text:
# Нога Юрій Вікторович
Ю́рій Ві́кторович Нога (22 жовтня 1973 в селі Глибоке Бориспільського району на Київщині — 10 квітня 2012 в Борисполі) — український поет, прозаїк, перекладач, журналіст, публіцист, громадський діяч у галузі культури.

## Життєпис
У 1981 році пішов до першого класу школи № 1 Борисполя. Займався в групі танців при будинку культури, у спортивному класі з боксу, студії малювання. Перше своє оповідання «Червона гвоздика» він написав у другому класі.
1989 року вступив до Київського механіко-металургійного технікуму. Бере участь в організації Спілки незалежної української молоді (СНУМ). Співпрацює з Бориспільською організацією Народного руху України.
У 1989 року його забирали до КҐБ за участь у встановленні у Борисполі Хреста пам'яті жертв голодоморів і Павлові Чубинському.
У 1993 вступає до Харківського інституту міжнародних відносин. У Харкові він знайомиться з молодими та відомими письменниками і художниками, стає членом Творчої асоціації «500», засновниками якої є українські письменники Андрій Кокотюха, Сергій Руденко та Максим Розумний.
Проте вищу освіту здобуває вже в Академії легкої промисловості міста Києва за фахом «економіст».
На семінарі творчої молоді в Ірпені знайомиться з поетесою Мариною Брацило. У 2000 вони одружуються.
За Януковича разом із дружиною, поетесою Мариною Брацило, зазнали гонінь влади, їх незаконно затримували, допитували, вилучили комп'ютер, телефони, рукописи, особисті речі. Звинувачували у причетності до пошкодження бюста Сталіна в Запоріжжі.
Помер 10 квітня 2012 у своїй квартирі у Борисполі. Офіційна версія — серцевий напад.

## Творчість
- Рядки з сигаретної пачки: збірка поезій / Юрій В. Нога. — Київ: Смолоскип, 2014. — 58 с. : фот. — ISBN 978-617-7173-07-5 (ТОВ «Смолоскип»). — ISBN 978-966-1676-72-4 (МБФ «Смолоскип»)[6]
- Я завжди знаходжу світло: Поезія, проза, публіцистика, спогади про письменника / Юрій В. Нога. — Київ: "Видавництво Сергія Пантюка", 2016. — 112 с. іл.

## Громадська діяльність
Куратор молодіжних ініціатив видавництва і благодійного фонду «Смолоскип». Мережа творчих та активних людей, з котрими співпрацюють фонд і видавництво «Смолоскип», постала багато в чому саме завдяки зусиллям Юрія, котрий від середини 1990-х і до своєї смерті здійснив близько 100 поїздок у всі великі міста України, знайомлячись щоразу з десятками молодих науковців, митців, поетів, котрі пізніше ставали стипендіатами «Смолоскипа», лауреатами літературного конкурсу «Смолоскипа», учасниками Семінару творчої молоді в Ірпені.
Від самого постання цього семінару в 1995 році Юрій Нога працював у складі його оргкомітету, від початку 2000-х і до 2008 року був директором семінару, а з 2009 року — очолював його наглядову раду.
Упродовж понад 10 років, Юрій Нога займався організацією відбіркових та фінальних турів поетичного конкурсу «Молоде вино», що відкрив для сучасної української поезії багато нових імен.

title: Нога Юрій Вікторович

wikitext:
[[Файл:Юрій Нога.jpg|міні|Юрій Нога]]

'''Ю́рій Ві́кторович Нога''' ({{дн|22|10|1973}} в селі [[Глибоке (Бориспільський район)|Глибоке]] Бориспільського району на Київщині<ref>{{cite web | url = http://www.borispol.org.ua/news/jurko_noga_pomer_u_rozkviti_sil/2012-04-18-2055 | title = Юрко Нога помер у розквіті сил | publisher = borispol.org.ua | author =  | date = 18.04.12 | accessdate = 21.10.2016 | archive-date = 2016-10-21 | archive-url = https://web.archive.org/web/20161021142950/http://www.borispol.org.ua/news/jurko_noga_pomer_u_rozkviti_sil/2012-04-18-2055 }}</ref> — {{дс|10|4|2012}} в Борисполі) — український поет, прозаїк, перекладач, журналіст, публіцист, громадський діяч у галузі культури.

== Життєпис ==
У 1981 році пішов до першого класу школи № 1 Борисполя. Займався в групі танців при будинку культури, у спортивному класі з боксу, студії малювання. Перше своє оповідання «Червона гвоздика» він написав у другому класі.<ref name = "sp">{{cite web | url = http://bukvoid.com.ua/events/interview/2016/10/19/163544.html | title = Сергій Пантюк: «Юрко Нога завжди випромінював м’яке і лагідне світло. Не зникло воно і зараз…» | publisher = Буквоїд | author = [[Череп-Пероганич Тетяна Павлівна|Тетяна Череп-Пероганич]]| date = 19.10.2016 | accessdate = 20.10.2016 }}</ref>

1989 року вступив до [[Київський механіко-металургійний технікум|Київського механіко-металургійного технікуму]]. Бере участь в організації [[Спілка незалежної української молоді|Спілки незалежної української молоді]] (СНУМ). Співпрацює з Бориспільською організацією [[Народний рух України|Народного руху України]].<ref name = "sp" />

У 1989 року його забирали до КҐБ за участь у встановленні у Борисполі Хреста пам'яті жертв голодоморів і [[Чубинський Павло Платонович|Павлові Чубинському]].<ref name = "bor">{{cite web | url = http://www.borinfo.com.ua/boryspil-products-news-2012-04-321-8/ | title = Відійшов у вічність Юрко Нога | publisher = Газета «Ринок Бориспіль»| author = | date = 20.04.2012 | accessdate = 20.10.2016 }}</ref>

У 1993 вступає до Харківського інституту міжнародних відносин. У Харкові він знайомиться з молодими та відомими письменниками і художниками, стає членом [[Творча асоціація «500»|Творчої асоціації «500»]], засновниками якої є українські письменники [[Кокотюха Андрій Анатолійович|Андрій Кокотюха]], [[Руденко Сергій Валерійович|Сергій Руденко]] та [[Розумний Максим Миколайович|Максим Розумний]].<ref name = "sp" />

Проте вищу освіту здобуває вже в Академії легкої промисловості міста Києва за фахом «економіст».<ref name = "sp" />

На семінарі творчої молоді в Ірпені знайомиться з поетесою [[Брацило Марина Анатоліївна|Мариною Брацило]]. У 2000 вони одружуються.<ref name = "sp" />

За Януковича разом із дружиною, поетесою Мариною Брацило, зазнали гонінь влади, їх незаконно затримували, допитували, вилучили комп'ютер, телефони, рукописи, особисті речі. Звинувачували у причетності до пошкодження бюста Сталіна в Запоріжжі.<ref>{{cite web | url = http://gazeta.dt.ua/CULTURE/knizhkove_zagostrennya_chomu_vlada_voyue_z_pismennikami.html | title = Книжкове загострення: чому влада воює з письменниками | publisher = gazeta.dt.ua| author = Катерина Паньо | date = 21 січня 2011 | accessdate = 21 жовтня 2016 }}</ref>

Помер 10 квітня 2012 у своїй квартирі у Борисполі.<ref>{{cite web | url = http://life.pravda.com.ua/person/2012/04/11/100419/ | title = Помер поет Юрій Нога | publisher = Українська правда| author = | date = 11.04.2012 | accessdate = 20.10.2016 }}</ref> Офіційна версія — серцевий напад.<ref name = "bor" />

== Творчість ==
* Рядки з сигаретної пачки: збірка поезій / Юрій В. Нога. — Київ: [[Смолоскип (видавництво)|Смолоскип]], 2014. — 58 с. : фот. — ISBN 978-617-7173-07-5 (ТОВ «Смолоскип»). — ISBN 978-966-1676-72-4 (МБФ «Смолоскип»)<ref>{{cite web | url = http://www.smoloskyp.org.ua/main/1392-2014-09-24-12-34-41.html | title = Нога Юрій. Рядки з сигаретної пачки | publisher =  | author =  | date = 2014 | accessdate = 2016 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20161021132037/http://www.smoloskyp.org.ua/main/1392-2014-09-24-12-34-41.html | archivedate = 2016-10-21 | deadurl = yes }}</ref>
* Я завжди знаходжу світло: Поезія, проза, публіцистика, спогади про письменника / Юрій В. Нога. — Київ: "Видавництво Сергія Пантюка", 2016. — 112 с. іл.

