text:
# Франк Бальтруш
Франк Бальтруш (нім. Frank Baltrusch, 21 березня 1964) — німецький плавець.
Призер Олімпійських Ігор 1988 року.
Призер Чемпіонату світу з водних видів спорту 1982, 1986 років.
Призер Чемпіонату Європи з водних видів спорту 1983, 1985, 1987 років.

title: Франк Бальтруш

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Франк Бальтруш
| оригінал імені = Frank Baltrusch
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalSport | Чоловіче [[Плавання (вид спорту)|плавання]]}}
{{MedalCountry |  {{GDR}} }}
{{MedalCompetition|[[Дружба-84]]}}
{{MedalBronze|Москва 1984|[[Swimming at the Friendship Games|100 м на спині]]}}
{{MedalCompetition|[[Плавання на Олімпійських іграх]]}}
{{MedalSilver| [[Літні Олімпійські ігри 1988|Сеул 1988]] | [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1988 — 200 метрів на спині (чоловіки)|200 метрів на спині]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з водних видів спорту]]}}
{{MedalSilver | [[Чемпіонат світу з водних видів спорту 1986|Мадрид 1986]] |200 м на спині}}
{{MedalBronze| [[Чемпіонат світу з водних видів спорту 1982|Гуаякіль 1982]] |200 м на спині}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з водних видів спорту]]}}
{{MedalSilver| [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1987|Страсбург 1987]] |100 м на спині}}
{{MedalBronze| [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1983|Рим 1983]] |200 м на спині}}
{{MedalBronze| [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1985|Софія 1985]] |200 м на спині}}
{{MedalBronze| [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1987|Страсбург 1987]] |200 м на спині}}
{{MedalBronze| [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1987|Страсбург 1987]] |Естафета 4х100 м комплексом}}
}}
'''Франк Бальтруш''' ({{lang-de|Frank Baltrusch}}, 21 березня 1964) — [[Німеччина|німецький]] [[Плавання (вид спорту)|плавець]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Призер Олімпійських Ігор [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1988|1988]] року.
Призер Чемпіонату світу з водних видів спорту [[Чемпіонат світу з водних видів спорту 1982|1982]], [[Чемпіонат світу з водних видів спорту 1986|1986]] років.
Призер Чемпіонату Європи з водних видів спорту [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1983|1983]], [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1985|1985]], [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 1987|1987]] років.
<!--ДосягненняКінець Код:OGP88.8286838587-->

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/47563 Франк Бальтруш на Olympedia.org]
* [https://olympics.com/en/athletes/Frank-Baltrusch Франк Бальтруш на Olympics.com]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Ba/Frank-Baltrusch-1.html Франк Бальтруш на Sports-Reference.com]
* [https://www.swimrankings.net/index.php?page=athleteDetail&athleteId=4268530 Франк Бальтруш на Swimrankings.net]

== Примітки ==
{{примітки}}

{{DEFAULTSORT:Бальтруш Франк}}
[[Категорія:Народились 1964]]
[[Категорія:Плавці кролем на спині]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 1988]]
[[Категорія:Призери з плавання чемпіонатів світу з водних видів спорту]]
[[Категорія:Призери з плавання чемпіонатів Європи з водних видів спорту]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 1988]]
[[Категорія:Срібні олімпійські медалісти з плавання]]
[[Категорія:Спортсмени Магдебурга]]
[[Категорія:Східнонімецькі олімпійські плавці та плавчині]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Німеччина · НДР

Місце проживання: Магдебург

Народження: 21 березня 1964 (61 рік) · Магдебург, НДР

Вага: 92 кг

title: Спорт

Вид спорту: спортивне плавання

Команда: SC Magdeburgd

title: Дружба-84

Бронза: Москва 1984 · 100 м на спині

title: Плавання на Олімпійських іграх

Срібло: Сеул 1988 · 200 метрів на спині

title: Чемпіонат світу з водних видів спорту

Срібло: Мадрид 1986 · 200 м на спині

Бронза: Гуаякіль 1982 · 200 м на спині

title: Чемпіонат Європи з водних видів спорту

Срібло: Страсбург 1987 · 100 м на спині

Бронза: Рим 1983 · 200 м на спині

Бронза: Софія 1985 · 200 м на спині

Бронза: Страсбург 1987 · 200 м на спині

Бронза: Страсбург 1987 · Естафета 4х100 м комплексом


text:
# Разія Султан
Разія Султан (гінді रज़िया सुल्ताना, 1205 — 13 жовтня 1240) — 5-й правитель Делійського султанату у 1236—1240 роках. Її ім'я Разія перекладається як «Улюблениця».

## Життєпис

### Боротьба за владу
Була донькою султана Ілтутмиша. Здобула гарну освіту. Замолоду виявила здібності до керування, розважливість. Завдяки цьому Ілтутмиш після смерті свого старшого сина насир-уд-діна вирішив призначити Разію спадкоємицею трону. Це було оформлено відповідним фірманом незадовго до смерті Ултутмиша у 1236 році.
Втім, тюркська знать відмовилася визнавати волю померлого султана й поставила на трон іншого сина Ілтутмиша — Фіруза. За останнього почалися численні повстання у провінціях. Разія вирішила цим скористатися, щоб здобути владу. При цьому їй довелося також боротися з матір'ю Шах-туркан. Зрештою заколот Разії вдався — вона оволоділа Делі, а брата було вбито. Проте це багатьох не влаштовувало: численні загони тюрків взяли в облогу Делі. Втім, завдяки дипломатичним здібностям Разії вдалося розділити ворогів, частину перетягнути на свій бік, а інших стратити або розбити у битвах.

### Володарювання
У 1236 році її війська ще раз підкорили Бенгалію. Після цього її владі не чинили опір до 1240 року. Для зміцнення свого становища Разія призначила на посаду еміра емірів Джамал-ад-діна Якута, ефіопського раба й свого коханця.
Зрештою намісники Пенджабу повстали проти правління жінки, незважаючи на те, що правління Разії відрізнялося економічною та політичною стабільністю, відсутністю великих податків та здирництва. У 1229 році повстав малік (правитель) Лахору Іза ад-дін Кабір-хан Айяз. Втім, Разії вдалося швидко придушити його бунт. Але Айяза не було страчено — він отримав в управління місто Мултан. У 1240 році повстав малік Бхатінди Іхтіар-уд-дін Альтунія. Разія виступила проти нього, але по-зрадницьки була схоплена, а її коханця Джамал-ад-діна стратили.

## Загибель
Разію позбавили трону й запроторили до фортеці Табархінд. Новим султан поставили Бахрама, брата Разії. Втім, через деякий часів малік Альтунія погиркався зі своїми союзниками, звільнив Разію, одружився з нею й рушив на Делі. Проте Альтунія та Разія зазнали поразки. Разія відступила до Табархінда, де зібрала нову армію. Вирішальна битва відбулася при Кайтхалі, де Разія зазнала нищівної поразки, потрапила в полон і була страчена (за однією версією), а за другою — втекла й була вбита індусами-джатами.

## Творчість
Складала вірші під псевдонимами Ширін Діхлаві та Ширін Гурі. Вважається талановитою поетесою.

wikiname: ukwiki

title: Разія Султан

in_language: uk

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Разія Султан
| місце_проживання     =
| інші_імена           = Джалаат-уд-дін
| зображення           = Coin of Razia Sultana.jpg
| розмір_зображення    = 250px
| підпис_зображення    = Монети Разії
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 1205
| місце_народження     =
| дата_смерті          = 13.10.1240
| місце_смерті         =
| причина_смерті       = страта
| громадянство         =
| національність       =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                = [[султан]]
| військове звання     =
| термін               = 1236—1240
| попередник           = [[Рукн ад-дін Фіруз-шах]]
| наступник            = [[Муіз-уд-дін Бахрам]]
| партія               =
| головував_(-ла)      =
| конфесія     = іслам
| дружина              =
| діти                 =
| рід                  = [[Рабська династія|Гулямів]]
| родичі               =
| батько               = [[Ілтутмиш]]
| матір                = Шах-Тархан
| нагороди             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
}}
'''Разія Султан''' ({{lang-hi|रज़िया सुल्ताना}}, [[1205]] — [[13 жовтня]] [[1240]]) — 5-й правитель [[Делійський султанат|Делійського султанату]] у [[1236]]—[[1240]] роках. Її ім'я ''Разія'' перекладається як «Улюблениця».

== Життєпис ==

=== Боротьба за владу ===
Була донькою султана [[Ілтутмиш]]а. Здобула гарну освіту. Замолоду виявила здібності до керування, розважливість. Завдяки цьому Ілтутмиш після смерті свого старшого сина насир-уд-діна вирішив призначити Разію спадкоємицею трону. Це було оформлено відповідним фірманом незадовго до смерті Ултутмиша у 1236 році.

Втім, тюркська знать відмовилася визнавати волю померлого султана й поставила на трон іншого сина Ілтутмиша — [[Рукн-уд-дін Фіруз|Фіруза]]. За останнього почалися численні повстання у провінціях. Разія вирішила цим скористатися, щоб здобути владу. При цьому їй довелося також боротися з матір'ю Шах-туркан. Зрештою заколот Разії вдався — вона оволоділа Делі, а брата було вбито. Проте це багатьох не влаштовувало: численні загони тюрків взяли в облогу Делі. Втім, завдяки дипломатичним здібностям Разії вдалося розділити ворогів, частину перетягнути на свій бік, а інших стратити або розбити у битвах.

=== Володарювання ===
У 1236 році її війська ще раз підкорили Бенгалію. Після цього її владі не чинили опір до 1240 року. Для зміцнення свого становища Разія призначила на посаду еміра емірів Джамал-ад-діна Якута, ефіопського раба й свого коханця.

Зрештою намісники Пенджабу повстали проти правління жінки, незважаючи на те, що правління Разії відрізнялося економічною та політичною стабільністю, відсутністю великих податків та здирництва. У 1229 році повстав малік (правитель) Лахору Іза ад-дін Кабір-хан Айяз. Втім, Разії вдалося швидко придушити його бунт. Але Айяза не було страчено — він отримав в управління місто [[Мултан]]. У 1240 році повстав малік Бхатінди Іхтіар-уд-дін Альтунія. Разія виступила проти нього, але по-зрадницьки була схоплена, а її коханця Джамал-ад-діна стратили.

== Загибель ==
Разію позбавили трону й запроторили до фортеці Табархінд. Новим султан поставили [[Муіз-уд-дін Бахрам|Бахрама]], брата Разії. Втім, через деякий часів малік Альтунія погиркався зі своїми союзниками, звільнив Разію, одружився з нею й рушив на Делі. Проте Альтунія та Разія зазнали поразки. Разія відступила до Табархінда, де зібрала нову армію. Вирішальна битва відбулася при Кайтхалі, де Разія зазнала нищівної поразки, потрапила в полон і була страчена (за однією версією), а за другою — втекла й була вбита індусами-джатами.

== Творчість ==
Складала вірші під псевдонимами Ширін Діхлаві та Ширін Гурі. Вважається талановитою поетесою.

== Джерела ==
* Jamila Brijbhushan, Sultan Raziya, Her Life and Times: A Reappraisal, South Asia Books (1990) ISBN 81-85425-09-4

[[Категорія:Народились 1205]]
[[Категорія:Померли 13 жовтня]]
[[Категорія:Померли 1240]]
[[Категорія:Рабська династія]]
[[Категорія:Індійські поети]]
[[Категорія:Жінки Індії]]
[[Категорія:Султани мамлюкської династії]]
[[Категорія:Правителі XIII століття]]

title: урду رضیہ سلطانہ

урду رضیہ سلطانہ: Монети Разії

Псевдо: Джалаат-уд-дін

Народилася: 1205 · Бадаюн, Делійський султанат

Померла: 13 жовтня 1240 · Kaithald, Делійський султанат · ·страта

Поховання: Tomb of Razia Begumd

Країна: Делійський султанат

Діяльність: правителька

Титул: султан

Посада: Султан Деліd

Попередник: Рукн ад-дін Фіруз-шах

Наступник: Муіз-уд-дін Бахрам

Конфесія: іслам

Рід: Гулямів

Батько: Ілтутмиш

Мати: Шах-Тархан

Брати, сестри: Муіз-уд-дін Бахрам і Nasiruddin Mahmudd

У шлюбі з: Malik Altuniad


text:
# Клавка (роман)
«Клавка» — роман української письменниці Марини Гримич, виданий у травні 2019 року видавництвом «Нора-Друк». Книга стала одним із хітів продажів під час 9-го Міжнародного книжкового фестивалю «Книжковий арсенал» (2019). Авторка планує написати продовження роману. Роман став фіналістом «Книги року ВВС», а Марина Гримич отримала нагороду BookForum Best Book Award у номінації «Сучасна українська проза».

