музичка, А. Творча метода Валеріяна Підмогильного / А. Музичка // Червоний шлях. — 1930. — № 10. — С. 107—121.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201021153203/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=7167 |date=21 жовтня 2020 }}

== Джерела ==
* [https://www.radiosvoboda.org/a/cherevatenko-pidmogylnyi-sandarmoh/31082743.html Леонід Череватенко про Валер'яна Підмогильного: у Сандармоху убили засновника екзистенціалізму /Радіо Свобода, 2.2.2021/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210202233816/https://www.radiosvoboda.org/a/cherevatenko-pidmogylnyi-sandarmoh/31082743.html |date=2 лютого 2021 }}
* ''Лущій С. І''. [http://history.org.ua/?encyclop&termin=Pidmohylnyj_V Підмогильний Валер'ян Петрович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161104205605/http://history.org.ua/?encyclop&termin=Pidmohylnyj_V |date=4 листопада 2016 }} // {{ЕІУ|8|239}}
* {{книга|автор = |заголовок =Самі про себе. Автобіографії українських митців 1920-х років/ Упоряд. Раїса Мовчан |місто =Київ | видавництво =Кліо |рік=2015 |сторінок =640 |isbn =978-617-7023-36-3|ref = Автобіографії}}
* ''Шаповал Ю. І.'' [http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Kontrrevolyutsіynoi_Borotbistskoi_OrganіzatsіI_Sprava_1935 «Контрреволюційної боротьбистської організації» справа 1935] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160817163217/http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Kontrrevolyutsіynoi_Borotbistskoi_OrganіzatsіI_Sprava_1935 |date=17 серпня 2016 }} // {{ЕІУ|5|106}}

== Посилання ==
* {{УМЕ11|частина=[https://archive.org/details/UkrMalaEn/kn_11_Пере-Поче/page/n48/mode/1up Підмогильний Валеріян]|сторінки=1380}}
{{Вікіпосилання
|Тема               = Валер'ян Підмогильний
|Вікіцитати         = Підмогильний Валер'ян Петрович
|Вікіджерела        = Валер'ян Підмогильний }}
* [https://youtu.be/j9NyAPSshY0 Валер'ян Підмогильний] / Програма «[[Список епізодів проєкту «Велич особистости»|Велич особистості]]» (5 лютого 2017)
* [http://www.radiosvoboda.org/content/article/24759313.html Підмогильний — убитий в Сандармосі попередник нобелівських лауреатів Камю і Сартра. Леонід Череватенко. Радіо Свобода] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121106104340/http://www.radiosvoboda.org/content/article/24759313.html |date=6 листопада 2012 }}
* [http://chtyvo.org.ua/authors/Pidmohylnyi/ Твори Валер'яна Підмогильного — Е-бібліотека «Чтиво»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081215061956/http://chtyvo.org.ua/authors/Pidmohylnyi/ |date=15 грудня 2008 }}
* [http://www.tochka.org.ua/R7.php Біографія, роман «Місто» та оповідання] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080225070507/http://www.tochka.org.ua/R7.php |date=25 лютого 2008 }}
* [http://www.ukrlib.com.ua/bio/printout.php?id=250 Життя та творчість Валер'яна Підмогильного] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160306032439/http://ukrlib.com.ua/bio/printout.php?id=250 |date=6 березня 2016 }}
* {{YouTube|9wHrv-UDI-g|Підмогильний В. "Місто" (уривок з роману). Аудіозапис з фотовізуалізацією  Києва 20-30-х рр." |logo=1}}
* [https://web.archive.org/web/20160205064806/http://amklib113.ru/bbl/dks/pid.html Оповідання «Ваня» у Бібліотеці Олександра М. Кобринського]
* [http://beregite-lliss.livejournal.com/93185.html Образ міщанки Зосі («Місто») для проекту «Особистості України»]
* [https://archive.today/20130621171527/www.roman-chuk.narod.ru/1/Pidmogilnij.htm Валер'ян Підмогильний як передтечія екзистенціалізму]
* [http://www.youtube.com/watch?v=rZEkGqcjei4 Фільм про В. Підмогильного (перша частина)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140626042208/http://www.youtube.com/watch?v=rZEkGqcjei4 |date=26 червня 2014 }}
* [http://www.youtube.com/watch?v=Er0jDFZAhd4 Фільм про В. Підмогильного (друга частина)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140626042207/http://www.youtube.com/watch?v=Er0jDFZAhd4 |date=26 червня 2014 }}
* Ганна Протасова. Ніцшеанський дискурс у прозі Валер'яна Підмогильного [https://web.archive.org/web/20110506235056/http://bdpu.org/scientific_published/ukr_lit_2008/Protasova]
* [http://museum.dp.ua/article0253.html  І. В. Мазуренко, с. н. с. відділу музею «Літературне Придніпров'я»: «Мала проза» Валер'яна Підмогильного на тлі катеринославських реалій 1920-х рр.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151023121145/http://museum.dp.ua/article0253.html |date=23 жовтня 2015 }}
* [http://litmisto.org.ua/?p=25874 Українська екзистенціальна проза у європейському контексті] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141205090645/http://litmisto.org.ua/?p=25874 |date=5 грудня 2014 }} Малишівська, І. В.
* [http://elib.nplu.org/collection.html?id=236 Підмогильний Валер'ян в Електронній бібліотеці «Культура України»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160602124847/http://elib.nplu.org/collection.html?id=236 |date=2 червня 2016 }}
* [https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=7611 Фразеологія ділової мови / уложили: В Підмогильний, Є. Плужник. — Київ: Час, 1926. — 293 с.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201126035543/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=7611 |date=26 листопада 2020 }}
* [https://elle.ua/ludi/novosty/obiray-sinku-sam-shcho-tobi-do-vpodobi-listi-ukrainskih-pismennikiv-do-ditey/ «Обирай, синку, сам, що Тобі до вподоби». Листи українських письменників до дітей // ELLE Ukraine, 16.06.2024]