== Громадська діяльність ==
Куратор молодіжних ініціатив видавництва і благодійного фонду «Смолоскип». Мережа творчих та активних людей, з котрими співпрацюють фонд і видавництво «Смолоскип», постала багато в чому саме завдяки зусиллям Юрія, котрий від середини 1990-х і до своєї смерті здійснив близько 100 поїздок у всі великі міста України, знайомлячись щоразу з десятками молодих науковців, митців, поетів, котрі пізніше ставали стипендіатами «Смолоскипа», лауреатами літературного конкурсу «Смолоскипа», учасниками Семінару творчої молоді в Ірпені.<ref name="s">{{cite web | url = http://www.smoloskyp.org.ua/main/997-2012-04-11-21-23-27.html | title = Помер Юрій В. Нога | publisher = «[[Смолоскип (видавництво)|Смолоскип]]» | author =  | date =  | accessdate = 20.10.2016 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20161021070738/http://www.smoloskyp.org.ua/main/997-2012-04-11-21-23-27.html | archivedate = 21.10.2016 | deadurl = yes }}</ref>

Від самого постання цього семінару в 1995 році Юрій Нога працював у складі його оргкомітету, від початку 2000-х і до 2008 року був директором семінару, а з 2009 року — очолював його наглядову раду.<ref name="s" />

Упродовж понад 10 років, Юрій Нога займався організацією відбіркових та фінальних турів поетичного конкурсу «[[Молоде вино (фестиваль)|Молоде вино]]», що відкрив для сучасної української поезії багато нових імен.<ref name="s" />

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Уродженці Бориспільського району]]
[[Категорія:Українські письменники]]
[[Категорія:Померли в Борисполі]]


text:
# Церква Святої Преподобної Параскеви Сербської (Верхняківці)
Церква Святої Преподобної Параскеви Сербської у Верхняківцях — парафія і храм Борщівського благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Верхняківці Чортківського району Тернопільської области.

## Історія церкви
У 1800 році в селі була невелика дерев'яна церква, яка згоріла у 1885 році. Після цього парафіяльна громада вирішила збудувати новий, кам'яний храм. Будівництво розпочалося у 1890 році за кошти жителів села.
Завершили будівництво у 1898 році та освятили храм на честь святої преподобної Параскеви Сербської.
У період з 1965 по 1977 рік храм був зачинений. За служіння о. Івана Дзюби в церкві було проведено ремонт, збудовано двоповерхову кам'яну капличку та муровану огорожу.
У 2005—2006 роках проведено ремонтні роботи, встелено бруківку, куплено вишиті обруси.

## Парохи
- о. Петро Канцюба,
- о. Павло Дубіцький,
- о. Михайло Дубчак,
- о. Носальський,
- о. Василь Мавізінський,
- о. Степан Щиголь,
- о. Володимир Герус,
- о. Михайло Друзик (1981—1987),
- о. Іван Дзюба,
- о. Руслан Матвіїшин (з 2001).

wikiname: ukwiki

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses|Церква Святої Преподобної Параскеви Сербської}}
{{визначна пам'ятка
|назва               = Церква Святої Преподобної Параскеви Сербської (Верхняківці)
|зображення          =
|країна              = {{UKR}}
|конфесія            = [[Православна церква України|ПЦУ]]
|закінчення будівництва = 1898
|розташування        =
|архітектурний стиль =
|архітектор          =
|стан                =
}}
'''Церква Святої Преподобної Параскеви Сербської у Верхняківцях''' — парафія і [[культова споруда|храм]] [[Борщівське благочиння ПЦУ|Борщівського благочиння]] [[Тернопільська єпархія ПЦУ|Тернопільської єпархії]] [[Православна церква України|Православної церкви України]] в селі [[Верхняківці]] [[Чортківський район|Чортківського району]] [[Тернопільська область|Тернопільської области]].

== Історія церкви ==
У 1800 році в селі була невелика дерев'яна церква, яка згоріла у 1885 році. Після цього парафіяльна громада вирішила збудувати новий, кам'яний храм. Будівництво розпочалося у 1890 році за кошти жителів села.

Завершили будівництво у 1898 році та освятили храм на честь святої преподобної Параскеви Сербської.

У період з 1965 по 1977 рік храм був зачинений. За служіння о. Івана Дзюби в церкві було проведено ремонт, збудовано двоповерхову кам'яну капличку та муровану огорожу.

У 2005—2006 роках проведено ремонтні роботи, встелено бруківку, куплено вишиті обруси.

== Парохи ==
* о. Петро Канцюба,
* о. Павло Дубіцький,
* о. Михайло Дубчак,
* о. Носальський,
* о. Василь Мавізінський,
* о. Степан Щиголь,
* о. Володимир Герус,
* о. Михайло Друзик (1981—1987),
* о. Іван Дзюба,
* о. Руслан Матвіїшин (з 2001).

== Джерела ==
* {{Храми УПЦ КП Тернопільщина|51|с. Верняхівці|Храм святої преподобної Параскеви Сербської}}

{{Борщівське благочиння ПЦУ}}

[[Категорія:Церкви Чортківського району]]
[[Категорія:Верхняківці]]
[[Категорія:Церкви Святої Параскеви Сербської]]

Тип: церква

Країна: Україна : ISO3166-1 alpha-3: UKR ; ISO3166-1 цифровий: 804 ;

Розташування: Верхняківці

Конфесія: ПЦУ


text:
# Автошлях Т 1709
Автошля́х Т 1709 вилучений з територіальних, переведений в обласні та має новий індекс - "О1717361"( https://www.openstreetmap.org/relation/1789973 [Архівовано 16 жовтня 2021 у Wayback Machine.]) — автомобільний шлях територіального значення у Полтавській області. Проходить територією Хорольського та Оржицького районів через Хорол — Оржицю. Загальна довжина — 43.0 км.

## Маршрут
Автошлях проходить через такі населені пункти:
| Автошлях Т 1709    |                    |
| Полтавська область |                    |
| Хорольський район  |                    |
| Хорол              | E40М03Т 1715Т 1716 |
| Коломійцеве Озеро  | Т 1737             |
| Григорівка         |                    |
| Хильківка          |                    |
| Хоменки            |                    |
| Мусіївка           |                    |
| Оржицький район    |                    |
| Нижній Іржавець    |                    |
| Оржиця             | Т 1722Т 2417       |

title: Автошлях Т 1709

wikitext:
{{Автодорога
| назва = Автошлях Т 1709
| номер = {{Номер дороги|Т 1709}}
| colspan="2"|{{Номер дороги|Т 1709}}
| логотип =
| логотип_розмір =
| логотип_підпис =
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| країна = {{UKR}}
| регіон1 = [[Полтавська область|Полтавська]]
| тип_регіону1 = Області
| регіон2 = [[Хорольський район|Хорольський]], [[Оржицький район|Оржицький]]
| тип_регіону2 = Райони
| регіон3 =
| тип_регіону3 =
| відкрита =
| довжина = 43
| напрямок =
| від = [[Хорол (місто)|Хорол]]
| до = [[Оржиця (селище)|Оржиця]]
| з'єднання = {{Автошлях E|40}} {{Автошлях М|03}} {{Автошлях Т|1715}} {{Автошлях Т|1716}} {{Автошлях Т|1722}} {{Автошлях Т|1737}} {{Автошлях Т|2417}}
| міста = [[Хорол (місто)|Хорол]], [[Оржиця (селище)|Оржиця]]
| мапа =Т-1709.png
| мапа_розмір =
| мапа_підпис =Автошлях Т 1709
}}

'''Автошля́х Т 1709''' вилучений з територіальних, переведений в обласні та має новий індекс - "О1717361"( https://www.openstreetmap.org/relation/1789973 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211016104644/https://www.openstreetmap.org/relation/1789973 |date=16 жовтня 2021 }}) — автомобільний шлях територіального значення у [[Полтавська область|Полтавській]] області. Проходить територією [[Хорольський район|Хорольського]] та [[Оржицький район|Оржицького]] районів через [[Хорол (місто)|Хорол]] — [[Оржиця (селище)|Оржицю]]. Загальна довжина — 43.0 км.

