text:
# Алблассервард
Алблассервард (нід. Alblasserwaard) — це польдер в провінції Південна Голландія, Нідерланди. У світі відомий Кіндердайкськими вітряками.

## Історія
Перші людські жителі Алблассерварда оселилися там після останнього льодовикового періоду, близько 10.000 років тому. Цей район не був вкритий льодом, але еолові відклади утворили підвищення, де згодом оселилися мисливці-збирачі. Це підтверджують археологічні дослідження.
Під час Середньовіччя було створено кілька нових каналів і дамб, що вберегти землі від повеней. Не дивлячись на це протягом історії області там все рівно відбулася велика кількість повеней, що пов'язано із великою кількістю річок навколо.
Під час Другої світової війни німецькі бомби дісталися і до Алблассерварда.
У 1953-у році частина земель була затоплена внаслідок повені в Північноморському басейні.

## Географія та населення
Альблассервард з усіх боків оточений річками: Лек на півночі, на заході Норд і Мерведе а півдні.
Область частково урбанізована, найбільше місто — Ґорінхем з населенням у 35,000 осіб та Папендрехт з більш ніж 30,000 мешканців.
Є 8 муніципалитетів:
- Алблассердам
- Ґіссенланден
- Ґорінхем
- Гардінксвелд-Ґіссендам
- Моленвард
- Папендрехт
- Слідрехт

title: Алблассервард

wikitext:
[[Файл:HendrikIdoAmbacht 1866.png|right|thumb|Мапа Алблассервалда у [[1886]] році]]

'''Алблассервард''' ([[Нідерланди|нід]]. Alblasserwaard) — це [[польдер]] в провінції [[Південна Голландія]], [[Нідерланди]]. У світі відомий [[Кіндердайкські вітряки|Кіндердайкськими вітряками]].

== Історія ==
Перші людські жителі Алблассерварда оселилися там після останнього [[Льодовиковий період|льодовикового періоду]], близько 10.000 років тому. Цей район не був вкритий льодом, але еолові відклади утворили підвищення, де згодом оселилися мисливці-збирачі. Це підтверджують археологічні дослідження.

Під час [[Середньовіччя]] було створено кілька нових каналів і [[Дамба|дамб]], що вберегти землі від повеней. Не дивлячись на це протягом історії області там все рівно відбулася велика кількість повеней, що пов'язано із великою кількістю річок навколо.

Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] німецькі бомби дісталися і до Алблассерварда.

У [[1953]]-у році частина земель була затоплена внаслідок [[Повінь в Північноморському басейні (1953 рік)|повені в Північноморському басейні]].

== Географія та населення ==
Альблассервард з усіх боків оточений річками: [[Лек (річка)|Лек]] на півночі, на заході Норд і [[Мерведе]] а півдні.

Область частково урбанізована, найбільше місто — [[Ґорінхем]] з населенням у 35,000 осіб та [[Папендрехт]] з більш ніж 30,000 мешканців.

Є 8 муніципалитетів:
* [[Алблассердам]]
* [[Ґіссенланден]]
* [[Ґорінхем]]
* [[Гардінксвелд-Ґіссендам]]
* [[Моленвард]]
* [[Папендрехт]]
* [[Слідрехт]]

== Посилання ==
* [http://ur.co.ua/18/1373-3-niderlandy.html Відомі нідерландські вітряки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151208182846/http://ur.co.ua/18/1373-3-niderlandy.html |date=8 грудня 2015 }}

[[Категорія:Південна Голландія]]
[[Категорія:Алблассервард]]


text:
# Калмакське
Калма́кське (рос. Калмакское) — село у складі Армізонського району Тюменської області, Росія.
Населення — 616 осіб (2010, 679 у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік:
- росіяни — 96 %

wikiname: ukwiki

title: Калмакське

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Калмакське
 | назва ін.       = {{lang-ru|Калмакское}}
 | карта розташування1 = Росія Тюменська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Тюменська область]]
 | район           = [[Армізонський район]]
 | поселення       = [[калмакське сільське поселення|Калмакське]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 616 осіб ([[2010]]{{RUS-TYU-popstat-2010}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
| lat_deg= 55
| lat_min= 45
| lat_sec= 37
 | lon_dir=E
| lon_deg= 68
| lon_min= 00
| lon_sec= 17
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Калма́кське''' ({{lang-ru|Калмакское}}) — [[село]] у складі [[армізонський район|Армізонського району]] [[тюменська область|Тюменської області]], [[Росія]].

Населення — 616 осіб ([[2010]], 679 у [[2002]]{{RUS-TYU-popstat}}).

Національний склад станом на [[2002]] рік:
* [[росіяни]] — 96 %

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|N-42-5}}

{{tumen-geo-stub}}
{{армізонський район}}

[[Категорія:Населені пункти Армізонського району]]
[[Категорія:Села Тюменської області]]

title: село Калмакське

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Тюменська область

Муніципальний район: Армізонський район

Поселення: Калмакське

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Калмакське · Калмакське


text:
# Tanacetum depauperatum
Tanacetum depauperatum — вид рослин з роду пижмо (Tanacetum) й родини айстрових (Asteraceae).

## Середовище проживання
Поширений у південній Туреччині й Сирії.

title: Tanacetum depauperatum

wikitext:
{{speciesbox |name= |status= |status_system=IUCN3.1 |image= |genus=Tanacetum |species=depauperatum |authority=(Post) Grierson, 1975 |range_map= |synonyms=''Chrysanthemum amanum'' Rech.f.
''Pyrethrum depauperatum'' Post |synonyms_ref=<ref>{{cite web |url=http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/gcc-28536 |назва=The Plant List |дата-доступу=20.03.2021 |archive-date=28 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200728214254/http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/gcc-28536 }} {{ref-en}}</ref> }}
'''''Tanacetum depauperatum''''' — [[вид]] рослин з роду [[пижмо]] (''Tanacetum'') й родини [[Айстрові|айстрових]] (Asteraceae).

== Середовище проживання ==
Поширений у південній [[Туреччина|Туреччині]] й [[Сирія|Сирії]]<ref>{{cite web |url=http://www.plantsoftheworldonline.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:252296-1 |назва=Plants of the World Online / Kew Science |дата-доступу=20.03.2021 |archive-date=29 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200729014429/http://www.plantsoftheworldonline.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:252296-1 }} {{ref-en}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Айстрові-доробити}}
{{Taxonbar|from=Q15557089}}

[[Категорія:Пижмо|depauperatum]]
[[Категорія:Флора Туреччини]]
[[Категорія:Флора Сирії]]
[[Категорія:Рослини, описані 1975]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Айстериди (Asterids)

Порядок: Айстроцвіті (Asterales)

Родина: Айстрові (Asteraceae)

Рід: Пижмо (Tanacetum)

Вид: T. depauperatum

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Tanacetum depauperatum · (Post) Grierson, 1975

title: Синоніми

Синоніми: Chrysanthemum amanum Rech.f. · Pyrethrum depauperatum Post


text:
# Симеон Богоприємець
Симео́н Богоприє́мець — християнський святий, єврейський праведник, про якого згадується в Новому Заповіті.
Євангеліє від Луки описує історію зустрічі (Стрітення) Симеона і Святого Сімейства. Коли Діва Марія разом з Йосифом принесла Ісуса до храму, їх зустрів там сивий старий Симеон, який чекав зустрічі з Господом вже багато років. Згідно з Євангелієм від Луки, Симеон був праведником і від Духа Святого був звіщений, що він зможе вмерти лише тоді, як побачить Ісуса Христа. Те й здійснилося — Симеон міг одержати тепер вічний спокій. Перед смертю старець Симеон сповістив, що Немовля, яке йому нарешті судилося побачити, вийде «на служіння спасіння людей».
Другою особою, що зустріла Ісуса в храмі була пророчиця Анна, про що також свідчить Євангеліє від Луки.

## Передання
Згідно з переданням праведний Симеон був одним із 70 перекладачів, які перекладали книги Старого Завіту з єврейської мови на грецьку. Коли він прочитав «Ось Діва зачала і породить Сина» (Іс. 7:14), то хотів слово «Діва» замінити на «Жінка». Але йому з'явився ангел Господній і сказав: «Ти на власні очі побачиш сповнення цього пророцтва». Симеон з вірою чекав аж до глибокої старості виконання Божої обітниці. В переданні сказано, що він жив 300 років і помер наступного дня після того, як побачив Дитятко Ісуса в єрусалимській святині.
День пам'яті — 3 лютого.

## Дивись також
Simeon in the Temple (Rembrandt)

title: Симеон Богоприємець

wikitext:
{{Святий|день пам'яті=[[3 лютого]]}}

'''Симео́н Богоприє́мець''' — християнський святий, єврейський праведник, про якого згадується в Новому Заповіті.
[[Файл:Yegorov-Simeon the Righteous.jpg|right|thumb|250px|Симеон Богоприємець тримає Ісуса, 1830-40s, [[Алексей Егоров]]]]
[[Євангеліє від Луки]] описує історію зустрічі ([[Стрітення]]) Симеона і Святого Сімейства. Коли [[Діва Марія]] разом з [[Йосип Обручник|Йосифом]] принесла Ісуса до [[Єрусалимський Храм|храму]], їх зустрів там сивий старий Симеон, який чекав зустрічі з Господом вже багато років. Згідно з Євангелієм від Луки, Симеон був праведником і від [[Святий Дух|Духа Святого]] був звіщений, що він зможе вмерти лише тоді, як побачить Ісуса Христа. Те й здійснилося — Симеон міг одержати тепер вічний спокій. Перед смертю старець Симеон сповістив, що Немовля, яке йому нарешті судилося побачити, вийде «на служіння спасіння людей».

І Дух у храм припровадив його. І як внесли Дитину Ісуса батьки, щоб за Нього вчинити звичаєм законним, тоді взяв він на руки Його, хвалу Богу віддав та й промовив: Нині відпускаєш раба Свого, Владико, за словом Твоїм із миром, бо побачили очі мої Спасіння Твоє, яке Ти приготував перед всіма народами, Світло на просвіту поганам і на славу народу Твого Ізраїля! ({{Біблія|Лк.|2:27|-32}})

Другою особою, що зустріла Ісуса в храмі була [[Анна Пророчиця|пророчиця Анна]], про що також свідчить Євангеліє від Луки.

== Передання ==
Згідно з переданням праведний Симеон був одним із 70 [[перекладач]]ів, які перекладали книги Старого Завіту з єврейської мови на грецьку. Коли він прочитав «Ось Діва зачала і породить Сина» ({{Біблія|Іс.|7:14}}), то хотів слово «Діва» замінити на «Жінка». Але йому з'явився [[ангел]] Господній і сказав: «Ти на власні очі побачиш сповнення цього пророцтва». Симеон з вірою чекав аж до глибокої старості виконання Божої обітниці. В переданні сказано, що він жив 300 років і помер наступного дня після того, як побачив Дитятко [[Ісус]]а в [[Єрусалимський храм|єрусалимській святині]].
[[Файл:Rembrandt Harmensz. van Rijn 145.jpg|міні|[[Рембрандт ван Рейн|Рембрандт]], 1631|ліворуч]]
День пам'яті — [[3 лютого]]<ref name=":0">[https://www.pomisna.info/wp-content/uploads/2023/10/kalendar_2023-2024.pdf Православний церковний календар 2024. Новоюліанський. З додатком вересень — грудень 2023 р.]</ref>.

== Дивись також ==
''{{iw|Simeon_in_the_Temple|Simeon in the Temple (Rembrandt)|en|Simeon_in_the_Temple}}''

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* {{ШевЕ-5|частина=Симеон Богоприємець|сторінки =757}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Симеон Богоприємець}}

[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Святі|С]]
[[Категорія:Біблійні особи]]
[[Категорія:Особи Нового Заповіту]]
[[Категорія:Християнські святі I століття]]

{{Християнство-теми}}
{{Ісус Христос}}

title: Симеон Богоприємець

Народився: · Галілея, Північний округ, Ізраїль

Помер: 1 століття

У лику: святий

День пам'яті: 3 лютого


text:
# Томас Степлтон
Томас Степлтон (англ. Thomas Stapleton; Генфілд, Сассекс, липень 1535 — Левен, 12 жовтня 1598) — англійський католицький священник і полеміст.

