text:
# 22-й піхотний полк крайової оборони (Австро-Угорщина)
22-й Чернівецький піхотний полк крайової оборони Австро-Угорщини (нім. K.K. Landwehr-Infanterieregiment Czernowitz Nr.22) — піхотний полк імператорсько-королівської крайової (територіальної) оборони у м. Чернівці

## Історія полку
Регіон поповнення полку м.Чернівці та Коломия
Дата заснування: 1889 рік
Місце базування: Чернівці
Полкові кольори: трава (grasgrün), срібні ґудзики з номером полку.
У 1889 р. складався з 4 батальйонів: Радауц № 75 (Bukowinisches Landwehr Bataillon Radautz Nr. 75) - 1872 р.,  Кіцмань № 76 (Bukowinisches Landwehr Bataillon Kotzmann Nr. 76) - 1869 р., Чернівці № 77 (Bukowinisches Landwehr Bataillon Czernowitz Nr. 77) - 1869 р., Сучава № 78 (Bukowinisches Landwehr Bataillon Suczawa Nr. 78) - 1869 р.З 1 жовтня 1898 р. батальйон Сучава №78 був відокремлений і приєднаний до 36-го полку крайової оборони в Коломиї, як 2-й батальйон.
Склад полку згідно реєстрів, у липні 1914 р. складав: 54% - румунів, 27% - русинів  . Чисельність полку крайової оборони (ландверу) у мирний час - 1439 осіб, а за штатом воєнного часу становила - 3648 осіб.
У 1903-1914 роках штаб полку та 1, 2, 4-й батальйони розміщувалися у Чернівцях, тоді як 3-й батальйон знаходився у Радівцях на півдні Буковини.
У серпні 1914 року полк входив до складу 86-ї піхотної бригади ОК, що належала до 43-ї піхотної дивізії ОК (ІІІ корпус)  .
Під час Першої світової війни полк брав участь у боях з росіянами у грудні 1914 р. у Галичині.
1 листопада 1918 відбулось таємне засідання українських офіцерів, де обговорювали об'єднання частин 41-го полку піхоти та 22-го полку крайової оборони; роззброєння чужих вояків та офіцерів; захоплення залізниці, складів та ключових точок в місті; а також встановлення влади Української Національної Ради. Проте 2 листопада полк був розпущений офіцерським корпусом (здебільшого неукраїнського походження), якраз напередодні Буковинського віча.

## Вояки полку
Командири полку
- Полковник Йоганн Лаврик (1903-1908)
- Полковник Лотар Ріттер фон Дорнфельд (1909-1910)
- Полковник Конрад Кріш (1911-1913)
- Полковник Алоїс Геттль (1914)

Офіцери штабу:
- Підполковник Альфред Ферстер,
- Підполковник Фелікс Шепарович,
- Підполковник Ігініо Кастельпієтра
- Підполковник Альфред Шквара.
- Майор Франц Тьєррі
- Майор Рудольф Діхтль

Офіцери
- капітан (сотник) Орест Драґан - керівник відділу скорострілів, учасник подій із встановлення української влади на Буковині

- лейтенант Єжи Місінський
- штатний лікар Юзеф Крисаковський

wikitext:
{{Infobox Military Unit|unit_name=Піхотний полк крайової оборони Чернівці №22|image=K.u.K. Landwehr nach 1900.jpg|country=Австро-Угорщина|dates=[[1701]]— [[1918]]|branch=[[Файл:Fictitious "War flag" of Austria-Hungary.svg|25px|Vojna zastava Avstro-ogrske monarhije]] [[Збройні сили Австро-Угорщини]]|type=Піхота|specialization=Крайова оборона|size=[[Полк]]|command_structure=86 бригади, 43-ї піхотної дивізії, 3-го корпусу|colors=|battles=|patron=|mascot=|identification_symbol=}}'''22-й Чернівецький піхотний полк крайової оборони Австро-Угорщини''' ''({{lang-de|K.K. Landwehr-Infanterieregiment Czernowitz Nr.22}}) ''— [[Піхота|піхотний полк]] імператорсько-королівської крайової (територіальної) оборони у м. Чернівці

== Історія полку ==
Регіон поповнення полку м.Чернівці та Коломия

'''Дата заснування:''' 1889 рік

'''Місце базування:''' Чернівці

'''Полкові кольори:''' трава (grasgrün), срібні ґудзики з номером полку.

У 1889 р. складався з 4 батальйонів: Радауц № 75 (Bukowinisches Landwehr Bataillon Radautz Nr. 75) - 1872 р.,  Кіцмань № 76 (Bukowinisches Landwehr Bataillon Kotzmann Nr. 76) - 1869 р., Чернівці № 77 (Bukowinisches Landwehr Bataillon Czernowitz Nr. 77) - 1869 р., Сучава № 78 (Bukowinisches Landwehr Bataillon Suczawa Nr. 78) - 1869 р.З 1 жовтня 1898 р. батальйон Сучава №78 був відокремлений і приєднаний до 36-го полку крайової оборони в Коломиї, як 2-й батальйон.

Склад полку згідно реєстрів, у липні 1914 р. складав: 54% - румунів, 27% - русинів <ref>{{Cite web |url=http://www.austro-hungarian-army.co.uk/nationality3.htm |title=Landwehr-Infanterie-Regimenter as at July 1914. |accessdate=4 жовтня 2021 |archive-date=10 лютого 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120210113858/http://austro-hungarian-army.co.uk/nationality3.htm }}</ref> . Чисельність полку крайової оборони (ландверу) у мирний час - 1439 осіб, а за штатом воєнного часу становила - 3648 осіб<ref>{{Cite web|url=https://ah.org.ua/ukraincy-v-avstro-vengerskoj-armii-1914%E2%80%931918|title=Украинцы в австро-венгерской армии. 1914–1918.|last=Адаменко|first=Дмитро|date=23 Червня 2010|language=російською|accessdate=14.05.2023}}</ref>.

У 1903-1914 роках штаб полку та 1, 2, 4-й батальйони розміщувалися у Чернівцях, тоді як 3-й батальйон знаходився у Радівцях на півдні Буковини.

У серпні 1914 року полк входив до складу 86-ї піхотної бригади ОК, що належала до 43-ї піхотної дивізії ОК (ІІІ корпус) <ref>[http://www.austro-hungarian-army.co.uk/austland.htm Landwehr Infanterieregimenter as at August 1914] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140103114655/http://www.austro-hungarian-army.co.uk/austland.htm |date=3 січня 2014 }}.</ref> .

Під час Першої світової війни полк брав участь у боях з росіянами у грудні 1914 р. у Галичині.<ref>{{Cite web|title=Серпень 1914-го: битва за Галичину|url=https://zbruc.eu/node/25869|website=Збруч|date=2014-08-21|accessdate=2021-10-15|language=uk|archive-date=4 жовтня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211004083712/https://zbruc.eu/node/25869}}</ref>

1 листопада 1918 відбулось таємне засідання українських офіцерів, де обговорювали об'єднання частин 41-го полку піхоти та 22-го полку крайової оборони; роззброєння чужих вояків та офіцерів; захоплення залізниці, складів та ключових точок в місті; а також встановлення влади Української Національної Ради. Проте 2 листопада полк був розпущений офіцерським корпусом (здебільшого неукраїнського походження), якраз напередодні [[Буковинське віче|Буковинського віча]].

== Вояки полку ==

; Командири полку

* Полковник Йоганн Лаврик (1903-1908)
* Полковник Лотар Ріттер фон Дорнфельд (1909-1910)
* Полковник Конрад Кріш (1911-1913)
* Полковник Алоїс Геттль (1914)
'''Офіцери штабу:'''

* Підполковник Альфред Ферстер,
* Підполковник Фелікс Шепарович,
* Підполковник Ігініо Кастельпієтра
* Підполковник Альфред Шквара.
* Майор Франц Тьєррі
* Майор Рудольф Діхтль
; Офіцери

* капітан (сотник) [[Драган Орест Іванович|Орест Драґан]] - керівник відділу скорострілів, учасник подій із встановлення української влади на Буковині

* лейтенант Єжи Місінський
* штатний лікар Юзеф Крисаковський

== Див. також ==

* [[Буковинське віче]]
* [[Анексія Буковини Румунією]]
* [[Українські січові стрільці|Українські Січові Стрільці]]

== Посилання ==
{{Reflist}}

== Бібліографія ==

*''[https://library.hungaricana.hu/en/view/Landwehr_1914/?pg=267&layout=s Schematismus der kk Landwehr und der kk Gendarmerie der im Reichsrat Vertretenen Königreiche une Länder за 1914 рік]'' ст. 267-269
*[https://library.hungaricana.hu/en/view/RanglistenLandwehr_1918/?pg=83&layout=s Ranglisten der K. K. Landwehr und der K. K. Gendarmerie 1918 (Wien, 1918)]
*Старик В., Добржанський О. Бажаємо до України! — Одеса: Маяк, 2008. — 1168 с. ISBN 978-966-587-166-8
*{{Cite web|url=http://www.mlorenz.at/index.htm|title=Österreich-Ungarns bewaffnete Macht 1900 – 1914|language=de|accessdate=4 жовтня 2021|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304110907/http://www.mlorenz.at/index.htm}}
* {{Cite web|url=http://www.austro-hungarian-army.co.uk/|title=''Austro-Hungarian Land Forces 1848-1918''|language=de|accessdate=4 жовтня 2021|archive-date=3 січня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190103094710/http://www.austro-hungarian-army.co.uk/}}
* {{Cite web|url=http://web.archive.org/web/20170303170938/http://www.polegli.forgen.pl/pulk2.php?lng=ge&jedn=781|title=Polegli na ziemiach polskich z K.K. Landwehr-Infanterieregiment Nr 22|language=pl|accessdate=4 жовтня 2021|archive-date=3 березня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170303170938/http://www.polegli.forgen.pl/pulk2.php?lng=ge&jedn=781}}
[[Категорія:1889]]
[[Категорія:Збройні сили Австро-Угорщини]]
[[Категорія:Визвольні змагання українців Буковини 1918]]

Країна: Австро-Угорщина

Вид: Збройні сили Австро-Угорщини

Тип: Піхота

Роль: Крайова оборона

Чисельність: Полк


text:
# Phyllodactylus sentosus
Phyllodactylus sentosus (листопалий гекон лімський) — вид геконоподібних ящірок родини Phyllodactylidae. Ендемік Перу.

## Поширення і екологія
Phyllodactylus sentosus — рідкісний вид геконів, відомий лише за 6 шістьма окремими субпопуляціями, знайденими серед пам'яток археології в місті Ліма. Три з цих шести субпопуляцій відомі лише за кількома екземплярами. Таким чином, загальна площа ареалу поширення цього виду становить 6-8 км². Природним середовищем проживання лімських листопалих геконів є суха прибережна пустеля, позбавлена рослинності.

## Збереження
МСОП класифікує цей вид як такий, що перебуває на межі зникнення. Лімським листопалим геконам загрожує знищення природного середовища, а також хижацтво з боку щурів і кішок.

wikiname: ukwiki

title: Phyllodactylus sentosus

in_language: uk

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Phyllodactylus sentosus''
| status = CR
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=48442971|title=Phyllodactylus sentosus|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.1|accessdate=09 грудня 2022}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Геконоподібні]] (Gekkota)
| familia = [[Phyllodactylidae]]
| genus = ''[[Phyllodactylus]]''
| species = '''''P. sentosus'''''
| binomial = ''Phyllodactylus sentosus''
| binomial_authority = [[James R. Dixon|Dixon]] & [[Raymond B. Huey|Huey]], 1970
| synonyms =
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Phyllodactylus sentosus
| commonscat = Phyllodactylus sentosus
| commons = Phyllodactylus sentosus
}}
'''''Phyllodactylus sentosus''''' (листопалий гекон лімський) — вид [[Геконоподібні|геконоподібних]] [[ящірки|ящірок]] родини [[Phyllodactylidae]]. [[Ендемік]] [[Перу]]<ref>{{NRDB species|genus=Phyllodactylus|species=sentosus}}</ref>.

== Поширення і екологія ==
''Phyllodactylus sentosus'' — рідкісний вид геконів, відомий лише за 6 шістьма окремими субпопуляціями, знайденими серед [[Пам'ятка археології|пам'яток археології]] в місті [[Ліма]]. Три з цих шести субпопуляцій відомі лише за кількома екземплярами. Таким чином, загальна площа ареалу поширення цього виду становить 6-8 км². Природним середовищем проживання лімських листопалих геконів є суха прибережна пустеля, позбавлена рослинності.