== Маршрут ==
Автошлях проходить через такі населені пункти:
{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0" style="margin-left:0.5em;"
|colspan="2" style="color:#fff;background-color:#828282; text-align: center;"|'''Автошлях Т 1709'''
|-
|colspan="3" style=" font-size: 140 %; text-align: center;"|'''''[[Полтавська область]]'''''
|-
|colspan="2" style=" font-size: 110 %; text-align: center;"|[[Файл:Khorolskyj rayon prapor.png|20пкс]] '''''[[Хорольський район]]'''''
|-
|[[Хорол (місто)|Хорол]]
|{{Автошлях E|40}}{{Автошлях М|03}}{{Автошлях Т|1715}}{{Автошлях Т|1716}}
|-
|[[Коломійцеве Озеро]]
|{{Автошлях Т|1737}}
|-
|[[Григорівка (Хорольська міська громада)|Григорівка]]
|-
|[[Хильківка]]
|-
|[[Хоменки (Лубенський район)|Хоменки]]
|-
|[[Мусіївка (Лубенський район)|Мусіївка]]
|-
|colspan="2" style=" font-size: 110 %; text-align: center;"|[[Файл:Flag of Orzhytsia raion.svg|20пкс]] '''''[[Оржицький район]]'''''
|-
|[[Нижній Іржавець]]
|-
|[[Оржиця (селище)|Оржиця]]
|{{Автошлях Т|1722}}{{Автошлях Т|2417}}
|}

== Джерела ==
* [http://zakon1.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=865-2006-%EF Постанова Кабінету Міністрів України від 24 червня 2006 р. N 865 Київ Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення]
* [http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення: Кабінет Міністрів України; Постанова, Перелік від 16.09.2015 № 712] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161111205816/http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п |date=11 листопада 2016 }}
* [http://maps.google.com/maps?hl=uk&cp=21&gs_id=73&xhr=t&q=как+сфотографировать+экран&pq=как+сфотографировать+гугл+мапс&gs_sm=&gs_upl=&bav=on.2,or.r_gc.r_pw.,cf.osb&biw=1024&bih=552&bs=1&um=1&ie=UTF-8&sa=N&tab=wl Гугл мепс]

{{Автомобільні шляхи Полтавської області}}

[[Категорія:Автомобільні шляхи Полтавської області|Т1709]]
[[Категорія:Територіальні автомобільні шляхи України]]
[[Категорія:Транспорт Хорольського району]]
[[Категорія:Транспорт Оржицького району]]
[[Категорія:Транспорт Хорола]]
[[Категорія:Транспорт Оржиці]]

title: Загальні дані

Країна: Україна

Області: Полтавська

Райони: Хорольський, Оржицький

початок: Хорол

кінець: Оржиця

Міста: Хорол, Оржиця


text:
# Пінцгау
Пінцга́у (нім. Pinzgauer) — порода великої рогатої худоби молочно-м'ясного напряму. Виведена у Австрійських Альпах наприкінці 18 століття у місцевості Пінцгау (тепер округ Целль-ам-Зе) схрещуванням червоної баварської і дуксцилертальської худоби.
Масть тварин — переважно червона різних відтінків з характерною білою смугою на спині і вздовж черева. Тварини мають пропорційну будову тіла, міцний кістяк, товсту еластичну шкіру. Жива маса бугаїв становить 750—1000 кг, корів — 450—500 і до 650 кг. Середньорічний надій молока становить 2000 — 3000 кг жирністю 3,7 — 3,8 %. Деякі корови дають 5000—5800 кг молока жирністю 3,9 — 4,2 %. Тварини породи пінцгау мають також добрі м'ясні та відгодівельні якості. Забійний вихід 55 — 57 %.
Розводять пінцгау в Австрії, Німеччині, Італії, Румунії та в Україні — переважно в гірських районах Чернівецької, Івано-Франківської і Закарпатської областей.

title: Пінцгау

wikitext:
{{Порода тварин
|name         = Пінцгау
|image        = VachePinzgauer2.JPG
|image_caption=
|height       = бугаїв — 147 см, <ref name="К"> [http://dad.fao.org/cgi-bin/EfabisWeb.cgi?sid=0b1613ebf16355cf65f6a05b9a65fe25,reportsreport8a_50000557 Breed data sheet: Pinzgauer/Austria] {{Ref-en}} Інформація щодо худоби на сайті Організації продуктів і сільського господарства Об'єднаних Націй [http://www.fao.org/home/en/ http://www.fao.org/home/en/]. </ref>
 корів — 138 см<ref name="К" />
|weight       = бугаїв — 1000 кг,<ref name="К" />
 корів — 650 кг<ref name="К" />
|color        = червона різних відтінків з характерною білою смугою на спині і вздовж черева
|country      = {{AUT}}
|year         = кінець 18 століття
|}}
'''Пінцга́у''' ({{lang-de|Pinzgauer}}) — порода [[Велика рогата худоба|великої рогатої худоби]] молочно-м'ясного напряму. Виведена у Австрійських [[Альпи|Альпах]] наприкінці 18 століття у місцевості Пінцгау (тепер округ [[Целль-ам-Зе (округ)|Целль-ам-Зе]]) схрещуванням червоної баварської і дуксцилертальської худоби.

Масть тварин — переважно червона різних відтінків з характерною білою смугою на спині і вздовж черева. Тварини мають пропорційну будову тіла, міцний кістяк, товсту еластичну шкіру. Жива маса бугаїв становить 750—1000 кг, корів — 450—500 і до 650 кг. Середньорічний надій молока становить 2000 — 3000 кг жирністю 3,7 — 3,8 %. Деякі корови дають 5000—5800 кг молока жирністю 3,9 — 4,2 %. Тварини породи пінцгау мають також добрі м'ясні та відгодівельні якості. Забійний вихід 55 — 57 %.

Розводять пінцгау в Австрії, Німеччині, Італії, Румунії та в Україні — переважно в гірських районах [[Чернівецька область|Чернівецької]], [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської]] і [[Закарпатська область|Закарпатської областей]].

== Література ==
* Пінцгау. // {{УРЕ}} — Т. 8. — 1982.

== Посилання ==
{{примітки}}

{{Commonscat|Pinzgau cattle}}

[[Категорія:Породи великої рогатої худоби з Австрії]]
[[Категорія:Породи великої рогатої худоби]]

title: Пінцгау

Країна: Австрія (кінець 18 століття)

Ріст: бугаїв — 147 см, · корів — 138 см

Маса: бугаїв — 1000 кг, · корів — 650 кг


text:
# Каладіно
Каладіно (італ. Caladino) — село (італ. curazia) в республіці Сан-Марино. Адміністративно належить до муніципалітету К'єзануова.

title: Каладіно

wikitext:
{{без джерел|дата=липень 2021}}{{НП
 |країна                  = {{SMR}}
 |статус                  = Село
 |українська назва        = Каладіно
|оригінальна назва = {{lang-it|Caladino}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
  |lat_dir =N |lat_deg =43 |lat_min =54 |lat_sec =16
  |lon_dir =E |lon_deg =12 |lon_min =25 |lon_sec =14
  |CoordAddon             =
 |розмір карти країни     =
 |розмір карти регіону    =
 |розмір карти району     =
 |position                = <!-- right, left, top або bottom (положення підпису маркера на мапі) -->
 |вид регіону             = муніципалітет
 |регіон                  = К'єзануова
 |регіон у таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   =
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =
 |община                  =
 |община в таблиці        =
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        = 400
 |офіційна мова           = італійська
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            =
 |DST                     = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
 |телефонний код          = +378 (0549)
 |поштовий індекс         = 47894
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = <!--назва або скороч., наприклад, для НП Росії-ЗКАТУ, України-КОАТУУ -->
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
}}
'''Каладіно''' ({{lang-it|Caladino}}) — село ({{lang-it|curazia}}) в [[Сан-Марино|республіці Сан-Марино]]. Адміністративно належить до [[муніципалітет]]у [[К'єзануова]].

