text:
# Букшований Осип Іванович
О́сип Іва́нович Букшова́ний (також Йосип або Йосиф-Петро Букшований; 1 червня 1890, с. Жаб'є, нині с-ще Верховина — 8 грудня 1937, Ленінград, нині Санкт-Петербург, РСФСР) — український військовик, розвідник, дипломат, активіст українського студентського руху в Галичині в 1910-х роках, визначний діяч національно-визвольного руху на західноукраїнських землях і на Буковині. Учасник процесу 101 (1911). Член Українського Студентського Союзу у Львові (1909—1914). Сотник Українських Січових Стрільців (1914—1918), пізніше командант Легіону УСС та 1-ї бригади УСС УГА. Отаман УГА (1918—1920). Член ЦК КПЗУ (1920—1932), ЦК Сельробу (1926—1932), радянський розвідник-нелегал, журналіст. Жертва сталінських репресій, розстріляний, реабілітований посмертно (1959).

## Життєпис

### Австрійський період
Народився 1 червня 1890 року в селі Жаб'є (Косівського повіту, Королівство Галичини і Володимирії, Австро-Угорська імперія, нині селище Верховина, Івано-Франківська область, Україна) в родині Семена та Діонизії Букшованих. Батько діяча був співробітником магістрату в Коломиї. По батькові на Іванович Осип-Петро змінить в 1920-х роках з метою конспірації в межах прорадянської шпигунської діяльності та для безпеки його родини. Також мав рідного молодшого брата Євгена.

Навчався в Коломийській цісарсько-королівській гімназії № 2 (українській) у 1900—1908 рр.. З 1908 року був студентом Львівської політехніки. 1 липня 1910 року брав участь у студентській демонстрації за створення українського університету у Львові. Арештований того ж дня львівською поліцією . У 1911 році — учасник судового процесу 101, де у вироку за рішенням суддів Львівського карного суду від 4 липня того ж року отримав 1 місяць позбавлення волі. В 1912—1914 рр. — проходив строкову військову службу. За час служби був нагороджений Пам'ятним хрестом 1912/13. Завершив строкову службу в офіцерському званні весною 1914 року.

### Перша світова війна
На початку серпня 1914 р. був військовослужбовцем 30-го піхотного полку ЗС Австро-Угорщини, який тільки-но сформувався з жителів Львова та Львівщини.
У Легіоні УСС перебував із середини серпня 1914 року, де 10 жовтня того ж року став командиром 8-ї сотні .
13 жовтня 1914 року сотня під командуванням Осипа Букшованого провела ряд успішних контратак проти російських військ у районі сучасного міста Сколе. За проявлену мужність у боях з противником лейтенант Букшований 10 листопада 1914 року був підвищений до звання сотника. У листопаді того ж року він очолював своїх стрільців у бою поблизу села Тухолька. За відвагу в боях і успішне управління його підрозділом поставлених задач 10 грудня 1914 року, Букшований був удостоєний срібної медалі «За хоробрість» 1-го класу.
20 грудня сотня під його керівництвом здійснила штурм російських позицій у районі гори Плай поблизу Воловця на Закарпатті, зазнавши значних втрат — близько 30 стрільців. Наступного дня спроба взяття плацдарму на горі Гуклива завершилася відступом через великі втрати. Новорічну ніч 1914—1915 років сотня провела у Сваляві. 4 січня 1915 року підрозділ зайняв позиції в селі Поляна. Станом на 9 лютого 1915 року сотня Букшованого через втрати в боях налічувала 55 бійців. Тоді вона займала позиції в селі Лавочне на Львівщині .
Згодом брав участь в боях на горі Маківка, де легіон зазнав доволі відчутних втрат. Незабаром сотня Букшованого була задіяна в кривавих боях поблизу Стрия та Болехова. 29 травня 1915 року в Лисовичах на Стрийщині був поранений і потрапив до російського полону. З Сибіру, де відбував заслання, втік через Персію 1 квітня 1916 року, воював у Месопотамії на боці держав центрального блоку, де очолив курдський загін у боях з Російською імперією. За хоробрість нагороджений німецьким залізним хрестом і турецьким півмісяцем.
Наприкінці 1916 р. повернувся до стрілецької формації, де знову очолив сотню (роту). В 1917 році взяв участь в битві під Конюхами. Восени 1918 року був обраний старшинами командиром Легіону УСС.

### Дипломатична діяльність
З початку польсько-української війни Букшований відкрив в собі і таланти переговірника. Вся справа в тім, що опісля проголошення Західноукраїнської Народної Республіки (ЗУНР) 13 листопода 1918 р., через чотири дні було укладено договір про тимчасове 48-годинне перемир'я у Львові з Польською Республікою. Його було підписано з української сторони сотником Осипом Букшованим і хорунжим Володимиром Лісковацьким, а з польської — поручником Людовіком Ляво.
19 листопада, як представник Начальної команди українського війська, Осип Букшований узяв участь у переговорах про додаткове 24-годинне перемир'я на всьому львівському фронті. Продовжене 19 листопада перемир'я діяло на тих самих умовах, що й перемир'я від 17 листопада 1918 року, й охоплювало період до 21 листопада. 20 листопада Букшований також був учасником останньої спільної польсько-української конференції щодо засад тимчасового перемир'я.
28 січня 1919 р. узяв участь у переговорах з Антантою щодо налагодження дипломатичного контакту з останніми, проте вони не мали суттєвого результату.

### Комбриг 1-ї бригади УСС УГА
Брав активну участь в українсько-польській війні 1918—1919 років, з грудня 1918 — командир групи «Схід», а з січня 1919 р. командував (з початку створення) 1-ю бригадою УСС у складі УГА.
21 листопада 1918 року дістав наказ НКГА знятись 1-му полку УСС УГА з позицій у межах Львова. Замість відступу на вказані позиції в районі села Борщовичі, Осип Букшований всупереч наказу начального команданта УГА Стефаніва 22 листопада вивів своїх стрільців на лінію Підбірці — Лисиничі — Винники — Чишки. Ця конфігурація українських сил дала змогу взяти в облогу захоплений поляками Львів .
22–23 грудня 1918 року командування Української галицької армії ухвалило рішення про поновлення наступу на Львів з метою деокупації української столиці від польських військ. Бригада під командуванням Осипа Букшованого досягла певних тактичних успіхів у районі Городка. Незабаром подальший наступ українських частин був зупинений через прибуття до супротивника свіжих резервів. 12 січня 1919 року в околицях Великого Любіня стрільці УСС під проводом комбрига Букшованого здобули одну з останніх перемог УГА на львівському напрямку.
У лютому 1919 року Букшованому присвоєно звання отамана (майора) Української галицької армії. Згодом Осип Букшований був одним із розробників плану Чортківської офензиви 1919 року. 19 червня 1919 року Букшований знову отримав поранення в бою неподалік села Гиновичі поблизу Бережан на Тернопіллі. Поранення не зупинили його участі в подальших військових операціях, і він продовжував службу у складі УГА до завершення бойових дій у регіоні. Під час перебування УГА на Поділлі його бригада спершу була гарнізоном у Кам'янці-Подільському, а незабаром воювала проти денікінців та червоних.

### Перший арешт червоними
У квітні 1920 року, перебуваючи на роботі в селі Привороття, Осип Букшований отримав повідомлення від зв'язкового Кам'янець-Подільського ревкому про необхідність виїзду до Києва для участі в першій конференції галицьких комуністів. Разом із ним на зібрання мав вирушити підпільник Степан Фреїв. У середині місяця обидва, маючи належні посвідчення, розпочали подорож, проте до Києва не дісталися. У Жмеринці їх затримали під час спроби сісти на потяг і, з'ясувавши, що вони родом з Галичини, відправили до фільтраційного табору в Одесі. На той час відбувалося масове інтернування галицьких вояків через перехід частини підрозділів Червоної української галицької армії на бік Польщі.

За два тижні кілька сотень затриманих галичан, серед яких був і Букшований, перевезли з Одеси до Харкова. Тут він звернувся до Галицького бюро, зустрівся з його керівником Феліксом Коном та заступником Михайлом Бараном, якого знав із часів служби в одному курені Легіону УСС під командуванням Григорія Коссака під час Першої світової війни. У Харкові він також спілкувався з Омеляном Паліївим, котрий, за твердженням Букшованого, пізніше подав у ЧК неправдиву інформацію про його нібито участь разом із Симоном Петлюрою в параді військ УНР після зайняття Києва у травні 1920 року. Після подання заяви на ім'я Фелікса Кона, у якій він висловив обурення звинуваченнями, Букшованого звільнили з-під арешту та відправили до місця збору галичан, а згодом — етапом до Москви.
На одному з проміжних пунктів йому видали документи та наказали самостійно прибути до табору в Кожухові під Москвою. Там він довідався, що більшість його земляків уже перевезли до Казані, а сам він залишився у Кожухові ще приблизно на чотири тижні. Звідти разом з Тарасом Франком був звільнений працівниками Галбюро.

### Міжвоєнний період
З 1920 по 1932 рр. — радянський розвідник-нелегал, член ЦК КПЗУ. У травні 1922 року Осип очолив празьке Закордонне бюро допомоги Комуністичній партії Східної Галичини, яке насправді було законспірованою резидентурою розвідки СРСР. З вересня 1922-го до липня 1924-го як член РКП(б) працював у Празі, Відні та Берліні під прикриттям кореспондента комуністичних видань.
Там він контактував із представниками радянських дипломатичних місій, працював під їхнім безпосереднім керівництвом, був зв'язаний із ЦК КПСГ і ЗБД КПСГ, співпрацював із американськими і канадськими комуністичними виданнями, що виходили українською, був працівником органу КПЗУ «Наша правда» і редактором закордонного комуністичного видавництва українською мовою «Космос».
В середині 1920-х років Букшований входив до керівництва прокомуністичної політсили «Сельроб». З липня 1924 року по червень 1926-го був завідувачем Бюро друку при ЦККП(б)У та викладачем на перших партійних курсах КПЗУ в Харкові. Протягом 1926—1932 рр. неодноразово засуджений Польською Республікою за шпигунську діяльність на користь СРСР Львівськім карним судом.

## Останні роки

### Арешт та суд
В 1932 році повернувся до УРСР, жив у харківському готелі «Червоний». Був членом редколегії журналу «Наша Правда», публікував статті в журналі «Західня Україна». 10 травня 1933 р. Букшованого було заарештовано в П'ятигорську, де він проходив лікування в санаторії. Після арешту його тримали в Харківській тюрмі ДПУ УРСР, де катували й довго допитували.
23 вересня 1933 року Судова трійка при колегії ДПУ УРСР визнала Букшованого винним в приналежності до УВО, шпигунській діяльності на користь Польщі та провокаторстві в КПЗУ. Його засудили до 10 років виправних таборів на Соловецьких островах.

### Розстріл
У жовтні 1937 року в Соловецькому таборі особливого призначення Букшованого разом з іншими 1115 в'язнями було додано до розстрільних списків. 25 листопада 1937 року Особлива трійка УНКВС Ленінградської області засудила Букшованого до розстрілу, 8 грудня того ж року вирок було виконано в урочищі Сандормох.
З розстрільного списку другого соловецького етапу:

| Букшованный Осип Иванович, 1890 г. р., уроженец Галиции, украинец, б. член КП Западной Украины, служащий. Судебной тройкой при Коллегии ГПУ УССР 23.09.1933 г. осужден по ст. 54-10-11 УК УССР на 10 лет ИТЛ. Отбывал наказание в Соловецкой тюрьме. Особой тройкой УНКВД ЛО 25.11.1937 г. приговорен по ст. 58-10-11 УК УССР УК РСФСР к высшей мере наказания. Расстрелян в г. Ленинград 8.12.1937 г. |
Згідно з іншими даними, Букшованого було вбито під час масового розстрілу в'язнів Соловецького табору протягом 8—10 грудня 1937 року в районі Лодєйного Поля в Ленінградській області. Більшість українців із того тюремного етапу, ймовірно, стратили 9 грудня.

### Реабілітація
18 лютого 1959 року Військовий трибунал Київського військового округу розглянув протест військового прокурора на постанову Судової трійки при колегії ДПУ УРСР від 23.09.1933 щодо ув'язнення Осипа Івановича, і на постанову Особливої трійки УНКВС Ленінградської області від 25.11.1937, на підставі якої його розстріляли. Трибунал скасував ці документи, а справу закрив без вироку за відсутністю складу злочину в діях підсудного. Реабілітований посмертно.

## Погляди
Протягом національно-визвольних змагань протягом 1917-1921 років Букшований воював за незалежність України в складі Української галицької армії (УГА), але на початку 1920-го року він у складі УГА перейшов на бік більшовиків. Деякі історики припускають, що радянські спецслужби могли завербувати Осипа в Кожухівському концтаборі під Москвою, куди його помістили після арешту під час після заколоту в частинах Червоної УГА.
Після звільнення з-під арешту завдяки Галицькому бюро при ЦК РКП(б), Букшований лишився в радянськй Росії й почав працювати на радянські спецслужби. Він навчався на дипломатичних курсах у Москві й перейшов на нелегальну роботу в Європі.
Різка зміна поглядів Букшованого могла  бути продиктованою зміною ідеологічних переконань і розчарування перспективами української державності або під тиском після перебування в полоні.
Згідно з іншою версією, він не змінював поглядів, а його співпраця з СРСР насправді була таємною частиною операції Української військової організації на чолі з Євгеном Коновальцем, з яким Букшований був добре знайомим і неодноразово зустрічався на фронтах визвольних змагань. Метою "співпраці" було проникнення в радянські структури та їхнє руйнування зсередини. Цю версію частково підтверджує й судовий процес 1933 року, де звинувачення й зокрема Станіслав Косіор стверджували, що Букшованого перекинули до України начебто за завданням закордонного центру УВО для шпигунства в Червоній армії. Косіор тоді назвав Букшованого «одним із найповажніших організаторів УВО, безпосередньо зв'язаним з Коновальцем». ЦІєї ж думки притримувався український історик ОУН Петро Мірчук.
Жодна з цих версій не є остаточною, історики не мають спільного бачення мотивів Букшованого і не можуть сказати напевно, чи дійсно він був агентом УВО, чи його зв'язки з українським підпіллям були сфабриковані спецслужбами СРСР. Доступні архівні документи УВО та ОУН не містять прямих підтверджень його таємної місії.