== Збереження ==
[[МСОП]] класифікує цей вид як такий, що перебуває [[на межі зникнення]]. Лімським листопалим геконам загрожує знищення природного середовища, а також хижацтво з боку щурів і кішок.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Cossios E.D. and Icochea J. 2006. "New records of the Lima gecko, Phyllodactylus sentosus (Reptilia, Geckonidae)." ''Ecologia Aplicada'' 5:182-184.
* Dixon J.R. and Huey R.B. 1970. "Systematics of the lizards of the gekkonid genus Phyllodactylus of mainland South America." ''Contributions in science,'' Los Angeles County Museum of Natural History 192: 1-78.

{{Taxonbar|from=Q3019668}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Phyllodactylidae]]
[[Категорія:Тварини, описані 1970]]
[[Категорія:Плазуни Перу]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Перу]]

title: ?Phyllodactylus sentosus

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Геконоподібні (Gekkota)

Родина: Phyllodactylidae

Рід: Phyllodactylus

Вид: P. sentosus

Вікісховище: Phyllodactylus sentosus

Віківиди: Phyllodactylus sentosus


text:
# Інфратекст
Інфратекст — це віртуальний гранично можливий, «ідеальний» транссуб'єктивний текст, який є інтерсуб'єктивним джерелом смислу, тобто джерелом спільним і для автора, що маніфестує цей смисл в об'єктивному знаковому матеріалі, і для реципієнта (адресата), що намагається осягти цей смисл під час діалогу з автором через посередництво знакової маніфестації.
Інфратекст, який передує авторському текстові, не може бути ні створеним, ні зруйнованим, тому що належить до культурного простору, до духовного простору вічності. Інфратекст вже існує у своїй віртуальній завершеності на той момент, коли автор переживає осяяння, коли він тільки приходить до задуму про втілення пережитого осяяння, про маніфестацію цього осяяння.

title: Інфратекст

wikitext:
'''Інфратекст''' — це віртуальний гранично можливий, «ідеальний» транссуб'єктивний [[текст]], який є інтерсуб'єктивним джерелом [[смисл]]у, тобто джерелом спільним і для [[автор]]а, що [[маніфест]]ує цей смисл в об'єктивному знаковому матеріалі, і для [[реципієнт]]а (адресата), що намагається осягти цей смисл під час [[діалог]]у з автором через посередництво знакової маніфестації.

Інфратекст, який передує авторському текстові, не може бути ні створеним, ні зруйнованим, тому що належить до культурного простору, до духовного простору вічності. Інфратекст вже існує у своїй віртуальній завершеності на той момент, коли автор переживає осяяння, коли він тільки приходить до задуму про втілення пережитого осяяння, про маніфестацію цього осяяння.

== Література ==
* Бердник Олена Станіславівна. «Исторія Русовъ» як метатекст: Монографія. — Донецьк: Видавництво Донецького національного університету, 2002. — 180 с.

[[Категорія:Текстологія]]
{{Ізольована стаття}}


text:
# Різокастро
Різокастро (грец. Ριζόκαστρο) — район Афін, що виріс навколо середньовічних афінських мурів, які нині збереглись на північ від Акрополя. До Різокастро іноді відносять частину району Ерідес.
Нещодавно[коли?] археологи знайшли продовження муру.

title: Різокастро

wikitext:
{{Location map | Афіни
 |label='''Різокастро'''
 |lat= 9.2
 |long=6.8
 |position=right
 |width= 150
 |float=right
 |caption= Розташування району Різокастро на карті [[Афіни|Афін]]
}}

'''Різокастро''' ({{lang-el|Ριζόκαστρο}}) — район [[Афіни|Афін]], що виріс навколо середньовічних афінських мурів, які нині збереглись на північ від [[афінський акрополь|Акрополя]]. До Різокастро іноді відносять частину району [[Ерідес]].

Нещодавно{{коли}} археологи знайшли продовження муру<ref>[http://archive.enet.gr/online/online_text/c=113,dt=17.04.2002,id=83732324 {{Webarchive|url=https://archive.today/20130217153534/archive.enet.gr/online/online_text/c=113,dt=17.04.2002,id=83732324 |date=17.02.2013 }} Ριζόκαστρο στην Ακρόπολη — [[Елефтеротіпія]]]</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{без джерел|дата=жовтень 2015}}
{{Райони Афін}}


text:
# Кушелєв Григорій Григорович (1754)
Граф (з 1799) Григорій Григорович Кушелев (1754 — 26 (14) листопада 1833) — російський державний і військовий діяч, адмірал (з 24 листопада 1798 року). За правління Павла I здійснював фактичне керівництво російським флотом. Організатор торопецької садиби Краснополець.

## Життєпис
Належав до старовинного роду Кушелєвих. У віці десяти років, 30 березня 1766 зарахований в Морський кадетський корпус. 12 травня 1767 отримав чин гардемарина, в 1769 році став сержантом. У 1767—1770 роках щорічно плавав по Балтійському морю на навчальних суднах, здійснив перехід з Архангельська в Кронштадт. 20 квітня 1770 отримав звання мічмана. 22 червня того ж року призначений ад'ютантом морського солдатського батальйону. Брав участь у Першій Архіпелазькій експедиції. 5 березня 1774 року підвищений до чину лейтенанта. У цьому ж році, коли Кушелєв повернувся з Середземномор'я в Кронштадт, він познайомився з цесаревичем Павлом Петровичем. Кушелєв завжди користувався відношенням Павла і входив до тих небагатьох осіб з оточення останнього, хто ніколи не потрапляв в його опалу як до, так і після воцаріння.
У 1776 році лейтенант Кушелєв був звільнений у відпустку на рік. У 1777 році його призначено членом Комісії для складання опису експедиції в Архіпелаг. 31 грудня 1779 року на прохання, «за слабкістю здоров'я», звільнений від служби з чином капітан-лейтенанта.
30 березня 1786 року тим же способом повернутий на службу. Великий князь Павло Петрович, «флотів російських генерал-адмірал» призначив Кушелєва командиром Гатчинської флотилії, що стояла на озерах, які підходять до Гатчинського палацу і відносилася до власних військ цесаревича. У 1788 році Кушелєв супроводжував великого князя під час його перебування у Фінляндській армії. Цього ж року він видав книгу «Військовий мореплавець, або Збірник різних на війні вживаних суден».
9 травня 1790 року «у міркуванні дбайливого виправлення покладених на нього справ і за довготривале перебування в цьому чині» підвищений до чину капітана 2-го рангу, а 9 лютого 1793 року — капітана 1-го рангу, проте в цілому його кар'єрне просування при Катерині II йшло повільно.
За царювання Павла I 7 листопада 1796 року був призначений генерал-ад'ютантом. Наступного ж дня був проведений в генерал-майори по флоту. 9 листопада нагороджений орденом Св. Анни 1-го ступеня. 3 березня 1798 підвищений в чин віцеадмірал. 1 листопада 1798 року призначений віцепрезидентом Адміралтейства-колегії, а 24 листопада того ж року підвищений до звання адмірала. 9 грудня нагороджений діамантовими знаками ордена Св. Олександра Невського.
22 лютого 1799 року Кушелєв дістав графський титул і в тому ж році, 29 червня, нагороджений орденом Св. Андрія Первозванного. Крім того, він отримав від Павла великі земельні наділи. Багатство 45-річного вдівця збільшилася після його другого шлюбу (13 жовтня 1799 роки) з 16-річною графинею Любов'ю Іллівною Безбородько (1783—1809), багатющою нареченою Росії свого часу. Рухоме і нерухоме майно її частки спадщини від дядька, князя О. А. Безбородька, який помер в 1799 році, становила за оцінками понад 10 мільйонів рублів, не рахуючи капіталів.
За твердженням графа Ростопчина, цей нерівний шлюб був влаштований графом Завадовським, і наречена вийшла заміж охоче.
За свідченням А. С. Шишкова, Павло I був вкрай незадоволений одруженням Кушелєва, запідозривши його в користолюбстві. Навіть коли адмірал захворів, Павло висловив упевненість, що лікар його заморить, додавши: "Втім невелика біда, якщо і помре! Він одружився на багатстві і пішов в холопи до своєї дружини. Я сам, пане, люблю жінок, але не стану їздити за ними на зап'ятках ". Шишков, бачачи подібне обурення, заперечував: "Государ, може бути, він не добре зробив, що в таких літах одружився, але я смію за нього ручатися, що до цього спонукала його гідність ціє дівиці, а не багатство її, в якому він, будучи стільки від Вашої Величності нагороджений, не має ніякої потреби ".
Попри це невдоволення імператора, 7 березня 1800 року Кушелєв був призначений головним директором Департаменту водних комунікацій і доріг («директором водяних комунікацій»).

Протягом усього царювання Павла I діяльність Кушелєва була пов'язана з флотом. Через нього йшли майже всі розпорядження імператора по морській частині. Граф Кушелєв приділяв багато уваги поліпшенню корабельної справи, займався збором морських карт, купував кращі закордонні атласи. При ньому і з його найближчою участю був складений новий «Статут військового флоту», виданий 25 лютого 1797 роки; сам Кушелєв написав «Міркування про морські сигнали, що служать до розпорядження морських флотів» (1-а частина — 1797, 2-а частина — 1799), причому 1000 примірників 1-ї частини були придбані у автора скарбницею для роздачі морським офіцерам. В одному з листів до свого старшого сина, Олександра, він писав:
"Я при покійному імператорові Павлові командував всім флотом, дорожньою експедицією, водяною комунікацією, часто за відлученням Аракчеева генерал-квартирмейстерькою частиною, був засновником і начальником депо карт ".

Кушелєв був у числі небагатьох, хто негайно після вступу на престол Олександра I був відсторонений від справ. Після відставки жив у своєму псковському маєтку, де займався сільським господарством, в Санкт-Петербурзі, де жила його дружина з дітьми, бував рідко. Кушелєв користувався прихильністю імператриці Марії Федорівни до кінця її днів.

## Діти
Від першого шлюбу:
- Олександра (1796—1848), одружена з князем Олексієм Олександровичем Лобановим-Ростовським.

Від другого шлюбу:
- Олександр Кушелєв-Безбородько (1800—1855) — державний діяч. У 1816 році через припинення потомства графів Безбородько по чоловічій лінії отримав право іменуватися графом Кушелєвим-Безбородько.
- Григорій Кушелєв (1802—1855) — генерал-лейтенант, член Військової ради.

Дітей від другого шлюбу граф Кушелєв після смерті їх матері в 1809 році віддав на виховання їх тітці, сестрі покійної дружини, княгині Клеопатрі Іллівні Лобановіц-Ростовській, яка мешкала в маєтку Полюстрове.

title: Кушелєв Григорій Григорович (1754)

wikitext:
{{Картка:Лідер
| зображення = Kushelev by-Kiprensky.jpg
}}
Граф (з 1799) '''Григорій Григорович Кушелев''' ({{Дата народження|||1754}} — {{Дата смерті|14|11|1833|26}}) — російський державний і військовий діяч, адмірал (з 24 листопада 1798 року). За правління [[Павло I|Павла I]] здійснював фактичне керівництво [[Російський імператорський флот|російським флотом]]. Організатор торопецької садиби Краснополець<ref>{{Cite web |url=http://magazines.russ.ru/oz/2003/5/2003_5_6.html |title=Журнальный зал: Отечественные записки, 2003 № 5 — Кирилл Маслинский — Заросшая усадьба |accessdate=15 червня 2021 |archive-date=16 червня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190616223049/http://magazines.russ.ru/oz/2003/5/2003_5_6.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://hram-tver.ru/index.php/khramy-tverskoj-oblasti/toropetskij-rajon/1814-krasnopolets-ovsyakovo-dimitriya-rostovskogo-domovaya-tserkov |title=Краснополец (Овсяково) — Димитрия Ростовского домовая церковь |accessdate=15 червня 2021 |archive-date=27 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200727132811/http://hram-tver.ru/index.php/khramy-tverskoj-oblasti/toropetskij-rajon/1814-krasnopolets-ovsyakovo-dimitriya-rostovskogo-domovaya-tserkov }}</ref>.

