text:
# C/-43 K1 (комета Цезаря)
C/-43 K1, Комета Цезаря, також відома в давнину як Sidus Iulium («Юліанська зірка»); Caesaris astrum («Зірка Цезаря») — небесне тіло, довгоперіодична комета, одна з найвідоміших комет стародавнього світу, семиденний спалах якої спостерігався в липні 44 або 43 року до н. е. у північно-східному небі над Римом. Її появу римляни витлумачили як знак обожнення нещодавно вбитого диктатора Юлія Цезаря (100–44 роки до н. е.).

## Поява комети
Після смерті Цезаря (15 березня 44 року до н. е.) у небі над Римом з'явилася комета. Римські та грецькі джерела повідомляють подробиці, подібні до свідчень про комету, помічену в Китаї та Кореї того ж року. Найдавніша згадка про комету належить Августу, наступнику Цезаря та першому римському імператору.
Комета Цезаря відома античним авторам як лат. Sidus Iulium (Юліанська зірка) або лат. Caesaris astrum (зірка Цезаря). Точна дата тих подій донедавна була невизначеною. Зазначалося, що яскрава комета, видима вдень, раптово з'явилася «під час ігор Венери Праматері». За словами Светонія, комета, яка зійшла близько одинадцятої години, сяяла протягом семи днів, і вважалося, що це була душа Цезаря, прийнята на небо".
Едмонд Галлей вважав, що це сталося у вересні 44 року. Згодом цю дату уточнили. Храм Венери Праматері урочисто відкрили 26 вересня 45 року до н. е.
Учені з Університету Іллінойсу в Чикаго — Джон Т. Ремсі (філолог) і А. Льюїс Ліхт (фізик) — звернули увагу на те, що незабаром ігри Венери об'єднали з новими іграми Переможного Цезаря (лат. Ludi Victoriae Caesaris), які відбулися приблизно 20–23 липня 43 року до н. е. Водночас, цитуючи цих дослідників, Ґері Кронк, автор семитомної «Кометографії» припускається помилки, оскільки стверджує, що комета з'явилася після смерті Юлія Цезаря 15 березня 43 року до н.е. Натомість Цезар помер не 43, а 44 року до н.е.

### Ранні свідчення про комету
Опис небесного явища зробив Пліній у «Природничій історії» 77 року нашої ери. Розповідь Августа про комету передав римський історик Светоній у своїй праці «Життя дванадцяти цезарів» (120 р. н. е.).
Близько 63 року римський філософ Луцій Анней Сенека у своїх «Дослідженнях про природу» повідомив про комету, яка «вибухнула після смерті обожненого Юлія, під час ігор на честь Венери Праматері, близько одинадцятої години дня». У подальшому про комету згадували Кальпурній Сікул в «Еклогах I» (60), Плутарх у «Порівняльних життєписах» (100), Діон Кассій у «Римській історії» (229), Юлій Обсеквент у «Книзі знаків» (IV століття) і Сервій у своїх коментарях до «Еклога» та «Енеїди» Вергілія (IV століття). Сервій зазначив, що комету спостерігали протягом трьох днів у денний час.

### Спостереження в Китаї
За межами Європи комету було видно в Китаї і Кореї. Бан Ґу в літописі Ханьшу розповідає про «зірку–мітлу», яка з'явилася між 18 травня і 16 червня 43 року до н. е. Він також надає астрономічні деталі цього явища, і повідомляє, наприклад, про довжину хвоста. Корейські повідомлення можливо не оригінальні, а запозичені з китайських джерел

## Культ комети і божественного Юлія Цезаря
Пліній у своїй «Природничій історії» повідомляв про шанування комети в Римі: «Лише в одному місці на землі, а саме в храмі в Римі, поклоняються кометі, яку божественний Август вважав дуже щасливою для себе. Вона з'явилася на початку його правління під час ігор, які він незабаром після смерті свого батька, Юлія Цезаря, влаштував від імені ним же заснованої колегії на честь Венери Праматері.
Він оголосив свою радість такими словами: „Саме в дні моїх ігор кудлата зірка протягом семи днів виднілася в північній частині неба. Вона сходила близько одинадцятої години дня і була яскравою і помітною в усіх землях. Простий народ вірив, що ця зірка означає душу Цезаря, прийняту серед безсмертних богів. З нагоди цієї події знаком у вигляді косматої зірки прикрасили статую Цезаря, нещодавно освячену на Форумі“. Так говорив Август публічно; але в душі він тріумфував, вважаючи цю комету породженою заради нього самого і себе народженим нею. І, якщо говорити по правді, це було благотворно для країни».

## Комета на римських монетах
Спочатку на римських монетах зірка асоціювалася з близнюками Кастором і Полідевком, як богами ранкової й вечірньої зорі або, за іншою версією сузір'ям Близнят. Наприкінці ІІ століття вона також з'явилася на монетах із зображенням Роми та Марса, а в наступному сторіччі — з Аполлоном, Вікторією, Меркурієм та Юпітером. Цезар використав її на іспанському денарії з Венерою, можливо, спираючись на уявлення про богиню як вечірню зірку, яка привела Енея до Італії. 44 року до н. е. монетар П. Сепуллій Мацер із зіркою викарбував Цезаря, першого смертного. Зірка з'являється на ауреях і денаріях під погруддям Марка Антонія, що, радше, вказує на його посаду жерця культу Божественного Юлія. Отже, початково Юліанська зірка, виникла незалежно від комети. Кеннет Скотт припускає, що комета на монетах з'явилася незалежно від попередніх зображень. На пізніших монетах, які, ймовірно, вийшли ближче до кінця війни Октавіана із Секстом Помпеєм, зірка повністю замінює зображення й ім'я Цезаря, виразно уособлюючи його божественність.
Найчіткіша і найдавніша вказівка на зв'язок Цезаря з кометою з'явилася під час Вікових ігор 17 року до н. е. Монетар М. Санквіній на реверсі монети зобразив комету над головою чоловіка у вінку, який, за припущеннями нумізматів, є або молодий Цезар, геній світських ігор, або Юлій, син Енея. Ці монети зміцнили уявлення про нерозривний зв'язок між Юлієм Цезарем й Августом. І, нарешті, на монетах іспанського карбування зображена восьмипроменева комета зі словами DIVVS IVLIVS, що означає Божественний Юлій.

## У літературі
Про роль комети в обожнюванні Юлія Цезаря йдеться в «Метаморфозах» Овідія (8 р. н. е., XV, 745—842):

| Все-таки цей Рятівник був прибульцем у наших святинях,— Цезар став богом на рідній землі. Та не Марс і не тога,— Хоч незрівнянний був тут, як і там,— не звитяжницькі війни, Не громадянські діла і не звершень окрилена слава Перетворили його, на незнану зорю, на комету,— Ні, він засяяв нащадком своїм: із діянь величавих Найвидатніше — що саме його йменував своїм сином[11] |
У трагедії «Юлій Цезар» Вільяма Шекспіра (1599) дружина Цезаря говорить про фатальний ранок убивства свого чоловіка: «Смерть бідняків комет не накликає, А смерть царів запалює все небо».

## Сучасні дослідження
У 1997 році Джон Т. Ремсі та А. Льюїс Ліхт опублікували книгу, в якій порівнюють астрономічні й астрологічні відомості з ханьського Китаю та Риму.
Комета була відносно яскравим об'єктом, коли її бачили в Китаї. Потім вона згасла, але за місяць стався різкий спалах, який знову зробив комету об'єктом для спостереження неозброєним оком до кінця липня. Пінґре в 1783 році у своїй «Кометографії» стверджував, що китайські та римські комети, ймовірно, не пов’язані між собою. Рамсі та Ліхт спростували його доводи. Історично задокументоване виверження Етни того ж року дало пояснення, чому комету можна було побачити в Китаї уже в травні-червні, а в Римі лише не раніше липня.
Аналіз учених, заснований на історичних свідченнях очевидців, китайських астрономічних записах, астрологічній літературі пізньої античності та крижаних кернах льодовиків Гренландії, дав низку параметрів орбіти гіпотетичного об'єкта. Вони зупинилися на точці перигелію 0,22 а.о. для об'єкта, який було видно з хвостом з китайської столиці Чан'ань (наприкінці травня) і як зіркоподібний об'єкт з Риму (наприкінці липня):
- 18 травня 43 р. до н. е. (Китай)
- 23–25 липня 43 р. до н. е. (Рим)
- Видима зоряна величина: −4,0[2][6].

## Орбіта
Через неточність даних спостережень для комети Цезаря вдалося визначити лише параболічну орбіту, яка нахилена приблизно на 110 ° до екліптики. Вона рухається по своїй орбіті в протилежний бік (ретроградно), як і планети. 25 травня 43 року до н. е. досягла найближчої до Сонця точки орбіти (перигелій) і перебувала приблизно в 33 мільйонах кілометрів від Сонця в межах орбіти Меркурія. Через добу вона пройшла повз Венеру на відстані близько 90 млн км. Вже 12 травня і знову 1 серпня комета наблизився до Землі приблизно на 1 а.о./150 млн км.

## Греко-римські джерела
- * Гай Светоній Транквілл. Життєписи дванадцяти цезарів / перекл. з латин. П. Содомора. — Львів : Сполом, 2012. — 280 с.
- Сенека, Дослідження про природу. VII 17:2
- Сервій, Коментарі до Енеїди. VIII 681
- Кассій Діон XLV 7.1
- Горацій, Од. I 12.46
- Вергілій, Еклог, 9:46 і далі та Енеїда VIII 68

title: C/-43 K1 (комета Цезаря)

wikitext:
{{Універсальна картка}}
'''C/-43 K1, Комета Цезаря'''{{sfn|Ramsey, Lewis Licht|1997|с=}}, також відома в давнину як '''''Sidus Iulium''''' («Юліанська зірка»); '''''Caesaris astrum''''' («Зірка [[Гай Юлій Цезар|Цезаря]]») — небесне тіло, [[Список довгоперіодичних комет|довгоперіодична комета]], одна з найвідоміших комет стародавнього світу, семиденний [[Велика комета|спалах]] якої спостерігався в липні 44 або 43 року до н. е.{{sfn|Gary Kronk|1999|с=22}} у північно-східному небі над [[Рим]]ом. Її появу римляни витлумачили як знак [[Апофеоз|обожнення]] [[Убивство Гая Юлія Цезаря|нещодавно вбитого диктатора]] [[Гай Юлій Цезар|Юлія Цезаря]] (100–44 роки до н. е.){{sfn|Grant Michael|1970|с=94}}.

== Поява комети ==
[[Файл:KometCaesar_Aufgang.gif|ліворуч|міні|240пкс| C/-43 K1: схід комети на північному сході неба ([[Римський Форум]], 23 липня 43 року до н. е., 16:40-23:40 за місцевим часом)]]
Після смерті Цезаря (15 березня 44 року до н. е.) у небі над Римом з'явилася комета. Римські та грецькі джерела повідомляють подробиці, подібні до свідчень про комету, помічену в [[Китай|Китаї]] та [[Корея|Кореї]] того ж року. Найдавніша згадка про комету належить [[Октавіан Август|Августу]], наступнику Цезаря та першому [[Римська імперія|римському імператору]].

Комета Цезаря відома античним авторам як {{lang-la|Sidus Iulium}} (Юліанська зірка) або {{lang-la|Caesaris astrum}} (зірка [[Гай Юлій Цезар|Цезаря]]). Точна дата тих подій донедавна була невизначеною. Зазначалося, що яскрава комета, [[Велика комета|видима вдень]], раптово з'явилася «під час ігор Венери Праматері». За словами [[Светоній|Светонія]], комета, яка зійшла близько одинадцятої години, сяяла протягом семи днів, і вважалося, що це була душа Цезаря, прийнята на небо"{{sfn|Светоній|2012|с=45}}.

[[Едмонд Галлей]] вважав, що це сталося у вересні 44 року. Згодом цю дату уточнили. Храм Венери Праматері урочисто відкрили 26 вересня 45 року до н. е.
Учені з Університету Іллінойсу в Чикаго — Джон Т. Ремсі (філолог) і А. Льюїс Ліхт (фізик) — звернули увагу на те, що незабаром ігри Венери об'єднали з новими іграми Переможного Цезаря ({{lang-la|Ludi Victoriae Caesaris}}), які відбулися приблизно 20–23 липня 43 року до н. е. Водночас, цитуючи цих дослідників, {{нп|Ґері Кронк||en|Gary W. Kronk}}, автор семитомної «Кометографії» припускається помилки, оскільки стверджує, що комета з'явилася після смерті Юлія Цезаря 15 березня 43 року до н.е.{{sfn|Gary Kronk|1999|с=22}} Натомість Цезар [[Убивство Гая Юлія Цезаря|помер не 43, а 44 року до н.е.]]

=== Ранні свідчення про комету ===
[[Файл:RSC 0090.2.jpg|міні|[[Храм Цезаря|Храм Божественного Юлія]] із зображенням зірки-комети (праворуч). Денарій 36 року до н.е.]]
Опис небесного явища зробив [[Пліній Старший|Пліній]] у «''[[Природнича історія (Пліній)|Природничій історії]]''» 77 року нашої ери. Розповідь Августа про комету передав римський історик [[Светоній]] у своїй праці «''[[Життя дванадцяти цезарів]]''» (120 р. н. е.).

Близько 63 року римський філософ [[Луцій Анней Сенека]] у своїх «''Дослідженнях про природу''» повідомив про комету, яка «вибухнула після смерті обожненого Юлія, під час ігор на честь Венери Праматері, близько одинадцятої години дня». У подальшому про комету згадували [[Кальпурній|Кальпурній Сікул]] в «''Еклогах I''» (60), [[Плутарх]] у «''[[Порівняльні життєписи|Порівняльних життєписах]]''» (100), [[Діон Кассій]] у «''Римській історії''» (229), [[Юлій Обсеквент]] у «''Книзі знаків''» (IV століття) і [[Мавр Сервій Гонорат|Сервій]] у своїх коментарях до «''[[Буколіки (твір Вергілія)|Еклога]]''» та «''[[Енеїда|Енеїди]]''» ''[[Вергілій|Вергілія]]'' (IV століття). Сервій зазначив, що комету спостерігали протягом трьох днів у денний час{{sfn|Gary Kronk|1999|с=22}}.