## Біографія
Томас був сином Вільяма Степлтона, одного зі Степлтонів з поселення Карлтон в окрузі Селбі, Північний Йоркшир. Освіту здобув у Вільній школі в Кентербері, Вінчестерському коледжі та Новому коледжі в Оксфорді, членом якого став 18 січня 1553 року. Після вступу на престол Єлизавети I він залишив Англію, не бажаючи підкорятися новій релігії, і поїхав спочатку до Левена, а потім до Парижа, щоб вивчати теологію.
У 1563 році, перебуваючи в Англії, він був викликаний англіканським єпископом Вільямом Барлоу, щоб відректися від влади Папи, але відмовився і був позбавлений статусу пресвітера Вудхорна в Чичестерському соборі, наданого йому в 1558 році. Після цього він усамітнився в Левені разом з батьком та іншими родичами. У 1568 році він приєднався до кардинала Аллена в Дуе і взяв активну участь у заснуванні тамтешнього Англійського коледжу, як читаючи лекції, так і віддаючи на його утримання свою зарплату викладача теології в Анчинському коледжі.
Він був призначений публічним професором богослов'я та каноніком святого Амата; і разом з Алленом він здобув ступінь DD 10 липня 1571 року. У 1584 році він відмовився від цих преференцій, щоб увійти до Товариства Ісуса, але не завершив новіціят і повернувся до Дуе. Філіп II Іспанський призначив його професором Священного Писання в Левенському католицькому університеті в 1590 році, до якого був приєднаний канонік у церкві Св. Петра; і незабаром після цього він був призначений деканом Гільверенбека в римо-католицькій єпархії Гертогенбос. Усі винагороди цих установ були витрачені на допомогу нужденним англійським католикам. Тим часом його слава як богослова поширилася до Риму, і папа Климент VIII так багато думав про його богословські твори, що змусив їх читати вголос за своїм столом. Двічі він марно запрошував Степлтона до Риму, але його пропозиція зробити його протонотарієм Апостольським у січні 1597 року була прийнята. Вважалося, що він буде призначений кардиналом, пропозиція, яку не схвалив Альфонсо Агаццарі, SJ, ректор Англійського коледжу, і на шляху його подорожі до Риму були поставлені перешкоди (Eley, «Certaine Briefe Notes», стор. 254). Відповідно він залишався в Левені до своєї смерті в наступному році. Він залишив свої книги та рукописи (нині втрачені) англійському коледжу в Дуе. Оригінальна картина Степлтона зберігається в абатстві Дуе, Вулгемптон, Англія.
Томас Степлтон був призначений публічним професором теології та каноніком святого Аматуса; разом з Алленом він здобув ступінь доктора філософії 10 липня 1571 року. У 1584 році він відмовився від цих преференцій, щоб вступити до Товариства Ісуса, але не закінчив новіціят і повернувся в Дуе. У 1590 році Філіп II Іспанський призначив його професором Святого Письма в Левенському католицькому університеті, до якого була приєднана канонічна церква Святого Петра, а незабаром його призначили деканом Хільверенбека в римсько-католицькій єпархії Хертогенбосха. Всі кошти, отримані на цих посадах, він витрачав на допомогу нужденним англійським католикам. Тим часом його слава як богослова поширилася до Риму, і Папа Климент VIII був настільки захоплений його богословськими працями, що наказав читати їх вголос за своїм столом. Двічі він марно запрошував Степлтона до Риму, але його пропозиція зробити його апостольським протонотарем у січні 1597 року була прийнята. Загалом вважалося, що він стане кардиналом, але це припущення не схвалив Альфонсо Агаццарі, ректор Англійського коледжу, і на шляху його подорожі до Риму були створені перешкоди (Eley, «Certain Briefe Notes», ст. 254). Тому він залишився в Левені аж до своєї смерті наступного року. Свої книги та рукописи (нині втрачені) він залишив Англійському коледжу в Дуе. Оригінал картини Степлтона зберігається в абатстві Дуе, Вулгемптон, Англія.

## Твори
Першими його творами були переклади: прп. Беда «Історія Церкви в Англії / History of the Church in England» (Антверпен, 1565), «Апологія Стафіла / Apology of Staphylus» (Антверпен, 1565) і Хосія про «Виразне Слово Боже / The Expresse Word of God» (1567).
Його оригінальних праць було дуже багато: «A Fortress of the Faith» (Антверпен) містить найбільш раннє вживання терміну «гугеноти», «A Return of Untruths» (Антверпен, 1566); «A Counterblast to M. Horne's vain blast» (Левен, 1567); «Orationes funebres» (Антверпен, 1577); «Principiorum fidei doctrinalium demonstratio» (Париж, 1578); «Speculum pravitatis hæreticæ» (Дуе, 1580); «De universa justificationis doctrina» (Париж, 1582); «Tres Thomæ» (Дуе, 1588); «Promptuarium morale» у двох частинах (Антверпен, 1591, 1592); «Promptuarium Catholicum in Evangelia Dominicalia» (Кельн, 1592); «Promptuarium Catholicum in Evangelia Ferialia» (Кельн, 1594) і «Promptuarium Catholicum in Evangelia Festorum» (Кельн, 1592); «Relectio scholastica» (Антверпен, 1592); «Authoritatis Ecclesiasticæ circa S. Scripturarum approbationem defensio» (Антверпен, 1592); «Apologia pro rege Philippo II» (Констанція, 1592), видана під каламбурним псевдонімом Didymus Veridicus Henfildanus, тобто Томас Конюшний [правдивий] Хенфілдіт. «Antidota Evangelica», «Antidota Apostolica contra nostri Temporis Hæreses» (обидві в Антверпені, 1595); «Antidota Apostolica in Epistolam Pauli ad Romanos» (Антверпен, 1595); «Triplicatio inchoata» (Антверпен, 1596); «Antidota Apostolica in duas Epistolas ad Corinthios» (Антверпен, 1598); «Orationes catecheticæ» (Антверпен, 1598); «Vere admiranda, seu de Magnitudine Romanæ Ecclesiæ» (Антверпен, 1599); «Orationes academicæ miscellaneæ» (Антверпен, 1602); «Oratio academica» (Майнц, 1608).
Всі його твори були перевидані в Парижі в 1620 році в чотирьох фоліантах з автобіографією автора латинськими віршами та «Vita Thomæ Stapletoni» Генрі Голландського.

title: Томас Степлтон

wikitext:
{{особа}}
'''Томас Степлтон''' ({{Lang-en|Thomas Stapleton}}; Генфілд, [[Сассекс]], липень 1535 — [[Левен]], 12 жовтня 1598) — англійський католицький священник і полеміст.

== Біографія ==
Томас був сином Вільяма Степлтона, одного зі Степлтонів з поселення Карлтон в [[Селбі (округ)|окрузі Селбі]], [[Північний Йоркшир]]. Освіту здобув у Вільній школі в Кентербері, Вінчестерському коледжі та [[Нью-Коледж (Оксфорд)|Новому коледжі в Оксфорді]], членом якого став 18 січня 1553 року. Після вступу на престол [[Єлизавета I|Єлизавети I]] він залишив Англію, не бажаючи підкорятися новій релігії, і поїхав спочатку до [[Левен]]а, а потім до [[Париж]]а, щоб вивчати [[Теологія|теологію]].<ref name="Burton">[http://www.newadvent.org/cathen/14249b.htm Burton, Edwin. «Thomas Stapleton.» The Catholic Encyclopedia] Vol. 14. New York: Robert Appleton Company, 1912. 9 August 2019{{PD-notice}}</ref>

У 1563 році, перебуваючи в Англії, він був викликаний англіканським єпископом Вільямом Барлоу, щоб відректися від влади Папи, але відмовився і був позбавлений статусу пресвітера Вудхорна в [[Чичестерський собор|Чичестерському соборі]], наданого йому в 1558 році. Після цього він усамітнився в Левені разом з батьком та іншими родичами. У 1568 році він приєднався до кардинала Аллена в [[Дуе (Нор)|Дуе]] і взяв активну участь у заснуванні тамтешнього Англійського коледжу, як читаючи лекції, так і віддаючи на його утримання свою зарплату викладача теології в Анчинському коледжі.<ref name="Burton" />

Він був призначений публічним професором богослов'я та каноніком святого Амата; і разом з Алленом він здобув ступінь DD 10 липня 1571 року. У 1584 році він відмовився від цих преференцій, щоб увійти до [[Товариство Ісуса|Товариства Ісуса]], але не завершив [[новіціят]] і повернувся до Дуе. [[Філіп II|Філіп II Іспанський]] призначив його професором Священного Писання в Левенському католицькому університеті в 1590 році, до якого був приєднаний канонік у церкві Св. Петра; і незабаром після цього він був призначений деканом Гільверенбека в [[Дієцезія Гертогенбос|римо-католицькій єпархії Гертогенбос]]. Усі винагороди цих установ були витрачені на допомогу нужденним англійським католикам. Тим часом його слава як богослова поширилася до Риму, і [[Климент VIII (папа)|папа Климент VIII]] так багато думав про його богословські твори, що змусив їх читати вголос за своїм столом. Двічі він марно запрошував Степлтона до Риму, але його пропозиція зробити його [[Апостольський протонотар|протонотарієм Апостольським]] у січні 1597 року була прийнята. Вважалося, що він буде призначений кардиналом, пропозиція, яку не схвалив [[Alfonso Agazzari|Альфонсо Агаццарі]], SJ, ректор Англійського коледжу, і на шляху його подорожі до Риму були поставлені перешкоди (Eley, «Certaine Briefe Notes», стор. 254). Відповідно він залишався в Левені до своєї смерті в наступному році. Він залишив свої книги та рукописи (нині втрачені) англійському коледжу в Дуе. Оригінальна картина Степлтона зберігається в абатстві Дуе, Вулгемптон, Англія.<ref name="Burton"/>

Томас Степлтон був призначений публічним професором теології та каноніком святого Аматуса; разом з Алленом він здобув ступінь доктора філософії 10 липня 1571 року. У 1584 році він відмовився від цих преференцій, щоб вступити до [[Товариство Ісуса|Товариства Ісуса]], але не закінчив [[новіціят]] і повернувся в [[Дуе (Нор)|Дуе]]. У 1590 році [[Філіп II|Філіп II Іспанський]] призначив його професором Святого Письма в Левенському католицькому університеті, до якого була приєднана канонічна церква Святого Петра, а незабаром його призначили деканом Хільверенбека в [[Дієцезія Гертогенбос|римсько-католицькій єпархії Хертогенбосха]]. Всі кошти, отримані на цих посадах, він витрачав на допомогу нужденним англійським католикам. Тим часом його слава як богослова поширилася до Риму, і [[Климент VIII (папа)|Папа Климент VIII]] був настільки захоплений його богословськими працями, що наказав читати їх вголос за своїм столом. Двічі він марно запрошував Степлтона до Риму, але його пропозиція зробити його [[Апостольський протонотар|апостольським протонотарем]] у січні 1597 року була прийнята. Загалом вважалося, що він стане [[кардинал]]ом, але це припущення не схвалив Альфонсо Агаццарі, ректор Англійського коледжу, і на шляху його подорожі до Риму були створені перешкоди (Eley, «Certain Briefe Notes», ст. 254). Тому він залишився в Левені аж до своєї смерті наступного року. Свої книги та рукописи (нині втрачені) він залишив Англійському коледжу в Дуе. Оригінал картини Степлтона зберігається в [[Абатство Дуе|абатстві Дуе]], Вулгемптон, Англія.<ref name="Burton" />

== Твори ==
Першими його творами були переклади: прп. Беда «Історія Церкви в Англії / History of the Church in England» (Антверпен, 1565), «Апологія Стафіла / Apology of Staphylus» (Антверпен, 1565) і Хосія про «Виразне Слово Боже / The Expresse Word of God» (1567).

