text:
# Гольцман Леонід Соломонович
Гольцман Леонід Соломонович (* 14 червня 1937, Київ, Україна) — відомий українсько-ізраїльський музикант, гобоїст, педагог, соліст і концертмейстер групи гобоїв симфонічного оркестру Національної телерадіокомпанії України. Проживає в м. Холоні Ізраїль.

## Біографічні дані
Леонід Гольцман  народився в місті Київ. Навчався в Київській музичній середній школі ім. М. В. Лисенка (кл. Панькіна, Яковенко).На  гобої почав навчатися завдяки старшому братові Михайлу Свєтіну (визначному російському артисту) ,який  був студентом  Київського музичного училища ім Р.М.Глієра.Після успішної здачі вступних екзаменів у 1956 році був зарахований до Київської державної Консерваторії ім. П. І. Чайковського де навчався в класі професора О. І. Безуглого. , своєю виконавською майстерністю розширив музичний фонд українського радіо і телебачення. Л.Гольцман підготував і оставив після себе в оркестрі ряд провідних музикантів, серед яких М.Севрук, Я.Пінчук, І.Болбот, І.Комаровський та інші.

## Творча праця
Будучи студентом в 1959 році стає артистом симфонічного оркестру Оперної студії при консерваторії. А за декілька років переходить до Заслуженого симфонічному оркестру Держтелерадіо України під керівництвом Народного артиста України, професора В. Б. Гнєдаша . Під час праці в симфонічному оркестрі виконує в концертах і при звукозапису музичні твори різних жанрів, епох. У фонд Українського радіо і телебачення за його участі записані сотні годин музики. Як член симфонічного оркестру брав участь у звукозапису музики до кінофільмів на Київській кіностудії ім. Олександра Довженка. Як гостюючий музикант співпрацював з оркестрами Київського оперного театру та Симфонічного оркестру України.де виконував солові партії в оркестрі на англійському ріжку. Звук його гобоя та англійського ріжка відрізняється м'якістю та ліричністю звучання. При виконанні солових партій, завжди виділявся проникливим тембром, його фраза завжди мала довершену форму. Праця в оркестрі радіо має свою специфіку, адже пов'язана із записом музичних творів, коли музиканти грають на мікрофон. При цьому інтонація мусить бути кришталево чиста, тембр гобоя мусить зливатися в палітрі ансамблю дерев'яної групи та струнних інструментів. І Леонід Гольцман гідно доказав свою майстерність, пропрацювавши в оркестрі більше тридцяти років. Особливий і виразний   звук гобоя і  англійського ріжка Леонід Гольцман  залишив у фондових записах Українського радіо , де за його участі записані твори українських музичних корифеїв таких як Б. Лятошинський, Л. Ревуцький, Г. Майборода , М. Скорик,  Л. Дичко,І. Карабиць  та багатьох інших.Протягом творчої праці в оркестрі співпрацював з визначними диригентами сучасності: Турчак С. В., Гнєдаш В. Б., Блажков І. І., Кожухар В.М, Сімеонов, Глущенко Ф. І., Гамкало І., А.  Власенко, С. Власов, С. Госачинський, А. Білошицький, Є. Дущенко, В. Сіренко, В.Здоренко  та інші.

## Педагогічна праця
Паралельно з оркестровою працею гобоїста працював викладачем Київських дитячих музичних шкіл, а від року (1990—2000 викладачем класу гобоя і флейти в консерваторіях Ізраїлю. Грає в коморних ансамблях і симфонічних оркестрах.

title: Гольцман Леонід Соломонович

wikitext:
{{Wikify|дата=серпень 2018}}{{музикант}}
'''Гольцман Леонід Соломонович''' (* [[14 червня]] [[1937]], [[Київ]], [[Україна]]) — відомий українсько-ізраїльський [[музикант]], [[гобоїст]], [[педагог]], [[соліст]] і [[концертмейстер]] групи [[гобой|гобоїв]] симфонічного оркестру Національної телерадіокомпанії України. Проживає в м. [[Холон]]і [[Ізраїль]].

== Біографічні дані ==

'''Леонід Гольцман ''' народився в місті Київ. Навчався в Київській музичній середній школі ім. М. В. Лисенка (кл. Панькіна, Яковенко).На  гобої почав навчатися завдяки старшому братові Михайлу Свєтіну (визначному російському артисту) ,який  був студентом  Київського музичного училища ім Р.М.Глієра.Після успішної здачі вступних екзаменів у 1956 році був зарахований до Київської державної Консерваторії ім. П. І. Чайковського де навчався в класі професора О. І. Безуглого. , своєю виконавською майстерністю розширив музичний фонд українського радіо і телебачення. Л.Гольцман підготував і оставив після себе в оркестрі ряд провідних музикантів, серед яких М.Севрук, Я.Пінчук, І.Болбот, І.Комаровський та інші.

== Творча праця ==

Будучи студентом в 1959 році стає артистом симфонічного оркестру Оперної студії при консерваторії. А за декілька років переходить до Заслуженого симфонічному оркестру Держтелерадіо України під керівництвом Народного артиста України, професора В. Б. Гнєдаша . Під час праці в симфонічному оркестрі виконує в концертах і при звукозапису музичні твори різних жанрів, епох. У фонд Українського радіо і телебачення за його участі записані сотні годин музики. Як член симфонічного оркестру брав участь у звукозапису музики до кінофільмів на Київській кіностудії ім. Олександра Довженка. Як гостюючий музикант співпрацював з оркестрами Київського оперного театру та Симфонічного оркестру України.де виконував солові партії в оркестрі на англійському ріжку. Звук його гобоя та англійського ріжка відрізняється м'якістю та ліричністю звучання. При виконанні солових партій, завжди виділявся проникливим тембром, його фраза завжди мала довершену форму. Праця в оркестрі радіо має свою специфіку, адже пов'язана із записом музичних творів, коли музиканти грають на мікрофон. При цьому інтонація мусить бути кришталево чиста, тембр гобоя мусить зливатися в палітрі ансамблю дерев'яної групи та струнних інструментів. І Леонід Гольцман гідно доказав свою майстерність, пропрацювавши в оркестрі більше тридцяти років. Особливий і виразний   звук гобоя і  англійського ріжка Леонід Гольцман  залишив у фондових записах Українського радіо , де за його участі записані твори українських музичних корифеїв таких як Б. Лятошинський, Л. Ревуцький, Г. Майборода , М. Скорик,  Л. Дичко,І. Карабиць  та багатьох інших.Протягом творчої праці в оркестрі співпрацював з визначними диригентами сучасності: Турчак С. В., Гнєдаш В. Б., Блажков І. І., Кожухар В.М, Сімеонов, Глущенко Ф. І., Гамкало І., А.  Власенко, С. Власов, С. Госачинський, А. Білошицький, Є. Дущенко, В. Сіренко, [[Здоренко Віктор Михайлович|В.Здоренко]]  та інші.

== Педагогічна праця ==

Паралельно з оркестровою працею гобоїста працював викладачем Київських дитячих музичних шкіл, а від року (1990—2000 викладачем класу гобоя і флейти в консерваторіях Ізраїлю. Грає в коморних ансамблях і симфонічних оркестрах.

== Посилання ==

[[Гнєдаш Вадим Борисович]]

{{без джерел|серпень 2018|дата=серпень 2018}}

[[Категорія:Українські педагоги]]
[[Категорія:Народились 14 червня]]
[[Категорія:Народились 1937]]
[[Категорія:Уродженці Києва]]
[[Категорія:Українські гобоїсти]]
[[Категорія:Випускники Київської консерваторії]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Педагоги Києва]]
[[Категорія:Педагоги XX століття]]
[[Категорія:Педагоги XXI століття]]

title: Основна інформація

Дата народження: 14 червня 1937 (87 років)

Місце народження: Київ, Українська РСР, СРСР

Професії: гобоїст

Освіта: Національна музична академія України імені П. І. Чайковського


text:
# Русинъ (Закарпаття, Тіхий)
«Русинъ» — проурядовий щоденник на Закарпатті народовецького напрямку, підтримуваний чеським віце-губернатором П. Еренфельдом. Виходив в Ужгороді (1923) місцевою говіркою. Головний редактор — Ф. Тіхи (чех), співредактори В. Ґренджа-Донський, А. Штефан, В. Шуба, А. Ворон.

wikiname: ukwiki

title: Русинъ (Закарпаття, Тіхий)

in_language: uk

wikitext:
{{газета}}
{{Otheruses|Русинъ}}
'''«Русинъ»''' — проурядовий щоденник на Закарпатті народовецького напрямку, підтримуваний чеським віце-губернатором П. Еренфельдом. Виходив в [[Ужгород]]і (1923) місцевою говіркою. Головний редактор — [[Франтішек Тіхий|Ф. Тіхи]] (чех), співредактори [[Ґренджа-Донський Василь Степанович|В. Ґренджа-Донський]], [[Штефан Августин (педагог)|А. Штефан]], В. Шуба, А. Ворон.

== Література ==
* {{ЕУ}}

{{paper-stub}}
{{zakarpattia-stub}}

[[Категорія:Журнали Ужгорода]]
[[Категорія:Щоденні газети]]
[[Категорія:Засновані в Ужгороді 1923]]
[[Категорія:Зникли в Україні 1923]]

title: Русинъ

Країна: Перша чехословацька республіка

Тип: щоденна газета

Мова: русинська мова

Головний редактор: Франтішек Тіхий

Головний офіс: Ужгород


text:
# 383-тя піхотна дивізія (Третій Рейх)
383-тя піхотна дивізія (Третій Рейх) (нім. 383. Infanterie-Division) — піхотна дивізія Вермахту, що входила до складу німецьких сухопутних військ у роки Другої світової війни.

## Історія
383-тя піхотна дивізія сформована 26 січня 1942 року на навчальному центрі Арис (нім. Truppenübungsplatz Arys) в I військовому окрузі у Східній Пруссії під час 18-ї хвилі мобілізації вермахту. У квітні 1942 року передислокована до Вовковиська, де проходила бойове злагодження частин. Напередодні початку стратегічної операції «Блау» дивізія прибула на Східний фронт, де увійшла до складу LV армійського корпусу групи армій «Південь», з липня 1942 року — група армій «B». Наступальні дії на воронезькому напрямку, бої південно-західніше Лівни. З липня 1942 року в обороні у взаємодії з 45-ю та 388-ю піхотними дивізіями на цьому напрямку.
Взимку-весною 1943 року під ударами Червоної армії відступила на захід, оборонні бої західніше Лівни, південніше Орла. До липня 1943 року дивізія перебувала в позиційній обороні на орловському фасі Курської дуги. 5-23 липня 1943 року з початком операції «Цитадель» участь у наступі на північному виступі, а після переходу радянських військ у контрнаступ бої на Орловському напрямку.
Восени 1943 року ар'єргардні бої під Брянськом, перехід до оборони східніше Жлобина. Участь у боях на бобруйському напрямку, в яких 383-тя дивізія зазнала нищівних втрат і 3 серпня 1944 року, через фактичне знищення з'єднання, дивізія була розформована.

## Райони бойових дій
- Німеччина (січень — березень 1942);
- Східний фронт (південний напрямок) (квітень 1942 — серпень 1943);
- Східний фронт (центральний напрямок) (серпень 1943 — серпень 1944).

## Командування

### Командири
- генерал-лейтенант Йоганнес Гарде (нім. Johannes Haarde) (26 січня — 20 лютого 1942);
- генерал-лейтенант Ебергард фон Фабріке (нім. Eberhard von Fabrice) (20 лютого — 27 вересня 1942);
- генерал-лейтенант Фрідріх-Вільгельм Йон (нім. Friedrich-Wilhelm John) (27 вересня 1942 — 1 липня 1943);
- генерал-лейтенант Едмунд Гоффмайстер (нім. Edmund Hoffmeister) (1 липня 1943 — 20 червня 1944);
- генерал-майор Адольф Гаманн (нім. Adolf Hamann) (20 — 28 червня 1944).

