text:
# Велика синагога (Луцьк)
Велика синагога — стара ренесансна синагога з оборонною вежею; пам'ятка архітектури національного значення, розташована на вулиці Данила Галицького в історико-культурному заповіднику «Старий Луцьк». Збудована у 1620-х роках у центрі одного із єврейських штетлів Луцька. Довгий час виконувала роль релігійного, освітнього та громадського центру луцьких євреїв. Крім того, об'єкт виконував оборонні функції.
Синагога була частково знищена у 1942 році і в наступні десятиліття. Частково відновлена у 1970-х роках. Довгий час використовувалася як приміщення спортивного клубу. У 2021 приміщення передали у постійне безоплатне користування релігійній організації «Юдейська релігійна громада Хабад-Любавич».

## Дослідження синагоги
Перші відомі дослідження, або просто описи, згадки, які стосувалися великої синагоги в Луцьку, походять ще з середини XIX століття. Так, Тадеуш Стецький писав про синагогу в 1876 році. Головна відмінність від пізніше встановлених відомостей полягала в тому, що автор вважав цю споруду збудованою ще до правління Вітовта у Великому князівстві Литовському. В цьому ж столітті були ще згадки, які не вирізнялися глибиною дослідження, тому не внесли нічого суттєвого. Це роботи Володимира Антоновича, Ореста Левицького та Миколи Петрова. Так, Антонович писав про те, що бачив на одній зі стін цеглину із написом, який свідчив про другу половину XV століття. Проте пізнішим авторам цеглини з таким написом знайти не вдалося.
Вперше детальний розгляд об'єкта зробив Олексій Мердер у 1910 році, підсумувавши думки попередніх авторів. Він зробив невелику розвідку з історії синагоги, а також описав архітектурні особливості. Проте згідно з сучасними відомостями, Мердер припустився помилок, бо висунув кілька абсолютно необґрунтованих тверджень, а також некритично прийняв відомості про синагогу попередніх авторів.
В той час уже було дуже багато авторів, які писали про синагогу, зазвичай повторюючи інших. Проте Маєр Балабан вперше опублікував відомості, які кардинально змінили хронологію синагоги,. А Збігнєв Ревський вперше повідомив про підземелля споруди. Дослідником, який вніс суттєво нові дані, був Леонід Маслов. У 1930-х роках вийшла серія його робіт, де зокрема розглядалася луцька синагога. Він підтвердив відомості Балабана про хронологію та уточнив їх, зробив архітектурний опис будівлі. Після Другої світової війни синагога згадувалася в кількох радянських та польських виданнях. Деякі радянські видання, були дуже низької якості, оскільки переписували помилки, які були аргументовано відкинуті ще міжвоєнними авторами.
Підсумок усіх досліджень, їх аналіз та висування гіпотез щодо розв'язання ще не вирішених питань з історії та архітектури пам'ятки зробив Ростислав Метельницький у 2001 році.

## Історія

### Перші синагоги в місті
Перші згадки про євреїв Луцька сягають ще 1388 року, коли великий князь Вітовт Великого князівства Литовського надав привілей усім євреям князівства. Зазвичай євреї займалися збиранням податків, торгівлею, тримали пивоварні, різноманітні цехи. Про існування синагоги в місті свідчить повідомлення про присутність єврейського рабина на з'їзді європейських монархів у 1429 році. У 1506 році після десятирічного вигнання із князівства Литовського євреї Луцька отримали від короля Сигізмунда I привілей зокрема на ліквідацію податку розміром 12 кіп грошей за дерев'яну синагогу. Це диктувалося і без того складним становищем євреїв після повернення до міста. У XVI столітті було вже кілька малих синагог у місті. Наприклад, у 1569 році король Сигізмунд II Август наказав луцькому старості Богушу Корецькому зняти замки з синагоги та випустити євреїв-боржників.
У 1600 році єврейська громада Луцька отримала привілей від короля Сигізмунда ІІІ на право самоуправління у єврейському кварталі міста. Дослідники висувають думку, що вже з другої половини XVI століття в місті була мурована синагога, яка згоріла під час татарського набігу у 1617 році. Можливо, на її руїнах згодом будувалася нова.

### Будівництво синагоги

#### Фундатори
Оскільки після нападу татар на Луцьк у 1617 році місто, зокрема єврейський квартал, зазнав руйнації, то постала потреба про відбудову. Сьогодні ще не встановлено, хто саме фінансував будівництво, але ймовірно, до цього долучилася вся громада за підтримки люблінського Вааду та багатих єврейських родин, які в той час в місті точно були. Документальних підтверджень цьому поки не знайдено. Схожу думку висловила Фанні Красинська, що будівництво синагоги профінансували кілька десятків луцьких єврейських родин. Загалом на будівництво (матеріали, робота, інші витрати) було витрачено близько 14 000 злотих.

#### Процес будівництва
Поки що не відомо, хто саме проектував споруду, хто був архітектором і виконавцем робіт. Внаслідок схожості архітектурних елементів синагоги, Братської церкви, Луцької брами в Острозі висловлюється думка, що виконавець робіт був один і той самий. Будівельниками могли бути мулярські цехи Любліна чи Львова.
5 травня 1626 року король Сигізмунд ІІІ надав привілей луцьким євреям на побудову кам'яної синагоги та нової школи на тому місці, де стояла стара. Однак будівництву чинилися перешкоди. Монахи луцького домініканського ордену, монастир із костелом яких знаходився поруч у сусідньому латинському кварталі Луцька, скаржилися, що синагога може стати вищою за їхній костел, порушивши композиційну структуру південної частини міста. Згідно з костельним правом, синагоги не могли бути вищими за костели. Точно не відомо, чи зупинилося будівництво внаслідок цієї перешкоди. Проте у 1628 році король видав новий привілей, який підтвердив попередній:
|                                                                                | \| Зигмунд ІІІ і т.д. Як ми вже дали були Року Божого 1626 дня 5 місяця травня привілей наш на вільне змурування божниці, де раніше стояла стара школа, євреям з нашого Луцька, так і тепер у прихильності до того нашого привілею, отримали певні відомості, що названа божниця костелові отців Домінікан на такій віддалі не перешкоджає і для оборони міста потрібна, дозволяємо її до кінця мурувати, однак тим способом, ... щоб протидіяла татарській навалі і костелів тамтешніх висотою не перевищувала. \| |
| Зигмунд ІІІ і т.д. Як ми вже дали були Року Божого 1626 дня 5 місяця травня привілей наш на вільне змурування божниці, де раніше стояла стара школа, євреям з нашого Луцька, так і тепер у прихильності до того нашого привілею, отримали певні відомості, що названа божниця костелові отців Домінікан на такій віддалі не перешкоджає і для оборони міста потрібна, дозволяємо її до кінця мурувати, однак тим способом, ... щоб протидіяла татарській навалі і костелів тамтешніх висотою не перевищувала. |                                                                                |

Крім того, зважаючи на велику потребу в обороні міста зокрема та районів королівства загалом, привілей ставив вимогу поруч синагоги збудувати оборонну вежу, прилаштувати гармату та обороняти євреям Луцьк разом з усіма мешканцями, якщо на те постане військова потреба. Справа закінчилася у королівському суді перемогою єврейської громади. Суд постановив, що висота синагоги не перешкоджає монастирю.

### Подальша історія
Нова мурована синагога складалася з таких частин. Основним приміщенням був кубічний молитовний зал «італійсько-польського ренесансу» із товщиною стін до 1,5 м з двома одноповерховими прибудовами: для жінок та для школи. На південному куті молитовного залу була збудована оборонна вежа з бійницями за вимогою короля. Вежа могла входити до одного із оборонних кілець тодішнього Луцька . У вежі зокрема містився невеликий арсенал. В перші роки діяльності нової синагоги при ній була відкрита єшива. Таким чином, синагога стала відігравати як оборонну, так і містобудівну й релігійно-освітню роль. Нова мурована синагога стала одним із об'єктів, які суттєво змінили архітектурний вигляд тодішнього Луцька, адже в першій половині XVII століття на острівній частині міста були збудовані єзуїтський костел Святих Петра і Павла, Хрестовоздвиженська церква Луцького братства, костел Марії Магдалини ордену боніфратрів.
У 1648 році Луцьк зазнав нападу козаків. За цих подій синагога зіграла оборонну роль. Так, відомо про найманий єврейською громадою військовий загін, який захищав єврейський квартал із синагогою. Загалом місто не витримало нападу. Було пограбовано луцькі будинки, костели, та вбито кілька людей.
Чисельність єврейської громади Луцька постійно зростала. Більше того, постійно зростали темпи збільшення мешканців. Так, У 1648 році в місті проживало близько 525 євреїв. А в другій половині XVIII століття вже близько 1331 чоловік. Це змусило трохи розширити головні єврейські споруди. Найімовірніше, саме в XVIII столітті була зроблена добудова другого поверху бокових приміщень синагоги, які використовувалися для єшиви та жінок. Це дозволило збільшити використовувану площу на 230 м².
У 1869 році синагога постраждала від пожежі. Відновлення почалося лише через 15 років і тривало до 1886 року. У 1881 році рабином був складений список усіх синагог і молитовних будинків Луцька. Цей список зберігся і є важливим джерелом дослідження. Із другої половини XIX століття на території навколо синагоги містилися й інші єврейські побудови загального користування. Це були лазня та шпиталь. Крім того, навколо розташовувалися й інші синагоги, кількість яких із цього часу в Луцьку почала стрімко зростати і сягнула згодом кількох десятків.
Внаслідок певних економічних та юридичних особливостей устрій життя єврейської громади Луцька із другої половини XIX століття почав змінюватися. З'явилися нові штетли зі своїми синагогами. Тогочасні тенденції призводили до територіального та громадського розпорошення громади. У штетлі з давньою назвою Жидівщина, в центрі якого містилася оборонна синагога, проживали тільки бідні євреї. Забудова була густа, зазвичай дерев'яна з поганими умовами побуту. Все це призвело до того, що колись головна синагога перестала грати роль центру єврейського життя міста. Так, на початку ХХ століття вибори правління Головної синагоги зривалися кілька разів через відсутність виборців. А 8 червня 1910 року парафіяни синагоги писали до міської управи:
|                                                                                | \| З моменту відмови від своїх обов'язків старости Глікліха та скарбника Збара в Синагозі утворився цілковитий безлад: все рухоме майно, серед якого є дорогоцінності та антикварні речі, піддано сваволі, надходження пожертв не занотовуються, невідомо скільки їх надійшло і на що вони витрачені, а також відбувається інший безлад, властивий лише за відсутності належних господарів. \| |
| З моменту відмови від своїх обов'язків старости Глікліха та скарбника Збара в Синагозі утворився цілковитий безлад: все рухоме майно, серед якого є дорогоцінності та антикварні речі, піддано сваволі, надходження пожертв не занотовуються, невідомо скільки їх надійшло і на що вони витрачені, а також відбувається інший безлад, властивий лише за відсутності належних господарів. |                                                                                |

Під час Першої світової війни синагога була трохи пошкоджена обстрілами. У 1936 році за фінансової підтримки воєводського уряду відбувся ремонт споруди. Зробили реставрацію входу в підземелля, відновили вікна та деякі інші деталі. Архітекторами були С. Словіковський та З. Ревський.

### Знищення

#### Перший етап
У Другу світову війну Волинь вступила у вересні 1939 року, проте за 2 з половиною тижні була анексована до СРСР, тому військові дії в Луцьку відтягнулися на кілька років. У 1942 році місто було окуповане німецькими військами. Вони створили на території міста 3 єврейські гетто. Все єврейське населення міста було піддане нападу, помешкання та громадські споруди понівечені, знищені. Одне із гетто включало колишній район Жидівщини, де знаходилася і Головна синагога. У серпні та вересні 1942 року близько 17 000 в'язнів гетто були розстріляні. Тоді ж була закладена вибухівка в головну синагогу. Поки що точно не відомо, в який день відбувся вибух. Було повністю знищено двоповерхові приміщення, місцями дах молитовного залу й аттик, сам зал сильно зруйнований, вежа майже не зазнала руйнувань, втративши тільки верхні перекриття.
Проте біма та внутрішнє декорування стін ще добре збереглися, згідно з описом 1946 року.

