text:
# HD 4347
HD4347 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A0, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  9,1.
Вона  розташована на відстані близько 976,5 світлових років від Сонця.

wikiname: ukwiki

title: HD 4347

in_language: uk

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD4347}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD4347}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA| 0|46|49,44}}
| схилення= {{DEC|+63|21|30,0}}
| вид_вел =  9,13<ref name=CPcat>{{cite journal |author=Renson P., Manfroid J. |title=Catalogue of Ap, HgMn and Am stars |year=2009 |journal=Astronomy and Astrophysics |volume=498 |pages=961-966 |doi=10.1051/0004-6361/200810788 |bibcode=2009A&A...498..961R |url=http://www.aanda.org/articles/aa/pdf/2009/18/aa10788-08.pdf |language=en  |accessdate=20 березня 2015 |archive-date=2 березня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150302072057/http://www.aanda.org/articles/aa/pdf/2009/18/aa10788-08.pdf }}</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A0]]
| V =  9,144±0,014<ref name=HIPcat>ESA,  1997, '''The Hipparcos Catalogue''', ESA SP-1200</ref>
| B =  9,498±0,013<ref name=HIPcat/>
| u-b =  0,00
| b-v =  0,336±0,018<ref name=HIPcat/>
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Гіппаркос
| hmax =  9,170<ref name=HIPcat/>
| hmin =  9,250<ref name=HIPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =    30,71± 0,80<ref name=HIPcat/>
| схилення =  -23,74± 0,94<ref name=HIPcat/>
| паралакс =   3,34
| п_похибка =   1,09<ref name=HIPcat/>
| відстань_ср =    976,52
| відстань_пс =    299,40
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 4347,
[[Hipparcos Catalogue|HIP]] 3657,
[[Боннський огляд|BD+62 144]]
}}
{{Starbox reference
| Simbad=HD4347
}}
{{Starbox end}}

'''HD4347''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A0]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  9,1.<ref name=CPcat />
Вона <!-- знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]]  й --> розташована на відстані близько 976,5 [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].<ref name=HIPcat/>

==Пекулярний хімічний вміст==

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального класу A0]]
[[Категорія:HD4000-4999|3]]

{{astro-stub}}

title: HD4347

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Гіппаркос

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: 30,71± 0,80 мас/рік · за схиленням: -23,74± 0,94 мас/рік

Відстань: 976,52 світлових років · 299,40 парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD4347


text:
# Замок Ардтермон
Замок Ардтермон (англ. Ardtermon Castle) — один із замків Ірландії, розташований в графстві Слайго. Замок побудований в 1640 році.
Замок побудував Френсіс Гор — засновник роду Гор-Бут, що був предком Констанції Гор-Бут — борчині за свободу Ірландії. Родина Гор-Бут жила в цьому замку до початку XVIII століття, коли замок і навколишні землі спалила пожежа. Тоді вони переїхали в замок Ліссадель. На початку ХХ століття замок відреставрували і переробили його на готель Гельгер та Еріка Шиллер.
Замок Ардтермон довгастий в плані, має круглі вежі на північній та південній стороні замку. Решта споруди — двоповерхова. Має ще додаткові кутові вежі на заході та північному заході.
Нині замок відреставрований. Використовується як готель для любителів старовини. Замок є пам'яткою історії та архітектури Ірландії національного значення. Замок стоїть на живописному узбережжі океану, тому популярний серед туристів. Ці місця любив відвідувати лауреат Нобелівської премії з літератури Вільям Батлер Єйтс та борчиня за свободу Ірландії «графиня заколотників» Констанція Маркевич (Констанції Гор-Бут).

title: Замок Ардтермон

wikitext:
{{замок}}
[[Файл:Countess_Markiewicz.jpg|thumb| [[Графиня Маркевич]]]]
'''Замок Ардтермон''' ({{lang-en|Ardtermon Castle}}) — один із замків [[Ірландія|Ірландії]], розташований в графстві [[Слайго (графство)|Слайго]]. Замок побудований в 1640 році.

Замок побудував Френсіс Гор — засновник роду Гор-Бут, що був предком Констанції Гор-Бут — борчині за свободу Ірландії. Родина Гор-Бут жила в цьому замку до початку XVIII століття, коли замок і навколишні землі спалила пожежа. Тоді вони переїхали в замок Ліссадель. На початку ХХ століття замок відреставрували і переробили його на готель Гельгер та Еріка Шиллер.

Замок Ардтермон довгастий в плані, має круглі вежі на північній та південній стороні замку. Решта споруди — двоповерхова. Має ще додаткові кутові вежі на заході та північному заході.

Нині замок відреставрований. Використовується як готель для любителів старовини. Замок є пам'яткою історії та архітектури Ірландії національного значення. Замок стоїть на живописному узбережжі океану, тому популярний серед туристів. Ці місця любив відвідувати лауреат Нобелівської премії з літератури [[Вільям Батлер Єйтс]] та борчиня за свободу Ірландії «графиня заколотників» [[Графиня Маркевич|Констанція Маркевич]] (Констанції Гор-Бут).

== Джерела ==
* http://www.buildingsofireland.ie/niah/search.jsp?type=record&county=SL&regno=32400704
* http://www.fotolibra.com/gallery/11489/ardtermon-castle-ireland/{{Недоступне посилання}}
* http://www.geograph.ie/photo/825571
* http://selfcatering.travel/ardtarmon-castle {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171230022829/https://selfcatering.travel/ardtarmon-castle |date=30 грудня 2017 }}
* https://www.flickr.com/photos/breffni/6788795677
* https://onthecelticroad.wordpress.com/2009/08/15/raughley-harbor/
* http://www.ardtarmoncastle.com/history.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170923164842/http://www.ardtarmoncastle.com/history.htm |date=23 вересня 2017 }}

{{Список замків Ірландії}}
[[Категорія:Замки графства Слайго]]
[[Категорія:Засновані в Ірландії 1640]]

title: Замок Ардтермон

Тип: замок

Країна: Ірландія : ISO3166-1 alpha-3: IRL ; ISO3166-1 цифровий: 372 ;


text:
# Заборонені пісеньки
«Заборонені пісеньки» (пол. Zakazane piosenki) — польський музичний художній фільм 1946 року режисера Леонарда Бучковського за сценарієм Людвіка Старського. У фільмі продемонстрована антинімецька і партизанська музична творчість часів Другої світової війни, одночасно стрічка показує в епізодах історію нацистської окупації від вересневої капітуляції і до вступу Червоної армії до Варшави. Показані у фільмі пісні переважно базуються на автентичній творчості вуличних співаків та дворових оркестрів.
Спершу творці планували відзняти середньометражний документальний музичний фільм, але після завершення зйомок у 1946 році було вирішено розширити його до повнометражної версії та додати художній сюжет. Таким чином «Заборонені пісеньки» стали першим повнометражним фільмом, знятим у Польщі після Другої світової війни. Прем'єра фільму відбулася в 1947 році. Він був популярним в аудиторії, але критика закидала стрічці фальшування окупаційної реальності та применшення тогочасних німецьких звірств. У зв'язку з цим фільм було знято з прокату і відправлено на переробку. Змінена версія, в якій більше акцентувалися жахіття воєнного часу, вийшла на екрани в 1948 році. Вона теж виявилася дуже популярною. До початку XXI століття фільм у кінотеатрах переглянуло близько 15 мільйонів осіб.

## Історія та умови повстання фільму

### Середньометражна версія
Спершу Людвік Старський планував у співпраці з Леонардом Бучковським зняти півгодинний музичний репортаж, у якому він хотів задокументувати творчість варшавських вуличних музикантів та партизанську творчість під час окупації. За концепцією, цей фільм мав розкривати конфлікт між гітлерівською піснею Ein Heller und ein Batzen (відомою під хибною назвою Heili-Heilo) та польськими творами окупаційного періоду. Першою піснею мала бути Dnia pierwszego września roku pamiętnego, в якій співається про капітуляцію 1939 року, останньою — Serce w plecaku, яку виконували польські солдати у відвойованій столиці. Канва фільму містила елементи художнього сюжету: історію пісень мав розповідати їх збирач, який прийшов до кіноательє, в якому збиралася антинімецька музична вулична творчість. За планом, інших окремих героїв не було, а виконавцями творів мали стати численні та різноманітні мешканці столиці, завдяки чому глядач переконався б у тому, що варшавські пісні були поширеною зброєю проти окупантів.
У вересні 1945 року почався пошук людей, які під час війни виконували антинімецькі та партизанські пісні; за допомогою оголошень їх запрошували у «Film Polski». Також шукали тих, хто мав записані тексти таких пісень і просили їх передати. Старський і Бучковський також намагалися знайти когось, хто б сам виконував антинімецькі пісні чи знав таких виконавців, за допомогою розпитування людей на варшавських базарах.
Від кінця цього місяця в ательє студії «Film Polski» в Лодзі вже реєструвалися перші виконавці та їх твори. Певною проблемою була необхідність визначення ймовірних довоєнних авторів пісень і погодження з ними питань щодо авторських прав, тим паче, що з'явилися численні шахраї, котрі приписували собі авторство тих чи інших творів і домагалися, аби їм заплатили за використання пісень у фільмі. Старський і Бучковський зустрічалися з ними всіма і намагалися визначити, чи їхні вимоги обґрунтовані. Зрештою таким чином вдалося знайти одного автора: як виявилося, творцем пісні Serce w plecaku був Міхал Зєлінський (хоча раніше можливими авторами називалися Юліан Тувім і Антоній Слонімський). Зєлінському було нескладно довести своє авторство, оскільки пісня перед війною була опублікована в збірці «Wiersze żołnierskie» (укр. Солдатські вірші), яку видав Narodowy Instytut Wydawniczy. Як наслідок, його прізвище фігурує в титрах на початку фільму.
Фільм був знятий на межі 1945 та 1946 років. Усі зйомки відбувалися в Лодзі, де було відтворено тільки трохи варшавських місцевостей просто неба. Ця версія стрічки не була показана перед широкою публікою.

### Перша повнометражна версія
У той час наростала потреба виходу першого після Другої світової війни польського художнього фільму — публіка вимагала польської повнометражної продукції. З того, що такий фільм все не з'являвся, жартували Szpilki та кабаре. Робота над проектами, у яких були шанси стати такою стрічкою (фільм про Корчака за сценарієм Старського, Варшавський Робінзон Єжи Анджеєвського і Чеслава Мілоша чи Дві години Еви Шельбурґ-Зарембіни і Яна Марчіна Шанцера) затримувалася через низку проблем. Внаслідок цього було прийнято рішення переробити «Заборонені пісеньки» на повнометражний продукт; тим паче, творці зібрали таку кількість матеріалу, яка значно перевищувала середній метраж. За словами Пьотра Сьмяловського (пол. Piotr Śmiałowski), це рішення було прийнято 4 грудня 1946 року на зустрічі міністра інформації Фелікса Віди-Вірського з колективом, який працював над «Забороненими пісеньками» (саме тоді знімалася сцена з піснею про вересневу поразку); ця зустріч відбулася під час відкриття кіноательє в Лодзі. За словами Едварда Заїчека, переробити «Заборонені пісеньки» на повнометражну стрічку було вирішено під час їх передпрокатного перегляду комісією.
Людвік Старський почав редагувати сценарій. Ця робота тривала три тижні. Він додав нових персонажів і епізоди з їх життя, пов'язані піснями.
Зйомки художньої повнометражної версії «Заборонених пісеньок» розпочались у травні 1946 року. Більша частина стрічки фільмувалася в Лодзі. На Лонковій вулиці було реконструйовано варшавські вулиці (Бодуена, Ясна і Шпітальна; всі вони розташовані неподалік Дому братів Яблковських). В середині липня знімальна група виїхала до Варшави, де відбулися зйомки просто неба (зокрема вхід німецьких солдатів до Варшави і бої в Старому місті).
Під час зйомок відбулося кілька інцидентів. Один із них трапився під час зйомок боїв у Старому місті (події сюжету відбувалися в 1944 році): актор Єжи Душинський випадково підстрелив помічника оператора (в ті часи холості набої ще не використовувалися). Інші інциденти відбулися під час зйомок сцен в трамваї: пасажири, бачачи акторів у німецькій формі, сприймали їх за справжніх солдатів Вермахту і реагували агресивно. Сильні емоції у перехожих викликали також зйомки вуличного маршу співаючих гітлерівських солдатів: люди не помічали знімальної групи і не розуміли, що бачать інсценізацію.
Через те, що польське кіновиробництво лише відновлювалося після війни, у фільму була низка організаційних проблем. До прикладу, не вистачало кіноплівки, яку творці були змушені купувати з різних (в тому числі випадкових і нелегальних) джерел, внаслідок чого оператор мав робити проби на кожній бобіні плівки, аби переконатися, що вони всі мають однакові фотопараметри. Костюмів теж не вистачало, тому акторки мусили зніматися у власному одязі. Проблемою була і відсутність досвіду в знімальної групи: більшість технічних працівників навчалися роботі безпосередньо на зйомках, інші повернулися до праці після багаторічної перерви, викликаної війною. Творцям заважали і обмеження апаратури: не було переносних приладів (зокрема генераторів та звукової апаратури), отже, відтворювати вулиці Варшави довелося в безпосередній близькості до кіностудії в Лодзі. Бракувало й апаратури, яка б записувала звук на окрему плівку, тому пісні були записані раніше і відтворювалися під час зйомок, а актори виконували їх під фонограму. Весь комплект звуків реєструвався камерою, яку для зменшення шумів загорнули в ковдру. Лише під кінець роботи зі Швеції прийшла звукозаписувальна апаратура. Ще однією проблемою була нестача кінокамер: знімальна група мала їх тільки дві. Одну німу камеру знайшли в Кракові в садибі Ганса Франка, а іншу, сорокакілограмову, але з можливістю звукозапису, кінокоманда Війська Польського дістала в Німеччині.
В процесі виробництва фільму з'являлися різні сумніви ідеологічного характеру, пов'язані з посланням фільму. Аліна Мадей (пол. Alina Madej) припускає, що, враховуючи ці сумніви, єдиним приводом, чому від закінчення «Заборонених пісеньок» не відмовилися, було те, що фільм вже інтенсивно рекламувався, на нього чекала публіка і тому треба було довести справу до кінця.
У серпні 1946 року зйомки було завершено і стрічку відправлено на монтаж. Реалізація фільму коштувала 624,1 тисяч злотих. Довжина версії склала 3030 метрів.
Прем'єра відбулася 8 січня 1947 року в Варшаві в кінотеатрі «Palladium» (наступного дня фільм було показано також у кінотеатрах «Polonia», «Atlantic» і «Stylowe»). Як писав «Express Wieczorny», глядачі стояли біля кас ще до обіду. Серед очікуючих із нетерпінням людей відбулася низка бійок, нищилися кінотеатри і сусідні приміщення, через що кінотеатри, в яких показували «Заборонені пісеньки», взяла під охорону міліція і дружинники. За спогадами Людвіка Старського, публіка на прем'єрі плакала від розчулення. У Варшаві фільм демонструвався до середини лютого.