### Підпорядкованість
| Час      | Корпус     | Армія      | Група армій (округ)   | Штаб                  |
| -------- | ---------- | ---------- | --------------------- | --------------------- |
| 1942     |            |            |                       |                       |
| лютий    | формування |            | I військовий округ    | Навчальний центр Арис |
| квітень  |            |            | ОКГ                   | Бобруйськ/Орел        |
| липень   | LV ак      | 2 А        | Група армій «Південь» | Воронеж               |
| серпень  | LV ак      | 2 А        | Група армій «B»       | Воронеж               |
| 1943     |            |            |                       |                       |
| січень   | LV ак      | 2-га армія | Група армій «B»       | Воронеж               |
| лютий    | LV ак      | 2 ТА       | Група армій «Центр»   | Орел                  |
| квітень  | XXXXI тк   | 2 ТА       | Група армій «Центр»   | Орел                  |
| травень  | XXIII ак   | 2 ТА       | Група армій «Центр»   | Орел                  |
| липень   | XXIII ак   | 9 А        | Група армій «Центр»   | Орел                  |
| серпень  | XXXXVII тк | 9 А        | Група армій «Центр»   | Орел                  |
| вересень | XXXXVI тк  | 9 А        | Група армій «Центр»   | Брянськ               |
| жовтень  | XXIII ак   | 9 А        | Група армій «Центр»   | Могилев               |
| грудень  | LV ак      | 9 А        | Група армій «Центр»   | Бобруйськ             |
| 1944     |            |            |                       |                       |
| січень   | XXXV ак    | 9 А        | Група армій «Центр»   | Бобруйськ             |
| червень  | XXXV ак    | 9 А        | Група армій «Центр»   | Бобруйськ             |

## Склад
| 1943                                   |
| -------------------------------------- |
| 531-й піхотний полк                    |
| 532-й піхотний полк                    |
| 533-й піхотний полк                    |
| 383-й артилерійський полк              |
| 383-й фузилерний дивізіон              |
| 383-й протитанковий дивізіон           |
| 383-й інженерний батальйон             |
| 383-те дивізійне управління постачання |
| 383-й дивізійний батальйон зв'язку     |
| 383-й резервний батальйон              |

title: 383-тя піхотна дивізія (Третій Рейх)

wikitext:
{{Infobox Military Unit
|unit_name      = <big>383-тя піхотна дивізія (Третій Рейх)</big>
383. Infanterie-Division
|image          = 383rd Infanterie Division Logo.svg
|image_size     = 170пкс
|caption        = Емблема 383-ї піхотної дивізії вермахту
|dates          = [[26 січня]] [[1942]] — [[3 серпня]] [[1944]]
|country        = {{GERnazi}}
|allegiance     = {{fВермахт}}
|branch         = {{FHeer}}
|type           = [[піхота]]
|role           =
|size           = [[піхотна дивізія]]
|command_structure= Див. [[#Командування|Командування]]
|garrison       = [[Пріцвальк]]
|nickname       =
|battle_honours =
|march          =
|motto          =
|mascot         =
|battles        = '''[[Друга світова війна]]'''

[[Східноєвропейський театр воєнних дій Другої світової війни|Східний фронт]]
* [[Операція «Блау»]]
* [[Операція «Цитадель»]]
** [[Курська оборонна операція]]
** [[Орловська операція]]
* [[Брянська операція (1943)|Брянська операція]]
* [[Операція «Багратіон»]]
** [[Бобруйська операція]]
|notable_commanders  = [[генерал-лейтенант]] [[Едмунд Гоффмайстер]]
|anniversaries  =

|identification_symbol      =
|identification_symbol_label=
}}
'''383-тя піхотна дивізія (Третій Рейх)''' ({{lang-de|383. Infanterie-Division}}) — [[піхотна дивізія Вермахту]], що входила до складу [[Сухопутні війська Третього Рейху|німецьких сухопутних військ]] у роки [[Друга світова війна|Другої світової війни]].

== Історія ==
383-тя піхотна дивізія сформована [[26 січня]] [[1942]] року на [[Навчальний центр Арис|навчальному центрі Арис]] ({{lang-de|Truppenübungsplatz Arys}}) в [[1-й військовий округ (Третій Рейх)|I військовому окрузі]] у Східній Пруссії під час [[Хвилі мобілізації Вермахту|18-ї хвилі мобілізації вермахту]]. У квітні 1942 року передислокована до [[Вовковиськ]]а, де проходила бойове злагодження частин. Напередодні початку стратегічної [[операція «Блау»|операції «Блау»]] дивізія прибула на Східний фронт, де увійшла до складу [[55-й армійський корпус (Третій Рейх)|LV армійського корпусу]] [[група армій «Південь»|групи армій «Південь»]], з липня 1942 року — [[група армій «B»]]. Наступальні дії на воронезькому напрямку, бої південно-західніше [[Лівни]]. З липня 1942 року в обороні у взаємодії з [[45-та піхотна дивізія (Третій Рейх)|45-ю]] та [[388-ма піхотна дивізія (Третій Рейх)|388-ю піхотними дивізіями]] на цьому напрямку.

Взимку-весною 1943 року під ударами Червоної армії відступила на захід, [[Воронезько-Харківська операція|оборонні бої західніше Лівни]], південніше Орла. До липня 1943 року дивізія перебувала в позиційній обороні на [[Битва на Курській дузі|орловському фасі Курської дуги]]. 5-23 липня 1943 року з початком [[операція «Цитадель»|операції «Цитадель»]] участь у [[Курська оборонна операція|наступі на північному виступі]], а після переходу радянських військ у контрнаступ [[Орловська операція|бої на Орловському напрямку]].

Восени 1943 року ар'єргардні [[Брянська операція (1943)|бої під Брянськом]], перехід до оборони східніше [[Жлобин]]а. Участь у боях на бобруйському напрямку, в яких 383-тя дивізія зазнала нищівних втрат і [[3 серпня]] [[1944]] року, через фактичне знищення з'єднання, [[дивізія]] була розформована.
[[Файл:World War II - Battle of Kursk 1943 - German Army Group Center - Order of Battle Diagram.png|міні|праворуч|200пкс|Склад німецького угруповання напередодні операції «Цитадель»]]

== Райони бойових дій ==
* [[Німеччина]] (січень — березень 1942);
* [[Східноєвропейський театр воєнних дій Другої світової війни|Східний фронт (південний напрямок)]] (квітень 1942 — серпень 1943);
* [[Східноєвропейський театр воєнних дій Другої світової війни|Східний фронт (центральний напрямок)]] (серпень 1943 — серпень 1944).

== Командування ==

=== Командири ===
* [[генерал-лейтенант]] [[Йоганнес Гарде]] ({{lang-de|Johannes Haarde}}) ([[26 січня]] — [[20 лютого]] [[1942]]);
* [[генерал-лейтенант]] [[Ебергард фон Фабріке]] ({{lang-de|Eberhard von Fabrice}}) ([[20 лютого]] — [[27 вересня]] [[1942]]);
* [[генерал-лейтенант]] [[Фрідріх-Вільгельм Йон]] ({{lang-de|Friedrich-Wilhelm John}}) ([[27 вересня]] [[1942]] — [[1 липня]] [[1943]]);
* [[Файл:Ritterkreuz des Eisernen Kreuzes-I.png|border|25px|Лицарський хрест Залізного хреста]] [[генерал-лейтенант]] [[Едмунд Гоффмайстер]] ({{lang-de|Edmund Hoffmeister}}) ([[1 липня]] [[1943]] — [[20 червня]] [[1944]]);
* [[генерал-майор]] [[Адольф Гаманн]] ({{lang-de|Adolf Hamann}}) ([[20 червня|20]] — [[28 червня]] [[1944]]).

=== Підпорядкованість ===
{| bgcolor=#EFEFEF cellpadding="4" cellspacing="2" border="2" style="text-align:center"
|----- bgcolor=#7BA05B
!Час
!Корпус
!Армія
!Група армій
(округ)
!Штаб
|-
 |colspan=5 bgcolor=#CADABA| '''1942'''
 |-
 | лютий
 | формування
 |
 | I військовий округ
 | [[Навчальний центр Арис]]
 |-
 | квітень
 |
 |
 | [[ОКГ]]
 | [[Бобруйськ]]/[[Орел (місто)|Орел]]
 |-
 | липень
 | [[55-й армійський корпус (Третій Рейх)|LV ак]]
 | [[2-га армія (Третій Рейх)|2 А]]
 | [[Група армій «Південь»]]
 | [[Воронеж]]
 |-
 | серпень
 | [[55-й армійський корпус (Третій Рейх)|LV ак]]
 | [[2-га армія (Третій Рейх)|2 А]]
 | [[Група армій «B»]]
 | [[Воронеж]]
|-
 |colspan=5 bgcolor=#CADABA| '''1943'''
 |-
 | січень
 | [[55-й армійський корпус (Третій Рейх)|LV ак]]
 | [[2-га армія (Третій Рейх)|2-га армія]]
 | [[Група армій «B»]]
 | [[Воронеж]]
 |-
 | лютий
 | [[55-й армійський корпус (Третій Рейх)|LV ак]]
 | [[2-га танкова армія (Третій Рейх)|2 ТА]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Орел (місто)|Орел]]
 |-
 | квітень
 | [[41-й танковий корпус (Третій Рейх)|XXXXI тк]]
 | [[2-га танкова армія (Третій Рейх)|2 ТА]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Орел (місто)|Орел]]
 |-
 | травень
 | [[23-й армійський корпус (Третій Рейх)|XXIII ак]]
 | [[2-га танкова армія (Третій Рейх)|2 ТА]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Орел (місто)|Орел]]
 |-
 | липень
 | [[23-й армійський корпус (Третій Рейх)|XXIII ак]]
 | [[9-та армія (Третій Рейх)|9 А]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Орел (місто)|Орел]]
 |-
 | серпень
 | [[47-й танковий корпус (Третій Рейх)|XXXXVII тк]]
 | [[9-та армія (Третій Рейх)|9 А]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Орел (місто)|Орел]]
 |-
 | вересень
 | [[46-й танковий корпус (Третій Рейх)|XXXXVI тк]]
 | [[9-та армія (Третій Рейх)|9 А]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Брянськ]]
 |-
 | жовтень
 | [[23-й армійський корпус (Третій Рейх)|XXIII ак]]
 | [[9-та армія (Третій Рейх)|9 А]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Могилев]]
 |-
 | грудень
 | [[55-й армійський корпус (Третій Рейх)|LV ак]]
 | [[9-та армія (Третій Рейх)|9 А]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Бобруйськ]]
|-
 |colspan=5 bgcolor=#CADABA| '''1944'''
 |-
 | січень
 | [[35-й армійський корпус (Третій Рейх)|XXXV ак]]
 | [[9-та армія (Третій Рейх)|9 А]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Бобруйськ]]
 |-
 | червень
 | [[35-й армійський корпус (Третій Рейх)|XXXV ак]]
 | [[9-та армія (Третій Рейх)|9 А]]
 | [[Група армій «Центр»]]
 | [[Бобруйськ]]
 |-
|}

== Склад ==
{| bgcolor=#CADABA cellpadding="4" cellspacing="2" border="2" style="text-align:center"
|----- bgcolor=#7BA05B
!1943<ref>{{Cite web |url=http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/383ID-R.htm |title=383. Infanterie-Division |accessdate=15 вересня 2020 |archive-date=14 вересня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190914032929/http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/383ID-R.htm }}</ref>
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 531-й [[піхотний полк]]
 |-
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 532-й піхотний полк
 |-
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 533-й [[піхотний полк]]
 |-
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 383-й [[артилерійський полк]]
 |-
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 383-й фузилерний дивізіон
 |-
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 383-й [[протитанковий дивізіон]]
 |-
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 383-й [[інженерний батальйон]]
 |-
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 383-те дивізійне управління постачання
 |-
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 383-й дивізійний [[батальйон зв'язку]]
 |-
|-bgcolor=#EFEFEF
 | 383-й резервний батальйон
 |-
|}