Його оригінальних праць було дуже багато: «A Fortress of the Faith» (Антверпен) містить найбільш раннє вживання терміну «[[гугеноти]]»,<ref>[[Oxford English Dictionary]] ''Huguenot, n. (a.)''</ref> «A Return of Untruths» (Антверпен, 1566); «A Counterblast to M. Horne's vain blast» (Левен, 1567); «Orationes funebres» (Антверпен, 1577); «Principiorum fidei doctrinalium demonstratio» (Париж, 1578); «Speculum pravitatis hæreticæ» (Дуе, 1580); «De universa justificationis doctrina» (Париж, 1582); «Tres Thomæ» (Дуе, 1588); «Promptuarium morale» у двох частинах (Антверпен, 1591, 1592); «Promptuarium Catholicum in Evangelia Dominicalia» (Кельн, 1592); «Promptuarium Catholicum in Evangelia Ferialia» (Кельн, 1594) і «Promptuarium Catholicum in Evangelia Festorum» (Кельн, 1592); «Relectio scholastica» (Антверпен, 1592); «Authoritatis Ecclesiasticæ circa S. Scripturarum approbationem defensio» (Антверпен, 1592); «Apologia pro rege Philippo II» (Констанція, 1592), видана під каламбурним псевдонімом Didymus Veridicus Henfildanus, тобто Томас Конюшний [правдивий] Хенфілдіт. «Antidota Evangelica», «Antidota Apostolica contra nostri Temporis Hæreses» (обидві в Антверпені, 1595); «Antidota Apostolica in Epistolam Pauli ad Romanos» (Антверпен, 1595); «Triplicatio inchoata» (Антверпен, 1596); «Antidota Apostolica in duas Epistolas ad Corinthios» (Антверпен, 1598); «Orationes catecheticæ» (Антверпен, 1598); «Vere admiranda, seu de Magnitudine Romanæ Ecclesiæ» (Антверпен, 1599); «Orationes academicæ miscellaneæ» (Антверпен, 1602); «Oratio academica» (Майнц, 1608).

Всі його твори були перевидані в Парижі в 1620 році в чотирьох фоліантах з автобіографією автора латинськими віршами та «Vita Thomæ Stapletoni» Генрі Голландського.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* Henry Holland, ''Vita admodum eximii viri Domini Thomæ Stapletoni, sacræ theologiæ doctoris et professoris celeberrimi'', prefixed to the ''Opera Omnia'', (Paris, 1620)
* {{iw|John_Pitts_(Catholic_scholar)|John Pitts|en|John_Pitts_(Catholic_scholar)}}, ''De illustribus Anqliae scriptoribus'' (Paris, 1619)
* {{iw|Charles_Dodd|Charles Dodd|en|Charles_Dodd}}, ''Church History'', II (Brussels vere Wolverhampton, 1739–42)
* ''Laity's Directory'' (London, 1812), with engraved portrait
* {{cite DNB|wstitle=Stapleton, Thomas (1535-1598)|authorlink=Thompson Cooper}}
* {{iw|Joseph_Gillow|Joseph Gillow|en|Joseph_Gillow}}, Bibl. Dict. Eng. Cath.
* ''Douay Diaries'' (London, 1878)
* ''Letters and Memorials of Cardinal Allen'' (London, 1882)
* {{iw|Humphrey_Ely|Humphrey Ely|en|Humphrey_Ely}}, ''Certaine Briefe Notes'' (Paris, 1603)
* {{iw|Hippolyte-Romain_Duthilloeul|Hippolyte-Romain Duthilloeul|en|Hippolyte-Romain_Duthilloeul}}, ''Bibliographie Douaisienne'' (Douai, 1835–38)
* {{iw|Joannes_Molanus|Joannes Molanus|en|Joannes_Molanus}}, ''Histoire de Louvain'' (Brussels, 1861)
* {{iw|Joseph_Foster_(genealogist)|Joseph Foster|en|Joseph_Foster_(genealogist)}}, ''{{iw|Alumni_Oxonienses|Alumni Oxonienses|en|Alumni_Oxonienses}}'' (Oxford, 1891)
* {{iw|Anthony_à_Wood|Anthony à Wood|en|Anthony_à_Wood}}, ''Athenæ Oxonienses'' (London, 1813–20)
* {{СКЕ|title=Thomas Stapleton|url=http://www.newadvent.org/cathen/14249b.htm}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Померли 1598]]
[[Категорія:Народились 1535]]
[[Категорія:Англійські католицькі богослови]]

title: Томас Степлтон

Псевдо: Didymus Veridicus Henfildanus

Народився: 1535[…] або липень 1535 · Сассекс, Південно-Східна Англія, Англія

Помер: 12 жовтня 1598 · Левен

Країна: Велика Британія

Діяльність: богослов, викладач університету, письменник

Alma mater: Старий Левенський університет

Знання мов: англійська

Заклад: Старий Левенський університет і Університет Дуеd

Посада: апостольский протонотар

Конфесія: католицька церква


text:
# Науковий працівник
Науковий працівник — особа, яка має вищу освіту, за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації.

## Посади
Основними посадами наукових працівників наукових установ (їхніх філій, інших відокремлених підрозділів), наукових підрозділів юридичних осіб державної та інших форм власності є:
1) керівник (президент, генеральний директор, генеральний конструктор, директор, начальник);
2) заступник керівника (перший віце-президент, віце-президент, заступники генерального директора, генерального конструктора, директора, начальника) з наукової роботи;
3) радник при дирекції наукової установи;
4) член Президії Національної академії наук України або національної галузевої академії наук;
5) радник Президії Національної академії наук України або національної галузевої академії наук;
6) академік - секретар відділення (його заступники);
7) головний учений секретар, учений секретар (їх заступники);
8) керівник (завідувач, секретар відповідальний, головний редактор) та заступники керівника (завідувача, секретаря відповідального, головного редактора) наукового підрозділу, наукового видавництва, редакції наукового видання;
9) головний конструктор, головний інженер, головний технолог з основного напряму діяльності наукової установи, організації, закладу та їх заступники;
10) провідний конструктор, провідний інженер, провідний технолог з основного напряму діяльності наукової установи, організації, закладу;
11) провідний редактор наукового видавництва, періодичного наукового видання;
12) головний науковий співробітник;

13) провідний науковий співробітник;
14) старший науковий співробітник;
15) науковий співробітник;
16) науковий співробітник-консультант;
17) молодший науковий співробітник.

title: Науковий працівник

wikitext:
'''Науковий працівник''' — особа, яка має [[Вища освіта|вищу освіту]], за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору ([[контракт]]у) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну [[кваліфікація|кваліфікацію]] незалежно від наявності [[Науковий ступінь|наукового ступеня]] або [[Вчене звання|вченого звання]], підтверджену результатами [[атестація|атестації]]<ref name="ЮЕ">Юридична енциклопедія</ref>.

== Посади ==

Основними посадами наукових працівників наукових установ (їхніх філій, інших відокремлених підрозділів), наукових підрозділів юридичних осіб державної та інших форм власності є:

1) керівник (президент, генеральний директор, генеральний конструктор, директор, начальник);

2) заступник керівника (перший віце-президент, віце-президент, заступники генерального директора, генерального конструктора, директора, начальника) з наукової роботи;

3) радник при дирекції наукової установи;

4) член Президії Національної академії наук України або національної галузевої академії наук;

5) радник Президії Національної академії наук України або національної галузевої академії наук;

6) академік - секретар відділення (його заступники);

7) головний учений секретар, учений секретар (їх заступники);

8) керівник (завідувач, секретар відповідальний, головний редактор) та заступники керівника (завідувача, секретаря відповідального, головного редактора) наукового підрозділу, наукового видавництва, редакції наукового видання;

9) головний конструктор, головний інженер, головний технолог з основного напряму діяльності наукової установи, організації, закладу та їх заступники;

10) провідний конструктор, провідний інженер, провідний технолог з основного напряму діяльності наукової установи, організації, закладу;

11) провідний редактор наукового видавництва, періодичного наукового видання;

12) головний науковий співробітник;

{{anchor|пнс}}
13) провідний науковий співробітник;

14) старший науковий співробітник;

15) науковий співробітник;

16) науковий співробітник-консультант;

17) молодший науковий співробітник.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* {{нп|Науковий співробітник|||Research assistant}}
* [[Науковець]]
* [[Дослідник]]
* [[Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (2015)]]

== Джерела ==
* {{УРЕ}}

== Посилання ==
* [http://leksika.com.ua/12471013/legal/naukoviy_pratsivnik Науковий працівник] // {{Юридична енциклопедія|4}}
{{stub}}

[[Категорія:Наука]]
[[Категорія:Академічна термінологія]]


text:
# Комітет з питань розвідки при Президентові України
Комітет з питань розвідки при Президентові України — комітет, створений з метою підвищення ефективності роботи із забезпечення здійснення Президентом України повноважень з керівництва, координації і контролю за діяльністю розвідувальних органів України.

## Історія
За роки незалежності комітет з питань розвідки створювали і ліквідовували тричі. В роки правління Леоніда Кучми цей орган двічі очолював Ігор Смешко.
8 жовтня 2014 року Президент України Петро Порошенко створив комітет з розвідки. Головою комітету було призначено І. Смешка, який має координувати діяльність спецслужб та впливати на кадрові призначення в розвідувальних органах.
30 січня 2015 року комітет з розвідки був реформований в Об'єднаний комітет з питань розвідувальної діяльності при Президентові України.
17 червня 2020 року Об'єднаний комітет ліквідований і знову утворений Комітет з питань розвідки при Президентові України.
У 2020—2022 роках Комітет очолював перший заступник секретаря Ради національної безпеки і оборони Руслан Демченко. 25 липня 2022 року головою Комітету призначено начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України Кирила Буданова.

## Мета
Основним завданням органу є підготовка Президентові України пропозицій щодо здійснення керівництва, координації і контролю за діяльністю розвідувальних органів України. Комітет складається з голови, двох заступників голови, у тому числі одного першого, та інших членів Комітету, які беруть участь у роботі Комітету на громадських засадах. Персональний склад Комітету затверджується Президентом України за поданням голови Комітету.
Забезпечує діяльність Комітету апарат Комітету, який є структурним підрозділом Апарату Ради національної безпеки і оборони України. Працівники апарату Комітету призначаються на посади та звільняються з посад за поданням голови Комітету.
Членами комітету є керівники зовнішньої розвідки, військової та прикордонної. Працівники комітету мають вищу міру доступу до державної таємниці.

wikitext:
{{Картка організації
| назва             = Комітет з питань розвідки при Президентові України
| назва_укр         =
| зображення        = Bankova 11 01.jpg
| розмір_зображення =
| підпис            = Комітет діє в [[Будівля Офісу Президента України|будівлі Офісу Президента України]]
| мапа              =
| розмір_мапи       =
| підпис_мапи       =
| абревіатура       =
| гасло             =
| заснована         = [[8 жовтня]] [[2014]]
| розпущена         =
| тип               = Військовий
| статус            = Консультативно-дорадчий орган
| мета              = координація органів розвідки в державі
| штаб-квартира     =
| розташування      = 01220, м.  [[Київ]], [[Банкова вулиця|вул. Банкова]], 11.
| координати        =
| регіон            =
| членство          =
| мови              =
| секретар          =
| лідер_позиція     = Голова
| лідер_ім'я        =
| лідер_позиція2    =
| лідер_ім'я2       =
| лідер_позиція3    =
| лідер_ім'я3       =
| лідер_позиція4    =
| лідер_ім'я4       =
| ключові_особи     =
| центральний_орган = [[Президент України]]
| материнські       =
| дочірні           =
| бюджет            =
| штат              =
| добровольці       =
| вебсайт          =
| примітки          =
| колишні_назви     =
}}

'''Комітет з питань розвідки при Президентові України''' — комітет, створений з метою підвищення ефективності роботи із забезпечення здійснення [[Президент України|Президентом України]] повноважень з керівництва, координації і контролю за діяльністю розвідувальних органів України<ref name=":0">{{Cite web|title=Про Комітет з питань розвідки|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/230/2020|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2023-12-02|language=uk}}</ref>.