### Друга повнометражна версія
Попри значний успіх у глядачів, на «Заборонені пісеньки» посипались численні негативні рецензії з боку критиків. Фільмові закидали пом'якшення злочинів гітлерівців і недостатню передачу жахіть часів окупації, підкреслення ролі польських зрадників, недостатню демонстрацію страждань польського народу та дешевизну. Під навалою критики на вимогу Міністерства інформації та пропаганди фільм після кількох місяців було знято з показу. Комісія з питань фільмів (пол. Komisja ds. Filmu), що діяла при Польській робітничій партії, відправила стрічку на переробку. В результаті з первинної версії було вирізано практично третину фільму — близько 800 метрів (26 хвилин), а дознято 850. Головна зміна стосувалася сюжетної канви: в першій версії адресатами історії, яку розказував головний герой, були працівники кіностудії, а в другій герой розповідав про окупацію й пісні своєму другові-солдатові, репатріантові з Англії, який не мав поняття про місцеві окупаційні реалії. Також було додано сцени, які демонстрували б жорстокість німців. Частину сцен зміненої версії фільмували асистенти Бучковського: Єжи Кавалерович та Казімєж Шейбал.
Прем'єра зміненої версії відбулася 2 листопада 1948 року в кінотеатрі «Atlantic». Друга версія фільму мала довжину 3000 метрів. Як писав журналіст газети «Życie Warszawy», фільм виявився популярним і цього разу: в перший день після повернення стрічки на екрани глядачі приходили в кінотеатри у такій кількості, що була потрібна охорона міліції. В наступні дні перед кінотеатрами стояли довгі черги.

## Сюжет

### Сюжетна лінія
Дія фільму відбувається від вересня 1939 року до визволення Варшави в 1945 році. Музикант Роман Токарський розповідає історію німецької окупації у Варшаві. У першій художній версії фільму його співбесідниками були працівники кіностудії, в якій збиралися антинімецькі та партизанські пісні. В другій версії історія розповідалась другові Токарського, репатріантові з Англії, котрий не надто добре орієнтувався в тому, як виглядало життя столиці Польщі під час війни.
Під час окупації Роман грав у вуличному оркестрі, де виконувалась Варшав'янка. Також він разом із сестрою був членом підпільної організації, брав участь в збройних партизанських операціях та у Варшавському повстанні. Окрім головної сюжетної лінії, показані також епізоди з життя окупованої Варшави, пов'язані з вуличними співаками, євреєм, що переховується, молодою фольксдойче. Усі епізоди пов'язані піснями.

### Відмінності між повнометражними версіями
Зміни, зроблені в другій повнометражній версії фільму, в першу чергу стосуються сюжетної лінії. Головний герой розповідає про пережите не в кіноательє, а у власному помешканні, і адресатами його розповіді є не знімальна група, а друзі, серед яких був репатріант з Англії, котрий не знав реалій окупації і внаслідок цього його репліки були не надто доречними.
Окрім того, до другої повнометражної версії були внесені такі зміни:
- молодий співак із трамваю після доносу Марії Кендзьорек (розповіла німецькому офіцерові, про що пісня) не втікає (офіцер, який кричить ламаною польською мовою, що розуміє сенс пісні, викликає сміх), а його застрелюють;
- краще обґрунтовано вирок колаборантці Марії Кендзьорек, а також не показана сама сцена виконання вироку;
- додано епізод вуличної облави;
- додано сцену спорудження барикади під час Варшавського повстання;
- додано сцену передачі зброї через зв'язкову;
- збільшено акцент на визвольній ролі Червоної Армії за допомогою додання документальних кадрів звільнення Варшави;
- додано сцену, в якій гестапівець б'є жінку батогом під час обшуку помешкання;
- додано сцени з транзитного табору в Прушкуві[pl];
- вилучено пісню Lecą liście z drzewa за надмірний песимізм.

## Акторський склад
Деякі виконавці, які прийшли на студію у «Film Polski» зі своїм репертуаром часів окупації, отримали в фільмі невеликі ролі. Професійні актори, що зіграли в «Заборонених пісеньках», переважно були з театрів — варшавських, лодзьких та з краківського Старого театру. Завдяки ролям у стрічці Бучковського і Старського вони стали першими зірками повоєнного польського кінематографу. Ще до завершення зйомок фільму Данута Шафлярська, яка грала головну жіночу роль, з'явилася на обгортці першого випуску часопису «Film». У тому ж номері вийшло інтерв'ю з акторкою, яке взяв Збіґнєв Пітера (увесь наклад номера розкупили).
Деяких німецьких солдатів зіграли справжні військовополонені.
Актори, що зіграли в фільмі:
- Данута Шафлярська — Галіна Токарська
- Єжи Душинський — Роман Токарський
- Ян Свідерський[pl] — Ришард
- Яніна Орденжанка — матір Галіни і Романа
- Ян Курнакович — Цєсляк
- Станіслав Лапінський — музикант
- Зоф'я Ямри — Марія Кендзьорек
- Константи Понґовський[pl] — наглядач
- Юзеф Малішевський[pl] — керівник кіновиробництва
- Ганка Бєліцька — вулична співачка
- Аліна Яновська — вулична співачка
- Зоф'я Мрозовська[pl] — вулична співачка
- Леон Пєтрашкєвіч[pl] — вуличний співак
- Чеслав Пясковський[pl] — вуличний співак
- Станіслава Пясецька (пол. Stanisława Piasecka) — співачка з потяга
- Броніслав Дарський[pl] — співак із потяга
- Гелена Пухнєвська (пол. Helena Puchniewska) — жінка з копченею з потяга
- Людвік Татарський (пол. Ludwik Tatarski) — гестапівець Ганс
- Казімєж Віхняж — гестапівець
- Ярослав Скульський[pl] — гестапівець
- Едвард Дзєвоньський — гестапівець
- Генрик Швайцер[pl] — єврей, що переховується
- Фелікс Жуковський — Юрек
- Генрик Моджевський[pl] — знайомий Цєсляка
- Генрик Боровський[pl] — виконавець вироку
- Стефан Срюдка[pl] — виконавець вироку
- Ігор Смяловський[pl] — гітлерівець
- Здзіслав Любельський[pl] — пасажир потяга
- Артур Млодніцький[pl] — німецький офіцер
- Адам Міколаєвський — залізничник
- Марія Бєліцька[pl] — декламаторка
- Болеслав Болковський (пол. Bolesław Bolkowski) — гранатовий поліцай
- Яніна Драчевська (пол. Janina Draczewska) — продавчиня у кіоску
- Анджей Лапіцький[pl] — конспіратор
- Ванда Якубінська[pl] — жінка в Прушкуві
- Казімєж Деюновіч[pl] — біженець з Варшави
- Мар'ян Домбровський (пол. Marian Dąbrowski) — біженець з Варшави
- Вітольд Садовий[pl] — застрелений підпільниками скрипаль-колаборант

## Пісні
На оголошеннях, в яких авторів та колекціонерів антинімецьких пісень просили вийти на контакт, писалося:

| заборонена пісня, написана з незграбними римами, часто виявлялася переможним конкурентом пропагандистського гарчання збожеволілого гучномовця Геббельса. Оригінальний текст (пол.) zabroniona piosenka, przybrana w niezgrabne rymy, była często zwycięskim konkurentem propagandowych ryków oszalałej tuby Goebbelsa[29] |
Автори стрічки запланували, аби її драматургія базувалася на конфлікті між гітлерівськими Heili-Heilo чи тактами з Deutschland, Deutschland, über alles та польськими вуличними і партизанськими піснями. Використання пісень як матеріалу для сюжету фільму змусило Бучковського підлаштовувати монтаж під музику на рівні, якого раніше не було в польському кінематографі. В «Заборонених пісеньках» монтаж може або підкреслювати гармонію відеоряду та музики, або грати на їх контрапунктному зіставленні.
Загалом у стрічці використано 14 пісень. Майже всі вони базуються на автентичних творах вуличних співаків та дворових оркестрів, які було записано після подачі оголошення про пошук таких пісень. Винятками є тільки написана Людвіком Старським на мелодію Містечка Белз пісня Warszawo ma та Lecą liście z drzewa Вінцента Поля. Пісні йдуть у хронологічному порядку. Кожній присвячено окремий епізод, а всі вони разом переповідають історію окупації. Частково пісні виконувалися справжніми вуличними співаками, а частково акторами.
Серед творів, що виконуються у фільмі, є: Serce w plecaku Міхала Зєлінського, Lecą liście z drzewa Вінцента Поля, Warszawo ma Людвіка Старського, Dnia pierwszego września roku pamiętnego, Gdy w noc wrześniową północ wybiła, Siekiera, motyka, piłka, szklanka, Czerwone jabłuszko, Teraz jest wojna, kto handluje, ten żyje, Rozszumiały się wierzby płaczące та Oj bida, bida.
Опрацьовані Романом Палестером пісні завдяки продуманій обережній стилізації (навмисні мовні помилки, прості рими, «варшавський» говір та елементи місцевого колориту) звучать автентично і дозволяють передати атмосферу фольклору великого міста.
Пісні, що з'явились у стрічці, набули завдяки цьому нової популярності. У статті, опублікованій у журналі «Film» (11/1947) писалося, що після прем'єри «Заборонених пісеньок» твори з фільму охоче співали на вулицях та в кнайпах (і не тільки пропольські: автор статті наводить випадок, коли п'яні гульвіси співали гітлерівське Heili-Heilo). Через роки ця популярність повернулась: багато використаних у фільмі пісень зі зміненим текстом співалися під час воєнного стану.