== Див. також ==
* [[Вітебсько-Оршанська операція]]
* [[Навчальний центр Гросс Борн]]
* [[Вітебська операція]]
* [[9-та авіапольова дивізія (Третій Рейх)]]
* [[510-й важкий танковий батальйон (Третій Рейх)]]

== Посилання ==
* {{cite web |url=http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/383ID-R.htm |title=383. Infanterie-Division |publisher=на lexikon-der-wehrmacht.de |accessdate=15 вересня 2020 |archive-date=14 вересня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190914032929/http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/383ID-R.htm }}{{ref-de}}
* {{cite web|url=https://www.axishistory.com/books/150-germany-heer/heer-divisionen/3455-383-infanterie-division|title=383. Infanterie-Division|publisher=на axishistory.com|accessdate=15 вересня 2020|archive-date=6 серпня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140806214415/http://www.axishistory.com/books/150-germany-heer/heer-divisionen/3455-383-infanterie-division}}{{ref-en}}
* {{cite web|url=http://www.okh.it/units/4division/Inf/0383ID.htm|title=383. Infanterie-Division|publisher=на okh.it|accessdate=15 вересня 2020|archive-date=3 квітня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190403121459/http://www.okh.it/units/4division/Inf/0383ID.htm}}{{ref-it}}
* [https://www.balsi.de/Weltkrieg/Einheiten/Heer/Divisionen/Infanterie-Divisionen/383-ID-Startseite.htm 383. Infanterie-Division] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190908153103/http://www.balsi.de/Weltkrieg/Einheiten/Heer/Divisionen/Infanterie-Divisionen/383-ID-Startseite.htm |date=8 вересня 2019 }}{{ref-de}}
* [https://www.feldgrau.com/WW2-German-383rd-Infantry-Division/ 383.INFANTERIE-DIVISION] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200923160811/https://www.feldgrau.com/ww2-german-383rd-infantry-division/ |date=23 вересня 2020 }}
* [http://www.maparchive.ru/division/part14/383_Infanterie-Division.pdf 383. INFANTERIE-DIVISION — UNIT HISTORY] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200719220701/http://www.maparchive.ru/division/part14/383_Infanterie-Division.pdf |date=19 липня 2020 }}

== Література ==
* {{книга
|автор        = Samuel W. Mitcham.
|заголовок    = German Order of Battle: 291st-999th Infantry Divisions, Named Infantry Divisions, and Special Divisions in WWII
|посилання    = https://www.waterstones.com/book/german-order-of-battle/samuel-w-mitcham/9780811734370
|місце        = Paderborn
|видавництво  = Stackpole Books
|рік          = 2007
|том          = 1
|сторінки     =
|сторінок     = 400
|серія        = Stackpole military history series
|isbn         = 9-780-811-73-43-70
|тираж        =
}} {{ref-en}}
* Georg Tessin: Verbände und Truppen der deutschen Wehrmacht und Waffen SS im Zweiten Weltkrieg 1939—1945, Band 8: Die Landstreitkräfte Nr. 201—280. 2. Auflage, Osnabrück 1973

== Примітки ==
;Виноски
{{Reflist|group=Прим.}}

;Джерела
{{reflist}}

{{Портали|Нацистська Німеччина|Друга світова війна|Війна}}
{{Піхотні дивізії Вермахту}}

[[Категорія:Піхотні дивізії Третього Рейху]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 1942]]
[[Категорія:Військові формування, розформовані 1944]]

title: 383-тя піхотна дивізія (Третій Рейх) · 383. Infanterie-Division

На службі: 26 січня 1942 — 3 серпня 1944

Країна: Третій Рейх

Належність: Вермахт

Вид: Сухопутні війська

Тип: піхота

Чисельність: піхотна дивізія

У складі: Див. Командування

Гарнізон/Штаб: Пріцвальк

Війни/битви: Друга світова війна · Східний фронт - Операція «Блау» - Операція «Цитадель» - Курська оборонна операція - Орловська операція - Брянська операція - Операція «Багратіон» - Бобруйська операція

title: Командування

Визначні · командувачі: генерал-лейтенант Едмунд Гоффмайстер


text:
# Убейд Ад-Досарі
Убейд Ад-Досарі (араб. عُبيد الدوسري, нар. 2 жовтня 1975) — саудівський футболіст, що грав на позиції захисника.
Виступав, зокрема, за клуби «Аль-Вахда» (Мекка) та «Аль-Аглі», а також національну збірну Саудівської Аравії, у складі якої був учасником двох чемпіонатів світу.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 1995 року виступами за команду «Аль-Вахда» з міста Мекка, в якій провів п'ять сезонів.
Ц 2000 році перейшов у «Аль-Аглі» з Джидди, у складі якого став володарем Кубка наслідного принца Саудівської Аравії, двічі Кубка федерації футболу Саудівської, переможцем Турніру принца Фейсала бін Фахада для арабських клубів і володарем Клубного кубка чемпіонів Перської затоки.
Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі Саудівського першого дивізіону «Аль-Дамк», за який виступав протягом 2005—2007 років.

## Виступи за збірні
1993 року залучався до складу молодіжної збірної Саудівської Аравії, взявши у її складі участь у молодіжному чемпіонаті світу в Австралії.
На початку 1995 року у складі національної збірної Саудівської Аравії був учасником Кубка короля Фахда 1995 року, а наступного року поїхав на футбольний турнір Олімпійських ігор 1996 року у Атланті, втім збірна виступала невдало, не виходячи з групи на обох турнірах.
Наступного року Ад-Досарі поїхав на перший в історії розіграш Кубка конфедерацій 1997 року у Саудівській Аравії, де збірна знову не подолала груповий етап, так само як і на чемпіонаті світу 1998 року у Франції. Сам Убейд зіграв по одній грі на цих змаганнях.
Згодом зіграв у складі збірної на Кубку Азії 2000 року у Лівані, де разом з командою здобув «срібло», а також чемпіонаті світу 2002 року в Японії і Південній Кореї, де зіграв тільки одну гру проти збірної Камеруну).

## Досягнення
- Переможець Юнацького (U-19) кубка Азії: 1992
- Фіналіст Кубка Азії: 2000
- Володар Кубка арабських націй: 1998, 2002
- Володар Кубка націй Перської затоки: 2002
- Фіналіст Кубка націй Перської затоки: 1998
- Володар Кубка наслідного принца Саудівської Аравії: 2001/02
- Володар Кубка Саудівської федерації футболу: 2000/01, 2001/02
- Переможець Турніру принца Фейсала бін Фахада для арабських клубів: 2001/02
- Володар Клубного кубка чемпіонів Перської затоки: 2002

title: Убейд Ад-Досарі

wikitext:
{{ІП|Ад-Досарі}}
{{Футболіст
| ім'я = Убейд Ад-Досарі
| зображення =
| підпис =
| зріст =
| вага =
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1995–2000 | {{Прапорець|KSA}} | [[Аль-Вахда (футбольний клуб, Мекка)|«Аль-Вахда» (Мекка)]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 1|2000–2005 | {{Прапорець|KSA}} | [[Аль-Аглі (Джидда)|«Аль-Аглі»]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|2005–2007 | {{Прапорець|KSA}} | «[[Аль-Дамк (футбольний клуб)|Аль-Дамк]]»|? |?}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1993 | {{Прапорець|SAU}} | [[Молодіжна збірна Саудівської Аравії з футболу|Саудівська Аравія U-20]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 1|1995–2002 | {{Прапорець|SAU}} | [[збірна Саудівської Аравії з футболу|Саудівська Аравія]] | 98 |25}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Убейд Ад-Досарі''' ({{lang-ar|عُبيد الدوسري}}, {{нар}} [[2 жовтня]] [[1975]]) — саудівський [[футболіст]], що грав на позиції [[Захисник (футбол)|захисника]].

Виступав, зокрема, за клуби [[Аль-Вахда (футбольний клуб, Мекка)|«Аль-Вахда» (Мекка)]] та [[Аль-Аглі (Джидда)|«Аль-Аглі»]], а також [[збірна Саудівської Аравії з футболу|національну збірну Саудівської Аравії]], у складі якої був учасником двох чемпіонатів світу.

== Клубна кар'єра ==

У дорослому футболі дебютував 1995 року виступами за команду [[Аль-Вахда (футбольний клуб, Мекка)|«Аль-Вахда»]] з міста [[Мекка]], в якій провів п'ять сезонів.

Ц 2000 році перейшов у [[Аль-Аглі (Джидда)|«Аль-Аглі»]] з [[Джидда|Джидди]], у складі якого став володарем [[Кубок наслідного принца Саудівської Аравії з футболу|Кубка наслідного принца Саудівської Аравії]], двічі [[Кубок Саудівської федерації футболу|Кубка федерації футболу Саудівської]], переможцем [[Арабська ліга чемпіонів з футболу|Турніру принца Фейсала бін Фахада для арабських клубів]] і володарем [[Клубний кубок чемпіонів Перської затоки з футболу|Клубного кубка чемпіонів Перської затоки]].

Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі [[Перший дивізіон Саудівської Аравії з футболу|Саудівського першого дивізіону]] «[[Аль-Дамк (футбольний клуб)|Аль-Дамк]]», за який виступав протягом 2005—2007 років.

== Виступи за збірні ==
1993 року залучався до складу [[Молодіжна збірна Саудівської Аравії з футболу|молодіжної збірної Саудівської Аравії]], взявши у її складі участь у [[Молодіжний чемпіонат світу з футболу|молодіжному чемпіонаті світу]] в Австралії.

На початку 1995 року у складі [[Збірна Саудівської Аравії з футболу|національної збірної Саудівської Аравії]] був учасником [[Кубок Конфедерацій з футболу 1995|Кубка короля Фахда 1995 року]], а наступного року поїхав на [[Футбол на літніх Олімпійських іграх 1996|футбольний турнір Олімпійських ігор 1996 року]] у Атланті, втім збірна виступала невдало, не виходячи з групи на обох турнірах.

Наступного року Ад-Досарі поїхав на перший в історії [[Кубок Конфедерацій з футболу 1997|розіграш Кубка конфедерацій 1997 року]] у [[Саудівська Аравія|Саудівській Аравії]], де збірна знову не подолала груповий етап, так само як і на [[Чемпіонат світу з футболу 1998|чемпіонаті світу 1998 року]] у [[Франція|Франції]]. Сам Убейд зіграв по одній грі на цих змаганнях.

Згодом зіграв у складі збірної на [[Кубок Азії з футболу 2000|Кубку Азії 2000 року]] у [[Ліван]]і, де разом з командою здобув «срібло», а також [[Чемпіонат світу з футболу 2002|чемпіонаті світу 2002 року]] в [[Японія|Японії]] і [[Південна Корея|Південній Кореї]], де зіграв тільки одну гру проти [[Збірна Камеруну з футболу|збірної Камеруну]]).

