text:
# Борівська сільська рада (Чернівецький район)
| Борівська сільська рада — колишній орган місцевого самоврядування у Чернівецькому районі Вінницької області з адміністративним центром у с. Борівка. Сільській раді були підпорядковані населені пункти: - с. Борівка - с-ще Степок - с-ще Трактове |

## Склад ради
Рада складалася з 24 депутатів та голови.

## Керівний склад сільської ради
| ПІБ                          | Основні відомості                                                                     | Дата обрання | Дата звільнення |
| ---------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Сімонишина Майя Миколаївна   | Сільський голова, 1959 року народження, освіта, позапартійна                          | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Чернов Олексій Володимирович | Сільський голова, 1973 року народження, освіта незакінчена вища, член Партії регіонів | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Борівська сільська рада
   | будівля             =
   | область             = [[Вінницька область]]
   | район               = {{Вн-Чр}}
   | центр               = с. [[Борівка (Чернівецький район)|Борівка]]
   | голова              = Чернов Олексій Володимирович
   | кількість членів    = 24
   | код КОАТУУ          = 0524981500
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=3321 Борівська сільська рада]
   | площа               = 6,405
   | населення           = 3890
   | щільність           = 607,34
   | населені пункти     = 3
   | поштовий індекс     = 24123
   | телефонний код      = 4357
   | адреса              = 24123, Вінницька обл., Чернівецький р-н, с.Борівка, вул.Перемоги,32а
| вебсторінка         = http://borivka.rada.org.ua/
  }}
{{Otheruses|тип=інші ради з назвою|Борівська сільська рада}}
{|
| valign="top" | '''Борівська сільська рада''' — колишній [[орган місцевого самоврядування]] у [[Чернівецький район|Чернівецькому районі]] [[Вінницька область|Вінницької області]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Борівка (Чернівецький район)|Борівка]].

== Населені пункти ==
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
* с. [[Борівка (Чернівецький район)|Борівка]]
* с-ще [[Степок (Чернівецький район)|Степок]]
* с-ще [[Трактове (Чернівецький район)|Трактове]]
| width="30%" | __TOC__
|}

== Склад ради ==
Рада складалася з 24 депутатів та голови.

== Керівний склад сільської ради ==
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Сімонишина Майя Миколаївна
| Сільський голова, 1959 року народження, освіта, позапартійна
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Чернов Олексій Володимирович
| Сільський голова, 1973 року народження, освіта незакінчена вища, член Партії регіонів
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
<small>''Примітка: таблиця складена за даними джерела''</small><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=7119&rid256=121 rada.gov.ua]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=3321 Картка ради на сайті ВРУ]

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Чернівецького району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Чернівецького району (Вінницька область)]]

title: Основні дані

Область: Вінницька область

Район: Чернівецький район

Адм. центр: с. Борівка

Облікова картка: Борівська сільська рада

title: Склад

Голова ради: Чернов Олексій Володимирович

title: Територія та населення

Густота: 607,34 осіб/км²

title: Контактні дані


text:
# Під'язикова кістка
Під'язикова кістка (лат. os hyoideum, дос. «іпсилоноподібна кістка») — непарна кістка передньої частини шиї дугоподібної форми, розташована в ділянці шиї між гортанню та нижньою щелепою.

## Анатомія
Складається з підковоподібного тіла (corpus) і двох пар рогів (cornua) — великих (cornua majora), що спрямовані в бік, і малих (cornua minora), спрямованих вгору. Від малих рогів до шилоподібного відростка відповідних скроневих кісток прямують зв'язки, завдяки яким кістка фіксована. До малих і великих рогів прикріплюються над- і під'язикові м'язи (підборідно-язиковий, під'язиково-язиковий, шило-язиковий), кінці малих рогів оточені шилопід'язиковою зв'язкою (ligamentum stylohyoideum).

## Галерея
- Положення кістки (червона).
- 3-Д зображення.
- М’язи.

wikiname: ukwiki

title: Під'язикова кістка

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox anatomy
|Name=Під'язикова кістка
|Latin=os hyoideum
|GraySubject=45
|GrayPage=177
|Image=Gray186.png
|Caption=Передня поверхня під'язикової кістки людини
|Image2=
|Caption2=
|Precursor=2 та 3 зяброві дуги
|Origins=
|Insertions=
|Articulations=
|MeshName=Hyoid+Bone
|MeshNumber=A02.835.232.409
}}

'''Під'язикова кістка''' ({{lang-la|os hyoideum|||[[іпсилон]]оподібна кістка}}) — непарна кістка передньої частини шиї дугоподібної форми, розташована в ділянці шиї між [[гортань|гортанню]] та [[Нижньощелепна кістка|нижньою щелепою]].