#### Другий етап
Збереженням пам'ятки ніхто не займався, і протягом наступних 30 років вона повільно руйнувалася від природних явищ та спрямованих людських дій. У 1955—1956 роках Республіканською науково-реставраційною виробничою майстернею був складений технічний проект та робочі креслення консервації пам'ятки. Проте нічого зроблено не було. Оглядачі споруди у 1959 році зазначали, що багато з того, що ще зберігалося у 1956 році, вже нема. В наступні роки продовжувалася руйнація. Так, підземелля частково були засипані сміттям, західна стіна майже розібрана, з інтер'єру зникла біма, ліпнина, декоративні елементи. Зрештою, об'єкт був викреслений зі списку пам'яток архітектури, які охороняються державою.

#### Третій етап
На початку 1970-х років міською адміністрацією було вирішено знову закласти вибухівку під єврейську руїну для наочних навчань із цивільної оборони. За кілька днів до вибуху головний архітектор області Н. Санжаров повідомив про акцію Держбуд, звідки негайно була відправлена телеграма до відповідальних осіб про заборону підриву.
Аби хоч якось зберегти пам'ятку старовини, було розроблено проект із перетворення руїн у спортивний клуб. Проект і його втілення реалізувалися у 1976—1977 роках. Архітектор — Ростислав Метельницький. Швидкі темпи виконання робіт не дозволили провести наукові дослідження руїн, також остаточно було втрачено внутрішній поліхромний декор, збережений на той час на 30%, була здійснена прибудова спортивного залу із південного боку колишньої синагоги. Крім того, в обхід проекту було отиньковано кам'яним тиньком всю споруду з вежею, хоча це суперечило принципам реставрації. Фігурний гребінь над карнизом відновленим не був.
Третій етап знищення пам'ятки все ж мав і позитивні сторони. Їхня суть полягає в наступному: руйнування споруди було зупинено; було відновлено декоративний фриз з аттиком, які частково надали синагозі колишнього вигляду; добудова спортивного залу навмисно була зроблена так, щоб заховати її за основним об'ємом будівлі; колишній синагозі повернули статус пам'ятки архітектури.

## Сучасний стан
Синагога використовується спортивним клубом «Динамо». В молитовному залі влаштовано спортивний зал. Розташована в кінці прямолінійної ділянки вулиці Данила Галицького в історико-культурному заповіднику «Старий Луцьк». Сучасні дослідження пам'ятки не проводяться, або про такі не відомо. Останньою роботою, яка охопила історичний та архітектурний аспект синагоги від перших авторів і до сучасних, стала праця Ростислава Метельницького «Деякі сторінки єврейської забудови Луцька» у 2001 році. Питання про передачу луцьким євреям колишньої синагоги не піднімається.

### Пам'ять
Пам'ять про луцьку Велику синагогу підтримується закордонними дослідниками та музейниками. Так, у музеї єврейської діаспори Бет-Атфуцот в Тель-Авівському університеті зберігається макет синагоги, якою вона була до другої половини XIX століття. На макеті відображено елементи, які після цього часу з певних причин були втрачені. У Центрі єврейського мистецтва Єврейського університету в Єрусалимі є електронна 3D-модель екстер'єру та інтер'єру синагоги.
30 травня 1995 року на стіні колишньої синагоги встановлено пам'ятний знак загиблим євреям Луцька, де також коротко розповідається про будівництво споруди.

### Невирішені проблеми
Не зважаючи на півторастолітні дослідження синагоги, залишається кілька важливих питань, які ще не вирішені.
- Не відомо, чи були на місці синагоги якісь інші споруди. Для цього припущення є кілька підстав. По-перше, існують непідтверджені (але і не спростовані) відомості про те, що король Казимир IV Ягеллончик передав луцьким євреям приміщення колишнього арсеналу, який розташовувався на місці теперішньої синагоги. По-друге, при первинному архітектурному огляді виявилося, що північно-східна стіна має вкраплення іншої споруди з інакшим кольором цегли, характером кладки. По-третє, під синагогою є підземелля, також не досліджені. Частина з них має таке розташування, як у жодній іншій оборонній синагозі[8]. Це може пояснюватися тим, що синагога частково стоїть на якійсь попередній споруді. Детальних досліджень зроблено не було, тому фахові висновки щодо будівельного спадку від іншої невідомої споруди відсутні.

- Питання про те, хто був архітектором, виконавцем робіт, також залишається відкритим.

- Хоча є певні припущення дослідників про фінансові можливості луцьких євреїв часів будівництва синагоги, але документально не встановлено, хто ж фінансував проект.

- Крім того, є ряд дрібніших питань: де був первинний вхід, коли втратився гребінь на аттику та інші.

## Архітектура

### Стилістика
Загалом колишня синагога є кубічною спорудою із прибудованою, але конструктивно з'єднаною вежею. Архітектура споруди є ренесансною. Їй притаманна раціональна ясність, лаконічність форм, стриманість у декорі. У зовнішньому вигляді нема елементів, які однозначно вказують на релігійний характер споруди. Це пояснюється тим, що давні синагоги виконували ще й громадські функції, що відображалося на стилістиці. Синагога була чотиридільною із нестандартним склепінням. Після ремонту 1970-х років перекриття стало плоским.

### Екстер'єр
До знищення 1942 року синагога була майже квадратною в плані з розмірами 25х25 м. Ця споруда складалася із чотирьох основних частин: молитовного залу для чоловіків, двох бічних приміщень для жінок та навчання, оборонної вежі. Висота молитовного залу, який зберігся та був відновлений, становить 14 м. Товщина стін — 1,5 м. Розміри молитовного залу становлять 14х16 м. Висота вежі — 17,4 м. На кожному із чотирьох фасадів головна частина споруди має по 2 вікна із дуговим завершенням. Крім того, на південно-західному та північно-західному фасадах є вікна менших розмірів, які раніше були внутрішніми проходами у споруді до знищення приміщень для навчання та жінок. Тому ніякої первинної архітектурної ролі ці отвори не грають. До південно-східного фасаду прибудований ще один спортивний зал. Башта має кутові пілястри, круглі бійниці, різної форми вікна. Вежа та молитовний зал обрамлені по периметру аттиковим фризом з кілеподібними нішами, форма яких більше ніде не повторюється. В аттику є бійниці.
Загалом споруда покрита грубим кам'яним тиньком.

### Первинний інтер'єр
Стіни інтер'єру по висоті були розділені на 3 яруси: перший утворювався входами до молитовного залу з інших приміщень. Другий ярус утворювався декоративним фризом із нішами, як на аттику зовнішніх фасадів. На другому ярусі розташовувалася ліпнина та написи з Тори. Третій ярус формували по дві на кожній стіні арки, що утворювали склепіння. В арках — вікна, а також декоративна ліпнина над Арон Га-кодешем. Яруси були розділені між собою горизонтальними лініями, які бігли вздовж стін по периметру. В центрі залу стояла чотиристовпна біма з розмірами у плані 3,6х3,6 м, на яку спиралися 4 хрестові склепіння. Восьмикутні стовпи біми вгорі з'єднувалися арками. Архівольт арок оздоблений орнаментом. У залі знаходилися дерев'яні різьблені меблі. Сидячі місця були розраховані на 260 людей.
Найпишніше була оздоблена стіна з Арон Га-кодешем, де містилися сувої Тори. Декор цієї стіни змінювався. Найімовірніше, зміна відбулася після Першої світової війни.

### Підземелля
Хоча факт існування підземель під синагогою був введений в науковий обіг ще в 1930-х роках, але з того часу їх не було досліджено. Перший і найповніший опис зробив Збігнєв Ревський:
|                                                                                | \| Ті широкі підземні коридори, які оточують фундаменти головного корпусу з двох сторін ... спочатку були освітлені віконцями в люнетах, котрі видно з підземної сторони, але закриті ззовні з південно-східної сторони цоколем, а від сторони площі — нашаруванням ґрунту. ...Коридори ті спочатку були сполучені з системою укріплень міста. \| |
| Ті широкі підземні коридори, які оточують фундаменти головного корпусу з двох сторін ... спочатку були освітлені віконцями в люнетах, котрі видно з підземної сторони, але закриті ззовні з південно-східної сторони цоколем, а від сторони площі — нашаруванням ґрунту. ...Коридори ті спочатку були сполучені з системою укріплень міста. |                                                                                |

Після 1942 року, коли вибухівкою було знищено двоповерхове приміщення із південно-західного боку, утворилася дірка у склепінні підземель, яку було видно знадвору. Відкритий підземний об'єм був засипаний сміттям і не досліджувався. Башта та підземелля конструктивно поєднані, отже, найімовірніше, зводилися в один час. Проте багато інших особливостей дають підстави припускати, що теперішня підземна частина є архітектурним спадком від якоїсь іншої попередньої споруди, принаймні, частково. Дослідження саме підземель синагоги має великий потенціал у вирішенні ще не розв'язаних проблем історії та архітектури цілої споруди.

## Інші назви синагоги
- Головна синагога
- Старожитна синагога
- Мурована синагога
- Малий замок
- Божниця

## Світлини
- Біма
- Арон Га-кодеш
- Вигляд з вежі замку Любарта
- В пам'ять євреїв Луцька
- Макет синагоги з Тель-Авівського університету
- Електронна 3D-модель синагоги з Центру єврейського мистецтва

title: Велика синагога (Луцьк)

wikitext:
{{Культова споруда
|зображення                 = ЛуцькСинагогаГол.jpg
|підпис                     = Велика синагога
|назва                      = Велика синагога
|розташування_місто         = [[Луцьк]]
|розташування_країна = {{UKR}}
|координати = {{Coord|50|44|9.48|N|25|19|7.36|E|scale:6000}}
|архітектор =
|інженер =
|скульптор =
|художник =
|замовник =
|дата_початку_спорудження = [[1626]]
|дата_закінчення_спорудження= [[1629]]
|дата_зруйнування = [[1942]]
|дата_відбудови = [[1976]]—[[1977]]
|вартість =
|будівнича_система =
|стиль = [[Ренесанс]]
|адреса = [[Вулиця Данила Галицького (Луцьк)|вул. Данила Галицького]], 33
|релігійна конфесія = [[Юдаїзм]]
|
}}
{{otheruses|Велика синагога}}

'''Велика синагога''' — стара [[ренесанс]]на [[синагога]] з оборонною вежею; [[Пам'ятки архітектури національного значення Волинської області|пам'ятка архітектури національного значення]], розташована на [[Вулиця Данила Галицького (Луцьк)|вулиці Данила Галицького]] в [[Історико-культурний заповідник «Старий Луцьк»|історико-культурному заповіднику «Старий Луцьк»]]. Збудована у [[1620]]-х роках у центрі одного із [[Єврейські штетли (Луцьк)|єврейських штетлів]] [[Луцьк]]а. Довгий час виконувала роль [[релігія|релігійного]], [[освіта|освітнього]] та громадського центру луцьких [[євреї]]в. Крім того, об'єкт виконував оборонні функції.

Синагога була частково знищена у [[1942]] році і в наступні десятиліття. Частково відновлена у [[1970]]-х роках. Довгий час використовувалася як приміщення спортивного клубу. У [[2021]] приміщення передали у постійне безоплатне користування релігійній організації «Юдейська релігійна громада [[ХаБаД|Хабад-Любавич]]»<ref>{{Cite web|title=У Луцьку приміщення колишньої синагоги, де діє спортшкола, передали релігійній організації|url=https://konkurent.ua/publication/73837/u-lutsku-primischennya-kolishnoi-sinagogi-de-die-sportshkola-peredali-religiyniy-organizatsii/|website=[[Конкурент]]|accessdate=2021-04-27|archive-date=27 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210427090520/https://konkurent.ua/publication/73837/u-lutsku-primischennya-kolishnoi-sinagogi-de-die-sportshkola-peredali-religiyniy-organizatsii/}}</ref>.

== Дослідження синагоги ==
Перші відомі дослідження, або просто описи, згадки, які стосувалися великої синагоги в [[Луцьк]]у, походять ще з середини [[XIX]] століття. Так, [[Стецький Тадеуш Єжи|Тадеуш Стецький]] писав про синагогу в [[1876]] році. Головна відмінність від пізніше встановлених відомостей полягала в тому, що автор вважав цю споруду збудованою ще до правління [[Вітовт]]а у [[Велике князівство Литовське|Великому князівстві Литовському]]<ref>Stecki T. Łuck starożytny i dziesiejszy. — Kraków, 1876. — s. 219</ref>. В цьому ж столітті були ще згадки, які не вирізнялися глибиною дослідження, тому не внесли нічого суттєвого. Це роботи [[Антонович Володимир Боніфатійович|Володимира Антоновича]], [[Левицький Орест Іванович|Ореста Левицького]]<ref>Левицкий О. Луцкая старина // Чтения в историческом обществе Нестора Литописца, т.5, отд. 2, — К, 1891 — с.54-90</ref> та [[Петров Микола Іванович|Миколи Петрова]]<ref>Н. Петров. Волынь. Исторические судьбы Юго-Западного края (издано П. Н. Батюшковым). СПб, 1888, с.99</ref>. Так, Антонович писав про те, що бачив на одній зі стін цеглину із написом, який свідчив про другу половину [[XV]] століття. Проте пізнішим авторам цеглини з таким написом знайти не вдалося.