== Життєпис ==
Належав до старовинного роду Кушелєвих. У віці десяти років, 30 березня 1766 зарахований в [[Морський кадетський корпус]]. 12 травня 1767 отримав чин [[гардемарин]]а, в 1769 році став сержантом. У 1767—1770 роках щорічно плавав по [[Балтійське море|Балтійському морю]] на навчальних суднах, здійснив перехід з [[Архангельськ]]а в [[Кронштадт]]. 20 квітня 1770 отримав звання [[мічман]]а. 22 червня того ж року призначений ад'ютантом морського солдатського батальйону. Брав участь у Першій Архіпелазькій експедиції. 5 березня 1774 року підвищений до чину [[лейтенант]]а. У цьому ж році, коли Кушелєв повернувся з Середземномор'я в Кронштадт, він познайомився з цесаревичем Павлом Петровичем. Кушелєв завжди користувався відношенням Павла і входив до тих небагатьох осіб з оточення останнього, хто ніколи не потрапляв в його опалу як до, так і після воцаріння.

У 1776 році лейтенант Кушелєв був звільнений у відпустку на рік. У 1777 році його призначено членом Комісії для складання опису експедиції в Архіпелаг. 31 грудня 1779 року на прохання, «за слабкістю здоров'я», звільнений від служби з чином [[капітан-лейтенант]]а.
[[Файл:BorovikovskiyV_PtGKushelNOV.jpg|ліворуч|міні| Портрет Кушелева з дітьми пензля Боровиковського]]
30 березня 1786 року тим же способом повернутий на службу. Великий князь [[Павло I|Павло Петрович]], «флотів російських генерал-адмірал» призначив Кушелєва командиром [[Гатчинський палац|Гатчинської флотилії]], що стояла на озерах, які підходять до [[Гатчинський палац|Гатчинського палацу]] і відносилася до власних військ цесаревича. У 1788 році Кушелєв супроводжував великого князя під час його перебування у Фінляндській армії. Цього ж року він видав книгу «Військовий мореплавець, або Збірник різних на війні вживаних суден».

9 травня 1790 року «у міркуванні дбайливого виправлення покладених на нього справ і за довготривале перебування в цьому чині» підвищений до чину капітана 2-го рангу, а 9 лютого 1793 року — капітана 1-го рангу, проте в цілому його кар'єрне просування при [[Катерина II|Катерині II]] йшло повільно.

За царювання [[Павло I|Павла I]] 7 листопада 1796 року був призначений [[генерал-ад'ютант]]ом. Наступного ж дня був проведений в [[генерал-майор]]и по флоту. 9 листопада нагороджений орденом [[Орден Святої Анни|Св. Анни 1-го ступеня]]. 3 березня 1798 підвищений в чин віцеадмірал. 1 листопада 1798 року призначений віцепрезидентом [[Адміралтейств-колегія (Росія)|Адміралтейства-колегії]], а 24 листопада того ж року підвищений до звання [[адмірал]]а. 9 грудня нагороджений діамантовими знаками ордена [[Орден Святого Олександра Невського|Св.]] [[Орден Святого Олександра Невського|Олександра Невського]].

22 лютого 1799 року Кушелєв дістав графський титул і в тому ж році, 29 червня, нагороджений [[Орден Андрія Первозванного|орденом Св. Андрія Первозванного]]. Крім того, він отримав від Павла великі земельні наділи. Багатство 45-річного вдівця збільшилася після його другого шлюбу (13 жовтня 1799 роки) з 16-річною графинею [[Кушелєва Любов Іллівна|Любов'ю Іллівною Безбородько]] (1783—1809), багатющою нареченою Росії свого часу. Рухоме і нерухоме майно її частки спадщини від дядька, князя [[Безбородько Олександр Андрійович|О. А. Безбородька]], який помер в 1799 році, становила за оцінками понад 10 мільйонів рублів, не рахуючи капіталів.

За твердженням графа [[Ростопчин Федір Васильович|Ростопчина]], цей нерівний шлюб був влаштований графом [[Завадовський Петро Васильович|Завадовським]], і наречена вийшла заміж охоче<ref>Письма Ростопчина к Воронцову. Вести из России в Англию // Русский архив. 1876. Кн. 3. — С. 93.</ref>.

За свідченням [[Шишков Олександр Семенович|А.]] [[Шишков Олександр Семенович|С.]] [[Шишков Олександр Семенович|Шишкова]], Павло I був вкрай незадоволений одруженням Кушелєва, запідозривши його в користолюбстві. Навіть коли адмірал захворів, Павло висловив упевненість, що лікар його заморить, додавши: ''"Втім невелика біда, якщо і помре!'' ''Він одружився на багатстві і пішов в холопи до своєї дружини.'' ''Я сам, пане, люблю жінок, але не стану їздити за ними на зап'ятках "''. Шишков, бачачи подібне обурення, заперечував: ''"Государ, може бути, він не добре зробив, що в таких літах одружився, але я смію за нього ручатися, що до цього спонукала його гідність ціє дівиці, а не багатство її, в якому він, будучи стільки від Вашої Величності нагороджений, не має ніякої потреби "''<ref>А. С. Шишков. Записки, мнения и переписка адмирала А. С. Шишкова. Т. 1. — Типография в Праге, 1870. — С. 68—69.</ref>.
[[Файл:Вид_в_имении_графа_Кушелева-Безбородко_Краснопольцы_Холмского_уезда_Псковской_губернии.jpg|міні|250x250пкс| А. Горавського. «Вид в маєтку графа Кушелева-Безбородько Краснопольці Холмського повіту Псковської губернії»]]
Попри це невдоволення імператора, 7 березня 1800 року Кушелєв був призначений головним директором Департаменту водних комунікацій і доріг («директором водяних комунікацій»<ref name="ВЭ">[[Военная энциклопедия Сытина]], [http://dlib.rsl.ru/viewer/01004002280#?page=1 т. 14] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170704164651/http://dlib.rsl.ru/viewer/01004002280#?page=1 |date=4 липня 2017 }}, с. 434—435. — СПб., 1914.</ref>).

Протягом усього царювання Павла I діяльність Кушелєва була пов'язана з флотом. Через нього йшли майже всі розпорядження імператора по морській частині. Граф Кушелєв приділяв багато уваги поліпшенню корабельної справи, займався збором морських карт, купував кращі закордонні атласи. При ньому і з його найближчою участю був складений новий «Статут військового флоту», виданий 25 лютого 1797 роки; сам Кушелєв написав «Міркування про морські сигнали, що служать до розпорядження морських флотів» (1-а частина — 1797, 2-а частина — 1799), причому 1000 примірників 1-ї частини були придбані у автора скарбницею для роздачі морським офіцерам. В одному з листів до свого старшого сина, [[Кушелєв-Безбородько Олександр Григорович|Олександра]], він писав:<blockquote>"Я при покійному імператорові Павлові командував всім флотом, дорожньою експедицією, водяною комунікацією, часто за відлученням [[Аракчеєв Олексій Андрійович|Аракчеева]] генерал-квартирмейстерькою частиною, був засновником і начальником депо карт ".</blockquote>

Кушелєв був у числі небагатьох, хто негайно після вступу на престол [[Олександр I|Олександра I]] був відсторонений від справ. Після відставки жив у своєму псковському маєтку, де займався сільським господарством, в [[Санкт-Петербург|Санкт-Петербурзі]], де жила його дружина з дітьми, бував рідко. Кушелєв користувався прихильністю імператриці [[Марія Федорівна (дружина Павла I)|Марії Федорівни]] до кінця її днів.

== Діти ==
Від першого шлюбу:

* Олександра (1796—1848), одружена з князем Олексієм Олександровичем Лобановим-Ростовським.

Від другого шлюбу:

* [[Кушелєв-Безбородько Олександр Григорович|Олександр Кушелєв-Безбородько]] (1800—1855) — державний діяч. У 1816 році через припинення потомства графів Безбородько по чоловічій лінії отримав право іменуватися графом Кушелєвим-Безбородько.
* Григорій Кушелєв (1802—1855) — генерал-лейтенант, член Військової ради.

Дітей від другого шлюбу граф Кушелєв після смерті їх матері в 1809 році віддав на виховання їх тітці, сестрі покійної дружини, княгині Клеопатрі Іллівні Лобановіц-Ростовській, яка мешкала в маєтку Полюстрове.

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Література ==

* {{ВТ-РБС|Кушелев, Григорий Григорьевич (адмирал)}}
* [http://www.memoirs.ru/texts/Kusch_RA904_2_8.htm Кушелев Г. Г. Журнал найвищого подорожі в Казань через Москву і назад через Ярославль в Тихвін, колишнього в 1798 р (з 5 травня по 12 червня) (В извлеч. І переказі Н. Я. Макарова) // Російський архів, 1904. — Кн. 2. — Вип. 8. — С. 573—580.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190415201449/http://memoirs.ru/texts/Kusch_RA904_2_8.htm |date=15 квітня 2019 }}

== Посилання ==

* {{ВТ-ВЕС|Кушелев, Григорий Григорьевич, граф}}

[[Категорія:Члени Державної ради Російської імперії]]
[[Категорія:Кавалери ордена Андрія Первозванного]]
[[Категорія:Генерал-ад'ютанти (Російська імперія)]]
[[Категорія:Кавалери ордена Святої Анни 1 ступеня]]
[[Категорія:Кавалери ордена Святого Олександра Невського]]
[[Категорія:Померли 1833]]
[[Категорія:Померли 26 листопада]]
[[Категорія:Народились 1754]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]

title: Кушелєв Григорій Григорович (1754)

Помер: 14 листопада 1833

Країна: Російська імперія

У шлюбі з: Кушелєва Любов Іллівна

Діти: Кушелєв-Безбородько Олександр Григорович, Кушелєв Григорій Григорович (молодший)d і Aleksandra Kushelevad

Нагороди: орден Андрія Первозванного · Орден Святого Олександра Невського · орден Святої Анни I ступеня


text:
# 6419 Сусоно
6419 Сусоно (6419 Susono) — астероїд головного поясу, відкритий 7 грудня 1993 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,178.
Названо на честь міста Сусоно (яп. すその(裾野) сусоно).

title: 6419 Сусоно

wikitext:
{{Планета
| назва = 6419 Сусоно
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Макіо Акіяма]],
[[Тошімата Фурута]]
| місце відкриття = [[Сусоно]]
| дата відкриття = [[7 грудня]] [[1993]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1993 XX'''
1952 KU
1981 RO2
1982 YJ
1987 VO1
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|6419|2014.05.14|2013.10.20}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,389103306443 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,873475257037 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 3,131289281740 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,082334783377
| орбітальний період = 2023,872801450 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,177876791338 °/д
| середня аномалія = 330,8287108521°
| нахил орбіти = 11,35783101333°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 274,7078484763°
| арг_перицентру = 74,81031444293°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 10,8
| спектр_тип =
}}

'''6419 Сусоно''' (6419 Susono) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[7 грудня]] [[1993]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,178.

Названо на честь міста [[Сусоно]] ({{lang-ja|すその(裾野)}} ''сусоно'').

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Сусоно}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (6401-6500)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|6419}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|6418 Hanamigahara|6420 Riheijyaya}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1993]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті Макіо Акіямою]]

title: 6419 Сусоно

Відкривач: Макіо Акіяма, · Тошімата Фурута

Місце відкриття: Сусоно

Дата відкриття: 7 грудня 1993

title: Позначення

Названа на честь: Сусоно

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Слідство вели...
«Слідство вели… з Леонідом Каневським» (рос. «Следствие вели... с Леонидом Каневским») — цикл документальних передач телеканалу НТВ про найбільш резонансні злочини, скоєні в СРСР. Сюжет супроводжується розповідями про повсякденне життя радянських громадян. Ведучий — Леонід Каневський.

## Сюжет
З моменту запуску документальні телефільми мали обмеження і були присвячені кримінальних справах з 1917 по 1991 роки (з рідкісними винятками). Ближче до 2015 року документальні телефільми почали висвітлювати кримінальні справи, що виникли й до 1999 року.
Крім розповідей про досягнення радянської криміналістики, у цій телепередачі «не просто розповідали про злочини та зловмисників радянського часу, а й показували минулу епоху, аби молоді глядачі змогли відчути дух минулого часу, а глядачі старші — ностальгію за минулим». З цією метою в фільмах не просто розповідається про злочини, а й дається пояснення побутових деталей радянського часу, які можуть бути незрозумілі окремим телеглядачам.
З початку зйомок передачі Леонід Каневський зазначив право на свою суб'єктивну точку зору:

| Хтось був засуджений, хтось ще від чогось постраждав, хтось не був винен — наша програма висуває свою версію того, що сталося і в цьому дуже важливе моє сприйняття тих подій. Мене ж глядач сприймає як автора, оповідача, дослідника, який сам покопався в архівах.Оригінальний текст (рос.) Кто-то был осуждён, кто-то ещё от чего-то пострадал, кто-то был невиновен — наша программа выдвигает свою версию происшедшего и в этом очень важно моё восприятие тех событий. Меня же зритель воспринимает как автора, рассказчика, исследователя, который сам покопался в архивах[2]. |

### Створення
Назва циклу є відсиланням до циклу радянських і російських детективних телефільмів 1970—2000-х років «Слідство ведуть ЗнаТоКи», де Леонід Каневський виконав одну з головних ролей.
Журналісти шукають теми, збирають факти, деталі і на основі цього пишеться сценарій. Після чого знімається реконструкція подій.