## Вшанування пам'яті
- 2015 — в Чернівцях на честь Букшованого було перейменовано вулицю і три провулки, які з доби СРСР носили ім'я Олександра Пархоменка[41].

title: Букшований Осип Іванович

wikitext:
{{Кандидат у добрі статті}}{{Військовик2
| ім'я                = Осип Букшований
| оригінал імені      =Йосип-Петро Іванович Букшований
| портрет             = Осип_Букшований.jpg
| розмір              = 186 пкс
| підпис              =
| ім'я при народженні =Йосип-Петро
| дата народження     = 1.6.1890
| місце народження = [[Жаб'є]], нині с-ще [[Верховина]], [[Україна]]
| дата смерті = 8.12.1937
| місце смерті = [[Ленінград]], [[Російська РФСР]], [[СРСР]]
| прізвисько =Іванович
| вид збройних сил    = {{FЗС Австро-Угорщини}}
{{fУСС}}
{{fУГА}}
{{f РСЧА}}
| країна = {{ZUNR}}
| рід військ =
| роки служби =
| звання = {{Ранг|УСС|звання=Сотник}}
{{Ранг|країна=ЗУНР|звання=Отаман}}
| підрозділ =
| командування ={{Командувач рядок 0|''1914—1918''|Командир [[сотня|сотні]] [[УСС]]}}
{{Командувач рядок 1|''1918—1920''|Командир [[бригада|бригади]] [[1-ша бригада УСС|1-ї бригади УСС]] [[УГА]]}}
| битви ={{tree list}} [[Перша світова війна]]
**[[Зимова битва в Карпатах]]
**[[Бої за гору Маківка]]
**[[Месопотамська кампанія]]
[[Польсько-українська війна (1918—1919)]]
**[[Битва за Львів (1918)|Битва за Львів]]
**[[Битва за Хирів]]
**[[Вовчухівська операція]]
**[[Дрогобицький бунт]]
**[[Чортківська офензива]]
{{tree list/end}}
| нагороди = {{(!}}
{{!}}{{Пам'ятний хрест 1912/13}}{{!!}}{{Медаль за хоробрість (Австро-Угорщина)}}
{{!}}{{Залізний хрест 2-го класу}}{{!!}}{{Галліполійська зірка}}
{{!)}}
| відносини = одружений
| інше =
|партія=[[Українська радикальна партія (1890)|Українська радикальна партія]]→[[КПЗУ]]→[[ВКП(б)]]|Громадянство={{AUT-HUN}}
{{URSR}}}}
{{Othernames|Букшований}}
'''О́сип Іва́нович Букшова́ний''' (також '''Йосип'''<ref name=":0" /> або '''Йосиф-Петро Букшований'''{{sfn|Звіт|1903|loc=с. 73}}; [[1 червня]] [[1890]], с. [[Жаб'є]], нині с-ще [[Верховина]] — [[8 грудня]] [[1937]], [[Ленінград]], нині [[Санкт-Петербург]], [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|РСФСР]]) — український військовик, розвідник, дипломат, активіст українського студентського руху в Галичині в 1910-х роках, визначний діяч національно-визвольного руху на західноукраїнських землях і на [[Буковина|Буковині]]<ref name=":1">[https://www.reabit.org.ua/files/store/Chernivci-1-598.pdf Реабілітовані історією], видання у семи томах. Павлюк В. І., Фостій І. П. Чернівецьке обласне відділення пошуково-видавничого агентства «Книга Пам'яті України», 2007. Книга перша, с. 470.</ref>. Учасник процесу 101 (1911). Член [[Український Студентський Союз у Львові|Українського Студентського Союзу у Львові]] (1909—1914). [[Сотник]] [[Українські Січові Стрільці|Українських Січових Стрільців]] (1914—1918), пізніше командант [[Легіон УСС|Легіону УСС]] та [[1-ша бригада УСС|1-ї бригади УСС УГА]]. [[Отаман]] [[УГА]] (1918—1920). Член [[Комуністична партія Західної України|ЦК КПЗУ]] (1920—1932), ЦК [[Українське селянсько-робітниче соціалістичне об'єднання|Сельробу]] (1926—1932), радянський розвідник-нелегал, журналіст. [[Сталінські репресії|Жертва сталінських репресій]], розстріляний, реабілітований посмертно (1959).

== Життєпис ==

=== Австрійський період ===
Народився [[1 червня]] [[1890]] року в селі [[Жаб'є]] ([[Косівський повіт|Косівського повіту]], [[Королівство Галичини і Володимирії]], [[Австро-Угорська імперія]], нині селище [[Верховина]], [[Івано-Франківська область]], [[Україна]]) в родині Семена та Діонизії Букшованих. Батько діяча був співробітником магістрату в [[Коломия|Коломиї]]{{sfn|Рубльов|2018|loc=с. 208}}. По батькові на Іванович Осип-Петро змінить в 1920-х роках з метою конспірації в межах прорадянської шпигунської діяльності та для безпеки його родини. Також мав рідного молодшого брата Євгена{{sfn|Реабілітовані історією|2007|loc=с. 470}}.

Навчався в Коломийській цісарсько-королівській гімназії № 2 (українській) у 1900—1908 рр.{{sfn|Звіт|1903|loc=с. 73}}. З 1908 року був студентом [[Львівська політехніка|Львівської політехніки]]. 1 липня 1910 року брав участь у студентській демонстрації за створення українського університету у Львові. Арештований того ж дня львівською поліцією {{sfn|Бойда|2024|loc=с. 143}}. У 1911 році — учасник судового процесу 101, де у вироку за рішенням суддів Львівського карного суду від 4 липня того ж року отримав 1 місяць позбавлення волі{{sfn|Процес 101|1911|loc=с. 2}}. В 1912—1914 рр. — проходив строкову військову службу. За час служби був нагороджений [[Пам'ятний хрест 1912/13|Пам'ятним хрестом 1912/13]]. Завершив строкову службу в офіцерському званні весною 1914 року{{sfn|Цікава сторінка|2018|loc=с. 55-56}}.[[Файл:Osyp Bukszovanyj.jpg|ліворуч|150px|thumb|Осип Букшований — кавалер австрійського [[Пам'ятний хрест 1912/13|Пам'ятного хреста]], [[Медаль «За хоробрість» (Австро-Угорщина)|медалі «За хоробрість»]]; [[Залізний Хрест (Німеччина)|німецьким залізним хрестом]] та [[Військова медаль (Османська імперія)|османською Галліполійською зіркою]] (на зображенні)]]

=== Перша світова війна ===
На початку серпня 1914 р. був військовослужбовцем [[30-й піхотний полк (Австро-Угорщина)|30-го піхотного полку]] [[Збройні сили Австро-Угорщини|ЗС Австро-Угорщини]], який тільки-но сформувався з жителів Львова та Львівщини{{sfn|Цікава сторінка|2018|loc=с. 55}}{{sfn|Тинченко|2011|loc=с. 58}}.

У Легіоні [[УСС]] перебував із середини серпня [[1914]] року, де 10 жовтня того ж року став командиром 8-ї сотні {{sfn|Цікава сторінка|2018|loc=с. 56}}.

13 жовтня 1914 року сотня під командуванням Осипа Букшованого провела ряд успішних контратак проти російських військ у районі сучасного міста [[Сколе]]. За проявлену мужність у боях з противником лейтенант Букшований 10 листопада 1914 року був підвищений до звання сотника. У листопаді того ж року він очолював своїх стрільців у бою поблизу села [[Тухолька]]. За відвагу в боях і успішне управління його підрозділом поставлених задач 10 грудня 1914 року, Букшований був удостоєний срібної медалі «За хоробрість» 1-го класу{{Sfn|Назарук|1916|с=32}}.

20 грудня сотня під його керівництвом здійснила штурм російських позицій у районі [[Плай (Боржава)|гори Плай]] поблизу [[Воловець|Воловця]] на [[Закарпаття|Закарпатті]], зазнавши значних втрат — близько 30 стрільців. Наступного дня спроба взяття плацдарму на [[Гукливий|горі Гуклива]] завершилася відступом через великі втрати. Новорічну ніч 1914—1915 років сотня провела у [[Свалява|Сваляві]]. 4 січня 1915 року підрозділ зайняв позиції в селі [[Поляна (Мукачівський район)|Поляна]]{{Sfn|Назарук|1916|с=37}}. Станом на 9 лютого 1915 року сотня Букшованого через втрати в боях налічувала 55 бійців. Тоді вона займала позиції в селі [[Лавочне (Україна)|Лавочне]] на Львівщині {{sfn|Лазарович|2014|loc=с. 223}}.

Згодом брав участь в боях на [[Бої за гору Маківка|горі Маківка]], де легіон зазнав доволі відчутних втрат. Незабаром сотня Букшованого була задіяна в кривавих боях поблизу [[Стрий|Стрия]] та [[Болехів|Болехова]]. [[29 травня]] [[1915]] року в [[Лисовичі|Лисовичах]] на [[Стрийський район|Стрийщині]] був поранений і потрапив до російського полону. З [[Сибір]]у, де відбував заслання, втік через [[Персія|Персію]] 1 квітня 1916 року{{Sfn|Назарук|1916|с=32}}, воював у [[Месопотамія|Месопотамії]] на боці держав [[Центральні держави|центрального блоку]], де очолив курдський загін у боях з [[Російська імперія|Російською імперією]]{{sfn|Литвин|2011|loc=с. 345}}. За хоробрість нагороджений [[Залізний Хрест (Німеччина)|німецьким залізним хрестом]] і [[Військова медаль (Османська імперія)|турецьким півмісяцем]]{{sfn|Андруняк|2018|loc=с. 14}}.

Наприкінці [[1916]] р. повернувся до стрілецької формації, де знову очолив сотню (роту). В 1917 році взяв участь в битві під Конюхами. Восени 1918 року був обраний [[Старшина (клас військовиків)|старшинами]] командиром Легіону [[УСС]]{{sfn|Тинченко|2011|loc=с. 58}}.
[[Файл:Старшини УСС, травень 1917.jpg|міні|261x261пкс|Старшини УСС на південному заході Тернопільщини, травень 1917. Крайній справа — сотник Осип Букшований; [[Франц Кікаль]] — третій зліва; [[Панчак Василь|Василь Панчак]] — біля Букшованого]]

=== Дипломатична діяльність ===
З початку польсько-української війни Букшований відкрив в собі і таланти переговірника. Вся справа в тім, що опісля проголошення [[Західноукраїнська Народна Республіка|Західноукраїнської Народної Республіки]] (ЗУНР) 13 листопода 1918 р., через чотири дні було укладено договір про тимчасове 48-годинне перемир'я у Львові з [[Польська Республіка (1918—1939)|Польською Республікою]]. Його було підписано з української сторони сотником Осипом Букшованим і хорунжим Володимиром Лісковацьким, а з польської — поручником Людовіком Ляво{{Sfn|Лизень|2021|с=77}}.

19 листопада, як представник [[Начальна команда Української Галицької армії|Начальної команди]] українського війська, Осип Букшований узяв участь у переговорах про додаткове 24-годинне перемир'я на всьому львівському фронті{{Sfn|Лизень|2021|с=79}}. Продовжене 19 листопада перемир'я діяло на тих самих умовах, що й перемир'я від 17 листопада 1918 року, й охоплювало період до 21 листопада'''{{Sfn|Лизень|2021|с=79}}'''. 20 листопада Букшований також був учасником останньої спільної польсько-української конференції щодо засад тимчасового перемир'я{{Sfn|Лизень|2021|с=80}}.

28 січня 1919 р. узяв участь у переговорах з [[Антанта|Антантою]] щодо налагодження дипломатичного контакту з останніми, проте вони не мали суттєвого результату{{Sfn|Лизень|2021|с=119}}.

=== Комбриг 1-ї бригади УСС УГА ===
Брав активну участь в [[Українсько-польська війна 1918—1919|українсько-польській війні 1918—1919 років]], з грудня 1918 — командир групи «Схід», а з січня 1919 р. командував (з початку створення) [[1 бригада УСС|1-ю бригадою]] [[УСС]] у складі [[УГА]]{{sfn|Шанковський|1972|loc=с. 813}}.

21 листопада 1918 року дістав наказ НКГА знятись 1-му полку УСС УГА з позицій у межах Львова. Замість відступу на вказані позиції в районі села [[Борщовичі]], Осип Букшований всупереч наказу начального команданта УГА [[Стефанів Гнат|Стефаніва]] 22 листопада вивів своїх стрільців на лінію [[Підбірці]] — [[Лисиничі (село)|Лисиничі]] — [[Винники]] — [[Чишки (Львівський район)|Чишки]]. Ця конфігурація українських сил дала змогу взяти в облогу захоплений поляками Львів {{sfn|Історія ЗУНР|1995|loc=с. 66}}.