=== Спостереження в Китаї ===
За межами Європи комету було видно в Китаї і Кореї. [[Бань Ґу|Бан Ґу]] в літописі ''[[Ханьшу]]'' розповідає про «зірку–мітлу», яка з'явилася між 18 травня і 16 червня 43 року до н. е. Він також надає астрономічні деталі цього явища, і повідомляє, наприклад, про [[Комета#Будова комет|довжину хвоста]]. Корейські повідомлення можливо не оригінальні, а запозичені з китайських джерел{{sfn|Gary Kronk|1999|с=23}}

== Культ комети і божественного Юлія Цезаря ==
[[Пліній Старший|Пліній]] у своїй «''[[Природнича історія (Пліній)|Природничій історії]]''» повідомляв про шанування комети в Римі: «Лише в одному місці на землі, а саме в [[Храм Цезаря|храмі в Римі]], поклоняються кометі, яку божественний Август вважав дуже щасливою для себе. Вона з'явилася на початку його правління під час ігор, які він незабаром після смерті свого батька, Юлія Цезаря, влаштував від імені ним же заснованої колегії на честь Венери Праматері.

Він оголосив свою радість такими словами: „Саме в дні моїх ігор кудлата зірка протягом семи днів виднілася в північній частині неба. Вона сходила близько одинадцятої години дня і була яскравою і помітною в усіх землях. Простий народ вірив, що ця зірка означає душу Цезаря, прийняту серед безсмертних богів. З нагоди цієї події знаком у вигляді косматої зірки прикрасили статую Цезаря, нещодавно освячену на Форумі“. Так говорив Август публічно; але в душі він тріумфував, вважаючи цю комету породженою заради нього самого і себе народженим нею. І, якщо говорити по правді, це було благотворно для країни»{{sfn|Пліній Старший|1669|с=93-94}}.

== Комета на римських монетах ==
[[Файл:S0484.4.jpg|міні|Монета, викарбувана [[Октавіан Август|Августом]] (бл. 19–18 рр. до н. е.); [[аверс]]: CAESAR AVGVSTVS, [[реверс]]: DIVVS IVLIV[S], комета (зірка) з вісьмома променями і хвостом догори]]

Спочатку на римських монетах зірка асоціювалася з близнюками [[Діоскури|Кастором і Полідевком]], як богами ранкової й вечірньої зорі або, за іншою версією [[Близнята (сузір'я)|сузір'ям Близнят]]. Наприкінці ІІ століття вона також з'явилася на монетах із зображенням [[Рома (богиня)|Роми]] та [[Марс (міфологія)|Марса]], а в наступному сторіччі — з [[Аполлон]]ом, [[Вікторія (богиня)|Вікторією]], [[Меркурій (міфологія)|Меркурієм]] та [[Юпітер (міфологія)|Юпітером]]. Цезар використав її на іспанському денарії з [[Венера (міфологія)|Венерою]], можливо, спираючись на уявлення про богиню як вечірню зірку, яка привела [[Еней|Енея]] до Італії. 44 року до н. е. [[монетар]] П. Сепуллій Мацер із зіркою викарбував Цезаря, першого смертного. Зірка з'являється на [[ауреус|ауреях]] і [[денарій|денаріях]] під погруддям [[Марк Антоній|Марка Антонія]], що, радше, вказує на його посаду [[Фламіни|жерця]] культу Божественного Юлія. Отже, початково Юліанська зірка, виникла незалежно від комети{{sfn|Nandini B. Pandey|2013|с=417-420}}. Кеннет Скотт припускає, що комета на монетах з'явилася незалежно від попередніх зображень{{sfn|Kenneth Scott|1941|с=257-272}}. На пізніших монетах, які, ймовірно, вийшли ближче до кінця війни Октавіана із [[Секст Помпей|Секстом Помпеєм]], зірка повністю замінює зображення й ім'я Цезаря, виразно уособлюючи його божественність{{sfn|Robert A. Gurval|1997|с=39–71}}.

Найчіткіша і найдавніша вказівка на зв'язок Цезаря з кометою з'явилася під час [[Вікові ігри|Вікових ігор]] 17 року до н. е. Монетар М. Санквіній на реверсі монети зобразив комету над головою чоловіка у вінку, який, за припущеннями нумізматів, є або молодий Цезар, геній світських ігор, або [[Асканій|Юлій]], син [[Еней|Енея]]. Ці монети зміцнили уявлення про нерозривний зв'язок між Юлієм Цезарем й Августом. І, нарешті, на монетах іспанського карбування зображена восьмипроменева комета зі словами DIVVS IVLIVS, що означає Божественний Юлій{{sfn|Robert A. Gurval|1997|с=39–71}}.

== У літературі ==
Про роль комети в обожнюванні Юлія Цезаря йдеться в «[[Метаморфози|Метаморфозах]]» [[Овідій|Овідія]] (8 р. н. е., XV, 745—842):
{{Текст|
Все-таки цей Рятівник був прибульцем у наших святинях,—

Цезар став богом на рідній землі. Та не Марс і не тога,—

Хоч незрівнянний був тут, як і там,— не звитяжницькі війни,

Не громадянські діла і не звершень окрилена слава

Перетворили його, на незнану зорю, на комету,—

Ні, він засяяв нащадком своїм: із діянь величавих

Найвидатніше — що саме його йменував своїм сином{{sfn|Овідій|1985|с=275}}
}}

У трагедії «''[[Юлій Цезар (трагедія)|Юлій Цезар]]''» [[Вільям Шекспір|Вільяма Шекспіра]] (1599) дружина Цезаря говорить про фатальний ранок [[Убивство Гая Юлія Цезаря|убивства свого чоловіка]]: «Смерть бідняків комет не накликає, А смерть царів запалює все небо»{{sfn|Вільям Шекспір|1986|с=279}}.

== Сучасні дослідження ==
У 1997 році Джон Т. Ремсі та А. Льюїс Ліхт опублікували книгу{{sfn|Ramsey, Lewis Licht|1997|с=}}, в якій порівнюють астрономічні й астрологічні відомості з [[Династія Хань|ханьського Китаю]] та Риму.

Комета була відносно яскравим об'єктом, коли її бачили в Китаї. Потім вона згасла, але за місяць стався різкий спалах, який знову зробив комету об'єктом для спостереження [[Неозброєне око|неозброєним оком]] до кінця липня{{sfn|Ramsey, Lewis Licht|1997|с=}}. {{нп|Александр Ґі Пінґре|Пінґре|en|Alexandre Guy Pingré}} в 1783 році у своїй «Кометографії» стверджував, що китайські та римські комети, ймовірно, не пов’язані між собою. Рамсі та Ліхт спростували його доводи{{sfn|Gary Kronk|1999|с=24}}. Історично задокументоване виверження [[Етна|Етни]] того ж року дало пояснення, чому комету можна було побачити в Китаї уже в травні-червні, а в Римі лише не раніше липня{{sfn|Seargent|2009|с=71–76}}.

Аналіз учених, заснований на історичних свідченнях очевидців, китайських астрономічних записах, астрологічній літературі пізньої античності та [[Крижані керни|крижаних кернах]] [[льодовик]]ів [[Гренландія|Гренландії]], дав низку параметрів орбіти гіпотетичного об'єкта. Вони зупинилися на точці перигелію 0,22 [[Астрономічна одиниця|а.о.]] для об'єкта, який було видно з хвостом з китайської столиці [[Чан'ань]] (наприкінці травня) і як зіркоподібний об'єкт з Риму (наприкінці липня):

* 18 травня 43 р. до н. е. ([[Китай]])
* 23–25 липня 43 р. до н. е. ([[Рим]])
* Видима зоряна величина: −4,0{{sfn|Ramsey, Lewis Licht|1997|с=}}{{sfn|Gary Kronk|1999|с=23}}.

== Орбіта ==
Через неточність даних спостережень для комети Цезаря вдалося визначити лише [[Парабола|параболічну]] [[Орбіта|орбіту]], яка нахилена приблизно на 110 [[Градус (геометрія)|°]] до [[Екліптика|екліптики]]. Вона рухається по своїй орбіті в протилежний бік (ретроградно), як і [[Планета|планети]]. 25 травня 43 року до н. е. досягла найближчої до Сонця точки орбіти ([[Апсиди|перигелій]]) і перебувала приблизно в 33 мільйонах [[кілометр]]ів від [[Сонце|Сонця]] в межах орбіти [[Меркурій (планета)|Меркурія]]. Через добу вона пройшла повз [[Венера (планета)|Венеру]] на відстані близько 90 млн км. Вже 12 травня і знову 1 серпня комета наблизився до [[Земля|Землі]] приблизно на 1 [[Астрономічна одиниця|а.о.]]/150 млн км.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Греко-римські джерела ==

* * {{книга|автор=[[Светоній|Гай Светоній Транквілл]]|частина=|посилання частина=|заголовок=Життєписи дванадцяти цезарів|оригінал=|посилання=https://web.archive.org/web/20180128190508/http://resource.history.org.ua/cgi-bin/eiu/history.exe?&I21DBN=ELIB&P21DBN=ELIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=elib_all&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=ID=&S21STR=0012920|відповідальний=перекл. з латин. П. Содомора|видання=|місце=Львів|видавництво=Сполом|рік=2012|том=|сторінки=|сторінок=280 |серія=|isbn=|тираж=|ref=Светоній}}
* [[Луцій Анней Сенека|Сенека]], Дослідження про природу. VII 17:2
* [[Мавр Сервій Гонорат|Сервій]], Коментарі до Енеїди. VIII 681
* [[Діон Кассій|Кассій Діон]] XLV 7.1
* [[Горацій]], Од. I 12.46
* [[Вергілій]], Еклог, 9:46 і далі та Енеїда VIII 68

== Література ==
* {{книга|автор=Grant Michael|частина=|посилання частина=|заголовок=The Roman Forum|оригінал=|посилання=|відповідальний=|видання=|місце=London|видавництво=Weidenfeld & Nicolson|рік=1970|том=|сторінки=|сторінок=|серія=|isbn=|тираж=|ref=Grant Michael}}
* {{Стаття|автор=Robert A. Gurval|назва=Caesar's comet: The politics and poetics of an Augustan myth|посилання=https://www.jstor.org/stable/4238747|відповідальний=|видання=Memoirs of the American Academy in Rome|видання посилання=|тип= |рік=1997|том=42|випуск=|номер=|місяць=|сторінки=39–71|issn=0065-6801|bibcode=|doi=|мова=|ref=Robert A. Gurval}}
* {{книга|автор=Gary W. Kronk|частина=Comet C/-43 K1|посилання частина=https://ia904700.us.archive.org/10/items/caesars-comet-cometography/Caesar's%20Comet%20Cometography.pdf|заголовок=Cometography: A Catalog of Comets|оригінал=|посилання=https://books.google.com.ua/books?id=Umxbb68tmZMC&pg=PA22&lpg=PA22&dq=C/-43+K1+(Caesar's+Comet)+Gary+W.+Kronk.+Cometography&source=bl&ots=QJP6VI9mZm&sig=ACfU3U15hLZXBjWFUcRKmJuF-k1i8qiQaQ&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwi-lfmG8YX9AhXcg_0HHX1LA3g4ChDoAXoECBwQAg#v=onepage&q=C%2F-43%20K1%20(Caesar's%20Comet)%20Gary%20W.%20Kronk.%20Cometography&f=false|відповідальний=|видання=|місце=New York|видавництво=Cambridge University Press|рік=1999|том=1 (Ancient-1799)|сторінки=22-24|сторінок=|серія=|isbn=0-521-58504-X|тираж=|ref=Gary Kronk}}
* {{книга|автор=John T. Ramsey, A. Lewis Licht|частина=|посилання частина=|заголовок=The comet of 44 B.C. and Caesar's funeral games|оригінал=|посилання=https://bmcr.brynmawr.edu/1997/1997.08.07|відповідальний=|видання=|місце=Atlanta|видавництво=Scholars Press|рік=1997|том=|сторінки=|сторінок=|серія=American classical studies|isbn=0788502735|тираж=|ref=Ramsey, Lewis Licht}}
* {{книга|автор=[[Пліній Старший]]|частина=|посилання частина=|заголовок=Naturalis historia|оригінал=|посилання=https://penelope.uchicago.edu/Thayer/L/Roman/Texts/Pliny_the_Elder/2*.html|відповідальний=|видання=|місце=Roterodam|видавництво=Apud Hackios|рік=1669|том=|сторінки=93-94|сторінок=|серія=|isbn=|тираж=|ref=Пліній Старший}}
* {{книга|автор=[[Овідій]]|частина=|посилання частина=|заголовок=Метаморфози|оригінал=|посилання=https://shron1.chtyvo.org.ua/Naso_Publius_Ovidius/Metamorfozy.pdf|відповідальний=|видання=|місце={{К.}}|видавництво=Дніпро|рік=1985|том=|сторінки=275|сторінок=|серія=|isbn=|тираж=|ref=Овідій}}
* {{Стаття|автор=Nandini B. Pandey|назва=Caesar's Comet, the Julian Star, and the Invention of Augustus|посилання=https://www.academia.edu/7265627/Caesars_Comet_the_Julian_Star_and_the_Invention_of_Augustus|відповідальний=|видання=Transactions of the American Philological Association|видання посилання=|тип= |рік=2013|том=143|випуск=|номер=2|місяць=|сторінки=405-449|issn=|bibcode=|doi=|мова=|ref=Nandini B. Pandey}}
* {{книга|автор=D. A. J. Seargent|частина=|посилання частина=|заголовок=The Greatest Comets in History: Broom Stars and Celestial Scimitars|оригінал=|посилання=|відповідальний=|видання=|місце=New York|видавництво=Springer|рік=2009|том=|сторінки=71–76|сторінок=|серія=|isbn=978-0-387-09512-7|тираж=|ref=Seargent}}
* {{книга|автор=[[Вільям Шекспір]]|частина=Юлій Цезар|посилання частина=|заголовок=Твори в шести томах|оригінал=|посилання=https://shron2.chtyvo.org.ua/William_Shakespeare/Tvory_v_shesty_tomakh_Tom_4.pdf|відповідальний=|видання=|місце={{К.}}|видавництво=Дніпро|рік=1986|том=4|сторінки=279|сторінок=|серія=|isbn=|тираж=|ref=Вільям Шекспір}}
* Christian Bechtold: ''Gott und Gestirn als Präsenzformen des toten Kaisers — Apotheose und Katasterismos in der politischen Kommunikation der römischen Kaiserzeit und ihre Anknüpfungspunkte im Hellenismus''. V & R Unipress GmbH 2011, ISBN 978-3-89971-685-6.
* Patrizio Domenicucci: ''Astra Caesarum — Astronomia, astrologia e catasterismo da Cesare a Domiziano'' Pisa 1996 (Edizioni ETS), ISBN 88-7741-932-6. [http://ccat.sas.upenn.edu/bmcr/2000/2000-12-10.html ''Rezensionen'' von John T. Ramsey]; [http://cura.free.fr/books3.html#13 von Martin Pozzi]
* {{Стаття|автор=Kenneth Scott|назва=The Sidus Iulium and the Apotheosis of Caesar|посилання=https://www.jstor.org/stable/265276|відповідальний=|видання=Classical Philology|видання посилання=|тип= |рік=1941|том=36|випуск=|номер=3|місяць=|сторінки=257-272|issn=|bibcode=|doi=|мова=|ref=Kenneth Scott}}
* {{книга|автор=Hendrik Wagenvoort|частина=|посилання частина=|заголовок=Vergils vierte Ekloge und das Sidus Iulium|оригінал=|посилання=|відповідальний=|видання=|місце=Amsterdam |видавництво=|рік=1929|том=|сторінки=1–38|сторінок=|серія=|isbn=|тираж=|ref=Hendrik Wagenvoort}}
{{Стаття|автор=Mary Frances Williams|назва=The Sidus Iulium, the divinity of men, and the Golden Age in Virgil's Aeneid|посилання=http://arts.leeds.ac.uk/lics/2003/200301.pdf|відповідальний=|видання=Leeds International Classical Studies|видання посилання=|тип= |рік=2003|том=|випуск=2,1|номер=|місяць=|сторінки=|issn=|bibcode=|doi=|мова=|ref=Williams}}