== Історія ==

За роки незалежності комітет з питань розвідки створювали і ліквідовували тричі. В роки правління [[Кучма Леонід Данилович|Леоніда Кучми]] цей орган двічі очолював [[Смешко Ігор Петрович|Ігор Смешко]]<ref>{{Cite web |url=http://24tv.ua/home/showSingleNews.do?smeshko_povertayetsya_vin_vtretye_ocholiv_komitet_z_pitan_rozvidki_pri_prezidentovi&objectId=495366 |title=СМЕШКО ПОВЕРТАЄТЬСЯ. ВІН ВТРЕТЄ ОЧОЛИВ КОМІТЕТ З ПИТАНЬ РОЗВІДКИ ПРИ ПРЕЗИДЕНТОВІ |accessdate=13 листопада 2014 |archive-date=13 листопада 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141113164420/http://24tv.ua/home/showSingleNews.do?smeshko_povertayetsya_vin_vtretye_ocholiv_komitet_z_pitan_rozvidki_pri_prezidentovi&objectId=495366 }}</ref>.

[[8 жовтня]] [[2014]] року [[Президент України]] [[Порошенко Петро Олексійович|Петро Порошенко]] створив комітет з розвідки<ref name=":1">{{Cite web|title=Зеленський створив комітет з розвідки при президенті|url=https://lb.ua/news/2020/06/17/460046_zelenskiy_sozdal_komitet_razvedke.html|website=LB.ua|date=2020-06-17|accessdate=2023-12-02}}</ref>. Головою комітету було призначено І. Смешка, який має координувати діяльність спецслужб та впливати на кадрові призначення в розвідувальних органах<ref name=":2">{{Cite web|url=https://www.president.gov.ua/documents/7602014-17774|title=УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №760/2014 "Про Комітет з питань розвідки при Президентові України"|date=7 жовтня 2014}}</ref>.

30 січня 2015 року комітет з розвідки був реформований в Об'єднаний комітет з питань розвідувальної діяльності при Президентові України<ref name=":1" />.

17 червня 2020 року Об'єднаний комітет ліквідований і знову утворений Комітет з питань розвідки при Президентові України<ref name=":2" /><ref>{{Cite web|title=Президент підписав указ про створення Комітету з питань розвідки|url=https://armyinform.com.ua/2020/06/18/prezydent-pidpysav-ukaz-pro-stvorennya-komitetu-z-pytan-rozvidky/|website=armyinform.com.ua|accessdate=2023-12-02|language=uk}}</ref>.

У 2020—2022 роках Комітет очолював перший заступник [[Секретар Ради національної безпеки і оборони України|секретаря Ради національної безпеки і оборони]] [[Демченко Руслан Михайлович|Руслан Демченко]]<ref>{{Cite web|title=Комітет з питань розвідки очолить Буданов|url=https://lb.ua/society/2022/07/25/524265_komitet_z_pitan_rozvidki_ocholit.html|website=LB.ua|date=2022-07-25|accessdate=2023-12-02}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.president.gov.ua/documents/5282022-43429|title=УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №528/2022 "Про звільнення Р.Демченка з посади Першого заступника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України"|date=25 липня 2022}}</ref>. 25 липня 2022 року головою Комітету призначено начальника [[Головне управління розвідки Міністерства оборони України|Головного управління розвідки Міністерства оборони України]] Кирила Буданова<ref>{{Cite web|title=Начальник ГУР МОУ очолюватиме Комітет з питань розвідки при Президентові України|url=https://armyinform.com.ua/2022/07/26/nachalnyk-gur-mou-ocholyuvatyme-komitet-z-pytan-rozvidky-pry-prezydentovi-ukrayiny/|website=armyinform.com.ua|accessdate=2023-12-02|language=uk}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://suspilne.media/264413-zelenskij-priznaciv-budanova-kerivnikom-prezidentskogo-komitetu-z-rozvidki/|title=Зеленський призначив Буданова керівником президентського Комітету з розвідки|last=Ярослав Прищепа|date=25 липня 2022|website=suspilne.media}}</ref>.

== Мета ==

Основним завданням органу є підготовка Президентові України пропозицій щодо здійснення керівництва, координації і контролю за діяльністю розвідувальних органів України<ref>{{Cite web|title=Президент провів засідання Комітету з питань розвідки|url=https://armyinform.com.ua/2020/06/25/prezydent-proviv-zasidannya-komitetu-z-pytan-rozvidky/|website=armyinform.com.ua|accessdate=2023-12-02|language=uk}}</ref>. Комітет складається з голови, двох заступників голови, у тому числі одного першого, та інших членів Комітету, які беруть участь у роботі Комітету на громадських засадах. Персональний склад Комітету затверджується Президентом України за поданням голови Комітету<ref name=":0" />.

Забезпечує діяльність Комітету апарат Комітету, який є структурним підрозділом Апарату [[Рада національної безпеки і оборони України|Ради національної безпеки і оборони України]]. Працівники апарату Комітету призначаються на посади та звільняються з посад за поданням голови Комітету.

Членами комітету є керівники [[Служба зовнішньої розвідки України|зовнішньої розвідки]], [[Головне управління розвідки Міністерства оборони України|військової]] та прикордонної. Працівники комітету мають вищу міру доступу до [[Державна таємниця України|державної таємниці]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://gur.gov.ua/content/pry-prezydentovi-ukrainy-stvoreno-komitet-z-pytan-rozvidky.html Сайт ГУР МОУ]

== Посилання ==
* [https://www.pravda.com.ua/news/2020/06/17/7256079/ Зеленський створив комітет з питань розвідки при президентові]// Українська правда, 17 червня 2020 року, Процитовано 25 липня 2022 року
* [https://gazeta.ua/articles/politics/_zelenskij-stvoriv-rozviduvalnij-komitet/970620 Зеленський створив розвідувальний комітет]// Gazeta.Ua, 18 червня 2020 року, Процитовано 25 липня 2022 року
* [https://mil.in.ua/uk/news/v-ukrayini-stvoreno-komitet-z-pytan-rozvidky/ В Україні створено Комітет з питань розвідки]// Мілітарний портал, 18 червня 2020 року, Процитовано 25 липня 2022 року
* [http://www.president.gov.ua/news/31357.html Офіційний сайт Президента України. Стаття: «Комітет з питань розвідки при Президентові буде координувати розвідувальну діяльність — голова Ігор Смешко»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141011042411/http://www.president.gov.ua/news/31357.html |date=11 жовтня 2014 }}

{{Президент України}}

[[Категорія:Консультативно-дорадчі органи при Президентові України]]
[[Категорія:Розвідувальні органи України]]

Тип: Військовий

Засновано: 8 жовтня 2014

Правовий статус: Консультативно-дорадчий орган

Мета: координація органів розвідки в державі

Розташування: 01220, м. Київ, вул. Банкова, 11.

Центральний орган: Президент України


text:
# Вулиця Дружби (Київ)
Ву́лиця Дру́жби — вулиця в Дарницькому районі міста Києва, селище Бортничі. Пролягає від вулиці Євгенія Харченка до Заплавної вулиці.
Прилучаються провулки Дружби 3-й, Дружби 2-й, Прополісний, Дружби 1-й, вулиця Йоганна Вольфганга Ґете, провулки Бортницький 1-й і Бортницький 2-й.

title: Вулиця Дружби (Київ)

wikitext:
{{Otherstreets|Вулиця Дружби}}
{{Вулиця України
 |назва                 = Вулиця Дружби
 |населений пункт       = [[Київ]]
 |місцевість            = [[Бортничі]]
 |район                 = [[Дарницький район|Дарницький]]
 |на карті              =
 |фото                  = Вулиця Дружби (Київ).jpg
 |розмір_фото           = 300пкс
 |підпис                =
 |назва на честь        =
 |колишні назви         =
 |протяжність           = 0,9 км
 |координати п          = {{Coord|50|22|59.33|N|30|42|10.65|E|scale:6000|display=inline,title}}
 |координати к          = {{Coord|50|22|37|N|30|41|38.82|E|scale:6000}}
 |покриття              = [[асфальт]]
 |рух                   = двосторонній
 |індекс                = 02088
 |метро                 = {{лкм|3}}«{{м|Бориспільська}}»
 |автобус               =
 |трамвай               =
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       =
 |зупинки               =
 |будівлі               =
 |архітектурні пам'ятки =
 |пам'ятники            =
 |храми                 =
 |державні установи     =
 |навчальні заклади     =
 |заклади культури      =
 |медичні заклади       =
 |аптеки                =
 |пошта                 =
 |комерція              =
 |забудова              = садибна малоповерхова
 |підприємства          =
 |парки                 =
 |площі                 =
 |OSM                   = w53626449
|mapframe_широта = 50.37904495
|mapframe_довгота = 30.69687725
|mapframe_масштаб = 15
}}
'''Ву́лиця Дру́жби''' — [[вулиця]] в [[Дарницький район|Дарницькому районі]] міста [[Київ|Києва]], селище [[Бортничі]]. Пролягає від вулиці [[Вулиця Євгенія Харченка|Євгенія Харченка]] до [[Заплавна вулиця (Київ)|Заплавної вулиці]].

Прилучаються провулки [[3-й провулок Дружби|Дружби 3-й]], [[2-й провулок Дружби|Дружби 2-й]], [[Прополісний провулок|Прополісний]], [[1-й провулок Дружби|Дружби 1-й]], [[вулиця Йоганна Вольфганга Ґете]], провулки [[1-й Бортницький провулок|Бортницький 1-й]] і [[2-й Бортницький провулок|Бортницький 2-й]].

== Посилання ==
{{Вікіпосилання|Портал=Київ|Портал-зображення=Flag of Kyiv Kurovskyi.svg}}
{{кдкб11}}
{{вк15|71|Дружби вулиця}}
{{мкк||Дружби вулиця}}

{{Kyiv-stub}}
{{Бортничі}}

{{DEFAULTSORT:Дружби вулиця}}
[[Категорія:Вулиці Дарницького району]]

title: Вулиця Дружби · Київ

Місцевість: Бортничі

Район: Дарницький

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Найближчі станції метро: «Бориспільська»

Рух: двосторонній

Покриття: асфальт

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Забудова: садибна малоповерхова

title: Зовнішні посилання

П: Портал «Київ»

d: Інформація у Вікіданих?


text:
# Барранкуш (парафія)
Барранкуш (порт. Barrancos; МФА: [ba.ˈʁɐ̃.kuʃ]) — парафія в Португалії, у муніципалітеті Барранкуш. Розташована в південній частині країни, на теренах історичної португальської провінції Алентежу. Входить до складу округу Бежа. За адміністративним поділом, чинним до 1976 року, терени парафії були складовою провінції Нижнє Алентежу. Належить до Безької діоцезії Католицької церкви. Патрон — Діва Марія. Площа — 168,4173 км². Населення — 1834 ос. (2011). Слабо урбанізований регіон. Густота населення — 10,89 осіб/км²
. Код — 020401.