== Досягнення ==
* Переможець [[Юнацький (U-19) кубок Азії з футболу|Юнацького (U-19) кубка Азії]]: [[Юнацький (U-19) кубок Азії з футболу 1992|1992]]
* Фіналіст [[Кубок Азії з футболу|Кубка Азії]]: [[Кубок Азії з футболу 2000|2000]]
* Володар [[Кубок арабських націй з футболу|Кубка арабських націй]]: [[Кубок арабських націй з футболу 1998|1998]], [[Кубок арабських націй з футболу 2002|2002]]
* Володар [[Кубок націй Перської затоки з футболу|Кубка націй Перської затоки]]: [[Кубок націй Перської затоки з футболу 2002|2002]]
* Фіналіст [[Кубок націй Перської затоки з футболу|Кубка націй Перської затоки]]: [[Кубок націй Перської затоки з футболу 1998|1998]]
* Володар [[Кубок наслідного принца Саудівської Аравії з футболу|Кубка наслідного принца Саудівської Аравії]]: 2001/02
* Володар [[Кубок Саудівської федерації футболу|Кубка Саудівської федерації футболу]]: 2000/01, 2001/02
* Переможець [[Арабська ліга чемпіонів з футболу|Турніру принца Фейсала бін Фахада для арабських клубів]]: 2001/02
* Володар [[Клубний кубок чемпіонів Перської затоки з футболу|Клубного кубка чемпіонів Перської затоки]]: [[Клубний кубок чемпіонів Перської затоки з футболу 2002|2002]]

== Примітки ==
{{Примітки}}

== Посилання ==
* {{FIFA player}}
* {{NFT player}}

{{ac}}
{{Склад збірної Саудівської Аравії U20 на чемпіонаті світу 1993}}
{{Склад збірної Саудівської Аравії на Азійських іграх 1994}}
{{Склад збірної Саудівської Аравії на Кубку короля Фахда 1995}}
{{Склад футбольної збірної Саудівської Аравії на Олімпійських іграх 1996}}
{{Склад збірної Саудівської Аравії на Кубку конфедерацій 1997}}
{{Склад збірної Саудівської Аравії на чемпіонаті світу 1998}}
{{Склад збірної Саудівської Аравії на кубку Азії з футболу 2000}}
{{Склад збірної Саудівської Аравії на чемпіонаті світу 2002}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Ад-Досарі Убейд}}
[[Категорія:Саудівські футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Саудівської Аравії з футболу]]
[[Категорія:Гравці збірної Саудівської Аравії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Вахди» (Мекка)]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Аглі» (Джидда)]]
[[Категорія:Саудійські учасники Азійських ігор]]

title: Особисті дані

Народження: 2 жовтня 1975 (49 років)

Громадянство: Саудівська Аравія

Позиція: захисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Аль-Вахда» (Мекка) · ? · (?)

«Аль-Аглі» · ? · (?)

«Аль-Дамк» · ? · (?)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Саудівська Аравія U-20 · ? · (?)

Саудівська Аравія · 98 · (25)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Станіслав Сочивиця
Станіслав «Станко» Сочивиця [a] (прибл. 1715—1777 рр.) — сербський гайдук (розбійник), діяв на османських територіях на Західних Балканах (санджаки Герцеговини, Боснії та Чорногорії). Народився в селі неподалік від Білечі, його родина володіла фермою, яка підпорядковувалася суворій родині османських беїв. Після вбивства беїв і отримання зібраних ними податків сім'я згодом переїхала до Венеціанської Далмації, звідки Сочивиця та його брати почали розбій. Після десятиліть розбою та захоплення його дружини й дітей він пішов на службу до Габсбурзької монархії, де його призначив командиром пандурів сам імператор Йосиф II у 1775 році.

## Життєпис

### Походження та молодість
Сочивиця народився в прибл. 1715 в селі Сімійова на північний захід від Білечі в санджаку Герцеговини (Османська імперія). Іван Ловрич (1756—1777) написав біографію Сочивиці, тоді як історія його життя була згадана Альберто Фортісом (1741—1803) на основі власної розповіді Сочивиці. Він був нормального зросту, мав довгасте обличчя та блакитні очі. Його батько, Вук, був фермером, землею якого володіла сумновідома родина багатих турків Уметалчичів, які були дуже суворі до родини: вони не тільки постійно ображали їх, але й жорстоко били. Станко, бурхливий і лютий, разом зі своїми трьома братами замишляв проти своїх панів, але їхній батько, який був м'яким і миролюбним, кілька років радив їм не діяти. Двох його братів звали Ілія та Микола.
Три брати Уметалчичі, вирушивши з Поплату (Берковичі) до сусідньої Враньська, щоб зібрати харадж (податок), випадково вирішили зупинитися на хуторі Сочивиців, маючи з собою гаманець із 18 000 пайетами, які вони зібрали дорогою. Станко переконав своїх двох братів, що це шанс помститися і збагатитися, і умовив їх убити трьох гостей. Потім вони закопали їх у глибокій канаві біля ферми.
Після вбивств родина не втекла; у відповідь паша Требіньє та капітан гвардії заарештували до 50 християн, деяких з них стратили, інших зробили рабами, але підозра на братів не впала. Однак приблизно через рік виникли деякі сумніви. Поспішність Станка та сума грошей, яка раптово з'явилася, змусили їх покинути дім і втікати. Їхній батько помер дорогою.

### Імотський
Сім'я прибула до Імотського, який на той час перебував під суверенітетом Венеціанської республіки (Венеціанська Далмація), і в 1745 році побудувала будинок і відкрила магазин із чудовими та дорогими товарами на османські гроші. Купецьке життя не влаштовувало активність Станка, тому він із оточенням із 10 осіб повернувся до Чорногорії, де протягом літа винищив 40 турків. Вважається, що він ніколи не образив підданих Венеції чи Австрії, а повністю спрямував свою лють проти турецького народу.
Після кількох експедицій, до яких приєднався один із його братів, він повернувся до Імотського, де прожив 9 років, працюючи в торгівлі, заснованій його родиною. Він час від часу здійснював походи та вбивав турків. Один із його братів був у ватазі разом із видатним гайдуком Лазарем Пецирепом. Станіслав Сочивиця та Лазар Пециреп були найвидатнішими гайдуками свого часу.

### Вбивство брата
Брат Сочивиці, який супроводжував його в походах, приєднався до гайдуків і став побратимом з православним морлахом. Морлах зрадив його, видавши туркам, де його замучили до смерті. Дізнавшись про це, Сочивиця пішов до будинку побратима, де його прийняв батько. Батько намагався виграти час, але Сочивиця вбив його і знайшов зброю. Він сховався, щоб спостерігати за зрадою побратима, і, отримавши докази, зібрав друзів, оточив і підпалив будинок, вбивши 17 людей. Османи почали переслідувати Сочивицю, який і далі вчиняв убивства й пограбування.

### Карловці
Оскільки його переслідували з усіх боків, він разом із родиною переїхав до Сремських Карловців, у Військовому кордоні Габсбурзької Австрії (сучасна Сербія). Там він жив невинним життям 3 роки разом зі своїми двома братами, дружиною, сином і донькою.
Невідома особа зрадила його паші, який убив його брата. Дружину і дітей також схопили. Трьох братів Сочивиць ув'язнили у форті за Удбіною, а потім доставили до паші Травника. Їм запропонували навернення в іслам або смерть. Двоє братів прийняли іслам і були звільнені, один з них став агою. Станіслав, відомий антагонізмом до османів, залишився ув'язненим. Його брати втекли, і паша скасував навернення Станіслава, наказавши суворіше ув'язнення. Станіслав обіцяв показати скарби в обмін на привілеї, але протягом місяця водив охоронців у різні місця без результату. 26 листопада 1758 року Сочивиця та його сім'ю заманили до ефенді, але він втік під час подорожі. Він намагався домовитися про звільнення сім'ї, але безуспішно. Він навіть написав паші листа, прохаючи видати, з погрозами: «Якщо ви відмовитеся, очікуйте від мене всього, на що здатний відчай. Я зберу своїх друзів, знищу ваше майно, пограбую ваших купців і вб'ю кожного турка, який потрапить до моїх рук.»
Паша не звернув уваги на лист, і Станко вирішив виконати свою обітницю. Він спустошив країну, і люди були змушені просити пашу про допомогу, повернувши його дружину та дітей. Однак паша залишився невблаганним.

### Пізні роки
Люди Сочивиці захопили турка, який раніше допоміг одному з його братів втекти. Брат Сочивиці, всупереч отаману та іншим гайдукам, поки Станко молився, відпустив турка зі вдячності. Це обурило інших гайдуків, і один з племінників вдарив брата. У відповідь брат вбив племінника на місці. Сочивиця вигнав брата, а після похорону племінника відчув таке приниження, що вирішив піти у відставку.
Однак його звички було не так легко змінити. Після короткої відставки він відновив бандитизм, грабував на дорозі. Після численних убивств і пограбувань він мав лише 600 пайетів, які він довірив другові та двоюрідному братові, однак обидва втекли з грошима.
Пізніше, у 1775 році, імператор Йосиф II, проїжджаючи повз Грацах, де проживав Сочивиця, побажав його побачити. Йосиф II привів його й допитав, змусив повторити головні події свого життя, потім дав йому значну суму грошей і призначив його гарамбашою пандурів. Він жив у Ґразах у 1777 році, у той час, коли була написана його біографія. У 1800 році не було відомо, чи він помер.

## Сім'я
Станко домігся звільнення дружини та сина з османського полону в Травнику та перевезення їх до сербського православного монастиря Драгович на території Венеції, де чернець навчив свого сина читати й писати.

## Спадщина
Його життя було темою книги далматинського письменника Івана Ловріча (1776). Він був відомий у морлацькій народній поезії. Він також згадується в «Гірському вінку» Петара II Петровича-Негоша, шедевра чорногорської літератури.

title: Станіслав Сочивиця

wikitext:
{{Військовик|name=Stanko Sočivica|image=Sočivica (1779).jpg|nickname=|battles=|дата смерті=після 1777|allegiance={{Noflag}} [[Гайдуки]] (1745–75)|serviceyears=|rank=[[Харамбаша]]|}}

'''Станіслав «Станко» Сочивиця''' {{Cref2|a}} ({{Circa}} 1715—1777 рр.) — сербський ''[[Гайдуки|гайдук]]'' ([[розбій]]ник), діяв на [[Османська імперія|османських територіях]] на Західних Балканах ([[санджак]]и [[Герцеговинський санджак|Герцеговини]], [[Боснійський санджак|Боснії]] та [[Чорногорський вілаєт|Чорногорії]]). Народився в селі неподалік від [[Білеча|Білечі]], його родина володіла фермою, яка підпорядковувалася суворій родині османських [[Бей (титул)|беїв]]. Після вбивства беїв і отримання зібраних ними податків сім'я згодом переїхала до [[Венеційська Далмація|Венеціанської Далмації]], звідки Сочивиця та його брати почали розбій. Після десятиліть розбою та захоплення його дружини й дітей він пішов на службу до [[Габсбурзька монархія|Габсбурзької монархії]], де його призначив командиром [[Смоляки|пандурів]] сам імператор [[Йосиф II]] у 1775 році.

== Життєпис ==

=== Походження та молодість ===
Сочивиця народився в {{Circa}} 1715{{Sfn|Savez udruženja folklorista Jugoslavije|1970|с=166}}{{Sfn|Watson|1804|с=14}} в селі [[Сімійова]] на північний захід від [[Білеча|Білечі]]{{Sfn|Savez udruženja folklorista Jugoslavije|1970|с=166}} в [[Герцеговинський санджак|санджаку Герцеговини]] ([[Османська імперія]]). [[Іван Ловрич]] (1756—1777) написав біографію Сочивиці{{Sfn|Savez udruženja folklorista Jugoslavije|1970|с=166}}, тоді як історія його життя була згадана [[Альберто Фортіс]]ом (1741—1803) на основі власної розповіді Сочивиці.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=cWRaiQHaVH0C
|title=Glasnik |last=Istorisko društvo NR Srbije
|year=1931
|editor-last=Stanoje Stanojević
|volume=4
|page=157
|quote=Подаци које Г. Геземан овде износи црпени су нз једног француског превода, у коме талијански аутор — опат Фор- тис, прича историју Сочивице, коју му је он сам, Станислав Сочивица, приповедао. Живот овога хајдука са ...
}}</ref> Він був нормального зросту, мав довгасте обличчя та блакитні очі.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=aFQDAAAAMAAJ&pg=PA216
|title=London Magazine: Or, Gentleman's Monthly Intelligencer |year=1779
|publisher=C. Ackers
|volume=XLVIII
|pages=5–6, 50–53, 156–157, 216–219
}}</ref> Його батько, Вук, був фермером, землею якого володіла сумновідома родина багатих турків Уметалчичів, які були дуже суворі до родини: вони не тільки постійно ображали їх, але й жорстоко били.{{Sfn|Watson|1804|с=14}}{{Sfn|Bronson|1809|с=351}} Станко, бурхливий і лютий, разом зі своїми трьома братами замишляв проти своїх панів, але їхній батько, який був м'яким і миролюбним, кілька років радив їм не діяти.{{Sfn|Watson|1804|сторінки=14–15}}{{Sfn|Bronson|1809|с=351}} Двох його братів звали Ілія та Микола.