{{Твори Валер'яна Підмогильного}}
{{бібліоінформація}}
{{Портали|Українська література|Біографії}}

[[Категорія:Валер'ян Підмогильний|*]]
[[Категорія:Українські письменники]]
[[Категорія:Українські перекладачі]]
[[Категорія:Українські лексикографи]]
[[Категорія:Члени літературного об'єднання «Ланка»-МАРС]]
[[Категорія:Розстріляне відродження]]
[[Категорія:В'язні ГУЛАГу]]
[[Категорія:Мешканці будинку «Слово»]]
[[Категорія:Посмертно реабілітовані]]
[[Категорія:Розстріляні в Сандармосі]]
[[Категорія:Українці, страчені в СРСР]]
[[Категорія:Жертви Великого терору з України]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо вулиці]]

title: Валер'ян Петрович Підмогильний

Псевдонім: Лорд Лістер

Народився: 20 січня (2 лютого) 1901 · Чаплі, Новомосковський повіт, Катеринославська губернія, Російська імперія

Помер: 3 листопада 1937 (36 років) · Сандармох, Повенецьке міське поселенняd, Медвеж'єгорський район, Карельська АРСР, РРФСР, СРСР · ·розстріл

Поховання: Сандармох

Громадянство: Російська імперія → УНР → СРСР

Національність: українець

Діяльність: письменник, перекладач

Сфера роботи: література і переклад

Alma mater: Катеринославський університет

Заклад: Книжкова палата України імені Івана Федорова, Книгоспілка, Життя й революція, Література і мистецтво і Рух

Мова творів: українська

Жанр: роман, оповідання, повість

Magnum opus: Місто

Членство: Аспис і Майстерня революційного слова

d: Інформація у Вікіданих?

q: Цитати у Вікіцитатах?

s: Теми у Вікіджерелах?

CMNS: Валер'ян Підмогильний у Вікісховищі?


text:
# Грацер
«Гра́цер» (нім. Grazer AK) — австрійський футбольний клуб з міста Грац. Заснований 18 серпня 1902 року.