## Населення
| Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців | Кількість мешканців |
| ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- | ------------------- |
| 1864                | 1878                | 1890                | 1900                | 1911                | 1920                | 1930                | 1940                | 1950                | 1960                | 1970                | 1981                | 1991                | 2001                | 2011                |
| 1 994               | 2 372               | 2 581               | 2 659               | 2 753               | 2 999               | 3 210               | 3 489               | 3 624               | 3 429               | 2 695               | 2 157               | 2 052               | 1 924               | 1 834               |

title: Барранкуш (парафія)

wikitext:
{{Otheruses|Барранкуш (значення)}}
{{Адміністративна одиниця Португалії
| name =
| native_name =
| type = парафія
| image_coat_of_arms =
| image_shield =
| image_flag =
| flag_border =
| image_skyline =
| image_caption =
| image_location =
| image_map =
| map_caption =
| coordinates =
| region =
| island =
| CIM =
| metro =
| district = [[Бежа (округ)|Бежа]]
| municipality = [[Барранкуш]]
| municipalities =
| parishes =
| seat =
| leader_party =
| leader_name =
| elevation =
| elevation_m =
| elevation_min =
| elevation_max =
| area_total = 168.4173
| area_total_km2 =
| population_total = 1834
| population_as_of = [[2011]]<ref name="EU">{{Eurostat LAU}}</ref>
| postal_code =
| area_code = 020401
| patron = Діва Марія
| holiday =
| established_date =
| dissolved =
| website =
}}
'''Барранкуш''' ({{lang-pt|Barrancos}}; {{IPA2|ba.ˈʁɐ̃.kuʃ}}<ref>{{МФА-пор}}</ref>) — [[парафії Португалії|парафія]] в [[Португалія|Португалії]], у [[муніципалітети Португалії|муніципалітеті]] [[Барранкуш]]. Розташована в південній частині країни, на теренах історичної португальської [[провінції Португалії|провінції]] [[Алентежу]]. Входить до складу [[округи Португалії|округу]] [[Бежа (округ)|Бежа]]. За адміністративним поділом, чинним до [[1976]] року, терени парафії були складовою провінції [[Нижнє Алентежу]]. Належить до [[Безька діоцезія|Безької діоцезії]] [[Католицька церква в Португалії|Католицької церкви]]. [[Святий покровитель|Патрон]] — Діва Марія<ref>[http://www.anuariocatolicoportugal.net/lista_oragos.asp Oragos] // ''Anuário Católico. Portugal''.</ref>. Площа — {{formatnum:168.4173}} км². Населення — 1834 ос. ([[2011]]<ref name="EU"/>). Слабо [[урбанізація|урбанізований]] регіон.<!-- (3) Rural areas (thinly populated areas) (Code 3) --><ref>[https://ec.europa.eu/eurostat/web/gisco/geodata/reference-data/population-distribution-demography/degurba Degree of Urbanisation], eurostat</ref> Густота населення — {{Densidade populacional2|1834|168.4173|}}. Код — 020401.
== Населення ==
{| class="wikitable" style="text-align:center"
|-
! colspan="15" | Кількість мешканців<ref>Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) [https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170710195038/https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes |date=10 липня 2017 }}</ref>
|- bgcolor="white"
| align="center" | '''1864'''
| align="center" | '''1878'''
| align="center" | '''1890'''
| align="center" | '''1900'''
| align="center" | '''1911'''
| align="center" | '''1920'''
| align="center" | '''1930'''
| align="center" | '''1940'''
| align="center" | '''1950'''
| align="center" | '''1960'''
| align="center" | '''1970'''
| align="center" | '''1981'''
| align="center" | '''1991'''
| align="center" | '''2001'''
| align="center" | '''2011'''
|- bgcolor="white"
| align="center" |	1 994
| align="center" |	2 372
| align="center" |	2 581
| align="center" |	2 659
| align="center" |	2 753
| align="center" |	2 999
| align="center" |	3 210
| align="center" |	3 489
| align="center" |	3 624
| align="center" |	3 429
| align="center" |	2 695
| align="center" |	2 157
| align="center" |	2 052
| align="center" |	1 924
| align="center" |	1 834
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{ci}}
* {{Eurostat LAU}}
{{ac}}

{{Портали|Португалія|Географія}}

[[Категорія:Парафії Барранкуша]]

title: — Парафія —

Країна: Португалія

Округ: Бежа

Муніципалітет: Барранкуш

— Парафія —:
Площа
Населення (2011)

Часовий пояс: WET (UTC±00:00)

Покровитель: Діва Марія


text:
# Павлоградська загальноосвітня школа № 1
Ліцей 1 Павлоградськоі міської ради україномовний навчальний заклад І-III ступенів акредитації у місті Павлоград Дніпропетровської області.

## Загальні дані
Павлоградська загальноосвітня школа I—III ступенів № 1 розташована за адресою: вул. Озерна 59, місто Павлоград (Дніпропетровська область)—51400, Україна.
Директор закладу — Майборода Світлана Валеріївна .
Мова викладання — українська.

## Історія
Історія Павлоградської середньої школи №1 своїм корінням сягає в глибоку давнину. Ми знаємо, що приміщення школи в минулому було класичною гімназією з вивченням латинської і грецької мов. Побудована гімназія була в кінці XIX століття інженером-будівельником Красновим. Гімназія знаходилась по вулиці Дворянській, нині вулиці Ганни Світличної. Після революції з 1920 по 1979 рік – це українська середня школа №1, а з 1984 року в цьому приміщенні знаходиться Палац творчості дітей та юнацтва. Першого вересня 1979 року по вулиці Озерній, 59 в новій типовій споруді за проєктом 224-1-117 на 1125 учнівських місць була відкрита середня школа №1.
В гімназії і в середній школі №1 вчилися люди, які своїми іменами прославили Вітчизну:
Борис Євгенович Захава народився у Павлограді  25 травня 1896 року. Борис Захава був народним артистом СРСР, лауреатом Державної премії СРСР, доктором мистецтвознавства, професором.
Андрій Журавльов народився 20 вересня 1914 року,  в 2003 році А. Журавльову присвоєно звання «Почесний громадянин Павлограда».
Віктор Георгійович Карцев народився 1 жовтня 1950 р. Віктор Карцев - багатократний учасник Міжнародних наукових конгресів, конференцій, симпозіумів.Більше 80 наукових робіт, 20 спеціальних досліджень - такий результат копіткої, напруженої і цілеспрямованої праці ученого. Зараз Віктор Карцев має звання професора.
Кирющенко Олексій Адольфович народився 3 серпня 1964 року в м. Харкові. Дитинство пройшло в м. Павлограді. 1971 року вступив до першого класу ЗОШ №2, а потім перейшов до ЗОШ №1. Поставив такі спектаклі: «Бумеранг», «Чонкін», «Барські забави», «Шулери», «Місце, схоже на рай», «Школа наречених», «Чеховські водевілі», «Адам і Єва», «Казки вченого кота», «Ми потрапили в пастку», «Гравець», оперне шоу на Червоній площі до 200-річчя з дня народження О.С. Пушкіна, 10-й бал Олександра Малініна. Є режисером популярного серіалу «Моя прекрасна няня».

## Сучасність
У цей час педагогами ЗШ №1 працюють 9 її випускників. За роки своєї роботи в післявоєнний період школа випустила 9 тисяч учнів і серед них 78 медалістів. Середня школа №1 з 1990-1991 навчального року є україномовною. З 1995-1996 року розпочалося впровадження елементів модульно-розвиваючої системи. У 1996-1997 році вперше в місті Павлограді був випущений клас із поглибленим вивченням фізики і математики. З 1999 року школа працює за експериментальною комплексною програмою розвитку дітей "Росток".

title: Павлоградська загальноосвітня школа № 1

wikitext:
{{Школа
|Назва = Ліцей 1 Павлоградськоі міської ради
|Зображення = Sp31.jpg
|зображення розмір = 250пкс
|підпис = Фасад школи
|Девіз =
|Заснована = кінець [[19 століття]]
|Закрита =
|Директор = Майборода Світлана Валеріївна <ref name="pavlograd-osvita.org">[http://pavlograd-osvita.org/index.php?dn=info&pa=sch_1 Відділ освіти Павлоградської міської ради]</ref>
|Тип = <nowiki>[[Заклад загальної середньої освіти </nowiki>
|Учні = 1040
|Учителі =
|Адреса = 51400 [[Павлоград (місто)|Павлоград]], [[Дніпропетровська область|Дніпропетровська обл.]], вул.Озерна 59
|Координати =
|Сайт = [http://school1_pv.klasna.com/ Офіційний сайт]
|Поле = Мова
|Текст поля = [[українська мова|українська]]
}}

Ліцей 1 Павлоградськоі міської ради [[Українська мова|україномовний]] [[Середня школа|навчальний заклад І-III ступенів акредитації]] у [[місто|місті]] [[Павлоград (місто)|Павлоград]] [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської області]].

== Загальні дані ==

Павлоградська загальноосвітня школа I—III ступенів № 1 розташована за адресою: вул. Озерна 59, місто Павлоград (Дніпропетровська область)—51400, Україна.

Директор закладу — Майборода Світлана Валеріївна .

Мова викладання — [[Українська мова|українська]].

== Історія ==
Історія Павлоградської середньої школи №1 своїм корінням сягає в глибоку давнину. Ми знаємо, що приміщення школи в минулому було класичною гімназією з вивченням латинської і грецької мов. Побудована гімназія була в кінці [[XIX століття]] інженером-будівельником Красновим. Гімназія знаходилась по вулиці Дворянській, нині вулиці Ганни Світличної. Після революції з [[1920]] по [[1979|1979 рік]] – це українська середня школа №1, а з [[1984]] року в цьому приміщенні знаходиться Палац творчості дітей та юнацтва. Першого вересня 1979 року по вулиці Озерній, 59 в новій типовій споруді за проєктом [[224-1-117]] на 1125 учнівських місць була відкрита середня школа №1.

В гімназії і в середній школі №1 вчилися люди, які своїми іменами прославили Вітчизну:

[[Борис Євгенович Захава]] народився у Павлограді  25 травня [[1896|1896 року]]. Борис Захава був народним артистом СРСР, лауреатом [[Державна премія СРСР|Державної премії СРСР]], доктором мистецтвознавства, професором.

Андрій Журавльов народився 20 вересня 1914 року,  в 2003 році А. Журавльову присвоєно звання «Почесний громадянин Павлограда».

Віктор Георгійович Карцев народився 1 жовтня 1950 р. Віктор Карцев - багатократний учасник Міжнародних наукових конгресів, конференцій, симпозіумів.Більше 80 наукових робіт, 20 спеціальних досліджень - такий результат копіткої, напруженої і цілеспрямованої праці ученого. Зараз Віктор Карцев має звання професора.

Кирющенко Олексій Адольфович народився 3 серпня 1964 року в м. Харкові. Дитинство пройшло в м. Павлограді. 1971 року вступив до першого класу ЗОШ №2, а потім перейшов до ЗОШ №1. Поставив такі спектаклі: «Бумеранг», «Чонкін», «Барські забави», «Шулери», «Місце, схоже на рай», «Школа наречених», «Чеховські водевілі», «Адам і Єва», «Казки вченого кота», «Ми потрапили в пастку», «Гравець», оперне шоу на Червоній площі до 200-річчя з дня народження О.С. Пушкіна, 10-й бал Олександра Малініна. Є режисером популярного серіалу «Моя прекрасна няня».

== Сучасність ==

У цей час педагогами ЗШ №1 працюють 9 її випускників. За роки своєї роботи в післявоєнний період школа випустила 9 тисяч учнів і серед них 78 медалістів. Середня школа №1 з 1990-1991 навчального року є україномовною. З 1995-1996 року розпочалося впровадження елементів модульно-розвиваючої системи. У 1996-1997 році вперше в місті Павлограді був випущений клас із поглибленим вивченням фізики і математики. З 1999 року школа працює за експериментальною комплексною програмою розвитку дітей "Росток".

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* [http://pavlograd-osvita.org/index.php?dn=info&pa=sch_1 Школа на сайті відділу освіти Павлоградської міської ради] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100720013407/http://pavlograd-osvita.org/index.php?dn=info&pa=sch_1 |date=20 липня 2010 }}

[[Категорія:Загальноосвітні школи України|П]]
[[Категорія:Школи Павлограда]]

title: Ліцей 1 Павлоградськоі міської ради

Тип: [[Заклад загальної середньої освіти

Засновано: кінець 19 століття

Директор: Майборода Світлана Валеріївна

Адреса: 51400 Павлоград, Дніпропетровська обл., вул.Озерна 59

Сайт: Офіційний сайт

Мова: українська


text:
# Коляда Леонід Васильович
Коляда Леонід Васильович (нар. 22 серпня 1964 — †14 грудня 1982) — радянський військовик, учасник афганської війни.

## Життєпис
Народився 22 серпня 1964 року в с. Собіщиці Володимирецького району Рівненської області. Закінчив Собіщицьку восьмирічну школу і в 1979 році поступив на навчання у Володимирецьке СПТУ № 29, яке закінчив у 1982 році за спеціальністю слюсар- сантехнік.
Призваний в ряди Радянської Армії з 3 жовтня 1982 року. У складі ОКРВ був направлений в Афганістан.
Загинув 14 грудня 1982 року.

## Нагороди
- орден Червоної Зірки (посмертно)

title: Коляда Леонід Васильович

wikitext:
{{однофамільці|Коляда (значення)#Прізвище{{!}}Коляда}}
{{особа
|ім'я              =
|оригінал імені    =
|жінка             =<!-- будь-яке значення, якщо це жінка -->
|зображення        =
|розмір_зображення =
|дата народження   =
|місце_народження  =
|дата_смерті       =
|місце_смерті      =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      =
|Alma_mater        =
|відомий_(відома)  =
|рід_діяльності    =
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
<!--{{ряд
 | {{шаблон вищої нагороди}}
}} -->
|премії            =
|звання            =
}}
'''Коляда Леонід Васильович''' ({{нар}} {{ДН|22|8|1964}} — †{{ДС|14|12|1982}}) — радянський військовик, учасник афганської війни.