== Див. також ==
* [[К'єзануова]]
* [[Галавотто]]
* [[Конфіне]]
* [[Тегліо (Сан-Марино)]]

{{SanMarino-geo-stub}}
{{Села Сан-Марино}}

[[Категорія:Села Сан-Марино]]

title: Країна

Країна: Сан-Марино

Муніципалітет: К'єзануова

Офіційна мова: італійська

Часовий пояс: UTC+1 (К'єзануова)

Автомобільний код: RSM


text:
# Кутаня
45°10′ пн. ш. 15°37′ сх. д. / 45.16° пн. ш. 15.61° сх. д.
Кутаня (хорв. Kutanja) — населений пункт у Хорватії, у Карловацькій жупанії у складі міста Слунь.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 2 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

title: Кутаня

wikitext:
{{coord|45.16|15.61|display=title}}
{{Infobox Settlement
| name = Кутаня
| other_name = Kutanja
| image_skyline =
| pushpin_map = Хорватія
| latd = 45.16| latNS = N
| longd = 15.61| longEW = E
| subdivision_type = [[Країна]]
| subdivision_name = {{CRO}}
| subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Хорватії|Жупанія]]
| subdivision_name1 = [[Карловацька жупанія|Карловацька]]
| population_as_of = 2011
| population_total = 2
| website =
| postal_code =
| postal_code_type = Поштовий індекс
| elevation_m =
| timezone = UTC+1
}}
'''Кутаня''' ({{lang-hr|Kutanja}}) — населений пункт у [[Хорватія|Хорватії]], у [[Карловацька жупанія|Карловацькій жупанії]] у складі міста [[Слунь]].

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 2 осіб<ref name="census2011">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup04.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=30 січня 2018
|archive-date=4 червня 2017
|archive-url=https://web.archive.org/web/20170604085517/http://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup04.html
}}</ref>.

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovništvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=30 січня 2018
|archive-date=9 травня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210509033243/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=200
|Крок більшої шкали=50
|Крок меншої шкали=10
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=0
|Рік2=1869|Значення2 =0
|Рік3=1880|Значення3 =0
|Рік4=1890|Значення4 =0
|Рік5=1900|Значення5 =0
|Рік6=1910|Значення6 =0
|Рік7=1921|Значення7 =0
|Рік8=1931|Значення8 =0
|Рік9=1948|Значення9 =125
|Рік10=1953|Значення10 =127
|Рік11=1961|Значення11 =128
|Рік12=1971|Значення12 = 80
|Рік13=1981|Значення13 = 0
|Рік14=1991|Значення14 = 0
|Рік15=2001|Значення15 = 1
|Рік16=2011|Значення16 = 2
}}

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}

{{Карловацька жупанія}}

[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]
[[Категорія:Карловацька жупанія]]

{{Croatia-geo-stub}}

title: Координати: 45°10′ пн. ш. 15°37′ сх. д. / 45.16° пн. ш. 15.61° сх. д.

Країна: Хорватія

Жупанія: Карловацька

Населення (2011)


text:
# Федеральна резервна система
Федеральна резервна система (ФРС) (англ. Federal Reserve System (FRS) або просто the Fed) — незалежне федеральне агентство для виконання функцій центрального банку і здійснення централізованого контролю над комерційною банківською системою Сполучених Штатів Америки.
Створена у 1913 р. Актом про Федеральний резерв (англ. Federal Reserve Act), ФРС є структурою, що поєднує державні та приватні компоненти, в яку входять: призначувана Президентом США Рада керівників ФРС, Федеральний комітет з відкритого ринку (англ. Federal Open Market Committee), дванадцять регіональних Федеральних резервних банків — фіскальних агентів Казначейства США, численні приватні банки (отримують невідчужувані акції Федеральних резервних банків фіксованої прибутковості в обмін на резервний капітал), і різноманітні консультаційні ради. З погляду управління, ФРС є незалежним органом США. Але саме як національний центральний банк, ФРС має повноваження від Конгресу США. Незалежність у роботі забезпечується тим, що рішення ФРС щодо кредитно-грошової політики, не схвалюються президентом або кимось-ще з виконавчої або законодавчої влади США, ФРС не отримує фінансування від Конгресу, термінів повноважень членів Ради керівників ФРС охоплює декілька термінів президентських повноважень і членів Конгресу. В той самий час ФРС підконтрольна Конгресу, який аналізує діяльність ФРС і може змінити обов'язки ФРС законодавчим регулюванням.
З лютого 2018 р. посаду голови Ради керівників ФРС обіймає Джером Павелл.

## Історія ФРС

### Передісторія
Першим закладом, який виконує функції центрального банку США був Перший банк Сполучених Штатів, створений Александером Гамілтоном у 1791 р. Його повноваження не були продовжені у 1811 р. У 1816 р. був утворений Другий Банк Сполучених Штатів, його повноваження не були продовжені у 1836 після того, як він став об'єктом критики з боку президента Ендрю Джексона.
З 1837 по 1862 рр., в Еру вільних банків, центрального банку формально не існувало. З 1862 до 1913 рр. у США за відповідним законом діяла система національних банків. Серія банківських панік — у 1873, 1893 і 1907-м роках створила серйозний попит на створення централізованої банківської системи.
Хронологія центральних банків США:
- 1791—1811: Перший банк Сполучених Штатів
- 1811—1816: Центральний банк відсутній
- 1816—1834: Другий банк Сполучених Штатів
- 1837—1862: Ера вільних банків
- 1863—1913: Національні банки
- 1913 — понині: Федеральна резервна система.

### Створення третього центрального банку, 1907—1913
Протягом останньої чверті XIX століття і початку XX століття економіка США пройшла через низку фінансових панік. Головним імпульсом до створення третього центрального банку стала криза 1907 р. Багато економістів і прихильники Федеральної Резервної Системи стверджували, що попередні системи мали два основні недоліки: нееластична валюта та нестача ліквідності.
У 1908 році Конгрес США ухвалив акт Олдріча-Вріланда, за яким створювалася Національна монетарна комісія з метою досліджувати можливі варіанти грошової і банківської реформи. Пропозиції комісії декілька разів відкидалися Конгресом. Варіант, створений під час таємної зустрічі на острові Джекіл сенатора Олдріча з представниками найбільших фінансових та промислових груп країни, пізніше став основою Акту про Федеральний резерв.

### Акт про Федеральний резерв
Нельсон Олдріч, лідер республіканців сенату, заснував дві комісії: одну для глибокого вивчення американської грошової системи, іншу (яку очолював сам Олдріч) — для вивчення та підготовки звітів про європейські банківські системи.
Приїхавши до Європи з негативним ставленням до центральних банків, Олдріч змінив свою думку, вивчивши німецьку банківську систему, і дійшов висновку про її переваги перед системою випуску державних облігацій, яку Олдріч раніше вважав кращою.
На початку листопада 1910 Олдріч зустрівся з п'ятьма відомими представниками банківської спільноти Нью-Йорка для створення білля про центральний банк. Пол Варбург, давній адвокат створення центрального банку в США, пізніше писав, що Олдріч був «збентежений тим, що він дізнався за кордоном, і зіштовхнувся зі складною задачею написання технічно складного білля перебуваючи під щоденним тиском своїх парламентських обов'язків».Через десять днів обговорення білль, пізніше названий «планом Олдріча», був узгоджений.
Олдріч виступав за повністю приватний центральний банк з мінімальним втручанням держави, але пішов на поступку в тому, що держава повинна бути представлена в Раді директорів. Більшість республіканців схвалювали план Олдріча, але їх підтримки було недостатньо для проходження закону в Конгресі. Прогресивні Демократи воліли мати резервну систему, яка перебуває у власності й під управлінням держави, непідконтрольну фінансовій системі Уолл-стріт. Консервативні Демократи захищали ідею приватної, але децентралізованої резервної системи, яка через децентралізацію виводилася би з-під контролю Уолл-стріт. Акт про Федеральний резерв, ухвалений Конгресом 23 грудня 1913 року, відбивав думку переважно представників Демократичної партії США; більшість республіканців виступало проти його прийняття.