{{Комети}}

[[Категорія:Великі комети]]
[[Категорія:44 до н. е.]]
[[Категорія:Октавіан Август]]
[[Категорія:Юлій Цезар]]
[[Категорія:Довгоперіодичні комети]]
[[Категорія:Нумізматика]]

Названо на честь: Гай Юлій Цезар

Дата відкриття (винаходу): 18 травня 43 до н. е.

Батьківське небесне тіло: Сонце


text:
# Астіоха
Астіоха (грец. Αστυόχη) — дочка Лаомедонта і Стрімо (варіант: Плакаї або Левкіппи). За «Малою Іліадою», мати Евріпіла, яка послала сина на допомогу Пріамові з вдячності за те, що він подарував їй виноградну лозу. За іншою версією, Астіоха спалила грецькі кораблі, коли її як бранку греки везли до Італії.
В інших джерелах дружина Телефа носить ім'я Гіера. Вона була дуже високого зросту, красивіша Єлени, в бою командувала жінками Місії і була вбита Нереєм. Це амазонка, народила від Телефа Тіррена та Тархона.
Також Астіоха - донька Сімоенда, дружина короля Трої Ерихтонія і мати Троя.

wikiname: ukwiki

title: Астіоха

in_language: uk

wikitext:
{{Міфічний персонаж}}
'''Астіоха''' ({{lang-el|Αστυόχη}}) — дочка [[Лаомедонт]]а і [[Стрімо]] (''варіант'': [[Плакая|Плакаї]] або [[Левкіппа|Левкіппи]]). За «Малою Іліадою», мати [[Евріпіл]]а, яка послала сина на допомогу [[Пріам]]ові з вдячності за те, що він подарував їй виноградну лозу. За іншою версією, Астіоха спалила грецькі кораблі, коли її як бранку греки везли до [[Італія|Італії]].

В інших джерелах дружина Телефа носить ім'я '''Гіера'''. Вона була дуже високого зросту, красивіша [[Єлена Прекрасна|Єлени]], в бою командувала жінками Місії і була вбита [[Нерей|Нереєм]]<ref> Філострат. Про героїв III 23 (34) // Коментар Д. О. Торшілова в кн. Гігін. Міфи. {{СПб.}}, 2000. С.125; Цец. Догомеріка 275 // Гиндин Л. А., Цимбурський В. Л. Гомер і історія Східного Середземномор'я. М., 1996. С.286 </ref>. Це амазонка, народила від [[Телеф]]а [[Тіррен]]а та [[Тархон]]а<ref>{{ref-ru}} Цец. Коментар до «Олександрі» Лікофрона 1 249 // '' [[Фрідріх Любкер| Любкер Ф.]] '' [[Реальний словник класичних старожитностей]]. {{М.}}, 2001. У 3 т. — Т.3. — С.448. </ref>.

Також Астіоха - донька Сімоенда, дружина короля Трої Ерихтонія і мати [[Трой|Троя]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''[[Словник античної міфології]].'' — {{К.}}: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок.

[[Категорія:Жінки у грецькій міфології]]
[[Категорія:Троя]]

title: Астіоха · дав.-гр. Ἀστυόχη

Батько: Лаомедонт або Пріам

Мати: Strymod

Брати/сестри: Antigone of Troyd, Medesicasted і Aethillad

Діти: Евріпіл

Частина від: Nauprestidesd


text:
# Осовик (Псковська область)
Осовик (рос. Осовик) — присілок в Невельському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 6 осіб. Входить до складу муніципального утворення Усть-Долиська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Усть-Долиська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 7    | ↗9   | ↘6   |

title: Осовик (Псковська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Осовик
|назва ін.       = Осовик
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Невельський район (Псковська область)|Невельський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Усть-Долиська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 6
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Осовик''' ({{lang-ru|Осовик}}) — [[присілок]] в [[Невельський район (Псковська область)|Невельському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 6 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Усть-Долиська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Усть-Долиська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Осовик (Псковская область)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Невельський район (Псковська область)}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Невельського району Псковської області]]

title: присілок Осовик

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Невельський район

Поселення: Усть-Долиська волость

title: Основні дані

Населення: ▼ 6

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Осовик · Осовик


text:
# Кірнаська сільська рада (Тюріський район)
Кі́рнаська сільська рада (ест. Kirna külanõukogu, рос. Кирнаский сельский совет) — сільська рада в Естонській РСР, адміністративно-територіальна одиниця в складі повіту Ярвамаа (1945—1950) та Тюріського району (1950—1954).

## Населені пункти
Сільській раді підпорядковувалися населені пункти:
села: Пана (Pana), Віріка (Virika), Епнері (Epneri), Нясувере (Näsuvere), Торі (Tori), Ріккассааре (Rikkassaare);
поселення: Кірна (Kirna), Поака (Poaka).

## Історія
8 серпня 1945 року на території волості Сяревере в Ярваському повіті утворена Кірнаська сільська рада з центром у поселенні Кірна.
26 вересня 1950 року, після скасування в Естонській РСР повітового та волосного поділу, сільська рада ввійшла до складу новоутвореного Тюріського сільського району.
20 березня 1954 року відбулася зміна кордонів між районами Естонської РСР, зокрема від Кірнаської сільради передані Вяетсаській сільській раді Пайдеського району 72,23 га земель колгоспу «9 Травня».
17 червня 1954 року в процесі укрупнення сільських рад Естонської РСР Кірнаська сільська рада ліквідована, а її територія склала частину Тюріської сільської ради.

wikitext:
{{Адміністративна одиниця Естонії
 |статус                  = [[сільська рада (СРСР)|сільська рада]] (1945—1954)
 |назва                   = Кірнаська сільська рада
 |оригінальна назва       = Kirna külanõukogu
 |зображення              =
 |зображення_розмір       =
 |зображення_підпис       =
  |lat_dir = N|lat_deg = |lat_min =  |lat_sec =
  |lon_dir = E|lon_deg = |lon_min =  |lon_sec =
  |CoordAddon             =
  |CoordScale             =
 |країна                  = {{USR}}
{{ESSR}}
 |район                   = [[Тюріський район|Тюріський]] (1950—1954)
 |повіт                   = [[Ярвамаа]] (1945—1950)
 |вид общини              = [[Волость]]
 |община                  = [[Сяревере (волость)|Сяревере]] (1945—1950)
 |центр                   = [[Кірна (Тюрі)|Кірна]]
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         = [[8 серпня]] [[1945]]
 |рік заснування          =
 |попередні назви         =
 |дата ліквідації         = [[17 червня]] [[1954]]
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            =
 |DST                     =
 |телефонний код          =
 |поштовий індекс         =
 |поштові індекси         =
 |add1n                   =
 |add1                    =
}}

'''Кі́рнаська сільська рада''' ({{lang-et|Kirna külanõukogu}}, {{lang-ru|Кирнаский сельский совет}}) — [[сільська рада (СРСР)|сільська рада]] в [[Естонська Радянська Соціалістична Республіка|Естонській РСР]], адміністративно-територіальна одиниця в складі повіту [[Ярвамаа]] (1945—1950) та [[Тюріський район|Тюріського району]] (1950—1954).

== Населені пункти ==
{{Карта розташування+|Естонія|width=300|float=right|рельєф=1
|caption=Населені пункти сільради на сучасній мапі [[Естонія|Естонії]]
|alt=physical|places=
 {{Карта розташування~ |Естонія |label = Кірна
 |lat_deg  = 58 |lat_min = 50 |lat_sec = 47
 |lon_deg  = 25 |lon_min = 28  |lon_sec = 30
 |position = left|alt = physical |marksize = 5
 }}
 {{Карта розташування~ |Естонія |label = Нясувере
 |lat_deg  = 58 |lat_min = 48 |lat_sec = 53
 |lon_deg  = 25 |lon_min = 31  |lon_sec = 12
 |position = right|alt = physical |marksize = 5
 }}
 {{Карта розташування~ |Естонія |label = Торі
 |lat_deg  = 58 |lat_min = 48 |lat_sec = 17
 |lon_deg  = 25 |lon_min = 28  |lon_sec = 43
 |position = bottom|alt = physical |marksize = 5
 }}
}}

Сільській раді підпорядковувалися населені пункти:<ref>{{cite web|url=http://www.eha.ee/labs/haldusyksused/index.php/unit/view?id=11139874|title=Kirna külanõukogu (1945-1954)|work=Haldusüksused|publisher=Rahvusarhiiv|accessdate=18 квітня 2018|archive-date=18 квітня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180418230904/http://www.eha.ee/labs/haldusyksused/index.php/unit/view?id=11139874}}</ref>
: села: Пана (''Pana''), Віріка (''Virika''), Епнері (''Epneri''), [[Нясувере]] (''Näsuvere''), [[Торі (Тюрі)|Торі]] (''Tori''), Ріккассааре (''Rikkassaare'');
: поселення: [[Кірна (Тюрі)|Кірна]] (''Kirna''), [[Поака]] (''Poaka'').

== Історія ==
[[8 серпня]] [[1945]] року на території волості [[Сяревере (волость)|Сяревере]] в [[Ярвамаа|Ярваському повіті]] утворена Кірнаська сільська рада з центром у поселенні [[Кірна (Тюрі)|Кірна]].<ref>{{cite web|url=http://www.digar.ee/id/nlib-digar:249173|title=Eesti NSV Teataja ; 35 1945-10-26|work=Art. 544. Järva maakonna valdades küla tõõrahva saadikute nõukogude moodustamise kohta}}</ref>

[[26 вересня]] [[1950]] року, після скасування в Естонській РСР [[повіт]]ового та [[волость|волосного]] поділу, сільська рада ввійшла до складу новоутвореного [[Тюріський район|Тюріського сільського району]].<ref>{{cite web|url=http://www.digar.ee/id/nlib-digar:248947|title=Eesti NSV Teataja = Ведомости Эстонской ССР ; 11 1950-10-11|work=Art.114. Seadlus maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s. Об образовании сельских районов в Эстонской ССР.}}</ref>

[[20 березня]] [[1954]] року відбулася зміна кордонів між районами Естонської РСР, зокрема від Кірнаської сільради передані [[Вяетсаська сільська рада|Вяетсаській сільській раді]] [[Пайдеський район|Пайдеського району]] 72,23 га земель колгоспу «9 Травня».<ref>{{cite web|url=http://www.digar.ee/id/nlib-digar:249034|title=Eesti NSV Teataja = Ведомости Эстонской ССР ; 5 1954-04-10|work=Art. 53. Seadlus Eesti NSV rajoonide piiride täpsustamise kohta. Об уточнении границ районов Эстонской ССР.}}</ref>

[[17 червня]] [[1954]] року в процесі укрупнення сільських рад Естонської РСР Кірнаська сільська рада ліквідована,<ref>{{cite web|url=http://www.digar.ee/id/nlib-digar:249039|title=Eesti NSV Teataja = Ведомости Эстонской ССР ; 10 1954-07-12|work=Art. 104. Seadlus Eesti NSV külanõukogude ühendamisest. Об укрупнении сельских Советов Эстонской ССР.}}</ref> а її територія склала частину [[Тюріська сільська рада|Тюріської сільської ради]].<ref name="lp_EE">{{cite web|url=http://entsyklopeedia.ee/artikkel/kirna2|title=Kirna|publisher=[http://entsyklopeedia.ee/ Eesti Entsüklopeedia]}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist|1}}

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20150126132637/http://entsyklopeedia.ee/ Eesti Entsüklopeedia]
* Eesti NSV Teataja

{{coord|58|50|47|N|25|28|30|E|display=title}}
{{Тюріський район}}

[[Категорія:Сільські ради Естонської РСР]]
[[Категорія:Тюріський район]]

Країна: СРСР · Естонська РСР

Район: Тюріський (1950—1954)

Адм. центр: Кірна

Дата заснування: 8 серпня 1945

Дата ліквідації: 17 червня 1954


text:
# Мартове (Роздільнянський район)
Мартове (до 2016 року — Благоєве) — село в Україні, у Новоборисівській сільській громаді Роздільнянського району Одеської області. Населення становить 207 осіб.
До 17 липня 2020 року було підпорядковане Великомихайлівському району, який був ліквідований.