== Життєпис ==
Народився 22 серпня 1964 року в с. [[Собіщиці]] Володимирецького району Рівненської області. Закінчив Собіщицьку восьмирічну школу і в 1979 році поступив на навчання у Володимирецьке СПТУ № 29, яке закінчив у 1982 році за спеціальністю слюсар- сантехнік.

Призваний в ряди Радянської Армії з 3 жовтня 1982 року. У складі ОКРВ був направлений в Афганістан.

Загинув 14 грудня 1982 року.

== Нагороди ==
* [[орден Червоної Зірки]] (посмертно)

== Джерела ==
* Колесо історії: Історичний альманах. Випуск 2. Твої, Батьківщино, сини. Трагедія. Доблесть. Обов'язок/ Упорядник Сульжик О. В. — Рівне, 2009.

[[Категорія:Загинули в боях Афганської війни (1979—1989)]]
[[Категорія:Кавалери ордена Червоної Зірки]]

title: Коляда Леонід Васильович

Народився: 22 серпня 1964 · Собіщиці, Володимирецький район, Ровенська область, Українська РСР, СРСР

Помер: 14 грудня 1982 (18 років)

Нагороди: орден Червоної Зірки


text:
# Франсуа Бозізе
Франсуа́ Бозізе́ Янгувонда́ (фр. François Bozizé Yangouvonda; нар. 14 жовтня 1946 року, Муїла, Габон) — центральноафриканський державний, політичний і військовий діяч; міністр оборони (1979—1981) та інформації та культури ЦАР (1981—1982), президент Центральноафриканської Республіки (у 2003—2013 р.р.). Прийшов до влади в результаті військового перевороту, під час якого було повалено президента Анж-Фелікса Патассе. Після дворічного «перехідного періоду» Бозізе в 2005 році виграв президентські вибори.

## Біографія

### Військова і політична кар'єра
Франсуа Бозізе народився 14 жовтня 1946 року в Муїла на території Габона. За етнічною належністю — гбайя. Поступив на військову службу. У 1975 році він отримав звання капітана, а у 1978 році імператор Жан-Бедель Бокасса призвів його в бригадні генерали. Після повалення у наступному році диктаторського режиму Бокасса в країні до влади прийшов Давид Дако, який призначив Бозізе міністром оборони. Під час правління Андре Колінгби генерал Бозізе у 1981—1982 роках був міністром інформації і культури ЦАР, але пізніше Колінгба звинуватив його в підготовці державного перевороту і в липні 1989 року він був заарештований в Котону (Республіка Бенін). Був поміщений у в'язницю і зазнав тортури, але у грудні 1991 року суд в Бангі виправдав його.
22 серпня 1993 року Франсуа Бозізе висунув свою кандидатуру на президентських виборах, але програв у першому ж турі, набравши 1,5 % голосів. Тоді Президентом ЦАР став Анж-Фелікс Патассе.
Довгі роки Бозізе вважався прихильником Патассе, допомагаючи йому придушувати армійські заколоти у 1996 і 1997 роках. Саме за ці заслуги, Бозізе і був призначений главою Генштабу збройних сил Центральноафриканської Республіки.

### Бунтівник
28 травня 2001 року відбулась невдала спроба державного перевороту проти президента Патассе. 26 жовтня генерала Бозізе було відсторонено з посади начальника генштабу армії за звинуваченням в причетності до спроби перевороту. 3 листопада влада спробувала його заарештувати, але Бозізе чинив опір, в результаті чого спалахнули бойові зіткнення. Під час п'яти днів боїв генерал зі своїми по прихильниками залишив свою базу на півночі Бангі і відступив до кордону Чаду. У тому ж місяці Патассе позбавив його генеральського звання.
25 жовтня 2002 року війська Бозізе зробили спробу повалити Патассе. У Бангі зав'язалися бої із застосуванням артилерії — спочатку у південно-західній частині міста, в районі аеропорту, а потім на півночі; бій також йшов біля президентського палацу. У битві з бунтівниками, крім урядових військ, брали участь лівійські солдати і 1000 бійців, спрямованих на допомогу президенту командувачем Визвольного Руху Конго Жаном-П'єром Бемба. В ході шестиденних боїв в столиці заколотники були розбиті. Але, вибивши їх зі столиці, союзники почали грабувати Бангі і творити насильство по відношенню до її жителів, що послужило приводом для звинувачення президента Патассе в зловживанні владою і зраді батьківщині.
У лютому 2003 року конголезці на чолі з Жаном-П'єром Бембі відтіснили війська Бозізе майже до самого кордону з Чадом.

### Президент
15 березня 2003 року прибічники Бозізе за підтримки артилерії увійшли в столицю країни. Вони зайняли аеропорт і резиденцію глави держави, потім — телебачення і радіо. Президент Патассе в цей момент знаходився у сусідньому Нігері на саміті організації Країн Зони Сахеля. Франсуа Бозізе заявив, що «повалення колишнього режиму дозволяє створити умови для проведення реальних демократичних перетворень».
Внаслідок перевороту почалася громадянська війна, в країну знову були введені війська ООН.
5 грудня 2004 року в країні відбувся референдум, за підсумками якого була прийнята нова конституція, що встановила змішану республіку.
У другому турі президентських виборів, що пройшли 8 травня 2005 року, перемогу здобув Франсуа Бозізе, який набрав 64,60 % голосів.
На початку березня 2004 року Центральноафриканська Республіка знову потрапила на перші шпальта світових газет, після того, як стало відомо, що Бозізе вирішив надати притулок поваленому гаїтянському президенту Жану-Бертрану Арістіду. Проте Арістід надовго в ЦАР не затримався.
У 2007 році громадянська війна завершилася угодою з повстанцями.
1 грудня 2010 року Франсуа Бозізе підписав Указ про повну реабілітацію колишнього диктатора Жан-Бедель Бокасса, відповідно до якого повалений імператор був «відновлений в усіх правах». Бозізе назвав Бокассу «великим гуманістом» і «сином нації, визнаним усіма як великого будівничого» і підкреслив «Я хочу говорити про Бокасса. Він побудував країну, а ми зруйнували все, що він побудував».
На президентських виборах, які відбулися 23 січня 2011 року, Бозізе був переобраний, набравши 64,37 % голосів.

## Повалення
У грудні 2012 році повстанці звинуватили Голову Уряду в недотриманні умов мирних угод, підписаних у 2007 році і захопили багато великих міст в центральній і східній частинах країни. 11 січня 2013 року в столиці Габону, місті Лібревіль було підписано угоду про припинення вогню. Повстанці відмовилися від вимоги відставки президента ЦАР Франсуа Бозізе, в свою чергу він до 18 січня він повинен був призначити представника опозиції на посаду прем'єр -міністра країни. 17 січня прем'єр-міністра Фостен-Аршанжа Туадера змінив Ніколас Тьянгайе — кандидат, названий опозицією.
24 березня 2013 року бойовики повстанської коаліції «Селека» захопили президентський палац в Бангі. Бозізе втік із захопленої столиці в Камерун, де йому надали політичний притулок
Лідер повстанців Мішель Джотодіа проголосив себе президентом, пообіцявши незабаром організувати вибори
10 серпня 2015 року партія Ква Ква На оголосила, що Бозізе повернеться в країну і буде змагатися за посаду президента на президентських виборах в жовтні 2015 року 8 грудня 2015 року Конституційний суд оприлюднив список затверджених кандидатів в президенти. Бозізе, який був ще в вигнанні, був позбавлений права балотуватися

title: Франсуа Бозізе

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Франсуа Бозізе
| оригінал імені       = François Bozizé Yangouvonda
| місце_проживання     =
| інші_імена           =
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           = François Bozizé 2007-10-26.jpg
| розмір_зображення    = 200пкс
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 14.10.1946
| місце_народження     = [[Муїла]], [[Габон]]
| дата_смерті          = <!-- дд.мм.рррр -->
| місце_смерті         =
| причина_смерті       =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       =
| Alma_mater           =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                =
| посада               = 6-й президент [[ЦАР|Центральноафриканської республіки]]
| військове звання     =
| платня               =
| термін               = 15 березня 2003 — 24 березня 2013
| попередник           = [[Анж-Фелікс Патассе]]
| наступник            = [[Мішель Джотодіа]]
| партія               = безпартійний
| головував_(-ла)      =
| конфесія     =
| батько               =
| матір                =
| рід                  =
| родичі               =
| дружина              =
| діти                 =
| підпис               =
| нагороди             =
| сторінка_в_інтернеті =
| примітки             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
| підпис_герба         =
}}
'''Франсуа́ Бозізе́ Янгувонда́''' ({{lang-fr|François Bozizé Yangouvonda}}; {{н}} 14 жовтня 1946 року, [[Муїла]], [[Габон]]) — [[ЦАР|центральноафриканський]] державний, політичний і військовий діяч; міністр оборони (1979—1981) та інформації та культури ЦАР (1981—1982), [[президент Центральноафриканської Республіки]] (у 2003—2013 р.р.). Прийшов до влади в результаті військового перевороту, під час якого було повалено президента Анж-Фелікса Патассе. Після дворічного «перехідного періоду» Бозізе в 2005 році виграв президентські вибори.

== Біографія ==

=== Військова і політична кар'єра ===
Франсуа Бозізе народився 14 жовтня 1946 року в [[Муїла]] на території [[Габон]]а. За етнічною належністю — [[гбайя]]<ref>{{cite news| url=http://www.unhcr.org/refworld/country,,MRGI,,CAF,,4954ce4723,0.html| publisher=Minority Rights Group International |title=World Directory of Minorities and Indigenous Peoples - Central African Republic : Overview|date=June 2008| lang=en}} ''A former Patassé loyalist, Bozizé is also a Gbaya northerner.''</ref>. Поступив на військову службу. У 1975 році він отримав звання капітана, а у 1978 році імператор [[Жан-Бедель Бокасса]] призвів його в бригадні генерали<ref name="Contest"/>. Після повалення у наступному році диктаторського режиму Бокасса в країні до влади прийшов [[Давид Дако]], який призначив Бозізе міністром оборони<ref name="Contest">{{citation|last=|first=|title=Bozize to contest presidency as an independent candidate|url=http://www.irinnews.org/Report.aspx?ReportId=52396|newspaper=[[IRIN]]|date=13 грудня 2004|accessdate=14 серпня 2008}}.</ref>. Під час правління [[Андре Колінгби]] генерал Бозізе у 1981—1982 роках був міністром інформації і культури ЦАР<ref>{{cite news| url=http://www.afdevinfo.com/htmlreports/peo/peo_140.html| publisher=AfDevInfo |title=Francois Bozize| lang=en}}</ref>, але пізніше Колінгба звинуватив його в підготовці державного перевороту і в липні 1989 року він був заарештований в [[Котону]] (Республіка [[Бенін]])<ref name="Contest"/>. Був поміщений у в'язницю і зазнав тортури, але у грудні 1991 року суд в Бангі виправдав його<ref name="Contest"/>.

22 серпня 1993 року Франсуа Бозізе висунув свою кандидатуру на президентських виборах, але програв у першому ж турі, набравши 1,5 % голосів<ref name="Выборы">{{cite news| url=http://africanelections.tripod.com/cf.html| publisher=AFRICAN ELECTIONS DATABASE|title=Elections in the Central African Republic| lang=en}}</ref>. Тоді Президентом ЦАР став [[Анж-Фелікс Патассе]].

Довгі роки Бозізе вважався прихильником Патассе, допомагаючи йому придушувати армійські заколоти у 1996 і 1997 роках. Саме за ці заслуги, Бозізе і був призначений главою Генштабу збройних сил Центральноафриканської Республіки.