### Зміни статусу в 1927—1929 роках
Хоча номінально власниками регіональних банків Федерального резерву були приватні банкіри, проте вони спонсорувалися, контролювалися і підтримувалися урядом. Кредит, наданий цими банками, практично (насправді незаконно) підтримувався правом федерального уряду оподаткування. Технічно США залишалися у золотому стандарті;  приватні особи могли мати золото, воно, як і раніше, використовувалося як банківський резерв. Але починаючи із 1913 року, крім золота, кредити, видані банками Феда («паперові резерви»), теж могли бути законним засобом виплати вкладникам.
Влітку 1927 року, щоб полегшити ситуацію з кредитом і здешевити вартість грошей, ФРС встановила політику покупок на відкритому ринку, а потім знизила облікову ставку для резервних банків. Офіційними причинами зміни кредитної політики було те, що це допоможе стабілізувати міжнародний обмін і стимулювати експорт золота.
Крім того, Закон Макфаддена від 1927 року перереєстрував Федеральну резервну систему на необмежений термін, лібералізував роботу філій для національних банків та посилив конкуренцію між банками-членами та банками, які не є членами.
Втім, внаслідок створення великої кількості паперових резервів, сподіваючись запобігти можливому дефіциту банківських резервів, економіка США похитнулася. Ще більшою катастрофою стала спроба ФРС допомогти Великій Британії, чиє золото витікало до США, тому що Банк Англії відмовився допустити зростання відсоткових ставок, коли цього вимагали ринкові сили (це було політично неприпустимо). Влада міркувала тоді так: якщо ФРС увіллє надмірні паперові резерви в американські банки, відсоткові ставки в США впадуть до рівня, відповідного зі ставками Великої Британії, а це допоможе зупинити втрати золота Британією і уникнути політичного конфузу, пов'язаного з вимушеним підвищенням ставок.
6 лютого 1929 р. Монтегю Норман із Банку Англії, приїхав до Вашингтона і провів нараду з міністром фінансів США Ендрю Меллоном. Відразу після цього таємничого візиту рада гувернерів ФРС різко змінила свою політику і запровадила високу облікову ставку.
Критики Нормана відзначають, що його ортодоксальна віра в золотий стандарт, відновлення довоєнної валютної системи, що діяла у вікторіанську епоху, послужила Великій Британії погану службу.  У 1925 році він зізнався: «Я звинувачуюсь у тому, що повернувся до золотого стандарту.  Це була, ймовірно, помилка… Тільки Бог може сказати, чи це було [повернення до курсу $4,86 за фунт стерлінг], чи не було правильним числом».  У той же час криза не була його одноосібною помилкою, вона була колективним прорахунком впливових економістів і банкірів того часу, включаючи прихильників Нормана — Артура Пігу з Кембриджського університету, Едвіна Кеннана з Лондонської школи економіки, канцлера Казначейства Джона Бредбері, екс-керуючого Банком Англії Уолтера Канліффа та інших.
Події Феда увінчалися успіхом; втрати золота припинилися, але така поміч ледь не зруйнувала світову економіку, тому що надлишок кредиту, який ФРС влила в економіку, пішов на фондовий ринок, викликавши спекулятивний бум, шо завершився крахом 1929 року.
Починаючи із 2002 року для емітентів застосовується закон Сарбейнса-Окслі.

## Сучасна історія ФРС
У липні 1979 р. Президент США Джиммі Картер призначив Пола Волкера головою ФРС. Волкер зумів приборкати гіперінфляцію, скоротивши її до 1 % шляхом скорочення грошової емісії та суворішання грошової політики. На посаді голови ФРС Пола Волкера у 1987 р. змінив Алан Грінспен який перебував на цій посаді аж до 2006 року. У лютому 2006 року посаду голови ФРС посів Бен Бернанке. З лютого 2014 р. цю посаду обіймала Джанет Єллен.

### Юридичний статус ФРС
Правовий статус ФРС визначений Актом про ФРС у вигляді особливої фінансової установи, що об'єднує риси як незалежної юридичної особи, так і публічного державного агентства. Незалежність емісійного центру від уряду пояснюється прагненням забезпечити баланс між платниками податків і урядом (що перебувають у стосунках «наймача» і «підрядника»), а також банківською системою, що історично склалася в США, і запобігти можливості використання грошової емісії в короткострокових інтересах уряду США (наприклад, для покриття дефіциту бюджету). У 1982 році суд центрального округу штату Каліфорнії виніс постанову у справі «Джон Люїс проти Сполучених Штатів», в якому визначив, що Федеральні резервні банки, що входять в структуру ФРС (див. нижче), не є установами, до яких можуть бути пред'явлені позови приватних осіб згідно із законом про позови до державних організацій і службовців (Federal Tort Claims Act). Ця постанова суду належить до практики вживання закону Federal Tort Claims Act до Федеральних резервних банків і не виносить жодного визначення щодо статусу ФРС у цілому.

### Функції ФРС
Поточні функції ФРС:
- Виконання обов'язків центрального банку США
- Підтримання балансу між інтересами комерційних банків й загальнонаціональним інтересами
- Забезпечення нагляду та регулювання банківських установ
- Забезпечення кредитами
- Управління грошовою емісією (з нерідко суперечливими цілями: мінімізація безробіття, підтримання стабільності цін, забезпечення помірних відсоткових ставок)
- Забезпечення стабільності фінансової системи, контроль за системними ризиками на фінансових ринках
- Надання фінансових послуг депозитарію, у тому числі уряду Сполучених Штатів Америки і офіційним міжнародним установам
- Участь у функціонуванні системи міжнародних та внутрішніх платежів
- Усунення проблем з ліквідністю на місцевому рівні
- Зміцнення ролі США у світовій економіці

### Банки-члени регіонального Федерального Резерву
Будь-який комерційний банк, який відповідає стандартним вимогам ФРС, може стати членом (акціонером) місцевого регіонального відділення. На 2008 р. до структури ФРС входило 38 % усіх банків та кредитних спілок на території США (близько 5,6 тисяч юридичних осіб).
Повні списки банків-акціонерів ФРС опубліковані на сайтах відповідних регіональних відділень ФРС (приклад: [недоступне посилання з липня 2019]).

### Звіт про споживче кредитування
Статистичний звіт про споживче кредитування Федеральної резервної системи (англ. G.19 Consumer Credit report) — звіт, дані якого відражають зміну рівня кредитування населення на придбання споживчих товарів або послуг. Звіт публікується щомісяця (у п'ятий робочий день місяця о 15:00 за Східним часом) і містить дані за два попередні місяці. Не має помітного впливу на динаміку біржових торгів.

### Доходи Федеральної Резервної Системи
- 2007 — вдалося заробити 34,6 мільярда доларів.
- 2009 — отримала прибуток у розмірі 45 мільярдів доларів.
- У 2015 році банки Федеральної Резервної системи отримали прибуток у 100,2 мільярда доларів, з яких 2,5 млрд дол. розподілили в якості дивідендів банкам-учасникам, а 97,7 млрд дол. перерахували до міністерства фінансів.[14]

## Діяльність ФРС під час економічної кризи
У випадку початку економічної кризи, ФРС починає запроваджувати антикризові заходи спрямовані на підтримку економіки США. Зазвичай ці заходи передбачають викуп казначейських облігацій, та іпотечних цінних паперів.
Так після початку пандемії COVID-19, ФРС запровадила антикризові заходи. Завдяки їм, з березня 2020 року загальна вартість паперів у розпорядженні ФРС зросла більш ніж удвічі — приблизно до 8 трильйонів доларів.
З червня 2020 року, ФРС викупало казначейські облігації та іпотечні цінні папери на 120 мільярдів доларів щомісячно. З яких 80 мільярдів доларів на викуп державних облігацій, 40 мільярдів доларів на викуп іпотечних цінних паперів.
У листопаді 2021 року, ФРС офіційно заявила, що регулятор готовий коригувати темпи згортання антикризової програми за потребою. Однак нині передбачаються такі темпи скорочення обсягу викупу казначейських облігацій та іпотечних паперів:
У листопаді 2021 року — зі 120 до 105 мільярдів доларів;у грудні 2021 року передбачається прискорення темпів скорочення програми до 90 мільярдів доларів.

## Організаційна структура
Кожен регіон має цифрове і літерне позначення в алфавітному порядку згідно зі списком:
| Номер території | Буква | Місцезнаходження центру         | Федеральний резервний банк               | Офіційний сайт                 |
| --------------- | ----- | ------------------------------- | ---------------------------------------- | ------------------------------ |
| 1               | A     | Бостон (штат Массачусетс)       | Федеральний резервний банк Бостона       | http://www.bos.frb.org         |
| 2               | B     | Нью-Йорк (штат Нью-Йорк)        | Федеральний резервний банк Нью-Йорка     | http://www.newyorkfed.org      |
| 3               | C     | Філадельфія (штат Пенсільванія) | Федеральний резервний банк Філадельфії   | http://www.philadelphiafed.org |
| 4               | D     | Клівленд (штат Огайо)           | Федеральний резервний банк Клівленда     | http://www.clevelandfed.org    |
| 5               | E     | Ричмонд (штат Вірджинія)        | Федеральний резервний банк Ричмонда      | http://www.richmondfed.org     |
| 6               | F     | Атланта (штат Джорджія)         | Федеральний резервний банк Атланти       | http://www.frbatlanta.org      |
| 7               | G     | Чикаго (штат Іллінойс)          | Федеральний резервний банк Чикаго        | http://www.chicagofed.org      |
| 8               | H     | Сент-Луїс (штат Міссурі)        | Федеральний резервний банк Сент-Луїса    | http://www.stlouisfed.org      |
| 9               | I     | Міннеаполіс (штат Міннесота)    | Федеральний резервний банк Міннеаполіса  | http://www.minneapolisfed.org  |
| 10              | J     | Канзас-Сіті (штат Міссурі)      | Федеральний резервний банк Канзас-Сіті   | http://www.kansascityfed.org   |
| 11              | K     | Даллас (штат Техас)             | Федеральний резервний банк Далласа       | http://www.dallasfed.org       |
| 12              | L     | Сан-Франциско (штат Каліфорнія) | Федеральний резервний банк Сан-Франциско | http://www.frbsf.org           |