[[Файл:Метельницький Ростислав Георгійович архітектор.jpg|міні|праворуч|150пкс|Дослідник та архітектор Ростислав Метельницький]]
Вперше детальний розгляд об'єкта зробив [[Мердер Олексій Іванович|Олексій Мердер]] у [[1910]] році<ref>Мердер О. Древности Луцка и его прошлое. // Военно-исторический вестник. К., 1910, № 9-10, с.35-48</ref>, підсумувавши думки попередніх авторів. Він зробив невелику розвідку з [[історія|історії]] синагоги, а також описав [[архітектура|архітектурні]] особливості. Проте згідно з сучасними відомостями, Мердер припустився помилок, бо висунув кілька абсолютно необґрунтованих тверджень, а також некритично прийняв відомості про синагогу попередніх авторів.

В той час уже було дуже багато авторів, які писали про синагогу, зазвичай повторюючи інших. Проте [[Маєр Балабан]] вперше опублікував відомості, які кардинально змінили хронологію синагоги<ref>Majer Bałaban. Bóżnice obronne na wschodnich kresach Rzeczypospolitej. // Nowe Życie, Warszawa, 1924</ref>,<ref name="majer">Majer Bałaban. Karaici w Polsce. V. Łuck //Nowe Życie, Warszawa, 1924, № 3, s.323</ref>. А Збігнєв Ревський вперше повідомив про підземелля споруди<ref name="rewski">Zbigniew Rewski. Z zabytków Wołynia // Znicz, 1936, № 6, s.85-86</ref>. Дослідником, який вніс суттєво нові дані, був Леонід Маслов. У [[1930]]-х роках вийшла серія його робіт, де зокрема розглядалася луцька синагога. Він підтвердив відомості Балабана про хронологію та уточнив їх, зробив архітектурний опис будівлі<ref>Маслов Леонід. Архітектура старого Луцька. Львів, 1939, с.35-36</ref>. Після [[Друга світова війна|Другої світової війни]] синагога згадувалася в кількох радянських та польських виданнях. Деякі радянські видання<ref>Логвин Н. Г. По Україні. Стародавні мистецькі пам'ятки. К., 1968, с. 155</ref>,<ref>Памятники архитектуры и градостроительства Украинской ССР. Т2. К., 1985, с.53</ref> були дуже низької якості, оскільки переписували помилки, які були аргументовано відкинуті ще міжвоєнними авторами.

Підсумок усіх досліджень, їх аналіз та висування гіпотез щодо розв'язання ще не вирішених питань з історії та архітектури пам'ятки зробив [[Метельницький Ростислав Георгійович|Ростислав Метельницький]] у [[2001]] році<ref name="метел">[[Метельницький Ростислав Георгійович|Метельницький Р.]] Деякі сторінки єврейської забудови Луцька. — К.: Дух і літера, 2001. — с.85-133 ISBN 966-72-73-16-4</ref>.

== Історія ==
=== Перші синагоги в місті ===
[[Файл:Jude-1568.png|міні|ліворуч|150пкс|Євреї. Зображення XVI століття]]
Перші згадки про євреїв [[Луцьк]]а сягають ще [[1388]] року, коли [[Список князів Великого Князівства Литовського|великий князь]] [[Вітовт]] [[Велике князівство Литовське|Великого князівства Литовського]] надав привілей усім євреям князівства. Зазвичай євреї займалися збиранням податків, торгівлею, тримали пивоварні, різноманітні цехи<ref>{{ЕЄЕ|12517|Луцк}}</ref>. Про існування синагоги в місті свідчить повідомлення про присутність єврейського [[рабин]]а на [[З'їзд європейських монархів у Луцьку|з'їзді європейських монархів]] у [[1429]] році<ref>Małuszyński Marian. Łuck w wiekach srednich. 1939. Машинопис. ЛДІКЗ</ref>. У [[1506]] році після десятирічного вигнання із князівства Литовського євреї Луцька отримали від короля [[Сигізмунд I Старий|Сигізмунда I]] привілей зокрема на ліквідацію податку розміром 12 [[Копа|кіп]] грошей за дерев'яну синагогу. Це диктувалося і без того складним становищем євреїв після повернення до міста<ref name="JE">{{Cite web |url=http://www.jewishencyclopedia.com/view.jsp?artid=632&letter=L |title=Lutsk by Herman Rosenthal in JewishEncyclopedia.com |accessdate=2 грудня 2010 |archive-date=13 лютого 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110213153514/http://www.jewishencyclopedia.com/view.jsp?artid=632&letter=L }}</ref>. У [[XVI]] столітті було вже кілька малих синагог у місті<ref>В.Денисюк. Луцьку — 920 років: історико-краєзнавчі нариси. — Луцьк, 2005</ref>. Наприклад, у [[1569]] році король [[Сигізмунд II Август]] наказав луцькому [[староста|старості]] Богушу Корецькому зняти замки з синагоги та випустити євреїв-боржників<ref>Русско-еврейский архив. Т.1. Документы и регистры к истории литовских евреев (1338—1550), изданные С. А. Бершадским. СПб, 1882, с.68-69</ref>.

У [[1600]] році єврейська громада Луцька отримала привілей від короля [[Сигізмунд ІІІ Ваза|Сигізмунда ІІІ]] на право самоуправління у єврейському кварталі міста. Дослідники висувають думку, що вже з другої половини [[XVI]] століття в місті була мурована синагога, яка згоріла під час [[татари|татарського]] набігу у [[1617]] році. Можливо, на її руїнах згодом будувалася нова<ref>Луцьк. Історико-архітектурний нарис. Б.Колосок, Р.Метельницький — Київ, 1990. — с.48, 100—102 ISBN 5-7705-0007-7</ref>.

=== Будівництво синагоги ===
==== Фундатори ====
Оскільки після нападу татар на Луцьк у 1617 році місто, зокрема єврейський квартал, зазнав руйнації, то постала потреба про відбудову. Сьогодні ще не встановлено, хто саме фінансував будівництво, але ймовірно, до цього долучилася вся громада за підтримки [[люблін]]ського Вааду та багатих єврейських родин, які в той час в місті точно були<ref name="метел" />. Документальних підтверджень цьому поки не знайдено. Схожу думку висловила Фанні Красинська<ref name="krasz">Kraszyńska Fanny. Żydzi Łuccy do końca XVII w. // Rocznik Wołyński. T. VII. Równe, 1938, s.139-178</ref>, що будівництво синагоги профінансували кілька десятків луцьких єврейських родин. Загалом на будівництво (матеріали, робота, інші витрати) було витрачено близько 14 000 злотих.

==== Процес будівництва ====
[[Файл:Sigismund III Vasa.jpg|міні|ліворуч|150пкс|Король [[Сигізмунд ІІІ Ваза|Сигізмунд ІІІ]]]]
Поки що не відомо, хто саме проектував споруду, хто був архітектором і виконавцем робіт. Внаслідок схожості архітектурних елементів синагоги, [[Архітектурний комплекс Луцького братства|Братської церкви]], [[Луцька брама (Острог)|Луцької брами]] в Острозі висловлюється думка, що виконавець робіт був один і той самий. Будівельниками могли бути мулярські цехи [[Люблін]]а чи [[Львів|Львова]]<ref name="метел" />.

[[5 травня]] [[1626]] року король Сигізмунд ІІІ надав привілей луцьким євреям на побудову кам'яної синагоги та нової школи на тому місці, де стояла стара. Однак будівництву чинилися перешкоди. Монахи луцького [[Домініканці (орден)|домініканського ордену]], [[Домініканський монастир (Луцьк)|монастир із костелом]] яких знаходився поруч у сусідньому латинському кварталі Луцька, скаржилися, що синагога може стати вищою за їхній костел, порушивши композиційну структуру південної частини міста. Згідно з [[костел]]ьним правом, синагоги не могли бути вищими за костели. Точно не відомо, чи зупинилося будівництво внаслідок цієї перешкоди. Проте у [[1628]] році король видав новий привілей, який підтвердив попередній<ref>Adam Wojnicz. Łuck na Wołyniu, — Łuck, 1922 — s.39-42</ref>:

{{Цитата| {{text|Зигмунд ІІІ і т.д. Як ми вже дали були Року Божого 1626 дня 5 місяця травня привілей наш на вільне змурування божниці, де раніше стояла стара школа, євреям з нашого Луцька, так і тепер у прихильності до того нашого привілею, отримали певні відомості, що названа божниця костелові отців Домінікан на такій віддалі не перешкоджає і для оборони міста потрібна, дозволяємо її до кінця мурувати, однак тим способом, ... щоб протидіяла татарській навалі і костелів тамтешніх висотою не перевищувала.}} }}

Крім того, зважаючи на велику потребу в обороні міста зокрема та районів королівства загалом, привілей ставив вимогу поруч синагоги збудувати оборонну вежу, прилаштувати гармату та обороняти євреям Луцьк разом з усіма мешканцями, якщо на те постане військова потреба. Справа закінчилася у королівському суді перемогою єврейської громади. Суд постановив, що висота синагоги не перешкоджає монастирю<ref name="krasz" />.

=== Подальша історія ===
[[Файл:ЛуцькЄвреїХІХ.jpg|міні|праворуч|200пкс|Луцькі євреї біля синагоги. Фрагмент]]
Нова мурована синагога складалася з таких частин. Основним приміщенням був кубічний молитовний зал «італійсько-польського ренесансу»<ref>[[Мечислав Орлович|Mieczysław Orłowicz]]. Ilustrowany przewodnik po Wołyniu. Łuck 1929</ref> із товщиною стін до 1,5 м з двома одноповерховими прибудовами: для [[жінка|жінок]] та для [[школа|школи]]. На південному куті молитовного залу була збудована оборонна вежа з [[бійниця]]ми за вимогою короля. Вежа могла входити до одного із оборонних кілець тодішнього Луцька <ref>Терський С. Історія Луцька. Том 1. Лучеськ Х—XV ст. — Львів, 2006. — с.74 ISBN 978-966-553-660-4</ref>. У вежі зокрема містився невеликий [[арсенал]]. В перші роки діяльності нової синагоги при ній була відкрита [[єшива]]. Таким чином, синагога стала відігравати як оборонну, так і містобудівну й релігійно-освітню роль. Нова мурована синагога стала одним із об'єктів, які суттєво змінили архітектурний вигляд тодішнього Луцька, адже в першій половині [[XVII]] століття на острівній частині міста були збудовані [[Товариство Ісуса|єзуїтський]] [[Кафедральний костел святих Петра і Павла (Луцьк)|костел Святих Петра і Павла]], [[Архітектурний комплекс Луцького братства|Хрестовоздвиженська церква]] [[Луцьке братство|Луцького братства]], [[Костел Марії Магдалини та монастир боніфратрів (Луцьк)|костел Марії Магдалини]] [[боніфратри|ордену боніфратрів]].

У [[1648]] році Луцьк зазнав нападу [[козак]]ів. За цих подій синагога зіграла оборонну роль. Так, відомо про найманий єврейською громадою військовий загін, який захищав єврейський квартал із синагогою. Загалом місто не витримало нападу. Було пограбовано луцькі будинки, костели, та вбито кілька людей<ref name="JE" />.

[[Файл:ЛуцькСинагогаХІХ.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Синагога в середині XIX століття]]
Чисельність єврейської громади Луцька постійно зростала. Більше того, постійно зростали темпи збільшення мешканців. Так, У 1648 році в місті проживало близько 525 євреїв<ref name="krasz" />. А в другій половині [[XVIII]] століття вже близько 1331 чоловік<ref name="majer" />. Це змусило трохи розширити головні єврейські споруди. Найімовірніше, саме в XVIII столітті була зроблена добудова другого поверху бокових приміщень синагоги, які використовувалися для єшиви та жінок. Це дозволило збільшити використовувану площу на 230 м².

У [[1869]] році синагога постраждала від пожежі. Відновлення почалося лише через 15 років і тривало до [[1886]] року. У [[1881]] році рабином був складений список усіх синагог і молитовних будинків Луцька. Цей список зберігся і є важливим джерелом дослідження. Із другої половини [[XIX]] століття на території навколо синагоги містилися й інші єврейські побудови загального користування. Це були [[лазня]] та [[шпиталь]]. Крім того, навколо розташовувалися й інші синагоги, кількість яких із цього часу в Луцьку почала стрімко зростати і сягнула згодом кількох десятків.