## Історія
Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 29 жителів села.
Станом на 1 вересня 1946 року село було центром Благоївської сільської Ради Цебриківського району, до якої входили: с. Благоєве, с. Ворошилове, с. Комуна Незаможник, с. Першотравневе, х. Данилівка, х. Новосільський.
На 1 травня 1967 року входило до складу Петрівської сільської Ради.
Одеська обласна рада народних депутатів рішенням від 25 листопада 1991 року у Великомихайлівському районі утворила Першотравневу сільраду з центром в селі Першотравневе і сільській Раді підпорядкувала села Благоєве, Данилівка і Незаможник Петрівської сільради.

## Населення
Згідно з переписом 1989 року населення села становило 231 особа, з яких 110 чоловіків та 121 жінка.
За переписом населення 2001 року в селі мешкало 207 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Чисельність | Відсоток |
| ---------- | ----------- | -------- |
| українська | 166         | 80,19%   |
| російська  | 25          | 12,08%   |
| румунська  | 9           | 4,35%    |
| болгарська | 7           | 3,38%    |
| Усього     | 207         | 100%     |

title: Мартове (Роздільнянський район)

wikitext:
{{Otheruses|Мартове}}
{{Село України
 | назва           = Мартове
 | зображення      = Martove.jpg
 | зображення_підпис =
 | область         = [[Одеська область]]
 | район           = {{Од-Рзд}}
 | громада         = [[Новоборисівська сільська громада]]
 | код КОАТУУ      = 5121683703
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       = [[1929]]
 | колишня назва = Благоєве
 | населення       = 207
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 0,39
 | ref-площа       =
 | щільність       = 530,77
 | поштовий індекс = 67154
 | телефонний код  = 4859
 | координати      =  {{coord|46|58|40|N|30|4|9|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 46 || lat_min = 58 || lat_sec = 40
   | lon_deg = 30 || lon_min = 4 || lon_sec = 9
 | висота          = 153
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | адреса          = 67154, Одеська обл., Великомихайлівський р-н, с. Першотравневе
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         = [[Мигаєве (станція)|Мигаєве]]
 | відстань ст     =
}}
'''Мартове''' (до 2016 року — ''Благоєве'') — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Новоборисівська сільська громада|Новоборисівській сільській громаді]] [[Роздільнянський район|Роздільнянського району]] [[Одеська область|Одеської області]]. Населення становить 207 осіб.

До 17 липня 2020 року було підпорядковане [[Захарівський район|Великомихайлівському району]], який був ліквідований<ref>{{Cite web|title=Прийнято Постанову|url=https://www.rada.gov.ua/news/Novyny/196122.html|website=www.rada.gov.ua|accessdate=2020-07-25|archive-date=5 серпня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200805131001/https://www.rada.gov.ua/news/Novyny/196122.html}}</ref>.

== Історія ==
Під час організованого радянською владою [[Голодомор в Україні (1932—1933)|Голодомору 1932—1933 років]] померло щонайменше 29 жителів села<ref name="Голодомор УІНП"/>.

Станом на [[1 вересня]] [[1946]] року село було центром Благоївської сільської Ради [[Цебриківський район|Цебриківського району]], до якої входили: с. Благоєве, с. Ворошилове, с. [[Заможне (Великомихайлівський район)|Комуна Незаможник]], с. [[Гурівське|Першотравневе]], х. [[Данилівка (Великомихайлівський район)|Данилівка]], х. Новосільський<ref>{{АТП УРСР-1946|390}}</ref>.

На [[1 травня]] [[1967]] року входило до складу [[Полішпаківська сільська рада|Петрівської сільської Ради]]<ref>{{АТП Од. обл.|1967|19}}</ref>.

[[Одеська обласна рада|Одеська обласна рада народних депутатів]] рішенням від [[25 листопада]] [[1991]] року у Великомихайлівському районі утворила Першотравневу сільраду з центром в селі Першотравневе і сільській Раді підпорядкувала села Благоєве, Данилівка і [[Заможне (Великомихайлівський район)|Незаможник]] [[Полішпаківська сільська рада|Петрівської сільради]]<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A036?rdat1=13.06.2018&vf7551=447 Відомості Верховної Ради України. — 1992 — № 1 — с. 15-16] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181222221408/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A036?rdat1=13.06.2018&vf7551=447 |date=22 грудня 2018 }}.</ref>.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом 1989 року]] населення села становило {{formatnum:231}} {{МНОЖИНА:231|особа|особи|осіб}}, з яких {{formatnum:110}} {{МНОЖИНА:110|чоловік|чоловіки|чоловіків}} та {{formatnum:121}} {{МНОЖИНА:121|жінка|жінки|жінок}}.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення 2001]] року в селі {{МНОЖИНА:207|мешкала|мешкали|мешкало}} {{formatnum:207}} {{МНОЖИНА:207|особа|особи|осіб}}.<ref name="населення 2001"/>
=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]:<ref name="населення 2001 мова" />
{| class="standard"
!Мова
!Чисельність
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
| align="center" |166
| align="right" |80,19%
|-
|[[Російська мова в Україні|російська]]
| align="center" |25
| align="right" |12,08%
|-
|[[Румунська мова в Україні|румунська]]
| align="center" |9
| align="right" |4,35%
|-
|[[Болгарська мова в Україні|болгарська]]
| align="center" |7
| align="right" |3,38%
|-
|'''Усього'''
| align="center" |'''207'''
| align="right" |'''100%'''
|}

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="населення 1989">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Одеська область (осіб) - Регіон, Рік, Категорія населення , Стать (1989(12.01))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=30 вересня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>
<ref name="населення 2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Одеська область (осіб) - Регіон , Рік (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=30 вересня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>
<ref name="населення 2001 мова">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Розподіл населення за рідною мовою, Одеська область (у % до загальної чисельності населення) - Регіон, Рік , Вказали у якості рідної мову (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=30 вересня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>
<ref name="Голодомор УІНП">{{cite web |title=Благоєве |website=Геоінформаційна система місць «Голодомор 1932—1933 років в Україні» |url=http://194.44.11.173:8099/pt?pt=9344 |publisher=[[Український інститут національної пам'яті]] |accessdate=18 червня 2020 }}{{Недоступне посилання}}</ref>
}}

{{Odessa-geo-stub}}
{{Новоборисівська сільська громада}}
{{Роздільнянський район}}
{{Великомихайлівський район}}

[[Категорія:Села, перейменовані в рамках декомунізації]]
[[Категорія:Виборчий округ 139]]
[[Категорія:Села Роздільнянського району]]

title: село Мартове

Країна: Україна

Область: Одеська область

Район: Роздільнянський район

Тер. громада: Новоборисівська сільська громада

title: Основні дані

Колишня назва: Благоєве

Густота населення: 530,77 осіб/км²

title: Географічні дані

Найближча залізнична станція: Мигаєве

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Мартове

title: Мапа

Мапа: Мартове у Вікісховищі


text:
# Новоуральський міський округ
Новоура́льський міський округ (рос. Новоуральский городской округ) — адміністративна одиниця Свердловської області Російської Федерації.
Адміністративний центр — місто Новоуральськ.

## Населення
Населення міського округу становить 83783 особи (2018; 88308 у 2010, 98609 у 2002).

## Склад
До складу міського округу входять 6 населених пунктів:
| Населений пункт     | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| ------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Єлані, присілок     | 60                     | 38                     |
| Мурзинка, селище    | 144                    | 236                    |
| Новоуральськ, місто | 95414                  | 85522                  |
| Пальники, присілок  | 293                    | 249                    |
| Починок, присілок   | 1302                   | 1067                   |
| Тарасково, село     | 1396                   | 1196                   |

title: Новоуральський міський округ

wikitext:
{{Муніципальний район Росії
| назва укр. = Новоуральський міський округ
| назва ін. = {{lang-ru|Новоуральский городской округ}}
| прапор =Flag of Novouralsk (Sverdlovsk oblast) 2010.svg
| опис прапора =
| герб =
| опис герба =
| розташування = Новоуральский_городской_округ.svg
| мапа =
| суб'єкт = [[Свердловська область]]
| код ЗКАТУ =
| утворений =
| населення = 83783 особи
| дані = 2018
| площа = 421,0
| густота = 199,01
| код району =
| поштові індекси =
| центр = місто [[Новоуральськ]]
| міські округи =
| міські поселення =
| сільські поселення =
| міста = 1
| смт =
| села = 4
| селища = 1
| адреса =
| вебсторінка  = http://adm-ngo.ru/
| голова РДА =
| голова району =
}}

'''Новоура́льський міський округ''' ({{lang-ru|Новоуральский городской округ}}) — адміністративна одиниця [[свердловська область|Свердловської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Адміністративний центр — місто [[Новоуральськ]].

== Населення ==
Населення міського округу становить 83783 особи ([[2018]]{{RUS-population|2018}}; 88308 у [[2010]]{{RUS-SVE-census}}, 98609 у [[2002]]{{RUS-census2002}}{{RUS-SVE-lingvarium}}).

== Склад ==
До складу міського округу входять 6 населених пунктів:
{| align="center" class="standard"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Єлані]], присілок
| align="right"| 60
| align="right"| 38
|-----
| [[мурзинка (Новоуральський міський округ)|Мурзинка]], селище
| align="right"| 144
| align="right"| 236
|-----
| [[Новоуральськ]], місто
| align="right"| 95414
| align="right"| 85522
|-----
| [[пальники (Новоуральський міський округ)|Пальники]], присілок
| align="right"| 293
| align="right"| 249
|-----
| [[починок (Новоуральський міський округ)|Починок]], присілок
| align="right"| 1302
| align="right"| 1067
|-----
| [[тарасково (Новоуральський міський округ)|Тарасково]], село
| align="right"| 1396
| align="right"| 1196
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{свердловська область}}
{{новоуральський міський округ}}

{{sverdl-obl-stub}}

[[Категорія:Міські округи Свердловської області]]
[[Категорія:Новоуральський міський округ]]

title: рос. Новоуральский городской округ

рос. Новоуральский городской округ: Розташування району

title: Основні дані

Суб'єкт Російської Федерації: Свердловська область

Населення (2018): 83783 особи

Густота населення: 199,01 осіб/км²

title: Населені пункти та поселення

Адміністративний центр: місто Новоуральськ

title: Влада


text:
# Меркава (кабала)
Меркава (Меркаба; івр. מֶרְכָּבָה, «колісниця») — термін використовується в баченні пророка Єзекиїля (ма'асе Меркава) (Єз. 1: 4-28), позначаючи «Божественну колісницю-трон», в яку запряжені чотири крилаті істоти — тетраморф, кожне з яких має чотири крила і чотири особи: людини, лева, тільця й орла.

## У Священних писаннях

### У Старому Завіті
... з середини його подоба чотирьох тварин, — а оце їхній вид: вони мали подобу був, як у людини; І кожна мала чотири обличчі, і кожного з них мала чотири крилі а ноги їх — ноги прямі, і ступні ніг їх — як ступня ноги у, і вони сяяли, як ніби блискуча мідь. І руки людські були під крилами їх, на чотирьох сторонах їхніх і мали свої обличчя та свої крила — у всіх чотирьох; Їхні крила прилягали одне до одного, в ході своїй вони не оберталися, а йшли кожне ходило просто наперед себе. А подоба їхнього — обличчя людини та обличчя лева мали вони четверо з правиці всіх їх чотирьох; а з лівого боку обличчя вола мали чотирьох і обличчя орла мали вони чотирьох. Їхні обличчя та їхні крила були розділені вгорі, але у кожного два крила прилягали одне до одного, а двоє закривали їхнє тіло. І йшли вони, кожне в ту сторону, просто перед себе; куди бажав дух ходити, туди і йшли; в ході своїй, не оберталися. А подоба тих істот була на вид вугілля з огню, на вигляд смолоскипів; [Вогонь] ходив між тваринами, і сяйво від вогню виходила блискавка з вогню. І тварини швидко рухалися туди і сюди, немов блискавка. <...> на землі при тих живих по одному колесі при чотирьох їхніх обличчях. Вид коліс та їхній — як вид топазу, й одна подоба їм чотирьох одне; і з вигляду їх та їхній виріб ніби колесо в колесі. Коли вони йшли, йшли на чотири свої боки, під час ходи не оберталися в. А їхні обіддя — високі та страшні; і їхнє обіддя чотирьох навколо було повне очей. І коли ходили ті живі істоти, ходили й ті колеса біля [них]; а коли ті істоти підіймалися з землі, підіймалися й ті колеса. <...> і у кожного були два крила, які покривали їх, у кожного двоє крил закривали їхнє тіло. І коли вони йшли, я чув шум їхніх крил, як шум великої води, як голос Всемогутнього, сильний шум, як би шум у військовому таборі; [А] коли вони ставали, опадали їхні крила.