## Сприйняття
Перша повнометражна версія стрічки мала шалений успіх у глядачів: блискавично розкуповувалися квитки; у кінотеатрах спалахували сварки між нетерплячими глядачами, що прагнули дістати квиток; пісні, використані у фільмі, стали популярними. Але реакція критики не була настільки схвальною. Перші рецензії загалом були позитивними: Збіґнєв Пітера («Film», 11/1947) хвалив «Заборонені пісеньки» за здійснення очікувань щодо першого польського фільму, але зазначав, що епізодична формула фільму шкодить його драматургічній цілісності та впливає на ескізне сприйняття героїв; однак, на його думку, це не було для стрічки катастрофою: уява глядача могла заповнити можливі пробіли. Мар'ян Промінський в тижневику «Odrodzenie» (5/1947) також звертав увагу на ескізність фільму, а також на спрощення картини окупації. Однак цей рецензент хвалив «Заборонені пісеньки» за уникнення брутальності, гумор та відповідність сентиментальним потребам поляків. Єжи Кліма (пол. Jerzy B. Klima, «Kurier Polski» за 27 січня 1947 року) та Мєчислав Дробнер («Film», 11/1947) хвалили музичну складову фільму, яка, на їх думку, чудово реагувала на емоції глядачів. Ялю Курек в газеті «Dziennik Polski» хвалив ідею фільму, а в газеті «Ziemia Pomorska» стрічку похвалили за досконалу передачу реалій окупованої Варшави. Критики також зазвичай хвалили акторів та сценографію.
Дуже погано на фільм відреагував тижневик «Kuźnica»: її редакція організувала в лодзькому «Піквікському клубі» дискусію про «Заборонені пісеньки», під час якої стрічці закидали, серед іншого, звужену перспективу окупації, лаяли сцену з вироком фольксдойче (яка, на їх думку, була слабко обґрунтована) та невідповідність окупаційним реаліям. Генрик Шлетинський, котрий брав участь в дискусії, заперечив наявність у фільму художньої цінності та звинуватив його в розбещенні смаків публіки. На шпальтах цього ж тижневика (4/1947) вийшов також текст Адама Важика, який висував щодо стрічки численні зауваження. Частково ганьбив її за артистичні недоліки, які, на думку Важика, стали наслідком спонтанного подовження короткого за задумом документального фільму до повнометражного формату; цими недоліками він вважав епізодичність, слабку пов'язаність подій, потурання дешевим смакам публіки, а також наближення облич та розташування в кадрі окремих силуетів акторів. Решта його звинувачень стосувалися ідеї фільму: недостачі історичної конкретики та фальшування окупаційних реалій. Важик писав, що за убогість стрічки значною мірою було відповідальне перенасичення знімальної групи довоєнними звичками. Після рецензії Важика на «Заборонені пісеньки» посипалися негативні оцінки: за прикладом Важика фільмові закидали дешевий сентименталізм і заміну справжньої окупаційної небезпеки безтурботною атмосферою (Збіґнєв Юркевич, пол. Zbigniew Jurkiewicz, «Pokolenie» 2/1947), а також солодкуватість, кіч і намагання викликати легкі емоції, які не дозволяють об'єктивно помітити недоліки стрічки (Єжи Вишомірський, пол. Jerzy Wyszomirski, «Dziennik Łódzki» 15/1947, Єжи Вальдорфф, «Przekrój» 94/1947). Крім того, Вальдорфф поставився до «Заборонених пісеньок» як до доказу того, що, можливо, «Film Polski» як установа не здатен виконувати поставлені перед ним завдання. В пресі почали з'являтися коментарі (в редакційних статтях та листах читачів) зі звинуваченнями фільму в антипольських акцентах, публікувалися й заклики не показувати цієї стрічки за кордоном. «Trybuna Robotnicza» (1 лютого 1947 року), критикуючи фільм, посилалася на обурення, яке вона викликає у колишніх в'язнів нацистських концтаборів (однак не згадувалися ні конкретні в'язні, ні те, де і як вони висловлювали своє обурення).
Друга версія фільму теж була дуже популярною серед глядачів. З'явилися й позитивні відгуки критиків: «Głos Robotniczy» (13 листопада 1948 року) хвалив зроблену переробку, а Богдан Бжезінський в газеті «Dziennik Polski» (287/1948) із задоволенням стверджував, що критика допомогла фільмові, оскільки завдяки цьому до нього було додано цікаві сюжетні ходи і тепер його можна сміливо показувати за кордоном. Вистачало і критичних голосів: Єжи Плажевський («Odrodzenie», 1948, № 47) закидав стрічці банальність і несерйозність, а Єжи Тепліц («Film», 1948, № 7) лаяв контраст між амбітними планами і убогістю сюжету.
Попри закиди критики, «Заборонені пісеньки» надалі були популярними: протягом перших трьох років їх переглянуло близько 10,8 мільйонів осіб, тобто удвічі більше, ніж середня кількість глядачів на фільм. Протягом наступних років стрічку було показано в СРСР, Болгарії, Чехословаччині, Угорщині (1949), Ізраїлі (1950), Румунії, Албанії, США (1951), Фінляндії (1952), Ірані (1953), Нідерландах та Канаді (1954).
«Заборонені пісеньки» переглядали й опісля: до початку XXI століття загальна кількість глядачів склала близько 15 мільйонів осіб. Стрічка посіла третє місце в категорії «драма» в голосуванні за найкращий польський фільм, який проводили «Gazeta Wyborcza» і тижневик «Antena». В опитуванні, що проводилося у 2009 році для тижневика «Newsweek Polska» щодо найкращого польського фільму чи серіалу на військову тематику, «Заборонені пісеньки» опинилися на шостому місці (за них віддали свої голоси 4,4 % респондентів). Стрічка опинилася і серед найвизначніших польських фільмів, обраних в опитуванні часопису «Kwartalnik Filmowy», що проводилося з нагоди століття кінематографу серед 72 творців фільмів та кінознавців.
Яцек Фуксєвич стверджує, що своїм багаторічним успіхом «Заборонені пісеньки» завдячують оптимізмові та гуморові, а також тому, що стрічка показала польське суспільство як таке, що зуміло зберегти внутрішню незалежність навіть в умовах гітлерівської окупації. Божена Яніцька (пол. Bożena Janicka) пояснює популярність фільму тим, що він виконує функцію підкріплення сердець. Малґожата Гендриковська зазначає, що після років воєнної жорстокості фільм міг виконувати катарсичну функцію і, завдяки демонстрації поляків як відважних та спритних, здатних ошукати окупанта, викликати у глядачів відчуття гордості та задоволення.

title: Заборонені пісеньки

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Заборонені пісеньки
| оригінальна назва = Zakazane piosenki
| плакат            =
| зображення        = Film nr 09-10 - Danuta Szaflarska i Jerzy Duszyński - 1947-01-01.JPG
| зображення розмір = 200px
| підпис            = Головні актори фільму [[Данута Шафлярська]] і [[Єжи Душинський]] на обкладинці часопису [[Film]] № 9-10 за 1946 рік
| жанр              = [[Музичний фільм|музичний]]
| режисер           = [[Леонард Бучковський]]
| продюсер          =
| сценарист         = [[Людвік Старський]]
| актори            = [[Данута Шафлярська]]
[[Єжи Душинський]]
| композитор        =
| музика            = [[Роман Палестер]]
| оператор          = {{Не перекладено|Адольф Форберт|Адольф Форберт|pl|Adolf Forbert}}
{{Не перекладено|Кароль Ходура|Кароль Ходура|pl|Karol Chodura}}
| художник          =
| монтаж            = Ружа Пстроконьська ({{lang-pl|Róża Pstrokońska}})
| оповідач          =
| кінокомпанія      = {{Не перекладено|Film Polski|Film Polski|pl|Przedsiębiorstwo Państwowe Film Polski}}
| дистриб'ютор      =
| тривалість        =
| мова              = [[Польська мова|польська]]
| озвучення українською =
| країна            = {{POL}}
| рік               =
| дата виходу       = 8 січня 1947 (перша версія)
2 листопада 1948 (перероблена версія)
| кошторис          =
| касові збори      =
| ідентифікатор     =
| сайт              =
}}
'''«Заборонені пісеньки»''' ({{lang-pl|Zakazane piosenki}}) — [[Кінематограф Польщі|польський]] [[музичний фільм|музичний]] [[художній фільм]] [[1946 у кіно|1946 року]] режисера [[Леонард Бучковський|Леонарда Бучковського]] за сценарієм [[Людвік Старський|Людвіка Старського]]. У фільмі продемонстрована антинімецька і партизанська музична творчість часів [[Друга світова війна|Другої світової війни]], одночасно стрічка показує в епізодах історію [[Окупація Польщі (1939-1945)|нацистської окупації]] від [[Польська кампанія 1939|вересневої капітуляції]] і до вступу [[Червона армія|Червоної армії]] до [[Варшава|Варшави]]. Показані у фільмі пісні переважно базуються на автентичній творчості вуличних співаків та дворових оркестрів.

Спершу творці планували відзняти середньометражний [[Документальний фільм|документальний]] музичний фільм, але після завершення зйомок у 1946 році було вирішено розширити його до повнометражної версії та додати художній сюжет. Таким чином ''«Заборонені пісеньки»'' стали першим повнометражним фільмом, знятим у Польщі після Другої світової війни{{r|lubelski.135}}. Прем'єра фільму відбулася в 1947 році. Він був популярним в аудиторії, але критика закидала стрічці фальшування окупаційної реальності та применшення тогочасних німецьких звірств. У зв'язку з цим фільм було знято з прокату і відправлено на переробку. Змінена версія, в якій більше акцентувалися жахіття воєнного часу, вийшла на екрани в 1948 році. Вона теж виявилася дуже популярною. До початку XXI століття фільм у кінотеатрах переглянуло близько 15 мільйонів осіб.

== Історія та умови повстання фільму ==

=== Середньометражна версія ===
[[Файл:Zakazane Piosenki - Jerzy Duszyński - 29 - Film nr 03 - 1946-09-01.JPG|thumb|Кадр із фільму з Єжи Душинським]]
[[Файл:Zakazane Piosenki - Alina Janowska - 1 - Film nr 03 - 1946-09-01.jpg|thumb|Кадр із фільму з Аліною Яновською]]
[[Файл:Zakazane Piosenki - Leon Pietraszkiewicz, Czesław Piaskowski - 3.JPG|thumb|Кадр із фільму з Леоном Пєтрашкєвічем та Чеславом Пясковським]]
[[Файл:Zakazane Piosenki - 3 - Film nr 03 - 1946-09-01.JPG|thumb|Кадр із фільму]]
[[Файл:Zakazane Piosenki - 5 - Film nr 03 - 1946-09-01.JPG|thumb|Кадр із фільму]]
[[Файл:Zakazane Piosenki - 1 - Film nr 03 - 1946-09-01.JPG|thumb|Кадр із фільму]]
[[Файл:Zakazane Piosenki - 2 - Film nr 03 - 1946-09-01.JPG|thumb|Кадр із фільму]]
Спершу Людвік Старський планував у співпраці з Леонардом Бучковським зняти півгодинний музичний репортаж, у якому він хотів задокументувати творчість варшавських вуличних музикантів та партизанську творчість під час окупації. За концепцією, цей фільм мав розкривати конфлікт між гітлерівською піснею ''{{Не перекладено|Ein Heller und ein Batzen|Ein Heller und ein Batzen|ru|Ein Heller und ein Batzen}}'' (відомою під хибною назвою ''Heili-Heilo'') та польськими творами окупаційного періоду. Першою піснею мала бути ''Dnia pierwszego września roku pamiętnego'', в якій співається про капітуляцію 1939 року, останньою — ''{{Не перекладено|Serce w plecaku|Serce w plecaku|ru|Второе сердце}}'', яку виконували польські солдати у відвойованій столиці{{r|lubelski.135}}. Канва фільму містила елементи художнього сюжету: історію пісень мав розповідати їх збирач, який прийшов до кіноательє, в якому збиралася антинімецька музична вулична творчість{{r|hist.146}}. За планом, інших окремих героїв не було, а виконавцями творів мали стати численні та різноманітні мешканці столиці, завдяки чому глядач переконався б у тому, що варшавські пісні були поширеною зброєю проти окупантів{{r|lubelski.135}}.

У вересні 1945 року почався пошук людей, які під час війни виконували антинімецькі та партизанські пісні; за допомогою оголошень їх запрошували у {{Не перекладено|Film Polski|«Film Polski»|pl|Przedsiębiorstwo Państwowe Film Polski}}. Також шукали тих, хто мав записані тексти таких пісень і просили їх передати{{r|pitera.76-77}}. Старський і Бучковський також намагалися знайти когось, хто б сам виконував антинімецькі пісні чи знав таких виконавців, за допомогою розпитування людей на варшавських базарах{{r|śmiałowski.55}}.

Від кінця цього місяця в ательє студії «Film Polski» в [[Лодзь|Лодзі]] вже реєструвалися перші виконавці та їх твори{{r|lubelski.134|pitera.77}}. Певною проблемою була необхідність визначення ймовірних довоєнних авторів пісень і погодження з ними питань щодо [[Авторське право|авторських прав]], тим паче, що з'явилися численні шахраї, котрі приписували собі авторство тих чи інших творів і домагалися, аби їм заплатили за використання пісень у фільмі. Старський і Бучковський зустрічалися з ними всіма і намагалися визначити, чи їхні вимоги обґрунтовані. Зрештою таким чином вдалося знайти одного автора: як виявилося, творцем пісні ''Serce w plecaku'' був {{Не перекладено|Міхал Зєлінський|Міхал Зєлінський|pl|Michał Zieliński (oficer)}} (хоча раніше можливими авторами називалися [[Юліан Тувім]] і [[Антоній Слонімський]]). Зєлінському було нескладно довести своє авторство, оскільки пісня перед війною була опублікована в збірці «Wiersze żołnierskie» ({{lang-uk|Солдатські вірші}}), яку видав Narodowy Instytut Wydawniczy. Як наслідок, його прізвище фігурує в титрах на початку фільму{{r|śmiałowski.55}}.

Фільм був знятий на межі 1945 та 1946 років. Усі зйомки відбувалися в Лодзі, де було відтворено тільки трохи варшавських місцевостей просто неба{{r|lubelski.135}}. Ця версія стрічки не була показана перед широкою публікою{{r|hendryk.17}}.