title: Федеральна резервна система

wikitext:
{{Центральний банк
 |назва банку = Федеральна резервна система<br/>{{lang-en|Federal Reserve System}}
 |логотип = [[Файл:Seal of the United States Federal Reserve System.svg|100пкс|Печатка Федеральної резервної системи США]]
 |зображення2 = [[Файл:Federal Reserve.jpg|270пкс|Штаб-квартира Федеральної резервної системи США у Вашингтоні]]
 |штаб-квартира = [[Вашингтон]], {{USA}}
 |координати =
 |дата заснування = {{Дата з віком|1913}}
 |президент = [[Джером Павелл]]
 |валюта = [[Долар США]]
 |облікова ставка =
 |депозитна ставка =
 |резерви =
 |вебсайт  = {{URL|http://www.federalreserve.gov/}}
}}
'''Федеральна резервна система (ФРС)''' ({{lang-en|Federal Reserve System (FRS)}} або просто ''the Fed'') — незалежне федеральне агентство для виконання функцій [[Центральний банк|центрального банку]] і здійснення централізованого контролю над комерційною банківською системою [[Сполучені Штати Америки|Сполучених Штатів Америки]].

Створена у [[1913]] р. Актом про Федеральний резерв ({{lang-en|Federal Reserve Act}}), ФРС є структурою, що поєднує державні та приватні компоненти, в яку входять: призначувана [[Президент США|Президентом США]] Рада керівників ФРС, [[Федеральний комітет з відкритого ринку]] ({{Lang-en|Federal Open Market Committee}}), дванадцять регіональних [[Федеральний резервний банк|Федеральних резервних банків]] — фіскальних агентів [[Казначейство США|Казначейства США]], численні приватні банки (отримують невідчужувані [[акції]] Федеральних резервних банків фіксованої прибутковості в обмін на [[резервний капітал]]), і різноманітні консультаційні ради. З погляду управління, ФРС є незалежним органом США. Але саме як національний центральний банк, ФРС має повноваження від [[Конгрес США|Конгресу США]]. Незалежність у роботі забезпечується тим, що рішення ФРС щодо кредитно-грошової політики, не схвалюються президентом або кимось-ще з виконавчої або законодавчої влади США, ФРС не отримує фінансування від Конгресу, термінів повноважень членів Ради керівників ФРС охоплює декілька термінів президентських повноважень і членів Конгресу. В той самий час ФРС підконтрольна Конгресу, який аналізує діяльність ФРС і може змінити обов'язки ФРС законодавчим регулюванням.

З лютого [[2018]] р. посаду голови Ради керівників ФРС обіймає [[Джером Павелл]].

== Історія ФРС ==

=== Передісторія ===
Першим закладом, який виконує функції центрального банку США був [[Перший банк Сполучених Штатів]], створений [[Александер Гамілтон|Александером Гамілтоном]] у [[1791]] р. Його повноваження не були продовжені у [[1811]] р. У [[1816]] р. був утворений Другий Банк Сполучених Штатів, його повноваження не були продовжені у [[1836]] після того, як він став об'єктом критики з боку президента [[Ендрю Джексон]]а.

З [[1837]] по [[1862]] рр., в Еру вільних банків, центрального банку формально не існувало. З [[1862]] до [[1913]] рр. у [[США]] за відповідним законом діяла система національних банків. Серія банківських панік — у [[1873]], [[1893]] і [[1907]]-м роках створила серйозний попит на створення централізованої банківської системи.

Хронологія центральних банків США:
* 1791—1811: [[Перший банк Сполучених Штатів]]
* 1811—1816: Центральний банк відсутній
* 1816—1834: [[Другий банк Сполучених Штатів]]
* 1837—1862: [[Ера вільних банків]]
* 1863—1913: Національні банки
* 1913 — понині: Федеральна резервна система.

=== Створення третього центрального банку, 1907—1913 ===
Протягом останньої чверті [[XIX століття]] і початку [[XX століття]] економіка США пройшла через низку фінансових панік. Головним імпульсом до створення третього центрального банку стала криза [[1907]] р. Багато економістів і прихильники Федеральної Резервної Системи стверджували, що попередні системи мали два основні недоліки: [[Еластичність (економіка)|нееластична]] валюта та нестача ліквідності.<ref name="EFlaherty">{{cite web |url=http://odur.let.rug.nl/~usa/E/usbank/bank00.htm |title=A Brief History of Central Banking in the United States |last=Flaherty |first=Edward |date=16 червня 1997 |publisher=University of Groningen |location=Netherlands |accessdate=вересень 25, 2018 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20120728104703/http://odur.let.rug.nl/~usa/E/usbank/bank00.htm |archivedate=липень 28, 2012 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120728104703/http://odur.let.rug.nl/~usa/E/usbank/bank00.htm |date=2012-07-28 }}</ref>
У [[1908]] році [[Конгрес США]] ухвалив акт Олдріча-Вріланда, за яким створювалася Національна монетарна комісія з метою досліджувати можливі варіанти грошової і банківської реформи.<ref name="mnwarburg">{{cite web |url=https://www.minneapolisfed.org/pubs/region/89-05/reg895d.cfm |title=Paul Warburg's Crusade to Establish a Central Bank in the United States |last=Whithouse |first=Michael |date=May 1989 |publisher=The Federal Reserve Bank of Minneapolis |accessdate=29 серпня 2011 |deadurl=yes |archiveurl=https://web.archive.org/web/20080516102112/http://minneapolisfed.org/pubs/region/89-05/reg895d.cfm |archivedate=May 16, 2008 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080516102112/http://minneapolisfed.org/pubs/region/89-05/reg895d.cfm |date=2008-05-16 }}</ref> Пропозиції комісії декілька разів відкидалися Конгресом. Варіант, створений під час таємної зустрічі на [[острів Джекіл|острові Джекіл]] сенатора Олдріча з представниками найбільших фінансових та промислових груп країни, пізніше став основою Акту про Федеральний резерв.<ref>{{cite web |url=http://www.jekyllislandhistory.com/federalreserve.shtml |title=For years members of the Jekyll Island Club would recount the story of the secret meeting and by the 1930s the narrative was considered a club tradition |publisher=Jekyllislandhistory.com |date= |accessdate=30 квітня 2012 |archive-date=2012-06-11 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120611221413/http://www.jekyllislandhistory.com/federalreserve.shtml }}</ref><ref>{{cite web |url=http://fraser.stlouisfed.org/chfrs/record.php?id=5653 |title=Papers of Frank A.Vanderlip "I wish I could sit down with you and half a dozen others in the sort of conference that created the Federal Reserve Act" |format=PDF |date= |accessdate=30 квітня 2012}}</ref>

=== Акт про Федеральний резерв ===
[[Нельсон Олдріч]], лідер республіканців сенату, заснував дві комісії: одну для глибокого вивчення американської грошової системи, іншу (яку очолював сам Олдріч) — для вивчення та підготовки звітів про європейські банківські системи.

Приїхавши до Європи з негативним ставленням до центральних банків, Олдріч змінив свою думку, вивчивши німецьку банківську систему, і дійшов висновку про її переваги перед системою випуску державних облігацій, яку Олдріч раніше вважав кращою.

На початку листопада 1910 Олдріч зустрівся з п'ятьма відомими представниками банківської спільноти Нью-Йорка для створення білля про центральний банк. [[Пол Варбург]], давній адвокат створення центрального банку в США, пізніше писав, що Олдріч був «збентежений тим, що він дізнався за кордоном, і зіштовхнувся зі складною задачею написання технічно складного білля перебуваючи під щоденним тиском своїх парламентських обов'язків».<ref name="Warburg document">{{cite web |url=https://www.minneapolisfed.org/publications_papers/pub_display.cfm?id=3815 |title=Paul Warburg's Crusade to Establish a Central Bank in the United States |publisher=The Federal Reserve Bank of Minneapolis}}</ref>Через десять днів обговорення білль, пізніше названий «планом Олдріча», був узгоджений.