Три брати Уметалчичі, вирушивши з [[Поплат]]у ([[Берковичі]]) до сусідньої [[Вранська (Білєча)|Враньська]], щоб зібрати [[харадж]] (податок), випадково вирішили зупинитися на хуторі Сочивиців, маючи з собою гаманець із 18 000 пайетами, які вони зібрали дорогою.{{Sfn|Bronson|1809|с=351}} Станко переконав своїх двох братів, що це шанс помститися і збагатитися, і умовив їх убити трьох гостей.{{Sfn|Bronson|1809|с=351}} Потім вони закопали їх у глибокій канаві біля ферми.{{Sfn|Watson|1804|с=15}}

Після вбивств родина не втекла; у відповідь паша Требіньє та капітан гвардії заарештували до 50 християн, деяких з них стратили, інших зробили рабами, але підозра на братів не впала.{{Sfn|Watson|1804|с=15}} Однак приблизно через рік виникли деякі сумніви. Поспішність Станка та сума грошей, яка раптово з'явилася, змусили їх покинути дім і [[wiktionary:decamp|втікати]].{{Sfn|Bronson|1809|с=351}} Їхній батько помер дорогою.{{Sfn|Bronson|1809|с=351}}

=== Імотський ===
[[Файл:Sočivica killing a Turk.jpg|праворуч|міні|Сочивиця вбиває турка.]]
[[Файл:Sočivica roasting two Turk prisoners.jpg|праворуч|міні|Люди Сочивиці смажать турецьких полонених.]]
Сім'я прибула до [[Імотський|Імотського]], який на той час перебував під суверенітетом [[Венеційська республіка|Венеціанської республіки]] ([[Венеційська Далмація|Венеціанська Далмація]]), і в 1745 році побудувала будинок і відкрила магазин із чудовими та дорогими товарами на османські гроші.{{Sfn|Bronson|1809|с=351}} Купецьке життя не влаштовувало активність Станка, тому він із оточенням із 10 осіб повернувся до [[Чорногорський вілаєт|Чорногорії]], де протягом літа винищив 40 турків.{{Sfn|Bronson|1809|с=351}} Вважається, що він ніколи не образив підданих Венеції чи Австрії, а повністю спрямував свою лють проти турецького народу.{{Sfn|Bronson|1809|с=351}}

Після кількох експедицій, до яких приєднався один із його братів, він повернувся до Імотського, де прожив 9 років, працюючи в торгівлі, заснованій його родиною.{{Sfn|Bronson|1809|с=351}} Він час від часу здійснював походи та вбивав турків.{{Sfn|Bronson|1809|с=351}} Один із його братів був у ватазі разом із видатним гайдуком Лазарем Пецирепом.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=2Xk-AAAAIAAJ
|title=Izabrana dela |last=Peter II (Prince-Bishop of Montenegro)
|year=1964
|publisher=Nar. knj.
|page=120
}}</ref> Станіслав Сочивиця та Лазар Пециреп були найвидатнішими гайдуками свого часу.{{Sfn|Mihić|1975|с=200}}

=== Вбивство брата ===
Брат Сочивиці, який супроводжував його в походах, приєднався до гайдуків і став побратимом з православним [[Морлахи|морлахом]]. Морлах зрадив його, видавши туркам, де його замучили до смерті. Дізнавшись про це, Сочивиця пішов до будинку побратима, де його прийняв батько. Батько намагався виграти час, але Сочивиця вбив його і знайшов зброю. Він сховався, щоб спостерігати за зрадою побратима, і, отримавши докази, зібрав друзів, оточив і підпалив будинок, вбивши 17 людей. Османи почали переслідувати Сочивицю, який і далі вчиняв убивства й пограбування.{{Sfn|Bronson|1809|с=352}}

=== Карловці ===
Оскільки його переслідували з усіх боків, він разом із родиною переїхав до [[Сремські Карловці|Сремських Карловців]], у [[Військова границя|Військовому кордоні]] [[Габсбурзька монархія|Габсбурзької Австрії]] (сучасна [[Сербія]]).{{Sfn|Bronson|1809|с=352}} Там він жив невинним життям 3 роки разом зі своїми двома братами, дружиною, сином і донькою.{{Sfn|Bronson|1809|с=352}}

Невідома особа зрадила його паші, який убив його брата. Дружину і дітей також схопили. Трьох братів Сочивиць ув'язнили у форті за Удбіною, а потім доставили до паші Травника. Їм запропонували навернення в іслам або смерть. Двоє братів прийняли іслам і були звільнені, один з них став агою. Станіслав, відомий антагонізмом до османів, залишився ув'язненим. Його брати втекли, і паша скасував навернення Станіслава, наказавши суворіше ув'язнення. Станіслав обіцяв показати скарби в обмін на привілеї, але протягом місяця водив охоронців у різні місця без результату. 26 листопада 1758 року Сочивиця та його сім'ю заманили до ефенді, але він втік під час подорожі. Він намагався домовитися про звільнення сім'ї, але безуспішно.{{Sfn|Bronson|1809|с=352}} Він навіть написав паші листа, прохаючи видати, з погрозами: «''Якщо ви відмовитеся, очікуйте від мене всього, на що здатний відчай. Я зберу своїх друзів, знищу ваше майно, пограбую ваших купців і вб'ю кожного турка, який потрапить до моїх рук.''»{{sfn|Bronson|1809|pp=352–353}}

Паша не звернув уваги на лист, і Станко вирішив виконати свою обітницю. Він спустошив країну, і люди були змушені просити пашу про допомогу, повернувши його дружину та дітей. Однак паша залишився невблаганним.{{Sfn|Bronson|1809|с=353}}

=== Пізні роки ===
Люди Сочивиці захопили турка, який раніше допоміг одному з його братів втекти. Брат Сочивиці, всупереч отаману та іншим гайдукам, поки Станко молився, відпустив турка зі вдячності. Це обурило інших гайдуків, і один з племінників вдарив брата. У відповідь брат вбив племінника на місці. Сочивиця вигнав брата, а після похорону племінника відчув таке приниження, що вирішив піти у відставку.{{Sfn|Bronson|1809|с=353}}

Однак його звички було не так легко змінити. Після короткої відставки він відновив бандитизм, грабував на дорозі.{{Sfn|Bronson|1809|с=353}} Після численних убивств і пограбувань він мав лише 600 пайетів, які він довірив другові та двоюрідному братові, однак обидва втекли з грошима.{{Sfn|Bronson|1809|с=353}}

Пізніше, у 1775 році, імператор Йосиф II, проїжджаючи повз Грацах, де проживав Сочивиця, побажав його побачити.{{Sfn|Bronson|1809|с=353}} Йосиф II привів його й допитав, змусив повторити головні події свого життя, потім дав йому значну суму грошей і призначив його ''[[Харамбаша|гарамбашою]]'' [[Смоляки|пандурів]].{{Sfn|Bronson|1809|с=353}} Він жив у Ґразах у 1777 році, у той час, коли була написана його біографія.{{Sfn|Bronson|1809|с=353}} У 1800 році не було відомо, чи він помер.{{Sfn|Bronson|1809|с=353}}

== Сім'я ==
Станко домігся звільнення дружини та сина з османського полону в Травнику та перевезення їх до сербського православного [[Монастир Драгович|монастиря Драгович]] на території Венеції, де чернець навчив свого сина читати й писати.{{Sfn|Samardžić|1986|с=61}}

== Спадщина ==
[[Файл:BMM-StankoSočivica1.JPG|міні| Портрет Сочівиця у [[Військовий музей (Белград)|Військовому музеї (Белград)]].]]
Його життя було темою книги далматинського письменника [[Іван Ловрич|Івана Ловріча]] (1776).<ref name="Lovric">{{Cite book
|title=Discourses of collective identity in Central and Southeast Europe (1770–1945) |last=Trencsenyi
|first=Balasz
|year=2006
|publisher=CEU Press.
|volume=First volume
|location=Budapest, Hungary
|pages=57–62
|isbn=978-963-7326-52-3
|language=en
}}</ref> Він був відомий у [[Морлахи|морлацькій]] народній поезії.<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=YINYl4iv4ecC&pg=PA421
|title=History of the Literary Cultures of East-Central Europe: Types and stereotypes |last=Cornis-Pope
|first=Marcel
|last2=Neubauer
|first2=John
|year=2010
|publisher=John Benjamins Publishing
|pages=421–
|isbn=978-90-272-3458-2
|language=en
}}</ref> Він також згадується в ''[[Гірський вінець|«Гірському вінку»]]'' [[Петро ІІ Петрович-Негош|Петара II Петровича-Негоша]], шедевра [[Культура Чорногорії|чорногорської літератури]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Сочивиця Станіслав}}
[[Категорія:Дата смерті невідома]]
[[Категорія:Народились у 1710-х]]
[[Категорія:Гайдуки]]
[[Категорія:Військовики XVIII століття]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]

title: Stanko Sočivica

Народження: 1715 · Требинє, Боснія і Герцеговина, Османська імперія

Смерть: після 1777 · Габсбурзька монархія

Приналежність: Гайдуки (1745–75)

Звання: Харамбаша


text:
# Фотиново (Пазарджицька область)
Фо́тиново (болг. Фотиново) — село в Пазарджицькій області Болгарії. Входить до складу общини Батак.

## Населення
За даними перепису населення 2011 року у селі проживали 704 особи.
Національний склад населення села:
| Національність   | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------------- | -------------- | -------- |
| турки            | 506            | 73,0%    |
| болгари          | 187            | 27,0%    |
| цигани           | 0              | 0%       |
| інша             | 0              | 0%       |
| не визначились   | 0              | 0%       |
| Всього відповіли | 693            |          |

Розподіл населення за віком у 2011 році:
Динаміка населення:

title: Фотиново (Пазарджицька область)

wikitext:
{{Otheruses|Фотиново}}
{{НП Болгарії
 | назва                 = Фотиново
 | статус                = село
 | місцева_назва         = {{lang-bg|Фотиново}}
 | герб                  =
 | прапор                =
 | зображення            =
 | зображення_підпис     =
 | область               = [[Пазарджицька область]]
 | община                = [[Батак (община)|Батак]]
 | община_кмет           =
 | община_кмет_партія    =
 | кметство              = '''Фотиново'''
 | кмет                  =
 | кмет_партія           =
 | код_ЕКАТТЕ            = 76162
 | широта                = 41.8836
 | довгота               = 24.3501
 | висота                = 1128
 | населення             = 704
 | населення_рік         = 2011
 | населення_джерело     =
 | площа                 =
 | поштові_індекси       = 4571
 | телефонний_код        = 035502
 | вебсторінка           =
 | фізична_о             = 34
 | фізична_о_джерело     = <ref name="відстані">Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref>
 | фізична_с             = 123
 | фізична_с_джерело     = <ref name="відстані"/>}}
'''Фо́тиново''' ({{lang-bg|Фотиново}}) — село в [[Пазарджицька область|Пазарджицькій області]] [[Болгарія|Болгарії]]. Входить до складу общини [[Батак (община)|Батак]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Болгарії (2011)|перепису населення 2011 року]] у селі проживали {{formatnum:704}} особи.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и самоопределение по етническа принадлежност към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Fdhrysbu?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|archivedate=05.04.2013|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#A0FF60" | Національність
! style = "background-color:#A0FF60" | Кількість осіб
! style = "background-color:#A0FF60" | Відсоток
|-
| [[Турки в Болгарії|турки]]
| 506
| 73,0%
|-
| [[Болгари в Болгарії|болгари]]
| 187
| 27,0%
|-
| цигани
| 0
| 0%
|-
| інша
| 0
| 0%
|-
| не визначились
| 0
| 0%
|-
| '''Всього відповіли'''
| 693
|
|}