## Традиційні перекази

### У єврейській традиції
Тема Меркава розвивається в деяких уривках з Талмуда (найвідоміший з них — розповідь про чотирьох мудреців, які увійшли в Пардесія і в так званій апокаліптичної літературі (Книга Еноха, Четверта книга Ездри), в якій важливу роль відіграє образ ангела Метатрона.

## У релігійної і окультних традиціях

### В іудаїзмі
Книжники Талмуда заборонили публічне тлумачення «ма'асе Меркава».
Містика Божественної колісниці є паралель гностицизму в єврейській езотеричної традиції, оскільки вона служила вченням єретичних єврейських сект періоду Танна (III ст.) І, особливо, III–IV ст.

### В кабалі
Стало однією з основ кабалістичній літературі, яка стала популярною під назвою «сіфрут ха-Меркава» ( `література колесніци`), або« сіфрут ха-хехалот »(` література чертогов`). На відміну від кабали, яка прагне до осягнення сутності Божества, центральною темою «сіфрут ха-Меркава» є бачення містиків (іордей Меркава), чия душа піднеслася до престолу Божої слави (кавод), візуальні аспекти Бога, що сидить на небесному престолі. Цією літературі притаманний описовий характер, а також специфічна термінологія, успадкована згодом каббалой, проте вона позбавлена такої характерної для кабали символіки.

## В філософії

### Маймонід
Третя частина «Путівника розгублених» Маймоніда починається з філософського тлумачення пророцтва Єзекіїля про «Божественної колісниці», в якому він вбачає опис земного світу, небесних сфер і інтелектів, — почав, яким сфери зобов'язані своїм рухом.

title: Меркава (кабала)

wikitext:
[[Файл:Ezekiel Nuremberg, 1702.jpg|thumb|350px]]
'''Меркава''' (Меркаба; івр. מֶרְכָּבָה, «<nowiki/>[[колісниця]]<nowiki/>») — [[термін]] використовується в баченні [[Пророк|пророка]] [[Єзекиїл|Єзекиїля]] (ма'асе Меркава) (Єз. 1: 4-28), позначаючи «Божественну колісницю-трон», в яку запряжені чотири крилаті істоти — [[тетраморф]], кожне з яких має чотири крила і чотири особи: людини, [[Лев|лева]], тільця й [[Орел|орла]].

== У Священних писаннях ==

=== У Старому Завіті ===
<blockquote>... з середини його подоба чотирьох тварин, — а оце їхній вид: вони мали подобу був, як у людини; І кожна мала чотири обличчі, і кожного з них мала чотири крилі а ноги їх — ноги прямі, і ступні ніг їх — як ступня ноги у, і вони сяяли, як ніби блискуча мідь. І руки людські були під крилами їх, на чотирьох сторонах їхніх і мали свої обличчя та свої крила — у всіх чотирьох; Їхні крила прилягали одне до одного, в ході своїй вони не оберталися, а йшли кожне ходило просто наперед себе. А подоба їхнього — обличчя людини та обличчя лева мали вони четверо з правиці всіх їх чотирьох; а з лівого боку обличчя вола мали чотирьох і обличчя орла мали вони чотирьох. Їхні обличчя та їхні крила були розділені вгорі, але у кожного два крила прилягали одне до одного, а двоє закривали їхнє тіло. І йшли вони, кожне в ту сторону, просто перед себе; куди бажав дух ходити, туди і йшли; в ході своїй, не оберталися. А подоба тих істот була на вид вугілля з огню, на вигляд смолоскипів; [Вогонь] ходив між тваринами, і сяйво від вогню виходила блискавка з вогню. І тварини швидко рухалися туди і сюди, немов блискавка. <...> на землі при тих живих по одному колесі при чотирьох їхніх обличчях. Вид коліс та їхній — як вид топазу, й одна подоба їм чотирьох одне; і з вигляду їх та їхній виріб ніби колесо в колесі. Коли вони йшли, йшли на чотири свої боки, під час ходи не оберталися в. А їхні обіддя — високі та страшні; і їхнє обіддя чотирьох навколо було повне очей. І коли ходили ті живі істоти, ходили й ті колеса біля [них]; а коли ті істоти підіймалися з землі, підіймалися й ті колеса. <...> і у кожного були два крила, які покривали їх, у кожного двоє крил закривали їхнє тіло. І коли вони йшли, я чув шум їхніх крил, як шум великої води, як голос Всемогутнього, сильний шум, як би шум у військовому таборі; [А] коли вони ставали, опадали їхні крила.</blockquote>

== Традиційні перекази ==

=== У єврейській традиції ===
Тема Меркава розвивається в деяких уривках з [[Талмуд|Талмуда]] (найвідоміший з них — розповідь про чотирьох [[Мудрець|мудреців]], які увійшли в Пардесія і в так званій апокаліптичної літературі ([[Книга Еноха]], Четверта книга Ездри), в якій важливу роль відіграє образ [[Ангел|ангела]] [[Метатрон|Метатрона]].

== У релігійної і окультних традиціях ==

=== В іудаїзмі ===
[[Книжники]] Талмуда заборонили публічне [[тлумачення]] «ма'асе Меркава».

[[Містика]] Божественної колісниці є паралель [[Гностицизм|гностицизму]] в [[Єврейська|єврейській]] езотеричної [[Традиція|традиції]], оскільки вона служила вченням єретичних єврейських сект періоду Танна (III ст.) І, особливо, III–IV ст.

=== В кабалі ===
Стало однією з основ кабалістичній [[Література|літературі]], яка стала популярною під назвою «сіфрут ха-Меркава» ( `література колесніци`), або« сіфрут ха-хехалот »(` література чертогов`). На відміну від кабали, яка прагне до осягнення сутності [[Божества]], центральною темою «сіфрут ха-Меркава» є бачення містиків (іордей Меркава), чия душа піднеслася до престолу Божої слави (кавод), візуальні [[Аспект|аспекти]] [[Бог|Бога]], що сидить на небесному [[Престол|престолі]]. Цією літературі притаманний описовий характер, а також специфічна [[термінологія]], успадкована згодом каббалой, проте вона позбавлена такої характерної для кабали [[Символіка|символіки]].

== В філософії ==

=== Маймонід ===
Третя частина «Путівника розгублених» Маймоніда починається з філософського тлумачення [[Пророцтво|пророцтва]] Єзекіїля про «Божественної колісниці», в якому він вбачає опис земного світу, небесних сфер і інтелектів, — почав, яким сфери зобов'язані своїм рухом.

== Посилання ==
* {{ВТ-ЕЭБЕ|Маасе-Меркаба}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Кабала]]


text:
# Суперкубок В'єтнаму з футболу 2023
Суперкубок В'єтнаму з футболу 2023  — 24-й розіграш турніру. Матч відбувся 6 жовтня 2023 року між чемпіоном В'єтнаму клубом Конган та володарем кубка В'єтнаму клубом Тханьхоа.
| Володар Суперкубка В'єтнаму 2023 |
| -------------------------------- |
|                                  |
| Конган Другий титул              |

## Матч

### Деталі
| 6 жовтня 2023 13:00 (EEST) |

| Конган       | 1:3      | Тханьхоа                      |
| ------------ | -------- | ----------------------------- |
| Маньйо 90+1' | Протокол | Густаво 45+4' Гордон 78', 81' |

| Хангдай, Ханой Глядачів: 7 000 Арбітр: Ман Хай Нгуєн |

title: Суперкубок В'єтнаму з футболу 2023

wikitext:
{{Картка:Футбольний матч
|назва             = Суперкубок В'єтнаму з футболу 2023
|логотип           =
|ширина            =
|підпис            =
|турнір            = [[Суперкубок В'єтнаму з футболу]]
|команда1          = [[Конган (футбольний клуб)|Конган]]
|команда1країна    =
|команда1рахунок   = 1
|команда2          = [[Тханьхоа (футбольний клуб)|Тханьхоа]]
|команда2країна    =
|команда2рахунок   = 3
|деталі            =
|дата              = 6 жовтня 2023
|стадіон           = [[Хангдай (стадіон)|Хангдай]]
|місто             = [[Ханой]]
|гравець_матчу1а   =
|арбітр            = [[Ман Хай Нгуєн]]
|глядачі           = 7 000
|погода            =
|попередній        = [[Суперкубок В'єтнаму з футболу 2022|2022]]
|наступний         = [[Суперкубок В'єтнаму з футболу 2024|2024]]
}}
'''Суперкубок В'єтнаму з футболу 2023'''  — 24-й розіграш турніру. Матч відбувся 6 жовтня 2023 року між [[Чемпіонат В'єтнаму з футболу 2023|чемпіоном В'єтнаму]] клубом [[Конган (футбольний клуб)|Конган]] та володарем [[Кубок В'єтнаму з футболу 2023|кубка В'єтнаму]] клубом [[Тханьхоа (футбольний клуб)|Тханьхоа]].

{| class="wikitable" style="text-align: center; margin: 0 auto;"
|-
! Володар Суперкубка В'єтнаму 2023
|-
|[[Файл:600px Arancione e Bianco.png|150пкс]]
|-
|'''[[Конган (футбольний клуб)|Конган]]'''
'''Другий титул'''
|}

== Матч ==
=== Деталі ===
{{footballbox
|date       = 6 жовтня 2023
|time       = 13:00 ([[Східноєвропейський літній час|EEST]])
|team1      = [[Конган (футбольний клуб)|Конган]]
|score      = 1:3
|report     = [https://www.transfermarkt.co.uk/spielbericht/index/spielbericht/4195642 Протокол]
|team2      = [[Тханьхоа (футбольний клуб)|Тханьхоа]]
|goals1 = [[Жоване Маньйо|Маньйо]] {{goal|90+1}}
|goals2 = [[Густаво (футболіст, 1995)|Густаво]] {{goal|45+4}}
[[Рімаріо Гордон|Гордон]] {{goal|78||81}}
|stadium    = [[Хангдай (стадіон)|Хангдай]], [[Ханой]]
|attendance = 7 000
|referee    = [[Ман Хай Нгуєн]]
}}

== Посилання ==
* [https://www.futbol24.com/national/Vietnam/Super-Cup/2023/ Матч на futbol24]
* [https://int.soccerway.com/matches/2023/10/06/vietnam/super-cup/cand/the-cong-viettel-ha-noi/4251764/ Матч на soccerway]
* [https://globalsportsarchive.com/match/soccer/2023-10-06/clb-cong-an-ha-noi-vs-clb-dong-a-thanh-hoa/3178744/ Матч на globalsportsarchive]

{{Сезони Суперкубку В'єтнаму з футболу}}
{{Азійський футбол 2023—2024}}

[[Категорія:Суперкубок В'єтнаму з футболу|2023]]
[[Категорія:2023 у футболі|В'єтнам]]
[[Категорія:Жовтень 2023]]
[[Категорія:2023 у в'єтнамському спорті]]

title: Суперкубок В'єтнаму з футболу 2023

Турнір: Суперкубок В'єтнаму з футболу

Конган: Тханьхоа

Дата: 6 жовтня 2023

Стадіон: Хангдай, Ханой

Арбітр: Ман Хай Нгуєн


text:
# Ендер Тураджи
Ендер Тураджи (тур. Önder Turacı, нар. 14 липня 1981, Льєж) — турецький і бельгійський футболіст, захисник клубу «Антальяспор». Виступав, зокрема, за клуб «Фенербахче», а також національну збірну Туреччини. Триразовий чемпіон Туреччини.

## Клубна кар'єра
Народився 14 липня 1981 року в місті Льєж. Вихованець юнацьких команд футбольних клубів Club Ligue і Tilleur Liegi.
У дорослому футболі дебютував 1998 року виступами за команду клубу «Стандард» (Льєж), в якій провів два сезони, взявши участь лише у 1 матчі чемпіонату.
Згодом з 2000 по 2004 рік грав у складі команд клубів «Візе», «Лув'єрроз» та «Стандард» (Льєж).
Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Фенербахче», до складу якого приєднався 2004 року. Відіграв за стамбульську команду наступні шість сезонів своєї ігрової кар'єри.
Протягом 2010–2014 років захищав кольори клубів «Кайсеріспор», «Гьозтепе», «Сариєр» та «Шанлиурфаспор».
До складу клубу «Антальяспор» приєднався 2014 року.

## Виступи за збірні
2001 року залучався до складу молодіжної збірної Бельгії. На молодіжному рівні зіграв у 12 офіційних матчах.
2004 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Туреччини. Наразі провів у формі головної команди країни 4 матчі.