## Сюжет
Дія роману Марини Гримич «Клавка» відбувається у Спілці письменників України та в письменницькому будинку Роліт. Однією з центральних подій роману, довкола якої вибудовується сюжет, є сумнозвісний пленум Спілки, який відбувся 1947 року і увійшов у історію як пленум розгрому української літератури. Особливо гостро критикувалися твори Юрія Яновського та Максима Рильського, але не обійшли й інших письменників. Загалом роман реалістично зображає картину повоєнного літературного життя в Києві, сповненого доносів, заздрощів та страху репресій.
Головна героїня роману, Клавка працює секретаркою Спілки письменників, тож вона стає свідком всіх спілчанських перипетій. Окрім панорами життя повоєнного Києва з живописними описами комунальних квартир, Євбазу та інших київських локацій, в романі присутня і любовна лінія: Клавка опиняється в центрі любовного трикутника — між відповідальним працівником ЦК КП(б)У та молодим письменником, який щойно повернувся з фронту.

title: Клавка (роман)

wikitext:
{{Літературний твір
|Назва                 = Клавка
|Назва мовою оригіналу =
|Зображення            =
|Опис до зображення    =
|Жанр                  = [[роман (жанр)|роман]]
|Автор                 = [[Марина Гримич]]
|Мова оригіналу        = [[українська мова]]
|Написаний             =
|Публікація            = [[2019]]
|Окреме видання        =
|Переклад              =
|ISBN-13                 =  978-966-688-040-9
|Нагороди        = BookForum Best Book Award у номінації «Сучасна українська проза» (2019)
|Видавництво=[[Нора-Друк]]}}

'''«Клавка»''' — роман української письменниці [[Гримич Марина Віллівна|Марини Гримич]], виданий у травні 2019 року [[Нора-Друк|видавництвом «Нора-Друк»]]<ref>{{Cite web |url=https://books.nora-druk.com/product/klavka/ |title=Роман «Клавка» на сайті видавництва «Нора-Друк» |accessdate=18 Квітня 2020 |archive-date=29 Вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200929155440/https://books.nora-druk.com/product/klavka/ }}</ref>. Книга стала одним із хітів продажів під час 9-го Міжнародного книжкового фестивалю «[[Книжковий арсенал]]» (2019). Авторка планує написати продовження роману<ref>{{Cite web |url=http://litakcent.com/2020/01/31/viyde-prodovzhennya-romanu-marini-grimich-klavka/ |title=ЛітАкцент: Вийде продовження роману Марини Гримич «Клавка» |accessdate=18 Квітня 2020 |archive-date=30 Квітня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200430150429/http://litakcent.com/2020/01/31/viyde-prodovzhennya-romanu-marini-grimich-klavka/ }}</ref>. Роман став фіналістом «[[Книга року BBC|Книги року ВВС]]», а Марина Гримич отримала нагороду [[BookForum Best Book Award]] у номінації «Сучасна українська проза»<ref>{{Cite web |url=https://www.ukrinform.ua/rubric-culture/2841633-desat-nadvazlivih-knig-2019-roku.html |title=Укрінформ: Десять надважливих книг 2019 року |accessdate=18 Квітня 2020 |archive-date=26 Грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191226181907/https://www.ukrinform.ua/rubric-culture/2841633-desat-nadvazlivih-knig-2019-roku.html }}</ref>.

== Сюжет ==
Дія роману Марини Гримич «Клавка» відбувається у [[Національна спілка письменників України|Спілці письменників України]] та в письменницькому будинку [[Роліт]]. Однією з центральних подій роману, довкола якої вибудовується сюжет, є сумнозвісний пленум Спілки, який відбувся 1947 року і увійшов у історію як пленум розгрому української літератури. Особливо гостро критикувалися твори Юрія Яновського та Максима Рильського, але не обійшли й інших письменників. Загалом роман реалістично зображає картину повоєнного літературного життя в Києві, сповненого доносів, заздрощів та страху репресій.

Головна героїня роману, Клавка працює секретаркою Спілки письменників, тож вона стає свідком всіх спілчанських перипетій. Окрім панорами життя повоєнного Києва з живописними описами комунальних квартир, [[Євбаз]]у та інших київських локацій, в романі присутня і любовна лінія: Клавка опиняється в центрі любовного трикутника — між відповідальним працівником ЦК КП(б)У та молодим письменником, який щойно повернувся з фронту.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Вікіцитати1}}
* [https://books.nora-druk.com/product/klavka/ Роман «Клавка» на сайті видавництва «Нора-Друк»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200929155440/https://books.nora-druk.com/product/klavka/ |date=29 Вересня 2020 }}
* [https://www.bbc.com/ukrainian/features-50265717 BBC Україна: «Клавка»: любов і боротьба радянської секретарки Спілки письменників] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211116202915/https://www.bbc.com/ukrainian/features-50265717 |date=16 Листопада 2021 }}
* [https://www.poglyad.tv/roman-klavka-pershi-vidguky-v-sotsmerezhah/ Роман «Клавка»: перші відгуки в соцмережах]
* [https://www.youtube.com/watch?v=iL2CbScLU-g Марина Гримич розповідає про роман «Клавка».] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211217020609/https://www.youtube.com/watch?v=iL2CbScLU-g |date=17 Грудня 2021 }}
* [http://www.chytomo.com/istoriia-bez-bromu-budynok-slovo-i-klavka-hrymych/ Читомо: Історія без брому: Будинок «Слово» і «Клавка» Гримич] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200506021303/http://www.chytomo.com/istoriia-bez-bromu-budynok-slovo-i-klavka-hrymych/ |date=6 Травня 2020 }}
* [https://gazeta.ua/articles/culture-newspaper/_sekretarka-spilki-pismennikiv-opinilasya-v-centri-lyubovnogo-trikutnika/906071 Gazeta.ua: Секретарка Спілки письменників опинилася в центрі любовного трикутника] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190531131919/https://gazeta.ua/articles/culture-newspaper/_sekretarka-spilki-pismennikiv-opinilasya-v-centri-lyubovnogo-trikutnika/906071 |date=31 Травня 2019 }}

{{ВП-портали|Книги|Сучасна українська література|Україна}}
{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Романи 2019]]
[[Категорія:Українські романи]]
[[Категорія:Романи, дія яких відбувається в Києві]]
[[Категорія:Книги видавництва «Нора-Друк»]]
[[Категорія:Сучасна українська література]]
[[Категорія:Українські романи 2019]]

title: Клавка

Жанр: роман

Автор: Марина Гримич

Мова: українська мова

Видавництво: Нора-Друк


text:
# Лівезіле (Бістріца-Несеуд)
Лівезіле (рум. Livezile) — село у повіті Бистриця-Несеуд в Румунії. Адміністративний центр комуни Лівезіле.
Село розташоване на відстані 326 км на північ від Бухареста, 8 км на північний схід від Бистриці, 86 км на північний схід від Клуж-Напоки.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 2439 осіб.
Національний склад населення села:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 2247           | 92,1%    |
| цигани         | 145            | 5,9%     |
| угорці         | 28             | 1,1%     |
| німці          | 18             | 0,7%     |

Рідною мовою назвали:
| Мова      | Кількість осіб | Відсоток |
| --------- | -------------- | -------- |
| румунська | 2410           | 98,8%    |
| угорська  | 18             | 0,7%     |
| німецька  | 9              | 0,4%     |

title: Лівезіле (Бістріца-Несеуд)

wikitext:
{{Otheruses|Лівезіле}}
{{НП Румунії
 | назва               = Лівезіле
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Livezile''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Бістріца-Несеуд
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Лівезіле (комуна, Бістріца-Несеуд)|Лівезіле]]
 | код_SIRUTA          = 33550
 | широта              = 47.182
 | довгота             = 24.5812
 | висота              = 407
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 2439
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 427120
}}
'''Лівезіле''' ({{lang-ro|Livezile}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Бистриця-Несеуд]] в [[Румунія|Румунії]]. Адміністративний центр комуни [[Лівезіле (комуна, Бістріца-Несеуд)|Лівезіле]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 326 км на північ від [[Бухарест]]а, 8 км на північний схід від [[Бистриця (місто)|Бистриці]], 86 км на північний схід від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:2439}} осіб.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 2247
| 92,1%
|-
| цигани
| 145
| 5,9%
|-
| [[Угорці в Румунії|угорці]]
| 28
| 1,1%
|-
| німці
| 18
| 0,7%
|}

Рідною мовою назвали<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| румунська
| 2410
| 98,8%
|-
| угорська
| 18
| 0,7%
|-
| німецька
| 9
| 0,4%
|}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Бістріца-Несеуд]]

title: Лівезіле · Livezile

Країна: Румунія

Повіт: Бістріца-Несеуд

Комуна: Лівезіле

Телефонний код: +40 263 (Romtelecom, TR) · +40 363 (інші оператори)


text:
# Моліні-ді-Трьора
Моліні-ді-Трьора (італ. Molini di Triora) — муніципалітет в Італії, у регіоні Лігурія,  провінція Імперія.
Моліні-ді-Трьора розташоване на відстані близько 450 км на північний захід від Рима, 105 км на південний захід від Генуї, 25 км на північний захід від Імперії.
Населення — 615 осіб (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 10 серпня. Покровитель — святий мученик Лаврентій.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 145 іноземців з 27 країн, серед них 50 громадян країн Євросоюзу та 4 громадяни України.

## Сусідні муніципалітети
- Бадалукко
- Баярдо
- Карпазіо
- Кастель-Вітторіо
- Монтальто-Лігуре
- Монтегроссо-П'ян-Латте
- Реццо
- Тріора

title: Моліні-ді-Трьора

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Моліні-ді-Трьора
 | місцева_назва = Molini di Triora
 | герб          = <!-- Molini_di_Triora-Stemma.png -->
 | регіон        = LIG <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = IM <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 43
 | latm   = 59
 | lats   = 0
 | longd  = 7
 | longm  = 46
 | longs  = 0
 | висота = 460
 | населення     = 613
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 58,02
 | густота       = 10,6
 | поштові_індекси  = 18010
 | телефонний_код = 0184
 | код_ISTAT     = 008035
 | покровитель   = San Lorenzo
 | мер           = Manuela Sasso
 | обраний       = 27-5-2019
 | www           = http://www.comune.molini-di-triora.im.it/
}}

'''Моліні-ді-Трьора''' ({{lang-it|Molini di Triora}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Лігурія]],  [[Імперія (провінція)|провінція Імперія]].

Моліні-ді-Трьора розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 450 км на північний захід від [[Рим|Рима]], 105 км на південний захід від [[Генуя|Генуї]], 25 км на північний захід від [[Імперія (місто)|Імперії]].

Населення — {{formatnum:615}} {{МНОЖИНА:615|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 10 серпня. Покровитель — [[святий Лаврентій|святий мученик Лаврентій]].

== Демографія ==
{{Демографія/Molini di Triora}}
{{Іноземці в Італії | назва=Моліні-ді-Трьора | дата=1 січня 2023 року
 | всього=145 | країн=27 | Укр=4 | ЄС=50 | таблиця= | країна1=[[Велика Британія|Великої Британії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Бадалукко]]
* [[Баярдо]]
* [[Карпазіо]]
* [[Кастель-Вітторіо]]
* [[Монтальто-Лігуре]]
* [[Монтегроссо-П'ян-Латте]]
* [[Реццо]]
* [[Тріора]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Імперія]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Імперія}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Імперія]]

title: Моліні-ді-Трьора · Molini di Triora

Герб: Прапор

Країна: Італія

Регіон: Лігурія

Провінція: Імперія

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Manuela Sasso (27-5-2019)


text:
# Ріу-Клару (футбольний клуб)
«Ріу-Клару» (порт. Rio Claro Futebol Clube) — професіональний Бразильський футбольний клуб з однойменного міста, заснований у 9 травня 1909 року професором Жоакімом Арнолдом та працівниками залізничної комапанії Паліста ді Естардаш ді Ферру (Константіну Карросіне, Жоау Ламбах та Бенту Ештавам ді Сікейра). На даний час виступає в Серії A2 Ліги Пауліста (другий дивізіон чемпіонату штату Сан-Паулу).

## Історія
На даний час «Ріу-Клару» є четвертим найдавнішим професіональним клубом у штаті Сан-Паулу (після «Понте-Прети», заснованої 1900 року, «Інтернасьйоналя ді Бебедуру», зоснованого 1906 року, та «Пірассунунгуенсе», заснованого в 1907 році). Лише після заснування «Ріу-Клару» з'явилися інші гранди столичного футболу.
За 106 років свого існування команда використовувала 4 стадіони для тренувань та проведення матчів:
- З 1909 по 22 березня 1914 року — поле, яке знаходилося на «Байрру Сідаде Нова»;
- З 29 квітня 1914 по 1930-ті роки — Стадіон «Греміо дос Емпрегадуш Сіа Пауліста» (стадіон робітників компанії Сіа Пауліста);
- 1931—1972 роки — колишній «Муніципальний стадіон», зараз — «Еспраку Лівре ді Конвівенсія ді Сентру»;
- З 28 січня 1973 року — теперішній стадіон «імені Доктора Аугушту Шмідта Філью».