Розподіл населення за віком у 2011 році<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и възраст към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Irx9OSLX?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|archivedate=14.08.2013|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/розподіл за віком
| макс=66
| всього=704
| 0-4=23
| 5-9=19
| 10-14=37
| 15-19=44
| 20-24=32
| 25-29=36
| 30-34=37
| 35-39=50
| 40-44=46
| 45-49=56
| 50-54=66
| 55-59=58
| 60-64=41
| 65-69=36
| 70-74=40
| 75-79=47
| 80-84=24
| 85+=12
}}

Динаміка населення<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=4905&ezik=bul|title=Национален статистически институт. Справка за населението на с. Фотиново, общ. Батак, обл. Пазарджик|language=болгарською|accessdate=2012-01-23|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Iytjt19d?url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=4905|archivedate=2013-08-19|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/Населення Болгарії
|Ширина зображення  = 440
|Максимум шкали     = 1400
|Крок більшої шкали = 200
|Крок меншої шкали  = 40
|1934 = 1036
|1946 = 1050
|1956 = 1169
|1965 = 1385
|1975 = 1090
|1985 = 1027
|1992 = 1011
|2001 = 887
|2011 = 704
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Пазарджицька область|Батак}}
{{Bulgaria-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Болгарія}}

[[Категорія:Села Пазарджицької області]]

title: Фотиново · болг. Фотиново

Країна: Болгарія

Область: Пазарджицька область

Община: Батак

Кметство: Фотиново

title: Відстань

Відстань:
До обласного центру
До Софії

title: Розташування

Розташування: ФотиновоФотиново (Болгарія)


text:
# Крупський Анатолій Федорович
Анато́лій Фе́дорович Кру́пський (*26 січня 1958 р., м. Дніпропетровськ) — український політик, перший заступник голови Дніпропетровської облдержадміністрації.

## Життєпис
- закінчив Дніпровську школу 122
- 1982 р. — листопад 1985 р. — секретар комітету комсомолу Дніпропетровського м'ясокомбінату.
- Листопад 1985 р. — листопад 1989 р. — перший секретар Самарського райкому комсомолу Дніпропетровська (РК ЛКСМУ).
- У 1985 р. завершив навчання у Дніпропетровському інституті інженерів залізничного транспорту ім. М. І. Калініна за фахом «інженер-промтеплоенергетик» (спеціальність «промислова теплоенергетика»). Працював слюсарем з ремонту обладнання на заводі ім. Комінтерну, майстром ремонтно-механічного цеху Дніпропетровського м'ясокомбінату. Був заступником голови виконкому Самарської райради.
- листопад 1989 р. — травень 1992 р. — заступник голови виконкому Самарської райради м. Дніпропетровська.
- травень 1992 р. — січень 1993 р. — начальник відділу прогнозування народонаселення (демографії) і трудових ресурсів комітету економіки Дніпропетровської облдержадміністрації.
- січень 1993 р. — січень 1998 р. — директор малого підприємства «Стандарт», товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Стандарт ЛТД», м. Дніпропетровськ.
- січень 1998 р. — лютий 2000 р. — голова Самарської районної ради м. Дніпропетровська.
- У 2000 р. — Дніпропетровський державний університет за спеціальністю «управління персоналом» (менеджмент), кваліфікація — «економіст». Працював в управлінні економіки Дніпропетровської облдержадміністрації.
- З 2000 р. — перший заступник міського голови м. Дніпропетровська.
- у 2003 р. — завершив навчання у закладі «Дніпропетровський регіональний інститут державного управління Української Академії державного управління при Президентові України» за спеціальністю «державне управління». Член «Партії регіонів».
- лютий 2000 р. — січень 2013 р. — перший заступник Дніпропетровського міського голови[2].
- 21 січня 2013 р. — перший заступник голови Дніпропетровської облдержадміністрації.

## Нагороди
- У 2002 р. — присвоєно почесне звання «Заслужений економіст України»[3],
- у 2009 р. — нагороджений орденом «За заслуги» III ступеня[4].

## Особисте життя
Сім'я:

Одружений, виховує доньку.
Захоплення:

Хокей. Є віце-президентом хокейного клубу «Приднепровск».

title: Крупський Анатолій Федорович

wikitext:
{{othernames|Крупський}}
{{Особа
| ім'я                 =
| оригінал імені       = Анатолій Федорович Крупський
| місце_проживання     = м. [[Дніпро (місто)|Дніпропетровськ]]
| інші_імена           =
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200пкс
| підпис_зображення    = Анатолій Крупський
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 26.01.1958
| місце_народження     = [[Дніпропетровськ]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| причина_смерті       =
| поховання            =
| громадянство         = {{URS}} → {{UKR}}
| підданство           =
| національність       =[[українці|українець]]
| Alma_mater           =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                =
| посада               = перший заступник голови [[Дніпропетровська обласна державна адміністрація|Дніпропетровської облдержадміністрації]]
| військове звання     =
| платня               =
| термін               =
| попередник           =
| наступник            =
| партія               ="[[Партія регіонів]]"
| головував_(-ла)      =
| конфесія     =
| батько               =
| матір                =
| рід                  =
| родичі               =
| дружина              =
| діти                 =
| автограф             =
| розмір_автографа     =
| підпис               =
| нагороди             ={{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Заслужений економіст України}} {{!!}} {{Орден За заслуги III ступеня (Україна)}}
{{!)}}
| сторінка_в_інтернеті =
| примітки             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
| підпис_герба         =
}}

'''Анато́лій Фе́дорович Кру́пський''' (*26 січня 1958 р., м. [[Дніпро (місто)|Дніпропетровськ]]) — український політик, перший заступник голови [[Дніпропетровська обласна державна адміністрація|Дніпропетровської облдержадміністрації]]<ref>[http://most-dnepr.info/database/krupskiy_anatoliy.htm «Крупский Анатолий Федорович» (2009 г.), сайт «МОСТ ДНЕПР»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140802144741/http://most-dnepr.info/database/krupskiy_anatoliy.htm |date=2 серпня 2014 }} {{ref-ru}}</ref>.

== Життєпис ==
* закінчив Дніпровську [[НВК № 122 (Дніпро)|школу 122]]
* 1982 р. — листопад 1985 р. — секретар комітету [[комсомол]]у Дніпропетровського м'ясокомбінату.
* Листопад 1985 р. — листопад 1989 р. — перший секретар Самарського райкому комсомолу Дніпропетровська (РК ЛКСМУ).
* У 1985 р. завершив навчання у [[Дніпропетровський національний університет залізничного транспорту|Дніпропетровському інституті інженерів залізничного транспорту ім. М. І. Калініна]] за фахом «інженер-промтеплоенергетик» (спеціальність «промислова теплоенергетика»). Працював слюсарем з ремонту обладнання на заводі ім. Комінтерну, майстром ремонтно-механічного цеху Дніпропетровського м'ясокомбінату. Був заступником голови виконкому Самарської райради.
* листопад 1989 р. — травень 1992 р. — заступник голови виконкому Самарської райради м. Дніпропетровська.
* травень 1992 р. — січень 1993 р. — начальник відділу прогнозування народонаселення ([[Демографія|демографії]]) і трудових ресурсів комітету економіки Дніпропетровської облдержадміністрації.
* січень 1993 р. — січень 1998 р. — директор малого підприємства «Стандарт», товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Стандарт ЛТД», м. Дніпропетровськ.
* січень 1998 р. — лютий 2000 р. — голова Самарської районної ради м. Дніпропетровська.
* У 2000 р. — [[Дніпропетровський національний університет імені Олеся Гончара|Дніпропетровський державний університет]] за спеціальністю «управління персоналом» ([[менеджмент]]), кваліфікація — «[[Економіка|економіст]]». Працював в управлінні економіки Дніпропетровської облдержадміністрації.
* З 2000 р. — перший заступник міського голови м. [[Дніпропетровськ]]а.
* у 2003 р. — завершив навчання у закладі «Дніпропетровський регіональний інститут державного управління Української Академії державного управління при Президентові України» за спеціальністю «державне управління». Член «[[Партія регіонів|Партії регіонів]]».
* лютий 2000 р. — січень 2013 р. — перший заступник Дніпропетровського міського голови<ref>Ярема Городчук, [http://www.dsnews.ua/politics/kto-pomeshaet-kolomoyskomu-zadavit-vilkula-31012015082500 Кто помешает Коломойскому «задавить» Вилкула] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150923220829/http://www.dsnews.ua/politics/kto-pomeshaet-kolomoyskomu-zadavit-vilkula-31012015082500 |date=23 вересня 2015 }}, сайт «DsNews» {{ref-ru}}</ref>.
* 21 січня 2013 р. — перший заступник голови Дніпропетровської облдержадміністрації.

== Нагороди ==
* У 2002 р. — присвоєно почесне звання «[[Заслужений економіст України]]»<ref>{{УПУ|1131/2002|4 грудня 2002|Про відзначення державними нагородами України}}</ref>,
* у 2009 р. — нагороджений [[Орден «За заслуги» (Україна)|орденом «За заслуги» III ступеня]]<ref>{{УПУ|475/2009|23 червня 2009|Про відзначення державними нагородами України з нагоди Дня Конституції України}}</ref>.

== Особисте життя ==
''Сім'я'':

Одружений, виховує доньку.

''Захоплення'':

Хокей. Є віце-президентом хокейного клубу «Приднепровск».

== Див. також ==
* [[Помста за розкол країни]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{refbegin|2}}
* [https://web.archive.org/web/20140802144741/http://most-dnepr.info/database/krupskiy_anatoliy.htm Крупский Анатолий Федорович, сайт «МОСТ ДНЕПР»] {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20140726173629/http://dnepr.comments.ua/article/2012/05/16/134021.html «Выборы-2012: Досье Анатолия Крупского» сайт «Комментарии»] {{ref-ru}}
* [http://dpua.info/spec/peoples/goverment/37.html «Крупский Анатолий Федорович», Информационное агентство «Объектив»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140808062244/http://dpua.info/spec/peoples/goverment/37.html |date=8 серпня 2014 }} {{ref-ru}}
* [http://www.rbc.ua/rus/vyboru2012/person/m1859 Победители в мажоритарных округах (Крупский Анатолий Федорович), сайт «РБК-Украина»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140728020307/http://www.rbc.ua/rus/vyboru2012/person/m1859 |date=28 липня 2014 }} {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20140812185426/http://adm.dp.ua/OBLADM/Obldp.nsf/b19e47826f35603ec2256f29003c32ff/ebbbc80455e6a847c2257afa004d6495?OpenDocument Офіційний сайт Дніпропетровської облдержадміністрації — біографія «КРУПСЬКИЙ Анатолій Федорович»] {{ref-uk}}
* [http://gazeta.dp.ua/read/dnepropetrovskiy_gubernator_prirastaet_zamestitelyami «Днепропетровский губернатор прирастает заместителями» — сайт «Газета.dp.ua»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140809163009/http://gazeta.dp.ua/read/dnepropetrovskiy_gubernator_prirastaet_zamestitelyami |date=9 серпня 2014 }} {{ref-ru}}

{{refend}}
{{ВП-портали|Дніпропетровська область|Україна|Біографії}}

{{ukr-bio-stub}}

[[Категорія:Крупські|А]]
[[Категорія:Уродженці Дніпра]]
[[Категорія:Заслужені економісти України|Крупський]]
[[Категорія:Комсомольські функціонери]]
[[Категорія:Випускники Дніпровського національного університету залізничного транспорту]]

title: Анатолій Федорович Крупський

Народився: 26 січня 1958 (67 років) · Дніпропетровськ

Громадянство: СРСР → Україна

Національність: українець

Місце проживання: м. Дніпропетровськ

Alma mater: Дніпровський національний університет залізничного транспорту

Партія: "Партія регіонів"

Нагороди: | Заслужений економіст України | Орден «За заслуги» ІІІ ступеня |

title: Партія

Заслужений економіст України: Орден «За заслуги» ІІІ ступеня


text:
# Ціпф Олександр Вільгельмович
Олекса́ндр Вільге́льмович Ці́пф — старший сержант Збройних сил України.