== Анатомія ==
Складається з підковоподібного тіла (''corpus'') і двох пар рогів (''cornua'') — великих (''cornua majora''), що спрямовані в бік, і малих (''cornua minora''), спрямованих вгору. Від малих рогів до [[шилоподібний відросток|шилоподібного відростка]] відповідних [[скронева кістка|скроневих кісток]] прямують [[зв'язка (анатомія)|зв'язки]], завдяки яким кістка фіксована. До малих і великих рогів прикріплюються над- і під'язикові м'язи ([[Підборідно-язиковий м'яз|підборідно-язиковий]], [[Під'язиково-язиковий м'яз|під'язиково-язиковий]], [[шило-язиковий м'яз|шило-язиковий]]), кінці малих рогів оточені шилопід'язиковою зв'язкою (''ligamentum stylohyoideum'').

== Галерея ==
<gallery>
File:Hyoid bone - animation.gif|Положення кістки (червона).
File:Hyoid bone - close-up - animation.gif|3-Д зображення.
File:Gray385.png|М’язи.
</gallery>

== Джерела ==
* Анатомія людини: У 2 т. — К.: Здоров'я, 2005. — Т. 2. — 372 с. ISBN 5-311-01342-7
* Людина. / Навч. посібник з анатомії та фізіології. Львів. 2002. 240 с.
* «Анатомія людини», О. І. Свіридов, Київ, Вища школа, 2001.
* {{книга|автор= |заголовок=Атлас анатомии человека|посилання=http://enc-dic.com/anatomy/Podyazychhaya-kost-168.html |відповідальний= |місце= |видавництво= |рік=2011|том= |сторінок= |сторінки= |isbn=|ref =}}
{{кістки скелету людини}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Кістки голови]]

title: Деталі

Попередник: 2 та 3 зяброві дуги

title: Ідентифікатори

Латина: os hyoideum

Анатомія Грея: subject #45


text:
# 1410 в Україні

## Події
- Митрополит Київський Фотій покинув Київ і подався в Москву.

## Засновані, зведені
- 10 березня датується перша писемна згадка про містечко Борки — тепер Великі Бірки [1]
- Іванів (Калинівський район)
- Махнівка (Козятинський район)
- Сойми
- Чома
- Шацьк
- Шкнева

title: 1410 в Україні

wikitext:
{{Рік в Україні|1410}}

== Пам'ятні дати та ювілеї ==

=== Видатних особистостей ===

== Події ==
* Митрополит Київський [[Фотій (митрополит Київський)|Фотій]] покинув Київ і подався в Москву.

== Особи ==

=== Призначено, звільнено ===

=== Народились ===

=== Померли ===

== Засновані, зведені ==
* [[10 березня]] датується перша писемна згадка про містечко Борки — тепер [[Великі Бірки]] <ref>[[Коронна метрика]] ([[Латинська мова|лат.]] Matricularum Regni Poloniae summaria. Ed. T. Wierzbowski. — Varsoviae, 1915. cz. 4/3, — S. 373) </ref>
* [[Іванів (Калинівський район)]]
* [[Махнівка (Козятинський район)]]
* [[Сойми]]
* [[Чома]]
* [[Шацьк]]
* [[Шкнева]]

== Зникли, скасовані ==

== Видання, твори ==

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
{{Вікіпосилання
|Тема               = 1410 в Україні
|Портал             = Україна
|Вікісховище        = Category:1410 in Ukraine
}}

{{Ukraine-stub}}
{{Рік у Європі|1410}}
{{Рік в Україні (низ)|1410}}

[[Категорія:1410 в Україні| ]]

Див. також: Інші події 1410 · Список років в Україні

П: Портал «Україна»

CMNS: 1410 в Україні у Вікісховищі?