22–23 грудня 1918 року командування [[Українська галицька армія|Української галицької армії]] ухвалило рішення про поновлення наступу на [[Львів]] з метою деокупації української столиці від польських військ. Бригада під командуванням Осипа Букшованого досягла певних тактичних успіхів у районі [[Городок (Львівська область)|Городка]]. Незабаром подальший наступ українських частин був зупинений через прибуття до супротивника свіжих резервів. 12 січня 1919 року в околицях [[Великий Любінь|Великого Любіня]] стрільці УСС під проводом комбрига Букшованого здобули одну з останніх перемог УГА на львівському напрямку{{sfn|Історія галицького стрілецтва|1991|loc=с. 93}}.
[[Файл:Букшований і Петлюра, серпень 1919.jpg|міні|261x261пкс|Симон Петлюра і комбриг Осип Букшований, серпень 1919.]]
У лютому 1919 року Букшованому присвоєно звання отамана (майора) Української галицької армії. Згодом Осип Букшований був одним із розробників плану [[Чортківська офензива|Чортківської офензиви]] [[1919]] року. 19 червня 1919 року Букшований знову отримав поранення в бою неподалік села [[Гиновичі]] поблизу [[Бережани|Бережан]] на Тернопіллі{{sfn|Андруняк|2018|loc=с. 15-16}}. Поранення не зупинили його участі в подальших військових операціях, і він продовжував службу у складі УГА до завершення бойових дій у регіоні{{sfn|Рубльов|2018|loc=с. 209}}. Під час перебування УГА на [[Поділля|Поділлі]] його бригада спершу була гарнізоном у [[Кам'янець-Подільський|Кам'янці-Подільському]], а незабаром воювала проти [[Добровольча армія|денікінців]] та [[Червона армія|червоних]]{{sfn|Рубльов|2018|loc=с. 209}}.

=== Перший арешт червоними ===

У квітні 1920 року, перебуваючи на роботі в селі [[Привороття (Кам'янець-Подільський район)|Привороття]], Осип Букшований отримав повідомлення від зв'язкового Кам'янець-Подільського ревкому про необхідність виїзду до Києва для участі в першій конференції галицьких комуністів. Разом із ним на зібрання мав вирушити підпільник Степан Фреїв. У середині місяця обидва, маючи належні посвідчення, розпочали подорож, проте до Києва не дісталися. У [[Жмеринка|Жмеринці]] їх затримали під час спроби сісти на потяг і, з'ясувавши, що вони родом з Галичини, відправили до фільтраційного табору в Одесі. На той час відбувалося масове інтернування галицьких вояків через перехід частини підрозділів [[Червона українська галицька армія|Червоної української галицької армії]] на бік Польщі{{sfn|Реабілітовані історією|2007|loc=с. 471}}.

За два тижні кілька сотень затриманих галичан, серед яких був і Букшований, перевезли з [[Одеса|Одеси]] до [[Харків|Харкова]]. Тут він звернувся до [[Галицьке бюро при ЦК КП(б)У|Галицького бюро]], зустрівся з його керівником [[Кон Фелікс Якович|Феліксом Коном]] та заступником [[Баран Михайло Лукич|Михайлом Бараном]], якого знав із часів служби в одному курені Легіону УСС під командуванням [[Коссак Григорій Йосипович|Григорія Коссака]] під час Першої світової війни. У Харкові він також спілкувався з [[Паліїв Омелян Іванович|Омеляном Паліївим]], котрий, за твердженням Букшованого, пізніше подав у ЧК неправдиву інформацію про його нібито участь разом із [[Петлюра Симон Васильович|Симоном Петлюрою]] в параді військ УНР після зайняття Києва у травні 1920 року. Після подання заяви на ім'я Фелікса Кона, у якій він висловив обурення звинуваченнями, Букшованого звільнили з-під арешту та відправили до місця збору галичан, а згодом — етапом до Москви{{sfn|Литвин|2011|loc=с. 348}}. [[Файл:Осип Букшований під час арешту, 1933.jpg|міні|Під час арешту. Харків, травень 1933-го|256x256пкс]]На одному з проміжних пунктів йому видали документи та наказали самостійно прибути до табору в [[Кожухово (Московська область)|Кожухові]] під [[Москва|Москвою]]. Там він довідався, що більшість його земляків уже перевезли до [[Казань|Казані]], а сам він залишився у Кожухові ще приблизно на чотири тижні{{sfn|Литвин|2011|loc=с. 345}}. Звідти разом з [[Франко Тарас Іванович|Тарасом Франком]] був звільнений працівниками [[Галицький революційний комітет|Галбюро]]{{sfn|Литвин|2011|loc=с. 348}}.

=== Міжвоєнний період ===
[[Файл:Hotel Krasnaya in Kharkov.jpg|міні|Готель «Червоний» в Харкові, де жив Букшований протягом 1932—1933 років]]
З 1920 по 1932 рр. — радянський розвідник-нелегал, член ЦК [[Комуністична партія Західної України|КПЗУ]]{{sfn|Реабілітовані історією|2007|loc=с. 474}}. У травні 1922 року Осип очолив [[Прага|празьке]] Закордонне бюро допомоги Комуністичній партії Східної Галичини, яке насправді було законспірованою резидентурою розвідки СРСР. З вересня 1922-го до липня 1924-го як член [[РКП(б)]] працював у [[Прага|Празі]], [[Відень|Відні]] та [[Берлін]]і під прикриттям кореспондента комуністичних видань.<ref name=":2">{{Cite web |url=https://ua.openlist.wiki/%D0%91%D1%83%D0%BA%D1%88%D0%BE%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%9E%D1%81%D0%B8%D0%BF_%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87_(1890) |title=Букшований Осип Іванович (1890) |website=Відкритий список |language=uk |access-date=2025-08-18}}</ref>

Там він контактував із представниками радянських дипломатичних місій, працював під їхнім безпосереднім керівництвом, був зв'язаний із [[Центральний Комітет Комуністичної партії Радянського Союзу|ЦК КПСГ]] і ЗБД КПСГ, співпрацював із американськими і канадськими комуністичними виданнями, що виходили українською, був працівником органу [[Комуністична партія Західної України|КПЗУ]] «Наша правда» і редактором закордонного комуністичного видавництва українською мовою «Космос»{{sfn|Реабілітовані історією|2007|loc=с. 474-475}}.

В середині 1920-х років Букшований входив до керівництва прокомуністичної політсили [[Українське селянсько-робітниче соціалістичне об'єднання|«Сельроб»]]{{sfn|Рубльов|2018|loc=с. 207}}. З липня 1924 року по червень 1926-го був завідувачем Бюро друку при [[Центральний комітет Комуністичної партії України|ЦККП(б)У]] та викладачем на перших партійних курсах КПЗУ в Харкові. Протягом 1926—1932 рр. неодноразово засуджений [[Польська Республіка (1918—1939)|Польською Республікою]] за шпигунську діяльність на користь СРСР Львівськім карним судом{{sfn|Тинченко|2011|loc=с. 60}}.

== Останні роки ==

=== Арешт та суд ===
В 1932 році повернувся до [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]], жив у харківському готелі «Червоний». Був членом редколегії журналу «Наша Правда», публікував статті в журналі «<nowiki/>[[Західня Україна (літературна організація)|Західня Україна]]<nowiki/>». 10 травня 1933 р. Букшованого було заарештовано в [[П'ятигорськ]]у, де він проходив лікування в санаторії. Після арешту його тримали в Харківській тюрмі ДПУ УРСР, де катували й довго допитували{{sfn|Реабілітовані історією|2007|loc=с. 478}}.

23 вересня 1933 року Судова трійка при колегії ДПУ УРСР визнала Букшованого винним в приналежності до УВО, шпигунській діяльності на користь Польщі та провокаторстві в КПЗУ<ref name=":1" />. Його засудили до 10 років [[Виправно-трудовий табір|виправних таборів]] на [[Соловецькі острови|Соловецьких островах]]{{sfn|Реабілітовані історією|2007|loc=с. 480}}.

=== Розстріл ===
У жовтні 1937 року в [[Соловецький табір особливого призначення|Соловецькому таборі]] особливого призначення Букшованого разом з іншими 1115 в'язнями було додано до розстрільних списків. 25 листопада 1937 року Особлива трійка УНКВС Ленінградської області засудила Букшованого до розстрілу, 8 грудня того ж року вирок було виконано в урочищі [[Сандармох|Сандормох]]<ref name=":1" />.

З розстрільного списку другого соловецького етапу:
{{text|Букшованный Осип Иванович, 1890 г. р., уроженец Галиции, украинец, б. член КП Западной Украины, служащий. Судебной тройкой при Коллегии ГПУ УССР 23.09.1933 г. осужден по ст. 54-10-11 УК УССР на 10 лет ИТЛ. Отбывал наказание в Соловецкой тюрьме. Особой тройкой УНКВД ЛО 25.11.1937 г. приговорен по ст. 58-10-11 УК УССР УК РСФСР к высшей мере наказания. Расстрелян в г. Ленинград 8.12.1937 г.}}

Згідно з іншими даними, Букшованого було вбито під час масового розстрілу в'язнів Соловецького табору протягом 8—10 грудня 1937 року в районі [[Лодєйне Поле|Лодєйного Поля]] в Ленінградській області. Більшість українців із того тюремного етапу, ймовірно, стратили 9 грудня<ref name=":0">[https://zn.ua/ukr/HISTORY/volodimir-udovenko-dvi-dati-rozstrilu-_.html Володимир Удовенко: дві дати розстрілу]</ref>.

=== Реабілітація ===
[[18 лютого]] [[1959]] року Військовий трибунал [[Київський військовий округ|Київського військового округу]] розглянув протест військового прокурора на постанову Судової трійки при колегії ДПУ УРСР від 23.09.1933 щодо ув'язнення Осипа Івановича, і на постанову Особливої трійки УНКВС Ленінградської області від 25.11.1937, на підставі якої його розстріляли. Трибунал скасував ці документи, а справу закрив без вироку за відсутністю складу злочину в діях підсудного<ref name=":1" />. Реабілітований посмертно{{sfn|Тинченко|2011|loc=с. 62}}<ref>{{Cite journal |last=Мукомела |first=О. Г. |date=2004-12-12 |title=Букшований Йосип Іванович |url=https://esu.com.ua/article-36685 |journal=Енциклопедія Сучасної України |language=uk}}</ref>.

== Погляди ==
Протягом [[Українська революція (1917—1921)|національно-визвольних змагань]] протягом 1917-1921 років Букшований воював за незалежність України в складі [[Українська галицька армія|Української галицької армії]] (УГА), але на початку 1920-го року він у складі УГА перейшов на бік більшовиків. Деякі історики припускають, що радянські спецслужби могли завербувати Осипа в Кожухівському концтаборі під Москвою, куди його помістили після арешту під час після заколоту в частинах [[Червона українська галицька армія|Червоної УГА]]<ref name=":2" />.

Після звільнення з-під арешту завдяки [[Галицьке бюро при ЦК КП(б)У|Галицькому бюро]] при [[Центральний Комітет Комуністичної партії Радянського Союзу|ЦК РКП(б)]], Букшований лишився в радянськй Росії й почав працювати на радянські спецслужби. Він навчався на дипломатичних курсах у Москві й перейшов на нелегальну роботу в Європі.

Різка зміна поглядів Букшованого могла  бути продиктованою зміною ідеологічних переконань і розчарування перспективами української державності або під тиском після перебування в полоні<ref name=":2" />.

Згідно з іншою версією, він не змінював поглядів, а його співпраця з СРСР насправді була таємною частиною операції [[Українська військова організація|Української]] [[Українська військова організація|військової організації]] на чолі з [[Коновалець Євген Михайлович|Євгеном Коновальцем]], з яким Букшований був добре знайомим і неодноразово зустрічався на фронтах визвольних змагань. Метою "співпраці" було проникнення в радянські структури та їхнє руйнування зсередини. Цю версію частково підтверджує й судовий процес 1933 року, де звинувачення й зокрема [[Косіор Станіслав Вікентійович|Станіслав Косіор]] стверджували, що Букшованого перекинули до України начебто за завданням закордонного центру УВО для шпигунства в Червоній армії. Косіор тоді назвав Букшованого «одним із найповажніших організаторів УВО, безпосередньо зв'язаним з Коновальцем»<ref name=":2" /><ref>[https://shron3.chtyvo.org.ua/Mirchuk/Narys_istorii_Orhanizatsii_Ukrainskykh_Natsionalistiv_T_1_1920-1939_vyd1968.pdf Петро Мірчук, Нарис історії ОУН], том перший, с. 217, 219, 222, 227. [[Українське видавництво]], [[1968]].</ref>. ЦІєї ж думки притримувався український історик ОУН [[Мірчук Петро Юрійович|Петро Мірчук]]<ref>{{Cite web |url=https://kompas.co.ua/publitsistika/525-naris-istoriyi-oun-petro-mirchuk.html |title=Нарис Історії ОУН Петро Мірчук (книги для 12 років) 📖 » Сторінка 78 |website=Книги українською Мовою 💛💙 Безкоштовно - kompas.co.ua |language=uk |access-date=2025-08-18}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://volya.if.ua/2018/10/komandyr-udarnoji-hrupy-shid-ukrajinskoji-halytskoji-armiji/ |title=Народна Воля » Командир ударної групи «Схід» Української Галицької Армії |access-date=2025-08-18}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://gucul.at.ua/news/do_100_richchja_ukrajinskoji_revoljuciji_komandir_legionu_ukrajinskikh_sichovikh_strilciv_rodom_z_guculshhini/2018-06-04-296 |title=До 100-річчя української революції. Командир легіону українських січових стрільців-родом з Гуцульщини - 4 Червня 2018 - ГО Всеукраїнське товариство "Гуцульщина" |website=gucul.at.ua |access-date=2025-08-18}}</ref>.