## Нагороди
За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни
- нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (9.4.2015).

title: Ціпф Олександр Вільгельмович

wikitext:
{{однофамільці|Ціпф}}
{{Військовик2
| ім'я                =Ціпф Олександр Вільгельмович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     =
| місце народження    =
| дата смерті         =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    ={{fЗСУ}}
| рід військ          =
| роки служби         =
| звання              ={{Ранг|країна=Україна|звання=Старший сержант}}
| формування          =
| командування        =
| битви               =[[Війна на сході України]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
'''Олекса́ндр Вільге́льмович Ці́пф''' — старший сержант Збройних сил України.

== Нагороди ==
За особисту [[мужність]] і [[героїзм]], виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]] під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]]
* нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (9.4.2015).

== Джерела ==
* {{УПУ|213/2015|9 квітня 2015|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/2132015-18861}}
{{Учасники РУВ}}

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Війни / битви: Війна на сході України


text:
# Вілиця
Ві́лиця  — село в Україні, у Шацькій селищній територіальній громаді Ковельського району Волинської області. Населення становить 158 осіб.
Орган місцевого самоврядування — Шацька селищна рада.

## Історія
У книзі Олександра Цинкаловського «Стара Волинь і Волинське Полісся» про даний населений пункт наявна така інформація:
| ВИЛИЦЯ, с, Володимирський пов., Щацька вол., 100 км від Володимира. В кінці 19 ст. було там 43 дом. і 286 жит. |
З 30 вересня 2015 року населений пункт у Шацькій селищній об'єднаній територіальній громаді Шацького району Волинської області, до цього село підпорядковувалось Прип'ятській сільській раді Шацького району.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Шацької селищної територіальної громади.
З 2020 року після ліквідації Шацького району село Вілиця належить до Ковельського району Волинської області.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 179 осіб, з яких 83 чоловіки та 96 жінок.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 157 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| українська | 97,47 %  |
| російська  | 2,53 %   |

title: Вілиця

wikitext:
{{Село
| назва           = Вілиця
| область         = [[Волинська область]]
| район           = [[Ковельський район|Ковельський]]/[[Шацька селищна громада|Шацька громада]]
| громада         = [[Шацька селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 0725784202
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = до 1914
| населення       = 159
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,401
| ref-площа       =
| щільність       = 394,01
| поштовий індекс = 44041
| телефонний код  = 3355
| координати      = {{coord|51|29|29|N|24|3|15|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 51|
| lat_min         = 29|
| lat_sec         = 29
| lon_deg         = 24|
| lon_min         = 3|
| lon_sec         = 15
| висота          = 163
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = [[Шацька селищна рада]]: 44000, Волинська обл., Ковельський р-н, селище [[Шацьк]], вул.Героїв України, 1Б. .<br/>Староста: Волинська обл., Ковельський р-н, с. Прип'ять, вул. Центральна, 14.
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Ві́лиця'''  — [[село]] в Україні, у [[Шацька селищна громада|Шацькій селищній територіальній громаді]] [[Ковельський район|Ковельського району]] [[Волинська область|Волинської області]]. Населення становить 158 осіб.

Орган [[місцеве самоврядування|місцевого самоврядування]] — [[Шацька селищна рада]].

== Історія ==
У книзі [[Цинкаловський Олександр Миколайович|Олександра Цинкаловського]] «Стара Волинь і Волинське Полісся» про даний населений пункт наявна така інформація<ref>Цинкаловський О. Стара Волинь і Волинське Полісся. Краєзнавчий словник — від найдавніших часів до 1914 року в 2-х томах. Т. 1. — Вінніпег, 1984. — 600 с.</ref>: {{text|ВИЛИЦЯ, с, Володимирський пов., Щацька вол., 100 км від Володимира. В кінці 19 ст. було там 43 дом. і 286 жит.}}

З [[30 вересня]] [[2015]] року населений пункт у [[Шацька селищна громада|Шацькій селищній об'єднаній територіальній громаді]] [[Шацький район|Шацького району]] Волинської області, до цього село підпорядковувалось [[Прип'ятська сільська рада|Прип'ятській сільській раді]] Шацького району<ref>{{cite news |title=Шацька селищна рада. Волинська область, Шацький район |url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=5014 |accessdate=4 травня 2020 |archive-date=14 червня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200614220612/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=5014 }}</ref>.

12 червня [[2020]] року, відповідно до [[Розпорядження (документ)|розпорядження]] [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів Україн]]<nowiki/>и № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій [[Територіальна громада України|територіальних громад]] Волинської області», увійшло до складу Шацької селищної територіальної громади<ref>{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/708-2020-%D1%80#Text |title=РОЗПОРЯДЖЕННЯ  від 12 червня 2020 р. № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області»}}</ref>.

З [[2020]] року після ліквідації [[Шацький район|Шацького району]] село Вілиця належить до [[Ковельський район|Ковельського району]] [[Волинська область|Волинської області]]<ref name="Ковельський район"/>.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 179 осіб, з яких 83 чоловіки та 96 жінок.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкало 157 осіб.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="standard"
|-
! Мова
! Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 97,47 %
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 2,53 %
|}

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="Ковельський район">{{cite web
 |url                 = https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/807-20#Text
 |назва               = ПОСТАНОВА Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів»
 |дата                = 17 липня 2020
 |вебсайт             =zakon.rada.gov.ua |url-архіву          = https://web.archive.org/web/20200721124601if_/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/807-20#Text
 |дата-архіву         = 21 липня 2020
 |мертвий-url         = Ні
 |дата-доступу        = 30 січня 2022
}}</ref>.

<ref name="населення 1989">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Волинська область (осіб) - Регіон, Рік, Категорія населення , Стать (1989(12.01))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=20 жовтня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Волинська область (осіб) - Регіон , Рік (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=20 жовтня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Розподіл населення за рідною мовою, Волинська область (у % до загальної чисельності населення) - Регіон, Рік , Вказали у якості рідної мову (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=20 жовтня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/volynskaja/3941 Погода в селі Вілиця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111219100940/http://weather.in.ua/ua/volynskaja/3941 |date=19 грудня 2011 }}
* [http://www.history.org.ua/?hrono Інститут історії України, 22 червня] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160629080207/http://www.history.org.ua/?hrono |date=29 червня 2016 }}

{{Volyn-geo-stub}}
{{Шацька громада}}

[[Категорія:Населені пункти Ковельського району (1940—2020)]]
[[Категорія:Села Волинської області]]

title: село Вілиця

Країна: Україна

Область: Волинська область

Район: Ковельський/Шацька громада

Тер. громада: Шацька селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 394,01 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

Адреса ради: Шацька селищна рада: 44000, Волинська обл., Ковельський р-н, селище Шацьк, вул.Героїв України, 1Б. . · Староста: Волинська обл., Ковельський р-н, с. Прип'ять, вул. Центральна, 14.

title: Карта

Карта: Вілиця

title: Мапа

Мапа: Вілиця у Вікісховищі


text:
# ITGB1BP2
ITGB1BP2 (англ. Integrin subunit beta 1 binding protein 2) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на довгому плечі X-хромосоми. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 347 амінокислот, а молекулярна маса — 38 382.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MSLLCRNKGC |  | GQHFDPNTNL |  | PDSCCHHPGV |  | PIFHDALKGW |  | SCCRKRTVDF |
| SEFLNIKGCT |  | MGPHCAEKLP |  | EAPQPEGPAT |  | SSSLQEQKPL |  | NVIPKSAETL |
| RRERPKSELP |  | LKLLPLNISQ |  | ALEMALEQKE |  | LDQEPGAGLD |  | SLIRTGSSCQ |
| NPGCDAVYQG |  | PESDATPCTY |  | HPGAPRFHEG |  | MKSWSCCGIQ |  | TLDFGAFLAQ |
| PGCRVGRHDW |  | GKQLPASCRH |  | DWHQTDSLVV |  | VTVYGQIPLP |  | AFNWVKASQT |
| ELHVHIVFDG |  | NRVFQAQMKL |  | WGVINVEQSS |  | VFLMPSRVEI |  | SLVKADPGSW |
| AQLEHPDALA |  | KKARAGVVLE |  | MDEEESDDSD |  | DDLSWTEEEE |  | EEEAMGE    |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

Задіяний у такому біологічному процесі, як альтернативний сплайсинг.
Білок має сайт для зв'язування з іонами металів, іоном цинку.

title: ITGB1BP2

wikitext:
{{Картка гена}}
'''ITGB1BP2''' ({{lang-en|Integrin subunit beta 1 binding protein 2}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на довгому плечі X-хромосоми.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:6154 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:6154 |language=англ. |accessdate=22 вересня 2017 |url-status=dead }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 347 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 38 382<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/Q9UKP3#sequences |title=UniProt, Q9UKP3 |language=англ. |accessdate=22 вересня 2017 |archive-date=31 грудня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161231234248/http://www.uniprot.org/uniprot/Q9UKP3/#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MSLLCRNKGC		GQHFDPNTNL		PDSCCHHPGV		PIFHDALKGW		SCCRKRTVDF

SEFLNIKGCT		MGPHCAEKLP		EAPQPEGPAT		SSSLQEQKPL		NVIPKSAETL

RRERPKSELP		LKLLPLNISQ		ALEMALEQKE		LDQEPGAGLD		SLIRTGSSCQ

NPGCDAVYQG		PESDATPCTY		HPGAPRFHEG		MKSWSCCGIQ		TLDFGAFLAQ

PGCRVGRHDW		GKQLPASCRH		DWHQTDSLVV		VTVYGQIPLP		AFNWVKASQT

ELHVHIVFDG		NRVFQAQMKL		WGVINVEQSS		VFLMPSRVEI		SLVKADPGSW

AQLEHPDALA		KKARAGVVLE		MDEEESDDSD		DDLSWTEEEE		EEEAMGE

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Задіяний у такому біологічному процесі, як [[альтернативний сплайсинг]].
Білок має сайт для зв'язування з іонами металів, іоном [[цинк]]у.

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[X-хромосома|Хромосома X]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Некатегоризовані білки]]

title: Ідентифікатори

Символи: ITGB1BP2, CHORDC3, ITGB1BP, MELUSIN, MSTP015, integrin subunit beta 1 binding protein 2

Зовнішні ІД: OMIM: 300332 MGI: 1353420 HomoloGene: 22708 GeneCards: ITGB1BP2

Молекулярна функція: • zinc ion binding · • зв'язування з іоном металу · • calcium ion binding · • SH3 domain binding · • GO:0001948, GO:0016582 protein binding · • integrin binding

Клітинна компонента: • Z discdkac

Біологічний процес: • muscle organ development · • GO:0072468 сигнальна трансдукція

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

Ортологи: Вікідані

Див./Ред. для людей: Див./Ред. для мишей


text:
# Фрідріхсгабеког
Фрідріхсгабеког (нім. Friedrichsgabekoog) — громада в Німеччині, розташована в землі Шлезвіг-Гольштейн. Входить до складу району Дітмаршен. Складова частина об'єднання громад Бюзум-Вессельбурен.
Площа — 8,62 км2. Населення становить 52 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Фрідріхсгабеког

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Фрідріхсгабеког
| місцева_назва       = Friedrichsgabekoog
| тип_НП              = громада
| зображення          = 11-09-04-fotoflug-nordsee-by-RalfR-128.jpg
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| карта               = Friedrichsgabekoog in HEI.PNG
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Фрідріхсгабеког на карті району
| земля               = [[Шлезвіг-Гольштейн]]
| округ               =
| район               = [[Дітмаршен]]
| об'єднання громад = [[Бюзум-Вессельбурен (об'єднання громад)|Бюзум-Вессельбурен]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 0
| площа               = 8.62
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-SH||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-SH||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-SH|01051033}}
| latd=54 | latm=09| lats=
| longd=08| longm=54| longs=
| розміщення_підпису = right
| поштовий_код        = 25764
| телефонний_код      = 04833, 04834 у. 04839
| стат_код            = 01 0 51 033
| авто_номер          = HEI
| вебсайт             = [http://www.amt-buesum-wesselburen.de/index.php?menuid=34 www.amt-buesum-wesselburen.de]
}}
'''Фрідріхсгабеког''' ({{lang-de|Friedrichsgabekoog}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Шлезвіг-Гольштейн]]. Входить до складу району [[Дітмаршен]]. Складова частина [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Бюзум-Вессельбурен (об'єднання громад)|Бюзум-Вессельбурен]].