text:
# U-980
| U-980                      | U-980                                                          | U-980                                                          |
| -------------------------- | -------------------------------------------------------------- | -------------------------------------------------------------- |
|                            |                                                                |                                                                |
|                            |                                                                |                                                                |
|                            |                                                                |                                                                |
| Під прапором               | Третій рейх                                                    | Третій рейх                                                    |
| Спуск на воду              | 15 квітня 1943 року                                            | 15 квітня 1943 року                                            |
| Виведений зі складу флоту  | 11 червня 1944 року                                            | 11 червня 1944 року                                            |
| Сучасний статус            | затоплений                                                     | затоплений                                                     |
| Проєкт                     |                                                                |                                                                |
| Тип ПЧ                     | Торпедний ДПЧ                                                  | Торпедний ДПЧ                                                  |
| Основні характеристики     |                                                                |                                                                |
| Швидкість (надводна)       | 17,7 вузлів                                                    | 17,7 вузлів                                                    |
| Швидкість (підводна)       | 7,6 вузлів                                                     | 7,6 вузлів                                                     |
| Робоча глибина занурення   | 100 м                                                          | 100 м                                                          |
| Гранична глибина занурення | 220 м                                                          | 220 м                                                          |
| Екіпаж                     | 52 осіб                                                        | 52 осіб                                                        |
| Розміри                    |                                                                |                                                                |
| Довжина найбільша (по КВЛ) | 67,1 м                                                         | 67,1 м                                                         |
| Ширина корпусу найб.       | 6,2 м                                                          | 6,2 м                                                          |
| Висота                     | 9,6 м                                                          | 9,6 м                                                          |
| Середня осадка (по КВЛ)    | 4,70 м                                                         | 4,70 м                                                         |
| Водотоннажність надводна   | 769 т                                                          | 769 т                                                          |
| Озброєння                  |                                                                |                                                                |
| Артилерія                  | одна палубна гармата калібру 88-мм, одна 20-мм зенітна гармата | одна палубна гармата калібру 88-мм, одна 20-мм зенітна гармата |
| Торпедно- мінне озброєння  | 4 носових і один кормовий ТА. 14 торпед або 26 мін             | 4 носових і один кормовий ТА. 14 торпед або 26 мін             |

U-980 — німецький підводний човен типу VIIC, часів  Другої світової війни.
Замовлення на будівництво човна було віддане 5 червня 1941 року. Човен був закладений на верфі суднобудівної компанії «Blohm + Voss» у місті Гамбург 10 серпня 1942 року під заводським номером 180, спущений на воду 15 квітня 1943 року, 27 травня 1943 року увійшов до складу 5-ї флотилії. Також за час служби входив до складу 7-ї флотилії. Єдиним командиром човна був оберлейтенант-цур-зее Герман Дамс.
Човен зробив 1 бойовий похід, в якому не потопив і не пошкодив жодного судна.
Потоплений 11 червня 1944 року у Норвезькому морі північніше Шетландські островів (63°07′ пн. ш. 00°26′ сх. д. / 63.117° пн. ш. 0.433° сх. д.) глибинними бомбами канадського літаючого човна «Каталіна». Весь екіпаж у складі 52 осіб загинув.

title: U-980

wikitext:
{{Підводний човен |
| Назва = U-980
| Оригінал назви =
| Зображення =
| Підпис =
| Прапор = {{Прапор Третього рейху}} [[Третій рейх]]
| Порт =
| Спущений = [[15 квітня]] [[1943]] року
| Виведений = [[11 червня]] [[1944]] року
| Статус = затоплений
| Тип = Торпедний ДПЧ
| Проєкт =
| КБ =
| Головний конструктор =
| NATO =
| Силова установка =дизель-електрична, потужність дизелів 2800 к.с., електродвигунів — 750 к.с.
| Швидкість надводна = 17,7 вузлів
| Швидкість підводна = 7,6 вузлів
| Робоча глибина = 100 м
| Гранична глибина = 220 м
| Екіпаж = 52 осіб
| Автономність=
| Водотоннажність = 769 т
| Водотоннажність повна = 871 т
| Довжина = 67,1 м
| Ширина = 6,2 м
| Висота = 9,6 м
| Осадка = 4,70 м
| Артилерія = одна палубна гармата калібру 88-мм, одна 20-мм зенітна гармата
| Торпеди = 4 носових і один кормовий [[Торпедний апарат|ТА]]. 14 торпед або 26 мін
| Ракети =
| ППО =
| Авіація =
| Вартість =
}}

'''U-980''' — німецький [[підводний човен]] типу [[Підводні човни типу VII |VIIC]], часів [[Друга світова війна | Другої світової війни]]<ref >{{cite web|url= http://uboat.net/boats/u980.htm|title= U - 980|publisher= uboat.net|date= |accessdate= 1 лютого 2024 року}}{{ref-en}}</ref>.