У 1909 року «Ріу-Клару» не проводив матчі, а лише тренувався. 23 січня 1910 року журнал «O Alpha» повідомив про першу гру в Ріо-Клару проти СК «Карамуру» з міста Кордейрополіс (на даний час цей клуб вже припинив своє існування). «Ріу-Клару» переміг з рахунком 2:0. Вперше в офіційному футбольному турнірі команда взяла участь у 1915 році («Західна Ліга»). Переможцем цього турніру став «Жаботікабал Атлетіку». У 1915 році було створено ФК «Жувеніл Ріу-Клару». 27 серпня 1916 року було проведено матч-відкриття на «Греміо дос Емпрегадуш Сіа Пауліста». Пауліста зіграла матч проти «Палмейраса», клубу з Серії A. «Ріу-Клару» переміг з рахунком 1:0.
Перший товариський матч з командою поза межами штату Сан-Паулу пройшов 25 грудня 1916 року, на Різдво, проти клубу «Корінтіанс Пауліста», гості здобули перемогу з рахунком 3:2. 15 квітня 1917 року «Ріу-Клару» здійснив візит до «Палестри Італії» (зараз — СЕ «Палмейрас»). Преса повідомила, що цей матч зібрав значну кількість вболівальників. «Палестра» переміг з рахунком 2:0. У 1918 році було створено дитячу команду клубу. «Ріу-Клару» став другим клубом зі штату Сан-Паулу, який для виїзних матчів використовував літак, після «Воторантіму».
Протягом своєї історії «Ріу Клару» виграв значну кількість товариських турнірів та виставкових матчів. Незважаючи на те, що протягом багатьох років «Ріу-Клару» не бере участі в аматорському чемпіонаті міста, тим не менше клуб до сих пір є рекордсменому за кількістю чемпіонств у цьому турнірі — 9 (з 1940 року). Одним з найбільших успіхів клубу бла перемога в Серії B1 Ліги Пауліста та виступи у вищому дивізіоні Ліги Паулісти у 2007, 2008, 2010 та 2014 роках під керівництвом Паулу Роберту Сантуша (2006 та 2010) та Карміно Коломбіні (2009).
2000 рік — «Комета» Синього Півня
Після кількох невдалих спроб підвищитися в класі у 90-х роках XX століття, «Ріо-Клару» запросив на той час молодого тренера Паулу Роберту Сантоша, який очолив команду у п'ятому дивізіоні чемпіонату штату, а декількома роками пізніше вивів «Азулану» в еліту чемпіонату штату Сан-Паулу, за що отримав прізвисько «Король підвищення» (порт. Rei do Acesso).
2001 — перший крок
У 2001 році «Ріу-Клару» виступав у Серії B1 (нині розформована) Ліги Пауліста, яка на той час у системі ліг штату Сан-Паулу відповідала 5 дивізіону. З доволі скромним підбіром гравців та підтримкою уболівальників клуб вийшов до фіналу Серії B1, в якому щоправда поступився й залишився на наступний сезон у цьому турнірі, який, однак, був вже 4 дивізіоном.
2002 — чемпіонство
У 2002 році «Азулау» проактично повторило минулорічний шлях (знову відстав від лідера, цього разу на декілька очок) у 5 дивізіон, проте цього разу команда виступила впевненіше й перемогла в Серії B1 Паулісти. Суперником команди були їх земляки з Ріо-Клару, «Вело Клубе».
В одному й тому ж дивізіоні «Ріу-Клару» та «Вело» зустрілись один з одним на «Шмідтау», цей поєдинок завершився внічию 1:1 (єдиним голом у футболці «ріукларісти» відзначився Толедо). Друга дуель між «Блакитним півнем» та «Червоним півнем» відбулася на стадіоні «Беніту Анжелу Кастеллану», який на той час ще носив назву «Вело». У цьому поєдинку Азулау здобули важку перемогу з рахунком 3:2.
У півфіналі турніру «Ріу-Клару» зустрівся з іншим сусідом-суперником — «Леменсе». Відповідно до регламенту змагання, який передбачав підвищення в класі двох команд (чемпіона та фіналіста), команда яка б вийшла до фіналу автоматично отримувала путівку до Серії A3. У першому поєдинку, в місті Леме, з рахунком 2:1 перемогу святкували «Сині півні». У матчі-відповіді, на «Шмідтау», «Ріу-Клару» знову здобув перемогу, цього разу з рахунком 1:0, завдяки чому гарантував собі на наступний сезон місце в третьому дивізіоні.
Незважаючи на здобуття путівки до Серії A3, «Ріу-Клару» довелося зіграти в фіналі проти «Гуарантінгети». Завдяки бездоганній грі в обороні «Гало-Азул» здобули перемогу з рахунком 3:0, завоювавши чемпіонський трофей.
2005 — вихід до Серії A2
У 2005 році ФК «Ріу-Клару» виступав у Серії A3 Ліги Паулісти та кваліфікувався до другого етапу змагань, де вісім найкращих команд за підсумками першого етапу були розподілені на дві групи, в кожній з яких команди-суперниці мали двічі зустрітися одна з одною, по одному разу вдома та на виїзді. На груповому етапі суперниками «Ріу-Клару» були «Греміо Баруері», «Сан-Жозе» та «XV ді Новембру». У фіналі чотирьох «Ріу-Клару» зустрівся з «XV ді Жау», на стадіоні «Зезінью Магаляєш», у Жау. «Гріміо Баруері» вже забезпечив собі підвищення в класі, а лруга путівка розігрувалася між «Блакитним півнем» та «Півднем регіону», при цьому «XV ді Жау», грав у себе вдома та мав перевагу у вигляді виїзного голу.
Незважаючи на підтримку «XV ді Жау» стадіоном «Зезінью Магаляєш», на якому тоді зібралося понад 13 000 уболівальників, «Ріу-Клару» повів у рахунку, 1:0, завдяки голу Лусіану Жиганті. Однак у другому таймі господарі поля вирівняли гру й зрівняли рахунок. А вже через хвилину фланговий захисник Жонас, з «Ріу-Клару», отримав червону картку. Маючи на 1 гравця більше, при підтримці власних уболівальників та з вигідним рахунком «XV ді Жау» мав кращі шанси для підвищення в класі. Проте на 47-й хвилині другого тайму, Лусіану Жиганті забив м'яч, і встановив остаточний рахунок, який гарантував «Ріу-Клару» місце в Серії A2 на 2006 рік. Цей матч став одним з найдраматичніших в історії клубу.
Також у 2005 році ФК «Ріу-Клару» став фіналістом Кубку федерації Пауліти з футболу, поступившись клубу з північного заходу штату, «Бауру».
2006 — вихід у Серію A
Ще під керівництвом Паулу Роберту «Ріу-Клару» вдало дебютував у Серії A2 Ліги Пауліста й грантував собі участь у фінальній частині чемпіонату, турнірі чотирикутника. На шляху до фінальної частини чемпіонату, у груповому раунді «Гало Асул» були сильнішими за «Сертажинью», «Палмейраш B» та «Такварінтінгу». Вихід до наступного раунду «Ріу-Клару» гарантував собі завдяки перемозі над «Палмейраш B» з рахунком 2:0 на стадіоні «Палестра Італія». Голами відзначилися Едсон Бататаїш та Лусіану.
Після перемоги у фіналі турніру чотирикутника над «Ред Булл Бразіл» «Азулау» на правах чемпіона Серії A2 Ліги Пауліста 2013 вийшли до Серії A1.
У 2014 році «Галу Азул» продемонстрували свій найкращий сезон, з перших турів чемпіонату зайняли лідируючі місця й до останнього туру першого етапу боролися за вихід до 1/4 фіналу Ліги Пауліста. У сезонах 2015 та 2016 років команда виступала в Серії A1, проте за підсумками останнього з нах посіла 20-те місце та повернулася до Серії A2, в якому на даний час і виступає.

## Досягнення
- Ліга Пауліста-Серія A2
  -  Срібний призер (2): 1973, 2013

- Ліга Пауліста-Серія A3
  -  Срібний призер (1): 1971

- Ліга Пауліста-Серія B1
  -  Чемпіон (1): 2002

- Ліга Пауліста-Серія B2
  -  Срібний призер (1): 2001

- Кубок Паулісти
  -  Фіналіст (1): 2005

- Чемпіонат міста Ріу-Клару
  -  Чемпіон (13): 1921, 1922, 1939, 1940, 1941, 1942, 1943, 1945, 1946, 1948, 1959, 1963, 1964

- Кубок міста Ріу-Клару
  -  Володар (1): 2013

## Статистика виступів

### По турнірах
|  | Виступає в 2018 |

| Змагання       | Змагання      | Сезонів                     | Найкращий результат                                                           | Роки                        | П | В |
|                | Ліга Пауліста | 6                           | 12º місце (2007)                                                              | 2007-2008, 2010 e 2014-2016 |   | 3 |
| Серія A2       | 24            | Віце-чемпіон (1973 та 2013) | 1948-1952, 1973-1980, 1982-1983, 1985-1986, 2006, 2009, 2011-2013 e 2017-2018 | 3                           | ? |   |
| Серія A3       | 16            | Віце-чемпіон (1971)         | 1954, 1956-1957, 1961, 1969-1971, 1981, 1988-1989, 1991-1993 e 2003-2005      | ?                           | ? |   |
| Серія B1       | 1             | Чемпіон (2002)              | 2002                                                                          | 1                           | – |   |
| Серія B2       | 6             | Віце-чемпіон (2001)         | 1994 та 1997-2001                                                             | 1                           | – |   |
| Кубок Паулісти | 6             | Фіналіст (2005)             | 2003-2005, 2008, 2012 e 2016                                                  |                             |   |   |
| Бразилія       | Серія C       | 1                           | 24º місце (2007)                                                              | 2007                        | – |   |

### По сезонах
Легенда:
| Чемпіонство. Віце-чемпіонство. Вихід до півфіналу. | Вихід у Кубок Лібертадорес. Вихід у Кубок Лібертадорес шляхом перемоги у Кубку Бразилії чи Кубку Лібертадорес. Вихід у Кубок Бразилії чи Південноамериканський кубок. | Чемпіонство у відкритій Лізі Пауліста. Виліт до нижчого дивізіону. Вихід до вищого дивізіону. |

## Стадіон
Муніципальний стадіон імені Доктора Аугушту Шмідтп, відомий як Шмідтау, — футбольний стадіон у місті Ріо-Клару, штат Сан-Паулу.
Відкритий під назвою Стадіон імені Доктора Альваро Перін, для його відкриття «Ріу-Клару» запросив «Корінтіанс», «Сан-Паулу» та «Велу Клуб», які зіграли три матчі проти господарів нового стадіону. В цих матчах було зафіксовано наступні результати:
- 28 січня 1973 року — «Ріу Клару» 1 x 2 «Корінтіанс Пауліста»
- 4 лютого 1973 року — «Ріу Клару» 0 x 1 «Сан-Паулу»
- 11 лютого 1973 року — «Ріу Клару» 1 x 0 «Велу Клуб»

## «Дербі Ріукларенсі»
На міському рівні найпринциповішим суперником клубу був Велу Ріукларенсі («Велу Клуб»), відоме як «Дербі Ріу-Клару». За всю історію цього протистояння зіграно 151 матч, серед яких 56 перемог «Ріу-Клару», 53 перемоги «Велу Клуб» і 42 нічиї, 208 м'ячів забили «Ріу-Клару», а 209  — їх суперники. Після майже 10-річної перерви дві команди двіі зустрілися одна з одною, в рамках 6-го туру чемпіонату Азулау двічі перемогли в Срії A2 Ліги Пауліста та двічі в Кубку Паулісти 2012, в усіх випадках з однаковим рахунком 1:0. Останнє «переможне» дербі відбулося 16 лютого 2013 року, в ньому з рахунком 2:0 на міському стадіоні «Беніту А. Кастеллану» переміг ФК «Ріу-Клару», а 16 лютого 2017 року на «Шмітдау» була зафіксована нічия 0:0.