[[Файл:ЛуцькСинагогаПошт.jpg|міні|праворуч|200пкс|Синагога на початку ХХ століття]]
Внаслідок певних економічних та юридичних особливостей устрій життя єврейської громади Луцька із другої половини XIX століття почав змінюватися. З'явилися нові [[штетл]]и зі своїми синагогами. Тогочасні тенденції призводили до територіального та громадського розпорошення громади. У штетлі з давньою назвою ''Жидівщина'', в центрі якого містилася оборонна синагога, проживали тільки бідні євреї. Забудова була густа, зазвичай дерев'яна з поганими умовами побуту. Все це призвело до того, що колись головна синагога перестала грати роль центру єврейського життя міста. Так, на початку [[ХХ]] століття вибори правління Головної синагоги зривалися кілька разів через відсутність виборців<ref name="метел" />. А [[8 червня]] [[1910]] року парафіяни синагоги писали до міської управи:

{{Цитата| {{text|З моменту відмови від своїх обов'язків старости Глікліха та скарбника Збара в Синагозі утворився цілковитий безлад: все рухоме майно, серед якого є дорогоцінності та антикварні речі, піддано сваволі, надходження пожертв не занотовуються, невідомо скільки їх надійшло і на що вони витрачені, а також відбувається інший безлад, властивий лише за відсутності належних господарів.}} }}

Під час [[Перша світова війна|Першої світової війни]] синагога була трохи пошкоджена обстрілами. У [[1936]] році за фінансової підтримки [[Волинське воєводство (II Річ Посполита)|воєводського]] уряду відбувся ремонт споруди. Зробили [[Реставрація (мистецтво)|реставрацію]] входу в підземелля, відновили вікна та деякі інші деталі. Архітекторами були С. Словіковський та З. Ревський<ref name="rewski" />.

=== Знищення ===
==== Перший етап ====
[[Файл:ЛуцькСинагогаРуй.jpg|міні|праворуч|200пкс|Зруйнована війною синагога]]
У [[Друга світова війна|Другу світову війну]] Волинь вступила у вересні [[1939]] року, проте за 2 з половиною тижні була [[анексія|анексована]] до [[СРСР]], тому військові дії в Луцьку відтягнулися на кілька років. У [[1942]] році місто було окуповане німецькими військами. Вони створили на території міста 3 єврейські [[гетто]]. Все єврейське населення міста було піддане нападу, помешкання та громадські споруди понівечені, знищені. Одне із гетто включало колишній район ''Жидівщини'', де знаходилася і Головна синагога. У серпні та вересні 1942 року близько 17 000 в'язнів гетто були розстріляні. Тоді ж була закладена [[вибухівка]] в головну синагогу. Поки що точно не відомо, в який день відбувся вибух. Було повністю знищено двоповерхові приміщення, місцями дах молитовного залу й [[аттик]], сам зал сильно зруйнований, вежа майже не зазнала руйнувань, втративши тільки верхні [[перекриття]].

Проте [[біма]] та внутрішнє декорування стін ще добре збереглися, згідно з описом [[1946]] року<ref>Лопушинська О. Справка для комісії Держбуду УРСР. 1946 р. (машинопис)</ref>.

==== Другий етап ====
[[Файл:ЛуцькСинагогаІнтРуїни.jpg|міні|праворуч|200пкс|Руїни інтер'єру]]
Збереженням пам'ятки ніхто не займався, і протягом наступних 30 років вона повільно руйнувалася від природних явищ та спрямованих людських дій. У [[1955]]—[[1956]] роках Республіканською науково-реставраційною виробничою майстернею був складений технічний проект та робочі креслення консервації пам'ятки. Проте нічого зроблено не було. Оглядачі споруди у [[1959]] році зазначали, що багато з того, що ще зберігалося у [[1956]] році, вже нема. В наступні роки продовжувалася руйнація. Так, підземелля частково були засипані сміттям, [[захід]]на стіна майже розібрана, з інтер'єру зникла біма, ліпнина, декоративні елементи. Зрештою, об'єкт був викреслений зі списку пам'яток архітектури, які охороняються державою.

==== Третій етап ====

На початку [[1970]]-х років міською адміністрацією було вирішено знову закласти вибухівку під єврейську руїну для наочних навчань із [[Цивільна оборона|цивільної оборони]]. За кілька днів до вибуху головний архітектор області Н. Санжаров повідомив про акцію Держбуд, звідки негайно була відправлена [[телеграма]] до відповідальних осіб про заборону підриву.

Аби хоч якось зберегти пам'ятку старовини, було розроблено проект із перетворення руїн у [[спорт]]ивний клуб. Проект і його втілення реалізувалися у [[1976]]—[[1977]] роках. [[Архітектор]] — [[Метельницький Ростислав Георгійович|Ростислав Метельницький]]. Швидкі темпи виконання робіт не дозволили провести наукові дослідження руїн, також остаточно було втрачено внутрішній [[поліхромія|поліхромний]] [[декор]], збережений на той час на 30%, була здійснена прибудова спортивного залу із південного боку колишньої синагоги. Крім того, в обхід проекту було отиньковано кам'яним [[тиньк]]ом всю споруду з вежею, хоча це суперечило принципам реставрації. Фігурний [[гребінь]] над [[карниз]]ом відновленим не був.

Третій етап знищення пам'ятки все ж мав і позитивні сторони. Їхня суть полягає в наступному: руйнування споруди було зупинено; було відновлено декоративний [[фриз]] з аттиком, які частково надали синагозі колишнього вигляду; добудова спортивного залу навмисно була зроблена так, щоб заховати її за основним об'ємом будівлі; колишній синагозі повернули статус пам'ятки архітектури.

== Сучасний стан ==
[[Файл:Луцьк Велика синагога.jpg|міні|200x200пкс|Велика синагога (вересень 2022)]]
Синагога використовується спортивним клубом «Динамо». В молитовному залі влаштовано спортивний зал. Розташована в кінці прямолінійної ділянки [[Вулиця Данила Галицького (Луцьк)|вулиці Данила Галицького]] в [[Історико-культурний заповідник «Старий Луцьк»|історико-культурному заповіднику «Старий Луцьк»]]. Сучасні дослідження пам'ятки не проводяться, або про такі не відомо. Останньою роботою, яка охопила історичний та архітектурний аспект синагоги від перших авторів і до сучасних, стала праця Ростислава Метельницького «Деякі сторінки єврейської забудови Луцька» у [[2001]] році. Питання про передачу луцьким євреям колишньої синагоги не піднімається.

=== Пам'ять ===

Пам'ять про луцьку Велику синагогу підтримується закордонними дослідниками та музейниками. Так, у музеї єврейської діаспори Бет-Атфуцот<ref>{{Cite web |url=http://www.bh.org.il/database-article.aspx?77582 |title=The Great Synagogue of Lutsk by Haim F. Ghiuzeli |accessdate=2 грудня 2010 |archive-date=29 червня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110629122440/http://www.bh.org.il/database-article.aspx?77582 }}</ref> в [[Тель-Авівський університет|Тель-Авівському університеті]] зберігається макет синагоги, якою вона була до другої половини XIX століття. На макеті відображено елементи, які після цього часу з певних причин були втрачені. У Центрі єврейського мистецтва<ref>{{Cite web |url=http://cja.huji.ac.il/home_page.html |title=The center of jewish art |accessdate=22 листопада 2011 |archive-date=9 травня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120509203744/http://cja.huji.ac.il/home_page.html }}</ref> [[Єврейський університет|Єврейського університету]] в [[Єрусалим]]і є електронна 3D-модель<ref>{{Cite web |url=http://www.facebook.com/media/set/?set=a.10150119782995240.319166.312432990239&type=1 |title=CJA Documentation of Synagogue in Lutsk, Ukraine |accessdate=22 листопада 2011 |archive-date=3 вересня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210903070446/http://www.facebook.com/media/set/?set=a.10150119782995240.319166.312432990239&type=1 }}</ref> [[екстер'єр]]у та [[інтер'єр]]у синагоги.

[[30 травня]] [[1995]] року на стіні колишньої синагоги встановлено пам'ятний знак загиблим євреям Луцька, де також коротко розповідається про будівництво споруди.

=== Невирішені проблеми ===

Не зважаючи на півторастолітні дослідження синагоги, залишається кілька важливих питань, які ще не вирішені.

* Не відомо, чи були на місці синагоги якісь інші споруди. Для цього припущення є кілька підстав. По-перше, існують непідтверджені (але і не спростовані) відомості про те, що король [[Казимир IV Ягеллончик]] передав луцьким євреям приміщення колишнього арсеналу, який розташовувався на місці теперішньої синагоги. По-друге, при первинному архітектурному огляді виявилося, що північно-східна стіна має вкраплення іншої споруди з інакшим кольором цегли, характером кладки. По-третє, під синагогою є підземелля, також не досліджені. Частина з них має таке розташування, як у жодній іншій оборонній синагозі<ref name="rewski" />. Це може пояснюватися тим, що синагога частково стоїть на якійсь попередній споруді. Детальних досліджень зроблено не було, тому фахові висновки щодо будівельного спадку від іншої невідомої споруди відсутні.

* Питання про те, хто був архітектором, виконавцем робіт, також залишається відкритим.

* Хоча є певні припущення дослідників про фінансові можливості луцьких євреїв часів будівництва синагоги, але документально не встановлено, хто ж фінансував проект.

* Крім того, є ряд дрібніших питань: де був первинний вхід, коли втратився гребінь на аттику та інші.

== Архітектура ==

=== Стилістика ===

[[Файл:ЛуцькСинагогаПлан.jpg|міні|ліворуч|150пкс|План]]
Загалом колишня синагога є кубічною спорудою із прибудованою, але конструктивно з'єднаною вежею. [[Архітектура]] споруди є [[ренесанс]]ною. Їй притаманна раціональна ясність, лаконічність форм, стриманість у декорі. У зовнішньому вигляді нема елементів, які однозначно вказують на релігійний характер споруди. Це пояснюється тим, що давні синагоги виконували ще й громадські функції, що відображалося на стилістиці<ref>Овсійчук В. А. Українське мистецтво другої половини XVI — першої половини XVII ст. — К., 1985 — с.48</ref>. Синагога була чотиридільною із нестандартним [[склепіння]]м. Після ремонту [[1970]]-х років перекриття стало плоским.

=== Екстер'єр ===

[[Файл:ЛуцькСинагогаЕл.jpg|міні|праворуч|150пкс|Архітектурний елемент]]
До знищення 1942 року синагога була майже [[квадрат]]ною в плані з розмірами 25х25 м. Ця споруда складалася із чотирьох основних частин: молитовного залу для чоловіків, двох бічних приміщень для жінок та навчання, оборонної вежі. Висота молитовного залу, який зберігся та був відновлений, становить 14 м. Товщина стін — 1,5 м. Розміри молитовного залу становлять 14х16 м. Висота вежі — 17,4 м. На кожному із чотирьох [[фасад]]ів головна частина споруди має по 2 вікна із дуговим завершенням. Крім того, на південно-західному та північно-західному фасадах є вікна менших розмірів, які раніше були внутрішніми проходами у споруді до знищення приміщень для навчання та жінок. Тому ніякої первинної архітектурної ролі ці отвори не грають. До південно-східного фасаду прибудований ще один спортивний зал. Башта має кутові [[пілястри]], круглі бійниці, різної форми вікна. Вежа та молитовний зал обрамлені по периметру [[аттик]]овим [[фриз]]ом з [[кіль|кілеподібними]] [[ніша]]ми, форма яких більше ніде не повторюється. В аттику є бійниці<ref name="метел" />.

Загалом споруда покрита грубим кам'яним тиньком.

=== Первинний інтер'єр ===

Стіни інтер'єру по висоті були розділені на 3 яруси: перший утворювався входами до молитовного залу з інших приміщень. Другий ярус утворювався декоративним фризом із нішами, як на аттику зовнішніх фасадів. На другому ярусі розташовувалася [[ліпнина]] та написи з [[Тора|Тори]]. Третій ярус формували по дві на кожній стіні [[арка|арки]], що утворювали склепіння. В арках — вікна, а також декоративна ліпнина над [[Арон Га-кодеш]]ем. Яруси були розділені між собою горизонтальними лініями, які бігли вздовж стін по [[периметр]]у. В центрі залу стояла чотиристовпна [[біма]] з розмірами у плані 3,6х3,6 м, на яку спиралися 4 хрестові склепіння. Восьмикутні стовпи біми вгорі з'єднувалися арками. [[Архівольт]] арок оздоблений [[орнамент]]ом. У залі знаходилися дерев'яні [[Різьблення по дереву|різьблені]] меблі. Сидячі місця були розраховані на 260 людей<ref name="метел" />.