Жодна з цих версій не є остаточною, історики не мають спільного бачення мотивів Букшованого і не можуть сказати напевно, чи дійсно він був агентом УВО, чи його зв'язки з українським підпіллям були сфабриковані спецслужбами СРСР. Доступні архівні документи УВО та ОУН не містять прямих підтверджень його таємної місії<ref name=":2" />.

== Вшанування пам'яті ==

* 2015 — в [[Чернівці|Чернівцях]] на честь Букшованого було перейменовано вулицю і три провулки, які з доби [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]] носили ім'я [[Пархоменко Олександр Якович|Олександра Пархоменка]]<ref>{{Cite news|url=https://promin.cv.ua/2015/10/29/miska-rad-pereimenuvala-ponad-50-vulyts-u-chernivtsiakh.html|title=Міська рада перейменувала понад 50 вулиць у Чернівцях|date=29 жовтня 2025|work=Чернівецький Промінь|access-date=15 серпня 2025}}</ref>.

== Примітки ==
<references responsive="" />

== Джерела ==

=== Література ===
* {{стаття|автор = [[Андруняк Ігор|Андруняк І.]]|назва = Лицар УСС отаман Осип Букшований|видання = ''Краєзнавець Прикарпаття''|рік = 2018|номер = № 32|сторінки = 13–17|ref = Андруняк}}
* {{стаття|автор = [[Бойда Андрій|Бойда А.]]|назва = [https://journals.pnu.edu.ua/index.php/istgal/article/view/8644 Участь Василя Порайка та братів Гоївих в роботі секції Українського Студентського Союзу в м. Снятин (1911—1921)]|видання = ''Галичина''|рік = 2024|номер = 37|сторінки = 140–149|ref = Бойда}}
* {{книга|заголовок = Звіт дирекції ц.к. II-ї гімназії в Коломиї. Рік шкільний 1902/1903|місце = Коломия|рік = 1903|сторінок = 80|ref = Звіт}}
* {{стаття|автор = Козак О.; Турчин С.|назва = Цікава сторінка біографії Осипа Букшованого|видання = ''Цитаделя''|рік = 2018|номер = 15|сторінки = 55–59|ref = Цікава сторінка}}
* {{стаття
| автор = Лазарович М., Лазарович Н.
| назва = Українські січові стрільці у фронтових умовах другої половини 1914 – початку 1915 року
| видання = Українська наука: минуле, сучасне, майбутнє
| місце = Тернопіль
| видавництво = ТНЕУ
| рік = 2014
| випуск = 19; Ч. 1
| сторінки = 225–236
| ref = Лазарович
}}
* {{книга
|автор = [[Лизень Євген Володимирович|Лизень Є. В.]]
|заголовок = Миротворчі місії під час польсько-української війни 1918–1919 рр.
|тип = Дисертація на здобуття ступеня доктора філософії з галузі знань 03 «Гуманітарні науки» за спеціальністю 032 «Історія та археологія»
|місце = Івано-Франківськ
|видавництво = ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» МОН України
|рік = 2021
|сторінок = 295
|ref = Лизень
}}
* {{стаття|автор = Литвин М.|назва = Галицькі осередки у Радянській Росії (1920 рік)|видання = ''Студії з історії Української революції 1917–1921 років : зб. наук. праць на пошану Руслана Яковича Пирога''|редактор = голова редкол. В. Ф. Верстюк|місце = Київ|видавництво = Ін-т історії України НАН України|рік = 2011|сторінки = 344–356|ref = Литвин}}
* {{книга
|автор = [[Литвин Микола Романович|Литвин М.]], [[Науменко Кім Єлисейович|Науменко К.]]
|заголовок = Історія галицького стрілецтва
|місце = Львів
|видавництво = Каменяр
|рік = 1991
|сторінок = 200
|ref = Історія галицького стрілецтва
}}
* {{книга
|автор = [[Литвин Микола Романович|Литвин М.]], [[Науменко Кім Єлисейович|Науменко К.]]
|заголовок = Історія ЗУНР
|місце = Львів
|видавництво = Інститут українознавства НАН України; видавнича фірма «Олір»
|рік = 1995
|сторінок = 368
|isbn = 5-7707-7867-9
|ref = Історія ЗУНР
}}
* {{ТЕС|1|197|Мельничук Б.|Букшований Осип Іванович|ref = Мельничук}}
* {{книга
| автор = Назарук О.
| заголовок = Слідами Українських січових стрільців
| місце = Львів
| видавництво = виданнє СВУ
| рік = 1916
| сторінок = 156
| ref = Назарук
}}
* {{ЕІУ|1|399|Букшований Осип Іванович|Науменко К. Є.|url=http://www.history.org.ua/index.php?encyclop&termin=Bukshovanyj_O|archurl=https://web.archive.org/web/20160601051048/http://www.history.org.ua/index.php?encyclop&termin=Bukshovanyj_O|archdate=1 червня 2016|ref = Науменко}}
* {{Публікація|стаття
|назва=Процес 101 (од власного кореспондента). Присуд
|автор=
|автор вікіпедія=
|тип=
|видання=Рада
|рік=1911
|номер=143
|сторінки=2
|ref=Процес 101
}}
* {{книга|заголовок=Реабілітовані історією. Чернівецька область. Книга 1|місце=Чернівці|видавництво=Чернівецьке обласне відділення пошуково-видавничого агентства “Книга Пам’яті України”|рік=2007|сторінок=960|ref=Реабілітовані_історією}}
* {{стаття|автор = Рубльов О.|назва = Букшований Осип|видання = Західно-Українська Народна Республіка 1918—1923. Енциклопедія: до 100-річчя утворення ЗУНР. Т. 1: А-Ж|місце = Івано-Франківськ|видавництво = Манускрипт-Львів|рік = 2018|сторінки = 208–209|сторінок = 688|ref = Рубльов}}
* {{стаття|автор = [[Тинченко Ярослав Юрійович|Тинченко Я.]]|назва = Слідчі справи Осипа Букшованого|видання = ''Цитаделя: Львівський мілітарний альманах''|рік = 2011|номер = 1 (5)|сторінки = 58–62|ref = Тинченко}}

== Посилання ==
* [http://www.irekw.internetdsl.pl/wojskowi_postacie/ Військові командири] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140112105650/http://www.irekw.internetdsl.pl/wojskowi_postacie/ |date=12 січня 2014 }}.
* [http://www.galychyna.if.ua/publication/we-ukrainian/mizh-vogniv/ Між вогнів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151121221642/http://www.galychyna.if.ua/publication/we-ukrainian/mizh-vogniv/ |date=21 листопада 2015 }}

{{Структура Українських Січових Стрільців (1914 - 1918)}}
{{Командири УГА}}{{Портали|Біографії|Галичина|Перша світова війна|Комунізм|Івано-Франківщина|Львів}}{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Верховини]]
[[Категорія:Австро-Угорські військовики Першої світової війни]]
[[Категорія:Учасники польсько-української війни]]
[[Категорія:Отамани УГА]]
[[Категорія:Вояки ЧУГА]]
[[Категорія:В'язні ГУЛАГу]]
[[Категорія:Розстріляні НКВС]]
[[Категорія:Реабілітовані в СРСР]]
[[Категорія:Випускники Коломийської цісарсько-королівської гімназії]]
[[Категорія:Військовополонені Першої світової війни]]

title: Загальна інформація

Народження: 1 червня 1890 · Жаб'є, нині с-ще Верховина, Україна

Смерть: 8 грудня 1937 (47 років) · Ленінград, Російська РФСР, СРСР

Поховання: Санкт-Петербург

Громадянство: Австро-Угорщина · УРСР

Псевдо: Іванович

Партія: Українська радикальна партія→КПЗУ→ВКП(б)

title: Військова служба

Приналежність: ЗУНР

Вид ЗС: Збройні сили Австро-Угорщини · УСС · УГА · РСЧА

Війни / битви: Перша світова війна - - Зимова битва в Карпатах - Бої за гору Маківка - Месопотамська кампанія Польсько-українська війна (1918—1919) - - Битва за Львів - Битва за Хирів - Вовчухівська операція - Дрогобицький бунт - Чортківська офензива

title: Командування

Командир сотні УСС

title: Нагороди та відзнаки

Пам'ятний хрест 1912/13: Медаль за хоробрість (Австро-Угорщина) · Залізний хрест 2-го класу · Галліполійська зірка

title: Командування

Командир бригади 1-ї бригади УСС УГА


text:
# Фатса
Фатса (тур. Fatsa) — місто і район у Туреччині, на узбережжі Чорного моря, у провінції Орду. Населення 116 154 осіб (2018).

## Історія
Місто Полемоній (дав.-гр. Πολεμώνιον, лат. Polemonium) було засноване царем Понту Полемоном I (38-8 до н. е.) на місці колишнього міста Сіди (Сіда, Σίδη, Side). По імені Сіди родюча рівнина в долині річки Боламан називалася Сідена. Полемон отримав царство за заслуги перед правителем Римської республіки Марком Антонієм. Від Полемона вся середня частина Понту називалася Понт Полемонійський (Понт Полемоніацький, Πόντος Πολεμωνιακός). Царство простягалося від Ірису (Єшиль-Ирмака) до Фарнакії (Гіресуна), Трапезунта (Трабзона) і Колхиди, включало землі тібаренів і халдів. Місто також називалося Фабда (Φάβδα, Φαδισάνη, Φάδισα) і Фаца (Φάτσα).
В 1912 році у місті та районі проживали: мусульмани — 29 119 осіб, греки — 2670 осіб.

wikiname: ukwiki

title: Фатса

in_language: uk

wikitext:
{{НП}}
'''Фатса''' ({{Lang-tr|Fatsa}}) — місто і район у [[Туреччина|Туреччині]], на узбережжі [[Чорне море|Чорного моря]], у провінції [[Орду (провінція)|Орду]]. Населення {{Num|116154}} осіб (2018).

== Історія ==
Місто Полемоній ({{Lang-grc|Πολεμώνιον}}, {{Lang-la|Polemonium}}) було засноване царем Понту [[Полемон I|Полемоном I]] (38-8 до н. е.) на місці колишнього міста Сіди (Сіда, {{Lang-grc2|Σίδη}}, {{Lang-la2|Side}}). По імені Сіди родюча рівнина в долині річки {{нп|Боламан||de|Bolaman Irmağı}} називалася Сідена. Полемон отримав царство за заслуги перед правителем Римської республіки [[Марк Антоній|Марком Антонієм]]. Від Полемона вся середня частина [[Понт]]у називалася Понт Полемонійський (Понт Полемоніацький, {{Lang-grc2|Πόντος Πολεμωνιακός}})<ref>{{ВТ-РСКС|Polemonium}}</ref><ref name="pon">{{ВТ-РСКС|Pontus}}</ref><ref>{{ВТ-РСКС|Polemon}}</ref>. Царство простягалося від Ірису ([[Єшиль-Ирмак]]а) до Фарнакії ([[Гіресун]]а), Трапезунта ([[Трабзон]]а) і [[Колхида|Колхиди]], включало землі {{нп|тібарени|тібаренів||Tibareni}} і [[халди (народ)|халдів]]<ref>''[[Страбон]]''. География. XII, 3, 29</ref>. Місто також називалося Фабда<ref name="str">''[[Страбон]]''. Географія. XII, 3, 16</ref> ({{Lang-grc2|Φάβδα, Φαδισάνη, Φάδισα}}) і Фаца ({{Lang-grc2|Φάτσα}})<ref>{{Книга|автор=Friedrich Heinrich Theodor Bischoff|Заголовок=Vergleichendes Wörterbuch der alten, mittleren und neuen Geographie|рік=1829}}</ref>.

В 1912 році у місті та районі проживали: мусульмани — 29 119 осіб, греки — 2670 осіб<ref>{{Книга|автор=Sotiriadis, George|Заголовок=An Ethnological Map Illustrating Hellenism in the Balkan Peninsula and Asia Minor|місце=London|рік=1918}}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist}}

{{Бібліоінформація}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Міста Туреччини]]
[[Категорія:Вікіпедія:Статті з іншим значенням на Вікіданих]]
[[Категорія:Орду (провінція)]]

title: Країна

Країна: Туреччина

Адмінодиниця: Орду

Водойма: Чорне море

Автомобільний код: 52 (Орду)


text:
# Люди Ікс: Темний Фенікс
«Люди Ікс: Темний Фенікс» (англ. X-Men: Dark Phoenix) — американський фантастичний фільм режисера Саймона Кінберга, дванадцятий у серії про Людей Ікс. Прем'єра фільму в Україні відбулася 6 червня 2019 року.

## Сюжет
Сюжет фільму розгортається у 1992 році, майже через 10 років після подій стрічки «Людей Ікс: Апокаліпсис». Містік, Звір, Шторм, Нічний Змій і Ртуть стають національними героями. Тим часом амбіції їхнього лідера Чарльза Ксав'є ростуть з небувалою швидкістю (професор навіть потрапив на обкладинку журналу Time), тому він відправляє своїх учнів-мутантів на все більш небезпечні і екстремальні місії. Під час однієї з них Люди Ікс виявляються в космосі, де в результаті сплеску сонячної енергії в Джин Ґрей пробуджується зловісна сила — Фенікс.