## Відомі президенти
| - 1909-1911 - Селсу де Діма - 1912-1913 - Вілліам Х. Голдшип - 1914 - Адау Грей - 1914-1915 - Гільєрме Томас - 1916- Каетану Рібейру - 1917-1919 - Роберту ді Олівейра Рамалью - 1920-1924 - Пріма Рівера Жуніур - 1925-1927 - Сідней Беррі Грей - 1928-1929 - Антоніу Падулла Нетту - 1930 - Нікомендеш Корреа да Сильва - 1931-1933 - Франсишку Пентеаду Жуніор - 1934 - Алсідеш Перейра ді Араужу - 1935 - Франсишку Пентеаду Жуніор - 1936-1938 - Антоніу Падулла Нетту - 1939-1943 - Алсідеш Перейра ді Араужу - 1944-1945 - Карлуш Шмідт Корреа - 1946 - Алсідеш Перейра ді Араужу - 1947 - Нельсон Сімоєш Родрігеш - 1948 - Алсідеш Перейра ді Араужу - 1949 - Бенедікту Фернанду Кошта - 1950 - Італу Берберіу - 1951 - Роберту Анжелу Маа - 1952-1953 - Алсідеш Перейра ді Араужу - 1954-1955 - Антоніо Гріньйоллі - 1956-1957 - Нестор Тімоні - 1958 - Етторе Доманескі - 1959-1965 - Еуженіу Росалем | - 1966 - Італу Берберіу - 1967-1969 - Жозе Кардозу Маркеш - 1970 - Франсішку Гарріту - 1971-1972 - Арманду Луїж Бонані - 1973-1974 - Антоніу Гіменеж - 1975 - Жозе Кардозу Маркеш - 1976 - Жуалтер Маркуссі - 1976-1977 - Ділермандо Бово - 1978 - Гомендадор Антоніу Маньєру - 1979 - Жозе Карлуш Наітцке - 1980 - Габріель Жойя - 1981 - Франсішку де Бріту Морейра Пінью - 1982 - Франсішку Гарріту - 1983 - Франсішку де Бріту Морейра Пінью - 1983 - Жозе Жеральду Іванськи Кошта - 1984 - Одаір Булл - 1985 - Марселу Пердіцца Нету - 1986 - Лазару Кордейру Жуніор - 1987 - Одаір Булл - 1988 - Жозе Вісенте де Паула Олівейра - 1989-1990 - Жозе Кардожу Маркеш - 1991-2002 - Жозе Жеальду Томазелла - 2003-2009 - Жозе Карлуш Баунгартнер - 2009-2010- Петерсон Баунгартнер - 2011- Фабіу Відал Міна Жуніур - 2011- Рене Едуарду Сальве - 2012- 2014 - Луїж Антоніу Бальбу Перейра |

## Відомі гравці
- Данілу Авелар
- Андре Луїш Марселіно Консейсао
- Женізон Піасентіні ді Куадра
- Пауло Віктор де Менезес Мело
- Сілвіо Родрігес Перейра Жуніор

title: Ріу-Клару (футбольний клуб)

wikitext:
{{Футбольний клуб
| назва клубу = Ріу-Клару
| емблема = Rio Claro FC 2011.png
| розмір емблеми  = 175пкс
| повна назва = Футбольний клуб
«Ріу-Клару»
| прізвисько = ''Сині півні''
({{lang-pt|Galo Azul}}),
''Півні''
({{lang-pt|Azulão}}),
{{lang-pt|Aguinha}}
| місто = [[Ріу-Клару]]
| країна = {{BRA}}
| рік заснування = [[1909]]
| стадіон = «Шмідтау», [[Ріу-Клару]]
| вміщує = {{Formatnum:8284}}
| президент = {{Прапорець|BRA}} Луїж Бальбу
| головний тренер = {{Прапорець|BRA}} Фаель Жуніур
| ліга = Серія A2 (Ліги Пауліста)
| сезон = 2017
| місце = 4-е
| pattern_la1=
| pattern_b1=
| pattern_ra1=
| leftarm1=1f1063
| body1=1f1063
| rightarm1=1f1063
| shorts1=FFFFFF
| socks1=1f1063
| pattern_la2=
| pattern_b2=
| pattern_ra2=
| leftarm2=FFFFFF
| body2=FFFFFF
| rightarm2=FFFFFF
| shorts2=1f1063
| socks2=FFFFFF
}}

'''«Ріу-Клару»''' ({{lang-pt|Rio Claro Futebol Clube}}) — професіональний [[Бразилія|Бразильський]] [[футбольний клуб]] з [[Ріу-Клару|однойменного міста]], заснований у 9 травня 1909 року професором Жоакімом Арнолдом та працівниками залізничної комапанії Паліста ді Естардаш ді Ферру (Константіну Карросіне, Жоау Ламбах та Бенту Ештавам ді Сікейра). На даний час виступає в Серії A2 Ліги Пауліста (другий дивізіон чемпіонату штату Сан-Паулу).

== Історія ==
На даний час «Ріу-Клару» є четвертим найдавнішим професіональним клубом у штаті Сан-Паулу (після «Понте-Прети», заснованої 1900 року, «Інтернасьйоналя ді Бебедуру», зоснованого 1906 року, та «Пірассунунгуенсе», заснованого в 1907 році). Лише після заснування «Ріу-Клару» з'явилися інші гранди столичного футболу.

За 106 років свого існування команда використовувала 4 стадіони для тренувань та проведення матчів:
* З 1909 по 22 березня 1914 року — поле, яке знаходилося на «Байрру Сідаде Нова»;
* З 29 квітня 1914 по 1930-ті роки — Стадіон «Греміо дос Емпрегадуш Сіа Пауліста» (стадіон робітників компанії Сіа Пауліста);
* 1931—1972 роки — колишній «Муніципальний стадіон», зараз — «Еспраку Лівре ді Конвівенсія ді Сентру»;
* З 28 січня 1973 року — теперішній стадіон «імені Доктора Аугушту Шмідта Філью».

У 1909 року «Ріу-Клару» не проводив матчі, а лише тренувався. 23 січня 1910 року журнал «O Alpha» повідомив про першу гру в Ріо-Клару проти СК «Карамуру» з міста Кордейрополіс (на даний час цей клуб вже припинив своє існування). «Ріу-Клару» переміг з рахунком 2:0. Вперше в офіційному футбольному турнірі команда взяла участь у 1915 році («Західна Ліга»). Переможцем цього турніру став «Жаботікабал Атлетіку». У 1915 році було створено ФК «Жувеніл Ріу-Клару». 27 серпня 1916 року було проведено матч-відкриття на «Греміо дос Емпрегадуш Сіа Пауліста». Пауліста зіграла матч проти «Палмейраса», клубу з Серії A. «Ріу-Клару» переміг з рахунком 1:0.

Перший товариський матч з командою поза межами штату Сан-Паулу пройшов 25 грудня 1916 року, на Різдво, проти клубу «Корінтіанс Пауліста», гості здобули перемогу з рахунком 3:2. 15 квітня 1917 року «Ріу-Клару» здійснив візит до «Палестри Італії» (зараз — СЕ «Палмейрас»). Преса повідомила, що цей матч зібрав значну кількість вболівальників. «Палестра» переміг з рахунком 2:0. У 1918 році було створено дитячу команду клубу. «Ріу-Клару» став другим клубом зі штату Сан-Паулу, який для виїзних матчів використовував літак, після «Воторантіму».

Протягом своєї історії «Ріу Клару» виграв значну кількість товариських турнірів та виставкових матчів. Незважаючи на те, що протягом багатьох років «Ріу-Клару» не бере участі в аматорському чемпіонаті міста, тим не менше клуб до сих пір є рекордсменому за кількістю чемпіонств у цьому турнірі — 9 (з 1940 року). Одним з найбільших успіхів клубу бла перемога в Серії B1 Ліги Пауліста та виступи у вищому дивізіоні Ліги Паулісти у 2007, 2008, 2010 та 2014 роках під керівництвом Паулу Роберту Сантуша (2006 та 2010) та Карміно Коломбіні (2009).

;2000 рік — «Комета» Синього Півня
Після кількох невдалих спроб підвищитися в класі у 90-х роках XX століття, «Ріо-Клару» запросив на той час молодого тренера Паулу Роберту Сантоша, який очолив команду у п'ятому дивізіоні чемпіонату штату, а декількома роками пізніше вивів «Азулану» в еліту чемпіонату штату Сан-Паулу, за що отримав прізвисько «Король підвищення» ({{lang-pt|Rei do Acesso}}).

;2001 — перший крок
У 2001 році «Ріу-Клару» виступав у Серії B1 (нині розформована) Ліги Пауліста, яка на той час у системі ліг штату Сан-Паулу відповідала 5 дивізіону. З доволі скромним підбіром гравців та підтримкою уболівальників клуб вийшов до фіналу Серії B1, в якому щоправда поступився й залишився на наступний сезон у цьому турнірі, який, однак, був вже 4 дивізіоном.

;2002 — чемпіонство
У 2002 році «Азулау» проактично повторило минулорічний шлях (знову відстав від лідера, цього разу на декілька очок) у 5 дивізіон, проте цього разу команда виступила впевненіше й перемогла в Серії B1 Паулісти. Суперником команди були їх земляки з Ріо-Клару, «Вело Клубе».

В одному й тому ж дивізіоні «Ріу-Клару» та «Вело» зустрілись один з одним на «Шмідтау», цей поєдинок завершився внічию 1:1 (єдиним голом у футболці «ріукларісти» відзначився Толедо). Друга дуель між «Блакитним півнем» та «Червоним півнем» відбулася на стадіоні «Беніту Анжелу Кастеллану», який на той час ще носив назву «Вело». У цьому поєдинку Азулау здобули важку перемогу з рахунком 3:2.

У півфіналі турніру «Ріу-Клару» зустрівся з іншим сусідом-суперником — «Леменсе». Відповідно до регламенту змагання, який передбачав підвищення в класі двох команд (чемпіона та фіналіста), команда яка б вийшла до фіналу автоматично отримувала путівку до Серії A3. У першому поєдинку, в місті Леме, з рахунком 2:1 перемогу святкували «Сині півні». У матчі-відповіді, на «Шмідтау», «Ріу-Клару» знову здобув перемогу, цього разу з рахунком 1:0, завдяки чому гарантував собі на наступний сезон місце в третьому дивізіоні.

Незважаючи на здобуття путівки до Серії A3, «Ріу-Клару» довелося зіграти в фіналі проти [[Гуарантінгета (футбольний клуб)|«Гуарантінгети»]]. Завдяки бездоганній грі в обороні «Гало-Азул» здобули перемогу з рахунком 3:0, завоювавши чемпіонський трофей.

;2005 — вихід до Серії A2

У 2005 році ФК «Ріу-Клару» виступав у Серії A3 Ліги Паулісти та кваліфікувався до другого етапу змагань, де вісім найкращих команд за підсумками першого етапу були розподілені на дві групи, в кожній з яких команди-суперниці мали двічі зустрітися одна з одною, по одному разу вдома та на виїзді. На груповому етапі суперниками «Ріу-Клару» були «[[Греміо Баруері]]», «Сан-Жозе» та «XV ді Новембру». У фіналі чотирьох «Ріу-Клару» зустрівся з «XV ді Жау», на стадіоні «Зезінью Магаляєш», у Жау. «Гріміо Баруері» вже забезпечив собі підвищення в класі, а лруга путівка розігрувалася між «Блакитним півнем» та «Півднем регіону», при цьому «XV ді Жау», грав у себе вдома та мав перевагу у вигляді виїзного голу.

Незважаючи на підтримку «XV ді Жау» стадіоном «Зезінью Магаляєш», на якому тоді зібралося понад 13 000 уболівальників, «Ріу-Клару» повів у рахунку, 1:0, завдяки голу Лусіану Жиганті. Однак у другому таймі господарі поля вирівняли гру й зрівняли рахунок. А вже через хвилину фланговий захисник Жонас, з «Ріу-Клару», отримав червону картку. Маючи на 1 гравця більше, при підтримці власних уболівальників та з вигідним рахунком «XV ді Жау» мав кращі шанси для підвищення в класі. Проте на 47-й хвилині другого тайму, Лусіану Жиганті забив м'яч, і встановив остаточний рахунок, який гарантував «Ріу-Клару» місце в Серії A2 на 2006 рік. Цей матч став одним з найдраматичніших в історії клубу.

Також у 2005 році ФК «Ріу-Клару» став фіналістом Кубку федерації Пауліти з футболу, поступившись клубу з північного заходу штату, «Бауру».

;2006 — вихід у Серію A
Ще під керівництвом Паулу Роберту «Ріу-Клару» вдало дебютував у Серії A2 Ліги Пауліста й грантував собі участь у фінальній частині чемпіонату, турнірі чотирикутника. На шляху до фінальної частини чемпіонату, у груповому раунді «Гало Асул» були сильнішими за «Сертажинью», «Палмейраш B» та «Такварінтінгу». Вихід до наступного раунду «Ріу-Клару» гарантував собі завдяки перемозі над «Палмейраш B» з рахунком 2:0 на стадіоні «Палестра Італія». Голами відзначилися Едсон Бататаїш та Лусіану.

Після перемоги у фіналі турніру чотирикутника над «Ред Булл Бразіл» «Азулау» на правах чемпіона Серії A2 Ліги Пауліста 2013<ref>http://www.futebolinterior.com.br/</ref> вийшли до Серії A1.

У 2014 році «Галу Азул» продемонстрували свій найкращий сезон, з перших турів чемпіонату зайняли лідируючі місця й до останнього туру першого етапу боролися за вихід до 1/4 фіналу Ліги Пауліста. У сезонах 2015 та 2016 років команда виступала в Серії A1, проте за підсумками останнього з нах посіла 20-те місце та повернулася до Серії A2, в якому на даний час і виступає.