=== Перша повнометражна версія ===
У той час наростала потреба виходу першого після Другої світової війни польського художнього фільму — публіка вимагала польської повнометражної продукції{{r|lubelski.135}}. З того, що такий фільм все не з'являвся, жартували {{Не перекладено|Szpilki|Szpilki|pl|Szpilki (czasopismo)}} та кабаре{{r|pitera.78}}. Робота над проектами, у яких були шанси стати такою стрічкою (фільм про [[Януш Корчак|Корчака]] за сценарієм Старського{{r|lubelski.135}}, {{Не перекладено|Непокорене місто|Варшавський Робінзон|pl|Miasto nieujarzmione}} [[Єжи Анджеєвський|Єжи Анджеєвського]] і [[Чеслав Мілош|Чеслава Мілоша]] чи {{Не перекладено|Дві години|Дві години|pl|Dwie godziny}} [[Ева Шельбурґ-Зарембіна|Еви Шельбурґ-Зарембіни]] і {{Не перекладено|Ян Марчін Шанцер|Яна Марчіна Шанцера|pl|Jan Marcin Szancer}}) затримувалася через низку проблем{{r|pitera.77}}. Внаслідок цього було прийнято рішення переробити ''«Заборонені пісеньки»'' на повнометражний продукт; тим паче, творці зібрали таку кількість матеріалу, яка значно перевищувала середній метраж{{r|hist.146}}. За словами Пьотра Сьмяловського ({{lang-pl|Piotr Śmiałowski}}), це рішення було прийнято 4 грудня 1946 року на зустрічі міністра інформації {{Не перекладено|Фелікс Віди-Вірський|Фелікса Віди-Вірського|pl|Feliks Widy-Wirski}} з колективом, який працював над ''«Забороненими пісеньками»'' (саме тоді знімалася сцена з піснею про вересневу поразку); ця зустріч відбулася під час відкриття кіноательє в Лодзі{{r|śmiałowski.55}}. За словами {{Не перекладено|Едвард Заїчек|Едварда Заїчека|pl|Edward Zajicek}}, переробити ''«Заборонені пісеньки»'' на повнометражну стрічку було вирішено під час їх передпрокатного перегляду комісією{{r|lubelski.135}}.

Людвік Старський почав редагувати сценарій. Ця робота тривала три тижні{{r|śmiałowski.55}}. Він додав нових персонажів і епізоди з їх життя, пов'язані піснями{{r|lubelski.135}}.

Зйомки художньої повнометражної версії ''«Заборонених пісеньок»'' розпочались у травні 1946 року{{r|śmiałowski.55}}. Більша частина стрічки фільмувалася в Лодзі. На Лонковій вулиці було реконструйовано варшавські вулиці ({{Не перекладено|Вулиця Бодуена (Варшава)|Бодуена|pl|Ulica Gabriela Piotra Boduena w Warszawie}}, {{Не перекладено|Вулиця Ясна (Варшава)|Ясна|pl|Ulica Jasna w Warszawie}} і {{Не перекладено|Вулиця Шпітальна (Варшава)|Шпітальна|pl|Ulica Szpitalna w Warszawie}}; всі вони розташовані неподалік [[Універмаг братів Яблковських у Варшаві|Дому братів Яблковських]]). В середині липня знімальна група виїхала до Варшави, де відбулися зйомки просто неба (зокрема вхід німецьких солдатів до Варшави і бої в [[Старе Місто (Варшава)|Старому місті]]){{r|śmiałowski.56}}.

Під час зйомок відбулося кілька інцидентів. Один із них трапився під час зйомок боїв у Старому місті (події сюжету відбувалися в 1944 році): актор [[Єжи Душинський]] випадково підстрелив помічника оператора (в ті часи холості набої ще не використовувалися). Інші інциденти відбулися під час зйомок сцен в трамваї: пасажири, бачачи акторів у німецькій формі, сприймали їх за справжніх солдатів [[Вермахт]]у і реагували агресивно. Сильні емоції у перехожих викликали також зйомки вуличного маршу співаючих гітлерівських солдатів: люди не помічали знімальної групи і не розуміли, що бачать інсценізацію{{r|śmiałowski.56}}.

Через те, що польське кіновиробництво лише відновлювалося після війни, у фільму була низка організаційних проблем. До прикладу, не вистачало кіноплівки, яку творці були змушені купувати з різних (в тому числі випадкових і нелегальних) джерел, внаслідок чого оператор мав робити проби на кожній бобіні плівки, аби переконатися, що вони всі мають однакові фотопараметри{{r|forbert.5}}. Костюмів теж не вистачало, тому акторки мусили зніматися у власному одязі{{r|śmiałowski.55}}. Проблемою була і відсутність досвіду в знімальної групи: більшість технічних працівників навчалися роботі безпосередньо на зйомках, інші повернулися до праці після багаторічної перерви, викликаної війною{{r|śmiałowski.56}}. Творцям заважали і обмеження апаратури: не було переносних приладів (зокрема генераторів та звукової апаратури), отже, відтворювати вулиці Варшави довелося в безпосередній близькості до кіностудії в Лодзі. Бракувало й апаратури, яка б записувала звук на окрему плівку, тому пісні були записані раніше і відтворювалися під час зйомок, а актори виконували їх під фонограму. Весь комплект звуків реєструвався камерою, яку для зменшення шумів загорнули в ковдру. Лише під кінець роботи зі Швеції прийшла звукозаписувальна апаратура. Ще однією проблемою була нестача кінокамер: знімальна група мала їх тільки дві. Одну німу камеру знайшли в Кракові в садибі [[Ганс Франк|Ганса Франка]], а іншу, сорокакілограмову, але з можливістю звукозапису, кінокоманда Війська Польського дістала в Німеччині{{r|śmiałowski.56}}.

В процесі виробництва фільму з'являлися різні сумніви ідеологічного характеру, пов'язані з посланням фільму. Аліна Мадей ({{lang-pl|Alina Madej}}) припускає, що, враховуючи ці сумніви, єдиним приводом, чому від закінчення ''«Заборонених пісеньок»'' не відмовилися, було те, що фільм вже інтенсивно рекламувався, на нього чекала публіка і тому треба було довести справу до кінця{{r|zakazany.33}}.

У серпні 1946 року зйомки було завершено і стрічку відправлено на монтаж{{r|śmiałowski.57}}. Реалізація фільму коштувала 624,1 тисяч злотих{{r|zaji.178}}. Довжина версії склала 3030 метрів{{r|forbert.5}}.

Прем'єра відбулася 8 січня 1947 року в Варшаві в кінотеатрі {{Не перекладено|Palladium (кінотеатр)|«Palladium»|pl|Kino Palladium}}{{r|hist.146|lewand.24}} (наступного дня фільм було показано також у кінотеатрах «Polonia», {{Не перекладено|Atlantic (кінотеатр)|«Atlantic»|pl|Kino Atlantic w Warszawie}} і «Stylowe»){{r|hendryk.15}}. Як писав {{Не перекладено|Express Wieczorny|«Express Wieczorny»|pl|Express Wieczorny}}, глядачі стояли біля кас ще до обіду. Серед очікуючих із нетерпінням людей відбулася низка бійок, нищилися кінотеатри і сусідні приміщення, через що кінотеатри, в яких показували ''«Заборонені пісеньки»'', взяла під охорону міліція і {{Не перекладено|Добровольчий резерв Громадянської міліції|дружинники|pl|Ochotnicza Rezerwa Milicji Obywatelskiej}}{{r|śmiałowski.54|zakazany.32}}. За спогадами Людвіка Старського, публіка на прем'єрі плакала від розчулення{{r|hendryk.17}}. У Варшаві фільм демонструвався до середини лютого{{r|hendryk.15}}.

=== Друга повнометражна версія ===
Попри значний успіх у глядачів, на ''«Заборонені пісеньки»'' посипались численні негативні рецензії з боку критиків. Фільмові закидали пом'якшення злочинів гітлерівців і недостатню передачу жахіть часів окупації, підкреслення ролі польських зрадників, недостатню демонстрацію страждань польського народу та дешевизну{{r|śmiałowski.57|zajic.91|hist.148}}. Під навалою критики на вимогу Міністерства інформації та пропаганди фільм після кількох місяців було знято з показу{{r|lubelski.136}}. Комісія з питань фільмів ({{lang-pl|Komisja ds. Filmu}}), що діяла при {{Не перекладено|Польська робітнича партія|Польській робітничій партії|pl|Polska Partia Robotnicza}}, відправила стрічку на переробку{{r|hendryk.20}}. В результаті з первинної версії було вирізано практично третину фільму{{r|lubelski.136}} — близько 800 метрів (26 хвилин), а дознято 850{{r|śmiałowski.57}}. Головна зміна стосувалася сюжетної канви: в першій версії адресатами історії, яку розказував головний герой, були працівники кіностудії, а в другій герой розповідав про окупацію й пісні своєму другові-солдатові, репатріантові з Англії, який не мав поняття про місцеві окупаційні реалії. Також було додано сцени, які демонстрували б жорстокість німців{{r|lubelski.136}}. Частину сцен зміненої версії фільмували асистенти Бучковського: [[Єжи Кавалерович]] та {{Не перекладено|Казімєж Шейбал|Казімєж Шейбал|pl|Kazimierz Sheybal}}{{r|zajic.92}}.

Прем'єра зміненої версії відбулася 2 листопада 1948 року в кінотеатрі «Atlantic»{{r|hist.446|hendryk.21}}. Друга версія фільму мала довжину 3000 метрів{{r|forbert.5}}. Як писав журналіст газети {{Не перекладено|Życie Warszawy|«Życie Warszawy»|pl|Życie Warszawy}}, фільм виявився популярним і цього разу: в перший день після повернення стрічки на екрани глядачі приходили в кінотеатри у такій кількості, що була потрібна охорона міліції. В наступні дні перед кінотеатрами стояли довгі черги{{r|hendryk.21}}.

== Сюжет ==

=== Сюжетна лінія ===
[[Файл:Zakazane Piosenki - 2.jpg|thumb|Сцена з фільму]]
[[Файл:Zakazane Piosenki - 1.jpg|thumb|Сцена з фільму]]
Дія фільму відбувається від вересня 1939 року до визволення Варшави в 1945 році. Музикант Роман Токарський розповідає історію німецької окупації у Варшаві. У першій художній версії фільму його співбесідниками були працівники кіностудії, в якій збиралися антинімецькі та партизанські пісні. В другій версії історія розповідалась другові Токарського, репатріантові з Англії, котрий не надто добре орієнтувався в тому, як виглядало життя столиці Польщі під час війни.

Під час окупації Роман грав у вуличному оркестрі, де виконувалась ''{{Не перекладено|Варшав'янка (1932)|Варшав'янка|pl|Warszawianka 1831 roku}}''. Також він разом із сестрою був членом підпільної організації, брав участь в збройних партизанських операціях та у [[Варшавське повстання|Варшавському повстанні]]. Окрім головної сюжетної лінії, показані також епізоди з життя окупованої Варшави, пов'язані з вуличними співаками, євреєм, що переховується, молодою [[фольксдойче]]. Усі епізоди пов'язані піснями.

=== Відмінності між повнометражними версіями ===
Зміни, зроблені в другій повнометражній версії фільму, в першу чергу стосуються сюжетної лінії. Головний герой розповідає про пережите не в кіноательє, а у власному помешканні, і адресатами його розповіді є не знімальна група, а друзі, серед яких був репатріант з Англії, котрий не знав реалій окупації і внаслідок цього його репліки були не надто доречними.

Окрім того, до другої повнометражної версії були внесені такі зміни{{r|śmiałowski.57|hist.148|hendryk.20}}:
* молодий співак із трамваю після доносу Марії Кендзьорек (розповіла німецькому офіцерові, про що пісня) не втікає (офіцер, який кричить ламаною польською мовою, що розуміє сенс пісні, викликає сміх), а його застрелюють;
* краще обґрунтовано вирок колаборантці Марії Кендзьорек, а також не показана сама сцена виконання вироку;
* додано епізод вуличної облави;
* додано сцену спорудження барикади під час Варшавського повстання;
* додано сцену передачі зброї через зв'язкову;
* збільшено акцент на визвольній ролі Червоної Армії за допомогою додання документальних кадрів звільнення Варшави;
* додано сцену, в якій [[Гестапо|гестапівець]] б'є жінку батогом під час обшуку помешкання;
* додано сцени з {{Не перекладено|Транзитний табір в Прушкуві|транзитного табору в Прушкуві|pl|Dulag 121 Pruszków}};
* вилучено пісню ''Lecą liście z drzewa'' за надмірний песимізм.

== Акторський склад ==
Деякі виконавці, які прийшли на студію у «Film Polski» зі своїм репертуаром часів окупації, отримали в фільмі невеликі ролі{{r|hist.146}}. Професійні актори, що зіграли в ''«Заборонених пісеньках»'', переважно були з театрів — варшавських, лодзьких та з краківського [[Старий театр (Краків)|Старого театру]]. Завдяки ролям у стрічці Бучковського і Старського вони стали першими зірками повоєнного польського кінематографу{{r|śmiałowski.55}}. Ще до завершення зйомок фільму [[Данута Шафлярська]], яка грала головну жіночу роль, з'явилася на обгортці першого випуску часопису «[[Film]]». У тому ж номері вийшло інтерв'ю з акторкою, яке взяв {{Не перекладено|Збіґнєв Пітера|Збіґнєв Пітера|pl|Zbigniew Pitera}} (увесь наклад номера розкупили){{r|pitera.61}}.