Замовлення на будівництво човна було віддане [[5 червня]] [[1941]] року. Човен був [[Закладка судна|закладений]] на [[верф]]і суднобудівної компанії «[[Blohm + Voss]]» у місті [[Гамбург]] [[10 серпня]] [[1942]] року під заводським номером 180, [[Церемонія спуску судна на воду|спущений на воду]] [[15 квітня]] [[1943]] року, [[27 травня]] 1943 року увійшов до складу [[5-та флотилія підводних човнів Крігсмаріне|5-ї флотилії]]. Також за час служби входив до складу [[7-ма флотилія підводних човнів Крігсмаріне|7-ї флотилії]]. Єдиним командиром човна був [[оберлейтенант-цур-зее]] [[Герман Дамс]].

Човен зробив 1 бойовий похід, в якому не потопив і не пошкодив жодного судна.

Потоплений 11 червня 1944 року у [[Норвезьке море|Норвезькому морі]] північніше [[Шетландські острови|Шетландські островів]] ({{coord|63|07|N|00|26|E}}) глибинними бомбами канадського літаючого човна ''[[Consolidated PBY Catalina|«Каталіна»]]''. Весь екіпаж у складі 52 осіб загинув<ref >{{cite web|url= http://www.u-boote.ru/boats/u-980.html|title= U - 980|publisher= u-boote.ru|date= |accessdate= 1 лютого 2024 року}}{{ref-ru}}</ref>.

{{Submarine-stub}}

== Примітки ==
{{reflist}}
{{ДПЧ типу VII}}
[[Категорія:Підводні човни типу VII]]
[[Категорія:Підводні човни Німеччини часів Другої світової війни]]
[[Категорія:Кораблі, побудовані в Гамбурзі]]
[[Категорія:Підводні човни, затоплені авіацією]]
[[Категорія:Кораблі, що затонули з усім екіпажем]]


text:
# Освіта в Башкортостані
Освіта в Республіці Башкортостан — система освіти в РБ, що включає в себе установи дошкільного виховання, школи, професійно-технічні, середньо-спеціальні та вищі навчальні заклади.