== Досягнення ==
* [[Файл:Bandeira do estado de São Paulo.svg|20 пкс]] '''Ліга Пауліста-Серія A2'''
** [[Файл:Silver medal icon.svg|15px]] Срібний призер (2): 1973, 2013

* [[Файл:Bandeira do estado de São Paulo.svg|20 пкс]] '''Ліга Пауліста-Серія A3'''
** [[Файл:Silver medal icon.svg|15px]] Срібний призер (1): 1971

* [[Файл:Bandeira do estado de São Paulo.svg|20 пкс]] '''Ліга Пауліста-Серія B1'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): 2002

* [[Файл:Bandeira do estado de São Paulo.svg|20 пкс]] '''Ліга Пауліста-Серія B2'''
** [[Файл:Silver medal icon.svg|15px]] Срібний призер (1): 2001

* [[Файл:Bandeira do estado de São Paulo.svg|20 пкс]] '''Кубок Паулісти'''
** [[Файл:Cup Finalist.png]] Фіналіст (1): 2005

* [[Файл:Bandeira Rio Claro (São Paulo).svg|20 пкс]] '''Чемпіонат міста Ріу-Клару'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (13): 1921, 1922, 1939, 1940, 1941, 1942, 1943, 1945, 1946, 1948, 1959, 1963, 1964

* [[Файл:Bandeira Rio Claro (São Paulo).svg|20 пкс]] '''Кубок міста Ріу-Клару'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (1): 2013

== Статистика виступів ==
=== По турнірах ===
{|class="wikitable" style="text-align:left; font-size:95%;"
|-
|width=10px bgcolor="#ddd"| ||Виступає в 2018
|}

{| class="wikitable"
|- bgcolor="#F5F5F5" align="center"
| colspan=2 width="200" |'''Змагання'''
| width="100" |'''Сезонів'''
| width="200" |'''Найкращий результат'''
| width="400" |'''Роки'''
| width="40" |'''{{Tooltip|П|Підвищення}}''' [[Файл:Ногоон сум.png|12 пкс]]
| width="40" |'''{{Tooltip|В|Пониження}}''' [[Файл:Доош заасан улаан сум.png|12 пкс]]
|- align="center"
| rowspan=6|[[Файл:Bandeira do estado de São Paulo.svg|20 пкс]] || [[Ліга Пауліста]] || '''6''' || align="left"|12º місце (2007) || 2007-2008, 2010 e 2014-2016 || bgcolor=#EFEFEF| || '''3'''
|- align="center"
| Серія A2 || bgcolor=#ddd|'''24''' || align="left"|Віце-чемпіон (1973 та 2013) || 1948-1952, 1973-1980, 1982-1983, 1985-1986, 2006, 2009, 2011-2013 e 2017-2018 || '''3''' || '''?'''
|- align="center"
| Серія A3 || '''16''' || align="left"|Віце-чемпіон (1971) || 1954, 1956-1957, 1961, 1969-1971, 1981, 1988-1989, 1991-1993 e 2003-2005 || '''?''' || '''?'''
|- align="center"
| Серія B1 || '''1''' || align="left"|'''Чемпіон''' (2002) || 2002 || '''1''' || '''–'''
|- align="center"
| Серія B2 || '''6''' || align="left"|Віце-чемпіон (2001) || 1994 та 1997-2001 || '''1''' || '''–'''
|- align="center"
| Кубок Паулісти || '''6''' || align="left"|Фіналіст (2005) || 2003-2005, 2008, 2012 e 2016 || bgcolor=#EFEFEF colspan="2"|
|- align="center"
| rowspan="1"|{{Прапорець|BRA}}|| Серія C || '''1''' || align="left"|24º місце (2007) || 2007 || '''–''' || bgcolor=#EFEFEF|
|}

=== По сезонах ===
{| class="toccolours" cellpadding="6" cellspacing="2" align="left"
|- bgcolor="#0000FF"
| colspan="18" align="center"| '''Футбольний клуб «Ріу-Клару»'''
|- bgcolor="#0000FF"
!colspan=11 align="center"|'''{{Прапорець|BRA}} Національні'''
!colspan=4 align="center"|'''[[Файл:Flag of the United Nations.svg|border|22 пкс]] Міжнародні'''
!colspan=3 align="center"|'''[[Файл:Bandeira do estado de São Paulo.svg|22 пкс]] Штату'''
|- bgcolor="#FFFFFF"
!colspan=10 align="center"|'''[[Серія A (Бразилія)|Серія A]]'''
!colspan=1 align="center"|'''[[Кубок Бразилії з футболу|Кубок Бразилії]]'''
!colspan=4 align="center"|'''Континентальні / Мундіаль'''
!colspan=2 align="center"|'''[[Ліга Пауліста|Ліга Пауліста]]'''
!colspan=1 align="center"|'''[[Кубок Паулісти|Кубок Паулісти]]'''
|-
|- bgcolor="#ddd"
|align="center"|'''Рік'''
|align="center"|'''{{Tooltip|Див.|Дивізіон}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|Міс.|Місце}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|О|Набрані очки}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|Іг|Матчі}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|В|Перемоги}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|Н|Нічиї}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|П|Поразки}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|ЗМ|Забиті м'ячі}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|ПМ|Пропущені м'ячі}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|МР|Максимальний результат}}'''
|align="center" colspan=2|'''Змагання'''
|align="center" colspan=2|'''{{Tooltip|МР|Максимальний результат}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|Див.|Дивізіон}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|Міс.|Місце}}'''
|align="center"|'''{{Tooltip|МР|Максимальний результат}}'''
|-
| align="center"|2008 || align="center"|C || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|— || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center"|[[Ліга Пауліста|A1]] || align="center" bgcolor=#DC143C|'''20º''' || align="center"|1Р
|- bgcolor="#EFEFEF"
| align="center"|2009 || align="center"|D || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|— || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center"|A2 || align="center" bgcolor=#1E90FF|'''3º''' || align="center"|—
|-
| align="center"|2010 || align="center"|D || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|— || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center"|[[Ліга Пауліста|A1]] || align="center" bgcolor=#DC143C|'''17º''' || align="center"|—
|- bgcolor="#EFEFEF"
| align="center"|2011 || align="center"|D || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|— || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center"|A2 || align="center"|12º || align="center"|—
|-
| align="center"|2012 || align="center"|D || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|— || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center"|A2 || align="center"|11º || align="center"|2Р
|- bgcolor="#EFEFEF"
| align="center"|2013 || align="center"|D || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|— || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center" |A2 || align="center" bgcolor=#1E90FF|'''2º''' || align="center"|—
|-
| align="center"|2014 || align="center"|D || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|— || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center" |[[Ліга Пауліста|A1]] || align="center" |13º || align="center"|—
|- bgcolor="#EFEFEF"
| align="center"|2015 || align="center"|D || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|— || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center" |[[Ліга Пауліста|A1]] || align="center" |15º || align="center"|—
|-
| align="center"|2016 || align="center"|D || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|[[Кубок Бразилії з футболу 2016|—]] || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center" |[[Ліга Пауліста|A1]] || align="center" bgcolor=#DC143C|'''20º''' || align="center" bgcolor=#C96|'''ПФ'''
|- bgcolor="#EFEFEF"
| align="center"|2017 || align="center"|D || align="center" colspan=8|''Не кваліфікувався'' || align="center"|[[Кубок Бразилії з футболу 2017|—]] || align="center" colspan=2|— || align="center" colspan=2|— || align="center" |A2 || align="center"|4º || align="center"|—
|}

:'''Легенда:'''
{|
|-
|
:{{colorbox|#FFD700}} Чемпіонство.
:{{colorbox|#CCCCCC}} Віце-чемпіонство.
:{{colorbox|#c96}} Вихід до півфіналу.
|
:{{colorbox|#9ACE32}} Вихід у [[Кубок Лібертадорес]].
:{{colorbox|#50C878}} Вихід у [[Кубок Лібертадорес]] шляхом перемоги у [[Кубок Бразилії з футболу|Кубку Бразилії]] чи [[Кубок Лібертадорес|Кубку Лібертадорес]].
:{{colorbox|#FF8C00}} Вихід у [[Кубок Бразилії з футболу|Кубок Бразилії]] чи [[Південноамериканський кубок]].
|
:{{colorbox|#3CB371}} Чемпіонство у відкритій Лізі Пауліста.
:{{colorbox|#DC143C}} Виліт до нижчого дивізіону.
:{{colorbox|#1E90FF}} Вихід до вищого дивізіону.
|}

== Стадіон ==
Муніципальний стадіон імені Доктора Аугушту Шмідтп, відомий як Шмідтау, — футбольний стадіон у місті Ріо-Клару, штат Сан-Паулу.

Відкритий під назвою Стадіон імені Доктора Альваро Перін, для його відкриття «Ріу-Клару» запросив «Корінтіанс», «Сан-Паулу» та «Велу Клуб», які зіграли три матчі проти господарів нового стадіону. В цих матчах було зафіксовано наступні результати:
* 28 січня 1973 року — «Ріу Клару» 1 x 2 «Корінтіанс Пауліста»
* 4 лютого 1973 року — «Ріу Клару» 0 x 1 «Сан-Паулу»
* 11 лютого 1973 року — «Ріу Клару» 1 x 0 «Велу Клуб»

== «Дербі Ріукларенсі» ==
На міському рівні найпринциповішим суперником клубу був Велу Ріукларенсі («Велу Клуб»), відоме як «Дербі Ріу-Клару». За всю історію цього протистояння зіграно 151 матч, серед яких 56 перемог «Ріу-Клару», 53 перемоги «Велу Клуб» і 42 нічиї, 208 м'ячів забили «Ріу-Клару», а 209  — їх суперники. Після майже 10-річної перерви дві команди двіі зустрілися одна з одною, в рамках 6-го туру чемпіонату Азулау двічі перемогли в Срії A2 Ліги Пауліста та двічі в Кубку Паулісти 2012, в усіх випадках з однаковим рахунком 1:0. Останнє «переможне» дербі відбулося 16 лютого 2013 року, в ньому з рахунком 2:0 на міському стадіоні «Беніту А. Кастеллану» переміг ФК «Ріу-Клару», а 16 лютого 2017 року на «Шмітдау» була зафіксована нічия 0:0.

== Відомі президенти ==
{|
|
*[[1909]]-[[1911]] - Селсу де Діма
*[[1912]]-[[1913]] - Вілліам Х. Голдшип
*[[1914]] - Адау Грей
*[[1914]]-[[1915]] - Гільєрме Томас
*[[1916]]- Каетану Рібейру
*[[1917]]-[[1919]] - Роберту ді Олівейра Рамалью
*[[1920]]-[[1924]] - Пріма Рівера Жуніур
*[[1925]]-[[1927]] - Сідней Беррі Грей
*[[1928]]-[[1929]] - Антоніу Падулла Нетту
*[[1930]] - Нікомендеш Корреа да Сильва
*[[1931]]-[[1933]] - Франсишку Пентеаду Жуніор
*[[1934]] - Алсідеш Перейра ді Араужу
*[[1935]] - Франсишку Пентеаду Жуніор
*[[1936]]-[[1938]] - Антоніу Падулла Нетту
*[[1939]]-[[1943]] - Алсідеш Перейра ді Араужу
*[[1944]]-[[1945]] - Карлуш Шмідт Корреа
*[[1946]] - Алсідеш Перейра ді Араужу
*[[1947]] - Нельсон Сімоєш Родрігеш
*[[1948]] - Алсідеш Перейра ді Араужу
*[[1949]] - Бенедікту Фернанду Кошта
*[[1950]] - Італу Берберіу
*[[1951]] - Роберту Анжелу Маа
*[[1952]]-[[1953]] - Алсідеш Перейра ді Араужу
*[[1954]]-[[1955]] - Антоніо Гріньйоллі
*[[1956]]-[[1957]] - Нестор Тімоні
*[[1958]] - Етторе Доманескі
*[[1959]]-[[1965]] - Еуженіу Росалем
|
*[[1966]] - Італу Берберіу
*[[1967]]-[[1969]] - Жозе Кардозу Маркеш
*[[1970]] - Франсішку Гарріту
*[[1971]]-[[1972]] - Арманду Луїж Бонані
*[[1973]]-[[1974]] - Антоніу Гіменеж
*[[1975]] - Жозе Кардозу Маркеш
*[[1976]] - Жуалтер Маркуссі
*[[1976]]-[[1977]] - Ділермандо Бово
*[[1978]] - Гомендадор Антоніу Маньєру
*[[1979]] - Жозе Карлуш Наітцке
*[[1980]] - Габріель Жойя
*[[1981]] - Франсішку де Бріту Морейра Пінью
*[[1982]] - Франсішку Гарріту
*[[1983]] - Франсішку де Бріту Морейра Пінью
*[[1983]] - Жозе Жеральду Іванськи Кошта
*[[1984]] - Одаір Булл
*[[1985]] - Марселу Пердіцца Нету
*[[1986]] - Лазару Кордейру Жуніор
*[[1987]] - Одаір Булл
*[[1988]] - Жозе Вісенте де Паула Олівейра
*[[1989]]-[[1990]] - Жозе Кардожу Маркеш
*[[1991]]-[[2002]] - Жозе Жеальду Томазелла
*[[2003]]-[[2009]] - Жозе Карлуш Баунгартнер
*[[2009]]-[[2010]]- Петерсон Баунгартнер
*[[2011]]- Фабіу Відал Міна Жуніур
*[[2011]]- Рене Едуарду Сальве
*[[2012]]- [[2013|2014]] - Луїж Антоніу Бальбу Перейра
|}