Деяких німецьких солдатів зіграли справжні військовополонені{{r|śmiałowski.56}}.

Актори, що зіграли в фільмі{{r|pitera.83|janicki.139|kydryński.203}}:

* [[Данута Шафлярська]] — Галіна Токарська
* [[Єжи Душинський]] — Роман Токарський
* {{Не перекладено|Ян Свідерський|Ян Свідерський|pl|Jan Świderski (aktor)}} — Ришард
* [[Яніна Орденжанка]] — матір Галіни і Романа
* [[Ян Курнакович]] — Цєсляк
* [[Станіслав Лапінський]] — музикант
* [[Зоф'я Ямри]] — Марія Кендзьорек
* {{Не перекладено|Константи Понґовський|Константи Понґовський|pl|Konstanty Pągowski}} — наглядач
* {{Не перекладено|Юзеф Малішевський|Юзеф Малішевський|pl|Józef Maliszewski}} — керівник кіновиробництва
* [[Ганка Бєліцька]] — вулична співачка
* [[Аліна Яновська]] — вулична співачка
* {{Не перекладено|Зоф'я Мрозовська|Зоф'я Мрозовська|pl|Zofia Mrozowska}} — вулична співачка
* {{Не перекладено|Леон Пєтрашкєвіч|Леон Пєтрашкєвіч|pl|Leon Pietraszkiewicz}} — вуличний співак
* {{Не перекладено|Чеслав Пясковський|Чеслав Пясковський|pl|Czesław Piaskowski}} — вуличний співак
* Станіслава Пясецька ({{lang-pl|Stanisława Piasecka}}) — співачка з потяга
* {{Не перекладено|Броніслав Дарський|Броніслав Дарський|pl|Bronisław Darski}} — співак із потяга
* Гелена Пухнєвська ({{lang-pl|Helena Puchniewska}}) — жінка з копченею з потяга
* Людвік Татарський ({{lang-pl|Ludwik Tatarski}}) — гестапівець Ганс
* [[Казімєж Віхняж]] — гестапівець
* {{Не перекладено|Ярослав Скульський|Ярослав Скульський|pl|Jarosław Skulski}} — гестапівець
* [[Едвард Дзевоньський|Едвард Дзєвоньський]] — гестапівець
* {{Не перекладено|Генрик Швайцер|Генрик Швайцер|pl|Henryk Szwajcer}} — єврей, що переховується
* [[Фелікс Жуковський]] — Юрек
* {{Не перекладено|Генрик Моджевський|Генрик Моджевський|pl|Henryk Modrzewski}} — знайомий Цєсляка
* {{Не перекладено|Генрик Боровський|Генрик Боровський|pl|Henryk Borowski}} — виконавець вироку
* {{Не перекладено|Стефан Срюдка|Стефан Срюдка|pl|Stefan Śródka}} — виконавець вироку
* {{Не перекладено|Ігор Смяловський|Ігор Смяловський|pl|Igor Śmiałowski}} — гітлерівець
* {{Не перекладено|Здзіслав Любельський|Здзіслав Любельський|pl|Zdzisław Lubelski}} — пасажир потяга
* {{Не перекладено|Артур Млодніцький|Артур Млодніцький|pl|Artur Młodnicki}} — німецький офіцер
* [[Адам Міколаєвський]] — залізничник
* {{Не перекладено|Марія Бєліцька|Марія Бєліцька|pl|Maria Bielicka}} — декламаторка
* Болеслав Болковський ({{lang-pl|Bolesław Bolkowski}}) — гранатовий поліцай
* Яніна Драчевська ({{lang-pl|Janina Draczewska}}) — продавчиня у кіоску
* {{Не перекладено|Анджей Лапіцький|Анджей Лапіцький|pl|Andrzej Łapicki}} — конспіратор
* {{Не перекладено|Ванда Якубінська|Ванда Якубінська|pl|Wanda Jakubińska}} — жінка в Прушкуві
* {{Не перекладено|Казімєж Деюновіч|Казімєж Деюновіч|pl|Kazimierz Dejunowicz}} — біженець з Варшави
* Мар'ян Домбровський ({{lang-pl|Marian Dąbrowski}}) — біженець з Варшави
* {{Не перекладено|Вітольд Садовий|Вітольд Садовий|pl|Witold Sadowy}} — застрелений підпільниками скрипаль-колаборант

== Пісні ==
На оголошеннях, в яких авторів та колекціонерів антинімецьких пісень просили вийти на контакт, писалося:
{{text|заборонена пісня, написана з незграбними римами, часто виявлялася переможним конкурентом пропагандистського гарчання збожеволілого гучномовця Геббельса.
{{oq|pl|zabroniona piosenka, przybrana w niezgrabne rymy, była często zwycięskim konkurentem propagandowych ryków oszalałej tuby Goebbelsa{{r|pitera.76}}
}}}}
Автори стрічки запланували, аби її драматургія базувалася на конфлікті між гітлерівськими ''Heili-Heilo'' чи тактами з ''[[Пісня німців|Deutschland, Deutschland, über alles]]'' та польськими вуличними і партизанськими піснями{{r|hist.147}}. Використання пісень як матеріалу для сюжету фільму змусило Бучковського підлаштовувати монтаж під музику на рівні, якого раніше не було в польському кінематографі. В ''«Заборонених пісеньках»'' монтаж може або підкреслювати гармонію відеоряду та музики, або грати на їх [[контрапункт]]ному зіставленні{{r|kuszewski.3}}.

Загалом у стрічці використано 14 пісень. Майже всі вони базуються на автентичних творах вуличних співаків та дворових оркестрів, які було записано після подачі оголошення про пошук таких пісень. Винятками є тільки написана Людвіком Старським на мелодію ''{{Не перекладено|Містечко Белз|Містечка Белз|he|עיירתי בלז}}'' пісня ''Warszawo ma'' та ''Lecą liście z drzewa'' [[Вінцент Поль|Вінцента Поля]]. Пісні йдуть у хронологічному порядку. Кожній присвячено окремий епізод, а всі вони разом переповідають історію окупації{{r|hist.147}}. Частково пісні виконувалися справжніми вуличними співаками, а частково акторами{{r|kydryński.205}}.

Серед творів, що виконуються у фільмі, є: ''{{Не перекладено|Serce w plecaku|Serce w plecaku|ru|Второе сердце}}'' {{Не перекладено|Міхал Зєлінський|Міхала Зєлінського|pl|Michał Zieliński (oficer)}}, ''Lecą liście z drzewa'' [[Вінцент Поль|Вінцента Поля]], ''Warszawo ma'' Людвіка Старського, ''{{Не перекладено|Posłuchajcie ludzie|Dnia pierwszego września roku pamiętnego|pl|Posłuchajcie ludzie}}'', ''Gdy w noc wrześniową północ wybiła'', ''{{Не перекладено|Siekiera, motyka|Siekiera, motyka, piłka, szklanka|pl|Siekiera, motyka}}'', ''Czerwone jabłuszko'', ''Teraz jest wojna, kto handluje, ten żyje'', ''{{Не перекладено|Rozszumiały się wierzby płaczące|Rozszumiały się wierzby płaczące|pl|Rozszumiały się wierzby płaczące}}'' та ''Oj bida, bida''{{r|hist.147|kydryński.205}}.

Опрацьовані [[Роман Палестер|Романом Палестером]] пісні завдяки продуманій обережній стилізації (навмисні мовні помилки, прості рими, «варшавський» говір та елементи місцевого колориту) звучать автентично і дозволяють передати атмосферу фольклору великого міста{{r|hist.148|śmiałowski.56}}.

Пісні, що з'явились у стрічці, набули завдяки цьому нової популярності. У статті, опублікованій у журналі «Film» (11/1947) писалося, що після прем'єри ''«Заборонених пісеньок»'' твори з фільму охоче співали на вулицях та в кнайпах (і не тільки пропольські: автор статті наводить випадок, коли п'яні гульвіси співали гітлерівське ''Heili-Heilo''){{r|lenard.6}}. Через роки ця популярність повернулась: багато використаних у фільмі пісень зі зміненим текстом співалися під час [[Воєнний стан у Польщі 1981—1983|воєнного стану]]{{r|zakazany.32}}.

== Сприйняття ==
Перша повнометражна версія стрічки мала шалений успіх у глядачів: блискавично розкуповувалися квитки; у кінотеатрах спалахували сварки між нетерплячими глядачами, що прагнули дістати квиток; пісні, використані у фільмі, стали популярними{{r|śmiałowski.54|zakazany.32|lenard.6}}. Але реакція критики не була настільки схвальною. Перші рецензії загалом були позитивними: {{Не перекладено|Збіґнєв Пітера|Збіґнєв Пітера|pl|Zbigniew Pitera}} («Film», 11/1947) хвалив ''«Заборонені пісеньки»'' за здійснення очікувань щодо першого польського фільму, але зазначав, що епізодична формула фільму шкодить його драматургічній цілісності та впливає на ескізне сприйняття героїв; однак, на його думку, це не було для стрічки катастрофою: уява глядача могла заповнити можливі пробіли{{r|lenard.5-6}}. [[Мар'ян Промінський]] в тижневику {{Не перекладено|Odrodzenie|«Odrodzenie»|pl|Odrodzenie (tygodnik)}} (5/1947) також звертав увагу на ескізність фільму, а також на спрощення картини окупації. Однак цей рецензент хвалив ''«Заборонені пісеньки»'' за уникнення брутальності, гумор та відповідність сентиментальним потребам поляків{{r|lenard.6}}. Єжи Кліма ({{lang-pl|Jerzy B. Klima}}, «Kurier Polski» за 27 січня 1947 року) та {{Не перекладено|Мєчислав Дробнер|Мєчислав Дробнер|pl|Mieczysław Drobner}} («Film», 11/1947) хвалили музичну складову фільму, яка, на їх думку, чудово реагувала на емоції глядачів{{r|lenard.6}}. {{Не перекладено|Ялю Курек|Ялю Курек|pl|Jalu Kurek}} в газеті {{Не перекладено|Dziennik Polski|«Dziennik Polski»|pl|Dziennik Polski}} хвалив ідею фільму, а в газеті «Ziemia Pomorska» стрічку похвалили за досконалу передачу реалій окупованої Варшави{{r|pitera.82}}. Критики також зазвичай хвалили акторів та сценографію{{r|lenard.6}}.

Дуже погано на фільм відреагував тижневик «Kuźnica»: її редакція організувала в лодзькому «Піквікському клубі» дискусію про ''«Заборонені пісеньки»'', під час якої стрічці закидали, серед іншого, звужену перспективу окупації{{r|zajic.92}}, лаяли сцену з вироком фольксдойче (яка, на їх думку, була слабко обґрунтована) та невідповідність окупаційним реаліям. {{Не перекладено|Генрик Шлетинський|Генрик Шлетинський|pl|Henryk Szletyński}}, котрий брав участь в дискусії, заперечив наявність у фільму художньої цінності та звинуватив його в розбещенні смаків публіки{{r|pitera.82}}. На шпальтах цього ж тижневика (4/1947) вийшов також текст {{Не перекладено|Адам Важик|Адама Важика|pl|Adam Ważyk}}, який висував щодо стрічки численні зауваження. Частково ганьбив її за артистичні недоліки, які, на думку Важика, стали наслідком спонтанного подовження короткого за задумом документального фільму до повнометражного формату; цими недоліками він вважав епізодичність, слабку пов'язаність подій, потурання дешевим смакам публіки, а також наближення облич та розташування в кадрі окремих силуетів акторів{{r|lenard.6}}. Решта його звинувачень стосувалися ідеї фільму: недостачі історичної конкретики та фальшування окупаційних реалій{{r|lenard.7}}. Важик писав, що за убогість стрічки значною мірою було відповідальне перенасичення знімальної групи довоєнними звичками{{r|hendryk.18}}. Після рецензії Важика на ''«Заборонені пісеньки»'' посипалися негативні оцінки: за прикладом Важика фільмові закидали дешевий сентименталізм і заміну справжньої окупаційної небезпеки безтурботною атмосферою (Збіґнєв Юркевич, {{lang-pl|Zbigniew Jurkiewicz}}, «Pokolenie» 2/1947), а також солодкуватість, кіч і намагання викликати легкі емоції, які не дозволяють об'єктивно помітити недоліки стрічки (Єжи Вишомірський, {{lang-pl|Jerzy Wyszomirski}}, {{Не перекладено|Dziennik Łódzki|«Dziennik Łódzki»|pl|Dziennik Łódzki}} 15/1947, {{Не перекладено|Єжи Вальдорфф|Єжи Вальдорфф|pl|Jerzy Waldorff}}, [[Przekrój|«Przekrój»]] 94/1947). Крім того, Вальдорфф поставився до ''«Заборонених пісеньок»'' як до доказу того, що, можливо, «Film Polski» як установа не здатен виконувати поставлені перед ним завдання. В пресі почали з'являтися коментарі (в редакційних статтях та листах читачів) зі звинуваченнями фільму в антипольських акцентах, публікувалися й заклики не показувати цієї стрічки за кордоном{{r|lenard.7}}. {{Не перекладено|Trybuna Śląska|«Trybuna Robotnicza»|pl|Trybuna Śląska}} (1 лютого 1947 року), критикуючи фільм, посилалася на обурення, яке вона викликає у колишніх в'язнів нацистських концтаборів (однак не згадувалися ні конкретні в'язні, ні те, де і як вони висловлювали своє обурення){{r|hendryk.19}}.