## Історія
Клуб заснований 18 серпня 1902 року. У 1995–2005 роках був найуспішніший період клубу, під час якого «Грацер» навіть став чемпіоном країни. 2007 року у клубу виникли фінансові проблеми, внаслідок яких «Грацер» втратив професійний статус.

## Досягнення
- Чемпіон Австрії: 2003/04
- Віце-чемпіон Австрії (2): 2002/03, 2004/05
- Володар кубка Австрії (4): 1980/81, 1999/00, 2001/02, 2003/04
- Фіналіст кубка Австрії (2): 1961/62, 1967/68
- Володар суперкубка Австрії (2): 2000, 2002
- Переможець Другої ліги Австрії (3): 1974/75, 1992/93, 1994/95
- Переможець Третьої ліги Австрії (2): 2011/12, 2018/19
- Переможець Четвертої ліги Австрії: 2017/18
- Переможець П'ятої ліги Австрії: 2016/17
- Переможець Шостої ліги Австрії: 2015/16
- Переможець Сьомої ліги Австрії: 2014/15
- Переможець Восьмої ліги Австрії: 2013/14

title: Грацер

wikitext:
{{Футбольний клуб
 | назва клубу     = «Грацер»
 | емблема         = GAK 1902 Logo.svg
 | повна назва     = Grazer Athletiksport Klub
 | прізвисько      = Червоні ({{lang-de|Die Roten}})
Червоні сорочки ({{lang-de|Rotjacken}})
атлети ({{lang-de|Athletiker}})
 | коротка назва   = ГАК
 | рік заснування  = 1902
 | рік розформування =
 | місто           = [[Грац]]
 | країна          = {{AUT}}
 | стадіон         = «[[Меркур Арена]]»
 | вміщує          = 15 312
 | власник         =
 | президент       = {{прапорець|AUT}} Харальд Раннегер
 | почесний президент =
 | головний тренер = {{прапорець|AUT}} Гернот Месснер
 | ліга            = [[Бундесліга (Австрія)|Бундесліга]]
 | сезон           = [[Чемпіонат Австрії з футболу 2024—2025|2024/25]]
 | місце           = 10 місце
 | сайт            = https://www.grazerak.at
| pattern_la1 =
| pattern_b1  =_grazer1920h
| pattern_ra1 =
| leftarm1    = FF0000
| body1       = FF0000
| rightarm1   = FF0000
| shorts1     = FF0000
| socks1      = FF0000
| pattern_la2 =
| pattern_b2  = _grazer1920a
| pattern_ra2 =
| leftarm2    = 000050
| body2       = 000050
| rightarm2   = 000050
| shorts2     = 00007A
| socks2      = 00007A
}}

'''«Гра́цер»''' ({{lang-de|Grazer AK}}) — [[Австрія|австрійський]] [[футбольний клуб]] з міста [[Грац]]. Заснований 18 серпня 1902 року.

== Історія ==

Клуб заснований 18 серпня 1902 року. У 1995–2005 роках був найуспішніший період клубу, під час якого «Грацер» навіть став чемпіоном країни. 2007 року у клубу виникли фінансові проблеми, внаслідок яких «Грацер» втратив професійний статус.

== Досягнення ==

* [[Бундесліга (Австрія)|Чемпіон Австрії]]: [[Чемпіонат Австрії з футболу 2003—2004|2003/04]]
* Віце-чемпіон Австрії (2): [[Чемпіонат Австрії з футболу 2002—2003|2002/03]], [[Чемпіонат Австрії з футболу 2004—2005|2004/05]]
* [[Кубок Австрії з футболу|Володар кубка Австрії]] (4): [[Кубок Австрії з футболу 1980—1981|1980/81]], [[Кубок Австрії з футболу 1999—2000|1999/00]], [[Кубок Австрії з футболу 2001—2002|2001/02]], [[Кубок Австрії з футболу 2003—2004|2003/04]]
* [[Кубок Австрії з футболу|Фіналіст кубка Австрії]] (2): 1961/62, [[Кубок Австрії з футболу 1967—1968|1967/68]]
* [[Суперкубок Австрії з футболу|Володар суперкубка Австрії]] (2): [[Суперкубок Австрії з футболу 2000|2000]], [[Суперкубок Австрії з футболу 2002|2002]]
* Переможець [[Друга ліга Австрії з футболу|Другої ліги Австрії]] (3): 1974/75, 1992/93, 1994/95
* Переможець Третьої ліги Австрії (2): 2011/12, 2018/19
* Переможець Четвертої ліги Австрії: 2017/18
* Переможець П'ятої ліги Австрії: 2016/17
* Переможець Шостої ліги Австрії: 2015/16
* Переможець Сьомої ліги Австрії: 2014/15
* Переможець Восьмої ліги Австрії: 2013/14