== Відомі гравці ==
* {{Прапорець|BRA}} [[Данілу Авелар]]
* {{Прапорець|BRA}} [[Андре Луїш Марселіно Консейсао]]
* {{Прапорець|BRA}} [[Женізон Піасентіні ді Куадра]]
* {{Прапорець|BRA}} [[Пауло Віктор де Менезес Мело]]
* {{Прапорець|BRA}} [[Сілвіо Родрігес Перейра Жуніор]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.rioclarofc.com.br/ Офіційний сайт клубу]
* [https://pt-br.facebook.com/rioclarofc/ Офіційна сторінка клубу] в соціальній мережі [[Facebook]]
* [https://int.soccerway.com/teams/brazil/rio-claro/7881/ Профіль клубу] на сайті soccerway.com
* [https://www.transfermarkt.co.uk/rio-claro-futebol-clube-sp-/startseite/verein/1442 Профіль клубу] на сайті transfermarkt.co.uk
* [https://www.soccerpunter.com/soccer-statistics/Brazil/Paulista-A1-2010/team_info_overall/7881_Rio_Claro_FC Профіль клубу] на сайті soccerpunter.com
* [http://www.zerozero.pt/equipa.php?id=8514 Профіль клубу] на сайті zerozero.pt
* [http://www.footballdatabase.eu/football.club.rio-claro..6540..en.html Профіль клубу] на сайті footballdatabase.eu
* [http://www.worldfootball.net/teams/rio-claro/ Профіль клубу] на сайті worldfootball.net
* [http://www.sambafoot.com/pt/times/248_Rio+Claro.html Профіль клубу] на сайті sambafoot.com

[[Категорія:Футбольні клуби Бразилії]]
[[Категорія:Футбольні клуби, засновані 1909]]
[[Категорія:Засновані в Бразилії 1909]]
[[Категорія:1909 у бразильському спорті]]

title: Ріу-Клару

Повна назва: Футбольний клуб · «Ріу-Клару»

Прізвисько: Сині півні · (порт. Galo Azul), · Півні · (порт. Azulão), · порт. Aguinha

Населений пункт: Ріу-Клару, Бразилія

Стадіон: «Шмідтау», Ріу-Клару

Президент: Луїж Бальбу

Головний тренер: Фаель Жуніур

Ліга: Серія A2 (Ліги Пауліста)

Домашня: Виїзна


text:
# Соціологічний експеримент
Соціологічний експеримент — спосіб отримання соціологічної інформації, засобом предметно-практичного перетворення об'єкта, згідно з гіпотезою, у контрольованих та керованих умовах.
Специфіка експерименту в конкретному соціологічному дослідженні як методу одержання соціальної інформації полягає в особливостях об'єкта дослідження, яким є люди, що можуть усвідомлювати себе, свої відносини із зовнішнім світом, пізнавати його, будувати теорії і плани. Ще однією особливістю експерименту у соціології є якісно вищий рівень причинної залежності соціальних явищ. Це виявляється в значно більшій, ніж у природно-науковому експерименті, кількості змінних, що детермінують дане соціальне явище.
Особливістю експерименту як методу одержання соціальної інформації є те, що він передбачає вироблення гіпотези щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між досліджуваними явищами або щодо характеру якого-небудь механізму колективної чи індивідуальної діяльності, виведеної логічним шляхом на основі теоретичних і емпіричних даних.
Методологічною основою експерименту у соціологічному дослідженні є концепція соціального детермінізму. А основна теоретична проблема експериментального методу полягає у визначенні значущих змінних, що детермінують це явище.

## Критика
Більшість критики спрямовано на не дотримання норм моралі під час проведення експериментів. Наприклад Стенфордський тюремний експеримент, в результаті котрого «в'язні» були морально травмовані. Зімбардо, який був стривожений, що в ході експерименту його піддані поводили себе анти-соціально, був змушений припинити експеримент достроково.

title: Соціологічний експеримент

wikitext:
'''Соціологічний експеримент''' — спосіб отримання [[Соціологічна інформація|соціологічної інформації]], засобом предметно-практичного перетворення об'єкта, згідно з гіпотезою, у контрольованих та керованих умовах.

Специфіка експерименту в конкретному соціологічному дослідженні як методу одержання соціальної інформації полягає в особливостях об'єкта дослідження, яким є люди, що можуть усвідомлювати себе, свої відносини із зовнішнім світом, пізнавати його, будувати теорії і плани. Ще однією особливістю експерименту у соціології є якісно вищий рівень причинної залежності [[Соціальне явище|соціальних явищ]]. Це виявляється в значно більшій, ніж у природно-науковому експерименті, кількості змінних, що детермінують дане [[соціальне явище]].

Особливістю експерименту як методу одержання соціальної інформації є те, що він передбачає вироблення гіпотези щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між досліджуваними [[Соціальне явище|явищами]] або щодо характеру якого-небудь механізму колективної чи індивідуальної діяльності, виведеної логічним шляхом на основі теоретичних і емпіричних даних.

Методологічною основою експерименту у соціологічному дослідженні є концепція соціального детермінізму. А основна теоретична проблема експериментального методу полягає у визначенні значущих змінних, що детермінують це [[Соціальне явище|явище]].

== Критика ==
Більшість критики спрямовано на не дотримання норм моралі під час проведення експериментів. Наприклад [[Стенфордський тюремний експеримент]], в результаті котрого «в'язні» були морально травмовані. Зімбардо, який був стривожений, що в ході експерименту його піддані поводили себе анти-соціально, був змушений припинити експеримент достроково.

== Див. також ==
* [[Соціальна психологія]]

{{sociology-stub}}

{{Статистика|збирання}}

[[Категорія:Соціологія]]


text:
# Щуровський Володимир Іванович
Володимир Іванович Щуровський (23 лютого 1890, Нижній Струтинь, Долинський повіт — 4 травня 1969, Дрезден) — лікар-інтернист, громадський діяч, член Українського лікарського товариства, дійсний член НТШ.

## Життєпис
Народився в сім'ї священика УГКЦ Івана Щуровського. Старший брат — Євген Щуровський (став військовиком, адвокатом, громадським та політичним діячем).
Учасник установчих зборів товариства «Медична громада» (22 червня 1910 р.), заступник голови «Медичної громади» в другій каденції виділу. Медичну освіту здобув у Львівському університеті (1914).
Хорунжий Легіону УСС, сотник-лікар УГА. Шеф санітарної бригади УСС, потім 1-ї Бригади УСС й УГА та стрілецького шпиталю у Львові (1916—1918). Особистий лікар Івана Франка (1916) у Стрілецькому шпиталі.
Під час боїв з поляками за Львів у листопаді 1918 р. Володимир командував спеціальним пересильним пунктом, який знаходився на залізничній станції «Личаків» (саме з цього пункту відсилали поранених і хворих січовиків у запілля)..
Згодом доцент Львівського Таємного Університету (1921—1925), шкільний та пластовий лікар і старший лікар Львівського загального шпиталю.
Засновник і відповідальний редактор літературно-мистецького журналу «Митуса» (Львів, 1922 р.). Приятель Пласту, лікар новацького табору в Підлютому, організованому ОЗО (1930 р.), відзначений пластовою Свастикою вдячности (1930 р.). Член надзірної ради видавництва «Червона калина»..
У 1920-их рр. директор стрілецького шпиталю у Винниках..
У 1940 — 69 роках лікар державного шпиталю в Дрездені, де помер.

## Праці
- «Зі записів лікаря Бригади УСС» (Календар «Червоної Калини» 1924);
- «Іван Франко серед Українських Січових Стрільців» (Календар «Червоної Калини» 1927 р.);
- «Українські січові стрільці на Запоріжжі» (Календар «Червоної Калини» 1929 р.);
- «Лікарі й медики у Визвольній війні» («Лікарський Вісник», 25-ліття Українського лікарського товариства і Медичної громади. Львів, 1935 р.);
- «Медична й санітарна служба УГА» («Укр. Гал. Армія. Матеріали до історії», т. І.— Вінніпеґ, 1958).

title: Щуровський Володимир Іванович

wikitext:
{{othernames|Щуровський}}
{{Військовик2
| ім'я                         = Володимир Щуровський
| оригінал імені               =
| портрет                      = Shchurowskyj W.jpg
| розмір                       = 200px
| підпис                       =
| ім'я при народженні          =
| дата народження              = 23.2.1890
| місце народження             = с. [[Нижній Струтинь]], [[Долинський повіт]], [[Королівство Галичини і Володимирії]],
 {{AUT-HUN}}
| дата смерті                  = 4.5.1969
| місце смерті                 = м. [[Дрезден]], [[Німеччина]]
| місце поховання              =
| координати місця поховання   =
| прізвисько                   =
| приналежність                = {{fУСС}}
| країна                       = {{ZUNR}}
| вид збройних сил    = {{FЗС Австро-Угорщини}}
{{fУСС}}
{{fУГА}}
| рід військ                   =
| освіта                       =
| роки служби                  =
| звання                       = {{Ранг|УСС|звання=Хорунжий}}
{{Ранг|країна=ЗУНР|звання=Сотник}}
| формування                   =
| командування                 = Шеф санітарної частини [[1-ша бригада УСС|1-ї Бригади УСС]]
| битви                        = [[Перша світова війна]]
[[Українсько-польська війна 1918—1919]]
| нагороди                     =
| відносини                    =
| титул                        =
| по відставці                 =
| інше                         =
| автограф                     =
}}
'''Володимир Іванович Щуровський''' (23 лютого [[1890]], [[Нижній Струтинь]], [[Долинський повіт]] — 4 травня [[1969]], [[Дрезден]]) — [[лікар]]-[[Терапевт|інтернист]], [[громадський діяч]], член [[Українське лікарське товариство|Українського лікарського товариства]], дійсний член [[Наукове товариство імені Шевченка|НТШ]].<ref>{{Cite web |url=http://plus.lviv.ua/publ/21-1-0-846 |title=Байцар Андрій. Забуті імена: Щуровський Володимир та Щуровський Евген |accessdate=19 листопада 2015 |archive-date=17 листопада 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151117195716/http://plus.lviv.ua/publ/21-1-0-846 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151117195716/http://plus.lviv.ua/publ/21-1-0-846 |date=2015-11-17 }}</ref>

== Життєпис ==
[[Файл:Іван Франко в приюті УСС.jpg|міні|ліворуч|300пкс|[[Франко Іван Якович|Іван Франко]] у Притулку Українських Січових Стрільців. Поруч — управителька Притулку [[Домбчевська Ірена Григорівна|Ірена Домбчевська]] та лікарі [[Щуровський Володимир Іванович|Володимир Щуровський]] (між Франком та Домбчевською) та [[Овчарський Яків-Броніслав|Броніслав Овчарський]] (крайній справа). 1916 р.]]
[[Файл:Franko-Sich prytulok.jpg|міні|ліворуч|300пкс| [[Франко Іван Якович|Іван Франко]] у Притулку УСС. На фото ліворуч від нього медсестра-опікунка [[Рибчак Стефанія Григорівна|Стефанія Рибчак]], праворуч управителька Притулку [[Домбчевська Ірена Григорівна|Ірена Домбчевська]], другий справа від Франка лікар [[Щуровський Володимир Іванович|Володимир Щуровський]]]]
[[Файл:Zbirna USS.jpg|міні|ліворуч|300пкс| Збірна Станиця УСС у Львові, 1917. Зліва направо: [[Іванчук Олекса Михайлович|Олекса Іванчук]], [[Волошин Михайло Іванович|Михайло Волошин]], Г. Слобода, [[Щуровський Володимир Іванович|Володимир Щуровський]]]]
Народився в сім'ї священика [[УГКЦ]] Івана Щуровського. Старший брат — [[Щуровський Євген Іванович|Євген Щуровський]] (став військовиком, адвокатом, громадським та політичним діячем)<ref>{{cite web
 |url                     = http://baitsar.blogspot.com/2018/10/blog-post_51.html
 |назва              = Видатні винниківчани. Євген Щуровський - грамадський діяч та військовик УСС й УГА
 |прізвище        = Байцар
 |ім'я                 = Андрій
 |дата                = 28 жовтня 2018
 |вебсайт          = Особистий сайт Андрія Байцара
 |видавець        =
 |дата-доступу = 13.09.2019
 |archive-date            = 25 січня 2020
 |archive-url             = https://web.archive.org/web/20200125053159/http://baitsar.blogspot.com/2018/10/blog-post_51.html
}}</ref>.