### Випуски
Випуски передачі присвячені знаменитим злочинам, надзвичайним подіям і злочинцям.

## Сприйняття
Цикл «Слідство вели…» отримав неоднозначне сприйняття в глядачів і критиків.
Згідно з російською газетою «Советская Россия», передача має виражено політизований, антирадянський характер і демонструє, що в СРСР все було погано, при цьому Леонід Каневський регулярно відволікається на справи, що не мають стосунку до теми випуску. Проте «Грани.ру» пропонує протилежну позицію: «Слідство вели…» прикрашає та виправдовує радянську буденність і підносить застійну епоху Брежнєва як час найбільшого розквіту СРСР.
Деякі епізоди журналісти розкритикували за викривлення інформації про злочини, що сталися порівняно нещодавно. Видання «Москвич» писало, що в передачі неодноразово фото одних людей видаються за знімки інших. Передача в цілому описувалася як «колгоспна» копія американської «True Crimes» з Майклом Вінером. Творці циклу звинувачувалися в вигадуванні не тільки деталей реальних справ, а й цілих сюжетів, основою для яких слугують радянські фільми та детективна проза. Сайт РАПСИ (Російське агентство правової та судової інформації) повідомляє, що в сюжеті «Кругова порука» (Круговая порука) 12 березня 2017 року про дитбудинок у Комі використано архівні матеріали про інший заклад у Сиктивкарі, і ці матеріали супроводжуються словами, що «паплюжить ділову репутацію» дитбудинку.

title: Слідство вели...

wikitext:
{{Телепрограма
| назва              = Слідство вели…
| оригінальна_назва  = {{lang-ru|Следствие вели…}}
| жанр               = Документальний
| девіз              =
| логотип            =
| формат_зображення  = 4:3, 16:9
| формат_звуку       =
| камера             =
| тривалість         = 38-44 хвилин
| кількість сезонів  =
| ідея_телепрограми  =
| виробництво        = Кінокомпанія «Версія»
| місце_зйомок       = [[Росія]], [[СНД]]
| автор              =
| ведучі             = [[Каневський Леонід Семенович|Леонід Каневський]]
| режисер            = Дмитро Докучаєв
Олександр Ярославцев
Борис Федоров
| продюсер           =
| країна             = {{RUS}}
| мова               = {{російська}}
| телеканал          = {{Прапор Росії}} [[НТВ]]
{{Прапор Росії}} НТВ Мир
{{Прапор Росії}} Закон ТВ
{{Прапор України}} [[СТБ]]
{{Прапор України}} [[Інтер (телеканал)|Інтер]]
{{Прапор України}} [[112 (телеканал)|112 Україна]]
| перша_трансляція   = [[20 січня]] [[2006]]
| остання_трансляція =
| схожі_передачі     = [[Кримінальна Росія]]
Документальний детектив
| сайт               =
}}
'''«Слідство вели… з Леонідом Каневським»''' ({{Lang-ru|«Следствие вели... с Леонидом Каневским»}}) — цикл [[Документальний фільм|документальних]] [[Телевізійна передача|передач]] телеканалу [[НТВ]] про найбільш резонансні злочини, скоєні в [[СРСР]]. Сюжет супроводжується розповідями про повсякденне життя радянських громадян. Ведучий — [[Каневський Леонід Семенович|Леонід Каневський]].

== Сюжет ==
З моменту запуску документальні телефільми мали обмеження і були присвячені кримінальних справах з [[1917]] по [[1991]] роки (з рідкісними винятками<ref>{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=zUovn3pGczY|title="Следствие вели...": "Бункер. Современная версия"|author=НТВ|date=2016-02-07|accessdate=2019-06-17}}</ref>). Ближче до 2015 року документальні телефільми почали висвітлювати кримінальні справи, що виникли й до [[1999|1999 року]].

Крім розповідей про досягнення радянської криміналістики, у цій телепередачі «''не просто розповідали про злочини та зловмисників радянського часу, а й показували минулу епоху, аби молоді глядачі змогли відчути дух минулого часу, а глядачі старші — ностальгію за минулим''». З цією метою в фільмах не просто розповідається про злочини, а й дається пояснення побутових деталей радянського часу, які можуть бути незрозумілі окремим телеглядачам.

З початку зйомок передачі Леонід Каневський зазначив право на свою суб'єктивну точку зору:
{{Текст|Хтось був засуджений, хтось ще від чогось постраждав, хтось не був винен — наша програма висуває свою версію того, що сталося і в цьому дуже важливе моє сприйняття тих подій. Мене ж глядач сприймає як автора, оповідача, дослідника, який сам покопався в архівах.{{oq|ru|Кто-то был осуждён, кто-то ещё от чего-то пострадал, кто-то был невиновен — наша программа выдвигает свою версию происшедшего и в этом очень важно моё восприятие тех событий. Меня же зритель воспринимает как автора, рассказчика, исследователя, который сам покопался в архивах<ref name="mig">{{Cite web |url=http://www.mignews.com/news/interview/world/270706_142303_37502.html |title=Леонид Каневский: «О другой профессии некогда было думать» |access-date=2013-11-06 |archive-date=2020-10-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201028090933/https://mignews.com/news/interview/world/270706_142303_37502.html |deadlink=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201028090933/https://mignews.com/news/interview/world/270706_142303_37502.html |date=2020-10-28 }}</ref>.}}}}

=== Створення ===
Назва циклу є відсиланням до циклу радянських і російських детективних телефільмів 1970—2000-х років «<nowiki/>[[Слідство ведуть ЗнаТоКі|Слідство ведуть ЗнаТоКи]]<nowiki/>», де Леонід Каневський виконав одну з головних ролей.

Журналісти шукають теми, збирають факти, деталі і на основі цього пишеться сценарій. Після чого знімається реконструкція подій.<ref name="рос">{{Cite web|access-date=2021-03-27|lang=ru|title=В Таганроге сняли фильм для документального сериала "Следствие вели…"|url=https://rg.ru/2011/06/06/reg-jugrossii/kanevskiy.html|website=Российская газета}}</ref>

=== Випуски ===
Випуски передачі присвячені знаменитим злочинам, надзвичайним подіям і злочинцям.

== Сприйняття ==
Цикл «Слідство вели…» отримав неоднозначне сприйняття в глядачів і критиків.

Згідно з російською газетою «Советская Россия», передача має виражено політизований, антирадянський характер і демонструє, що в СРСР все було погано, при цьому Леонід Каневський регулярно відволікається на справи, що не мають стосунку до теми випуску<ref>{{Cite web|url=https://kprf.ru/rusk/79108.html|title=Газета «Советская Россия»: «Майор Томин» из телесериала «Следствие вели знатоки» теперь ругает советскую власть и выслуживается перед нынешним режимом|website=kprf.ru|language=ru|access-date=2024-05-03}}</ref>. Проте [[Грани.ру|«Грани.ру»]] пропонує протилежну позицію: «Слідство вели…» прикрашає та виправдовує радянську буденність і підносить [[Період застою|застійну епоху Брежнєва]] як час найбільшого розквіту СРСР<ref>{{Cite web|url=https://graniru.org/opinion/abarinov/m.192183.html|title=Грани.Ру: Отстаивая застой|website=graniru.org|access-date=2024-05-03}}</ref>.

Деякі епізоди журналісти розкритикували за викривлення інформації про злочини, що сталися порівняно нещодавно. Видання «Москвич» писало, що в передачі неодноразово фото одних людей видаються за знімки інших. Передача в цілому описувалася як «колгоспна» копія американської «True Crimes» з Майклом Вінером. Творці циклу звинувачувалися в вигадуванні не тільки деталей реальних справ, а й цілих сюжетів, основою для яких слугують радянські фільми та детективна проза<ref>{{Cite web|url=https://moskvichmag.ru/lyudi/moskovskij-detektiv-sushhestvoval-li-na-samom-dele-stroginskij-mstitel-dmitrij-danilov/|title=Московский детектив: существовал ли на самом деле «строгинский мститель» Дмитрий Данилов? - Москвич Mag - 03.12.2021|date=2021-12-03|language=ru-RU|access-date=2024-05-03}}</ref>. Сайт РАПСИ (Російське агентство правової та судової інформації) повідомляє, що в сюжеті «Кругова порука» (Круговая порука) 12 березня 2017 року про дитбудинок у Комі використано архівні матеріали про інший заклад у Сиктивкарі, і ці матеріали супроводжуються словами, що «паплюжить ділову репутацію» дитбудинку<ref>{{Cite web|url=https://rapsinews.ru/arbitration/20180207/281869241.html|title=Сюжет НТВ порочит деловую репутацию детского дома в Коми — арбитраж|date=07.02.2018|website=РАПСИ|access-date=03.05.2034}}</ref>.

== Див. також ==
* [[Кримінальна Росія]]
* {{Не перекладено|Список випусків телепередачі «Слідство вели ...»|Список випусків телепередачі «Слідство вели ...»|ru|Список выпусков телепередачи «Следствие вели…»}}

== Примітки ==
<references />

== Посилання ==
{{Вікіпосилання|Вікіцитати=https://ru.wikiquote.org/wiki/Следствие_вели...}}
* [http://www.ntv.ru/peredacha/sledstvie/ Передача «Слідство вели…» на офіційному сайті телекомпанії «НТВ»]
* [http://sledstvie-veli.net/spisok-seriy.html Повний список випусків]

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Телепередачі Росії]]
[[Категорія:Телепередачі НТВ]]
[[Категорія:Інтер (телеканал)]]
[[Категорія:Ностальгія за СРСР]]

title: рос. Следствие вели…

Жанр: Документальний

Країна: Росія

Мова: російська

Ориг. мережа: НТВ · НТВ Мир · Закон ТВ · СТБ · Інтер · 112 Україна

Тривалість: 38-44 хвилин

Кінокомпанія: Кінокомпанія «Версія»

Місце фільм.: Росія, СНД

title: Творча команда

Режисер(и): Дмитро Докучаєв · Олександр Ярославцев · Борис Федоров

Ведучі/Актори: Леонід Каневський

title: Технічні дані

q: Цитати у Вікіцитатах?


text:
# Бизе
Бизе (пол. Byzie) — село в Польщі, у гміні Ваґанець Александровського повіту Куявсько-Поморського воєводства.
У 1975-1998 роках село належало до Влоцлавського воєводства.

title: Бизе

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Бизе
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Byzie}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Куявсько-Поморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Александровський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Ваґанець (гміна){{!}}Ваґанець
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 54
|поштовий індекс        = 87-731
|автомобільний код      = CAL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0871090
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Бизе''' ({{lang-pl|Byzie}}) — село в Польщі, у [[Ваґанець (гміна)|гміні Ваґанець]] [[Александровський повіт|Александровського повіту]] [[Куявсько-Поморське воєводство|Куявсько-Поморського воєводства]].

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Влоцлавське воєводство (1975–1998)|Влоцлавського воєводства]].

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Ваґанець}}

{{Куявсько-Поморське-доробити}}

[[Категорія:Села Александровського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Куявсько-Поморське воєводство

Повіт: Александровський повіт

Гміна: Ваґанець

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: CAL

OSM: ↑2635726 ·R (Ґміна Ваґанець)


text:
# Жак Панков
Жак Ісаак Панков (англ. Jacques Isaac Pankove — Джек Айзек Панков, при народженні — Яків-Ісаак Овсійович Панчешніков; 23 листопада 1922, Чернігів — 12 липня 2016, Прінстон) — американський інженер, фізик і винахідник, піонер створення ранніх транзисторів і світлодіодів.