Друга версія фільму теж була дуже популярною серед глядачів{{r|śmiałowski.57}}. З'явилися й позитивні відгуки критиків: {{Не перекладено|Głos Robotniczy|«Głos Robotniczy»|pl|Głos Robotniczy}} (13 листопада 1948 року) хвалив зроблену переробку, а {{Не перекладено|Богдан Бжезінський|Богдан Бжезінський|pl|Bogdan Brzeziński}} в газеті «Dziennik Polski» (287/1948) із задоволенням стверджував, що критика допомогла фільмові, оскільки завдяки цьому до нього було додано цікаві сюжетні ходи і тепер його можна сміливо показувати за кордоном{{r|lenard.8}}. Вистачало і критичних голосів: {{Не перекладено|Єжи Плажевський|Єжи Плажевський|pl|Jerzy Płażewski}} ({{Не перекладено|Odrodzenie|«Odrodzenie»|pl|Odrodzenie (tygodnik)}}, 1948, № 47) закидав стрічці банальність і несерйозність, а [[Єжи Тепліц]] («Film», 1948, № 7) лаяв контраст між амбітними планами і убогістю сюжету{{r|hist.149}}.

Попри закиди критики, ''«Заборонені пісеньки»'' надалі були популярними: протягом перших трьох років їх переглянуло близько 10,8 мільйонів осіб, тобто удвічі більше, ніж середня кількість глядачів на фільм{{r|haltof.67}}. Протягом наступних років стрічку було показано в [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]], [[Болгарія|Болгарії]], [[Чехословаччина|Чехословаччині]], [[Угорщина|Угорщині]] (1949), [[Ізраїль|Ізраїлі]] (1950), [[Румунія|Румунії]], [[Албанія|Албанії]], [[Сполучені Штати Америки|США]] (1951), [[Фінляндія|Фінляндії]] (1952), [[Іран]]і (1953), [[Нідерланди|Нідерландах]] та [[Канада|Канаді]] (1954){{r|pitera.83}}.

''«Заборонені пісеньки»'' переглядали й опісля: до початку XXI століття загальна кількість глядачів склала близько 15 мільйонів осіб{{r|haltof.67}}. Стрічка посіла третє місце в категорії «драма» в голосуванні за найкращий польський фільм, який проводили «[[Gazeta Wyborcza]]» і тижневик {{Не перекладено|Antena (тижневик)|«Antena»|pl|Antena (czasopismo 1945–2002)}}{{r|haltof.323}}. В опитуванні, що проводилося у 2009 році для тижневика {{Не перекладено|Newsweek Polska|«Newsweek Polska»|pl|Newsweek Polska}} щодо найкращого польського фільму чи серіалу на військову тематику, ''«Заборонені пісеньки»'' опинилися на шостому місці (за них віддали свої голоси 4,4 % респондентів){{r|hendryk.8}}. Стрічка опинилася і серед найвизначніших польських фільмів, обраних в опитуванні часопису {{Не перекладено|Kwartalnik Filmowy|«Kwartalnik Filmowy»|pl|Kwartalnik Filmowy}}, що проводилося з нагоди століття кінематографу серед 72 творців фільмів та кінознавців{{r|kwartalnik.253}}.

{{Не перекладено|Яцек Фуксєвич|Яцек Фуксєвич|pl|Jacek Fuksiewicz}} стверджує, що своїм багаторічним успіхом ''«Заборонені пісеньки»'' завдячують оптимізмові та гуморові, а також тому, що стрічка показала польське суспільство як таке, що зуміло зберегти внутрішню незалежність навіть в умовах гітлерівської окупації{{r|fuksiewicz.14}}. Божена Яніцька ({{lang-pl|Bożena Janicka}}) пояснює популярність фільму тим, що він виконує функцію ''підкріплення сердець''{{r|janicka.59}}. {{Не перекладено|Малґожата Гендриковська|Малґожата Гендриковська|pl|Małgorzata Hendrykowska}} зазначає, що після років воєнної жорстокості фільм міг виконувати [[Катарсис|катарсичну]] функцію і, завдяки демонстрації поляків як відважних та спритних, здатних ошукати окупанта, викликати у глядачів відчуття гордості та задоволення{{r|hendryk.21}}.

== Примітки ==
{{reflist|
* <ref name="lubelski.134"> Lubelski Tadeusz ''Historia kina polskiego'', ''op.cit.'', s. 134 </ref>
* <ref name="lubelski.135">{{cytuj książkę | nazwisko = Lubelski | imię = Tadeusz | tytuł = Historia kina polskiego. Twórcy, filmy, konteksty | wydawca = Videograf II | miejsce = Katowice | data = 2009 | strony = 135 | isbn = 978-83-7183-666-4}}</ref>
* <ref name="lubelski.136">Lubelski Tadeusz ''Historia kina polskiego'', ''op. cit.'' s. 136</ref>

* <ref name="hist.146">{{cytuj książkę | nazwisko = Toeplitz  | imię = Jerzy | tytuł = Historia filmu polskiego | wydawca = Wydawnictwa Artystyczne i Filmowe | miejsce = Warszawa | data = 1974 | strony = 146 | tom = 3 | tytuł tomu = 1939-1956}}</ref>
* <ref name="hist.147">Toeplitz Jerzy ''Historia filmu polskiego'', ''op. cit.'' s. 147 </ref>
* <ref name="hist.148"> Toeplitz Jerzy ''Historia filmu polskiego'', ''op. cit.'' s. 148 </ref>
* <ref name="hist.149">Toeplitz Jerzy ''Historia filmu polskiego'', ''op. cit.'' s. 149 </ref>
* <ref name="hist.446">Toeplitz Jerzy ''Historia filmu polskiego'' ''op. cit.'' s. 446 </ref>

* <ref name="pitera.61">Pitera Zbigniew, ''Przeminęło z filmem'', ''op. cit.'' s. 61 </ref>
* <ref name="pitera.76">Pitera Zbigniew ''Przeminęło z filmem'', ''op. cit.'' s. 76 </ref>
* <ref name="pitera.76-77">{{cytuj książkę | nazwisko = Pitera | imię = Zbigniew | tytuł = Przeminęło z filmem | wydawca = Wydawnictwa Artystyczne i Filmowe | miejsce = Warszawa | data = 1987 | strony = 76-77 | isbn = 8322103018}}</ref>
* <ref name="pitera.77">Pitera Zbigniew ''Przeminęło z filmem'', ''op. cit.'' s. 77 </ref>
* <ref name="pitera.78">Pitera Zbigniew ''Przeminęło z filmem'', ''op. cit.'' s. 78 </ref>
* <ref name="pitera.82">Pitera Zbigniew ''Przeminęło z filmem'', ''op. cit.'' s. 82 </ref>
* <ref name="pitera.83">Pitera Zbigniew ''Przeminęło z filmem'', ''op. cit.'' s. 83</ref>

* <ref name="śmiałowski.54">Śmiałowski Piotr ''Pierwszy na zawsze'', ''op. cit.'' s. 54 </ref>
* <ref name="śmiałowski.55">{{cytuj pismo | nazwisko = Śmiałowski | imię = Piotr | tytuł = Pierwszy na zawsze | czasopismo = Kino | oznaczenie = 1/2007 | strony = 55 | issn = 00231673|rok=}}</ref>
* <ref name="śmiałowski.56">Śmiałowski Piotr ''Pierwszy na zawsze'', ''op. cit.'' s. 56 </ref>
* <ref name="śmiałowski.57">Śmiałowski Piotr ''Pierwszy na zawsze'', ''op. cit.'' s. 57 </ref>

* <ref name="forbert.5">{{cytuj pismo | nazwisko = Forbert | imię = Adolf | tytuł = Wspomnienie operatora | czasopismo = Kino | strony = 5| oznaczenie = 1987, nr 1 (235)
}}</ref>

* <ref name="lewand.24">{{cytuj książkę | nazwisko = Lewandowski | imię = Jan F. | tytuł = 100 filmów polskich | wydawca = Videograf II | miejsce = Katowice | data = 1997 | strony = 24 | isbn = 8371833305}}</ref>

* <ref name="zajic.91">Zajiček Edward ''Poza ekranem'', ''op. cit.'' s. 91 </ref>
* <ref name="zajic.92">Zajiček Edward ''Poza ekranem'', ''op. cit.'' s. 92 </ref>
* <ref name="zaji.178">{{cytuj książkę | nazwisko = Zajiček | imię = Edward | tytuł = Poza ekranem | wydawca = Stowarzyszenie Filmowców Polskich | miejsce = Warszawa | data = 2009 | strony = 178 | isbn = 8392391942}}</ref>

* <ref name="zakazany.32"> Madej Alina ''Zakazane melodie, zakazane słowa, zakazany film'', ''op. cit.'' s. 32 </ref>
* <ref name="zakazany.33">{{cytuj pismo | nazwisko = Madej | imię = Alina | tytuł = Zakazane melodie, zakazane słowa, zakazany film | czasopismo = Kino | strony = 33 |oznaczenie = 1991, nr 2 (284)}}</ref>

* <ref name="janicki.139">{{cytuj książkę | nazwisko = Janicki | imię = Stanisław | tytuł = Polskie filmy fabularne 1902-1988 | wydawca = Wydawnictwa Artystyczne i Filmowe | miejsce = Warszawa | data = 1990 | strony = 139 | isbn = 8322105037}}</ref>

* <ref name="kydryński.203">{{cytuj książkę | nazwisko = Kydryński | imię = Lucjan | tytuł = Przewodnik po filmach muzycznych | wydawca = Polskie Wydawnictwo Muzyczne | miejsce = Kraków | data = 2000 | strony = 203 | isbn = 8322405146}}</ref>
* <ref name="kydryński.205">Kydryński Lucjan ''Przewodnik po filmach muzycznych'', ''op. cit.'' s. 205 </ref>

* <ref name="lenard.6">{{cytuj pismo | nazwisko = Lenard | imię = Jolanta | tytuł = Krytyka 1947-48 o „Zakazanych piosenkach” | czasopismo = Kino | strony = 6 |oznaczenie= 1987, nr 1 (235)
}}</ref>
* <ref name="lenard.5-6">Lenard Jolanta ''Krytyka 1947-48 o «Zakazanych piosenkach»'', ''op. cit.'' s. 5-6 </ref>
* <ref name="lenard.7">Lenard Jolanta ''Krytyka 1947-48 o «Zakazanych piosenkach»'', ''op. cit.'' s. 7 </ref>
* <ref name="lenard.8">Lenard Jolanta ''Krytyka 1947-48 o «Zakazanych piosenkach»'', ''op. cit.'' s. 8 </ref>

* <ref name="kuszewski.3">{{cytuj pismo | nazwisko = Kuszewski | imię = Stanisław | tytuł = Sporu o „Zakazane piosenki” ciąg dalszy | czasopismo = Kino | strony = 3 |oznaczenie= 1987, nr 1 (235)
}}</ref>

* <ref name="haltof.67">{{cytuj książkę | nazwisko = Haltof | imię = Marek | tytuł = Kino polskie | wydawca = Słowo/obraz/terytoria | miejsce = Gdańsk | data = 2004 | strony = 67 | isbn = 8389405385}}</ref>
* <ref name="haltof.323">Haltof Marek ''Kino polskie'', ''op. cit.'' s. 323 </ref>

* <ref name="janicka.59">{{cytuj pismo | nazwisko = Janicka | imię = Bożena | tytuł = Ostatni i pierwszy | czasopismo = Kino | strony = 59|oznaczenie = 2007 nr 1}}</ref>

* <ref name="fuksiewicz.14">{{cytuj książkę | nazwisko = Fuksiewicz | imię = Jacek | tytuł = Film w Polsce | wydawca = Interpress | miejsce = Warszawa | data = 1972 | strony = 14}}</ref>