## У ролях
| Актор                      | Роль                         |
| -------------------------- | ---------------------------- |
| Софі Тернер Саммер Фонтана | Джин Ґрей / Фенікс юна Джин  |
| Джеймс Мак-Евой            | Чарльз Ксав'є / Професор Ікс |
| Майкл Фассбендер           | Ерік Леншерр / Магнето       |
| Дженніфер Лоренс           | Рейвен Даркголм / Містік     |
| Ніколас Голт               | Генк Маккой / Звір           |
| Тай Шерідан                | Скотт Саммерс / Циклоп       |
| Александра Шипп            | Ороро Монро / Шторм          |
| Коді Сміт-Макфі            | Курт Вагнер / Нічний Змій    |
| Еван Пітерс                | Пітер Максімофф / Ртуть      |
| Джессіка Честейн           | Маргарет / Вук               |

title: Люди Ікс: Темний Фенікс

wikitext:
{{Фільм
| тип               =
| українська назва  = Люди Ікс: Темний Фенікс
| оригінальна назва = {{lang-en|Dark Phoenix}}
| плакат            = Люди Ікс - Темний Фенікс.jpg
| зображення розмір = 200px
| підпис            =
| зображення розмір =
| підпис            =
| жанр              = [[екшн]], [[Супергеройський фільм|супергеройський]], [[фантастика]]
| режисер           =
| продюсер          =
| сценарист         =
| на основі         =
| актори            = [[Джеймс Макевой]]
[[Майкл Фассбендер]]
[[Дженніфер Лоуренс]]
[[Ніколас Голт]]
[[Тай Шерідан]]
[[Софі Тернер]]
[[Александра Шипп]]
[[Коді Сміт-Макфі]]
[[Еван Пітерс]]
[[Джессіка Честейн]]
| композитор        =
| музика            =
| оператор          =
| художник          =
| костюмер          =
| монтаж            = [[Лі Сміт (кінематографіст)|Лі Сміт]]
[[Том Кросс]]
| оповідач          =
| кінокомпанія      = [[20th Century Fox]]
[[Marvel Entertainment]]
| дистриб'ютор      = [[Ukrainian Film Distribution|UFD]] {{small|(Україна)}}<ref name="UFD"/>
[[20th Century Fox]] {{small|(США)}}
| тривалість        =
| мова              =
| озвучення українською =
| країна            = {{USA}}
| рік               = 2019
| дата виходу       = [[6 червня]] [[2019]]
| кошторис          =
| касові збори      =
| imdb_id           =
| сайт              =
| попередній        = «[[Люди Ікс: Апокаліпсис]]»
| наступний         = «[[Дедпул (фільм)|Дедпул]]»
}}

'''«Люди Ікс: Темний Фенікс»''' ({{lang-en|X-Men: Dark Phoenix}}) — американський фантастичний фільм режисера [[Саймон Кінберг|Саймона Кінберга]], дванадцятий у серії про [[Люди Ікс (серія фільмів)|Людей Ікс]]. Прем'єра фільму в Україні відбулася 6 червня 2019 року.<ref name="UFD">{{cite web|url=https://ufd.ua/films/dark_phoenix|назва=Люди Ікс: Темний Фенікс|автор=|вебсайт=ufd.ua|мовою=|розміщення=|url-архіву=https://perma-archives.org/warc/20181219221213/https://ufd.ua/films/dark_phoenix|дата-архіву=2018-12-19|дата-доступу=2018-12-19|deadurl=no}}</ref>

== Сюжет ==
Сюжет фільму розгортається у 1992 році, майже через 10 років після подій стрічки «[[Люди Ікс: Апокаліпсис|Людей Ікс: Апокаліпсис]]». [[Містік (Marvel Comics)|Містік]], [[Звір (персонаж)|Звір]], [[Шторм (персонаж)|Шторм]], [[Нічний Змій]] і [[Ртуть (Marvel Comics)|Ртуть]] стають національними героями. Тим часом амбіції їхнього лідера [[Професор Ікс|Чарльза Ксав'є]] ростуть з небувалою швидкістю (професор навіть потрапив на обкладинку журналу [[Time]]), тому він відправляє своїх учнів-мутантів на все більш небезпечні і екстремальні місії. Під час однієї з них Люди Ікс виявляються в космосі, де в результаті сплеску сонячної енергії в [[Джин Ґрей]] пробуджується зловісна сила — Фенікс.

== У ролях ==
{{УРоляхВерх}}
{{УРолях|[[Софі Тернер]]
[[Саммер Фонтана]]||[[Джин Ґрей|Джин Ґрей / Фенікс]]
юна Джин|}}
{{УРолях|[[Джеймс Мак-Евой]]||[[Професор Ікс|Чарльз Ксав'є / Професор Ікс]]|}}
{{УРолях|[[Майкл Фассбендер]]||[[Магнето (Marvel Comics)|Ерік Леншерр / Магнето]]|}}
{{УРолях|[[Дженніфер Лоренс]]||[[Містік (Marvel Comics)|Рейвен Даркголм / Містік]]|}}
{{УРолях|[[Ніколас Голт]]||[[Звір (персонаж)|Генк Маккой / Звір]]|}}
{{УРолях|[[Тай Шерідан]]||[[Циклоп (персонаж)|Скотт Саммерс / Циклоп]]|}}
{{УРолях|[[Александра Шипп]]||[[Шторм (персонаж)|Ороро Монро / Шторм]]|}}
{{УРолях|[[Коді Сміт-Макфі]]||[[Нічний Змій|Курт Вагнер / Нічний Змій]]|}}
{{УРолях|[[Еван Пітерс]]||[[Ртуть (Marvel Comics)|Пітер Максімофф / Ртуть]]|}}
{{УРолях|[[Джессіка Честейн]]||Маргарет / Вук}}
{{УРоляхНиз}}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* {{IMDb title|6565702}}
* [https://www.youtube.com/watch?v=Jex2P3sfp%20c Офіційний трейлер українською мовою]
* [https://www.youtube.com/watch?v=j1ZsxJeLyik&t=1s ВІДЕО Огляд фільму] від [[Geek Journal]]
{{Люди Ікс}}
{{ac}}

[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми 20th Century Fox]]
[[Категорія:Фільми про Людей Ікс|Темний Фенікс]]
[[Категорія:Фільми США 2019]]
[[Категорія:Фантастичні бойовики США]]
[[Категорія:Науково-фантастичні фільми США]]
[[Категорія:Дебютні фільми режисерів]]
[[Категорія:Екранізації коміксів]]
[[Категорія:Фільми про потяги]]
[[Категорія:Фільми, зняті в Монреалі]]
[[Категорія:Фільми у жанрі космічної опери]]
[[Категорія:Фільми-бойовики 2019]]
[[Категорія:Науково-фантастичні фільми 2019]]

title: англ. Dark Phoenix

Жанр: екшн, супергеройський, фантастика

Режисер: Саймон Кінберг

Продюсер: Саймон Кінберг і Лорен Шулер Доннер

Сценарист: Саймон Кінберг

На основі: Сага про Темного Феніксаd

У головних · ролях: Джеймс Макевой · Майкл Фассбендер · Дженніфер Лоуренс · Ніколас Голт · Тай Шерідан · Софі Тернер · Александра Шипп · Коді Сміт-Макфі · Еван Пітерс · Джессіка Честейн

Оператор: Мауро Фіореd

Композитор: Ганс Ціммер

Монтаж: Лі Сміт · Том Кросс

Кінокомпанія: 20th Century Fox · Marvel Entertainment

Дистриб'ютор: UFD (Україна) · 20th Century Fox (США)

Мова: англійська

Країна: США

Дата виходу: 6 червня 2019

Попередній: «Люди Ікс: Апокаліпсис»

Наступний: «Дедпул»


text:
# Антонюк Олексій Степанович
Олексій Степанович Антонюк (нар. 24 вересня 1965, Коростишів) — український підприємець і громадський діяч у сфері краси. Засновник бренду S&A Group (1989) та компанії S&A Group (1992). Видавець журналів «Дзеркало моди» (рос. «Зеркало моды») з 1997 р., «Косметолог», «Нігтьова естетика» (рос. «Ногтевая Эстетика»)  , «Макіяж» (рос. «Макияж»)  з 2002 р.
У 1997—2017 рр. — президент Всеукраїнської громадської організації «Спілка перукарів України». Організатор національних чемпіонатів та виставок «Б'юті Салон» і «Б'юті Маркет», засновник та організатор Чемпіонату України з перукарського мистецтва, нігтьової естетики, макіяжу та моделювання брів.(1998) та  Кубка Києва з перукарського мистецтва (2002). Співзасновник Громадської організації «Комітет стандартів салонів краси» (КСКК).

## Життєпис
Олексій Антонюк народився 24 вересня 1965 року в м. Коростишів, Житомирська область, Україна Після закінчення середньої школи № 33 міста Житомира Олексій вступив до Житомирського будівельного технікуму, який закінчив у 1984 з відзнакою. Під час навчання в технікумі проходив виробничу практику в районі крайньої півночі м. Ноябрьський, Тюменської області.
В 1984 році вступив до Київського інженерно-будівельного інституту (сьогодні — КНУБА), але навчання довелося перервати на два роки через строкову службу в армії.  Олексій служив у військах ППО та звільнився у званні старшого сержанта запасу. Після строкової служби продовжив навчання. В 1988 році знов вибрав  для проходження практики район Камчатки на Крайній Півночі.
З 1989 року Олексій залучений до індустрії краси. Він розпочав роботу у Лабораторії моди та зачіски (структурний підрозділ Міністерства побутового обслуговування населення Української СРСР). Водночас він продовжував навчання в КІБІ.
Того ж року Антонюк розпочав власну справу — відкрив під брендом S&A Group перший приватний салон краси в Україні, який згодом трансформувався у провідну приватну компанію у сфері б'юті індустрії в Україні, S&A Group.

## Освіта
- 1971—1980 — Середня школа № 33 м. Житомир
- 1980—1984 — Житомирський будівельний технікум
- 1984—1989 — Київський інженерно-будівельний інститут (перервав навчання з початком підприємницької діяльності)
- 2007 — закінчив коледж Київського національного університету технологій та дизайну за спеціальністю «Перукарська справа та декоративна косметика».
- 2009 — завершив навчання в Інституті післядипломної освіти Київського національного університету будівництва та архітектури за напрямком «Менеджмент» та отримав кваліфікацію бакалавра.
- 2009 — завершив навчання у Київському університеті технологій та дизайну за кваліфікацією бакалавр за  напрямком  «Мистецтво».

## Початок кар'єри
Від самого початку кар'єри у сфері краси Олексій Антонюк став новатором у підприємництві у цій індустрії. Він першим відкрив приватний салон краси під брендом S&A Group у 1989 році. Згодом один салон переріс у мережу, а до напрямків діяльності S&A Group додалися навчальний центр для фахівців beauty-індустрії (відкритий у 1992 році) та видавництво професійних друкованих видань для майстрів індустрії краси (з 1997 року) — журналів «Дзеркало моди», «Косметолог», «Нігтьова Естетика» та «Макіяж». Паралельно з видавництвом журналів S&A Group виступала, як організатор комерційних майстер-класів Чемпіонату України з перукарського мистецтва, Кубка Києва з перукарського мистецтва та розвивала власну агенцію маркетингових досліджень. Сам Олексій крім ведення бізнесу також розвивав індустрію краси в Україні та виводив її на світовий рівень завдяки своїй активній громадській діяльності.
У 2013 році Олексій Антонюк продав частку бізнесу в  компанії S&A Group стратегічному покупцеві та зосередився на розвитку персонального бренду, як учасник конференцій з менеджменту, спікер-експерт та коуч з особистого зростання, консультант та організатор профільних подій в індустрії краси, як в Україні так і на міжнародному рівні. З 2013 року Олексій Антонюк зосередився на розвитку громадських  організацій «Спілка перукарів України», «Комітет стандартів салонів краси», організації роботодавців «Усім Миром».

## Створення СПУ та КССК
В 1996 році Олексій Антонюк став ініціатором створення Спілки перукарів України (СПУ) та зареєстрував всеукраїнську громадську організацію «Спілка перукарів України» 1997 року. Організація об'єднала понад 3 000 найактивніших фахівців — перукарів, візажистів, майстрів манікюру, моделювання брів, то що — із завданням захисту їхніх інтересів і розвитку індустрії. В рамках роботи СПУ Олексій Антонюк став керівником оргкомітету з проведення Чемпіонату України з перукарського мистецтва (1997), повністю відповідав за створення, підготовку та організацію. Також згодом в 1998 році, саме СПУ стала ініціатором проведення першої фахової події — Чемпіонату України з перукарського мистецтва, нігтьової естетики та макіяжу в незалежній Україні.  На основі Чемпіонату була створена Збірна команда України з перукарського мистецтва, яка представляла Україну на Чемпіонатах світу Hairworld від ОМС. Для відбору майстрів до збірної СПУ щороку проводила регіональні відбіркові чемпіонати з перукарського мистецтва (Кубок Києва, Золотий Лев (Львів), Перша Столиця (Харків), Молоді Таланти України (Дніпро), Кубки Запоріжжя, Одеси, відбіркові тури в містах Тернопіль, Мукачево, Миколаїв). За результатами діяльності СПУ Збірна України з перукарського мистецтва дуже вдало виступала на світових змаганнях. Вперше Збірна України з перукарського мистецтва взяла участь у Чемпіонаті Світу у 1998 році в Сеулі за ініціативи Олексія Антонюка та посіла 15 місце з 36 країн учасниць. Також він готував поїздку збірної у 2000 році на Чемпіонат світу в Німеччині[10].2002, 2004, 2006, 2008, 2010, 2012, 2014, 2016, 2017  роках.  Олексій Антонюк обіймав позицію  Президента СПУ з 1997 по 2018 рік. Після цього Спілку Перукарів України було реорганізовано у ширшу організацію — Спілку Професіоналів України в Індустрії Краси, яку очолив Олександр Толубко. Олексій Антонюк є Почесним Президентом Спілки професіоналів в Індустрії Краси.
У 2009 році Олексій Антонюк став ініціатором та співзасновником КССК — Комітет стандартів салонів краси, організації, яка займається розробкою та впровадженням стандартів якості обслуговування у beauty-індустрії (перукарі, візаж, нігтьова естетика, косметологія, перманентний макіяж) включно із сертифікацією та акредитацією вчителів  відповідно до встановлених стандартів. Організація передбачає шестирівневу систему підтвердження кваліфікації майстрів  з різними критеріями відповідності для окремих спеціалізацій в  індустрії краси. Здійснюють підтвердження кваліфікації  акредитовані навчальні центри.