== Посилання ==
* [https://www.grazerak.at/ Офіційний сайт клубу]

{{Чемпіонат Австрії з футболу}}
{{Тренери ФК Грацер}}

[[Категорія:Футбольні клуби Австрії]]
[[Категорія:Футбольні клуби, засновані 1902]]
[[Категорія:Грац]]
[[Категорія:Засновані в Австрії 1902]]
[[Категорія:1902 в австрійському спорті]]

title: «Грацер»

Повна назва: Grazer Athletiksport Klub

Прізвисько: Червоні (нім. Die Roten) · Червоні сорочки (нім. Rotjacken) · атлети (нім. Athletiker)

Коротка назва: ГАК

Населений пункт: Грац, Австрія

Стадіон: «Меркур Арена»

Президент: Харальд Раннегер

Головний тренер: Гернот Месснер

Ліга: Бундесліга

10 місце

Домашня: Виїзна


text:
# 2ЕС6
2ЕС6 «Сінара» - вантажний двосекційний восьмивісний магістральний електровоз постійного струму з колекторними тяговими двигунами. Електровоз випускається в місті Верхня Пишма Уральським заводом залізничного машинобудування, що входять до ЗАТ «Група Сінара», з 2006 року..

## Історія створення і випуску
Дослідний зразок електровоза (2ЕС6-001) був випущений в листопаді 2006 року.
Після налагоджувальних випробувань на заводі електровоз був направлений для сертифікаційних випробувань на випробувальне кільце ВНДІЗТ в Щербинку. Наприкінці липня 2007 року був підписаний контракт на поставку електровозів для потреб РЖД в 2008 і 2009 році. Згідно з умовами контракту за 2008 рік має бути поставлено 8 електровозів (фактично поставлено 10), за 2009 - 16. До грудня 2007 року електровоз 2ЕС6-001 мав пробіг 5000 км, були завершені випробування по впливу на колію. Також проводилися тягово-енергетичні та гальмівні випробування електровоза. Побудований в 2007 році 2ЕС6-002 в 2007 році проходив дослідну експлуатацію на Свердловській залізниці, на лінії Єкатеринбург - Войнівка, до грудня мав пробіг 3400 км .
15 жовтня 2008 року було оголошено, що запущена перша черга виробничого комплексу з випуску електровозів. До того моменту вже був випущений електровоз 2ЕС6-003. На 2009 рік був намічений випуск 40 електровозів.
Планується, що випуск електровоза буде припинений через кілька років, а на його основі (в основному будуть використані кузов і видозмінена екіпажна частина) буде налагоджено випуск електровоза з асинхронними тяговими електродвигунами (2ЕС10), створеного спільно з концерном Siemens. Станом на листопад 2017 р. випущено 725 одиниць.