* <ref name="hendryk.8">Hendrykowska Małgorzata ''Film polski wobec wojny i okupacji'', ''op. cit.'' s. 8 </ref>
* <ref name="hendryk.15">Hendrykowska Małgorzata ''Film polski wobec wojny i okupacji'', ''op. cit.'' s. 15 </ref>
* <ref name="hendryk.17">{{cytuj książkę | nazwisko = Hendrykowska | imię = Małgorzata | tytuł = Film polski wobec wojny i okupacji. Tematy, motywy, pytania | wydawca = Wydawnictwo Naukowe UAM | miejsce = Poznań | data = 2011 | strony = 17 | isbn = 9788323222774}}</ref>
* <ref name="hendryk.18">Hendrykowska Małgorzata''Film polski wobec wojny i okupacji'', ''op. cit.'' s. 18 </ref>
* <ref name="hendryk.19">Hendrykowska Małgorzata ''Film polski wobec wojny i okupacji'', ''op. cit.'' s. 19 </ref>
* <ref name="hendryk.20"> Hendrykowska Małgorzata ''Film polski wobec wojny i okupacji'', ''op. cit.'' s. 20 </ref>
* <ref name="hendryk.21">Hendrykowska Małgorzata ''Film polski wobec wojny i okupacji'', ''op. cit.'' s. 21 </ref>

* <ref name="kwartalnik.253">{{cytuj pismo | tytuł = Najwybitniejsze filmy polskie | czasopismo = Kwartalnik Filmowy | strony = 253 |oznaczenie= 12-13 (1995/1996)}}</ref>
}}

== Джерела ==
* {{cytuj pismo | nazwisko = Forbert | imię = Adolf | tytuł = Wspomnienie operatora | czasopismo = Kino | strony = | oznaczenie = 1987, nr 1 (235)}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Fuksiewicz | imię = Jacek | tytuł = Film w Polsce | wydawca = Interpress | miejsce = Warszawa | data = 1972 | strony =}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Haltof | imię = Marek | tytuł = Kino polskie | wydawca = Słowo/obraz/terytoria | miejsce = Gdańsk | data = 2004 | strony =  | isbn = 8389405385}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Hendrykowska | imię = Małgorzata | tytuł = Film polski wobec wojny i okupacji. Tematy, motywy, pytania | wydawca = Wydawnictwo Naukowe UAM | miejsce = Poznań | data = 2011 | strony =  | isbn = 9788323222774}}
* {{cytuj pismo | nazwisko = Janicka | imię = Bożena | tytuł = Ostatni i pierwszy | czasopismo = Kino | strony = |oznaczenie = 2007 nr 1}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Janicki | imię = Stanisław | tytuł = Polskie filmy fabularne 1902-1988 | wydawca = Wydawnictwa Artystyczne i Filmowe | miejsce = Warszawa | data = 1990 | strony =  | isbn = 8322105037}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Lewandowski | imię = Jan F. | tytuł = 100 filmów polskich | wydawca = Videograf II | miejsce = Katowice | data = 1997 | strony =  | isbn = 8371833305}}
* {{cytuj pismo | nazwisko = Kuszewski | imię = Stanisław | tytuł = Sporu o „Zakazane piosenki” ciąg dalszy | czasopismo = Kino | strony =  |oznaczenie= 1987, nr 1 (235)}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Kydryński | imię = Lucjan | tytuł = Przewodnik po filmach muzycznych | wydawca = Polskie Wydawnictwo Muzyczne | miejsce = Kraków | data = 2000 | strony = | isbn = 8322405146}}
* {{cytuj pismo | nazwisko = Lenard | imię = Jolanta | tytuł = Krytyka 1947-48 o „Zakazanych piosenkach” | czasopismo = Kino | strony = |oznaczenie= 1987, nr 1 (235)}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Lubelski | imię = Tadeusz | tytuł = Historia kina polskiego. Twórcy, filmy, konteksty | wydawca = Videograf II | miejsce = Katowice | data = 2009 | strony = | isbn = 978-83-7183-666-4}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Pitera | imię = Zbigniew | tytuł = Przeminęło z filmem | wydawca = Wydawnictwa Artystyczne i Filmowe | miejsce = Warszawa | data = 1987 | strony = | isbn = 8322103018}}
* {{cytuj pismo | nazwisko = Madej | imię = Alina | tytuł = Zakazane melodie, zakazane słowa, zakazany film | czasopismo = Kino | strony =  |oznaczenie = 1991, nr 2 (284)}}
* {{cytuj pismo | nazwisko = Śmiałowski | imię = Piotr | tytuł = Pierwszy na zawsze | czasopismo = Kino | oznaczenie = 2007, nr 1 | strony = | issn = 00231673|rok=}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Toeplitz  | imię = Jerzy | tytuł = Historia filmu polskiego | wydawca = Wydawnictwa Artystyczne i Filmowe | miejsce = Warszawa | data = 1974 | strony =  | tom = 3 | tytuł tomu = 1939-1956}}
* {{cytuj książkę | nazwisko = Zajiček | imię = Edward | tytuł = Poza ekranem | wydawca = Stowarzyszenie Filmowców Polskich | miejsce = Warszawa | data = 2009 | strony =  | isbn = 8392391942}}

== Посилання ==
* {{YouTube|id=U6K-gg3rIo8|title=Zakazane piosenki}}, Studio Filmowe KADR
{{бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
{{добра стаття}}

[[Категорія:Фільми 1946]]
[[Категорія:Фільми польською мовою]]
[[Категорія:Воєнні фільми Польщі]]
[[Категорія:Музичні фільми Польщі]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми Польщі]]
[[Категорія:Фільми Леонарда Бучковського]]
[[Категорія:Фільми про Другу світову війну]]

title: Zakazane piosenki

Zakazane piosenki: Головні актори фільму Данута Шафлярська і Єжи Душинський на обкладинці часопису Film № 9-10 за 1946 рік

Жанр: музичний

Режисер: Леонард Бучковський

Сценарист: Людвік Старський

У головних · ролях: Данута Шафлярська · Єжи Душинський

Оператор: Адольф Форберт · Кароль Ходура

Композитор: Роман Палестер

Музика: Роман Палестер

Монтаж: Ружа Пстроконьська (пол. Róża Pstrokońska)

Кінокомпанія: Film Polski

Мова: польська

Країна: Польща

Дата виходу: 8 січня 1947 (перша версія) · 2 листопада 1948 (перероблена версія)


text:
# 12372 Кагесуке
12372 Кагесуке (12372 Kagesuke) — астероїд головного поясу, відкритий 6 травня 1994 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,597.

title: 12372 Кагесуке

wikitext:
{{Планета
| назва = 12372 Кагесуке
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Такао Кобаяші]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Оїдзумі]]
| дата відкриття = [[6 травня]] [[1994]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви =
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|12372|2014.05.08|2014.04.01}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,511941130199 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,042485877174 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,277213503687 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,103076688300
| орбітальний період = 1255,174341044 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,286812746427 °/д
| середня аномалія = 338,5795839754°
| нахил орбіти = 4,213686902700°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 166,5552763324°
| арг_перицентру = 18,44064953536°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 14,3
| спектр_тип =
}}

'''12372 Кагесуке''' (12372 Kagesuke) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[6 травня]] [[1994]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,597.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Кагесуке}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (12301-12400)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|12372}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|(12371) 1994 GL9|12373 Lancearmstrong|}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1994]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 12372 Кагесуке

Відкривач: Такао Кобаяші

Місце відкриття: Обсерваторія Оїдзумі

Дата відкриття: 6 травня 1994

title: Позначення

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Коштіль
Коштіль, Коштіуй (рум. Coștiui) — село у повіті Марамуреш в Румунії. Входить до складу комуни Вишня Рівня.
Село розташоване на відстані 414 км на північ від Бухареста, 40 км на північний схід від Бая-Маре, 126 км на північ від Клуж-Напоки.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 782 особи.
Національний склад населення села:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| угорці         | 402            | 51,4%    |
| українці       | 317            | 40,5%    |
| румуни         | 62             | 7,9%     |

Рідною мовою назвали:
| Мова       | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------- | -------------- | -------- |
| угорська   | 401            | 51,3%    |
| українська | 320            | 40,9%    |
| румунська  | 60             | 7,7%     |

title: Коштіль

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Коштіль
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Coștiui''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Марамуреш
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Вишня Рівня (комуна)|Вишня Рівня]]
 | код_SIRUTA          = 108650
 | широта              = 47.8793
 | довгота             = 24.0303
 | висота              = 392
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 782
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 437251
}}
'''Коштіль''', Коштіуй ({{lang-ro|Coștiui}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Марамуреш]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Вишня Рівня (комуна)|Вишня Рівня]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 414 км на північ від [[Бухарест]]а, 40 км на північний схід від [[Бая-Маре]], 126 км на північ від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:782}} особи.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119074225/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[Угорці в Румунії|угорці]]
| 402
| 51,4%
|-
| [[Українці Румунії|українці]]
| 317
| 40,5%
|-
| [[румуни]]
| 62
| 7,9%
|}

Рідною мовою назвали<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119080347/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| угорська
| 401
| 51,3%
|-
| українська
| 320
| 40,9%
|-
| румунська
| 60
| 7,7%
|}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Марамуреш]]

title: Коштіль · Coștiui

Країна: Румунія

Повіт: Марамуреш

Комуна: Вишня Рівня

Телефонний код: +40 262 (Romtelecom, TR) · +40 362 (інші оператори)


text:
# Соціалізм або варварство (організація)
«Соціалі́зм або́ ва́рварство» (фр. Socialisme ou Barbarie) — французька ліворадикальна лібертарно-соціалістична група, що виникла невдовзі по закінченні Другої світової війни; однойменну назву мав її друкований орган. Назва організації походить від відомої фрази, використаної Розою Люксембурґ. Група існувала з 1948 по 1967 рік. Провідним учасником «Соціалізму або варварства» був Корнеліус Касторіадіс, також відомий як П'єр Шольє або Поль Кардан.
Головним напрямом діяльності групи була критика Радянського Союзу як форми «державного бюрократичного капіталізму», а також критика традиційного марксизму за його ідеологійну закостенілість у трактуванні капіталістичних та бюрократичних суспільств.
На думку учасників групи, Радянський Союз був не «деформованою робітничою державою», як вважав Лев Троцький, а становив новий тип суспільства — бюрократичний капіталізм. В основі нього лежала та ж експлуатація, нехай і без класичних законів буржуазної конкуренції, але з тими самими цінностями. Тому вони вважали, що ліві не повинні захищати СРСР. Державна власність коштом виробництва не лише веде до соціалізму, але й навпаки, може призвести до збільшення експлуатації та пригноблення, хоча досвід сталінізму показує регулярність зменшення тривалості робочого дня, з одночасним зниженням цін. Отже, головним злом були ієрархія та бюрократія. По обидва боки Берлінського муру влада належала бюрократам. Вони вважали, що революційна дія сьогодні може відбуватися лише в рамках автономізму. Устроєві СРСР група протиставляла ідеї робітничого самоврядування. Працівникам слід було організуватися в робітничі ради, взяти до рук всю повноту господарської та політичної влади. Жодна партія чи ідейна група не повинна підміняти собою владу робітничих рад.
Ця неортодоксальна марксистська критика авторитаризму вплинула на соціальні рухи травня 1968 року.

title: Соціалізм або варварство (організація)

wikitext:
{{Політична партія
| назва_партії     = Соціалізм або варварство
| рідною_мовою     = Socialisme ou Barbarie
| логотип_партії   = Socialisme ou barbarie.JPG
| розмір           =
| підпис           = Кілька примірників друкованого органу групи «Соціалізм або варварство»
| колір            =
| країна           = Франція
| голова           =  [[Корнеліус Касторіадіс]]
| генеральний_секретар =
| засновник        =  [[Корнеліус Касторіадіс]]
Клод Лефор
[[Жан Лапланш]]
| дата_заснування  = 1948
| дата_розпуску    = червень 1967
| штаб-квартира    =
| об'єднана з      =
| відкололась_від  = {{не перекладено|треба=Інтернаціоналістична комуністична партія|текст=Інтернаціоналістична комуністична партія|мова=en|є=Internationalist Communist Party (France)}}
| поглинута в      =
| ідеологія        = [[лібертарний соціалізм]]
[[лівий комунізм]]
[[комунізм робітничих рад]]
| позиція          = [[ультраліві]]
| партії-члени     =
| молодіжна_організація =
| союзники         =
| інтернаціонал    = {{не перекладено|треба=Солідарність (організація, Велика Британія)|текст=Солідарність|мова=en|є=Solidarity (UK)}}
| кількість_членів = 100 (1960)
| місця1           =
| місця2           =
| місця3           =
| кольори          =
| девіз            =
| гімн             =
| друкований_орган = Socialisme ou Barbarie
| параметр1_назва  =
| параметр1        =
| вебсторінка      =
}}
'''«Соціалі́зм або́ ва́рварство»''' ({{lang-fr|Socialisme ou Barbarie}}) — французька [[Ультраліві|ліворадикальна]] [[Лібертарний соціалізм|лібертарно-соціалістична]] група, що виникла невдовзі по закінченні [[Друга світова війна|Другої світової війни]]; однойменну назву мав її друкований орган. Назва організації походить від відомої фрази, використаної [[Роза Люксембург|Розою Люксембурґ]].<ref>{{Cite web|url=https://www.marxists.org/archive/luxemburg/1915/junius/ch01.htm|title=Rosa Luxemburg: The Junius Pamphlet (Chap.1)|website=www.marxists.org|access-date=2024-07-23}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://climateandcapitalism.com/2014/10/22/origin-rosa-luxemburgs-slogan-socialism-barbarism/|title=The origin of Rosa Luxemburg’s slogan ‘socialism or barbarism’|date=2014-10-22|website=Climate & Capitalism|language=en-US|access-date=2024-07-23}}</ref> Група існувала з 1948 по 1967 рік.<ref>Castoriadis, Cornelius (1974). L'Expérience du Mouvement Ouvrier. Vol. 2. 10 18. p. 417.</ref> Провідним учасником «Соціалізму або варварства» був [[Корнеліус Касторіадіс]], також відомий як П'єр Шольє або Поль Кардан.<ref>Howard, Howard (1975). "Introduction to Castoriadis". Telos (23): 118.</ref>