Площа — 8,62 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-SH|01051033}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-SH||дата}}).

== Галерея ==
{{center|<gallery>Файл:Deichprofil fr gabekoog.JPG|
</gallery>}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Friedrichsgabekoog}}
* [http://www.amt-buesum-wesselburen.de/index.php?menuid=34 Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150202054114/http://www.amt-buesum-wesselburen.de/index.php?menuid=34 |date=2 лютого 2015 }} {{ref-de}}

{{Район Дітмаршен}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Шлезвіг-Гольштейну]]

title: — громада —

— громада —: Вид Фрідріхсгабеког

title: Координати: 54°09′ пн. ш. 08°54′ сх. д. / 54.150° пн. ш. 8.900° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Шлезвіг-Гольштейн

Район: Дітмаршен

Об'єднання громад: Бюзум-Вессельбурен

Населення (31 грудня 2020)

Фрідріхсгабеког на карті району

ФрідріхсгабекогРозташування на карті Німеччини

Висота над р.м.: 0 м

- Густота: 6/км²

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Троян (Ловецька область)
Троя́н (болг. Троян) — місто в Ловецькій області Болгарії. Адміністративний центр общини Троян.
У місті перебуває одне із чотирьох архієрейських намісництв Ловчанської єпархії БПЦ та відомий Троянський монастир.

## Населення
За даними перепису населення 2011 року у місті проживали 21 194 особи.
Національний склад населення міста:
| Національність   | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------------- | -------------- | -------- |
| болгари          | 18502          | 96,8%    |
| цигани           | 262            | 1,4%     |
| турки            | 219            | 1,1%     |
| інша             | 47             | 0,2%     |
| не визначились   | 78             | 0,4%     |
| Всього відповіли | 19108          |          |

Розподіл населення за віком у 2011 році:
Динаміка населення:

title: Троян (Ловецька область)

wikitext:
{{Otheruses|Троян (значення)}}
{{НП Болгарії
 | назва                 = Троян
 | статус                = місто
 | місцева_назва         = {{lang-bg|Троян}}
 | герб                  = Troyan-coat-of-arms.svg
 | прапор                =
 | зображення            =
 | зображення_підпис     =
 | область               = [[Ловецька область]]
 | община                = [[Троян (община)|Троян]]
 | община_кмет           =
 | община_кмет_партія    =
 | кметство              =
 | кмет                  =
 | кмет_партія           =
 | код_ЕКАТТЕ            = 73198
 | широта                = 42.8909
 | довгота               = 24.7124
 | висота                = 394
 | населення             = 21194
 | населення_рік         = 2011
 | населення_джерело     =
 | площа                 =
 | поштові_індекси       = 5600
 | телефонний_код        = 0670
 | вебсторінка           =
 | фізична_о             = 27
 | фізична_о_джерело     = <ref name="відстані">Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref>
 | фізична_с             = 115
 | фізична_с_джерело     = <ref name="відстані"/>}}
'''Троя́н''' ({{lang-bg|Троян}}) — місто в [[Ловецька область|Ловецькій області]] [[Болгарія|Болгарії]]. Адміністративний центр общини [[Троян (община)|Троян]].

У місті перебуває одне із чотирьох архієрейських намісництв [[Ловчанська єпархія БПЦ|Ловчанської єпархії БПЦ]] та відомий [[Троянський монастир]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Болгарії (2011)|перепису населення 2011 року]] у місті проживали {{formatnum:21194}} особи.

Національний склад населення міста<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и самоопределение по етническа принадлежност към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Fdhrysbu?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|archivedate=05.04.2013|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#A0FF60" | Національність
! style = "background-color:#A0FF60" | Кількість осіб
! style = "background-color:#A0FF60" | Відсоток
|-
| [[Болгари в Болгарії|болгари]]
| 18502
| 96,8%
|-
| цигани
| 262
| 1,4%
|-
| [[Турки в Болгарії|турки]]
| 219
| 1,1%
|-
| інша
| 47
| 0,2%
|-
| не визначились
| 78
| 0,4%
|-
| '''Всього відповіли'''
| 19108
|
|}

Розподіл населення за віком у 2011 році<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и възраст към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Irx9OSLX?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|archivedate=14.08.2013|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/розподіл за віком
| макс=1862
| всього=21194
| 0-4=823
| 5-9=841
| 10-14=951
| 15-19=964
| 20-24=912
| 25-29=1107
| 30-34=1466
| 35-39=1764
| 40-44=1797
| 45-49=1618
| 50-54=1588
| 55-59=1517
| 60-64=1862
| 65-69=1251
| 70-74=1107
| 75-79=880
| 80-84=484
| 85+=262
}}

Динаміка населення<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=4805&ezik=bul|title=Национален статистически институт. Справка за населението на гр. Троян, общ. Троян, обл. Ловеч|language=болгарською|accessdate=2012-01-23|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IybzIukP?url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=4805|archivedate=2013-08-19|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/Населення Болгарії
|Ширина зображення  = 440
|Максимум шкали     = 30000
|Крок більшої шкали = 5000
|Крок меншої шкали  = 1000
|1934 = 6328
|1946 = 7290
|1956 = 12481
|1965 = 19950
|1975 = 23708
|1985 = 26181
|1992 = 25104
|2001 = 23332
|2011 = 21194
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ловецька область|Троян}}
{{Bulgaria-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Болгарія}}

[[Категорія:Міста Ловецької області]]
[[Категорія:Засновані в Болгарії 1868]]

title: Троян · болг. Троян

Область: Ловецька область

Община: Троян

Міста-побратими: Форлі

title: Відстань

Відстань:
До обласного центру
До Софії

title: Розташування

Розташування: ТроянТроян (Болгарія)


text:
# Полігімнія
Полігі́мнія (грец. Polyhymnia, «багата на гімни»), або Полі́мнія (грец. Polymnia) — одна з дев'яти муз, винахідниця ліри, пізніше — покровителька ліричної поезії та красномовства. За однією з версій, Полігімнія — мати Орфея. В античному мистецтві зображувалася жінкою в задумі, що тримає на вустах вказівний палець правої руки.

## Міфологія
Вважається, що вона зберігає в пам'яті всі гімни, пісні і ритуальні танці, які славлять олімпійських богів, також вважається, що вона винайшла ліру.
Полігімнія часто зображується із сувоєм у руках, в задумливій позі.
Полігімнія протегує у вивченні людьми риторики і ораторського мистецтва.
На честь божества названо астероїд 33 Полігімнія.

title: Полігімнія

wikitext:
{{Картка:Міфічний персонаж
| Ім'я                          = Полігімнія
| Ім'я мовою оригіналу          = Πολύμνια
| Значення імені                = Багата на гімни
| Тип                           = Греція
| Міфологія                     = [[Давньогрецька міфологія|Давньогрецька]]
| Період життя                  =
| Зображення                    = Polyhymnia Pio-Clementino Inv287.jpg
| Розмір зображення             =
| Підпис                        =
| Опис                          = Муза гімнів
| Ім'я іншими мовами            =
| Грецькою                      =
| Латинською                    =
| В інших культурах             =
| Місцевість                    = [[Стародавня Греція]]
| Заняття                       = Допомагає поетам
| Походження                    =
| Згадки                        =
| Династія                      =
| Батько                        = [[Зевс]]
| Мати                          = [[Мнемосіна]]
| Брати/сестри                  = [[Калліопа]], [[Мельпомена]], [[Талія]], [[Ерато]], [[Уранія]], [[Терпсіхора]], [[Кліо]], [[Евтерпа]]
| Чоловік                       =
| Дружина                       =
| Діти                          =
| Місце поховання               =
| Свята на честь                =
| Пов'язані події               =
| Пов'язані персонажі           =
| Атрибути                      = Палець на вустах, сувій
| Вахана                        =
| Вікісховище                   = Category:Polyhymnia
}}
'''Полігі́мнія''' ({{lang-el|Polyhymnia}}, «багата на [[гімн]]и»), або '''Полі́мнія''' ({{lang-el|Polymnia}}) — одна з дев'яти [[музи|муз]], винахідниця [[ліра|ліри]], пізніше — покровителька [[лірика|ліричної]] [[поезія|поезії]] та [[красномовство|красномовства]]. За однією з версій, Полігімнія — мати [[Орфей|Орфея]]. В античному мистецтві зображувалася жінкою в задумі, що тримає на вустах вказівний палець правої руки.

== Міфологія ==
[[Файл:Muse_Polyhymnia,_Denarius,_56_B.C.,_Rome.jpg|міні|ліворуч|Полігімнія на монеті [[Квінт Помпоній Муза|Квінта Помпонія Музи]],  66 рік до н.е.]]

Вважається, що вона зберігає в пам'яті всі гімни, пісні і ритуальні танці, які славлять олімпійських богів, також вважається, що вона винайшла ліру.

Полігімнія часто зображується із сувоєм у руках, в задумливій позі.

Полігімнія протегує у вивченні людьми риторики і ораторського мистецтва.

На честь божества названо астероїд [[33 Полігімнія]].

== Література ==
* ''[[Словник античної міфології]].'' — {{К.}}: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок.

{{9 муз}}
{{Давньогрецька міфологія}}
[[Категорія:Грецькі музи]]
[[Категорія:Персонажі за алфавітом]]
[[Категорія:Пантоміма]]
[[Категорія:Нащадки Зевса]]

title: Муза гімнів

Міфологія: Давньогрецька

Божество в: давньогрецька релігія

Значення імені: Багата на гімни

Місцевість: Стародавня Греція

Заняття: Допомагає поетам

Покровитель для: гімн

Батько: Зевс

Мати: Мнемосіна

Брати/сестри: Калліопа, Мельпомена, Талія, Ерато, Уранія, Терпсіхора, Кліо, Евтерпа

Атрибути: Палець на вустах, сувій

Частина від: Музи


text:
# Бялобжеґі (Соколовський повіт)
Бялобжеґі (пол. Białobrzegi) — село в Польщі, у гміні Стердинь Соколовського повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 200 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Седлецького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 102     | 22                 | 60               | 20                   |
| Жінки    | 98      | 16                 | 46               | 36                   |
| Разом    | 200     | 38                 | 106              | 56                   |

title: Бялобжеґі (Соколовський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Бялобжеґі
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Białobrzegi}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Соколовський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Стердинь (гміна){{!}}Стердинь
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 200
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 25
|поштовий індекс        = 08-320
|автомобільний код      = WSK
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0690281
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Бялобжеґі}}

'''Бялобжеґі''' ({{lang-pl|Białobrzegi}}) — село в Польщі, у [[Стердинь (гміна)|гміні Стердинь]] [[Соколовський повіт|Соколовського повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:200}} {{МНОЖИНА:200|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Седлецьке воєводство|Седлецького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=102 |ЧолПре=22 |ЧолПрац=60 |ЧолПост=20
|Жін=98 |ЖінПре=16 |ЖінПрац=46 |ЖінПост=36
|Разом=200 |РазомПре=38 |РазомПрац=106 |РазомПост=56
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Стердинь}}

[[Категорія:Села Соколовського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Соколовський повіт

Гміна: Стердинь

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: WSK

OSM: ↑3145077 ·R (Ґміна Стердинь)