=== Бунтівник ===
28 травня 2001 року відбулась невдала спроба державного перевороту проти президента Патассе<ref>[http://www.irinnews.org/Report.aspx?ReportId=21792 «Situation „confused“ after apparent coup attempt»], IRIN, May 28, 2001.</ref>. 26 жовтня генерала Бозізе було відсторонено з посади начальника генштабу армії за звинуваченням в причетності до спроби перевороту<ref>[http://www.irinnews.org/Report.aspx?ReportId=28139 «Rebel general, overpowered, flees»], IRIN, November 8, 2001.</ref>. 3 листопада влада спробувала його заарештувати, але Бозізе чинив опір, в результаті чого спалахнули бойові зіткнення. Під час п'яти днів боїв генерал зі своїми по прихильниками залишив свою базу на півночі Бангі і відступив до кордону Чаду<ref>[http://www.irinnews.org/Report.aspx?ReportId=28762 «Regional efforts underway to calm tensions»], IRIN, November 28, 2001.</ref>. У тому ж місяці Патассе позбавив його генеральського звання<ref>{{cite news|url=http://www.kommersant.ru/news.aspx?DocsID=927428|publisher=Новости «Коммерсантъ»|title=В Центральноафриканской Республике разгорается мятеж|date=27.11.2001|archiveurl=https://archive.today/20120803084751/http://www.kommersant.ru/News/927428|archivedate=03.08.2012|deadlink=404|accessdate=03.03.2016|deadurl=yes}}</ref>.

25 жовтня 2002 року війська Бозізе зробили спробу повалити Патассе. У Бангі зав'язалися бої із застосуванням артилерії — спочатку у південно-західній частині міста, в районі аеропорту, а потім на півночі; бій також йшов біля президентського палацу<ref>{{cite news| url=http://www.kommersant.ru/doc.aspx?fromsearch=cc1182cc-0006-48d2-b4ab-247bbfa6c983&docsid=348523| publisher=Газета «Коммерсантъ»  | title=Борьба за власть| date=29.10.2002}}</ref>. У битві з бунтівниками, крім урядових військ, брали участь лівійські солдати і 1000 бійців, спрямованих на допомогу президенту командувачем [[Визвольний Рух Конго|Визвольного Руху Конго]] [[Жан-П'єр Бемба|Жаном-П'єром Бемба]]<ref>{{cite news| url=http://www.kommersant.ru/doc.aspx?fromsearch=237d69c1-5025-433a-a31c-cb7eff8ae227&docsid=353095| publisher=Газета «Коммерсантъ»  | title=Первые лица| date=27.11.2002}}</ref>. В ході шестиденних боїв в столиці заколотники були розбиті. Але, вибивши їх зі столиці, союзники почали грабувати Бангі і творити насильство по відношенню до її жителів, що послужило приводом для звинувачення президента Патассе в зловживанні владою і зраді батьківщині.

У лютому 2003 року конголезці на чолі з Жаном-П'єром Бембі відтіснили війська Бозізе майже до самого кордону з Чадом<ref name="Переворот">{{cite news| url=http://www.kommersant.ru/doc.aspx?fromsearch=dc10efad-7fc5-46d8-be62-0bfa4d23641d&docsid=371215| publisher=Газета «Коммерсантъ»  |author=МИХАИЛ Ъ-ЗЫГАРЬ | title=Генерал Бозизе изгнал президента Патассе| date=17.03.2003}}</ref>.

=== Президент ===
15 березня 2003 року прибічники Бозізе за підтримки артилерії увійшли в столицю країни<ref>{{cite news| url=http://lenta.ru/world/2003/03/16/airport/| publisher=Президент Центральноафриканской республики лишился власти во время командировки| title="Лента.Ру"| date=16.03.2003 }}</ref>. Вони зайняли аеропорт і резиденцію глави держави, потім — телебачення і радіо<ref name="Переворот"/>. Президент Патассе в цей момент знаходився у сусідньому [[Нігер]]і на саміті організації Країн Зони Сахеля. Франсуа Бозізе заявив, що ''«повалення колишнього режиму дозволяє створити умови для проведення реальних демократичних перетворень»''<ref>{{cite news| url=http://nvo.ng.ru/wars/2003-03-21/2_korotko.html| publisher=Независимое военное обозрение| title=Коротко| date=2003-03-21 }}</ref>.

Внаслідок перевороту почалася [[Громадянська війна в Центральноафриканській Республіці (2004—2007)|громадянська війна]], в країну знову були введені війська ООН.

5 грудня 2004 року в країні відбувся референдум, за підсумками якого була прийнята нова конституція, що встановила [[Змішана республіка|змішану республіку]]<ref name="Выборы"/>.

У другому турі президентських виборів, що пройшли 8 травня 2005 року, перемогу здобув Франсуа Бозізе, який набрав 64,60 % голосів<ref name="Выборы"/>.

На початку березня 2004 року Центральноафриканська Республіка знову потрапила на перші шпальта світових газет, після того, як стало відомо, що Бозізе вирішив надати притулок поваленому гаїтянському президенту [[Жан-Бертран Арістід|Жану-Бертрану Арістіду]]. Проте Арістід надовго в ЦАР не затримався.

У 2007 році громадянська війна завершилася угодою з повстанцями.

1 грудня 2010 року Франсуа Бозізе підписав Указ про повну реабілітацію колишнього диктатора [[Жан-Бедель Бокасса]], відповідно до якого повалений імператор був «відновлений в усіх правах». Бозізе назвав Бокассу «великим гуманістом» і «сином нації, визнаним усіма як великого будівничого» і підкреслив ''«Я хочу говорити про Бокасса. Він побудував країну, а ми зруйнували все, що він побудував»''<ref>{{cite news| url=http://vz.ru/news/2010/12/1/451677.html| publisher=«ВЗГЛЯД.РУ»| title=Президент ЦАР полностью реабилитировал Бокассу| date=1 декабря 2010}}</ref><ref>{{cite news| url=http://www.kommersant.ru/doc.aspx?fromsearch=14b17e71-1776-4a82-8f43-845e2a4ad536&docsid=1543934| publisher=Журнал «Власть»  | title=Реабилитация африканского императора| date=06.12.2010}}</ref>.

На президентських виборах, які відбулися 23 січня 2011 року, Бозізе був переобраний, набравши 64,37 % голосів<ref name="Выборы"/>.

== Повалення ==
У грудні 2012 році повстанці звинуватили Голову Уряду в недотриманні умов мирних угод, підписаних у 2007 році і [[Громадянська війна у Центральноафриканській Республіці (2012—2015)|захопили багато великих міст в центральній і східній частинах країни]]. 11 січня 2013 року в столиці [[Габон]]у, місті [[Лібревіль]] було підписано угоду про припинення вогню. Повстанці відмовилися від вимоги відставки президента ЦАР Франсуа Бозізе, в свою чергу він до 18 січня він повинен був призначити представника опозиції на посаду прем'єр -міністра країни<ref name="NYT1">{{cite news|url=http://www.nytimes.com/2013/01/12/world/africa/rebels-agree-to-cease-fire-in-central-african-republic.html?_r=0|title=Rebel Coalition in Central African Republic Agrees to a Short Cease-Fire|last=Sayare|first=Scott|date=11 січня 2013|work=The New York Times|accessdate=12 січня 2013}}</ref>. 17 січня прем'єр-міністра [[Фостен-Аршанж Туадера|Фостен-Аршанжа Туадера]] змінив [[Ніколас Тьянгайе]] — кандидат, названий опозицією<ref>[http://ria.ru/world/20130117/918589058.html#13587321468532&message=resize&relto=register&action=addClass&value=registration Новым премьер-министром ЦАР стал представитель оппозиции]</ref>.

24 березня 2013 року бойовики повстанської коаліції «[[Селека]]» захопили президентський палац в Бангі. Бозізе втік із захопленої столиці в [[Камерун]], де йому надали політичний притулок<ref>{{cite web |url=http://www.dailystar.com.lb/News/International/2012/Dec-28/200123-car-leader-appeals-for-help-to-halt-rebel-advance.ashx#axzz2GInl7HTD |title=CAR leader appeals for help to halt rebel advance (The Daily Star Lebanon) |work=The Daily Star |location=Lebanon |date=28 грудня 2012 |accessdate=2016-03-03 |archive-date=2012-12-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20121228055645/http://dailystar.com.lb/News/International/2012/Dec-28/200123-car-leader-appeals-for-help-to-halt-rebel-advance.ashx#axzz2GInl7HTD }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121228055645/http://dailystar.com.lb/News/International/2012/Dec-28/200123-car-leader-appeals-for-help-to-halt-rebel-advance.ashx#axzz2GInl7HTD |date=2012-12-28 }}</ref>

Лідер повстанців [[Мішель Джотодіа]] проголосив себе президентом, пообіцявши незабаром організувати вибори<ref>{{Cite web |url=http://m.expert.ru/2013/03/25/novyij-tsar/ |title=В ЦАР произошел очередной военный переворот. Мишель Джотодия провозгласил себя новым президентом страны |accessdate=3 березня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20131219005906/http://m.expert.ru/2013/03/25/novyij-tsar/ |archivedate=19 грудня 2013 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131219005906/http://m.expert.ru/2013/03/25/novyij-tsar/ |date=2013-12-19 }}</ref>

10 серпня 2015 року партія [[Ква Ква На]] оголосила, що Бозізе повернеться в країну і буде змагатися за посаду президента на президентських виборах в жовтні 2015 року<ref>[http://www.reuters.com/article/2015/08/10/us-centralafrica-election-idUSKCN0QF1UQ20150810 «Exiled Central African leader Bozize to stand at election»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151005130338/http://www.reuters.com/article/2015/08/10/us-centralafrica-election-idUSKCN0QF1UQ20150810 |date=5 жовтня 2015 }}, Reuters, 10 August 2015.</ref> 8 грудня 2015 року Конституційний суд оприлюднив список затверджених кандидатів в президенти. Бозізе, який був ще в вигнанні, був позбавлений права балотуватися<ref name=Renewed>[https://www.yahoo.com/news/gunfire-c-africa-capital-presidential-candidates-announced-173334836.html «Renewed unrest in C.Africa after presidential candidates announced»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170726095234/https://www.yahoo.com/news/gunfire-c-africa-capital-presidential-candidates-announced-173334836.html |date=2017-07-26 }}, Agence France-Presse, 8 December 2015.</ref><ref name=France>[http://www.rfi.fr/afrique/20151209-presidentielle-rca-soutiens-bozize-accusent-france «Présidentielle en RCA: les soutiens de Bozizé accusent la France»], Radio France Internationale, 9 December 2015 {{fr icon}}.</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* Jean-Marc Aractingi, La Politique à mes trousses(Politics at my heels), Editions l'Harmattan, Paris, 2006, Central Africa Chapter (ISBN 978-2-296-00469-6).
* {{citation|editor1-last=Appiah|editor1-first=K. Anthony|editor1=Kwame Anthony Appiah|editor2-last=Gates|editor2=Henry Louis Gates, Jr.|year=1999|title=Africana: The Encyclopedia of the African and African American Experience|publisher=[[Basic Books]]|location=New York|edition=1st|isbn=0-465-00071-1|oclc=41649745|url-access=registration|url=https://archive.org/details/africanaencyclop00appi}}
* {{citation|last=Kalck|first=Pierre|year=2005|edition=3rd English|title=Historical Dictionary of the Central African Republic|publisher=The Scarecrow Press|location=Lanham, Maryland|isbn=0-8108-4913-5}}
* {{citation|last=Mehler|first=Andreas|contribution=The Shaky Foundations, Adverse Circumstances, and Limited Achievements of Democratic Transition in the Central African Republic|editor1=Leonardo Villalón|editor2-last=Peter VonDoepp|title=The Fate of Africa's Democratic Experiments: Elites and Institutions|year=2005|publisher=[[Indiana University Press]]|location=[[Bloomington, Indiana|Bloomington]], Indiana|pages=126–152|isbn=0-253-34575-8|oclc=57414663}}
* {{citation|last=Titley|first=Brian|year=1997|title=Dark Age: The Political Odyssey of Emperor Bokassa|publisher=McGill-Queen's University Press|location=Montreal|isbn=0-7735-1602-6}}
{{Бібліоінформація}}
{{Президенти Центральноафриканської Республіки}}
{{DEFAULTSORT:Бозізе Франсуа}}

[[Категорія:Президенти Центральноафриканської Республіки]]

title: François Bozizé Yangouvonda

Народився: 14 жовтня 1946 (78 років) · Муїла, Габон

Країна: ЦАР

Національність: Gbaya peopled

Місце проживання: Нджамена

Діяльність: політик, польовий командир

Знання мов: французька і санго

Посада: 6-й президент Центральноафриканської республіки

Військове звання: генерал

Термін: 15 березня 2003 — 24 березня 2013

Попередник: Анж-Фелікс Патассе

Наступник: Мішель Джотодіа

Партія: безпартійний

Конфесія: протестантизм

Діти: Jean-Francis Bozizéd

Нагороди: Order of Merit · Order of recognition


text:
# Тинецький сакраментарій
«Тинецький сакраментарій» (лат. Tyniec Sacramentarium; пол. Sakramentarz tyniecki) — один з найдавніших збережених ілюмінованих літургійних рукописів, що з'явився на польській землі в ранньому середньовіччі.