Учасник установчих зборів товариства «Медична громада» (22 червня 1910 р.), заступник голови «Медичної громади» в другій каденції виділу. Медичну освіту здобув у [[Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького|Львівському університеті]] (1914).

Хорунжий [[Українські січові стрільці|Легіону УСС]], [[сотник]]-лікар [[Українська галицька армія|УГА]]. Шеф санітарної бригади УСС, потім [[1-ша бригада УСС|1-ї Бригади УСС]] й [[УГА]] та стрілецького шпиталю у Львові (1916—1918). Особистий лікар [[Франко Іван Якович|Івана Франка]] (1916) у Стрілецькому шпиталі<ref>{{Cite web |url=http://lib.if.ua/franko/1324027381.html |title=З ОСТАННІХ РОКІВ ЖИТТЯ ІВАНА ФРАНКА  |accessdate=22 червня 2015 |archive-date=22 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150622111453/http://lib.if.ua/franko/1324027381.html }}</ref><ref name=":0">Байцар Андрій. Забуті імена: Щуровський Володимир та Щуровський Євген http://plus.lviv.ua/publ/21-1-0-846 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151117195716/http://plus.lviv.ua/publ/21-1-0-846 |date=17 листопада 2015 }}</ref>.

Під час [[Листопадовий чин|боїв з поляками за Львів у листопаді 1918]] р. Володимир командував спеціальним пересильним пунктом, який знаходився на залізничній станції «[[Личаків (станція)|Личаків]]» (саме з цього пункту відсилали поранених і хворих січовиків у запілля).<ref>[[Байцар Андрій Любомирович|Байцар Андрій]]. Історія Винник в особах: Науково-краєзнавче видання / А. Л. Байцар. — Винники; Львів: ЗУКЦ, 2017.С. 147.</ref>.

Згодом [[доцент]] [[Таємний український університет|Львівського Таємного Університету]] (1921—1925), шкільний та [[Пласт (організація)|пластовий]] лікар і старший лікар Львівського загального шпиталю.

Засновник і відповідальний редактор літературно-мистецького журналу «[[Митуса (літературний гурт)|Митуса]]» (Львів, 1922 р.). Приятель Пласту, лікар новацького табору в [[Підлюте|Підлютому]], організованому [[Орден Залізної Остроги (пластовий курінь)|ОЗО]] (1930 р.), відзначений пластовою Свастикою вдячности (1930 р.). Член надзірної ради видавництва «[[Червона Калина (видавництво)|Червона калина]]».<ref name=":0"/>.

У 1920-их рр. директор стрілецького шпиталю у [[Винники|Винниках]].<ref name=":0"/>.

У 1940 — 69 роках лікар державного шпиталю в [[Дрезден]]і, де помер.

== Праці ==
* «Зі записів лікаря Бригади УСС» (Календар «Червоної Калини» 1924);
* «Іван Франко серед Українських Січових Стрільців» (Календар «Червоної Калини» 1927 р.);
* «Українські січові стрільці на Запоріжжі» (Календар «Червоної Калини» 1929 р.);
* «Лікарі й медики у Визвольній війні» («Лікарський Вісник», 25-ліття Українського лікарського товариства і Медичної громади. Львів, 1935 р.);
* «Медична й санітарна служба УГА» («Укр. Гал. Армія. Матеріали до історії», т. І.— Вінніпеґ, 1958).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Байцар Андрій. Видатні винниківчани: Науково-краєзнавче видання / А. Л. Байцар. — Львів; Винники, 2012. — 88 с.
* [[Байцар Андрій Любомирович|Байцар Андрій]]. [https://geography.lnu.edu.ua/wp-content/uploads/2022/07/Baytsar-Vynnyky-turystychni-book-2016.pdf Винники туристичні]. Науково-краєзнавче видання / А. Л. Байцар. — Винники: Друксервіс, 2016. — 312 с.
* [[Байцар Андрій Любомирович|Байцар Андрій]]. [https://geography.lnu.edu.ua/wp-content/uploads/2022/09/Baytsar-Istoriia-Vynnyk-book-2017.pdf Історія Винник в особах]. Науково-краєзнавче видання / А. Л. Байцар. — Винники; Львів: ЗУКЦ, 2017. — 180 с.

== Див. також ==
* {{ЕУ}}

{{UHA-mil-bio-stub}}

[[Категорія:Лікарі УГА]]
[[Категорія:Громадські діячі Львова]]
[[Категорія:Померли в Дрездені]]
[[Категорія:Уродженці Нижнього Струтиня]]
[[Категорія:Лікарі Легіону УСС]]

title: Загальна інформація

Народження: 23 лютого 1890 · с. Нижній Струтинь, Долинський повіт, Королівство Галичини і Володимирії, · Австро-Угорщина

Смерть: 4 травня 1969 (79 років) · м. Дрезден, Німеччина

title: Військова служба

Приналежність: ЗУНР

Вид ЗС: Збройні сили Австро-Угорщини · УСС · УГА

Війни / битви: Перша світова війна · Українсько-польська війна 1918—1919

title: Командування

Командування: Шеф санітарної частини 1-ї Бригади УСС


text:
# В'єтнамці в Україні
В'єтнамці в Українці — народ, що проживає на території України, переважно у Харківській області та Києві. За переписом 2001 року в Україні налічувалось 3850 в'єтнамців, що у 8,2 р. більше ніж за переписом 1989 р. Місцем найбільшої їх концентрації є Харківська область, тут проживало 63 % в'єтнамців України (2440 з 3850).

## Історія
Більшість в'єтнамців, які мешкають сьогодні в Україні, приїхали працювати на заводах та фабриках у 60-90-х роках, поступово перевозячи з повоєнного В'єтнаму членів своїх родин.
Станом на 2022 рік, за даними МЗС В’єтнаму, в Україні проживало приблизно 7 тис. в’єтнамців.

## Релігія
Більшість українських в'єтнамців сповідують буддизм. У Харкові є в'єтнамська буддистська Пагода Чук Лам.

## Топоніми
У містах Дніпро та Кривий Ріг є вулиця В'єтнамська.
У місті Кривий Ріг також є вулиця Ханойська.

## Розселення
| Рік  | Чисельність |
| ---- | ----------- |
| 1959 | 53          |
| 1970 | 2809        |
| 1979 | 742         |
| 1989 | 472         |
| 2001 | 3850        |

|                       | Чисельність |
| --------------------- | ----------- |
| Харківська обл.       | 2440        |
| м. Київ               | 469         |
| Одеська обл.          | 347         |
| Донецька обл.         | 172         |
| Херсонська обл.       | 105         |
| Дніпропетровська обл. | 103         |
| інші регіони          | 214         |

## Мова
Рідна мова в'єтнамців України за переписом 2001 р.
- в'єтнамська — 3641 (94,6 %)
- російська — 164 (4,3 %)
- українська — 29 (0,8 %)
- інша — 10 (0,3 %)

title: В'єтнамці в Україні

wikitext:
{{Етнічна група
| group = [[Файл:Flag_of_Vietnam.svg|25пкс]] [[В'єтнамці]] в [[Україна|Україні]] [[Файл:Flag of Ukraine.svg|25пкс]]
| poptime = 7000-10000
| popplace = [[Харківська область]]: 2440
 [[Київ]]: 469
[[Одеська область]]: 347
| langs = [[В'єтнамська мова|В'єтнамська]]
| rels = [[буддизм]], [[католицизм]]
}}

'''В'єтнамці в Українці''' — народ, що проживає на території [[Україна|України]], переважно у [[Харківська область|Харківській області]] та [[Київ|Києві]]. За [[Перепис населення України (2001)|переписом 2001 року]] в [[Україна|Україні]] налічувалось 3850 [[В'єтнамці|в'єтнамців]], що у 8,2 р. більше ніж за переписом 1989 р. Місцем найбільшої їх концентрації є [[Харківська область]], тут проживало 63 % в'єтнамців України (2440 з 3850)<ref>{{Cite web |url=http://pop-stat.mashke.org/ukraine-ethnic2001.htm |title=Національний склад України 2001 |accessdate=1 лютого 2013 |archive-date=26 травня 2012 |archive-url=https://archive.today/20120526041153/http://pop-stat.mashke.org/ukraine-ethnic2001.htm }}</ref>.

== Історія ==
Більшість [[в'єтнамці]]в, які мешкають сьогодні в [[Україна|Україні]], приїхали працювати на заводах та фабриках у 60-90-х роках, поступово перевозячи з повоєнного [[В'єтнам|В'єтнаму]] членів своїх родин.

Станом на 2022 рік, за даними МЗС В’єтнаму, в [[Україна|Україні]] проживало приблизно 7 тис. [[В'єтнамці|в’єтнамців]].

== Релігія ==
Більшість українських в'єтнамців сповідують [[буддизм]]. У [[Харків|Харкові]] є в'єтнамська буддистська Пагода Чук Лам.

== Топоніми ==
У містах [[Дніпро (місто)|Дніпро]] та [[Кривий Ріг]] є вулиця В'єтнамська.

У місті [[Кривий Ріг]] також є вулиця Ханойська.

== Розселення ==
{| align="left" class="standard"
|+Динаміка чисельності в'єтнамців на території України<ref>{{Cite web |url=http://demoscope.ru/weekly/pril.php |title=Національний склад УРСР за радянськими переписами |accessdate=1 лютого 2013 |archive-date=14 травня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110514001827/http://demoscope.ru/weekly/pril.php }}</ref>
! |Рік
! |Чисельність
|-----
| 1959
| align=center| 53
|-----
| 1970
| align=center| 2809
|-----
| 1979
| align=center| 742
|-----
| 1989
| align=center| 472
|-----
| 2001
| align=center| 3850
|+
|}
{| align="left" class="standard"
|+В'єтнамці у регіонах України
! |
! |Чисельність
|-----
| [[Харківська область|Харківська обл.]]
| align=center| 2440
|-----
| [[Київ|м. Київ]]
| align=center| 469
|-----
| [[Одеська область|Одеська обл.]]
| align=center| 347
|-----
| [[Донецька область|Донецька обл.]]
| align=center| 172
|-----
| [[Херсонська область|Херсонська обл.]]
| align=center| 105
|-----
| [[Дніпропетровська область|Дніпропетровська обл.]]
| align=center| 103
|-----
| інші регіони
| align=center| 214
|+
|}
{{-}}

== Мова ==
Рідна мова в'єтнамців України за переписом 2001 р.<ref>Перепис населення 2001 р. [http://2001.ukrcensus.gov.ua/results/nationality_population/nationality_popul1/select_5/?botton=cens_db&box=5.1W&k_t=00&p=0&rz=1_1&rz_b=2_1%20%20%20%20&n_page=1 Розподіл населення за національністю та рідною мовою ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141007193837/http://2001.ukrcensus.gov.ua/results/nationality_population/nationality_popul1/select_5/?botton=cens_db&box=5.1W&k_t=00&p=0&rz=1_1&rz_b=2_1%20%20%20%20&n_page=1 |date=7 жовтня 2014 }}</ref>
* [[в'єтнамська мова|в'єтнамська]] — 3641 (94,6 %)
* [[російська мова|російська]] — 164 (4,3 %)
* [[українська мова|українська]] — 29 (0,8 %)
* інша — 10 (0,3 %)

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Національні меншини України}}

[[Категорія:В'єтнамська діаспора]]
[[Категорія:Діаспори в Україні]]

title: В'єтнамці в Україні

Ареал: Харківська область: 2440 · Київ: 469 · Одеська область: 347

Мова: В'єтнамська

Релігія: буддизм, католицизм


text:
# Ібрагімов Рінат Рашидович
Рінат Рашидович Ібрагімов (рос. Ринат Рашидович Ибрагимов; 7 березня 1986, м. Усть-Каменогорськ, СРСР) — російський хокеїст, захисник. Виступає за «Металург» (Магнітогорськ) у Континентальній хокейній лізі.
Вихованець хокейної школи «Металург» (Магнітогорськ). Виступав за «Металург-2» (Магнітогорськ), «Лада» (Тольятті), «Югра» (Ханти-Мансійськ).
У складі юніорської збірної Росії учасник чемпіонату світу 2004.
Досягнення
- Чемпіон Росії (2007), бронзовий призер (2008, 2009)
- Володар Кубка європейських чемпіонів (2008)
- Фіналіст Ліги чемпіонів (2009)
- Володар Кубка Гагаріна (2014).

title: Ібрагімов Рінат Рашидович

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Рінат Ібрагімов
| image           = RinatIbraguimov.JPG
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = [[Захисник (хокей із шайбою)|захисник]]
| shoots          = лівий
| height          = 183 см
| weight          = 93 кг
| team            = [[Металург (хокейний клуб, Магнітогорськ)|Металург Магнітогорськ]]
| league          = [[Континентальна хокейна ліга|КХЛ]]
| former_teams    = [[Лада (хокейний клуб)|Лада Тольятті]]<br/>[[Югра (хокейний клуб)|Югра Ханти-Мансійськ]]
| played_for      =
| ntl_team        =
| birth_date      = 7.3.1986
| birth_place     = м. [[Усть-Каменогорськ]], [[СРСР]]
| draft           =
| draft_year      =
| draft_team      =
| career_start    = 2006
| career_end      =
}}
{{othernames|Ібрагімов}}
'''Рінат Рашидович Ібрагімов''' ({{lang-ru|Ринат Рашидович Ибрагимов}}; [[7 березня]] [[1986]], м. [[Усть-Каменогорськ]], [[СРСР]]) — [[Росія|російський]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], [[Захисник (хокей із шайбою)|захисник]]. Виступає за [[Металург (хокейний клуб, Магнітогорськ)|«Металург» (Магнітогорськ)]] у [[Континентальна хокейна ліга|Континентальній хокейній лізі]].