## Громадська діяльність
Крім активної професійної те підприємницької діяльності Олексій Антонюк виступає, як активний громадський діяч. Зокрема, він є засновником галузевого ГО «Всім Миром» і членом Ради всеукраїнської організації роботодавців (ВАР), а також членом Президії Федерації роботодавців Києва (ФРК).

## Участь в міжнародних організаціях та нагороди
Олексій Антонюк увійшов до складу членів української секції Intercoiffure Mondial, офіційно заснованої у 2000 році за підтримки компанії Wella Україна. Він був одним з перших та найактивніших учасників діяльності українського підрозділу Intercoiffure Mondial з моменту заснування. У 2003 році Олексій Антонюк отримав відзнаку «Personality of the year» від ICD Mondial (Intercoiffure Mondial).
З 2018 по 2017 рік, Олексій Антонюк був офіційним делегатом від України в ОМС. Олексій Антонюк неодноразово нагороджений відзнаками  від ОМС за внесок в міжнародну б'юті-індустрію. Нагороджений спеціальним кубком за виступ в благодійному шоу — Alternative Hair Show.

### Внесок у розвиток індустрії краси
Олексій Антонюк продовжує активно розвивати індустрію краси в України за допомогою організації тематичних професійних подій (зокрема, національні виставки «Дзеркало Моди — Львів-2011» та «Дзеркало моди — Донецьк — 2012»), Запоріжжя.
Крім того, Олексій Антонюк є ініціатором та координатором низки професійних проєктів у б'юті-індустрії України та на міжнародному рівні:
- LASH FLASH: Чемпіонат для майстрів з нарощування вій, який проводиться в Україні та міжнародному форматі.
- Smart Hair Show: Освітній проєкт для стилістів, спрямований на підвищення кваліфікації та обмін досвідом серед професіоналів індустрії краси.
- Health Hair IN:  Міжнародна Конференція для трихологів.
- Live Hair: Міжнародна Конференція для майстрів реконструкції та відновлення волосся.
- MB Award Championship: Чемпіонат для спеціалістів з мікроблейдингу, який збирає майстрів з усієї України для демонстрації своїх навичок та обміну досвідом.
- Fusion Hair UA: Подіум перукарських ідей, де представлені новітні тенденції та техніки в перукарському мистецтві.
- Beauty Trend Hunters: Конференція, присвячена обговоренню актуальних трендів у б'юті-індустрії, з участю провідних експертів та брендів.
- BROWPRO UA: Чемпіонат для бровистів, що дозволяє майстрам продемонструвати свої вміння та отримати визнання в професійній спільноті.
- PM Award: Чемпіонат для майстрів перманентного макіяжу, який став одним з найпрестижніших у сфері ПМ в Україні.
- Glitch Glam: Новий унікальний проєкт для б'юті індустрії. В ньому може взяти участь будь-який майстер світу. Крім перемоги, кожен майстер може підтвердити свою кваліфікацію від КССК та GCM.
- Маркетплейс б'юті-майстрів та вчителів з усього світу ANTEO1. Новий міжнародний проєкт, створений Олексієм Антонюком, який розпочав свою діяльність у 2024 році.  Сайт проєкту знаходиться у стадії розробки та відкриття. До нього розробляється модуль для продажу відеоуроків та курсів.
- Global Creative Masters (GCM): Новий проєкт підтвердження кваліфікації майстрів на міжнародному рівні. Заснований у 2025 році.

## Благодійність
Завдяки Олексію Антонюку було реалізовано декілька благодійних проєктів, що об'єднали перукарів України заради допомоги дітям. Зокрема, Антонюк виступив співорганізатором благодійної акції «Дні дитинства», що початку 2000-х років регулярно проходив в Україні спочатку з нагоди свята Святого Миколая, а потім (2005) — напередодні нового навчального року. Партнерами заходу виступили, зокрема, телеканали 1+1 і НТН, журнали «Наталі» та «Дзеркало моди». Завдяки благодійній ініціативі «Дні дитинства» малеча отримала можливість зробити зачіски у професійних перукарів зі знижками, а салони та майстри перерахували з отриманих протягом акцій коштів частину на лікування дітей з онкологією.
5 вересня 2011 року з ініціативи Олексія Антонюка та компанії S&A group в Києві пройшов благодійний проєкт  Alternative Hair Visionary Award Ukraine.
У 2012 році Олексій Антонюк та команда стилістів від S&A group, першими серед країн СНД виступили в Alternative Hair Show — найпрестижнішому, легендарному благодійному шоу для стилістів світу, організатором якого є провідний стиліст світу Tony Rizzo.
У квітны 2022 року Олексій Антонюк створив волонтерський проєкт Beauty Army, в рамках якого понад 1000 українських майстрів б'юті-індустрії надають безоплатні послуги пораненим.  За час роботи проєкту було надано десятки тисяч безкоштовних послуг в багатьох лікарнях, госпіталях, реабілітаційних центрах.

title: Антонюк Олексій Степанович

wikitext:
{{однофамільці|Антонюк}}
{{Особа
|ім'я              = Олексій Антонюк
|підпис            = Олексій Антонюк
|дата народження   = 24.09.1965
|місце народження  = Коростишів, Житомирська область, Україна
|громадянство      = [[Україна]]
|відомий_(відома)  = підприємець, громадський діяч, видавець професійних журналів у сфері індустрії краси
|нагороди          = Лауреат премії [[«Людина Року»]] за проєкт «Дні дитинства»
}}
'''Олексій Степанович Антонюк''' ({{нар}} [[24 вересня]] [[1965]], [[Коростишів]]) — український [[підприємець]] і [[Активізм|громадський діяч]] у сфері краси. Засновник бренду S&A Group (1989) та компанії S&A Group (1992). Видавець журналів «Дзеркало моди» (рос. «Зеркало моды») з 1997 р., «Косметолог», «Нігтьова естетика» (рос. «Ногтевая Эстетика»)  , «Макіяж» (рос. «Макияж»)  з 2002 р.

У 1997—2017 рр. — президент Всеукраїнської громадської організації «Спілка перукарів України». Організатор національних чемпіонатів та виставок «Б'юті Салон» і «Б'юті Маркет», засновник та організатор Чемпіонату України з перукарського мистецтва, нігтьової естетики, макіяжу та моделювання брів.(1998) та  Кубка Києва з перукарського мистецтва (2002). Співзасновник Громадської організації «Комітет стандартів салонів краси» (КСКК).
== Життєпис ==
Олексій Антонюк народився 24 вересня 1965 року в [[Коростишів|м. Коростишів]], [[Житомирська область]], [[Україна]] Після закінчення середньої школи № 33 міста Житомира Олексій вступив до Житомирського будівельного технікуму, який закінчив у 1984 з відзнакою. Під час навчання в технікумі проходив виробничу практику в районі крайньої півночі м. Ноябрьський, Тюменської області.

В 1984 році вступив до [[Київський національний університет будівництва і архітектури|Київського інженерно-будівельного інституту]] (сьогодні — КНУБА), але навчання довелося перервати на два роки через строкову службу в армії.  Олексій служив у військах ППО та звільнився у званні старшого сержанта запасу. Після строкової служби продовжив навчання. В 1988 році знов вибрав  для проходження практики район Камчатки на [[Крайня Північ Росії|Крайній Півночі]].

З 1989 року Олексій залучений до індустрії краси. Він розпочав роботу у Лабораторії моди та зачіски (структурний підрозділ [[Міністерство побутового обслуговування населення Української РСР|Міністерства побутового обслуговування населення Української СРСР]]). Водночас він продовжував навчання в КІБІ.

Того ж року Антонюк розпочав власну справу — відкрив під брендом S&A Group перший приватний салон краси в Україні, який згодом трансформувався у провідну приватну компанію у сфері б'юті індустрії в Україні, S&A Group.

== Освіта ==
* 1971—1980 — Середня школа № 33 м. Житомир
* 1980—1984 — Житомирський будівельний технікум
* 1984—1989 — Київський інженерно-будівельний інститут (перервав навчання з початком підприємницької діяльності)
* 2007 — закінчив коледж [[Київський національний університет технологій та дизайну|Київського національного університету технологій та дизайну]] за спеціальністю «Перукарська справа та декоративна косметика».
* 2009 — завершив навчання в Інституті післядипломної освіти Київського національного університету будівництва та архітектури за напрямком «Менеджмент» та отримав кваліфікацію бакалавра.
* 2009 — завершив навчання у Київському університеті технологій та дизайну за кваліфікацією бакалавр за  напрямком  «Мистецтво».

== Початок кар'єри ==
Від самого початку кар'єри у сфері краси Олексій Антонюк став новатором у підприємництві у цій індустрії. Він першим відкрив приватний салон краси під брендом S&A Group у 1989 році. Згодом один салон переріс у мережу, а до напрямків діяльності S&A Group додалися навчальний центр для фахівців beauty-індустрії (відкритий у 1992 році) та [[Видавництво в Україні|видавництво]] професійних друкованих видань для майстрів індустрії краси (з 1997 року) — журналів «Дзеркало моди», «Косметолог», «Нігтьова Естетика» та «Макіяж». Паралельно з видавництвом журналів S&A Group виступала, як організатор комерційних майстер-класів Чемпіонату України з перукарського мистецтва, Кубка Києва з перукарського мистецтва та розвивала власну агенцію [[Маркетингове дослідження|маркетингових досліджень]]. Сам Олексій крім ведення бізнесу також розвивав індустрію краси в Україні та виводив її на світовий рівень завдяки своїй активній громадській діяльності.

У 2013 році Олексій Антонюк продав частку бізнесу в  компанії S&A Group стратегічному покупцеві та зосередився на розвитку персонального бренду, як учасник конференцій з менеджменту, спікер-експерт та [[Коучинг|коуч]] з особистого зростання, консультант та організатор профільних подій в індустрії краси, як в Україні так і на міжнародному рівні. З 2013 року Олексій Антонюк зосередився на розвитку громадських  організацій «Спілка перукарів України», «Комітет стандартів салонів краси», організації роботодавців «Усім Миром».

== Створення СПУ та КССК ==
В 1996 році Олексій Антонюк став ініціатором створення Спілки перукарів України (СПУ) та зареєстрував всеукраїнську [[Громадська організація|громадську організацію]] «Спілка перукарів України» 1997 року. Організація об'єднала понад 3 000 найактивніших фахівців — перукарів, візажистів, майстрів манікюру, моделювання брів, то що — із завданням захисту їхніх інтересів і розвитку індустрії. В рамках роботи СПУ Олексій Антонюк став керівником оргкомітету з проведення Чемпіонату України з перукарського мистецтва (1997), повністю відповідав за створення, підготовку та організацію. Також згодом в 1998 році, саме СПУ стала ініціатором проведення першої фахової події — Чемпіонату України з [[Перукар|перукарського мистецтва]], нігтьової естетики та [[макіяж]]у в незалежній Україні.  На основі Чемпіонату була створена Збірна команда України з перукарського мистецтва, яка представляла Україну на Чемпіонатах світу Hairworld від ОМС. Для відбору майстрів до збірної СПУ щороку проводила регіональні відбіркові чемпіонати з перукарського мистецтва (Кубок Києва, Золотий Лев (Львів), Перша Столиця (Харків), Молоді Таланти України (Дніпро), Кубки Запоріжжя, Одеси, відбіркові тури в містах Тернопіль, Мукачево, Миколаїв). За результатами діяльності СПУ Збірна України з перукарського мистецтва дуже вдало виступала на світових змаганнях. Вперше Збірна України з перукарського мистецтва взяла участь у Чемпіонаті Світу у 1998 році в [[Сеул]]і за ініціативи Олексія Антонюка та посіла 15 місце з 36 країн учасниць. Також він готував поїздку збірної у 2000 році на Чемпіонат світу в [[Німеччина|Німеччині]][10].2002, 2004, 2006, 2008, 2010, 2012, 2014, 2016, 2017  роках.  Олексій Антонюк обіймав позицію  Президента СПУ з 1997 по 2018 рік. Після цього Спілку Перукарів України було реорганізовано у ширшу організацію — Спілку Професіоналів України в Індустрії Краси, яку очолив Олександр Толубко. Олексій Антонюк є Почесним Президентом Спілки професіоналів в Індустрії Краси.

У 2009 році Олексій Антонюк став ініціатором та співзасновником КССК — Комітет стандартів салонів краси, організації, яка займається розробкою та впровадженням [[Управління якістю|стандартів якості]] обслуговування у beauty-індустрії ([[перукар]]і, [[Візажист|візаж]], [[Манікюр|нігтьова естетика]], [[косметологія]], [[перманентний макіяж]]) включно із [[Сертифікація|сертифікацією]] та [[Акредитація|акредитацією]] вчителів  відповідно до встановлених стандартів. Організація передбачає шестирівневу систему підтвердження кваліфікації майстрів  з різними критеріями відповідності для окремих спеціалізацій в  індустрії краси. Здійснюють підтвердження кваліфікації  акредитовані навчальні центри.

== Громадська діяльність ==
Крім активної професійної те підприємницької діяльності Олексій Антонюк виступає, як активний громадський діяч. Зокрема, він є засновником галузевого ГО «Всім Миром» і членом Ради всеукраїнської організації роботодавців (ВАР), а також членом Президії Федерації роботодавців Києва (ФРК).