Найпишніше була оздоблена стіна з Арон Га-кодешем, де містилися сувої Тори. Декор цієї стіни змінювався. Найімовірніше, зміна відбулася після Першої світової війни.

=== Підземелля ===

Хоча факт існування підземель під синагогою був введений в науковий обіг ще в [[1930]]-х роках, але з того часу їх не було досліджено. Перший і найповніший опис зробив Збігнєв Ревський<ref name="rewski" />:

{{Цитата| {{text|Ті широкі підземні коридори, які оточують фундаменти головного корпусу з двох сторін ... спочатку були освітлені віконцями в люнетах, котрі видно з підземної сторони, але закриті ззовні з південно-східної сторони цоколем, а від сторони площі — нашаруванням ґрунту. ...Коридори ті спочатку були сполучені з системою укріплень міста.}} }}

Після [[1942]] року, коли вибухівкою було знищено двоповерхове приміщення із південно-західного боку, утворилася дірка у склепінні підземель, яку було видно знадвору. Відкритий підземний об'єм був засипаний сміттям і не досліджувався. Башта та підземелля конструктивно поєднані, отже, найімовірніше, зводилися в один час. Проте багато інших особливостей дають підстави припускати, що теперішня підземна частина є архітектурним спадком від якоїсь іншої попередньої споруди, принаймні, частково. Дослідження саме підземель синагоги має великий потенціал у вирішенні ще не розв'язаних проблем історії та архітектури цілої споруди.

== Інші назви синагоги ==

* Головна синагога
* Старожитна синагога
* Мурована синагога
* Малий замок
* Божниця

== Світлини ==
{{center|
<gallery widths="180" heights="140" perrow="5" class="center" style="center">
Файл:ЛуцькСинагогаІнт2.jpg|Біма
Файл:ЛуцькСинагогаІнт.jpg|Арон Га-кодеш
Файл:ЛуцькСинагогаВис.jpg|Вигляд з вежі [[Замок Любарта|замку Любарта]]
Файл:ЛуцькСинагогаЗнак.jpg|В пам'ять євреїв Луцька
Файл:Lutsk synagogue model1.jpg|Макет синагоги з [[Тель-Авівський університет|Тель-Авівського університету]]
Файл:CJA (Lutsk).jpg|Електронна 3D-модель синагоги з [[Центру єврейського мистецтва]]
</gallery>
}}

== Див. також ==
* [[Храми Луцька]]

{{Портал|Архітектура}}
{{commonscat|Great Synagogue in Lutsk|Велика синагога у Луцьку}}
* [[Караїмська кенаса (Луцьк)|Караїмська кенаса Луцька]]
* [[Синагоги Луцька]]
* [[Штетли Луцька]]

== Посилання ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* [[Метельницький Ростислав Георгійович|Метельницький Р.]] Деякі сторінки єврейської забудови Луцька. — К.: Дух і літера, 2001. — с.85-133 ISBN 966-72-73-16-4
* Kraszyńska Fanny. Żydzi Łuccy do końca XVII w. // Rocznik Wołyński. T. VII. Równe, 1938, s.139-178
* Маслов Леонід. Архітектура старого Луцька. Львів, 1939, с.35-36
* Adam Wojnicz. Łuck na Wołyniu — Łuck, 1922 — s.39-42
* Терський С. Історія Луцька. Том 1. Лучеськ Х—XV ст. — Львів, 2006. — с.74 ISBN 978-966-553-660-4

{{Старий Луцьк}}
{{Синагоги України}}
{{добра стаття}}

[[Категорія:Історія Луцька]]
[[Категорія:Синагоги Луцька]]
[[Категорія:Архітектура Відродження в Україні]]
[[Категорія:Культові споруди, побудовані 1629]]
[[Категорія:Засновані в Луцьку 1629]]
[[Категорія:Зникли 1942]]
[[Категорія:Культові споруди, побудовані 1977]]
[[Категорія:Синагоги Речі Посполитої]]
[[Категорія:Історико-культурний заповідник «Старий Луцьк»]]
[[Категорія:Оборонні культові споруди]]

title: Велика синагога

Тип споруди: синагога

Розташування: Україна, Луцьк

Стиль: Ренесанс

Належність: Юдаїзм

Стан: пам'ятка архітектури національного значення України

Адреса: вул. Данила Галицького, 33


text:
# Технік (сторожовий корабель)
«Технік» — радянський річковий сторожовий корабель, облаштований на початку Німецько-радянської війни з мобілізованого парового колісного буксира.

## Історія служби
Паровий колісний буксир побудовано у 1931 році на заводі «Ленінська кузня» у Києві (за іншими даними — рік будівництва 1912 на заводі Кондзерського, м. Київ).
З початком війни «Технік» мобілізовано 23 червня 1941 року за передвоєнним планом та після 6 липня повністю переоблаштовано у військовий корабель на заводі ім. І. В. Сталіна у Києві. За тодішньою класифікацією кораблі, що мали артилерію калібру 76 мм або менше були у класі «сторожовий корабель». «Технік» отримав лише одну гармату головного калібру і таким чином став одним з найслабкіших сторожовиків флотилії. Його командиром став молодший лейтенант запасу Ослянський Є. Б. (за іншими даними — лейтенант запасу Гордієнко М. М., див. також історію сторожового корабля «Паризька комуна»).
11 липня «Технік» (у військових документах дається також і номерна назва «СК-4») включено до складу Прип'ятського загону річкових кораблів Пінської військової флотилії (ПВФ). Напротязі всього липня та серпня місяця корабель вів бої на річці Прип'ять, поступово відходячи до її гирла разом з сухопутними військами Червоної армії. 28 серпня «Техніка» залучено до Березинського загону річкових кораблів та надано завдання не допустити форсування Дніпра супротивником на ділянці Домантове — Теремці.
На той момент ворог вже захопив плацдарми на лівому березі Дніпра дещо південніше, поблизу села Окунінове, а також північніше у районі міста Гомель.
Тому «Технік» разом з іншими кораблями Прип'ятського та Березинського загонів річкових кораблів у ніч на 31 серпня брав участь у так званому другому окуніновському прориві до Києва, де розташовувався штаб ПВФ. Але біля села Домантове, ще на підході до ворожого плацдарму, сторожовик потрапив під сильний артилерійський обстріл з правого берега. На кораблі почалася пожежа, і він невдовзі затонув.

wikiname: ukwiki

title: Технік (сторожовий корабель)

in_language: uk

wikitext:
{|{{Картка судна <!-- класи військових кораблів -->
|назва = Сторожовий корабель «Технік»
|зображення               =
|опис_зображення          =
|підпис картки= <!-- ключі: yes, nodab; або текст підпису -->
|відображення назви= <!-- ключі: none, ital; або назва статті із розміткою -->
|склас= <!-- ключі: 2 -->
}}
{{Картка судна (зображення)
|зображення судна=
|розмір зображення судна=
|підпис зображення=
}}
{{Картка судна (проєкт)
|назва ='''[[Сторожовий корабель]] «Технік», [[Мобілізація|мобілізований]] колісний паровий буксир
|будівники=[[Кузня на Рибальському|завод «Ленінська кузня»]], м. [[Київ]]
|оператори={{SU}}
|попередній проєкт=
|наступний проєкт=
|підкласи=
|роки будівництва=1931
|роки експлуатації=1931-1941
|заплановано=
|будується=
|побудовано=
|скасовано=
|активні=
|на консервації=
|втрачено=
|у резерві=
|зламано=
|збережено=
}}
{{Картка судна (кар'єра)
|приховати заголовок=
|країна судна=
|прапор судна={{SU}}
|назва судна='''«Технік»'''
|тезка судна=
|порт приписки=
|замовлення судна=
|будівник судна=
|закладення судна=
|запуск судна=
|отримання судна=
|прийняття судна=1931 рік
|виведення судна=
|потоплення судна=31 серпня 1941 року
|підняття судна=
|на службі судна=
|зняття судна=
|списання судна=
|відновлення судна=
|відзнаки судна=
|доля судна=затоплений у бою на [[Дніпро|Дніпрі]]
|статус судна=
|зауваження судна=
|емблема судна=
}}
{{Картка судна (характеристики)
|приховати заголовок=
|доповнення заголовка=
|тип судна=річковий [[сторожовий корабель]]
|водотоннажність=180 т (повна)
|довжина судна=43,0 м (найбільша)
|ширина судна=5,84 м по [[Мідель судна|міделю]], 12,45 м (з гребними колесами)
|осадка судна=1,1 м (максимальна)
|двигуни судна=Компаундна [[парова машина]], 125 [[к.с.]]
|швидкість судна=15 км/год.
|дальність=
|автономність судна=12 тонн вугілля
|екіпаж судна=55 осіб
|сенсори судна=
|електроніка судна=
|озброєння судна=1 носова [[75-мм гармата Кане|75-мм гармата]], 2х7,62-мм [[Кулемет Максима|кулемети «Максим»]], 1х7,62-мм переносний [[кулемет]] [[ДП (кулемет)|ДП-27]]
|бронювання судна=6 мм<ref name="spichakov">''В. А. Спичаков'' «Пинская военная флотилия в документах и воспоминаниях» - Львов: Лига-Пресс, 2009 - 384 с. - ISBN: 978-966-397-118-2</ref>
|авіаційна група=
|авіаційне обладнання=
|зауваження судна=
}}
|}

'''«Технік»''' — радянський річковий [[сторожовий корабель]], облаштований на початку [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]] з [[Мобілізація|мобілізованого]] парового колісного [[буксир]]а.

== Історія служби ==
Паровий колісний буксир побудовано у 1931 році на заводі [[Кузня на Рибальському|«Ленінська кузня»]] у [[Київ|Києві]] (за іншими даними — рік будівництва 1912 на заводі Кондзерського, м. [[Київ]])<ref name="spichakov"/>.

З початком [[Німецько-радянська війна|війни]] «Технік» мобілізовано 23 червня 1941 року за передвоєнним планом та після 6 липня повністю переоблаштовано у військовий корабель на заводі ім. І. В. Сталіна у Києві. За тодішньою класифікацією кораблі, що мали артилерію калібру 76 мм або менше були у класі «[[сторожовий корабель]]». «Технік» отримав лише одну гармату головного калібру і таким чином став одним з найслабкіших сторожовиків флотилії. Його командиром став молодший лейтенант запасу Ослянський Є. Б. (за іншими даними — лейтенант запасу Гордієнко М. М., див. також історію сторожового корабля [[Паризька комуна (сторожовий корабель)|«Паризька комуна»]])<ref name="spichakov"/>.

11 липня «Технік» (у військових документах дається також і номерна назва «СК-4») включено до складу Прип'ятського загону річкових кораблів [[Пінська військова флотилія (СРСР)|Пінської військової флотилії]] (ПВФ). Напротязі всього липня та серпня місяця корабель вів бої на річці [[Прип'ять]], поступово відходячи до її [[гирло|гирла]] разом з сухопутними військами [[Червона армія|Червоної армії]]. 28 серпня «Техніка» залучено до [[Березина (притока Дніпра)|Березинського]] загону річкових кораблів та надано завдання не допустити форсування [[Дніпро|Дніпра]] супротивником на ділянці Домантове<ref name="domantovo">Нині село затоплене [[Київське водосховище|Київським водосховищем]], знаходилося на правому березі Дніпра 10 км вище [[Річкова дельта|дельти]] р. [[Тетерів]])</ref> — [[Теремці]]<ref name="spichakov"/>.

На той момент ворог вже захопив плацдарми на лівому березі Дніпра дещо південніше, поблизу села Окунінове<ref name="okuninovo">Нині село затоплене [[Київське водосховище|Київським водосховищем]], знаходилося на лівому березі Дніпра напроти [[Річкова дельта|дельти]] річки [[Тетерів]]</ref>, а також північніше у районі міста [[Гомель]]<ref name="kiur">''А. В. Кайнаран, Д. C. Муравов, М. В. Ющенко'' «Киевский укрепленный район. 1941 год. Хроника обороны» — ПП Видавництво «Волинь», 2017. — 456 с. (Серія «История фортификации») ISBN 978-966-690-210-1</ref>.