## Біографія
Панков (Панчешніков) народився у Чернігові в ремісничій єврейській сім'ї. Через шість місяців після його народження батьки (Овсій Панчешніков, 1895—1981, і Мир'ям Сімкіна, 1899—1988) покинули СРСР, та після річного перебування у Константинополі оселилися у Марселі. Його батько, Овсій Панчешніков, будучи ковалем за професією, у Франції став підприємцем і винахідником, і зрештою власником двох сталеливарних підприємств. Після німецької окупації Франції та загрози депортації єврейського населення, сім'я була змушена тікати з країни, і в 1942 році прибула в Окленд (Каліфорнія), де жили два брата батька. Тут батько продовжив винахідницьку діяльність.
У США Панков навчався на інженера-електрика у Каліфорнійському університеті в Берклі: диплом бакалавра отримав в 1944 році, а магістра 1948 року. У проміжку між отриманням двох ступенів він служив у військах зв'язку на Філіппінах. У 1949 році він вступив на роботу до лабораторії компанії RCA, де перебував спочатку технічним працівником, а з 1970 по 1985 рік — членом ради RCA (RCA fellow). В середині 1950-х років, на стипендію засновника компанії Девида Сарнова, Панков вступив до докторантури Паризького університету, де в 1960 році захистив дисертацію, присвячену еманації інфрачервоного випромінювання з поверхні германію.
Панков був запрошеним лектором до Берклі в 1968—1969 році, запрошеним професором в Університеті Кампінас (Бразилія) в 1975 році, і в Університеті Міссурі в 1984 році. З 1985 по 1993 рік він обіймав професорську посаду (Hudson Moore Jr Endowed Chair) в Колорадському університеті в Боулдері і одночасно був співробітником Національної лабораторії з вивчення відновлюваної енергії. Пізніше, будучи вже почесним професором, Панков заснував компанію з використання сонячної енергії Astralux Power Systems.

## Родина
Дружина — психолог Етель Вассерман (нар. 1927), автор наукових праць в галузі педагогічної психології. Сини — Мартін (юрист) та Саймон (інженер).

## Наукова діяльність
Основні наукові праці Панкова присвячені фізиці напівпровідників. Ним був розроблений прототип першого комерційного транзистора, перший світлодіод на арсеніді галію в ІЧ-діапазоні та перший інжекційний лазер на фосфід арсеніду галію в видимому діапазоні. Він вніс значний вклад у ранній розвиток світлодіодної техніки, зокрема в 1971 році ним було отримано перший синій світлодіод на нітриді галію. У 1970-і роки Панков вивчив основні властивості цього сімейства напівпровідників, що згодом призвело до безлічі додатків і розробці ряду пристроїв.
З середини 1970-х років вчений активно досліджував властивості кристалічного і аморфного кремнію, зокрема вивчив вплив водню на характеристики цих матеріалів і встановив, що водень пригнічує провідність p-типу в кристалічному кремнії. Згодом було показано, що аналогічний ефект ускладнює провідність p-типу в нітриді галію; рішення цієї проблеми призвело до створення Сюдзі Накамурою першого ефективного блакитного світлодіода.
Автор понад 90 американських патентів, монографій «Study of an Electronic Morse Code Translator» (під ім'ям Jacques Isaac Pantchechnikoff, 1948) і «Optical Processes in Semiconductors» (1971, ряд перевидань).

## Нагороди
- Премія Еберса (JJ Ebers Award[en], 1975)
- Премія Ранка (1998)
- Нагорода видатному випускникові Університету Каліфорнії в Берклі (2000)

## Основні публікації
- Pankove J.I. Tunneling-Assisted Photon Emission in Gallium Arsenide pn Junctions // Physical Review Letters. — 1962. — Т. 9, № 7 (17 березня). — С. 283—285. — DOI:10.1103/PhysRevLett.9.283.
- Pankove J.I. Absorption Edge of Impure Gallium Arsenide // Physical Review. — 1965. — Т. 140, № 6A (17 березня). — С. A2059—A2065. — DOI:10.1103/PhysRev.140.A2059.
- Pankove J.I., Miller E.A., Richman D., Berkeyheiser J.E. Electroluminescence in GaN // Journal of Luminescence. — 1971. — Т. 4, № 1 (17 березня). — С. 63—66. — DOI:10.1016/0022-2313(71)90009-3.
- Pankove J.I., Miller E.A., Berkeyheiser J.E. GaN blue light-emitting diodes // Journal of Luminescence. — 1972. — Т. 5, № 1 (17 березня). — С. 84—86. — DOI:10.1016/0022-2313(72)90038-5.
- Pankove J.I. Luminescence in GaN // Journal of Luminescence. — 1973. — Т. 7 (17 березня). — С. 114—126. — DOI:10.1016/0022-2313(73)90062-8.
- Yim W.M., Stofko E.J., Zanzucchi P.J., Pankove J.I., Ettenberg M., Gilbert S.L. Epitaxially grown AlN and its optical band gap // Journal of Applied Physics. — 1973. — Т. 44, № 1 (17 березня). — С. 292—296. — DOI:10.1063/1.1661876.
- Pankove J.I., Schade H. Photoemission from GaN // Applied Physics Letters. — 1974. — Т. 25, № 1 (17 березня). — С. 53—55. — DOI:10.1063/1.1655276.
- Pankove J.I., Hutchby J.A. Photoluminescence of ion‐implanted GaN // Journal of Applied Physics. — 1976. — Т. 47, № 12 (17 березня). — С. 5387—5390. — DOI:10.1063/1.322566.
- Pankove J.I., Lampert M.A., Tarng M.L. Hydrogenation and dehydrogenation of amorphous and crystalline silicon // Applied Physics Letters. — 1978. — Т. 32, № 7 (17 березня). — С. 439—441. — DOI:10.1063/1.90078.
- Pankove J.I., Carlson D.E., Berkeyheiser J.E., Wance R.O. Neutralization of Shallow Acceptor Levels in Silicon by Atomic Hydrogen // Physical Review Letters. — 1983. — Т. 51, № 24 (17 березня). — С. 2224—2225. — DOI:10.1103/PhysRevLett.51.2224.
- Pankove J.I., Wance R.O., Berkeyheiser J.E. Neutralization of acceptors in silicon by atomic hydrogen // Applied Physics Letters. — 1984. — Т. 45, № 10 (17 березня). — С. 1100—1102. — DOI:10.1063/1.95030.
- Pankove J.I., Zanzucchi P.J., Magee C.W., Lucovsky G. Hydrogen localization near boron in silicon // Applied Physics Letters. — 1985. — Т. 46, № 4 (17 березня). — С. 421—423. — DOI:10.1063/1.95599.
- Qiu C.H., Pankove J.I. Deep levels and persistent photoconductivity in GaN thin films // Applied Physics Letters. — 1997. — Т. 70, № 15 (17 березня). — С. 1983—1985. — DOI:10.1063/1.118799.

title: Жак Панков

wikitext:
{{Науковець}}
'''Жак Ісаак Панков''' (англ. Jacques Isaac Pankove — ''Джек Айзек Панков,'' при народженні — ''Яків-Ісаак Овсійович Панчешніков''<ref>[http://www.google.es/patents/US2669663 О смене имени] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170406021410/http://www.google.es/patents/US2669663 |date=6 квітня 2017 }}: Первые публикации под этим именем.</ref><ref>{{Cite web |url=https://books.google.com/books?id=zQA5AQAAMAAJ&pg=RA4-PA20&lpg=RA4-PA20&dq= |title=Jacques Isaac Pantchechnikoff |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=11 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211011050021/https://books.google.com/books?id=zQA5AQAAMAAJ&pg=RA4-PA20&lpg=RA4-PA20&dq= }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.aip.org/history/ohilist/4478.html |title=Oral History Transcript — Dr. Pierre Aigrain |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=12 січня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150112060440/http://www.aip.org/history/ohilist/4478.html }}</ref>; [[23 листопада]] [[1922]]<ref>{{Cite web |url=http://ieeexplore.ieee.org/stamp/stamp.jsp?arnumber=4050875 |title=Contributors to Proceedings of the I. R. E. |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=16 жовтня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141016132215/http://ieeexplore.ieee.org/stamp/stamp.jsp?arnumber=4050875 }}</ref>, [[Чернігів]] — [[12 липня]] [[2016]], [[Принстон|Прінстон]]) — американський інженер, фізик і винахідник, піонер створення ранніх [[транзистор]]ів і [[світлодіод]]ів.<ref>{{Cite web |url=http://issuu.com/fulham-company/docs/fulham_issuu/75 |title=Light Emitting Diode |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=19 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211019042124/https://issuu.com/fulham-company/docs/fulham_issuu/75 }}</ref>

== Біографія ==
Панков (Панчешніков) народився у [[Чернігів|Чернігові]] в ремісничій [[Євреї|єврейській]] сім'ї.<ref>{{Cite web |url=https://books.google.com/books?id=98q3e5XTiZ0C&pg=PA87&lpg=PA87&dq= |title=Brilliant!: Shuji Nakamura and the Revolution in Lighting Technology |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=11 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211011050022/https://books.google.com/books?id=98q3e5XTiZ0C&pg=PA87&lpg=PA87&dq= }}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.thejewishcenter.org/newsletters/May%202010.pdf|title=Еврейский центр в Принстоне (Evsey and Miriam Pantchechnikoff)|accessdate=2014-10-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20130826204849/http://www.thejewishcenter.org/newsletters/May%202010.pdf|archivedate=2013-08-26|deadurl=yes}}</ref> Через шість місяців після його народження батьки (Овсій Панчешніков, 1895—1981, і Мир'ям Сімкіна, 1899—1988) покинули [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]], та після річного перебування у [[Константинополь|Константинополі]] оселилися у [[Марсель|Марселі]].<ref>{{Cite web|url=http://www.colorado.edu/memorybox/jacquespankove.html|title=In Search of the Future|accessdate=2014-10-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150924000112/http://www.colorado.edu/memorybox/jacquespankove.html|archivedate=2015-09-24|deadurl=yes}}</ref> Його батько, Овсій Панчешніков, будучи ковалем за професією, у [[Франція|Франції]] став підприємцем і винахідником, і зрештою власником двох сталеливарних підприємств.<ref>{{Cite web |url=https://www.newspapers.com/newspage/49136712/ |title=Евсей Панчешников |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=11 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211011050007/https://www.newspapers.com/newspage/49136712/ }}</ref> Після [[Німецька окупація Франції (1940—1944)|німецької окупації Франції]] та загрози [[Депортація|депортації]] [[Євреї|єврейського]] населення, сім'я була змушена тікати з країни, і в [[1942|1942 році]] прибула в [[Окленд (Каліфорнія)]], де жили два брата батька.<ref>[https://books.google.com/books?id=PE1bQS9VpWoC&pg=PA326&lpg=PA326&dq= We Were Burning: Japanese Entrepreneurs and the Forging of the Electronic Age]{{Недоступне посилання}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://newspaperarchive.com/us/california/oakland/oakland-tribune/1972/01-17/page-17 |title=Евсей Панчечников в «Oakland Tribune» |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304133519/http://newspaperarchive.com/us/california/oakland/oakland-tribune/1972/01-17/page-17 }}</ref><ref>[https://newspaperarchive.com/us/california/oakland/oakland-tribune/1942/07-08/page-12 Oakland Tribune] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305010915/http://newspaperarchive.com/us/california/oakland/oakland-tribune/1942/07-08/page-12 |date=5 березня 2016 }}: Один из его братьев — Абрам Пенн (Abraham M. Penn) — был крупным меховщиком.</ref> Тут батько продовжив винахідницьку діяльність.<ref>{{Cite web |url=http://www.patentmaps.com/date/19351001_6.html |title=Патенты Евсея Л. Панчешникова во Франции и США |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=6 квітня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170406023435/http://www.patentmaps.com/date/19351001_6.html }}</ref>

У США Панков навчався на [[інженер]]а-електрика у [[Університет Каліфорнії (Берклі)|Каліфорнійському університеті в Берклі]]: диплом [[бакалавр]]а отримав в [[1944|1944 році]], а [[магістр]]а [[1948|1948 року]].<ref>{{Cite web |url=http://semiconductormuseum.com/Transistors/RCA/OralHistories/Pankove/Pankove_Index.htm |title=История транзисторов |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=11 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211011050008/http://semiconductormuseum.com/Transistors/RCA/OralHistories/Pankove/Pankove_Index.htm }}</ref> У проміжку між отриманням двох ступенів він служив у військах зв'язку на [[Філіппіни|Філіппінах]]. У 1949 році він вступив на роботу до лабораторії компанії [[Radio Corporation of America|RCA]], де перебував спочатку технічним працівником, а з 1970 по 1985 рік — членом ради RCA ''(RCA fellow).'' В середині 1950-х років, на стипендію засновника компанії [[Давид Сарнов|Девида Сарнова]], Панков вступив до докторантури [[Паризький університет|Паризького університету]], де в [[1960|1960 році]] захистив дисертацію, присвячену еманації [[Інфрачервоне випромінювання|інфрачервоного випромінювання]] з поверхні [[Германій|германію]].