## Історія
Виникнення шкільної освіти в РБ пов'язано з проникненням в країну башкир ісламу, супроводжуване поширенням релігійних шкіл при мечетях. Перші ісламські школи на території РБ в яких вчили приїжджі місіонери з Бухари, Багдада і інших ісламських центрів виникли в 16 столітті.
Силами місцевого мусульманського духовенства при місцевих мечетях були відкриті перші мектеби і медреси, яких в 18 столітті було близько 100. Найбільш великі — в селі Стерлібаш і медресе в селі Каргали. До 1865 року в башкирських і татарських селищах було близько 600 мектебів і медресе, де навчалося понад 20 тис. учнів.
Мусульманські школи були культурно-освітніми центрами, в яких були бібліотеки, переписувалися книги.
З 20-х років 18 століття в Башкортостані почали відкриватися російськомовні школи (арифметична, словесні школи в Уфі, wikt: школа «татарських учнів» і інженерна школа — в Оренбурзі). Гірничозаводські школи були відкриті при Верхоторському і Катав-Іванівському заводах.
Православне духовне управління (Синод) відкрило в 1800 році в Уфі духовну семінарію, в 1818 році — духовне училище. До 1861 року в краї налічувалося 253 російськомовних навчальних закладів з близько 9 490 учнями.
Освітою російською мовою для башкирів зайнялося командування Башкиро-мещерякського війська, що домоглося виділення для башкирів 20 вакансій в Казанський гімназії та університеті, 30 — в Оренбурзькому Неплюєвському кадетському корпусі і ін.
У 1864 році проводилася реформа народної освіти, яка обмежила вплив церкви в освіті. З 1870 року в краї стали відкриватися російсько-башкирські, російсько-татарські, російсько-чувашські і інші школи і до 1900 року в Уфімській і Оренбурзькій губерніях було 93 російськомовні школи для башкирів і татар, 90 для хрещених татар і чувашів, 65 для марійців, зросла кількість мектебів і медресів.
Перший вищий навчальний заклад — Уфимський учительський інститут був відкритий 4 жовтня 1909 року. Кількість учнів в Уфимському учительському інституті була 75 осіб (по 25 осіб на кожен клас), кількість викладачів — 9 осіб. Серед студентів не було жодного татарина або башкира: для вступу до інституту осіб нетрадиційних християнських напрямків, а також мусульман, був потрібний спеціальний дозвіл Міністерства народної освіти. Термін навчання в Уфимському учительському інституті становив 3 роки без спеціалізації.
Після 1917 року система освіти була змінена. Навчальні заклади були націоналізовані і передані у відання Наркомосу. Школа відокремлена від церкви, скасовані викладання мертвих мов (старослов'янської, латинської), введені оцінки і іспити.
Всебашкирська надзвичайна комісія з ліквідації неписьменності в 1921 році прийняла постанову «Про примусове залучення всього грамотного населення до навчання неписьменних». Були відкриті лікбезпункти на башкирській, татарській, чуваській мовах, в яких протягом 1922/23-1927/28 навчальних років були навчені грамоти 173 тисячі людей. Повністю ліквідувати неписьменність вдалося до середини 60-х років 20 століття.
В кінці 20-х років башкирська і татарська писемність з арабської мови були переведені на латинську графіку — "яналіф ". У 30-х роках від впровадження латинської графіки відмовилися. За Указом Президії ВР БАРСР від 23 листопада 1939 року башкирська писемність переведена з латиниці на кирилицю. У 1940—1942 роках в школах вводилося навчання за новим алфавітом.
У 1940-і роки почалося введення обов'язкового 7-річного навчання в містах з включенням уроків праці. Навчання велося на башкирській, російській, татарській, чуваській, марійській і удмуртській мовах.
У роки Великої Вітчизняної війни в БАРСР в важких умовах працювали загальноосвітні школи, 58 училищ і технікумів, де навчалося 16 тисяч учнів. У Башкирії продовжували роботу евакуйовані із західних районів країни вузи. В Уфі працювали 1-й Московський Ордена Леніна медичний інститут, Рибінський авіаційний інститут, на базі якого був створений Уфимський авіаційний інститут ім. Орджонікідзе, Московський нафтовий інститут ім. І. Н. Губкіна. У Стерлитамаці — Московський бібліотечний інститут. У Бірську — Орловський педагогічний інститут.
До початку 1945—1946 навчального року у вищих навчальних закладах республіки навчалося 6,1 тис. людей, що майже в два рази більше, ніж до війни.
Перші дитсадки з'явилися в 1919 році. До 30-х років дитячими садами було охоплено 0,4 % дітей.
У 1960-і році в БАРСР було 7 вузів. Число студентів складало 16,7 тис. осіб. Постановою Ради Міністрів СРСР від 20 липня 1957 року Уфимський педагогічний інститут був перетворений в Башкирський державний університет. Відкрилися нові навчальні заклади: в 1967 році — Башкирська державний педагогічний інститут (БДПІ), в 1968 році — Уфимська державна академія мистецтв. У Конституції РБ була закріплена безкоштовність основної загальної освіти.
З 90-х років в РБ була прийнята республіканська програма відродження національної школи.
У 90-і роки в РБ відкрилися 2 військових ВНЗ — Уфімська вища школа МВС РФ (1987), Уфимське вище військове авіаційне училище льотчиків (1983), 4 вузи перетворені в університети: Уфимський державний авіаційний технічний університет (1992) і Нафтовий технічний університет (1993), Башкирський державний аграрний університет (1993) і медичний університет (1995). З 1994 року УфМТІ функціонує як самостійний Уфимський технологічний інститут сервісу. У 1991 році створена Башкирська академія державної служби та управління.
В даний час вузи республіки переходять до підготовки бакалаврів і магістрів.

## Освіта в даний час

### Дошкільна освіта
У Республіці Башкортостан у 2013 році діють 1 644 дошкільних освітніх установи, в яких навчаються понад 194 тис. дітей у віці від 1 року до 6 років.
Чисельність педагогічних працівників в ДНЗ — понад 17 тис. людей.