Тому «Технік» разом з іншими кораблями Прип'ятського та Березинського загонів річкових кораблів у ніч на 31 серпня брав участь у так званому другому окуніновському прориві до [[Київ|Києва]], де розташовувався штаб ПВФ. Але біля села Домантове<ref name="domantovo"/>, ще на підході до ворожого плацдарму, сторожовик потрапив під сильний артилерійський обстріл з правого берега. На кораблі почалася пожежа, і він невдовзі затонув<ref name="spichakov"/>.

== Див. також ==
* [[Пінська військова флотилія (СРСР)]]
* [[Трудовий (канонерський човен)|Канонерський човен «Трудовий»]]
* [[Пушкін (сторожовий корабель)|Сторожовий корабель «Пушкін»]]
* [[Ріка (сторожовий корабель)|Сторожовий корабель «Ріка»]]
* [[Рульовий (сторожовий корабель)|Сторожовий корабель «Рульовий»]]
* [[Баришівський котел]]
* [[Битва за Київ (1941)]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* ''В. А. Спичаков'' «Пинская военная флотилия в документах и воспоминаниях» — Львов: Лига-Пресс, 2009—384 с. — ISBN 978-966-397-118-2
* Боевой путь Советского Военно-Морского Флота, відповідальний: В. І. Ачкасов, А. В. Басов, А. И. Сумин та ін., видання 4-е — М.:Воениздат, 1988. 607 сторінок, ISBN 5-203-00527-3. Сторінки: 378—385
* ''Спичаков В. А.'' Сторожевые корабли Пинской военной флотилии (рус.) // Арсенал-коллекция: журнал. — 2014. — Т. 19, № 01. — С. 56—64. — ISSN 1728-9203

{{Пінська військова флотилія}}
[[Категорія:Сторожові кораблі]]
[[Категорія:Кораблі 1931]]
[[Категорія:Кораблі ВМФ СРСР]]
[[Категорія:Кораблі, побудовані на заводі Кондзерського]]

title: Проєкт

Назва: Сторожовий корабель «Технік», мобілізований колісний паровий буксир

Будівники: завод «Ленінська кузня», м. Київ

Оператори: СРСР

title: СРСР

Назва: «Технік»

Потоплений: 31 серпня 1941 року

Доля: затоплений у бою на Дніпрі

title: Основні характеристики

Тип: річковий сторожовий корабель

Водотоннажність: 180 т (повна)

Довжина: 43,0 м (найбільша)

Ширина: 5,84 м по міделю, 12,45 м (з гребними колесами)

Осадка: 1,1 м (максимальна)

Двигуни: Компаундна парова машина, 125 к.с.

Швидкість: 15 км/год.

Автономність: 12 тонн вугілля

Екіпаж: 55 осіб

Озброєння: 1 носова 75-мм гармата, 2х7,62-мм кулемети «Максим», 1х7,62-мм переносний кулемет ДП-27

Бронювання: 6 мм


text:
# UBE2U
UBE2U (англ. Ubiquitin conjugating enzyme E2 U (putative)) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 1-й хромосомі. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 321 амінокислот, а молекулярна маса — 37 741.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MHGRAYLLLH |  | RDFCDLKENN |  | YKGITAKPVS |  | EDMMEWEVEI |  | EGLQNSVWQG |
| LVFQLTIHFT |  | SEYNYAPPVV |  | KFITIPFHPN |  | VDPHTGQPCI |  | DFLDNPEKWN |
| TNYTLSSILL |  | ALQVMLSNPV |  | LENPVNLEAA |  | RILVKDESLY |  | RTILRLFNRP |
| LQMKDDSQEL |  | PKDPRKCIRP |  | IKTTSFSDYY |  | QTWSRIATSK |  | ATEYYRTPLL |
| KVPNFIGQYY |  | KWKKMDLQHQ |  | KEWNLKYSVI |  | KCWLARKRMP |  | HEVTHSMEEI |
| KLCPTLIPTT |  | DEIFLESPTA |  | INSITDIYET |  | EEEGWKSDTS |  | LYENDTDEPR |
| EEEVEDLISW |  | TNTLNTNTSE |  | D          |  |            |  |            |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

Кодований геном білок за функцією належить до трансфераз.
Задіяний у таких біологічних процесах, як убіквітинування білків, альтернативний сплайсинг.
Білок має сайт для зв'язування з АТФ, нуклеотидами.

title: UBE2U

wikitext:
{{Картка гена}}
'''UBE2U''' ({{lang-en|Ubiquitin conjugating enzyme E2 U (putative)}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на 1-й хромосомі.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:28559 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:28559 |language=англ. |accessdate=18 вересня 2017 |archive-date=10 вересня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150910105059/http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:28559 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150910105059/http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:28559 |date=2015-09-10 }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 321 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 37 741<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/Q5VVX9#sequences |title=UniProt, Q5VVX9 |language=англ. |accessdate=18 вересня 2017 |archive-date=29 грудня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161229021920/http://www.uniprot.org/uniprot/Q5VVX9/#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MHGRAYLLLH		RDFCDLKENN		YKGITAKPVS		EDMMEWEVEI		EGLQNSVWQG

LVFQLTIHFT		SEYNYAPPVV		KFITIPFHPN		VDPHTGQPCI		DFLDNPEKWN

TNYTLSSILL		ALQVMLSNPV		LENPVNLEAA		RILVKDESLY		RTILRLFNRP

LQMKDDSQEL		PKDPRKCIRP		IKTTSFSDYY		QTWSRIATSK		ATEYYRTPLL

KVPNFIGQYY		KWKKMDLQHQ		KEWNLKYSVI		KCWLARKRMP		HEVTHSMEEI

KLCPTLIPTT		DEIFLESPTA		INSITDIYET		EEEGWKSDTS		LYENDTDEPR

EEEVEDLISW		TNTLNTNTSE		D

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Кодований геном білок за функцією належить до [[трансферази|трансфераз]].
Задіяний у таких біологічних процесах, як убіквітинування білків, [[альтернативний сплайсинг]].
Білок має сайт для зв'язування з [[Аденозинтрифосфат|АТФ]], [[Нуклеотиди|нуклеотидами]].

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Хромосома 1 (людина)|Хромосома 1]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Убіквітинлігази]]

title: UBE2U

PDB: Пошук для людей: PDBe RCSB

title: Ідентифікатори

Символи: UBE2U, ubiquitin conjugating enzyme E2 U (putative), ubiquitin conjugating enzyme E2 U

Зовнішні ІД: MGI: 3588216 HomoloGene: 17594 GeneCards: UBE2U

Молекулярна функція: • transferase activity · • nucleotide binding · • GO:0001948, GO:0016582 protein binding · • ATP binding · • ubiquitin protein ligase binding · • GO:1904264, GO:1904822, GO:0090622, GO:0090302 ubiquitin protein ligase activity · • ubiquitin conjugating enzyme activity

Клітинна компонента: • цитоплазма · • HULC complex

Біологічний процес: • protein polyubiquitination · • histone ubiquitination · • GO:0100026 Репарація ДНК · • Убіквітин-залежний протеоліз · • proteasome-mediated ubiquitin-dependent protein catabolic process

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

UniProt: | Q5VVX9 | · | н/д |

Ортологи: Вікідані

Див./Ред. для людей: Див./Ред. для мишей


text:
# Ліс Грумзінер
53°00′00″ пн. ш. 13°50′00″ сх. д. / 53° пн. ш. 13.8333° сх. д.
Грумзінський ліс/Редернсвальде (нім. Grumsiner Forst/Redernswalde) — природний заповідник площею 6157,89 га у Бранденбурзі.

## Розташування
Природний заповідник розташований на північний схід від Берліна і поширюється на територію міст Ангермюнде (район Укермарк) та Йоахімсталь, а також муніципалітетів Альтюттендорф, Фрідріхсвальде та Цитен (останній район Барнім). Найвища точка Блоксберг — близько 139 м заввишки. Через заповідник проходить Автобан А11.

## Історія
Ландшафт в основному сформувався в останній Віслинський льодовиковий період. Це залишило кінцеві морени та моренні плити, що призвело до сильного формування рельєфу ландшафту. Там утворилися вільхники, болота та озера. За часів НДР район був державним мисливським угіддям, це означало, що в'їзд був заборонений і без інтенсивного використання лісів. Заповідник був взятий під охорону одночасно із заснуванням біосферного заповідника Шорфгайде-Хорин як природного заповідника № 23 1 жовтня 1990 року. Через відсутність сільськогосподарського використання ліс міг би стати притулком для рідкісних видів тварин, таких як малий підорлик та чорний лелека. Завдяки позитивному розвитку території 590 гектарів Грумзіну 25 червня 2011 року стали об'єктом Світової спадщини Німеччини. У Німеччині стародавні букові ліси та праліси бука Карпат та інших регіонів Європи також включають національний парк Гайніх, національний парк Келлєрвальд-Едерзее, національний парк Ясмунд та частину Зерран національного парку Мюриц.

## Флора і фауна
Площа природного заповідника площею 847,91 га визначена як загальний заказник. Є озера, мули та болота, що живляться атмосферними опадами, які відокремлюються від кінцевих морен льодовикового періоду. Тут також є букові ліси з тріпоткою, які вважаються залишками великих букових насаджень, що колись існували в Центральній Європі. У лісовій зоні виявлено 349 видів вищих рослин, чотири з яких занесено до Червоної книги, наприклад, булатка великоквіткова. У цьому районі зростають такі рослини як осока багнова, багно звичайне, бобівник трилистий, образки болотяні та плавушник болотяний.
Мертву деревину населяють такі деревні комахи, як жук-носоріг малий або рогач малий. Повітря населяють, серед інших, Орлан-білохвіст, журавель, чорний дятел, малий рябий дятел, зелений дятел і чорний лелека.

## Бухенвальд Грумзін
Буковий ліс Грумзін розташований на південному сході заказника. Це багатий низинний буковий ліс, що займає площу близько 590 гектарів. Археологічні розкопки в цьому районі виявили сліди поселення з епохи неоліту та бронзи, а також слов'янські поселення з XII та XIII століть. Перевірено століттями. Навпаки, було мало доказів поселення між 1500 і 1750 роками. Достеменно відомо, що наприкінці XVI ст. використовувався для полювання. Для цього була відведена частина ділянки завдовжки понад 70 км огороджено та утримується огороджувачами та охоронцями. Вони оселилися на краю області і заснували там міста, наприклад Грумзін, що неподалік. У цей час бук вже панував у лісовій зоні. На початку XIX ст. було більш інтенсивне сільськогосподарське використання. Для вирощування сільськогосподарських культур площі осушували. Із 1950-х років спостерігалося значне зростання видобутку будівельних матеріалів і дров. У 2012 році фахівці знайшли в лісі п'ять раніше невідомих видів комарів.

title: Ліс Грумзінер

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Грумзінський ліс/Редернсвальде''' ({{lang-de|Grumsiner Forst/Redernswalde}}) — [[природний заповідник]] площею 6157,89 га у [[Бранденбург|Бранденбурзі]].

== Розташування ==
[[Файл:ZuchenbergGrumsin1_jiw.jpg|міні| Кінний завод Цухенбергер у лісі Грумзінер]]
Природний заповідник розташований на північний схід від [[Берлін]]а і поширюється на територію міст [[Ангермюнде]] ([[Уккермарк (район)|район Укермарк]]) та [[Йоахімсталь (Бранденбург)|Йоахімсталь]], а також муніципалітетів [[Альтгюттендорф|Альтюттендорф]], [[Фрідріхсвальде]] та [[Цитен (Бранденбург)|Цитен]] (останній [[Барнім (район)|район Барнім]]). Найвища точка Блоксберг — близько 139 м заввишки. Через заповідник проходить [[Автобан A11 (Німеччина)|Автобан А11]].