Панков був запрошеним лектором до [[Університет Каліфорнії (Берклі)|Берклі]] в 1968—1969 році, запрошеним професором в Університеті Кампінас ([[Бразилія]]) в 1975 році, і в Університеті Міссурі в 1984 році. З 1985 по 1993 рік він обіймав професорську посаду ''(Hudson Moore Jr Endowed Chair)'' в [[Університет Колорадо у Боулдері|Колорадському університеті в Боулдері]] і одночасно був співробітником Національної лабораторії з вивчення відновлюваної енергії. Пізніше, будучи вже [[Емерит|почесним професором]], Панков заснував компанію з використання сонячної енергії ''Astralux Power Systems.''<ref>{{Cite web|url=http://electricityforum.com/news/may08/Astraluxeducatessolarclients.html|title=Astralux Power Systems|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304100212/http://www.electricityforum.com/news/may08/Astraluxeducatessolarclients.html|archive-date=4 березня 2016|accessdate=11 жовтня 2021}}</ref>

== Родина ==

Дружина — психолог Етель Вассерман (нар. 1927), автор наукових праць в галузі педагогічної психології.<ref>[http://phdtree.org/scholar/pankove-ethel-wasserman/ Ethel Wasserman Pankove, Ph.D.]</ref><ref>{{Cite web |url=https://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=990CE7DD1E3AF931A35754C0A9609C8B63 |title=Некролог в «The New York Times» |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=16 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180116012630/http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=990CE7DD1E3AF931A35754C0A9609C8B63 }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://search.ets.org/researcher/query.html?fl0=AU%3A&ty0=p&op0=&tx0=Pankove,%20Ethel |title=Библиография научных трудов Этель Панковой |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=11 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211011050005/http://search.ets.org/researcher/query.html?fl0=AU:&ty0=p&op0=&tx0=Pankove,%20Ethel }}</ref> Сини — Мартін (юрист) та Саймон (інженер).<ref>{{Cite web |url=https://books.google.com/books?id=Tg3DAgAAQBAJ&pg=PR7&lpg=PR7&dq= |title=Optical Processes in Semiconductors |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=11 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211011050004/https://books.google.com/books?id=Tg3DAgAAQBAJ&pg=PR7&lpg=PR7&dq= }}</ref>

== Наукова діяльність ==
Основні наукові праці Панкова присвячені фізиці [[напівпровідник]]ів. Ним був розроблений прототип першого комерційного [[транзистор]]а, перший [[світлодіод]] на [[Арсенід галію|арсеніді галію]] в ІЧ-діапазоні та перший інжекційний [[лазер]] на [[Фосфіди|фосфід]] арсеніду галію в [[Видиме світло|видимому діапазоні]]. Він вніс значний вклад у ранній розвиток світлодіодної техніки, зокрема в [[1971|1971 році]] ним було отримано перший синій світлодіод на [[Нітрид галію|нітриді галію]].<ref>{{Cite web|url=http://www.reocities.com/semnews/milestones.html|title=Milestones in Development of LED|accessdate=2014-10-09|archiveurl=https://web.archive.org/web/20141014181900/http://www.reocities.com/semnews/milestones.html|archivedate=2014-10-14|deadurl=yes}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://semiconductormuseum.com/Transistors/RCA/OralHistories/Pankove/Pankove_Page2.htm |title=Oral History — Jacques Pankove |accessdate=11 жовтня 2021 |archive-date=11 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211011050006/http://semiconductormuseum.com/Transistors/RCA/OralHistories/Pankove/Pankove_Page2.htm }}</ref> У 1970-і роки Панков вивчив основні властивості цього сімейства напівпровідників, що згодом призвело до безлічі додатків і розробці ряду пристроїв.

З середини 1970-х років вчений активно досліджував властивості [[кристал]]ічного і [[Аморфний напівпровідник|аморфного]] [[Кремній|кремнію]], зокрема вивчив вплив [[Водень|водню]] на характеристики цих матеріалів і встановив, що водень пригнічує [[Напівпровідник p-типу|провідність p-типу]] в кристалічному кремнії. Згодом було показано, що аналогічний ефект ускладнює провідність p-типу в [[Нітрид галію|нітриді галію]]; рішення цієї проблеми призвело до створення [[Накамура Сюдзі|Сюдзі Накамурою]] першого ефективного блакитного світлодіода.

Автор понад 90 американських патентів, монографій «Study of an Electronic Morse Code Translator» (під ім'ям Jacques Isaac Pantchechnikoff, 1948) і «Optical Processes in Semiconductors» (1971, ряд перевидань).

== Нагороди ==

* Премія Еберса (''{{iw|J J Ebers Award|JJ Ebers Award|en|J J Ebers Award}}'', 1975)
* Премія Ранка (1998)
* Нагорода видатному випускникові Університету Каліфорнії в Берклі (2000)

== Основні публікації ==

* {{Стаття|author=Pankove J.I.|title=Tunneling-Assisted Photon Emission in Gallium Arsenide pn Junctions|видання=[[Physical Review Letters]]|date=1962|volume=9|номер=7|pages=283—285|doi=10.1103/PhysRevLett.9.283}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I.|title=Absorption Edge of Impure Gallium Arsenide|видання=[[Physical Review]]|date=1965|volume=140|номер=6A|pages=A2059—A2065|doi=10.1103/PhysRev.140.A2059}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I., Miller E.A., Richman D., Berkeyheiser J.E.|title=Electroluminescence in GaN|видання=Journal of Luminescence|date=1971|volume=4|номер=1|pages=63—66|doi=10.1016/0022-2313(71)90009-3}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I., Miller E.A., Berkeyheiser J.E.|title=GaN blue light-emitting diodes|видання=Journal of Luminescence|date=1972|volume=5|номер=1|pages=84—86|doi=10.1016/0022-2313(72)90038-5}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I.|title=Luminescence in GaN|видання=Journal of Luminescence|date=1973|volume=7|pages=114—126|doi=10.1016/0022-2313(73)90062-8}}
* {{Стаття|author=Yim W.M., Stofko E.J., Zanzucchi P.J., Pankove J.I., Ettenberg M., Gilbert S.L.|title=Epitaxially grown AlN and its optical band gap|видання=[[Journal of Applied Physics]]|date=1973|volume=44|номер=1|pages=292—296|doi=10.1063/1.1661876}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I., Schade H.|title=Photoemission from GaN|видання=[[Applied Physics Letters]]|date=1974|volume=25|номер=1|pages=53—55|doi=10.1063/1.1655276}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I., Hutchby J.A.|title=Photoluminescence of ion‐implanted GaN|видання=Journal of Applied Physics|date=1976|volume=47|номер=12|pages=5387—5390|doi=10.1063/1.322566}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I., Lampert M.A., Tarng M.L.|title=Hydrogenation and dehydrogenation of amorphous and crystalline silicon|видання=Applied Physics Letters|date=1978|volume=32|номер=7|pages=439—441|doi=10.1063/1.90078}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I., Carlson D.E., Berkeyheiser J.E., Wance R.O.|title=Neutralization of Shallow Acceptor Levels in Silicon by Atomic Hydrogen|видання=Physical Review Letters|date=1983|volume=51|номер=24|pages=2224—2225|doi=10.1103/PhysRevLett.51.2224}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I., Wance R.O., Berkeyheiser J.E.|title=Neutralization of acceptors in silicon by atomic hydrogen|видання=Applied Physics Letters|date=1984|volume=45|номер=10|pages=1100—1102|doi=10.1063/1.95030}}
* {{Стаття|author=Pankove J.I., Zanzucchi P.J., Magee C.W., Lucovsky G.|title=Hydrogen localization near boron in silicon|видання=Applied Physics Letters|date=1985|volume=46|номер=4|pages=421—423|doi=10.1063/1.95599}}
* {{Стаття|author=Qiu C.H., Pankove J.I.|title=Deep levels and persistent photoconductivity in GaN thin films|видання=Applied Physics Letters|date=1997|volume=70|номер=15|pages=1983—1985|doi=10.1063/1.118799}}

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Література ==
* {{Стаття|author=Moustakas T.D., Monemar B.|title=Jacques Isaac Pankove|видання=[[Physics Today]]|date=2017|volume=70|номер=4|pages=64|doi=10.1063/PT.3.3532}}

[[Категорія:Члени Американського фізичного товариства]]
[[Категорія:Випускники Паризького університету]]
[[Категорія:Персоналії:Марсель]]
[[Категорія:Матеріалознавці США]]
[[Категорія:Винахідники США]]
[[Категорія:Фізики за алфавітом]]
[[Категорія:Фізики США]]

title: Жак Панков

Народився: 23 листопада 1922 · Чернігів, Українська СРР

Помер: 12 липня 2016 (93 роки) · Принстон, Мерсер, Нью-Джерсі, США

Країна: США · Франція

Діяльність: фізик

Alma mater: Університет Каліфорнії (Берклі)

Галузь: матеріалознавство і фізика напівпровідників

Заклад: RCA Corporation · Університет Колорадо у Боулдері

Членство: Національна інженерна академія США


text:
# Карл-Альфред Шумахер
Карл-Альфред Шумахер (нім. Carl-Alfred Schumacher; 19 лютого 1896, Райне — 22 травня 1967, Бад-Годесберг) — німецький офіцер і політик, генерал-майор люфтваффе. Кавалер Лицарського хреста Залізного хреста.

## Біографія
Після початку Першої світової війни 10 серпня 1914 року вступив добровольцем в 7-й польовий артилерійський полк. 3 січня 1916 року перейшов у ВМФ, пройшов підготовку льотчика морської авіації. У травні-вересні 1918 року — льотчик-спостерігач на авіаматці «Ансвальд». 22 листопада 1919 року звільнений з армії.
1 березня 1933 року вступив в люфтваффе. З 15 грудня 1934 року — командир роти 16-го авіаційного (морського) батальйону в Гольтенау, з 1 серпня 1936 року — командир ескадрильї 136-ї винищувальної групи, з 1 липня 1938 року — командир групи 136-ї винищувальної ескадри, з 1 квітня 1939 року — 2-ї групи 333-ї винищувальної ескадри (з 1 травня — 77-ї винищувальної ескадри). З 12 грудня 1939 року — командир 1-ї винищувальної ескадри, одночасно з 1 серпня 1940 року — командир винищувальної авіації в Німецькій бухті. Учасник Норвезької і Французької кампаній. З 1 серпня 1941 року — командир винищувальної авіації у Норвегії; керував боротьбою з британською авіацією у повітряному просторі Північного моря. 1 травня 1943 року відряджений до Румунії, де йому було доручено керувати підготовкою льотчиків Королівських ПС Румунії. У квітні-вересні 1944 року — член штабу 11-ї авіаційної області (Гамбург). 30 січня 1945 року Шумахер, який вважався у військових колах переконаним нацистом, був призначений начальником штабу націонал-соціалістичного керівництва люфтваффе. 8 травня 1945 року взятий в полон американськими військами. 1 квітня 1947 року звільнений.