Олдріч виступав за повністю приватний центральний банк з мінімальним втручанням держави, але пішов на поступку в тому, що держава повинна бути представлена в Раді директорів.<ref name="ecresearch">{{cite web |url=https://www.aier.org/sites/default/files/Files/Documents/Research/3328/EEB198405-REVISED1993.pdf |title=America's Unknown Enemy: Beyond Conspiracy |publisher=American Institute of Economic Research |accessdate=2018-09-25 |archive-date=2019-04-12 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190412085820/https://www.aier.org/sites/default/files/Files/Documents/Research/3328/EEB198405-REVISED1993.pdf }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190412085820/https://www.aier.org/sites/default/files/Files/Documents/Research/3328/EEB198405-REVISED1993.pdf |date=2019-04-12 }}</ref> Більшість республіканців схвалювали план Олдріча, але їх підтримки було недостатньо для проходження закону в Конгресі. Прогресивні Демократи воліли мати резервну систему, яка перебуває у власності й під управлінням держави, непідконтрольну фінансовій системі [[Уолл-стріт]]. Консервативні Демократи захищали ідею приватної, але децентралізованої резервної системи, яка через децентралізацію виводилася би з-під контролю Уолл-стріт. Акт про Федеральний резерв, ухвалений Конгресом 23 грудня 1913 року<ref>{{cite web |url=https://www.scribd.com/doc/17411624/Congressional-Record-Dec-22-1913-pg1465 |title=Congressional Record – House |page=1465 |publisher=Scribd.com |date=22 грудня 1913 |accessdate=29 серпня 2011}}</ref><ref>{{cite web |url=https://www.scribd.com/doc/17234309/Congressional-Record-Dec-23-1913 |title=Congressional Record – Senate |page=1468 |publisher=Scribd.com |date=23 грудня 1913 |accessdate=29 серпня 2011}}</ref>, відбивав думку переважно представників Демократичної партії США; більшість республіканців виступало проти його прийняття.

=== Зміни статусу в 1927—1929 роках ===
Хоча номінально власниками регіональних банків Федерального резерву були приватні банкіри, проте вони спонсорувалися, контролювалися і підтримувалися урядом. Кредит, наданий цими банками, практично (насправді незаконно) підтримувався правом федерального уряду оподаткування. Технічно США залишалися у [[Золотий стандарт|золотому стандарті]];  приватні особи могли мати золото, воно, як і раніше, використовувалося як банківський резерв. Але починаючи із 1913 року, крім золота, кредити, видані банками Феда («паперові резерви»), теж могли бути законним засобом виплати вкладникам<ref>{{Cite web|title=Алан Гринспен, 1966 год. "Золото и экономическая свобода" / Финансовая академия / Blogberg.ru|url=http://blogberg.ru/blog/FinAc/27185.html|website=web.archive.org|date=2011-09-12|accessdate=2022-04-11|archive-date=2011-09-12|archive-url=https://web.archive.org/web/20110912033017/http://blogberg.ru/blog/FinAc/27185.html}}</ref>.

Влітку 1927 року, щоб полегшити ситуацію з кредитом і здешевити вартість грошей, ФРС встановила політику покупок на відкритому ринку, а потім знизила облікову ставку для резервних банків. Офіційними причинами зміни кредитної політики було те, що це допоможе стабілізувати міжнародний обмін і стимулювати експорт золота<ref>{{Cite web|title=Секреты Федеральной резервной системы|url=http://economics.kiev.ua/index.php?id=1022&view=article|website=web.archive.org|date=2017-04-25|accessdate=2022-04-11|archive-date=2017-04-25|archive-url=https://web.archive.org/web/20170425141742/http://economics.kiev.ua/index.php?id=1022&view=article}}</ref>.

Крім того, {{нп|Закон Макфаддена|||McFadden Act}} від 1927 року перереєстрував Федеральну резервну систему на необмежений термін, лібералізував роботу філій для національних банків та посилив конкуренцію між банками-членами та банками, які не є членами.

Втім, внаслідок створення великої кількості паперових резервів, сподіваючись запобігти можливому дефіциту банківських резервів, економіка США похитнулася. Ще більшою катастрофою стала спроба ФРС допомогти Великій Британії, чиє золото витікало до США, тому що Банк Англії відмовився допустити зростання відсоткових ставок, коли цього вимагали ринкові сили (це було політично неприпустимо). Влада міркувала тоді так: якщо ФРС увіллє надмірні паперові резерви в американські банки, відсоткові ставки в США впадуть до рівня, відповідного зі ставками Великої Британії, а це допоможе зупинити втрати золота Британією і уникнути політичного конфузу, пов'язаного з вимушеним підвищенням ставок<ref>{{Cite web|title=США :: статьи|url=http://www.economics.kiev.ua/index.php?id=312&view=subsections|website=web.archive.org|date=2018-05-02|accessdate=2022-04-11|archive-date=2018-05-02|archive-url=https://web.archive.org/web/20180502211722/http://www.economics.kiev.ua/index.php?id=312&view=subsections}}</ref>.

6 лютого 1929 р. {{Нп|Монтегю Норман|||Montagu Norman, 1st Baron Norman}} із Банку Англії, приїхав до Вашингтона і провів нараду з міністром фінансів США Ендрю Меллоном. Відразу після цього таємничого візиту рада гувернерів ФРС різко змінила свою політику і запровадила високу облікову ставку.

Критики Нормана відзначають, що його ортодоксальна віра в золотий стандарт, відновлення довоєнної валютної системи, що діяла у вікторіанську епоху, послужила Великій Британії погану службу.  У 1925 році він зізнався: «Я звинувачуюсь у тому, що повернувся до золотого стандарту.  Це була, ймовірно, помилка… Тільки Бог може сказати, чи це було [повернення до курсу $4,86 за фунт стерлінг], чи не було правильним числом»<ref>''Moggridge D.'' British Monetary Policy 1924—1931: The Norman Conquest of $4.86. — Cambridge: Cambridge University Press, 1972. — С. 14.</ref>.  У той же час криза не була його одноосібною помилкою, вона була колективним прорахунком впливових економістів і банкірів того часу, включаючи прихильників Нормана — [[Артур Пігу|Артура Пігу]] з Кембриджського університету, {{нп|Едвіна Кеннана|||Edwin Cannan}} з Лондонської школи економіки, канцлера Казначейства {{нп|Джона Бредбері|||John Bradbury, 1st Baron Bradbury}}, екс-керуючого Банком Англії {{нп|Уолтера Канліффа|||Walter Cunliffe, 1st Baron Cunliffe}} та інших.

Події Феда увінчалися успіхом; втрати золота припинилися, але така поміч ледь не зруйнувала світову економіку, тому що надлишок кредиту, який ФРС влила в економіку, пішов на фондовий ринок, викликавши спекулятивний бум, шо завершився [[Біржовий крах 1929|крахом 1929 року]].

Починаючи із 2002 року для емітентів застосовується [[закон Сарбейнса-Окслі]]<ref>http://www.mirkin.ru/_docs/book034.pdf</ref>.

== Сучасна історія ФРС ==
У липні [[1979]] р. Президент США [[Джиммі Картер]] призначив [[Пол Волкер|Пола Волкера]] головою ФРС. Волкер зумів приборкати гіперінфляцію, скоротивши її до 1 % шляхом скорочення грошової емісії та суворішання грошової політики. На посаді голови ФРС Пола Волкера у [[1987]] р. змінив [[Алан Грінспен]] який перебував на цій посаді аж до 2006 року. У лютому [[2006]] року посаду голови ФРС посів [[Бен Бернанке]]. З лютого [[2014]] р. цю посаду обіймала [[Джанет Єллен]].

=== Юридичний статус ФРС ===
Правовий статус ФРС визначений Актом про ФРС у вигляді особливої фінансової установи, що об'єднує риси як незалежної юридичної особи, так і публічного державного агентства. Незалежність емісійного центру від уряду пояснюється прагненням забезпечити баланс між платниками податків і урядом (що перебувають у стосунках «наймача» і «підрядника»), а також банківською системою, що історично склалася в США, і запобігти можливості використання грошової емісії в короткострокових інтересах уряду США (наприклад, для покриття [[дефіцит бюджету|дефіциту бюджету]]). У 1982 році суд центрального округу штату Каліфорнії виніс постанову у справі «Джон Люїс проти Сполучених Штатів», в якому визначив, що Федеральні резервні банки, що входять в структуру ФРС (див. нижче), не є установами, до яких можуть бути пред'явлені позови приватних осіб згідно із законом про позови до державних організацій і службовців (Federal Tort Claims Act). Ця постанова суду належить до практики вживання закону Federal Tort Claims Act до Федеральних резервних банків і не виносить жодного визначення щодо статусу ФРС у цілому.