Головним напрямом діяльності групи була критика [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|Радянського Союзу]] як форми «державного бюрократичного [[Капіталізм|капіталізму]]<nowiki/>», а також критика традиційного марксизму за його ідеологійну закостенілість у трактуванні капіталістичних та бюрократичних суспільств.<ref name=":0">The Encyclopedia of Political Science / George T. Kurian, editor in chief. — Washington: CQ Press, 2011. — P. 200. ISBN 978-1-933116-44-0</ref>

На думку учасників групи, Радянський Союз був не «<nowiki/>[[Деформована робітнича держава|деформованою робітничою державою]]<nowiki/>», як вважав [[Троцький Лев Давидович|Лев Троцький]], а становив новий тип суспільства — бюрократичний капіталізм. В основі нього лежала та ж експлуатація, нехай і без класичних законів буржуазної конкуренції, але з тими самими цінностями. Тому вони вважали, що ліві не повинні захищати СРСР. Державна власність коштом виробництва не лише веде до соціалізму, але й навпаки, може призвести до збільшення експлуатації та пригноблення, хоча досвід [[Сталінізм|сталінізму]] показує регулярність зменшення тривалості робочого дня, з одночасним зниженням цін. Отже, головним злом були [[ієрархія]] та бюрократія. По обидва боки [[Берлінський мур|Берлінського муру]] влада належала бюрократам. Вони вважали, що революційна дія сьогодні може відбуватися лише в рамках [[Автономізм|автономізму]]. Устроєві СРСР група протиставляла ідеї [[Робітниче самоврядування|робітничого самоврядування.]] Працівникам слід було організуватися в робітничі ради, взяти до рук всю повноту господарської та політичної влади. Жодна партія чи ідейна група не повинна підміняти собою владу робітничих рад.

Ця неортодоксальна марксистська критика авторитаризму вплинула на соціальні рухи [[Протести 1968 року|травня 1968 року]].<ref name=":0" />

== Примітки ==
{{примітки}}
[[Категорія:Засновані у Франції 1948]]
[[Категорія:Журнали французькою]]
[[Категорія:Політичні партії, засновані 1948]]
[[Категорія:Антисталінська лівиця]]

title: Соціалізм або варварство · Socialisme ou Barbarie

Країна: Франція

Голова партії: Корнеліус Касторіадіс

Засновник: Корнеліус Касторіадіс · Клод Лефор · Жан Лапланш

Дата розпуску: червень 1967

Штаб-квартира: Париж, Франція

Ідеологія: лібертарний соціалізм · лівий комунізм · комунізм робітничих рад

Позиція: ультраліві

Членство в міжнародних організаціях: Солідарність


text:
# Операція «Дерев'яна нога»
Операція «Дерев'яна нога» (hebr.  רגל עץ,  Miwca Regel Ec, eng Operation Wooden Leg) — ізраїльська операція, проведена 1 жовтня 1985 року, під час якої ізраїльська авіація атакувала штаб-квартиру Організації визволення Палестини. Поселення Хамам аш-Шатт, розташоване на 19-му км від Тунісу.

## Генеза
25 вересня 1985 року троє ізраїльських цивільних були вбиті під час нападу на яхту біля узбережжя Ларнака, Кіпр. Відповідальність за атаку взяв на себе елітний підрозділ ООП, відомий як Force 17. Уряд Ізраїлю вимагав негайної помсти, і штаб-квартира організації в Тунісі стала мішенню.
Організація визволення Палестини обрала Туніс у 1982 році як базу для управління своїми силами під час Першої ліванської війни.

## Атака
Наліт здійснили вісім винищувачів F-15 Eagle, частина з яких була призначена для нападу, частина з яких служила резервним літаком, а решта повинні були супроводжувати групу. 1 жовтня о сьомій ранку винищувачі вилетіли в бік Тунісу. План операції передбачав відстань у 2060 кілометрів, що зробило операцію, здійснену ВПС Ізраїлю, найбільшою з часів операції «Ентеббе» в 1976 році.
Над Середземним морем літаки, які здійснювали авіаудар, зустріли для дозаправки Boeing 707. Ізраїльські літаки скинули керовані бомби на штаб ООП. Протягом всієї операції були доступні гелікоптери, які діяли з кораблів біля Мальти, у разі необхідності евакуації збитих пілотів. Однак їхня допомога виявилася непотрібною.
Штаб ООП було знищено; голова організації Ясір Арафат, якого не було на місці нападу, під час нападу не постраждав. Ізраїль заявив, що було вбито близько 60 членів ООП, у тому числі кілька лідерів Force 17. Крім того, під час рейду було вбито невідому кількість мирних жителів.

## Наслідки
Напад викликав сильне обурення навіть у Сполучених Штатах, близькому союзнику Ізраїлю. Адміністрація Рейгана розкритикувала виправдання нападу як «законної відповіді» на терор. В результаті операції постраждали відносини між США і президентом Тунісу Хабібом Бургібою, а також зрив переговорів між Ізраїлем і Єгиптом щодо прикордонного контролю в Табі.
Резолюція Ради Безпеки ООН 573, схвалена одноголосно (Сполучені Штати утрималися), засудила атаку як грубе порушення суверенітету Тунісу та визнала, що сторона, яка зазнала нападу, мала право отримати відповідну компенсацію.

title: Операція «Дерев'яна нога»

wikitext:
'''Операція «Дерев'яна нога»''' (hebr.  רגל עץ,  ''Miwca Regel Ec, eng Operation Wooden Leg) ''— ізраїльська операція, проведена 1 жовтня 1985 року, під час якої [[Повітряні сили Ізраїлю|ізраїльська авіація]] атакувала штаб-квартиру [[Організація визволення Палестини|Організації визволення Палестини]]. Поселення [[Hammam asz-Szatt|Хамам аш-Шатт]], розташоване на 19-му км від [[Туніс (місто)|Тунісу]].

== Генеза ==
25 вересня 1985 року троє ізраїльських цивільних були вбиті під час нападу на яхту біля узбережжя [[Ларнака]], [[Кіпр]]. ''Відповідальність за атаку взяв на себе елітний підрозділ ООП, відомий як {{Iw|Force 17}}''. Уряд Ізраїлю вимагав негайної помсти, і штаб-квартира організації в Тунісі стала мішенню.

Організація визволення Палестини обрала Туніс у 1982 році як базу для управління своїми силами під час [[Ліванська війна (1982)|Першої ліванської війни]].

== Атака ==
Наліт здійснили вісім винищувачів [[F-15 Eagle]], частина з яких була призначена для нападу, частина з яких служила резервним літаком, а решта повинні були супроводжувати групу. 1 жовтня о сьомій ранку винищувачі вилетіли в бік Тунісу. План операції передбачав відстань у 2060 кілометрів, що зробило операцію, здійснену ВПС Ізраїлю, найбільшою з часів [[Операція «Ентеббе»|операції «Ентеббе»]] в 1976 році.

Над [[Середземне море|Середземним морем]] літаки, які здійснювали авіаудар, зустріли для дозаправки [[Boeing 707]]. Ізраїльські літаки скинули керовані бомби на штаб ООП. Протягом всієї операції були доступні гелікоптери, які діяли з кораблів біля Мальти, у разі необхідності евакуації збитих пілотів. Однак їхня допомога виявилася непотрібною.

Штаб ООП було знищено; голова організації [[Ясір Арафат]], якого не було на місці нападу, під час нападу не постраждав. Ізраїль заявив, що було вбито близько 60 членів ООП, у тому числі кілька лідерів Force 17. Крім того, під час рейду було вбито невідому кількість мирних жителів<ref>{{Cite web|url=http://www.washington-report.org/backissues/0390/9003007.htm|title=Ben Ali Visit Marks Third Stage in 200-Year-Old US-Tunisian Special Relationship|last=|first=|date=1990-03|year=|website=The Washington Report|page=|language=en|id=|quote=|accessdate=2024-01-29|archive-date=2007-06-13|archive-url=https://archive.today/20070613120349/http://www.washington-report.org/backissues/0390/9003007.htm}}</ref>.

== Наслідки ==
Напад викликав сильне обурення навіть у [[Сполучені Штати Америки|Сполучених Штатах]], близькому союзнику [[Ізраїль|Ізраїлю]]. Адміністрація [[Рональд Рейган|Рейгана]] розкритикувала виправдання нападу як «законної відповіді» на терор. В результаті операції постраждали відносини між США і президентом Тунісу [[Хабіб Бурґіба|Хабібом Бургібою]], а також зрив переговорів між Ізраїлем і [[Єгипет|Єгиптом]] щодо прикордонного контролю в [[Таба|Табі]].

Резолюція [[Рада Безпеки ООН|Ради Безпеки ООН]] 573, схвалена одноголосно (Сполучені Штати утрималися), засудила атаку як грубе порушення суверенітету Тунісу та визнала, що сторона, яка зазнала нападу, мала право отримати відповідну компенсацію<ref>{{Cite web|url=http://www.undemocracy.com/S-RES-573(1985)|title=S-RES-573(1985) Security Council Resolution 573 (1985)|last=|first=|date=1985-11-04|year=|website=Rada Bezpieczeństwa ONZ|page=|language=en|id=|quote=|accessdate=2024-01-29|archive-date=2008-12-02|archive-url=https://web.archive.org/web/20081202010634/http://www.undemocracy.com/S-RES-573(1985)}}</ref>.

== Див. також ==

* [[Операція «Поза межами»]]
* [[Операція «Опера»]]
* [[MS Achille Laura]]

== Примітки ==
<references responsive="1"></references>

== Посилання ==

* {{Cite web|url=http://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,960108-1,00.html|title=William E. Smith - Middle East Israel's 1,500-Mile Raid, Time Magazine, 14 października 1985|website=time.com}}
[[Категорія:Повітряні сили Ізраїлю]]
[[Категорія:Історія Тунісу]]
[[Категорія:1985 в Африці]]
[[Категорія:Події 1 жовтня]]
[[Категорія:Жовтень 1985]]


text:
# Колодязне (Сімферопольський район)
Коло́дязне (до 1945 року — Уч-Кую́-Тарха́н, крим. Üç Quyu Tarhan) — село Сімферопольського району Автономної Республіки Крим.
Відстань від райцентру до населеного пункта становить 23 кілометрів по прямій.

title: Колодязне (Сімферопольський район)

wikitext:
{{Село
 | назва           = Колодязне
 | зображення      = Kolodeznoe 6.JPG
 | область         = [[Автономна Республіка Крим]]
 | район           = [[Сімферопольський район]]
 | рада            = [[Скворцівська сільська рада]]
 | код КОАТУУ      = 0124786402
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       =
 | населення       = 580
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           =
 | ref-площа       =
 | щільність       =
 | висота          =
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | поштовий індекс = 97545
 | телефонний код  = 652
 | координати      =  {{coord|45|1|22|N|33|49|53|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 45 || lat_min = 1 || lat_sec = 22
   | lon_deg = 33 || lon_min = 49 || lon_sec = 53
 | адреса          = 97544, Автономна Республіка Крим, Сімферопольський район, с. Скворцове, вул. Калініна, буд. 59
 | облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=11.04.2015&rf7571=1057 Колодязне]
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}
{{Otheruses|тип=НП|Тархан}}
'''Коло́дязне''' (до [[1945]] року — '''Уч-Кую́-Тарха́н''', {{lang-crh|Üç Quyu Tarhan}}) — [[село]] Сімферопольського району Автономної Республіки Крим.

Відстань від [[Сімферополь|райцентру]] до населеного пункта становить 23 кілометрів по прямій.<ref>{{Cite web|url=https://travels.in.ua/uk-UA/locality/20343/kolodiazne-village|title=Село Колодязне: онлайн путівник Колодязним|website=travels.in.ua|language=en|access-date=2024-10-16}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Crimea-geo-stub}}
{{Сімферопольський район}}

{{Портали|Україна|Крим|Географія України}}

title: село Колодязне

Країна: Україна

Регіон: Автономна Республіка Крим

Район/міськрада: Сімферопольський район

Рада: Скворцівська сільська рада

Облікова картка: Колодязне

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Колодязне

title: Мапа

Мапа: Колодязне у Вікісховищі