## Історія
Сакраментарій, ймовірно, створений в XI столітті в Кельнській єпархії, з невизначеним датуванням, ймовірно, потрапив до Польщі за часів правління Казимира I Відновителя. Своєю назвою він завдячує бенедиктинському абатству в Тинцю, де зберігався, хоча раніше міг перебувати в абатстві Святого Вінсента в Ольбіні. До XVII століття він використовувався як літургійна книга, а потім до нього почали ставитися як до цінної пам'ятки. У 1656 році його викрали шведи, але викупили та повернули до Тинця. Сакраментарій, придбаний у 1814 році Станіславом Косткою Замойським, потрапив до бібліотеки Замойської ординації. Під час Другої світової війни воно було заховане, а після війни опинилося в Національній бібліотеці. Зараз вона доступна онлайн в електронній національній бібліотеці «Полона».

title: Тинецький сакраментарій

wikitext:
{{Літературний твір
|назва = Тинецький сакраментарій
|оригінальна назва = {{lang-lat|Tyniec Sacramentarium}}
|зображення = Sacramentarium Tinecense (6823307) (cropped).jpg
|жанр = [[рукопис]]
|мова оригіналу = [[латина]]
|написаний = 1060–1070
}}

'''«Тинецький сакраментарій»''' ({{Lang-lat|Tyniec Sacramentarium}}; {{Lang-pl|Sakramentarz tyniecki}}) — один з найдавніших збережених ілюмінованих літургійних рукописів, що з'явився на польській землі в [[Раннє середньовіччя|ранньому середньовіччі]].

== Історія ==
Сакраментарій, ймовірно, створений в [[XI століття|XI столітті]] в Кельнській єпархії, з невизначеним датуванням, ймовірно, потрапив до [[Польща|Польщі]] за часів правління [[Казимир I Відновитель|Казимира I Відновителя]]. Своєю назвою він завдячує бенедиктинському абатству в [[Тинець (Краків)|Тинцю]], де зберігався, хоча раніше міг перебувати в абатстві Святого Вінсента в Ольбіні. До [[XVII століття]] він використовувався як літургійна книга, а потім до нього почали ставитися як до цінної пам'ятки. У 1656 році його викрали шведи, але викупили та повернули до Тинця. Сакраментарій, придбаний у 1814 році Станіславом Косткою Замойським, потрапив до бібліотеки Замойської ординації. Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] воно було заховане, а після війни опинилося в Національній бібліотеці. Зараз вона доступна онлайн в [[Polona|електронній національній бібліотеці «Полона»]].

== Література ==

* {{Книга
|назва = Nad złoto droższe. Skarby Biblioteki Narodowej (wersja elektroniczna)
|посилання = http://www.bn.org.pl/download/document/1236004281.pdf
|рік = 2003
|видавництво = Biblioteka Narodowa
|місце = Warszawa
|ISBN = 83-7009-433-3
|archiveurl = https://web.archive.org/web/20231123115522/https://bn.org.pl/download/document/1236004281.pdf
}}
* {{Книга
|назва = Losy „Sakramentarza tynieckiego” podczas II wojny światowej
|автор = Sijka, Katarzyna
|посилання = http://cejsh.icm.edu.pl/cejsh/element/bwmeta1.element.desklight-7dd40b67-a52f-42ab-ad51-be986170083d/c/25._Sijka_Katarzyna.pdf
|archiveurl = https://web.archive.org/web/20231223170721/http://cejsh.icm.edu.pl/cejsh/element/bwmeta1.element.desklight-7dd40b67-a52f-42ab-ad51-be986170083d/c/25._Sijka_Katarzyna.pdf
|видавництво = Saeculum Christianum
|том = XXV
|сторінки = 327–340
|рік = 2018
}}
* {{Книга
|назва = Tyniec: sztuka i kultura benedyktynów od wieku XI do XVIII; katalog wystawy w Zamku Królewskim na Wawelu; październik - grudzień 1994
|рік = 1994
|видавництво = Opactwo Benedyktynów w Tyńcu
|місце = Kraków
|ISBN = 83-85433-32-5
}}

== Посилання ==

* [http://polona.pl/item/6825768/0/ «Тинецький сакраментарій» на сайті «Полона»] {{Ref-pl}}
[[Категорія:Рукописи XI століття]]
[[Категорія:Богослужбові книги]]

title: лат. Tyniec Sacramentarium

Жанр: рукопис

Мова: латина

Країна: Республіка Польща


text:
# Прокладання шляху (шахова тема)
Те́ма проклада́ння шля́ху — тема в шаховій композиції. Суть теми — рух по одній і тій же лінії одна за одною одноколірних лінійних фігур. На відміну від Бристольської теми тематична фігура, яка ходила першою, так би мовити, «прокладала шлях», також бере участь у матовій картині.

## Історія
Ідея походить від Бристольської теми й разом з нею була започаткована, й паралельно з нею розробляється.
Справа у тому, що при розробці Бристольської теми проблемісти звернули увагу на нераціональність використання першої фігури, яка робила «прокладання шляху», і більше в грі не брала участі. Тому, при вираженні цієї ідеї проблемісти включали в кінцеву гру при створенні матових картин і першу фігуру, яка вже несла на собі певні тактичні навантаження — прикривала поле, захищала фігуру, яка рухалася за нею, зв'язувала, тощо. Внаслідок цього з'явилась суттєва різниця між новою ідеєю і Бристольською темою.
Ідея й дістала назву — тема прокладання шляху. Існують такі форми вираження теми — одноколірна, чорно-біла і біло-чорна.

## Тема в мініатюрі
|   | a                                                                                | b                                                                                | c                                                                                | d                                                                                | e                                                                                | f                                                                                | g                                                                                | h                                                                                |   |
| 8 | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | 8 |
| 7 | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | 7 |
| 6 | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | 6 |
| 5 | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | 5 |
| 4 | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | 4 |
| 3 | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | 3 |
| 2 | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | 2 |
| 1 | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | g8 білий ферзь · g7 біла тура · h6 білий король · f5 чорний пішак · h3 чорний король · h1 чорний кінь | 1 |
|   | a                                                                                | b                                                                                | c                                                                                | d                                                                                | e                                                                                | f                                                                                | g                                                                                | h                                                                                |   |

FEN: 6Q1/6R1/7K/5p2/8/7k/8/7n
1. Rg1! ~ 2. Rh1#
1. ... Kh2 2. Qg2#
1. ... S~     2. Qg3#
Білі роблять вступний хід турою по вертикалі «g», і на варіанти захисту чорних проходять тематичні мати ферзем, який рухається слідом за турою, яка ніби «проклав шлях» для ферзя.

title: Прокладання шляху (шахова тема)

wikitext:
'''Те́ма проклада́ння шля́ху''' — [[тема (шахова композиція)|тема]] в [[шахова композиція|шаховій композиції]]. Суть теми — рух по одній і тій же лінії одна за одною одноколірних лінійних фігур. На відміну від [[Бристольська тема|Бристольської теми]] тематична фігура, яка ходила першою, так би мовити, «прокладала шлях», також бере участь у матовій картині.

== Історія ==
Ідея походить від [[Бристольська тема|Бристольської теми]] й разом з нею була започаткована, й паралельно з нею розробляється.
Справа у тому, що при розробці Бристольської теми проблемісти звернули увагу на нераціональність використання першої фігури, яка робила «прокладання шляху», і більше в грі не брала участі. Тому, при вираженні цієї ідеї проблемісти включали в кінцеву гру при створенні матових картин і першу фігуру, яка вже несла на собі певні тактичні навантаження — прикривала поле, захищала фігуру, яка рухалася за нею, зв'язувала, тощо. Внаслідок цього з'явилась суттєва різниця між новою ідеєю і Бристольською темою.
Ідея й дістала назву — '''тема прокладання шляху'''. Існують такі форми вираження теми — одноколірна, чорно-біла і біло-чорна.

== Тема в мініатюрі ==

{{Шахова діаграма
| fen = 6Q1/6R1/7K/5p2/8/7k/8/7n
| align = tleft
| header = '''Роман Федорович
Анатолій Мітюшин'''
Land og Folk
1979
| footer = #2               (3+3)}}

FEN: 6Q1/6R1/7K/5p2/8/7k/8/7n
'''1. Rg1!''' ~ 2. Rh1#<ref>Позначення: '''К''' — король, '''Q''' — ферзь, '''R''' — тура, '''B''' — слон, '''S''' — кінь</ref>
1. ... Kh2 2. Qg2#
1. ... S~     2. Qg3#

Білі роблять вступний хід турою по вертикалі «g», і на варіанти захисту чорних проходять тематичні мати ферзем, який рухається слідом за турою, яка ніби «проклав шлях» для ферзя.
{{-}}

== Примітки ==
Це є один із варіантів міжнародного позначення фігур. Використовується для запису розставленої на шахівниці позиції, ходів розв'язку, ілюзорної чи хибної гри шахової задачі, а також запису ходів шахової партії.
{{примітки}}

== Див. також ==
* [[Бристольська тема]]

== Джерела ==
* {{Басистый—Словарь терминов шахматной композиции|сторінки=252}}

== Література ==
* {{Зелепукин—Словарь шахматной композиции|сторінки=115—116}}
* {{Владимиров—1000 шедевров шахматной композиции|сторінки=50—51}}
* {{Владимиров—1000 шахматных загадок |сторінки=66, 328}}

{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Уся тематика шахової композиції за алфавітом]]
[[Категорія:Теми в шаховій композиції|прокладання]]
[[Категорія:Ідеї, виражені в задачах на прямий мат|прокладання]]
[[Категорія:Ідеї, складовою яких є геометричний рух фігур|прокладання]]
[[Категорія:Ідеї, складовою яких є здвоєння фігур|прокладання]]


text:
# Алексія Калцікі
Алексія Калцікі (нар. 9 вересня 1976, Афіни, Греція) — грецька акторка театру та кіно. Закінчила драматичну школу Національного театру Греції.

## Вибіркова фільмографія
- Підпис (2011)
- Норвегія (2014)

title: Алексія Калцікі

wikitext:
<noinclude>{{Поліпшити|8 жовтня 2024}}</noinclude>
{{без джерел|дата=березень 2019}}
{{Актор
|жінка = так, вона жінка
|bgcolour   = gold
|ім'я       = Алексія Калцікі
|зображення =
|розмір     = 220px
|ім'я_при_народженні = Αλεξία Καλτσίκη
|дата_народження     =
| місце_народження =
|дата_смерті     =
|місце_смерті    =
|інші_імена      =
|громадянство    = {{GRE}}
|рід_діяльності  = [[акторка]]
|роки_діяльності =
|сторінка_в_інтернеті =
|нагороди =
}}
'''Алексія Калцікі''' ({{н.}} [[9 вересня]] [[1976]], [[Афіни]], [[Греція]]) — [[Греція|грецька]] [[акторка]] театру та кіно. Закінчила драматичну школу [[Національний театр Греції|Національного театру Греції]].

== Вибіркова фільмографія ==
* Підпис (2011)
* [[Норвегія]] (2014)

{{нормативний контроль}}
{{Лауреати премії Shooting Stars|state=collapsed}}
{{DEFAULTSORT:Калцікі Алексія}}
[[Категорія:Грецькі акторки]]

title: Алексія Калцікі

Ім'я при народженні: Αλεξία Καλτσίκη

Народилася: 9 вересня 1976 (48 років) · Афіни, Греція

Громадянство: Греція

Діяльність: акторка

Alma mater: Театральна школа Національного театру Греції