### Загальна освіта
У 2012–2013 навчальному році в Республіці Башкортостан працюють 1 587 загальноосвітніх школи та школи-інтернати, серед яких 83 гімназії, 58 ліцеїв, 3 кадетських установи (9,1 %). У школах навчаються понад 96 тис. учнів.
100 обдарованих школярів отримують стипендії Президента Республіки Башкортостану.
У РБ вивчаються 14 рідних мов. Більше 41 % загальноосвітніх закладів є національними школами.
На розвиток системи загальної освіти Республіки Башкортостан в 2011—2013 роках виділено 4 694,4 млн рублів.
У 2013 році середня заробітна плата педагогічних працівників в школах склала 23 078,2 рубля; педагогічних працівників дошкільних освітніх установ — 17 739,9 рубля; педагогічних працівників установ додаткової освіти — 13 229,4 рубля; педагогічних працівників освітніх організацій, що надають соціальні послуги дітям-сиротам і дітям, які залишилися без піклування батьків складала 17 262,1 рубля; викладачів і майстрів виробничого навчання НПО, СПО складала 16 486,3 рубля.

### Професійна освіта
У Республіці Башкортостан 10 державних вузів, 17 філій вузів, 3 недержавних самостійних і 8 філій недержавних вузів, в них навчаються 153 тис. студентів.
В системі середньої професійної освіти 75 державних коледжів і технікумів, де навчаються понад 68 тис. учнів (2 місце в ПФО Росії).
У 85 установах початкової професійної освіти РБ вчаться 25,9 тис. учнів.
На розвиток початкової професійної освіти (НПО) в РБ виділено 200 млн руб. З 1 вересня 2011 року засновані 30 щомісячних стипендій Уряду РБ в розмірі 750 руб. для учнів установ НПО.

### Спеціальна освіта
У РБ працюють 37 спеціальних (корекційних) загальноосвітніх установ, де виховуються близько 4,5 тис. дітей (2 628 дітей інвалідів)

### Кадрове забезпечення освіти
В системі освіти РБ працюють 42 353 педпрацівника, в тому числі 38 286 вчителів.
Підготовку кадрів для системи освіти РБ ведуть 2 вузу — Башкирська державний університет і Башкирський державний педагогічний університет ім. М. Акмулли (Стерлітамакська і Бірська державні педагогічні академії увійшли до складу Башкирського державного університету як філії) та 1 філія московського вузу, 15 коледжів, які здійснюють підготовку фахівців з середньою професійною освітою педагогічного профілю.
У 2012 році підготовлено 2 771 спеціаліст із середньою і вищою педагогічною освітою.

## Видання
У РБ видається Учительська газета.
Педагогічний журнал
Педагогічний журнал Башкортостану

title: Освіта в Башкортостані

wikitext:
'''Освіта в [[Башкортостан|Республіці Башкортостан]]''' — система освіти в РБ, що включає в себе установи дошкільного виховання, школи, професійно-технічні, середньо-спеціальні та вищі навчальні заклади.

== Історія ==
[[Файл:Башкирская_школа.jpg|праворуч|міні|220x220пкс| Башкирська школа. 1905—1915г. Авт. Прокудін-Горський. ]]
Виникнення шкільної освіти в РБ пов'язано з проникненням в країну башкир [[Іслам|ісламу]], супроводжуване поширенням релігійних шкіл при мечетях. Перші ісламські школи на території РБ в яких вчили приїжджі місіонери з [[Бухара|Бухари]], [[Багдад]]а і інших ісламських центрів виникли в 16 столітті.

Силами місцевого мусульманського духовенства при місцевих мечетях були відкриті перші [[Мектеб|мектеби]] і [[Медресе|медреси]], яких в 18 столітті було близько 100. Найбільш великі — в селі Стерлібаш і медресе в селі [[Каргали]]. До 1865 року в башкирських і татарських селищах було близько 600 мектебів і медресе, де навчалося понад 20 тис. учнів.

Мусульманські школи були культурно-освітніми центрами, в яких були бібліотеки, переписувалися книги.

З 20-х років 18 століття в Башкортостані почали відкриватися російськомовні школи (арифметична, словесні школи в Уфі, [https://ru.wiktionary.org/wiki/школа wikt: школа] «татарських учнів» і інженерна школа — в [[Оренбург|Оренбурзі]]). Гірничозаводські школи були відкриті при Верхоторському і Катав-Іванівському заводах.

Православне духовне управління ([[Синод]]) відкрило в 1800 році в Уфі духовну семінарію, в 1818 році — духовне училище. До 1861 року в краї налічувалося 253 російськомовних навчальних закладів з близько 9 490 учнями.