== Участь в міжнародних організаціях та нагороди ==
Олексій Антонюк увійшов до складу членів української секції Intercoiffure Mondial, офіційно заснованої у 2000 році за підтримки компанії [[Wella AG|Wella]] Україна. Він був одним з перших та найактивніших учасників діяльності українського підрозділу Intercoiffure Mondial з моменту заснування. У 2003 році Олексій Антонюк отримав відзнаку «Personality of the year» від ICD Mondial (Intercoiffure Mondial).

З 2018 по 2017 рік, Олексій Антонюк був офіційним делегатом від України в ОМС. Олексій Антонюк неодноразово нагороджений відзнаками  від ОМС за внесок в міжнародну б'юті-індустрію. Нагороджений спеціальним кубком за виступ в благодійному шоу — Alternative Hair Show.

=== Внесок у розвиток індустрії краси ===

Олексій Антонюк продовжує активно розвивати індустрію краси в України за допомогою організації тематичних професійних подій (зокрема, національні виставки «Дзеркало Моди — Львів-2011» та «Дзеркало моди — Донецьк — 2012»), Запоріжжя.

Крім того, Олексій Антонюк є ініціатором та координатором низки професійних проєктів у б'юті-індустрії України та на міжнародному рівні:

* LASH FLASH: Чемпіонат для майстрів з нарощування вій, який проводиться в Україні та міжнародному форматі.
* Smart Hair Show: Освітній проєкт для стилістів, спрямований на підвищення кваліфікації та обмін досвідом серед професіоналів індустрії краси.
* Health Hair IN:  Міжнародна Конференція для трихологів.
* Live Hair: Міжнародна Конференція для майстрів реконструкції та відновлення волосся.
* MB Award Championship: Чемпіонат для спеціалістів з мікроблейдингу, який збирає майстрів з усієї України для демонстрації своїх навичок та обміну досвідом.
* Fusion Hair UA: Подіум перукарських ідей, де представлені новітні тенденції та техніки в перукарському мистецтві.
* Beauty Trend Hunters: Конференція, присвячена обговоренню актуальних трендів у б'юті-індустрії, з участю провідних експертів та брендів.
* BROWPRO UA: Чемпіонат для бровистів, що дозволяє майстрам продемонструвати свої вміння та отримати визнання в професійній спільноті.
* PM Award: Чемпіонат для майстрів перманентного макіяжу, який став одним з найпрестижніших у сфері ПМ в Україні.
* Glitch Glam: Новий унікальний проєкт для б'юті індустрії. В ньому може взяти участь будь-який майстер світу. Крім перемоги, кожен майстер може підтвердити свою кваліфікацію від КССК та GCM.
* [[Маркетплейс]] б'юті-майстрів та вчителів з усього світу ANTEO1. Новий міжнародний проєкт, створений Олексієм Антонюком, який розпочав свою діяльність у 2024 році.  Сайт проєкту знаходиться у стадії розробки та відкриття. До нього розробляється модуль для продажу відеоуроків та курсів.
* Global Creative Masters (GCM): Новий проєкт підтвердження кваліфікації майстрів на міжнародному рівні. Заснований у 2025 році.

== Благодійність ==
Завдяки Олексію Антонюку було реалізовано декілька [[Благодійність|благодійних проєктів]], що об'єднали перукарів України заради допомоги дітям. Зокрема, Антонюк виступив співорганізатором благодійної акції «Дні дитинства», що початку 2000-х років регулярно проходив в Україні спочатку з нагоди свята [[Святий Миколай|Святого Миколая]], а потім (2005) — напередодні [[День знань|нового навчального року]]. Партнерами заходу виступили, зокрема, телеканали [[1+1]] і [[НТН]], журнали «Наталі» та «Дзеркало моди». Завдяки благодійній ініціативі «Дні дитинства» малеча отримала можливість зробити зачіски у професійних перукарів зі знижками, а салони та майстри перерахували з отриманих протягом акцій коштів частину на лікування дітей з онкологією.

5 вересня 2011 року з ініціативи Олексія Антонюка та компанії S&A group в [[Київ|Києві]] пройшов благодійний проєкт  Alternative Hair Visionary Award Ukraine.

У 2012 році Олексій Антонюк та команда стилістів від S&A group, першими серед країн СНД виступили в Alternative Hair Show — найпрестижнішому, легендарному благодійному шоу для стилістів світу, організатором якого є провідний стиліст світу Tony Rizzo.

У квітны 2022 року Олексій Антонюк створив [[Волонтерство|волонтерський проєкт]] Beauty Army, в рамках якого понад 1000 українських майстрів б'юті-індустрії надають безоплатні послуги пораненим.  За час роботи проєкту було надано десятки тисяч безкоштовних послуг в багатьох лікарнях, госпіталях, реабілітаційних центрах.

== Джерела ==
* ''Liga.net (1 листопада 2001)''. [https://news.liga.net/all/news/soyuz-parikmakherov-ukrainy-provedet-mezhdunarodnyy-chempionat-v-dnepropetrovske Союз Парикмахеров Украины проведет международный чемпионат в Днепропетровске.] ''Liga.net'' {{ref-ru}} Процитовано 13 серпня 2025.
* ''Сайт міста Києва 44.ua (16 жовтня 2020). Beauty Communication.'' [https://www.44.ua/news/2910111/beauty-communication-grandioznoe-sobytie-v-sfere-sovremennoj-beauty-industrii Грандиозное событие в сфере современной Beauty индустрии.] 44.ua {{ref-ru}} Процитовано 13 серпня 2025.
* www.veskyiv.ua. [https://www.veskyiv.ua/Enterprise_42184/Map/ S&A Group ВИДАВНИЦТВО.] Весь Київ. Електронний довідник м. Києва.
* ''www.youcontrol.com.ua''. [https://youcontrol.com.ua/catalog/executives/a/antoniuk-oleksiy-stepanovych/ Антонюк Олексій Степанович — каталог власників та директорів компаній.] ''YouControl''. Процитовано 13 серпня 2025.
* ''www.ukraine.com.ua''. [https://www.ukraine.com.ua/ru/egrpou/38483033/ ТОВ "АГЕНЦІЯ МАРКЕТИНГОВИХ КОМУНІКАЦІЙ «ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП».] ''Hosting.Ukraine'' {{ref-ru}}. Оновлено 23 лютого 2022. Процитовано 13 серпня 2025.
* ''best-wedding.com.ua'' (архів від 2 лютого 2021). [https://www.best-wedding.com.ua/ru/articles/reliz-zerkalo-modu-2011.html Зеркало моды — Львов — 2011.] ''BESTWEDDING. Свадебный портал'' {{ref-ru}}. Процитовано 13 серпня 2025.
* ''www.ru.osvita.ua'' (19 жовтня 2018). [https://ru.osvita.ua/vnz/reports/culture/11004/ Професійні об'єднання перукарів: вітчизняні та міжнародні.] ''ОсвітаUA''. Процитовано 14 серпня 2025.
* ''spu-ua.com''. [https://www.spu-ua.com/ua/pages/3 Чемпіонати]. ''Спілка Професіоналів України і індустрії краси''. Процитовано 14 серпня 2025.
* www.galinfo.com.ua (19 травня 2009). ''У Львові буде чемпіонат з перукарського мистецтва, нігтьової естетики та макіяжу''. Агенція інформації та аналітики «Гал-Інфо». Процитовано 14 серпня 2025.
* www.fakty.ua (20 вересня 2000). [https://fakty.ua/ru/105766-sbornaya-ukrainy-po-parikmaherskomu-iskusstvu-otpravlyaetsya-na-chempionat-mira-v-germaniyu Сборная Украины по парикмахерскому искусству отправляется на чемпионат мира в Германию] ''Факты и комментарии'' {{ref-ru}}. Процитовано 14 серпня 2025.
* www.spu-ua.com. [https://www.spu-ua.com/ua/2-pro-spu Про СПУ]. Спілка Професіоналів України в Індустрії Краси. Процитовано 14 серпня 2025.
* https://mudrakova.com.ua. [https://mudrakova.com.ua/nashi-kursyi/kursyi-modelirovaniya-narashhivaniya-nogtey/kcck/ Атестація КССК]. ''Акредитований навчальний центр / Вищий рівень суб'єкту професійної освіти «Студія мистецтв Світлани Мудракової»''. Процитовано 14 серпня 2025.
* www.zn.ua. (21 квітня 2000). [https://zn.ua/SOCIUM/intercoiffure_mondial_nas_vybirayut.html INTERCOIFFURE MONDIAL: НАС ВЫБИРАЮТ…] ''Зеркало недели'' {{ref-ru}}. Процитовано 14 серпня 2025.
* https://www.intercoiffure-mondial.org/. Процитовано 15 серпня 2025.
* https://omchairworld.com/. Процитовано 15 серпня 2025.
* https://alternativehair.org/. Процитовано 15 серпня 2025.
* ZAXID.NET. (9 червня 2010). [https://zaxid.net/vo_lvov_sezzhayutsya_parikmaheryi_zapadnoy_ukrainyi_n1208088 Во Львов съезжаются парикмахеры Западной Украины]. ''ZAXID.NET'' {{ref-ru}}. Процитовано 14 серпня 2025.
* zdorov-info.com.ua (9 листопада 2012). [https://zdorov-info.com.ua/novosti/meroprijatia/9428-vse-o-krasote-v-donecke-startovala-vystavka-zerkalo-mody.html Все о красоте. В Донецке стартовала выставка «Зеркало моды» (Фото)]. ''Здоров-Инфо Медицинский портал Украины'' {{ref-ru}}. Процитовано 25 серпня 2025.
* www.fakty.ua (26 грудня 2001). [https://fakty.ua/97770-parikmahery-ukrainy-obedinivshis-vvedut-novyj-detskij-prazdnik?utm_source=chatgpt.com Парикмахеры украины, объединившись, введут новый детский праздник]. ''Факты и комментарии'' {{ref-ru}}. Процитовано 14 серпня 2025.
* health.telegraf.com.ua. (17 серпня 2005). [https://health.telegraf.com.ua/semya/afisha/article-11018-vazhnye-dela-nachinayutsya-s-malenkih-shagov Важные дела начинаются с маленьких шагов.] Портал «Телеграф» {{ref-ru}}. Процитовано 15 серпня 2025.
* news.obozrevatel.com. (6 вересня 2011). [https://news.obozrevatel.com/show/stardust/v-kieve-proshel-mezhdunarodnyij-konkurs-stilistov.htm В Киеве прошел международный конкурс стилистов]. Obozrevatel.com {{ref-ru}} Процитовано 16 серпня 2025.
* polskieradio.pl. (22 червня 2023). [https://www.polskieradio.pl/398/7988/Artykul/3194228,Beauty-Army- «Beauty Army»: волонтери-перукарі стрижуть військових у госпіталях і реабілітаційних центрах.] ''PORTAL POLSKIEGO RADIA SA''. Процитовано 16 серпня 2025.

== Посилання ==

* [https://www.facebook.com/antoniuk.alex Олексій Антонюк] на Facebook
* [https://opendatabot.ua/p/antoniuk-oleksii-stepanovych-DsJ8zkaF65tQgc8MzEUHmA Антонюк Олексій Степанович] на Opendatabot
* [https://www.spu-ua.com/ua Спілка професіоналів України в індустрії краси] (офіційний сайт СПУ)
* [https://www.facebook.com/scbsua/ КССК] на Facebook
* [https://www.instagram.com/kcckua_gcm/ КССК] в Інстаграм
* [https://www.facebook.com/LASHFLASHua/ Проєкт LASH FLASH] на Facebook
* [https://www.facebook.com/smarthairshow/ Проєкт Smart Hair Show] на Facebook
* [https://www.facebook.com/livehaircongress/ Міжнародна конференція Live Hair] на Facebook
* [https://www.facebook.com/healthhairin/ Health Hair IN] на Facebook
* [https://www.facebook.com/fusionhairua/ Fusion Hair UA] на Facebook
* [https://www.facebook.com/beautytrendhunters/ Конференція Beauty Trend Hunters] на Facebook
* [https://www.facebook.com/BROWPROua/ BROWPRO UA] на Facebook
* [https://www.facebook.com/pmawardchampionship Чемпіонат PMAward] на Facebook
* [https://www.instagram.com/glitchglam_gcm/ Б'юті-проєкт Glitch Glam] в Instagram
* Маректплейс [http://anteo1.com/ ANTEO1.COM]
* [https://www.instagram.com/gcm.global/ Проєкт підтвердження кваліфікації майстрів GCM] в Instagram
* Благодійний проєкт Alternative Hair Show на Facebook

title: Олексій Антонюк

Народився: 24 вересня 1965 (59 років) · Коростишів, Житомирська область, Україна

Громадянство: Україна

Нагороди: Лауреат премії «Людина Року» за проєкт «Дні дитинства»


text:
# Рожищенський завод сільськогосподарського машинобудування
Рожищенський завод сільськогосподарського машинобудування — промислове підприємство в місті Рожище Волинської області.

## Історія
Підприємство побудоване в 1950-1955 роки і введено в експлуатацію як Рожищенські міжрайонні майстерні капітального ремонту машин, а згодом перетворене в Рожищенський ремонтний завод. Завод декілька разів розширювався.
У 1964 році на заводі введений в експлуатацію ливарний цех.
До початку 1970-х років завод спеціалізувався на ремонті двигунів тракторів, а також виготовляв сільськогосподарські машини та насоси.
У 1980-і роки підприємство отримало нову назву — Рожищенський завод машинобудування тваринницьких комплексів й ферм «Рожищеферммаш» ім. XXVI з'їзду КПРС й спеціалізувалося на виробництві кормораздавачів для свинарських ферм (КС-1,5 й ін.).
Загалом, за радянських часів завод входив до числа найбільших підприємств міста.
Після проголошення незалежності України завод перейшов у підпорядкування міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу й конверсії України.
У травні 1995 року Кабінет міністрів України затвердив рішення про приватизацію заводу сільгоспмашинобудування, після чого в грудні 1995 року державне підприємство було перетворено у відкрите акціонерне товариство.