## Звання
- Військовий доброволець (10 серпня 1914)
- Морський кадет (3 січня 1916)
- Фенріх-цур-зее (1 жовтня 1916)
- Лейтенант-цур-зее (17 березня 1918)
- Оберлейтенант (1 березня 1933)
- Гауптман (1 жовтня 1933)
- Майор (1 серпня 1936)
- Оберстлейтенант (1 березня 1939)
- Оберст (19 липня 1940)
- Генерал-майор (1 січня 1944)

## Нагороди
- Знак пілота ВМФ
- Залізний хрест 2-го класу
- Пам'ятний знак пілота (Пруссія)
- Почесний хрест ветерана війни з мечами
- Нагрудний знак пілота
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (4 роки)
- Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»
- Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938 року» із застібкою «Празький град»
- Застібка до Залізного хреста 2-го класу
- Залізний хрест 1-го класу
- Лицарський хрест Залізного хреста (21 липня 1940)
- Авіаційна планка винищувача в золоті
- Нагрудний знак пілота (Румунія)

title: Карл-Альфред Шумахер

wikitext:
{{Особа
|нагороди = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}}{{Лицарський хрест Залізного хреста}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Застібка до Залізного хреста 2-го класу}}
{{!}}-
{{!}}{{Залізний хрест 2-го класу}}{{!!}}{{Почесний хрест ветерана війни}}{{!!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (Люфтваффе)}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»}}{{!!}}{{Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» з Празьким градом}}{{!!}}[[Файл:AM.085157 Frontflugspange fuer Schlachtflieger und Zerstoerer Front Flying Clasp of the Luftwaffe..png|60px|Авіаційна планка Люфтваффе для денних винищувачів]]
{{!}}-
{{!}}{{Нагрудний знак пілота}}
{{!)}}
}}
'''Карл-Альфред Шумахер''' ({{lang-de|Carl-Alfred Schumacher}}; [[19 лютого]] [[1896]], [[Райне]] — [[22 травня]] [[1967]], [[Бад-Годесберг]]) — німецький офіцер і політик, [[генерал-майор]] [[люфтваффе]]. Кавалер [[Лицарський хрест Залізного хреста|Лицарського хреста Залізного хреста]].

== Біографія ==
Після початку [[Перша світова війна|Першої світової війни]] 10 серпня 1914 року вступив добровольцем в 7-й польовий артилерійський полк. 3 січня 1916 року перейшов у ВМФ, пройшов підготовку льотчика морської авіації. У травні-вересні 1918 року — льотчик-спостерігач на авіаматці «Ансвальд». 22 листопада 1919 року звільнений з армії.

1 березня 1933 року вступив в люфтваффе. З 15 грудня 1934 року — командир роти 16-го авіаційного (морського) батальйону в Гольтенау, з 1 серпня 1936 року — командир ескадрильї 136-ї винищувальної групи, з 1 липня 1938 року — командир групи [[Jagdgeschwader 136|136-ї винищувальної ескадри]], з 1 квітня 1939 року — 2-ї групи [[Jagdgeschwader 333|333-ї винищувальної ескадри]] (з 1 травня — [[Jagdgeschwader 77|77-ї винищувальної ескадри]]). З 12 грудня 1939 року — командир [[Jagdgeschwader 1|1-ї винищувальної ескадри]], одночасно з 1 серпня 1940 року — командир винищувальної авіації в Німецькій бухті. Учасник [[Норвезька кампанія|Норвезької]] і [[Французька кампанія (1940)|Французької]] кампаній. З 1 серпня 1941 року — командир винищувальної авіації у Норвегії; керував боротьбою з британською авіацією у повітряному просторі Північного моря. 1 травня 1943 року відряджений до Румунії, де йому було доручено керувати підготовкою льотчиків [[Королівські повітряні сили Румунії|Королівських ПС Румунії]]. У квітні-вересні 1944 року — член штабу 11-ї авіаційної області (Гамбург). 30 січня 1945 року Шумахер, який вважався у військових колах переконаним нацистом, був призначений начальником штабу націонал-соціалістичного керівництва люфтваффе. 8 травня 1945 року взятий в полон американськими військами. 1 квітня 1947 року звільнений.

== Звання ==

* Військовий доброволець (10 серпня 1914)
* Морський [[кадет]] (3 січня 1916)
* [[Фенріх-цур-зее]] (1 жовтня 1916)
* [[Лейтенант-цур-зее]] (17 березня 1918)
* [[Оберлейтенант]] (1 березня 1933)
* [[Гауптман (звання)|Гауптман]] (1 жовтня 1933)
* [[Майор]] (1 серпня 1936)
* [[Оберстлейтенант]] (1 березня 1939)
* [[Оберст]] (19 липня 1940)
* [[Генерал-майор]] (1 січня 1944)

== Нагороди ==

* [[Знак пілота ВМФ]]
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]] 2-го класу
* [[Пам'ятний знак пілота (Пруссія)]]
* [[Почесний хрест ветерана війни]] з мечами
* [[Нагрудний знак пілота]]
* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го класу (4 роки)
* [[Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»]]
* [[Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938 року»]] із застібкою «<nowiki/>[[Празький град]]<nowiki/>»
* [[Застібка до Залізного хреста]] 2-го класу
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]] 1-го класу
* [[Лицарський хрест Залізного хреста]] (21 липня 1940)
* [[Авіаційні планки Люфтваффе|Авіаційна планка винищувача]] в золоті
* [[Нагрудний знак пілота (Румунія)]]

== Література ==

* Залесский К. А. ''Люфтваффе. Военно-воздушные силы Третьего рейха.'' — М.: Яуза-Пресс, 2005. ISBN 5699137688
* [[Вальтер-Пер Фельгібель|Fellgiebel W.P.]] ''Elite of the Third Reich, The recipients of the Knight's Cross of the Iron Cross 1939—1945: A Reference'', Helion & Company Limited, Solihull, 2003, ISBN 1-874622-46-9

== Примітки ==

{{DEFAULTSORT:Шумахер Карл-Альфред}}
[[Категорія:Німецькі льотчики Першої світової війни]]
[[Категорія:Члени НСДАП]]
[[Категорія:Німецькі льотчики Другої світової війни]]
[[Категорія:Члени Християнсько-демократичного союзу Німеччини]]
[[Категорія:Депутати ландтагу Нижньої Саксонії]]

title: нім. Karl-August Schumacher

Народився: 19 лютого 1896 · Райне, Штайнфурт, Мюнстер, Провінція Вестфалія, Королівство Пруссія, Німецька імперія

Помер: 22 травня 1967 (71 рік) · Бад-Ґодесберґd, Бонн, ФРН

Країна: Німеччина

Діяльність: політик

Знання мов: німецька

Учасник: Перша світова війна, Ютландська морська битва, Друга світова війна і Повітряна битва в Гельголандській бухті

Посада: Member of the Landtag of Lower Saxonyd

Військове звання: генерал-майор

Партія: Християнсько-демократичний союз, Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини, German Partyd і Всенімецький блок/Союз вигнанців і позбавлених правd

Нагороди: | Лицарський хрест Залізного хреста | Залізний хрест 1-го класу | Застібка до Залізного хреста 2-го класу | | Залізний хрест 2-го класу | Почесний хрест ветерана війни (для учасників бойових дій) | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу | | Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року» | Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» з Празьким градом | Авіаційна планка Люфтваффе для денних винищувачів | | Нагрудний знак пілота | | |

title: Партія

Лицарський хрест Залізного хреста: Залізний хрест 1-го класу · Застібка до Залізного хреста 2-го класу

Залізний хрест 2-го класу: Почесний хрест ветерана війни (для учасників бойових дій) · Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу

Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»: Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» з Празьким градом · Авіаційна планка Люфтваффе для денних винищувачів


text:
# Форнолес
Форнолес (ісп. Fórnoles, кат. Fórnols de Matarranya,Fórnols) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Арагон, у провінції Теруель. Населення — 103 особи (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 320 км на схід від Мадрида, 110 км на північний схід від міста Теруель.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

title: Форнолес

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Форнолес
 | місцева_назва       = {{lang-es|Fórnoles}}, {{lang-ca|Fórnols de Matarranya,Fórnols}}
 | прапор              =
 | герб                =
 | автономна_спільнота = [[Арагон]]
 | провінція           = [[Теруель (провінція)|Теруель]]
 | комарка             = [[Матарранья (комарка)|Матарранья]]
 | широта              = 40.895
 | довгота             = -0.0
 | висота              = 706
 | населення           = 103
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 32,5
 | густота             = 3,17
 | поштові_індекси     = 44650
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 44105
 | мер                 =
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 = http://www.fornoles.com
}}
'''Форнолес''' ({{lang-es|Fórnoles}}, {{lang-ca|Fórnols de Matarranya,Fórnols}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Арагон]], у провінції [[Теруель (провінція)|Теруель]]. Населення — {{formatnum:103}} особи (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 320 км на схід від [[Мадрид]]а, 110 км на північний схід від [[Теруель|міста Теруель]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Fórnoles}}

== Посилання ==

<!-- * [http://www.penyapork.com Web de Penyapork]: Peña cultural más activa de Fórnoles. -->
<!-- * [http://penyapork.com/phpBB2/viewforum.php?f=2 Foro de Fórnoles] -->
<!-- * [http://books.google.es/books?id=uvFpU1v91X4C&pg=PA1&dq=pedro+bel+sabinet&cd=1#v=onepage&q&f=false "La Casa del Sabinet" Autor: Pedro J. Bel.] -->

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Теруель}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Теруель]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Арагон

Провінція: Теруель

Комарка: Матарранья

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Перекопська
Перекопська (рос. Перекопская) — станиця у Клетському районі Волгоградської області Російської Федерації.
Населення становить 75 осіб. Входить до складу муніципального утворення Кременське сільське поселення.

## Історія
Станиця розташована у межах українського історичного та культурного регіону Жовтий Клин.
Згідно із законом від 14 лютого 2005 року № 1003-ОД органом місцевого самоврядування є Кременське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 75   |

title: Перекопська

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[станиця]]
|тип_род         = станиці
|назва           = Перекопська
|назва ін.       = Перекопская
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Волгоградська область]]
|район           = [[Клетський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Кременське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 75
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Волгоградська область
}}
'''Перекопська''' ({{lang-ru|Перекопская}}) — [[станиця]] у [[Клетський район|Клетському районі]] [[Волгоградська область|Волгоградської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 75 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Кременське сільське поселення]].

== Історія ==

Станиця розташована у межах українського історичного та культурного регіону [[Жовтий Клин]].

Згідно із законом від [[14 лютого]] [[2005]] року № 1003-ОД органом місцевого самоврядування є Кременське сільське поселення<ref>[http://docs.cntd.ru/document/802027213 Закон Волгоградской области от 14 февраля 2005 года N 1003-ОД «Об установлении границ и наделении статусом Клетского района и муниципальных образований в его составе»] {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Перекопская  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Клетський район}}
{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Населені пункти Клетського району]]
[[Категорія:Станиці Волгоградської області]]

title: станиця Перекопська

Суб'єкт Російської Федерації: Волгоградська область

Муніципальний район: Клетський район

Поселення: Кременське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Перекопська · Перекопська


text:
# Вільям Гопкінс
Ві́льям Го́пкінс (англ. William Hopkins; 2 лютого 1793, Кінгстон-на-Соарі, Ноттінгемшир, Англія, Королівство Великої Британії — 13 жовтня 1866, Кембридж, Англія, Сполучене Королівство Великої Британії та Ірландії) — англійський геолог і математик. Працював у Кембриджському університеті, зробив значний внесок у геологію та виховав цілу плеяду видатних вчених XIX століття. Був членом Лондонського королівського товариства.

## Біографічні дані
Вільям Гопкінс народився 2 лютого 1793 року в сім'ї фермера Вільяма Гопкінса. Ще в дитинстві Гопкінс-молодший освоїв основи сільського господарства, тоді батько орендував для нього ферму поруч із Бері-Сент-Едмундс у графстві Саффолк. Вільям виявився фермером-невдахою, і у віці 28 років (1821), після смерті дружини, він, щоб запобігти повному розоренню, вступив до Кембриджського університету. У 1827 році здобув ступінь бакалавра, а у 1830 — магістра. Незадовго до закінчення університету Гопкінс одружився вдруге на Кароліні Бойс (1799—1881). Він залишився працювати в університеті як приватний тьютор студентів, що претендують на звання кращого випускника. Це заняття виявилося досить успішним для Гопкінса і приносило дохід близько £700—800 на рік (~ 75 тис. фунтів в еквіваленті 2010 року).
Гопкінс захоплювався музикою, любив поезію та писав натюрморти.
У кінці життя потерпав від душевного розладу, через що провів декілька років у клініці для душевнохворих, де помер 13 жовтня 1866 року через виснаження внаслідок хронічної хвороби.
Від другого шлюбу у Гопкінса залишилися син і три дочки, одна з яких, Еліс Гопкінс, стала відомою активісткою за моральність у вікторіанську епоху.

## Викладацька робота
До 1849 року він успішно випустив майже 200 студентів, серед них 17 визнані найкращими випускниками, в тому числі Джордж Габрієль Стокс та Артур Келі. Він займався з Едвардом Раусом, визнаним найкращим випускником, а потім сам став видатним викладачем. У 1833 році Гопкінс опублікував «Основи тригонометрії», чим заслужив визнання як математик.
Гопкінс започаткував популяризацію праць забутого на той час математика Джорджа Гріна (1793—1841), теорії якого стали згодом однією з основ математичної фізики. У 1845 році учень Гопкінса, майбутній лорд Кельвін, а в той час просто Вільям Томпсон, отримав від свого наставника копію наукової роботи Гріна від 1828 року. Саме лорд Кельвін згодом посприяв поширенню праць Гріна.