=== Функції ФРС ===
Поточні функції ФРС:
* Виконання обов'язків центрального банку США
* Підтримання балансу між інтересами комерційних банків й загальнонаціональним інтересами
* Забезпечення нагляду та регулювання банківських установ
* Забезпечення кредитами
* Управління грошовою емісією (з нерідко суперечливими цілями: мінімізація безробіття, підтримання стабільності цін, забезпечення помірних відсоткових ставок)
* Забезпечення стабільності фінансової системи, контроль за системними ризиками на фінансових ринках
* Надання фінансових послуг депозитарію, у тому числі уряду Сполучених Штатів Америки і офіційним міжнародним установам
* Участь у функціонуванні системи міжнародних та внутрішніх платежів
* Усунення проблем з ліквідністю на місцевому рівні
* Зміцнення ролі США у світовій економіці

=== Банки-члени регіонального Федерального Резерву ===
Будь-який комерційний банк, який відповідає стандартним вимогам ФРС, може стати членом (акціонером) місцевого регіонального відділення. На [[2008]] р. до структури ФРС входило 38 % усіх [[банк]]ів та [[кредитна спілка|кредитних спілок]] на території [[США]] (близько 5,6 тисяч юридичних осіб).

Повні списки банків-акціонерів ФРС опубліковані на сайтах відповідних регіональних відділень ФРС (приклад: [http://www.kansascityfed.org/home/subwebnav.cfm?level=3&theID=10624&SubWeb=2]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}).

=== Звіт про споживче кредитування ===
Статистичний звіт про споживче кредитування Федеральної резервної системи ({{lang-en|G.19 Consumer Credit report}}) — звіт, дані якого відражають зміну рівня [[кредит]]ування [[населення]] на придбання споживчих товарів або послуг. Звіт публікується щомісяця (у п'ятий робочий день місяця о 15:00 за [[Східний час|Східним часом]]) і містить дані за два попередні місяці. Не має помітного впливу на динаміку біржових торгів.

=== Доходи Федеральної Резервної Системи ===
* [[2007]] — вдалося заробити 34,6 мільярда доларів.
* [[2009]] — отримала прибуток у розмірі 45 мільярдів доларів.
* У 2015 році банки Федеральної Резервної системи отримали прибуток у 100,2 мільярда доларів, з яких 2,5 млрд дол. розподілили в якості дивідендів банкам-учасникам, а 97,7 млрд дол. перерахували до міністерства фінансів.<ref name="frs bog net income press lease">{{cite news | url=http://www.federalreserve.gov/newsevents/press/other/20160111a.htm | title=Press Release – Federal Reserve Board announces Reserve Bank income and expense data and transfers to the Treasury for 2015 | work=Board of Governors of the Federal Reserve System | date=January 11, 2016 | accessdate=March 12, 2016}}</ref>

== Діяльність ФРС під час економічної кризи ==
У випадку початку економічної кризи, ФРС починає запроваджувати антикризові заходи спрямовані на підтримку економіки США. Зазвичай ці заходи передбачають викуп казначейських облігацій, та іпотечних цінних паперів.

Так після початку [[Пандемія коронавірусної хвороби 2019|пандемії COVID-19]], ФРС запровадила антикризові заходи. Завдяки їм, з березня 2020 року загальна вартість паперів у розпорядженні ФРС зросла більш ніж удвічі — приблизно до 8 трильйонів доларів.<ref name=":0">{{Cite web|title=У США згортають антикризові заходи та масовий "друк" грошей|url=https://economy.24tv.ua/ssha-zgortayut-antikrizovi-zahodi-ekonomichni-novini-ukrayini_n1786314|website=24 Канал|accessdate=2021-11-04|language=uk}}</ref>

З червня 2020 року, ФРС викупало казначейські облігації та іпотечні цінні папери на 120 мільярдів доларів щомісячно. З яких 80 мільярдів доларів на викуп державних облігацій, 40 мільярдів доларів на викуп іпотечних цінних паперів.<ref>{{Cite web|title=ФРС начнет сокращать объем программы выкупа активов задолго до повышения ставок|url=https://www.interfax.ru/business/761333|website=Interfax.ru|accessdate=2021-11-04|language=ru}}</ref>

У листопаді 2021 року, ФРС офіційно заявила, що регулятор готовий коригувати темпи згортання антикризової програми за потребою. Однак нині передбачаються такі темпи скорочення обсягу викупу казначейських облігацій та іпотечних паперів:<ref name=":0" />

У листопаді 2021 року — зі 120 до 105 мільярдів доларів;у грудні 2021 року передбачається прискорення темпів скорочення програми до 90 мільярдів доларів.<ref name=":0" />

== Організаційна структура ==
Кожен регіон має цифрове і літерне позначення в алфавітному порядку згідно зі списком:
[[Файл:Federal Reserve Districts Map.svg|right|thumb|250px|Карта регіональних відділень Федеральної резервної системи США]]
{| class=wikitable
! Номер території
! Буква
! Місцезнаходження центру
! Федеральний резервний банк !! Офіційний сайт
|-
| 1
| A
| [[Бостон]] (штат [[Массачусетс]])
| [[Федеральний резервний банк Бостона]]|| http://www.bos.frb.org
|-
| 2
| B
| [[Нью-Йорк]] (штат [[Нью-Йорк (штат)|Нью-Йорк]])
|[[Федеральний резервний банк Нью-Йорка]] || http://www.newyorkfed.org
|-
| 3
| C
| [[Філадельфія]] (штат [[Пенсільванія]])
| [[Федеральний резервний банк Філадельфії]]|| http://www.philadelphiafed.org
|-
| 4
| D
| [[Клівленд]] (штат [[Огайо]])
| [[Федеральний резервний банк Клівленда]]|| http://www.clevelandfed.org
|-
| 5
| E
| [[Ричмонд (Вірджинія)|Ричмонд]] (штат [[Вірджинія]])
| [[Федеральний резервний банк Ричмонда]]|| http://www.richmondfed.org
|-
| 6
| F
| [[Атланта]] (штат [[Джорджія]])
| [[Федеральний резервний банк Атланти]]|| http://www.frbatlanta.org
|-
| 7
| G
| [[Чикаго]] (штат [[Іллінойс]])
| [[Федеральний резервний банк Чикаго]]|| http://www.chicagofed.org
|-
| 8
| H
| [[Сент-Луїс (Міссурі)|Сент-Луїс]] (штат [[Міссурі (штат)|Міссурі]])
| [[Федеральний резервний банк Сент-Луїса]]|| http://www.stlouisfed.org
|-
| 9
| I
| [[Міннеаполіс]] (штат [[Міннесота]])
|[[Федеральний резервний банк Міннеаполіса]] || http://www.minneapolisfed.org
|-
| 10
| J
| [[Канзас-Сіті (Міссурі)|Канзас-Сіті]] (штат [[Міссурі (штат)|Міссурі]])
| [[Федеральний резервний банк Канзас-Сіті]] || http://www.kansascityfed.org
|-
| 11
| K
| [[Даллас]] (штат [[Техас]])
| [[Федеральний резервний банк Далласа]]|| http://www.dallasfed.org
|-
| 12
| L
| [[Сан-Франциско]] (штат [[Каліфорнія]])
|[[Федеральний резервний банк Сан-Франциско]] || http://www.frbsf.org
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53409/20579.html Система Федерального резерву]}}
{{Портал|США|Економіка}}
* [http://www.federalreserve.gov Офіційний вебсайт Федеральної резервної системи США] {{ref-en}}

{{ФРС}}
{{США в темах}}
{{Центральні банки}}

[[Категорія:Засновані в США 1913]]
[[Категорія:Центральні банки]]
[[Категорія:Уряд США]]
[[Категорія:Фінанси США]]
[[Категорія:Федеральна резервна система США|*]]
[[Категорія:Організації Вашингтона]]

title: Федеральна резервна система англ. Federal Reserve System

Штаб-квартира: Вашингтон , США

Президент (голова): Джером Павелл

Країна: США

Валюта: Долар США