## Титули і досягнення
- Чемпіон Туреччини (3):

«Фенербахче»: 2004-05, 2006-07, 2010-11
- Володар Суперкубка Туреччини (2):

«Фенербахче»: 2007, 2009

title: Ендер Тураджи

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Ендер Тураджи
| зображення = Önder Turacı.jpg
| підпис =
| повне-ім'я =
| місце-народження = [[Льєж]]
| країна-народження = [[Бельгія]]
| дата-народження = 14.7.1981
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 186 см
| вага = 79 кг
| поточний-клуб  =
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| номер  =
| юнацькі-роки = 1986–1995
1995-1998
| юнацькі-клуби =Club Ligue
Tilleur Liegi
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1998–2000 | {{Прапорець|BEL}} | [[Стандард (Льєж)|«Стандард» (Льєж)]] | 1 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2000 |{{оренда}} {{Прапорець|BEL}} | [[Візе (футбольний клуб)|«Візе»]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|2000–2002 |{{оренда}} {{Прапорець|BEL}} | «[[Лув'єрроз]]» | 49 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2002–2004 | {{Прапорець|BEL}} | [[Стандард (Льєж)|«Стандард» (Льєж)]] | 61 |3}}
{{Футболіст рядок 0|2004–2010 | {{Прапорець|TUR}} | «[[Фенербахче (футбольний клуб)|Фенербахче]]» | 108 |4}}
{{Футболіст рядок 1|2010–2011 | {{Прапорець|TUR}} | «[[Кайсеріспор]]» | 26 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2012 | {{Прапорець|TUR}} | «[[Гьозтепе (футбольний клуб)|Гьозтепе]]» | 15 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2013 | {{Прапорець|TUR}} | [[Сариєр (футбольний клуб)|«Сариєр»]] | 10 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2014 | {{Прапорець|TUR}} | «[[Шанлиурфаспор]]» | 10 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2014–2015 | {{Прапорець|TUR}} | «[[Антальяспор]]» | 0 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2001 | {{Прапорець|BEL}} | [[Молодіжна збірна Бельгії з футболу|Бельгія U-21]] | 12 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2004–2009 | {{Прапорець|TUR}} | [[збірна Туреччини з футболу|Туреччина]] | 4 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 21 листопада 2014
| збірна-поновлення = 21 листопада 2014
}}
'''Ендер Тураджи''' ({{lang-tr|Önder Turacı}}, {{н}} [[14 липня]] [[1981]], [[Льєж]]) — турецький і бельгійський [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|захисник]] клубу «[[Антальяспор]]». Виступав, зокрема, за клуб «[[Фенербахче (футбольний клуб)|Фенербахче]]», а також [[збірна Туреччини з футболу|національну збірну Туреччини]]. Триразовий [[Суперліга (Туреччина)|чемпіон Туреччини]].

== Клубна кар'єра ==

Народився [[14 липня]] [[1981]] року в місті [[Льєж]]. Вихованець юнацьких команд футбольних клубів Club Ligue і Tilleur Liegi.

У дорослому футболі дебютував [[1998 у футболі|1998]] року виступами за команду клубу [[Стандард (Льєж)|«Стандард» (Льєж)]], в якій провів два сезони, взявши участь лише у 1 матчі чемпіонату.

Згодом з 2000 по 2004 рік грав у складі команд клубів [[Візе (футбольний клуб)|«Візе»]], «[[Лув'єрроз]]» та [[Стандард (Льєж)|«Стандард» (Льєж)]].

Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «[[Фенербахче (футбольний клуб)|Фенербахче]]», до складу якого приєднався [[2004 у футболі|2004]] року. Відіграв за стамбульську команду наступні шість сезонів своєї ігрової кар'єри.

Протягом 2010–2014 років захищав кольори клубів «[[Кайсеріспор]]», «[[Гьозтепе (футбольний клуб)|Гьозтепе]]», [[Сариєр (футбольний клуб)|«Сариєр»]] та «[[Шанлиурфаспор]]».

До складу клубу «[[Антальяспор]]» приєднався [[2014 у футболі|2014]] року.

== Виступи за збірні ==

[[2001 у футболі|2001]] року залучався до складу [[Молодіжна збірна Бельгії з футболу|молодіжної збірної Бельгії]]. На молодіжному рівні зіграв у 12 офіційних матчах.

[[2004 у футболі|2004]] року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Туреччини з футболу|національної збірної Туреччини]]. Наразі провів у формі головної команди країни 4 матчі.

== Титули і досягнення ==

* [[Файл:Roundel flag of Turkey.svg|18пкс]] [[Суперліга (Туреччина)|Чемпіон Туреччини]] '''(3)''':
: «[[Фенербахче (футбольний клуб)|Фенербахче]]»: [[Чемпіонат Туреччини з футболу 2004—2005|2004-05]], [[Чемпіонат Туреччини з футболу 2006—2007|2006-07]], [[Чемпіонат Туреччини з футболу 2010—2011|2010-11]]
* Володар [[Суперкубок Туреччини з футболу|Суперкубка Туреччини]] '''(2)''':
: «[[Фенербахче (футбольний клуб)|Фенербахче]]»: [[Суперкубок Туреччини з футболу 2007|2007]], [[Суперкубок Туреччини з футболу 2009|2009]]

== Посилання ==
{{commonscat-inline|Önder Turacı}}
* [http://www.transfermarkt.it/it/-/aufeinenblick/spieler_13492|.html Профіль гравця на ''TransferMarkt'']{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-it}}, {{ref-de}}, {{ref-en}}
* [http://www.national-football-teams.com/player/8484/Oender_Turaci.html Статистика виступів на сайті ''national-football-teams.com''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141211074836/http://www.national-football-teams.com/player/8484/Oender_Turaci.html |date=11 грудня 2014 }} {{ref-en}}

{{Склад збірної Бельгії U21 на Молодіжному чемпіонаті Європи 2002}}
{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Тураджи Ендер}}
[[Категорія:Уродженці Льєжа]]
[[Категорія:Турецькі футболісти]]
[[Категорія:Бельгійські футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Бельгії з футболу]]
[[Категорія:Гравці збірної Туреччини з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Стандарда» (Льєж)]]
[[Категорія:Футболісти «Візе»]]
[[Категорія:Футболісти «Лув'єрроза»]]
[[Категорія:Футболісти «Фенербахче»]]
[[Категорія:Футболісти «Кайсеріспора»]]
[[Категорія:Футболісти «Гезтепе»]]
[[Категорія:Футболісти «Сариєра»]]
[[Категорія:Футболісти «Шанлиурфаспора»]]
[[Категорія:Футболісти «Антальяспора»]]

title: Особисті дані

Вага: 79 кг

Громадянство: Бельгія · Туреччина

Позиція: захисник

title: Юнацькі клуби

Club Ligue · Tilleur Liegi

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Стандард» (Льєж) · 1 · (0)

→ «Візе» · ? · (?)

→ «Лув'єрроз» · 49 · (2)

«Стандард» (Льєж) · 61 · (3)

«Фенербахче» · 108 · (4)

«Кайсеріспор» · 26 · (1)

«Гьозтепе» · 15 · (0)

«Сариєр» · 10 · (1)

«Шанлиурфаспор» · 10 · (2)

«Антальяспор» · 0 · (0)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Бельгія U-21 · 12 · (0)

Туреччина · 4 · (0)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 21 листопада 2014.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 21 листопада 2014.


text:
# Природний дар
Природний дар (англ. The Natural) — американська спортивна драма 1984 року.

## Сюжет
Рой Гоббс, провінційний хлопчина, з дитинства мріє грати в бейсбол професійно. Обігравши в суперечці знаменитого бейсболіста Веммера, Гоббс доводить, що в майбутньому його чекає успіх. Але нещасний випадок заважає йому почати кар'єру. І ось через 15 років Гоббс починає практично з нуля, тоді як в його віці зазвичай зі спорту вже йдуть. Рой починає грати за «Нью-йоркських Лицарів», команду, яка програє матч за матчем. Отримавши такий шанс, Рой Гоббс не упускає його і доводить всім, що він один з найвидатніших бейсболістів.

## У ролях
| Актор                 | Роль           |
| --------------------- | -------------- |
| Роберт Редфорд        | Рой Гоббс      |
| Роберт Дюваль         | Макс Мерсі     |
| Гленн Клоуз           | Айріс Гейнс    |
| Кім Бейсінгер         | Мемо Періс     |
| Вілфорд Брімлі        | Поп Фішер      |
| Барбара Герші         | Гаррієт Бірд   |
| Роберт Проскі         | суддя          |
| Річард Фарнсворт      | Ред Блоу       |
| Джо Дон Бейкер        | Веммер «Молот» |
| Джон Фіннеган         | Сем Сімпсон    |
| Алан Ф'юдж            | Ед Гоббс       |
| Пол Салліван молодший | молодий Рой    |

| Актор              | Роль          |
| ------------------ | ------------- |
| Рейчел Голл        | молода Айріс  |
| Роберт Річ III     | Тед Гоббс     |
| Майкл Медсен       | «Бумп» Бейлі  |
| Джон Ван Несс      | Джон Олсен    |
| Міккі Трінор       | «Док» Діззі   |
| Джордж Вілкош      | Боббі Савой   |
| Ентоні Дж. Феррара | тренер Вілсон |
| Філіп Манковські   | Генк Бенц     |
| Денні Айелло III   | Еміль ЛаДжонг |
| Джо Кастеллано     | Еллі Стаббс   |
| Майк Старр         | Бун           |
| Сем Грін           | Мерфі         |
| Даррен Макгевін    | Гас Сендс     |

title: Природний дар

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Природний дар
| оригінальна назва = The Natural
| плакат            =
| жанр              = [[драма (жанр)|драма]]
| режисер           = [[Баррі Левінсон]]
| продюсер          = [[Марк Джонсон]]
[[Філіп М. Брін]]
[[Роберт Ф. Коулсберрі]]
[[Роджер Таун]]
| сценарист         = [[Роджер Таун]]
[[Філ Дасенберрі]]
| на основі         = [[Бернард Маламуд]] (роман)
| актори            =
| композитор        = [[Ренді Ньюман]]
| оператор          = [[Калеб Дешанель]]
| художник          = [[Мел Борн]]
[[Анджело П. Грем]]
[[Глорія Грешам]]
[[Берні Поллак]]
[[Джон Свіні]]
[[Брюс Вайнтрауб]]
| монтаж            = [[Крістофер Холмс]]
[[Стю Ліндер]]
| кінокомпанія      = [[TriStar Pictures]]
Delphi II Productions
| дистриб’ютор      =
| тривалість        = 144 хв.
| мова              = англійська
| країна            = {{USA}}
| рік               = 1984
| дата виходу       =
| кошторис          = $28 000 000
| касові збори      = {{USA}} $47 951 979
| ідентифікатор     = 87781
| сайт              =
}}
'''Природний дар''' ({{lang-en|The Natural}}) — американська спортивна драма [[1984 у кіно|1984 року]].

== Сюжет ==
Рой Гоббс, провінційний хлопчина, з дитинства мріє грати в бейсбол професійно. Обігравши в суперечці знаменитого бейсболіста Веммера, Гоббс доводить, що в майбутньому його чекає успіх. Але нещасний випадок заважає йому почати кар'єру. І ось через 15 років Гоббс починає практично з нуля, тоді як в його віці зазвичай зі спорту вже йдуть. Рой починає грати за «Нью-йоркських Лицарів», команду, яка програє матч за матчем. Отримавши такий шанс, Рой Гоббс не упускає його і доводить всім, що він один з найвидатніших бейсболістів.

== У ролях ==
{{2|
{{ВРоляхВерх}}
{{ВРолях|[[Роберт Редфорд]]||Рой Гоббс}}
{{ВРолях|[[Роберт Дюваль]]||Макс Мерсі}}
{{ВРолях|[[Гленн Клоуз]]||Айріс Гейнс}}
{{ВРолях|[[Кім Бейсінгер]]||Мемо Періс}}
{{ВРолях|[[Вілфорд Брімлі]]||Поп Фішер}}
{{ВРолях|[[Барбара Герші]]||Гаррієт Бірд}}
{{ВРолях|[[Роберт Проскі]]||суддя}}
{{ВРолях|[[Річард Фарнсворт]]||Ред Блоу}}
{{ВРолях|[[Джо Дон Бейкер]]||Веммер «Молот»}}
{{ВРолях|[[Джон Фіннеган]]||Сем Сімпсон}}
{{ВРолях|[[Алан Ф'юдж]]||Ед Гоббс}}
{{ВРолях|Пол Салліван молодший||молодий Рой}}
{{ВРоляхНиз}}
|
{{ВРоляхВерх}}
{{ВРолях|Рейчел Голл||молода Айріс}}
{{ВРолях|Роберт Річ III||Тед Гоббс}}
{{ВРолях|[[Майкл Медсен]]||«Бумп» Бейлі}}
{{ВРолях|[[Джон Ван Несс]]||Джон Олсен}}
{{ВРолях|Міккі Трінор||«Док» Діззі}}
{{ВРолях|Джордж Вілкош||Боббі Савой}}
{{ВРолях|[[Ентоні Дж. Феррара]]||тренер Вілсон}}
{{ВРолях|[[Філіп Манковські]]||Генк Бенц}}
{{ВРолях|[[Денні Айелло III]]||Еміль ЛаДжонг}}
{{ВРолях|[[Джо Кастеллано]]||Еллі Стаббс}}
{{ВРолях|[[Майк Старр (актор)|Майк Старр]]||Бун}}
{{ВРолях|[[Сем Грін]]||Мерфі}}
{{ВРолях|[[Даррен Макгевін]]||Гас Сендс}}
{{ВРоляхНиз}}
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{IMDb title|87781}}
* {{Amg title|the-natural-v34607}}
{{бібліоінформація}}
{{Фільми Баррі Левінсона}}
{{ВП-портали|США|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми-драми США]]
[[Категорія:Фільми TriStar]]
[[Категорія:Фільми Баррі Левінсона]]
[[Категорія:Фільми США 1984]]
[[Категорія:Фільми про бейсбол]]
[[Категорія:Спортивні фільми США]]
[[Категорія:Спортивні драматичні фільми]]

title: The Natural

Жанр: драма

Режисер: Баррі Левінсон

Продюсер: Марк Джонсон · Філіп М. Брін · Роберт Ф. Коулсберрі · Роджер Таун

Сценарист: Роджер Таун · Філ Дасенберрі

На основі: Бернард Маламуд (роман)

У головних · ролях: Роберт Редфорд[…], Роберт Дюваль, Ґленн Клоуз, Кім Бейсінґер[…], Вілфорд Брімлі, Robert Proskyd, Барбара Герші, Річард Фарнсворт, Майкл Медсен, Джо Дон Бейкерd, Alan Fudged, Даррен Макгевін, Майк Старр і Jon Van Nessd

Оператор: Калеб Дешанель

Композитор: Ренді Ньюман

Монтаж: Крістофер Холмс · Стю Ліндер

Художник: Мел Борн · Анджело П. Грем · Глорія Грешам · Берні Поллак · Джон Свіні · Брюс Вайнтрауб

Кінокомпанія: TriStar Pictures · Delphi II Productions

Дистриб'ютор: TriStar Pictures і Netflix

Мова: англійська

Країна: США


text:
# Серджіо Сантаріні
Серджіо Сантаріні (італ. Sergio Santarini, нар. 10 вересня 1947, Ріміні) — італійський футболіст, що грав на позиції ліберо. По завершенні ігрової кар'єри — тренер.
Більшу частину кар'єри провів у «Ромі», з якою став триразовим володарем Кубка Італії і у 2015 році був включений до Зали слави клубу. Також провів два матчі за національну збірну Італії.