## Внесок у розвиток геології
Завдяки своєму науковому керівнику, Адаму Седжвіку, Гопкінс виявив глибокий інтерес до застосування математичних методів у геології (близько 1833 року). Праці Гопкінса з геології опубліковані в збірниках Кембриджського філософського товариства і Лондонського геологічного товариства. Саме Гопкінс визначив напрям у науці, відомий в наш час як динамічна геологія. Спільно з Джеймсом Джоулем і Кельвіном провів серію вимірювань тиску в точці плавлення, які підтвердили його теорію про зміщення температури плавлення з підвищенням тиску. Гопкінс вважав, що охолодження Землі насправді не впливає на клімат планети.

## Відомі учні
- Лорд Кельвін — автор (співавтор): відкриття ефекту Джоуля — Томпсона у газодинаміці та ефекту Томпсона в термоелектриці, виявлення нестійкості Кельвіна — Гельмгольца, теореми Кельвіна про циркуляцію;
- Джеймс Клерк Максвелл — автор теорії електромагнітного поля (рівняння Максвелла);
- Джордж Габрієль Стокс — фізик і математик, зробив значний внесок у розвиток гідро- і газодинаміки (див. рівняння Нав'є — Стокса), оптики і математики (див. теорема Стокса);
- Френсіс Гальтон — дослідник, географ, антрополог і психолог; фундатор диференціальної психології та психометрики;
- Артур Кейлі — один із найплодовитіших математиків XIX століття (див. теорема Гамільтона — Келі, Теорема Келі (теорія груп), граф Келі, перетворення Келі);
- Пітер Тет — математик і фізик, автор праць по теорії кватерніонів, теорії вузлів;
- Едвард Джон Раус — механік і математик, зробив помітний внесок у розвиток теорії керування, видатний лектор-педагог;
- Айзек Тодхунтер — британський математик, автор книг з історії математики.

## Вшанування та оцінка заслуг
- Член Лондонського королівського товариства (1 червня 1837)[6].
- Геологічне товариство Лондона (англ. Geological Society of London):[6]
  - Медаль Волластона (1850);
  - Президент Геологічного товариства Лондона (1851—1952).
- Президент Британської наукової асоціації (англ. British Science Association) (1853)[6].

title: Вільям Гопкінс

wikitext:
{{Науковець
| ім'я                  = Вільям Гопкінс
| ім'я_мовою_оригіналу = {{lang-en|William Hopkins}}
| галузь   = [[геологія]] і [[математика]]
| заклад  = [[Кембриджський університет]]
| alma mater      = [[Кембриджський університет]]
| керівник = [[Адам Седжвік]]
| учні   = [[Вільям Томсон]]
[[Джеймс Клерк Максвелл]]
[[Джордж Габрієль Стокс]]
[[Френсіс Гальтон]]
[[Артур Кейлі]]
[[Пітер Тет]]
| відомий завдяки   = виявленню, що [[температура плавлення]] підвищується з ростом тиску
}}
{{othernames|Гопкінс (прізвище)|Гопкінс}}
'''Ві́льям Го́пкінс''' ({{lang-en|William Hopkins}}; [[2 лютого]] [[1793]], [[Кінгстон-на-Соарі]], [[Ноттінгемшир]], [[Англія]], [[Королівство Великої Британії]]<ref name=EB1911>[[Британська енциклопедія|Encyclopaedia Britannica]] (1911)</ref> — [[13 жовтня]] [[1866]], [[Кембридж]], [[Англія]], [[Сполучене Королівство Великої Британії та Ірландії]]) — англійський [[геологія|геолог]] і [[математик]]. Працював у [[Кембриджський університет|Кембриджському університеті]], зробив значний внесок у геологію та виховав цілу плеяду видатних вчених XIX століття. Був членом [[Лондонське королівське товариство|Лондонського королівського товариства]].

== Біографічні дані ==
Вільям Гопкінс народився 2 лютого 1793 року в сім'ї фермера Вільяма Гопкінса. Ще в дитинстві Гопкінс-молодший освоїв основи сільського господарства, тоді батько орендував для нього ферму поруч із [[Бері-Сент-Едмундс]] у графстві [[Саффолк]]. Вільям виявився фермером-невдахою, і у віці 28 років (1821), після смерті дружини, він, щоб запобігти повному розоренню, вступив до [[Кембриджський університет|Кембриджського університету]]. У 1827 році здобув ступінь бакалавра, а у 1830 — магістра<ref name="ODNB">Smith (2007)</ref>. Незадовго до закінчення університету Гопкінс одружився вдруге на Кароліні Бойс (1799—1881). Він залишився працювати в університеті як приватний [[тьютор]] студентів, що претендують на звання кращого випускника. Це заняття виявилося досить успішним для Гопкінса і приносило дохід близько [[Фунт стерлінгів|£]]700—800 на рік (~ 75 тис. [[Фунт стерлінгів|фунтів]] в еквіваленті 2010 року).

Гопкінс захоплювався музикою, любив поезію та писав натюрморти.

У кінці життя потерпав від душевного розладу<ref name="ODNB" />, через що провів декілька років у клініці для душевнохворих, де помер 13 жовтня 1866 року через виснаження внаслідок хронічної хвороби.

Від другого шлюбу у Гопкінса залишилися син і три дочки, одна з яких, Еліс Гопкінс, стала відомою активісткою за моральність у вікторіанську епоху<ref name="ODNB" />.

== Викладацька робота ==
До 1849 року він успішно випустив майже 200 студентів, серед них 17 визнані найкращими випускниками, в тому числі [[Джордж Габрієль Стокс]] та [[Артур Кейлі|Артур Келі]]. Він займався з [[Едвард Раус|Едвардом Раусом]], визнаним найкращим випускником, а потім сам став видатним викладачем. У 1833 році Гопкінс опублікував «Основи тригонометрії», чим заслужив визнання як математик<ref name=EB1911 />.

Гопкінс започаткував популяризацію праць забутого на той час математика [[Джордж Грін|Джорджа Гріна]] (1793—1841), теорії якого стали згодом однією з основ [[математична фізика|математичної фізики]]. У 1845 році учень Гопкінса, майбутній [[Вільям Томсон|лорд Кельвін]], а в той час просто Вільям Томпсон, отримав від свого наставника копію наукової роботи Гріна від 1828 року. Саме лорд Кельвін згодом посприяв поширенню праць Гріна.

== Внесок у розвиток геології ==
Завдяки своєму науковому керівнику, [[Адам Седжвік|Адаму Седжвіку]], Гопкінс виявив глибокий інтерес до застосування математичних методів у [[Геологія|геології]] (близько 1833 року). Праці Гопкінса з геології опубліковані в збірниках Кембриджського філософського товариства і Лондонського геологічного товариства. Саме Гопкінс визначив напрям у науці, відомий в наш час як [[динамічна геологія]]. Спільно з [[Джеймс Прескотт Джоуль|Джеймсом Джоулем]] і [[Вільям Томсон|Кельвіном]] провів серію вимірювань тиску в точці плавлення, які підтвердили його теорію про зміщення температури плавлення з підвищенням тиску. Гопкінс вважав, що охолодження Землі насправді не впливає на клімат планети.

== Відомі учні ==
* [[Вільям Томсон|Лорд Кельвін]] — автор (співавтор): відкриття [[Ефект Джоуля — Томпсона|ефекту Джоуля — Томпсона]] у газодинаміці та ефекту Томпсона в термоелектриці, виявлення [[Нестійкість Кельвіна — Гельмгольца|нестійкості Кельвіна — Гельмгольца]], теореми Кельвіна про циркуляцію;
* [[Джеймс Клерк Максвелл]] — автор теорії електромагнітного поля ([[рівняння Максвелла]]);
* [[Джордж Габрієль Стокс]] — фізик і математик, зробив значний внесок у розвиток [[гідродинаміка|гідро-]] і [[газодинаміка|газодинаміки]] (див. [[рівняння Нав'є — Стокса]]), оптики і математики (див. [[теорема Стокса]]);
* [[Френсіс Гальтон]] — дослідник, географ, антрополог і психолог; фундатор диференціальної психології та психометрики;
* [[Артур Кейлі]] — один із найплодовитіших математиків XIX століття (див. [[теорема Гамільтона — Келі]], [[Теорема Келі (теорія груп)]], [[граф Келі]], [[перетворення Келі]]);
* [[Пітер Гатрі Тет|Пітер Тет]] — математик і фізик, автор праць по теорії кватерніонів, теорії вузлів;
* [[Едвард Раус|Едвард Джон Раус]] — механік і математик, зробив помітний внесок у розвиток теорії керування, видатний лектор-педагог;
* [[Айзек Тодхунтер]] — британський математик, автор книг з історії математики.

== Вшанування та оцінка заслуг ==
* Член [[Лондонське королівське товариство|Лондонського королівського товариства]] (1 червня 1837)<ref name=EB1911 />.
* [[Геологічне товариство Лондона]] ({{lang-en|Geological Society of London}}):<ref name=EB1911 />
** [[Медаль Волластона]] (1850);
** Президент Геологічного товариства Лондона (1851—1952).
* Президент Британської наукової асоціації ({{lang-en|British Science Association}}) (1853)<ref name=EB1911 />.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Chisholm, Hugh, ed.'' [https://en.wikisource.org/wiki/1911_Encyclopædia_Britannica/Hopkins,_William William Hopkins] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170106172133/https://en.wikisource.org/wiki/1911_Encyclopædia_Britannica/Hopkins,_William |date=6 січня 2017 }} // [[Британська енциклопедія|Encyclopaedia Britannica]]
* {{cite journal | doi=10.1017/S0007087400025528 | author=''Smith, C.'' | title=William Hopkins and the shaping of dynamical geology, 1830–1860 | journal=British Journal for the History of Science | volume=22 | issue=01 | year=1989 | pages=27–52 }}
* ''Crosbie Smith'' (2007) [https://doi.org/10.1093/ref:odnb/13756 Hopkins, William (1793—1866)] // Oxford Dictionary of National Biography. — Oxford University Press, online edn, May 2007.

== Посилання ==
* {{MacTutor Biography|id=Hopkins}}
* {{MathGenealogy|42016}}
* [http://venn.lib.cam.ac.uk/cgi-bin/search-2018.pl?sur=&suro=w&fir=&firo=c&cit=&cito=c&c=all&z=all&tex=HPKS823W&sye=&eye=&col=all&maxcount=50 Hopkins, William (HPKS823W)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210516222913/https://venn.lib.cam.ac.uk/cgi-bin/search-2018.pl?sur=&suro=w&fir=&firo=c&cit=&cito=c&c=all&z=all&tex=HPKS823W&sye=&eye=&col=all&maxcount=50 |date=16 травня 2021 }} // A Cambridge Alumni Database. [[Кембриджський університет|University of Cambridge]] {{ref-en}}.

{{бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Гопкінс, Вільям}}
[[Категорія:Британські математики]]
[[Категорія:Британські геологи]]
[[Категорія:Математики XIX століття]]
[[Категорія:Президенти Геологічного товариства Лондона]]
[[Категорія:Нагороджені медаллю Волластона]]
[[Категорія:Випускники Пітергаузу (Кембридж)]]

title: англ. William Hopkins

Народився: 2 лютого 1793 · Ноттінгемшир, Англія, Королівство Велика Британія

Помер: 13 жовтня 1866 (73 роки) · Кембридж, Англія, Сполучене Королівство

Країна: Сполучене Королівство

Діяльність: математик, гравець у крикет, геолог

Alma mater: Кембриджський університет

Галузь: геологія і математика

Заклад: Кембриджський університет

Посада: Президент Геологічного товариства Лондонаd

Науковий керівник: Адам Седжвік

Відомі учні: Вільям Томсон · Джеймс Клерк Максвелл · Джордж Габрієль Стокс · Френсіс Гальтон · Артур Кейлі · Пітер Тет

Аспіранти, докторанти: Артур Келі · Джордж Габрієль Стокс · Вільям Томсон · Френсіс Гальтон · Айзек Тодгантерd · Джеймс Клерк Максвелл · Едвард Раус

Членство: Лондонське королівське товариство

Відомий завдяки: виявленню, що температура плавлення підвищується з ростом тиску

Нагороди: член Лондонського королівського товариства