## Експлуатація
Перші електровози РЖД поставляли для експлуатації на Свердловську залізницю в депо Свердловськ-Сортувальний, в 2010 році локомотиви стали працювати на Південно-Уральській  і Західно-Сибірській залізницях.

title: 2ЕС6

wikitext:
{{Електровоз
|Серія                           = 2ЕС6
|Зображення                      = 2ES6-010-Izynsky-Bugotak.jpg
|Коментар до зображення          = 2ЕС6-010, жовтень 2010 року
|Категорія у Commons             = Electric locomotive ES6
|Головний конструктор            =
|Роки будування                  = [[2006]] - наш час
|Країна будування                = [[Росія]]
|Виробник                        =
|Завод                           = [[Уральський завод залізничного машинобудування|УЗЗМ]], група «Сінара»
|Разом побудовано                = 770 ( 2018 р.)<ref>{{Cite web |url=http://www.i-mash.ru/news/nov_predpr/75463-113-jelektrovozov-2jes6-vypustil-zavod-uralskie.html |title=Архівована копія |accessdate=19 січня 2016 |archive-date=19 січня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160119113404/http://www.i-mash.ru/news/nov_predpr/75463-113-jelektrovozov-2jes6-vypustil-zavod-uralskie.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160119113404/http://www.i-mash.ru/news/nov_predpr/75463-113-jelektrovozov-2jes6-vypustil-zavod-uralskie.html |date=2016-01-19 }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://ulkm.ru/actions/zavod-uralskie-lokomotivy-peredal-rzhd-25-obnovlennyx-elektrovozov-2es6/ |title=Архівована копія |accessdate=12 квітня 2017 |archive-date=20 лютого 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200220210230/http://ulkm.ru/actions/zavod-uralskie-lokomotivy-peredal-rzhd-25-obnovlennyx-elektrovozov-2es6/ }}</ref>
|Країни експлуатації             = [[Росія]], [[Україна]]
|Залізниця                       =
|Ширина колії                    = 1520 мм
|Рід служби                      = вантажний
|Осьова формула                  = 2 (20−20)
|Рід струму і напруга            = постійний 3 кВ
|Довжина локомотива              = 34000 мм
|Конструкційна швидкість         = 120 км/год
|Робоча маса                     =
|Порожня маса                    =
|Зчіпна маса                     = 200 т
|Навантаження від осі на рейки   = 25 тс
|Система регулювання             =
|Тип ТЕД                         = СТК-810
|Електричне гальмування          =
|Потужність гальм. реостатів     =
|Діаметр коліс                   = 1250 мм
|Годинна потужність ТЕД          = 6440 кВт
|Тяга годинного режиму           =
|Швидкість годинного режиму      = 49,2 км/год
|Тривала потужність ТЕД          = 6000 кВт
|Тяга тривалого режиму           =
|Швидкість тривалого режиму      = 51 км/год
}}
'''2ЕС6 «Сінара»''' - вантажний двосекційний восьмивісний магістральний [[електровоз]] [[постійний струм|постійного струму]] з колекторними [[Тяговий електродвигун|тяговими двигунами.]] Електровоз випускається в місті [[Верхня Пишма]] [[Уральський завод залізничного машинобудування|Уральським заводом залізничного машинобудування]], що входять до ЗАТ «[[Група Сінара]]», з 2006 року.<ref name="newsp">{{Cite web |url=http://www.newsprom.ru/news/116496911503453.shtml |title=Новый уральский электровоз представят сегодня |accessdate=8 липня 2013 |archive-date=14 липня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140714164152/http://newsprom.ru/news/116496911503453.shtml }}</ref>.

== Історія створення і випуску ==
Дослідний зразок електровоза (2ЕС6-001) був випущений в листопаді 2006 року.