== Історія ==
Ландшафт в основному сформувався в останній [[Віслинське зледеніння|Віслинський льодовиковий період]]. Це залишило [[Кінцева морена|кінцеві морени]] та [[Морена|моренні плити]], що призвело до сильного формування рельєфу ландшафту. Там утворилися вільхники, болота та озера. За часів [[Німецька Демократична Республіка|НДР]] район був державним мисливським угіддям, це означало, що в'їзд був заборонений і без інтенсивного використання лісів. Заповідник був взятий під охорону одночасно із заснуванням [[Біосферний заповідник Шорфгайде-Хорин|біосферного заповідника Шорфгайде-Хорин]] як природного заповідника № 23 1 жовтня 1990 року.<ref>[http://www.bravors.brandenburg.de/sixcms/detail.php?gsid=land_bb_bravors_01.c.15639.de Verordnung über die Festsetzung von Naturschutzgebieten und einem Landschaftsschutzgebiet von zentraler Bedeutung mit der Gesamtbezeichnung Biosphärenreservat Schorfheide-Chorin des Ministerrates der Deutschen Demokratischen Republik vom 12. September 1990]</ref> Через відсутність сільськогосподарського використання ліс міг би стати притулком для рідкісних видів тварин, таких як [[Підорлик малий|малий підорлик]] та [[Лелека чорний|чорний лелека]]. Завдяки позитивному розвитку території 590 гектарів Грумзіну 25 червня 2011 року стали [[Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Німеччині|об'єктом Світової спадщини Німеччини]]. У Німеччині [[Букові праліси Карпат та інших регіонів Європи|стародавні букові ліси та праліси бука Карпат та інших регіонів Європи]] також включають [[Гайніх (національний парк)|національний парк Гайніх]], [[Келлєрвальд-Едерзее (національний парк)|національний парк Келлєрвальд-Едерзее]], [[Ясмунд (національний парк)|національний парк Ясмунд]] та [[Національний парк Мюриц|частину Зерран національного парку Мюриц]].<ref>[http://www.unesco.de/ua30-2011.html Pressemitteilung der Deutschen UNESCO-Kommission, 25. Juni 2011]</ref>

== Флора і фауна ==
[[Файл:ZuchenbergGrumsin2_jiw.jpg|міні|Ліс Грумзінер біля Цухенберга]]
Площа природного заповідника площею 847,91 га визначена як [[Загальний резерв|загальний заказник]]. Є озера, мули та [[Торфове болото|болота]], що живляться атмосферними опадами, які відокремлюються від кінцевих морен льодовикового періоду. Тут також є букові ліси з тріпоткою, які вважаються залишками великих букових насаджень, що колись існували в [[Центральна Європа|Центральній Європі]]. У лісовій зоні виявлено 349 видів вищих рослин, чотири з яких занесено до Червоної книги, наприклад, [[булатка великоквіткова]]. У цьому районі зростають такі рослини як [[осока багнова]], [[багно звичайне]], [[бобівник трилистий]], [[образки болотяні]] та [[плавушник болотяний]].

Мертву деревину населяють такі деревні комахи, як [[жук-носоріг малий]] або [[рогач малий]]. Повітря населяють, серед інших, [[Орлан-білохвіст]], [[Журавель сірий|журавель]], [[Жовна чорна|чорний дятел]], [[Дятел малий|малий рябий дятел]], [[Жовна зелена|зелений дятел]] і чорний лелека.

== Бухенвальд Грумзін ==
[[Файл:Quelltümpel_im_Buchenwald_Grumsin.JPG|міні|Килим із [[Жовтяниця (рід)|жовтяниці]] на джерельному басейні в буковому лісі Грумзін]]
Буковий ліс Грумзін розташований на південному сході заказника. Це [[Основи (хімія)|багатий]] низинний буковий ліс, що займає площу близько 590 гектарів. [[Археологія|Археологічні]] розкопки в цьому районі виявили сліди поселення з епохи [[неоліт]]у та [[Бронзова доба|бронзи]], а також [[Слов'яни|слов'янські]] поселення з [[XII століття|XII]] та [[XIII століття|XIII]] століть. Перевірено століттями. Навпаки, було мало доказів поселення між 1500 і 1750 роками. Достеменно відомо, що наприкінці [[XVI століття|XVI ст.]] використовувався для [[полювання]]. Для цього була відведена частина ділянки завдовжки понад 70 км огороджено та утримується огороджувачами та охоронцями. Вони оселилися на краю області і заснували там міста, наприклад Грумзін, що неподалік. У цей час бук вже панував у лісовій зоні. На початку [[XIX століття|XIX ст.]] було більш інтенсивне сільськогосподарське використання. Для вирощування сільськогосподарських культур площі осушували. Із 1950-х років спостерігалося значне зростання видобутку будівельних матеріалів і дров. У 2012 році фахівці знайшли в лісі п'ять раніше невідомих видів комарів.

== Див. також ==
* [[Список заповідників Барнімського району]]
* [[Список природних заповідників у районі Укермарк]]

== Література ==
* Frauke Gränitz, Luise Grundmann im Auftrag Leibniz-Institut für Länderkunde Leipzig und [[Саксонська академія наук|Sächsische Akademie der Wissenschaften]] zu Leipzig (Hrsg.): ''Um Eberswalde, Chorin und den Werbellinsee. Eine landeskundliche Bestandsaufnahme im Raum Eberswalde, Hohenfinow und Joachimsthal (= Landschaften in Deutschland. Werte der deutschen Heimat''. Band 64). Böhlau Verlag, Köln / Weimar / Wien 2002, ISBN 3-412-02401-5.
* Landesamt für Bergbau, Geologie und Rohstoffe Brandenburg (Hrsg.): ''Geologische Übersichtskarte 1 : 100.000. Landkreis Uckermark  (= ''Geologische Übersichtskarte 1 : 100.000. Karte der an der Oberfläche anstehenden Bildungen mit Darstellung ausgewählter Geotope und geologischer Objekte''. Karte 4). Landesvermessung und Geobasisinformation Brandenburg, Potsdam 2005, ISBN 978-3-7490-4606-5.''
* Ministerium für Umwelt, Gesundheit und Verbraucherschutz des Landes Brandenburg (Hrsg.): ''Buchenwald Grumsin'', Juli 2014, S. 12.
* Tilo Geisel, Michael Egidius Luthardt, Roland Schulz: Der Grumsin — UNESCO-Weltnaturerbe «Alte Buchenwälder Deutschlands». 2. Auflage. Verlagsbuchhandlung Ehm Welk, Angermünde 2014, <nowiki>ISBN 978-3-943487-00-8</nowiki> (186 S.).
* Beate Blahy, Martin Flade: Grumsin — Weltnaturerbe im Biosphärenreservat Schorfheide-Chorin. Hrsg.: Landesamt für Umwelt Brandenburg. 1. Auflage. Natur & Text, Rangsdorf 2017, <nowiki>ISBN 978-3-942062-20-6</nowiki> (168 S.).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* Weltnaturerbe Grumsin. Weltnaturerbe Buchenwald Grumsin e.V., 2016, abgerufen am 27. September 2020.
* Weltnaturerbe Buchenwälder — Grumsin im UNESCO-Biosphärenreservat Schorfheide-Chorin. Manfred Grossmann / Nationalpark Hainich, abgerufen am 27. September 2020.

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Природоохоронні території Європи]]
[[Категорія:Категорія МСОП II]]
[[Категорія:Національні парки Німеччини]]
[[Категорія:Бранденбург]]
[[Категорія:Засновані в Німеччині 1990]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1990]]

Дата створення / заснування: 1 жовтня 1990

Офіційна назва: нім. Grumsiner Forst/Redernswalde

Категорія охоронних зон IUCN: IUCN category IV: Habitat/Species Management Aread

Країна: Німеччина

Адміністративна одиниця: Фрідріхсвальде · Ангермюнде · Йоахімстгаль · Альтгюттендорф · Цитен

Статус спадщини: частина об'єкта Світової спадщини ЮНЕСКО


text:
# Ясачна
Ясачна (якут. Дьаһаак) — річка в Магаданській області і Якутії, ліва притока Колими.

## Загальні відомості
У Магаданській області протікає по території Ягоднинського і Сусуманського районів, в Якутії — в Верхньоколимському улусі. Бере свій початок на східних відрогах хребта Черського злиттям Лівої і Правої Ясачної. Довжина — 441 км (від витоку Правої Ясачної — 490 км), площа водозбірного басейну — 35 900 км². Після виходу з гір тече по Колимській низовині, в пониззі розбивається на рукави. Живлення снігове і дощове. Замерзає в жовтні, розкривається в кінці травня — початку червня. Основні притоки зліва: Омульовка, Олгуя, Розсоха, Гонюха. У гирлі — смт Зирянка.

## Гідрологія
Середньорічний витрата води в районі села Нелемне (80 км від гирла) становить 329 м³/с.

title: Ясачна

wikitext:
{{Річка}}
'''Ясачна''' ({{Lang-sah|Дьаһаак}}) — річка в [[Магаданська область|Магаданській області]] і [[Республіка Саха|Якутії]], ліва притока [[Колима (річка)|Колими]].

== Загальні відомості ==
У Магаданській області протікає по території [[Ягоднинський район|Ягоднинського]] і [[Сусуманський район|Сусуманського]] районів, в Якутії — в [[Верхньоколимський улус|Верхньоколимському улусі]]<ref>{{cite web|url=http://maps.rosreestr.ru/PortalOnline/?l=13&x=16740586.632426728&y=9226226.521155208|title=Ясачная|archiveurl=https://www.webcitation.org/6GXyaFeZx?url=http://maps.rosreestr.ru/PortalOnline/?l=13|archivedate=2013-05-11|accessdate=2013-04-30|work=Публичная кадастровая карта|deadurl=yes}}</ref>. Бере свій початок на східних відрогах [[Хребет Черського|хребта Черського]] злиттям Лівої і Правої Ясачної. Довжина — 441 км (від витоку Правої Ясачної — 490 км), площа водозбірного басейну — 35 900 км². Після виходу з гір тече по [[Колимська низовина|Колимській низовині]], в пониззі розбивається на рукави. Живлення снігове і дощове<ref name="ВРЕ">{{ВРЕ|128571|Річка Ясачна}}</ref>. Замерзає в [[Жовтень|жовтні]], розкривається в кінці [[Травень|травня]] — початку [[Червень|червня]]. Основні притоки зліва: Омульовка, Олгуя, Розсоха, Гонюха. У гирлі — смт [[Зирянка (Якутія)|Зирянка]].

== Гідрологія ==
Середньорічний витрата води в районі села [[Нелемне]] (80 км від гирла) становить 329 м³/с.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Географія}}
* {{ДВР|267520|Річка Ясачна}}

{{Yakut-geo-stub}}
{{River-stub}}
[[Категорія:Притоки Колими]]
[[Категорія:Річки Магаданської області]]
[[Категорія:Річки за алфавітом]]
[[Категорія:Річки Якутії]]

title: 65°43′53″ пн. ш. 150°54′39″ сх. д. / 65.731388888889° пн. ш. 150.91083333333° сх. д.

Гирло: Колима

Країни: Росія

Регіон: Саха · Магаданська область

Притоки: Омульовка і Rassokhad


text:
# Фрессіне-де-Лозер
Фрессіне́-де-Лозе́р (фр. Fraissinet-de-Lozère) — колишній муніципалітет у Франції, у регіоні Окситанія, департамент Лозер. Населення — 229 осіб (2011).
Муніципалітет був розташований на відстані близько 510 км на південь від Парижа, 90 км на північ від Монпельє, 23 км на південний схід від Манда.

## Історія
До 2015 року муніципалітет перебував у складі регіону Лангедок-Русійон. Від 1 січня 2016 року належав до нового об'єднаного регіону Окситанія.
1 січня 2016 року Фрессіне-де-Лозер, Ле-Пон-де-Монвер i Сен-Морис-де-Ванталон було об'єднано в новий муніципалітет Пон-де-Монвер - Сюд-Мон-Лозер.