## Клубна кар'єра
Народився 10 вересня 1947 року в місті Ріміні. Вихованець футбольної школи клубу «Ріміні». 1963 року у шістнадцять років дебютував за першу команду, що грала у Серії С, під керівництвом Ромоло Біццотто. В перший рік Сантаріні провів лише три гри, проте з наступного року став частіше залучатись до матчів і за чотири сезони взяв участь у 76 матчах чемпіонату.
1967 року за 90 мільйонів лір перейшов у клуб вищого дивізіону «Інтернаціонале». У Серії А Сантаріні дебютував 5 листопада в матчі проти «Болоньї» (1:0), але стабільне місце в стартовому складі в сезоні 1967/68 не мав, з'явившись на полі лише в 14 матчах чемпіонату. Тим не менш, коли по закінченні сезону головний тренер міланців Еленіо Еррера перейшов на роботу у «Рому», він з собою забрав Сантаріні і його родича та партнера по «Інтеру» Альдо Бета. Обидва захисника на багато років утворили найсильніший і непрохідний захисний дует у столичному клубі.
Сантаріні дебютував за новий клуб в програному матчі з «Фіорентиною» (1:2), але вже після восьми проведених матчів нового сезону тренер «вовків» вирішив зробити Серджіо основним. Еррера зважився посадити на лаву запасних Джакомо Лозі, одного з вікових та найдосвідченіших гравців «джаллороссі» того часу, сміливо зробивши ставку на молодого Серджіо. Молодий захисник скористався наданою можливістю і ветеран Лозі більше не зіграв жодного матчу за римлян. Фанати протестували проти рішення Еррери, твердячи, що Джакомо, борючись в безлічі незабутніх поєдинків, став серцем «Роми» і не заслуговує такого до себе ставлення.
«Санта» — саме таке прізвисько закріпилося за ним на поле — був ліберо сучасного типу, який був здатний відвести будь-яку небезпеку від штрафного майданчика «Роми». Першим великим успіхом «Санти» стала перемога в Кубку Італії в 1969 році, а в наступному році Серджіо взяв участь у триматчевому протистоянні в півфіналі Кубка володарів кубків з польським «Гурником». Усі три матчі закінчились внічию і до фіналу римську команду не пустив лише жереб. У сезоні 1974/75 Сантаріні здобув з «вовками» третє місце в Серії А, яке не підкорялося «Ромі» аж двадцять років. Тренером тієї «Роми» був легендарний Нільс Лідгольм.
Роком пізніше, після того, як команду залишив Франко Кордова, саме «Санта» одягнув на себе капітанську пов'язку. В лінії оборони столичної команди Серджіо давно вже був беззаперечним лідером. В ролі капітана «Роми» він провів 150 матчів, а в період 1975—1978 років Сантареллі не пропустив жодної гри свого клубу. У 1979 році, після дворічної перерви на тренерську лаву столичного клубу повернувся Лідгольм. Однак нові ідеї тренера передбачили гру оборони тільки в лінію. Таким чином Серджіо став запасним гравцем. Він ще виграв з «Ромою» два Кубка Італії (1980, 1981), а також титул віце-чемпіона Італії в сезоні 1980/81. Після 13-ти сезонів в клубі, один з кращих захисників в його історії був проданий «Катандзаро», де виступав протягом 1981—1983 років, після чого завершив професійну ігрову кар'єру. В цілому за «Рому» Серджіо провів 429 матчів (344 у Серії А, 70 в Кубку Італії і 15 в єврокубках), забив 7 голів (шість в Серії і один в Кубку Італії).

## Виступи за збірні
Залучався до складу молодіжної збірної Італії. На молодіжному рівні зіграв у 8 офіційних матчах.
20 листопада 1971 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Італії у відбірковій грі на чемпіонат Європи 1972 року. У цьому матчі італійці грали експериментальним складом і Серджіо грав у парі зі своїм одноклубником по «Ромі» Альдо Бетом на «Стадіо Олімпіко» і забив гол в свої ворота. Після цього Сантаріні тривалий час за збірну більше не грав і лише 29 грудня 1974 року з'явився у формі збірної в товариській грі з болгарами, після чого за збірну більше не виступав.

## Кар'єра тренера
Розпочав тренерську кар'єру відразу ж по завершенні кар'єри гравця, 1983 року, очоливши тренерський штаб клубу «Альмас Рома» з Серії D.
1984 року замінив Ромео Бенетті на посаді тренера молодіжної команди «Роми» і став з командою фіналістом Турніру Віареджо, поступившись в фіналі молоді «Торіно». Його робота на цій посаді сподобалася тодішньому тренеру «вовків» Свену-Йорану Ерікссону і в зробив Серджіо своїм асистентом.
1985 року Сантаріні очолив клуб Серії С1 «Ріміні», з яким працював невдало і ледь не вилетів у нижчий дивізіон, тому повернувся назад в клуб «Альмас Рома».
1987 року Ерікссон очолив «Фіорентину» і запросив у свій штаб Сантаріні на посаду технічного директора, де він і пропрацював до звільнення шведа у 1989 році. Згодом у 1992–1996 роках на цій самій посаді з Ерікссоном працював у клубі «Сампдорія». В перерві між роботою зі шведським фахівцем у 1990–1991 роках був головним тренером клубу Серії С2 «Вігор Ламеції».
В сезоні 1996/97 Серджіо був асистентом головного тренера «Роми» Карлоса Б'янкі, але невдала гра в Серії А, безперервні сварки, нерозуміння між гравцями і тренерським штабом змусили Сантареллі покинути свій пост і назавжди залишити команду.
У березні 1998 року очолив клуб Серії В «Равенна», зайнявши з нею у тому сезоні 14 місце, а в наступному — десяте. У наступному сезоні попрацював у Серії С1 з «Моденою», після чого на сезон 2000/01 повернувся в «Равенну», головним тренером якої був протягом перших десяти турів.
| Дата       | Місто | Господарі | Результат | Гості    | Турнір            | Голи | Примітки |
| ---------- | ----- | --------- | --------- | -------- | ----------------- | ---- | -------- |
| 20/11/1971 | Рим   | Італія    | 2 – 2     | Австрія  | Відбір до ЧЄ 1972 | -    |          |
| 29/12/1974 | Генуя | Італія    | 0 – 0     | Болгарія | товариський матч  | -    |          |
| Усього     |       | Матчів    | 2         |          | Голів             | -    |          |

## Титули і досягнення

### Як гравця
- Володар Кубка Італії (3):

«Рома»: 1968–69, 1979–80, 1980–81
- Чемпіон Європи (U-18): 1966

### Як тренера
- Володар Кубка Італії (1):

«Сампдорія»: 1993–94

title: Серджіо Сантаріні

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Серджіо Сантаріні
| зображення = Sergio Santarini - AS Roma 1971 summer jersey.jpg
| підпис = Серджіо Сантаріні у 1971 році
| повне-ім'я =
| місце-народження = [[Ріміні]]
| країна-народження = [[Італія]]
| дата-народження = 10.9.1947
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| позиція = [[Ліберо (футбол)|ліберо]]
| юнацькі-роки = ?
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|ITA}} [[Ріміні (футбольний клуб)|«Ріміні»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1963–1967 | {{Прапорець|ITA}} | [[Ріміні (футбольний клуб)|«Ріміні»]] | 76 |3}}
{{Футболіст рядок 1|1967–1968 | {{Прапорець|ITA}} | [[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Інтернаціонале»]] | 14 |0}}
{{Футболіст рядок 0|1968–1981 | {{Прапорець|ITA}} | [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]] | 344 |5}}
{{Футболіст рядок 1|1981–1983 | {{Прапорець|ITA}} | [[Катандзаро (футбольний клуб)|«Катандзаро»]] | 48 |1}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|? | {{Прапорець|ITA}} | [[Молодіжна збірна Італії з футболу|Італія U-21]] | 8 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1971–1974 | {{Прапорець|ITA}} | [[збірна Італії з футболу|Італія]] | 2 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1983–1984 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Альмас Рома]]»}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1984–1985 | {{Прапорець|ITA}} | [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]|(мол.)}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1985–1986 | {{Прапорець|ITA}} | [[Ріміні (футбольний клуб)|«Ріміні»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1986–1987 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Альмас Рома]]»}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1987–1989 | {{Прапорець|ITA}} | [[Фіорентина (футбольний клуб)|«Фіорентина»]]|(техдир.)}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1990–1991 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Вігор Ламеція]]»}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1992–1996 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Сампдорія]]»|(техдир.)}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1996–1997 | {{Прапорець|ITA}} | [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]|(помічник)}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1998–1999 | {{Прапорець|ITA}} | [[Равенна (футбольний клуб)|«Равенна»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1999–2000 | {{Прапорець|ITA}} | [[Модена (футбольний клуб)|«Модена»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2000 | {{Прапорець|ITA}} | [[Равенна (футбольний клуб)|«Равенна»]]}}
{{Футбольний тренер кінець}}
}}
'''Серджіо Сантаріні''' ({{lang-it|Sergio Santarini}}, {{нар}} [[10 вересня]] [[1947]], [[Ріміні]]) — італійський [[футболіст]], що грав на позиції [[Ліберо (футбол)|ліберо]]. По завершенні ігрової кар'єри — [[Футбольний тренер|тренер]].

Більшу частину кар'єри провів у [[Рома (футбольний клуб)|«Ромі»]], з якою став триразовим володарем [[Кубок Італії з футболу|Кубка Італії]] і у 2015 році був включений до Зали слави клубу<ref>[http://www.asroma.it/it/notizie/hall_of_fame_2015_ecco_i_calciatori_eletti/]</ref>. Також провів два матчі за [[збірна Італії з футболу|національну збірну Італії]].

== Клубна кар'єра ==
Народився [[10 вересня]] [[1947]] року в місті [[Ріміні]]. Вихованець футбольної школи клубу [[Ріміні (футбольний клуб)|«Ріміні»]]. 1963 року у шістнадцять років дебютував за першу команду, що грала у Серії С, під керівництвом [[Ромоло Біццотто]]<ref name=rn>[http://www.chiamamicitta.net/6/4197/notizie/RIMINI/Pirroni_Enzo/articolo/Il_signore_dellarea_di_rigore.html Il signore dell'area di rigore] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305044552/http://www.chiamamicitta.net/6/4197/notizie/RIMINI/Pirroni_Enzo/articolo/Il_signore_dellarea_di_rigore.html |date=5 березня 2016 }} chiamamicitta.net</ref>. В перший рік Сантаріні провів лише три гри<ref name=rn/>, проте з наступного року став частіше залучатись до матчів і за чотири сезони взяв участь у 76 матчах чемпіонату<ref name=rn/>.

1967 року за 90 мільйонів лір перейшов у клуб вищого дивізіону [[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Інтернаціонале»]]<ref name=int>[http://www.storiedicalcio.altervista.org/santarini_aprile_78.html Sergio Santarini, il cervello di Roma] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305072212/http://www.storiedicalcio.altervista.org/santarini_aprile_78.html |date=5 березня 2016 }} storiedicalcio.altervista.org</ref>. У Серії А Сантаріні дебютував 5 листопада в матчі проти «Болоньї» (1:0), але стабільне місце в стартовому складі в сезоні 1967/68 не мав, з'явившись на полі лише в 14 матчах чемпіонату. Тим не менш, коли по закінченні сезону головний тренер міланців [[Еленіо Еррера]] перейшов на роботу у [[Рома (футбольний клуб)|«Рому»]], він з собою забрав Сантаріні і його родича та партнера по «Інтеру» [[Альдо Бет]]а<ref name=enc/>. Обидва захисника на багато років утворили найсильніший і непрохідний захисний дует у столичному клубі.

Сантаріні дебютував за новий клуб в програному матчі з [[Фіорентина|«Фіорентиною»]] (1:2), але вже після восьми проведених матчів нового сезону тренер «вовків» вирішив зробити Серджіо основним. Еррера зважився посадити на лаву запасних [[Джакомо Лозі]], одного з вікових та найдосвідченіших гравців «джаллороссі» того часу, сміливо зробивши ставку на молодого Серджіо<ref name=int/><ref name=rm>[http://www.laroma24.it/archivio/2694/sergio-santarini-capitano-dal-1976-al-1980.html Sergio Santarini: capitano dal 1976 al 1980] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180115001331/http://www.laroma24.it/archivio/2694/sergio-santarini-capitano-dal-1976-al-1980.html |date=15 січня 2018 }} laroma24.it</ref>. Молодий захисник скористався наданою можливістю і ветеран Лозі більше не зіграв жодного матчу за римлян. Фанати протестували проти рішення Еррери, твердячи, що Джакомо, борючись в безлічі незабутніх поєдинків, став серцем «Роми» і не заслуговує такого до себе ставлення.