Після налагоджувальних випробувань на заводі електровоз був направлений для сертифікаційних випробувань на [[Експериментальна кільцева залізниця ВНДІЗТ|випробувальне кільце ВНДІЗТ]] в [[Щербинка|Щербинку]]<ref name="gudok1">{{Cite web |url=http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=250292&SECTION_ID=&year=2007&month=07 |title=УЗЖМ и РЖД подписали контракт на поставку грузовых электровозов 2ЭС6 |accessdate=8 липня 2013 |archive-date=9 листопада 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161109171610/http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=250292&SECTION_ID=&year=2007&month=07 }}</ref>. Наприкінці липня 2007 року був підписаний контракт на поставку електровозів для потреб РЖД в 2008 і 2009 році. Згідно з умовами контракту за 2008 рік має бути поставлено 8 електровозів (фактично поставлено 10<ref name="gudok5">{{Cite web |url=http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=311708&SECTION_ID=&year=2009&month=04 |title=Хартия машин |accessdate=8 липня 2013 |archive-date=9 листопада 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161109181626/http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=311708&SECTION_ID=&year=2009&month=04 }}</ref>), за 2009 - 16<ref name="gudok1" />. До грудня 2007 року електровоз 2ЕС6-001 мав пробіг 5000 км, були завершені випробування по впливу на колію. Також проводилися [[Тягові випробування локомотивів|тягово-енергетичні та гальмівні випробування]] електровоза. Побудований в 2007 році 2ЕС6-002 в 2007 році проходив дослідну експлуатацію на [[Свердловська залізниця|Свердловській залізниці]], на лінії [[Єкатеринбург]] - Войнівка, до грудня мав пробіг 3400 км <ref name="mashp">{{Cite web |url=http://www.mashportal.ru/company_news-10108.aspx |title=Электровоз 2ЭС6 производства «УЗЖМ» успешно прошел эксплуатационный пробег |accessdate=8 липня 2013 |archive-date=21 вересня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170921001836/http://www.mashportal.ru/company_news-10108.aspx }}</ref>.

15 жовтня 2008 року було оголошено, що запущена перша черга виробничого комплексу з випуску електровозів. До того моменту вже був випущений електровоз 2ЕС6-003<ref name="gudok2">{{Cite web |url=http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=259181&SECTION_ID=&year=2008&month=10 |title=Новинка пошла в серию |accessdate=8 липня 2013 |archive-date=1 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171201092619/http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=259181&SECTION_ID=&year=2008&month=10 }}</ref>. На 2009 рік був намічений випуск 40 електровозів<ref name="gudok4">{{Cite web |url=http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=257682&SECTION_ID=&year=2008&month=12 |title=Контрактная тяга |accessdate=8 липня 2013 |archive-date=1 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171201082552/http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=257682&SECTION_ID=&year=2008&month=12 }}</ref>.

Планується, що випуск електровоза буде припинений через кілька років, а на його основі (в основному будуть використані кузов і видозмінена екіпажна частина) буде налагоджено випуск електровоза з асинхронними [[Тяговий електродвигун|тяговими електродвигунами]] ([[2ЕС10]]), створеного спільно з концерном [[Siemens]]<ref name="gudok6">{{Cite web |url=http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=329308&SECTION_ID=&year=2009&month=10 |title=Перспективная десятка |accessdate=8 липня 2013 |archive-date=24 вересня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150924041648/http://www.gudok.ru/newspaper/detail.php?ID=329308&SECTION_ID=&year=2009&month=10 }}</ref>. Станом на листопад 2017 р. випущено 725 одиниць.

== Експлуатація ==
Перші електровози РЖД поставляли для експлуатації на [[Свердловська залізниця|Свердловську залізницю]] в депо Свердловськ-Сортувальний, в 2010 році локомотиви стали працювати на [[Південно-Уральська залізниця|Південно-Уральській]]<ref>{{Cite web |url=http://www.gudok.ru/transport/zd/?pub_id=350834 |title=Локомотивные бригады изучают новую машину |accessdate=8 липня 2013 |archive-date=22 березня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140322014115/http://www.gudok.ru/transport/zd/?pub_id=350834 }}</ref>  і [[Західно-Сибірська залізниця|Західно-Сибірській]] залізницях.

== Див. також ==
* [[2ЕС10|Електровоз 2ЕС10]]

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Електровози Росії]]

title: Основні дані

Роки будування: 2006 - наш час

Країна будування: Росія

Завод: УЗЗМ, група «Сінара»

Країни експлуатації: Росія, Україна

Рід служби: вантажний

title: Технічні дані

Рід струму і напруга · у контактній мережі: постійний 3 кВ

Конструкційна швидкість: 120 км/год

Навантаження від рушійних осей на рейки: 25 тс

Швидкість годинного режиму: 49,2 км/год

Швидкість тривалого режиму: 51 км/год