## Демографія
Динаміка населення (Cassini ):
Розподіл населення за віком та статтю (2006):
| Стать                                                                                | Всього | До 15 років | 15-24 | 25-44 | 45-64 | 65-85 | Понад 85 |
| --------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------ | ----------- | ----- | ----- | ----- | ----- | -------- |
| Чоловіки                                                                                | 108    | 24          | 8     | 24    | 32    | 16    | 4        |
| Жінки                                                                                | 100    | 16          | 12    | 16    | 32    | 24    | 0        |
| \| Статево-вікова піраміда \| Статево-вікова піраміда \| Статево-вікова піраміда \| \| ----------------------- \| ----------------------- \| ----------------------- \| \| Чоловіки \| Вік \| Жінки \| \| 4 \| 85 + \| 0 \| \| 4 \| 80-84 \| 0 \| \| 8 \| 75-79 \| 16 \| \| 4 \| 70-74 \| 4 \| \| 0 \| 65-69 \| 4 \| \| 0 \| 60-64 \| 0 \| \| 8 \| 55-59 \| 12 \| \| 12 \| 50-54 \| 8 \| \| 12 \| 45-49 \| 12 \| \| 12 \| 40-44 \| 8 \| \| 4 \| 35-39 \| 4 \| \| 4 \| 30-34 \| 0 \| \| 4 \| 25-29 \| 4 \| \| 0 \| 20-24 \| 0 \| \| 8 \| 15-20 \| 12 \| \| 12 \| 10-14 \| 8 \| \| 4 \| 5-9 \| 4 \| \| 8 \| 0-4 \| 4 \| |        |             |       |       |       |       |          |
| Статево-вікова піраміда                                                                                |        |             |       |       |       |       |          |
| Чоловіки                                                                                | Вік    | Жінки       |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 85 +   | 0           |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 80-84  | 0           |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 75-79  | 16          |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 70-74  | 4           |       |       |       |       |          |
| 0                                                                                | 65-69  | 4           |       |       |       |       |          |
| 0                                                                                | 60-64  | 0           |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 55-59  | 12          |       |       |       |       |          |
| 12                                                                                | 50-54  | 8           |       |       |       |       |          |
| 12                                                                                | 45-49  | 12          |       |       |       |       |          |
| 12                                                                                | 40-44  | 8           |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 35-39  | 4           |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 30-34  | 0           |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 25-29  | 4           |       |       |       |       |          |
| 0                                                                                | 20-24  | 0           |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 15-20  | 12          |       |       |       |       |          |
| 12                                                                                | 10-14  | 8           |       |       |       |       |          |
| 4                                                                                | 5-9    | 4           |       |       |       |       |          |
| 8                                                                                | 0-4    | 4           |       |       |       |       |          |

## Економіка
2010 року серед 133 осіб працездатного віку (15—64 років) 95 були активними, 38 — неактивними (показник активності 71,4%, у 1999 році було 68,9%). З 95 активних мешканців працювало 86 осіб (43 чоловіки та 43 жінки), безробітними було 9 (4 чоловіки та 5 жінок). Серед 38 неактивних 12 осіб було учнями чи студентами, 18 — пенсіонерами, 8 були неактивними з інших причин.

У 2010 році в муніципалітеті числилось 92 оподатковані домогосподарства, у яких проживали 218,0 особи, медіана доходів виносила 13 555,5 євро на одного особоспоживача

title: Фрессіне-де-Лозер

wikitext:
{{Муніципалітет Франції
 | колишній = так
 | назва         = Фрессіне-де-Лозер
 | місцева_назва = Fraissinet-de-Lozère
 | герб          =
 | регіон        = [[Окситанія (регіон)|Окситанія]]
 | департамент   = [[Лозер]]
 | округ         = [[Флорак (округ)|Флорак]]
 | кантон        = [[Ле-Пон-де-Монвер (кантон)|Ле-Пон-де-Монвер]]
 | альтерн_мапа  =
 | широта      = 44.37528
 | довгота     = 3.70139
 | висота_мін  = 669
 | висота_макс = 1699
 | населення     = 229
 | рік_насел     = 2011-01-01
 | площа         = 38,58
 | густота       = 5,94
 | поштові_індекси  = 48220
 | телефонний_код =
 | код_INSEE     = 48066
 | мер  = Jean-Pierre Allier
 | мандат  = 2014-2020
 | тел =
 | email =
 | www           =
}}

'''Фрессіне́-де-Лозе́р''' ({{lang-fr|Fraissinet-de-Lozère}}) — колишній [[Комуна (Франція)|муніципалітет]] у [[Франція|Франції]], у регіоні [[Окситанія (регіон)|Окситанія]], департамент [[Лозер]]. Населення — {{formatnum:229}} осіб (2011)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://insee.fr/fr/ppp/bases-de-donnees/recensement/populations-legales/departement.asp?dep=48&annee=2013#dep_F |title = Кількість населення у 2011 році |publisher=[[INSEE]] |accessdate=28 вересня 2014}}{{ref-fr}}</ref>.

Муніципалітет був розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 510 км на південь від [[Париж]]а, 90 км на північ від [[Монпельє]], 23 км на південний схід від [[Манд]]а.

== Історія ==

До [[2015]] року муніципалітет перебував у складі регіону [[Лангедок-Русійон]]. Від [[1 січня]] [[2016]] року належав до нового об'єднаного регіону [[Окситанія (регіон)|Окситанія]]<ref name="reform law">[http://www.assemblee-nationale.fr/14/dossiers/delimitation_regions_organisation_territoriale.asp#delimitation_regions_elections Виписка з протоколу Ради міністрів 18.06.2014 Національних зборів Франції]{{ref-fr}}</ref>.

1 січня 2016 року Фрессіне-де-Лозер, [[Ле-Пон-де-Монвер]] i [[Сен-Морис-де-Ванталон]] було об'єднано в новий муніципалітет [[Пон-де-Монвер - Сюд-Мон-Лозер]].

== Демографія ==
{{Демографія/FRA/Fraissinet-de-Lozère}}

Розподіл населення за віком та статтю (2006)<ref>{{cite web|url=http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99&ref_id=pop-sexe-age-quinquennal|title=Population selon le sexe et l'âge...2006|language=фр.|trans_title=Населення за статтю та віком...2006|publisher=[[INSEE]]|accessdate=2011-06-27|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AQXA0POL?url=http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99|archivedate=4 вересня 2012}}</ref>:
{{СВ-Таблиця-Піраміда
 | макс=16 | всього=208
 | ч0=8 | ж0=4
 | ч5=4 | ж5=4
 | ч10=12 | ж10=8
 | ч15=8 | ж15=12
 | ч20=0 | ж20=0
 | ч25=4 | ж25=4
 | ч30=4 | ж30=0
 | ч35=4 | ж35=4
 | ч40=12 | ж40=8
 | ч45=12 | ж45=12
 | ч50=12 | ж50=8
 | ч55=8 | ж55=12
 | ч60=0 | ж60=0
 | ч65=0 | ж65=4
 | ч70=4 | ж70=4
 | ч75=8 | ж75=16
 | ч80=4 | ж80=0
 | ч85=4 | ж85=0
}}

== Економіка ==
{{Економічна зайнятість у Франції
|рік= 2010 |працездатні=133
|активні=95 |показник активності=71,4% |рік старий=1999 |показник активності старий=68,9%
|працювало=86 |працювало чол=43 |працювало жін=43
|безробітні=9 |безробітні чол=4 |безробітні жін=5
|неактивні=38 |учні=12 |пенсіонери=18 |інші неактивні=8
|примітка=<ref>{{cite web| url=http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99&ref_id=base-cc-emploi-pop-active-2010| title=Base chiffres clés : emploi - population active 2010| language=фр.| trans_title = Базисні показники: зайнятість та активність населення в 2010 році| publisher=[[Національний інститут статистики і економічних досліджень Франції|INSEE]]| accessdate=15 листопада 2013}} (наближені дані, в 1999 році тимчасова зайнятість врахована частково)</ref>
}}
У 2010 році в муніципалітеті числилось 92 оподатковані домогосподарства, у яких проживали 218,0 особи, медіана доходів виносила {{formatnum:13555.5}} євро на одного особоспоживача<ref>{{cite web| url=http://www.insee.fr/fr/themes/detail.asp?reg_id=99&ref_id=base-cc-rev-fisc-loc-menage | title=Revenus fiscaux des ménages en 2010| language=фр. | trans_title = Оподатковані доходи домогосподарств у 2010 році | publisher=[[Національний інститут статистики і економічних досліджень Франції|INSEE]] | accessdate=18 жовтня 2013}} Діти та онуки які проживали у двох місцях враховані як 0,5 особи в обох місцях проживання. Перша особа у домогосподарстві це один особоспоживач (ОС), інші дорослі — по 0,5 ОС, діти до 14 років — по 0,3 ОС.</ref>

== Сусідні муніципалітети ==
{{Розташування
 |центр = Фрессіне-де-Лозер
 |пн    = [[Мон-Лозер-е-Гуле]]
 |пн_сх =
 |сх =
 |пд_сх = [[Ле-Пон-де-Монвер]]
([[Пон-де-Монвер - Сюд-Мон-Лозер]])
 |пд    =
 |пд_зх = [[Бедуес-Кокюрес]]
(через [[чотиримежжя]])
 |зх = [[Ле-Бондон]]
 |пн_зх =
}}

== Галерея зображень ==

== Посилання ==

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів департаменту Лозер]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Муніципалітети департаменту Лозер}}

[[Категорія:Колишні муніципалітети департаменту Лозер]]

title: Фрессіне-де-Лозер · Fraissinet-de-Lozère

Країна: Франція

Регіон: Окситанія

Департамент: Лозер

Округ: Флорак

Кантон: Ле-Пон-де-Монвер

title: Влада

Мер · Мандат: Jean-Pierre Allier · 2014-2020


text:
# Ноксвілл (Айова)
Ноксвілл (англ. Knoxville) — місто (англ. city) в США, в окрузі Меріон штату Айова. Населення — 7595 осіб (2020).

## Географія
Ноксвілл розташований за координатами 41°19′8″ пн. ш. 93°6′9″ зх. д. / 41.31889° пн. ш. 93.10250° зх. д. (41.318814, -93.102364).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 11,98 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 7313 осіб у 3169 домогосподарствах у складі 1925 родин. Густота населення становила 610 осіб/км².  Було 3527 помешкань (294/км²).
Расовий склад населення:
| - 96,9 % — білих - 1,1 % — чорних або афроамериканців - 0,5 % — азіатів - 0,3 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 1,0 %. Частка іспаномовних становила 1,9 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 24,7 % — особи молодші 18 років, 56,2 % — особи у віці 18—64 років, 19,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,0 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 93,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,6 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 52 649 доларів США (медіана — 41 225), а середній дохід на одну сім'ю — 63 048 доларів (медіана — 57 959). Медіана доходів становила 45 463 долари для чоловіків та 34 722 долари для жінок. За межею бідності перебувало 16,9 % осіб, у тому числі 23,3 % дітей у віці до 18 років та 8,2 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 3356 осіб. Основні галузі зайнятості: виробництво — 26,8 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 22,1 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 13,8 %, роздрібна торгівля — 11,8 %.

title: Ноксвілл (Айова)

wikitext:
{{Otherplaces|Ноксвілл (значення)}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Ноксвілл
|оригінальна назва  = {{lang-en|Knoxville}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Knoxville sign2.jpg
|опис зображення= <!-- "Knoxville" sign found on the north side along [[Iowa Highway 14|IA 14]] -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Айова
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Меріон (округ, Айова)|Меріон]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 11,98
|висота центру НП   = 277
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 610,43
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = -6
|DST                    = -5 <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         = 641
|поштовий індекс        = 50138, 50197, 50198
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 1942015
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Ноксвілл''' ({{lang-en|Knoxville}}) — місто ({{lang-en|city}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Меріон (округ, Айова)|Меріон]] штату [[Айова]]. Населення — 7595 осіб (2020).

== Географія ==
Ноксвілл розташований за координатами {{Coord|41|19|8|N|93|6|9|W|type:city_region:US-DE}} (41.318814, -93.102364){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 11,98 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 1860 = 1124
| 1870 = 800
| 1880 = 2577
| 1890 = 2632
| 1900 = 3131
| 1910 = 3190
| 1920 = 3523
| 1930 = 4697
| 1940 = 6936
| 1950 = 7625
| 1960 = 7817
| 1970 = 7755
| 1980 = 8143
| 1990 = 8232
| 2000 = 7731
| 2010 = 7313
| 2020 = 7595
| estyear =
| estimate =
| estref =
| footnote = [http://data.iowadatacenter.org/datatables/PlacesAll/plpopulation18502000.pdf Iowa Data Center]
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало {{formatnum:7313}} осіб у {{formatnum:3169}} домогосподарствах у складі {{formatnum:1925}} родин. [[Густота населення]] становила 610 осіб/км².  Було 3527 помешкань (294/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 96,9 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,1 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,5 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,3 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 1,0 %. Частка іспаномовних становила 1,9 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 24,7 % — особи молодші 18 років, 56,2 % — особи у віці 18—64 років, 19,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,0 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 93,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,6 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:52649}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:41225}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:63048}} доларів (медіана — {{formatnum:57959}}). Медіана доходів становила {{formatnum:45463}} долари для чоловіків та {{formatnum:34722}} долари для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 16,9 % осіб, у тому числі 23,3 % дітей у віці до 18 років та 8,2 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:3356}} осіб. Основні галузі зайнятості: виробництво — 26,8 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 22,1 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 13,8 %, роздрібна торгівля — 11,8 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Меріон (округ, Айова)}}

[[Категорія:Міста Айови]]
[[Категорія:Населені пункти округу Меріон (Айова)]]
[[Категорія:Окружні центри Айови]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Айова

Округ: Меріон

Голова: Brian Hatchd

Густота населення: 610,43 осіб/км²

Часовий пояс: UTC-6, влітку UTC-5