## Сучасний стан справ
Завод виробляє запасні частини до сільськогосподарських машин й здійснює ремонт сільськогосподарської техніки.

wikitext:
{{Картка компанії
|назва                 = Рожищенський завод
сільськогосподарського машинобудування
|оригінальна назва     =
|логотип               =
|тип                   = відкрите акціонерне товариство
|лістинг               =
|спеціалізація         =
|гасло                 =
|доля                  =
|попередник            =
|наступник             =
|заснування            = 1950
|дата                  =
|коментар              =
|засновник             =
|закриття              =
|причина закриття      =
|розташування          = {{URS}} → {{UKR}}
[[Рожище]]
|попередні назви       =
|філії                 =
|територія діяльності  =
|ключові особи         =
|галузь                = [[Сільськогосподарське машинобудування|сільськогосподарське
машинобудування]]
|продукція             =
|послуги               =
|виторг                =
|операційний прибуток  =
|EBITDA                =
|чистий прибуток       =
|aum                   =
|активи                =
|власний капітал       =
|власник               =
|число співробітників  =
|число клієнтів        =
|холдинг               =
|структурні підрозділи =
|дочірні компанії      =
|ЄДРПОУ                =
|сайт                  =
|примітки              =
}}

'''Рожищенський завод сільськогосподарського машинобудування''' — промислове підприємство в місті [[Рожище]] [[Волинська область|Волинської області]].

== Історія ==
Підприємство побудоване в 1950-1955 роки і введено в експлуатацію як Рожищенські міжрайонні майстерні [[Капітальний ремонт|капітального ремонту]] машин<ref>Рожище // Большая Советская Энциклопедия. / редколл., гл. ред. Б. А. Введенский. 2-е изд. том 36. М., Государственное научное издательство «Большая Советская энциклопедия», 1955. стр.617</ref>, а згодом перетворене в Рожищенський ремонтний завод. Завод декілька разів розширювався<ref name=autogenerated1>Рожище // Історія міст і сіл Української РСР. Волинська область. — Київ, Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1970.</ref>.

У 1964 році на заводі введений в експлуатацію ливарний цех<ref name=autogenerated1 />.

До початку 1970-х років завод спеціалізувався на ремонті двигунів тракторів, а також виготовляв сільськогосподарські машини та насоси<ref name=autogenerated1 />.

У 1980-і роки підприємство отримало нову назву — Рожищенський завод машинобудування тваринницьких комплексів й ферм «Рожищеферммаш» ім. [[XXVI з'їзд КПРС|XXVI з'їзду КПРС]]<ref name=autogenerated3>Рожище // Украинская Советская Энциклопедия. том 9. Киев, «Украинская Советская энциклопедия», 1983. стр.312</ref> й спеціалізувалося на виробництві кормораздавачів для свинарських ферм (КС-1,5 й ін.).

Загалом, за радянських часів завод входив до числа найбільших підприємств міста<ref name=autogenerated3 /><ref name=autogenerated2 /><ref>Рожище // Большая Советская Энциклопедия. / под ред. А. М. Прохорова. 3-е изд. том 22. М., «Советская энциклопедия», 1975. стр.171</ref>.

Після [[Акт проголошення незалежності України|проголошення незалежності України]] завод перейшов у підпорядкування міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу й конверсії України<ref name=autogenerated2>"''238144 Рожищенський завод сільськогосподарського машинобудування''"
[http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/343а-95-п Постанова Кабінету міністрів України № 343а від 15 травня 1995 р. «Перелік об'єктів, що підлягають обов’язковій приватизації у 1995 році»]</ref>.

У травні 1995 року Кабінет міністрів України затвердив рішення про приватизацію заводу сільгоспмашинобудування<ref name=autogenerated2 />, після чого в грудні 1995 року [[державне підприємство]] було перетворено у відкрите акціонерне товариство.

== Сучасний стан справ ==
Завод виробляє запасні частини до сільськогосподарських машин й здійснює ремонт сільськогосподарської техніки.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.rada.com.ua/rus/catalog/8091/ Сторінка заводу в каталозі провідних підприємств України на сайті Верховної Ради України] {{ref-ru}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Підприємства Волинської області]]
[[Категорія:Рожище]]

title: Рожищенський завод · сільськогосподарського машинобудування

Тип: відкрите акціонерне товариство

Галузь: сільськогосподарське · машинобудування

Штаб-квартира: СРСР → Україна · Рожище


text:
# 30826 Кулон
30826 Куло́н (30826 Coulomb) — астероїд головного поясу, відкритий 10 жовтня 1990 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,206.

title: 30826 Кулон

wikitext:
{{Планета
| назва = 30826 Кулон
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ф. Бернґен]],
[[Лутц Шмадель]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Карла Шварцшильда]]
| дата відкриття = [[10 жовтня]] [[1990]]
| метод відкриття =
| на честь = [[Шарль Огюстен Кулон]]
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1990 TS1'''
1995 SN2
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|30826|2014.05.10|2014.04.08}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,625656833969 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,435655037285 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 3,030655935627 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,196327432404
| орбітальний період = 1927,096127657 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,186809570541 °/д
| середня аномалія = 153,9599569738°
| нахил орбіти = 5,648845295604°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 346,0808151019°
| арг_перицентру = 51,28125988510°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 13,6
| спектр_тип =
}}

'''30826 Куло́н''' (30826 Coulomb) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[10 жовтня]] [[1990]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,206.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Кулон}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (30801-30900)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|30826}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|(30825) 1990 TG1|30827 Lautenschläger|}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1990]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 30826 Кулон

Відкривач: Ф. Бернґен, · Лутц Шмадель

Місце відкриття: Обсерваторія Карла Шварцшильда

Дата відкриття: 10 жовтня 1990

title: Позначення

Названа на честь: Шарль Огюстен Кулон

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Кестенгольц
Кестенгольц (нім. Kestenholz) — громада  в Швейцарії в кантоні Золотурн, округ Гой.

## Географія
Кестенгольц знаходиться на півдні округу Гой, де він межує з кантоном Берн. Північна межа проходить вздовж автобану А1. Південну третину займає Ленгвальд.
Громада розташована на відстані близько 45 км на північний схід від Берна, 19 км на північний схід від Золотурна.
Кестенгольц має площу 8,6 км², з яких на 9,4% дозволяється будівництво (житлове та будівництво доріг), 52,4% використовуються в сільськогосподарських цілях, 38% зайнято лісами, 0,2% не є продуктивними (річки, льодовики або гори).

## Демографія
2019 року в громаді мешкало 1829 осіб (+10,1% порівняно з 2010 роком), іноземців було 7,4%. Густота населення становила 213 осіб/км².
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 21,2% — особи молодші 20 років, 60,4% — особи у віці 20—64 років, 18,4% — особи у віці 65 років та старші. Було 787 помешкань (у середньому 2,3 особи в помешканні).
Із загальної кількості 633 працюючих 49 було зайнятих в первинному секторі, 188 — в обробній промисловості, 396 — в галузі послуг.

## Політика
Муніципальна рада на термін повноважень 2013—2017 складалась з дев'яти членів ради від таких партій
- ЦВП : 5 місць
- FDP : 2 місця
- Вільний список: 1 місце
- СП / Незалежні депутати: 1 місце

## Герб
Герб: Біле каштанове дерево на червоній хвилястій балці з зеленим листям, п'ятьма коричневими плодами та коричневим стовбуром.

## Особистості
- Джозеф Йоахім (1834—1904), письменник
- Райнер Білі (нар. 1979), футболіст
- Йозеф Вінігер (нар. 1943), перекладач і письменник
- Стефф Бюргі та Кріс Бюргі, члени-засновники гурту Irrwisch
- Цезар Шпігель (1918—1998), художник, скульптор і кресляр

title: Кестенгольц

wikitext:
{{Адміністративна одиниця Швейцарії|CH-SO|2403}}

'''Кестенгольц''' ({{lang-de|Kestenholz}}) — громада  в [[Швейцарія|Швейцарії]] в [[Кантони Швейцарії|кантоні]] [[Золотурн (кантон)|Золотурн]], округ [[Гой (округ)|Гой]]<ref>{{cite web |url=https://www.bfs.admin.ch/bfs/en/home/basics/swiss-official-commune-register.assetdetail.22484825.html |title=Amtliches Gemeindeverzeichnis der Schweiz |date= 01.05.2022 |publisher=Bundesamt für Statistik |accessdate=10 листопада 2022}}{{ref-de}}</ref>.

== Географія ==
[[Файл:ETH-BIB-Kestenholz-LBS_H1-013584.tif|міні| Аерофотознімок (1950)]]
Кестенгольц знаходиться на півдні округу Гой, де він межує з [[Берн (кантон)|кантоном Берн]]. Північна межа проходить вздовж [[Автострада 1 (Швейцарія)|автобану А1]]. Південну третину займає ''Ленгвальд''.

Громада розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 45 км на північний схід від [[Берн]]а, 19 км на північний схід від [[Золотурн]]а.
Кестенгольц має площу<ref name="data2019">{{cite web |url=https://www.bfs.admin.ch/bfs/de/home/statistiken/regionalstatistik/regionale-portraets-kennzahlen/gemeinden.assetdetail.15864450.html |title=Regionalporträts 2021: Kennzahlen aller Gemeinden  |date= 26.03.2021 |publisher=Bundesamt für Statistik |accessdate=10 листопада 2022}}{{ref-de}}</ref> 8,6 км², з яких на 9,4% дозволяється будівництво (житлове та будівництво доріг), 52,4% використовуються в сільськогосподарських цілях, 38% зайнято лісами, 0,2% не є продуктивними (річки, льодовики або гори).

== Демографія ==
{{Historical populations
|title       = Зміни населення
|align       = left
|state       = collapsed
|percentages = off
|1739 |311
|1798 |359
|1850 |587
|1860 |563
|1870 |546
|1880 |577
|1888 |559
|1900 |576
|1910 |640
|1920 |685
|1930 |773
|1941 |935
|1950 |1058
|1960 |1096
|1970 |1176
|1980 |1247
|1990 |1387
|2000 |1617
|footnote=Джерело<ref name=HDS>{{HDS|1059|Кестенгольц}}</ref><ref>[http://www.pxweb.bfs.admin.ch/Database/German_40%20-%20Eidgenössische%20Volkszählung/40.4%20-%201850-2000/40.4%20-%201850-2000.asp?lang=1&prod=40&secprod=4&openChild=true Swiss Federal Statistical Office STAT-TAB Bevölkerungsentwicklung nach Region, 1850-2000] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140930162751/http://www.pxweb.bfs.admin.ch/Database/German_40%20-%20Eidgenössische%20Volkszählung/40.4%20-%201850-2000/40.4%20-%201850-2000.asp?lang=1&prod=40&secprod=4&openChild=true |date=2014-09-30 }} {{in lang|de}} доступ 29 січня 2011</ref>
}}

2019 року в громаді мешкало 1829 осіб<ref name="data2019" /> (+10,1% порівняно з 2010 роком), іноземців було 7,4%. [[Густота населення]] становила 213 осіб/км².
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 21,2% — особи молодші 20 років, 60,4% — особи у віці 20—64 років, 18,4% — особи у віці 65 років та старші. Було 787 помешкань (у середньому 2,3 особи в помешканні).
Із загальної кількості 633 працюючих 49 було зайнятих в [[Первинний сектор економіки|первинному секторі]], 188 — в обробній промисловості, 396 — в галузі послуг.

== Політика ==
Муніципальна рада на термін повноважень 2013—2017 складалась з дев'яти членів ради від таких партій<ref>{{Cite web |url=https://www.solothurnerzeitung.ch/solothurn/thal-gaeu/die-neuen-gemeinderaete-in-den-bezirken-thal-und-gaeu-126397554 |title=Solothurner Zeitung: Die neuen Gemeinderäte in den Bezirken Thal und Gäu |accessdate=2022-07-30 |archive-date=2016-06-02 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160602132257/http://www.solothurnerzeitung.ch/solothurn/thal-gaeu/die-neuen-gemeinderaete-in-den-bezirken-thal-und-gaeu-126397554 }}</ref>

* [[Християнсько-демократична народна партія (Швейцарія)|ЦВП]] : 5 місць
* FDP : 2 місця
* Вільний список: 1 місце
* [[Соціал-демократична партія Швейцарії|СП]] / Незалежні депутати: 1 місце

== Герб ==
[[Геральдична мова|Герб]]: Біле каштанове дерево на червоній хвилястій балці з зеленим листям, п'ятьма коричневими плодами та коричневим стовбуром.

== Особистості ==

* [[Джозеф Йоахім (письменник)|Джозеф Йоахім]] (1834—1904), письменник
* [[Райнер Білі]] (нар. 1979), футболіст
* [[Джозеф Вінінгер|Йозеф Вінігер]] (нар. 1943), перекладач і письменник
* Стефф Бюргі та Кріс Бюргі, члени-засновники гурту [[Wisp (гурт)|Irrwisch]]
* [[Цезар Шпігель]] (1918—1998), художник, скульптор і кресляр

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.kestenholz.ch/ Веб-сайт муніципалітету Кестенгольц]
* {{HDS|1059}}

{{Гой (округ)}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Громади Золотурну]]

title: нім. Kestenholz

Країна: Швейцарія

Кантон: Золотурн

Номерний знак: SO

Офіційна мова: німецька