Вихованець хокейної школи [[Металург (хокейний клуб, Магнітогорськ)|«Металург» (Магнітогорськ)]]. Виступав за «Металург-2» (Магнітогорськ), [[Лада (хокейний клуб)|«Лада» (Тольятті)]], [[Югра (хокейний клуб)|«Югра» (Ханти-Мансійськ)]].

У складі юніорської збірної Росії учасник [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою (юніори)|чемпіонату світу]] 2004.

;Досягнення
* [[Чемпіонат Росії з хокею із шайбою|Чемпіон Росії]] (2007), бронзовий призер (2008, 2009)
* Володар Кубка європейських чемпіонів (2008)
* Фіналіст Ліги чемпіонів (2009)
* Володар [[Кубок Гагаріна|Кубка Гагаріна]] (2014).

== Посилання ==
* [http://www.eliteprospects.com/player.php?player=19125 Профіль] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111206120515/http://eliteprospects.com/player.php?player=19125 |date=6 грудня 2011 }} на [http://www.eliteprospects.com/ Eliteprospects] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6Cp0ltw3p?url=http://www.eliteprospects.com/ |date=11 грудня 2012 }} {{ref-en}}

{{Icehockey-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Усть-Каменогорська]]
[[Категорія:Російські хокеїсти]]
[[Категорія:Хокеїсти «Металурга» (Магнітогорськ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Лади»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Югри»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Куньлунь Ред Стар»]]

title: Рінат Ібрагімов

Народився: 7 березня 1986 (39 років) · м. Усть-Каменогорськ, СРСР

Вага: 93 кг

Позиція: захисник

Кидок: лівий

Клуб КХЛ · Кол. команди: Металург Магнітогорськ · Лада Тольятті · Югра Ханти-Мансійськ

Ігрова кар'єра: 2006 — зараз


text:
# Баранов Іван Олександрович
Іван Олександрович Баранов (нар. 16 червня 1985, Макіївка, Донецька область, УРСР) — український та фінський футболіст, захисник.

## Кар'єра гравця
Футбольну кар'єру розпочав у 2001 році в нижчоліговому фінському клубі «Вікінгіт» (Гельсінкі), кольори якого захищав до 2004 року. У 2003 році виступав в оренді за ТП-47 (торніо).
У 2004 році повернувся до України, де підписав контракт з «Арсеналом». Дебютував у футболці київського клубу 16 квітня 2005 року в програному (0:2) виїзному поєдинку 22-о туру Вищої ліги проти ужгородського «Закарпаття». Іван вийшов на поле на 85-й хвилині, замінивши Костянтина Бабича. У складі «канонірів» у Вищій лізі зіграв 5 матчів, 24 матчі провів за дублюючий склад та зіграв 2 матчі у кубку України.
У 2007 році повернувся до Фінляндії, де підсилив клуб третього дивізіону місцевого чемпіонату «Гністан» (22 матчі). По ходу сезону перейшов до гельсінкського «Спартака», у футболці якого в 2010 році й завершив футбольну кар'єру.

## Особисте життя
Син колишнього футболіста та тренера Олександра Баранова.

title: Баранов Іван Олександрович

wikitext:
{{Однофамільці|Баранов}}
{{Футболіст
| ім'я              = Іван Баранов
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Іван Олександрович Баранов
| дата-народження   = 16.06.1985
| місце-народження  = [[Макіївка]], [[Донецька область]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             = 195 см
| вага              = 85 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = {{UKR}}<br/>{{FIN}}
| позиція           = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| поточний-клуб     = ''завершив кар'єру''
| номер             =
| юнацькі-клуби     =
| юнацькі-роки      =
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2001—2004|{{Прапорець|FIN}}|[[Вікінгіт (футбольний клуб)|«Вікінгіт»]] |?|?}}
{{Футболіст рядок 0|2003|{{оренда}}{{Прапорець|FIN}}|ТП-47 |?|?}}
{{Футболіст рядок 1|2005—2007|{{Прапорець|UKR}}|[[Арсенал (Київ)|«Арсенал» (К)]] |5|0}}
{{Футболіст рядок 0|2007|{{Прапорець|FIN}}|«[[Гністан]]» |22|0}}
{{Футболіст рядок 1|2007—2010|{{Прапорець|FIN}}|«Спартак» (Г) |?|?}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| гравець збірної =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Іван Олександрович Баранов''' ({{н}} [[16 червня]] [[1985]], [[Макіївка]], [[Донецька область]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]) — [[Україна|український]] та фінський [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|захисник]].

== Кар'єра гравця ==
Футбольну кар'єру розпочав у 2001 році в нижчоліговому фінському клубі [[Вікінгіт (футбольний клуб)|«Вікінгіт»]] (Гельсінкі), кольори якого захищав до 2004 року. У 2003 році виступав в оренді за ТП-47 (торніо).

У 2004 році повернувся до України, де підписав контракт з [[Арсенал (Київ)|«Арсеналом»]]. Дебютував у футболці київського клубу 16 квітня 2005 року в програному (0:2) виїзному поєдинку 22-о туру [[Прем'єр-ліга (Україна)|Вищої ліги]] проти ужгородського [[Говерла (футбольний клуб)|«Закарпаття»]]. Іван вийшов на поле на 85-й хвилині, замінивши [[Бабич Костянтин Миколайович|Костянтина Бабича]]<ref>[http://footballfacts.ru/matches/1251403-0-2 «Закарпаття» (Ужгород) - «Арсенал» (Київ)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190719222108/http://footballfacts.ru/matches/1251403-0-2 |date=19 липня 2019 }} {{ref-ru}}</ref>. У складі «канонірів» у Вищій лізі зіграв 5 матчів, 24 матчі провів за дублюючий склад та зіграв 2 матчі у [[Кубок України з футболу|кубку України]].

У 2007 році повернувся до Фінляндії, де підсилив клуб третього дивізіону місцевого чемпіонату «[[Гністан]]» (22 матчі). По ходу сезону перейшов до гельсінкського «Спартака», у футболці якого в 2010 році й завершив футбольну кар'єру.

== Особисте життя ==
Син колишнього футболіста та тренера [[Баранов Олександр Іванович|Олександра Баранова]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ФФУ|33805}}
* [https://upl.ua/ua/people/view/53420 Візитна картка футболіста на офіційному сайті УПЛ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190718055358/https://upl.ua/ua/people/view/53420 |date=18 липня 2019 }}
* {{transfermarkt|180241}}
* {{allplayers|147}}
* {{ff|436012}}
* [https://www.ukr-footbal.org.ua/index.php/2012-01-18-11-34-48/8124--1985-sp-17153 Профіль гравця]{{Недоступне посилання|date=листопада 2019 |bot=InternetArchiveBot }} на сайті «Український футбол»
[[Категорія:Уродженці Макіївки]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Фінські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Арсенала» (Київ)]]
[[Категорія:Футболісти «Гністана»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Іван Олександрович Баранов

Народження: 16 червня 1985 (39 років)

Вага: 85 кг

Громадянство: Україна · Фінляндія

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Вікінгіт» · ? · (?)

«Арсенал» (К) · 5 · (0)

«Гністан» · 22 · (0)

«Спартак» (Г) · ? · (?)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Буценко Микита Костянтинович
Микита Костянтинович Буценко (20 січня 1990, м. Харків, УРСР) — український хокеїст, центральний нападник. Виступає за «Заглембе» (Сосновець) в Полькій Екстралізі з хокею.
Хокеєм почав займатися у СДЮСШОР «Сокіл». Перший тренер — Олег Нікулін. Виступав за «Сокіл-2» (Київ), «Беркут»/«Білий Барс» (Бровари), «Сокіл» (Київ), «Беркут» (Київ).
У складі національної збірної України провів 3 матчі (0+1). У складі молодіжної збірної України учасник чемпіонатів світу 2006 (дивізіон I), 2007 (дивізіон I) і 2008 (дивізіон I). У складі юніорської збірної України учасник чемпіонатів світу 2008 (дивізіон I), 2009 (дивізіон I) і 2010 (дивізіон I).

title: Буценко Микита Костянтинович

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Микита Буценко
| image           = Nikita_Butsenko.png
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = [[Центральний нападник (хокей із шайбою)|центральний нападник]]
| shoots          = лівий
| height          = 180 см
| weight          = 76 кг
| team            = [[Заглембє (хокейний клуб, Сосновець)|«Заглембе» (Сосновець)]]
| league          = [[Польська Екстраліга з хокею|ПЕЛ]]
| former_teams    = «Сокіл-2» (Київ)
[[Поділ (хокейний клуб)|«Беркут»]]
[[Білий Барс (хокейний клуб, Бровари)|«Білий Барс» (Бровари)]]
[[Сокіл (Київ)|«Сокіл» (Київ)]]
[[Берестя (хокейний клуб)|Берестя]]
[[Беркут (хокейний клуб, Київ)|«Беркут» (Київ)]]
 [[Компаньйон-Нафтогаз|«Компаньйон-Нафтогаз» (Київ)]]
[[Білий Барс (хокейний клуб)|«Білий Барс» (Біла Церква)]]
[[Полонія (хокейний клуб, Битом)|«Полонія» (Битом)]]
[[Донбас (хокейний клуб)|«Донбас»]]
«Арлан»
[[Заглемб'є (хокейний клуб, Сосновець)|«Заглембе» (Сосновець)]]
«Прогим» (Геогень)
«Альтаір» (Дружківка)
| played_for      =
| ntl_team        = {{ih|UKR}}
| birth_date      = 20.1.1990
| birth_place     = м. [[Харків]], [[УРСР]]
| draft           =
| draft_year      =
| draft_team      =
| career_start    = 2006
| career_end      =
}}
{{Othernames|Буценко}}
'''Микита Костянтинович Буценко''' ([[20 січня]] [[1990]], м. [[Харків]], [[УРСР]]) — [[Україна|український]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], [[Центральний нападник (хокей із шайбою)|центральний нападник]]. Виступає за [[Заглемб'є (хокейний клуб, Сосновець)|«Заглембе» (Сосновець)]] в [[Польська Екстраліга з хокею|Полькій Екстралізі з хокею]].

Хокеєм почав займатися у СДЮСШОР «Сокіл». Перший тренер — Олег Нікулін. Виступав за «Сокіл-2» (Київ), «Беркут»/[[Білий Барс (хокейний клуб, Бровари)|«Білий Барс» (Бровари)]], [[Сокіл (Київ)|«Сокіл» (Київ)]], [[Беркут (хокейний клуб, Київ)|«Беркут» (Київ)]].

У складі [[Збірна України з хокею із шайбою|національної збірної України]] провів 3 матчі (0+1). У складі молодіжної збірної України учасник чемпіонатів світу 2006 (дивізіон I), 2007 (дивізіон I) і 2008 (дивізіон I). У складі юніорської збірної України учасник чемпіонатів світу 2008 (дивізіон I), 2009 (дивізіон I) і 2010 (дивізіон I).

== Посилання ==
* {{Ice Hockey Stats}}
{{бібліоінформація}}
{{Ukr-icehockey-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Харкова]]
[[Категорія:Українські хокеїсти]]
[[Категорія:Гравці збірної України з хокею]]
[[Категорія:Хокеїсти «Сокола» (Київ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Берестя»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Беркута» (Київ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Компаньйон-Нафтогаза»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Подола» (Київ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Донбаса»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Полонії»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Арлана»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Заглемб'є»]]
[[Категорія:Українські учасники Універсіад]]

title: Микита Буценко

Народився: 20 січня 1990 (35 років) · м. Харків, УРСР

Вага: 76 кг

Позиція: центральний нападник

Клуб ПЕЛ · Кол. команди: «Заглембе» (Сосновець) · «Сокіл-2» (Київ) · «Беркут» · «Білий Барс» (Бровари) · «Сокіл» (Київ) · Берестя · «Беркут» (Київ) · «Компаньйон-Нафтогаз» (Київ) · «Білий Барс» (Біла Церква) · «Полонія» (Битом) · «Донбас» · «Арлан» · «Заглембе» (Сосновець) · «Прогим» (Геогень) · «Альтаір» (Дружківка)

Нац. збірна: Україна

Ігрова кар'єра: 2006 — зараз