«Санта» — саме таке прізвисько закріпилося за ним на поле — був [[Ліберо (футбол)|ліберо]] сучасного типу, який був здатний відвести будь-яку небезпеку від штрафного майданчика «Роми»<ref name=enc>{{Cite web |url=http://www.enciclopediadelcalcio.it/Santarini.html |title=Profilo su Enciclopediadelcalcio.it |accessdate=14 січня 2018 |archive-date=8 жовтня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171008024043/http://www.enciclopediadelcalcio.it/Santarini.html }}</ref>. Першим великим успіхом «Санти» стала перемога в Кубку Італії в 1969 році<ref name=rn/>, а в наступному році Серджіо взяв участь у триматчевому протистоянні в півфіналі [[Кубок володарів кубків 1969—1970|Кубка володарів кубків]] з польським [[Гурник (Забже)|«Гурником»]]. Усі три матчі закінчились внічию і до фіналу римську команду не пустив лише жереб. У сезоні 1974/75 Сантаріні здобув з «вовками» третє місце в Серії А, яке не підкорялося «Ромі» аж двадцять років. Тренером тієї «Роми» був легендарний [[Нільс Лідгольм]].

Роком пізніше, після того, як команду залишив [[Франко Кордова]], саме «Санта» одягнув на себе капітанську пов'язку<ref name=rm/>. В лінії оборони столичної команди Серджіо давно вже був беззаперечним лідером. В ролі капітана «Роми» він провів 150 матчів, а в період 1975—1978 років Сантареллі не пропустив жодної гри свого клубу. У 1979 році, після дворічної перерви на тренерську лаву столичного клубу повернувся Лідгольм. Однак нові ідеї тренера передбачили гру оборони тільки в лінію. Таким чином Серджіо став запасним гравцем. Він ще виграв з «Ромою» два Кубка Італії (1980, 1981), а також титул віце-чемпіона Італії в сезоні 1980/81. Після 13-ти сезонів в клубі, один з кращих захисників в його історії був проданий [[Катандзаро (футбольний клуб)|«Катандзаро»]]<ref name=rm/>, де виступав протягом 1981—1983 років, після чого завершив професійну ігрову кар'єру<ref name=rm/>. В цілому за «Рому» Серджіо провів 429 матчів (344 у Серії А<ref name=rn/>, 70 в Кубку Італії і 15 в єврокубках), забив 7 голів (шість в Серії і один в Кубку Італії).

== Виступи за збірні ==
Залучався до складу [[Молодіжна збірна Італії з футболу|молодіжної збірної Італії]]. На молодіжному рівні зіграв у 8 офіційних матчах.

20 листопада 1971 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Італії з футболу|національної збірної Італії]] у [[Чемпіонат Європи з футболу 1972 (кваліфікаційний раунд)|відбірковій грі на чемпіонат Європи 1972 року]]. У цьому матчі італійці грали експериментальним складом і Серджіо грав у парі зі своїм одноклубником по «Ромі» [[Альдо Бет]]ом на [[Олімпійський стадіон (Рим)|«Стадіо Олімпіко»]]<ref name=int/> і забив гол в свої ворота<ref name=enc/><ref name=rn/>. Після цього Сантаріні тривалий час за збірну більше не грав і лише 29 грудня 1974 року з'явився у формі збірної в товариській грі з болгарами<ref name=int/>, після чого за збірну більше не виступав.

== Кар'єра тренера ==
Розпочав тренерську кар'єру відразу ж по завершенні кар'єри гравця, 1983 року, очоливши тренерський штаб клубу «[[Альмас Рома]]» з Серії D<ref>[http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1984/06/10/catuzzi-dice-no-alla-roma-viola-cerca.html CATUZZI DICE NO ALLA ROMA? VIOLA CERCA CAPELLO] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180114184850/http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1984/06/10/catuzzi-dice-no-alla-roma-viola-cerca.html |date=14 січня 2018 }} ''La Repubblica'', 10 giugno 1984, pag.35</ref>.

1984 року замінив [[Ромео Бенетті]] на посаді тренера молодіжної команди «Роми» і став з командою фіналістом [[Турнір Віареджо|Турніру Віареджо]], поступившись в фіналі молоді «[[Торіно]]»<ref>[http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1985/02/19/viareggio-comi-regala-la-vittoria-ai-granata.html 'VIAREGGIO' COMI REGALA LA VITTORIA AI GRANATA] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180114184925/http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1985/02/19/viareggio-comi-regala-la-vittoria-ai-granata.html |date=14 січня 2018 }} ''La Repubblica'', 19 febbraio 1985, pag.25</ref>. Його робота на цій посаді сподобалася тодішньому тренеру «вовків» [[Свен-Йоран Ерікссон|Свену-Йорану Ерікссону]] і в зробив Серджіо своїм асистентом.

1985 року Сантаріні очолив клуб Серії С1 [[Ріміні (футбольний клуб)|«Ріміні»]]<ref>[http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1986/02/20/rimini-inverno-una-citta-fatta.html RIMINI D'INVERNO È UNA CITTA' FATTA A SQUADRE] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170517163935/http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1986/02/20/rimini-inverno-una-citta-fatta.html |date=17 травня 2017 }} ''La Repubblica'', 20 febbraio 1986, pag.19</ref>, з яким працював невдало і ледь не вилетів у нижчий дивізіон, тому повернувся назад в клуб «[[Альмас Рома]]».

1987 року [[Свен-Йоран Ерікссон|Ерікссон]] очолив [[Фіорентина (футбольний клуб)|«Фіорентину»]] і запросив у свій штаб Сантаріні на посаду технічного директора<ref>[http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1987/06/10/strane-manovre-intorno-zenga.htm STRANE MANOVRE INTORNO A ZENGA] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180114184905/http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1987/06/10/strane-manovre-intorno-zenga.htm |date=14 січня 2018 }} ''La Repubblica'', 10 giugno 1987, pag.34</ref>, де він і пропрацював до звільнення шведа у 1989 році. Згодом у 1992–1996 роках на цій самій посаді з Ерікссоном працював у клубі «[[Сампдорія]]»<ref name=rep>[http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1997/04/09/bianchi-ringrazio-tifosi.html BIANCHI: 'RINGRAZIO I TIFOSI ... '] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170517191310/http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1997/04/09/bianchi-ringrazio-tifosi.html |date=17 травня 2017 }} ''La Repubblica'', 9 aprile 1997</ref>. В перерві між роботою зі шведським фахівцем у 1990–1991 роках був головним тренером клубу Серії С2 «Вігор Ламеції»<ref>''Almanacco illustrato del calcio 1992'', ed.Panini, pag.327</ref>.

В сезоні 1996/97 Серджіо був асистентом головного тренера [[Рома (футбольний клуб)|«Роми»]] [[Карлос Б'янкі|Карлоса Б'янкі]]<ref name=rep/>, але невдала гра в Серії А, безперервні сварки, нерозуміння між гравцями і тренерським штабом змусили Сантареллі покинути свій пост і назавжди залишити команду.

У березні 1998 року очолив клуб Серії В [[Равенна (футбольний клуб)|«Равенна»]]<ref>[http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1998/03/05/marocchi-altri-18-squalificati-in-serie.html Marocchi e altri 18 squalificati in serie A] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170517191324/http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1998/03/05/marocchi-altri-18-squalificati-in-serie.html |date=17 травня 2017 }} ''La Repubblica'', 5 marzo 1998, pag.50</ref>, зайнявши з нею у тому сезоні 14 місце<ref>[http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1998/07/09/si-muove-la-juve-bloccato-jardel.html Si muove la Juve bloccato Jardel] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170517171531/http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1998/07/09/si-muove-la-juve-bloccato-jardel.html |date=17 травня 2017 }} ''La Repubblica'', 9 luglio 1998, pag.50</ref>, а в наступному — десяте. У наступному сезоні попрацював у Серії С1 з [[Модена (футбольний клуб)|«Моденою»]]<ref>[http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1999/06/17/notizie-di-sport.html NOTIZIE DI SPORT] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180114184850/http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/1999/06/17/notizie-di-sport.html |date=14 січня 2018 }} ''La Repubblica'', 17 giugno 1999, pag.49</ref>, після чого на сезон 2000/01 повернувся в «Равенну», головним тренером якої був протягом перших десяти турів<ref>[http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/2001/03/31/ravenna-quando-il-calcio-fa-crac-debiti.html Ravenna, quando il calcio fa crac debiti, disagi e stipendi fantasma] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140221200802/http://ricerca.repubblica.it/repubblica/archivio/repubblica/2001/03/31/ravenna-quando-il-calcio-fa-crac-debiti.html |date=21 лютого 2014 }} ''La Repubblica'', 31 marzo 2001, pag.54</ref>.

== Статистика виступів ==

=== Статистика клубних виступів ===
{| class="wikitable" style="font-size:90%;width:50%;text-align:center;"
|-
!rowspan="2"|Сезон
!rowspan="2"|Команда
!colspan="3"|Чемпіонат
|-
!Ліга
!Ігор
!Голів
|-
|1963–64
|rowspan="4"|{{прапорець|ITA}} [[Ріміні (футбольний клуб)|«Ріміні»]]
|[[Серія C 1963–64|C]]||3||0
|-
|1964–65
|[[Серія C 1964–65|C]]||14||0
|-
|1965–66
|[[Серія C 1965–66|C]]||29||1
|-
|1966–67
|[[Серія C 1966–67|C]]||30||2
|-
|1967–68
|{{прапорець|ITA}} [[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Інтернаціонале»]]
|[[Італійська Серія A 1967–1968|A]]||14||0
|-
|1968–69
|rowspan="13"|{{прапорець|ITA}} [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]
|[[Італійська Серія A 1968–1969|A]]||29||1
|-
| 1969–70
|[[Італійська Серія A 1969–1970|A]]||30||0
|-
| 1970–71
|[[Італійська Серія A 1970–1971|A]]||28||0
|-
| 1971–72
|[[Італійська Серія A 1971–1972|A]]||30||1
|-
| 1972–73
|[[Італійська Серія A 1972–1973|A]]||25||1
|-
| 1973–74
|[[Італійська Серія A 1973–1974|A]]||28||0
|-
| 1974–75
|[[Італійська Серія A 1974–1975|A]]||29||0
|-
| 1975–76
|[[Італійська Серія A 1975–1976|A]]||30||0
|-
| 1976–77
|[[Італійська Серія A 1976–1977|A]]||30||0
|-
| 1977–78
|[[Італійська Серія A 1977–1978|A]]||30||1
|-
| 1978–79
|[[Італійська Серія A 1978–1979|A]]||24||0
|-
| 1979–80
|[[Італійська Серія A 1979–1980|A]]||24||1
|-
| 1980–81
|[[Італійська Серія A 1980–1981|A]]||7||0
|-
| 1981–82
|rowspan="2"|{{прапорець|ITA}} [[Катандзаро (футбольний клуб)|«Катандзаро»]]
|[[Італійська Серія A 1981–1982|A]]||30||1
|-
| 1982–83
|[[Італійська Серія A 1982–1983|A]]||18||0
|}

=== Статистика виступів за збірну ===
{{Матчі за збірну початок|ITA}}
{{Матчі за збірну|20/11/1971|Рим|ITA|2|2|AUT||ВідбірЧЄ|1972}}
{{Матчі за збірну|29/12/1974|Генуя|ITA|0|0|BUL||Тов}}
{{Матчі за збірну кінець|2|-}}

== Титули і досягнення ==

=== Як гравця ===
* [[Файл:Coccarda Coppa Italia.svg|20пкс]] Володар [[Кубок Італії з футболу|Кубка Італії]] '''(3)''':
: [[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]: [[Кубок Італії з футболу 1968—1969|1968–69]], [[Кубок Італії з футболу 1979—1980|1979–80]], [[Кубок Італії з футболу 1980—1981|1980–81]]
* [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-19)|Чемпіон Європи (U-18)]]: [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-18) 1966|1966]]

=== Як тренера ===
* [[Файл:Coccarda Coppa Italia.svg|20пкс]] Володар [[Кубок Італії з футболу|Кубка Італії]] '''(1)''':
: «[[Сампдорія]]»: [[Кубок Італії з футболу 1993—1994|1993–94]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{NFT player}}
* [http://www.figc.it/nazionali/DettaglioConvocato?codiceConvocato=946&squadra=1 Статистика виступів за збірну на сайті Федерації футболу Італії.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180114184746/http://www.figc.it/nazionali/DettaglioConvocato?codiceConvocato=946&squadra=1 |date=14 січня 2018 }} {{ref-it}}
* [http://www.enciclopediadelcalcio.it/Santarini.html Дані про гравця в «Енциклопедії футболу».] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171008024043/http://www.enciclopediadelcalcio.it/Santarini.html |date=8 жовтня 2017 }} {{ref-it}}
{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Сантаріні, Серджіо}}
[[Категорія:Італійські футболісти]]
[[Категорія:Італійські футбольні тренери]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Італії з футболу]]
[[Категорія:Гравці збірної Італії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Ріміні»]]
[[Категорія:Футболісти «Інтернаціонале»]]
[[Категорія:Футболісти «Роми»]]
[[Категорія:Футболісти «Катандзаро»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Рома»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Ріміні»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Фіорентина»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Сампдорія»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Равенна»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Модена»]]

title: Особисті дані

Народження: 10 вересня 1947 (77 років)

Громадянство: Італія

Позиція: ліберо

title: Юнацькі клуби

«Ріміні»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Ріміні» · 76 · (3)

«Інтернаціонале» · 14 · (0)

«Рома» · 344 · (5)

«Катандзаро» · 48 · (1)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Італія U-21 · 8 · (0)

Італія · 2 · (0)

title: Тренерська діяльність**

Роки: Команда · Посада

«Альмас Рома»

«Рома» · (мол.)

«Ріміні»

«Альмас Рома»

«Фіорентина» · (техдир.)

«Вігор Ламеція»

«Сампдорія» · (техдир.)

«Рома» · (помічник)

«Равенна»

«Модена»

«Равенна»

Тренерська діяльність**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Тренерська діяльність**: ** Тільки на посаді головного тренера.