Освітою російською мовою для башкирів зайнялося командування Башкиро-мещерякського війська, що домоглося виділення для башкирів 20 вакансій в Казанський гімназії та університеті, 30 — в Оренбурзькому Неплюєвському кадетському корпусі і ін.

У [[1864|1864 році]] проводилася реформа народної освіти, яка обмежила вплив церкви в освіті. З 1870 року в краї стали відкриватися російсько-башкирські, російсько-татарські, російсько-чувашські і інші школи і до 1900 року в Уфімській і Оренбурзькій губерніях було 93 російськомовні школи для башкирів і татар, 90 для хрещених татар і чувашів, 65 для марійців, зросла кількість мектебів і медресів.
[[Файл:Уфимский_учительский_институт.jpg|праворуч|міні|250x250пкс| Уфимський учительський інститут ]]
Перший вищий навчальний заклад — Уфимський учительський інститут був відкритий 4 жовтня [[1909|1909 року]]. Кількість учнів в Уфимському учительському інституті була 75 осіб (по 25 осіб на кожен клас), кількість викладачів — 9 осіб. Серед студентів не було жодного татарина або башкира: для вступу до інституту осіб нетрадиційних християнських напрямків, а також мусульман, був потрібний спеціальний дозвіл Міністерства народної освіти. Термін навчання в Уфимському учительському інституті становив 3 роки без спеціалізації.<ref>{{Cite web|url=http://www.ivagant.ru/catalog/product/ergin-yuv-an-lisovskii-1858%E2%80%931920--28306/|title=Ергин Ю. В. «А. Н. Лисовский (1858—1920)» / Очерки / Вагант — Электронное издательство, купить электронные книги онлайн<!-- Заголовок добавлен ботом -->|accessdate=2018-10-29|archiveurl=https://web.archive.org/web/20111208202551/http://ivagant.ru/catalog/product/ergin-yuv-an-lisovskii-1858%E2%80%931920--28306/|archivedate=2011-12-08}}</ref>

Після [[1917|1917 року]] система освіти була змінена. Навчальні заклади були націоналізовані і передані у відання Наркомосу. Школа відокремлена від церкви, скасовані викладання мертвих мов (старослов'янської, латинської), введені оцінки і іспити.

Всебашкирська надзвичайна комісія з ліквідації неписьменності в 1921 році прийняла постанову «Про примусове залучення всього грамотного населення до навчання неписьменних». Були відкриті лікбезпункти на башкирській, татарській, чуваській мовах, в яких протягом 1922/23-1927/28 навчальних років були навчені грамоти 173 тисячі людей. Повністю ліквідувати неписьменність вдалося до середини 60-х років 20 століття.

В кінці 20-х років башкирська і татарська писемність з арабської мови були переведені на латинську графіку — "<nowiki/>[[яналіф]] ". У 30-х роках від впровадження латинської графіки відмовилися. За Указом Президії ВР БАРСР від 23 листопада 1939 року башкирська писемність переведена з латиниці на кирилицю. У 1940—1942 роках в школах вводилося навчання за новим алфавітом.

У 1940-і роки почалося введення обов'язкового 7-річного навчання в містах з включенням уроків праці. Навчання велося на башкирській, російській, татарській, чуваській, марійській і удмуртській мовах.

У роки Великої Вітчизняної війни в БАРСР в важких умовах працювали загальноосвітні школи, 58 училищ і технікумів, де навчалося 16 тисяч учнів. У Башкирії продовжували роботу евакуйовані із західних районів країни вузи. В Уфі працювали 1-й Московський Ордена Леніна медичний інститут, Рибінський авіаційний інститут, на базі якого був створений Уфимський авіаційний інститут ім. Орджонікідзе, Московський нафтовий інститут ім. І. Н. Губкіна. У Стерлитамаці — Московський бібліотечний інститут. У Бірську — Орловський педагогічний інститут.

До початку 1945—1946 навчального року у вищих навчальних закладах республіки навчалося 6,1 тис. людей, що майже в два рази більше, ніж до війни<ref>[http://www.pr-j.ru/istoriya/bashkiriya_vo_vtoroj_mirovoj_vojne.html Башкирия во второй мировой войне — ПУБЛИЧНАЯ БИБЛИОТЕКА]</ref>.

Перші дитсадки з'явилися в 1919 році. До 30-х років дитячими садами було охоплено 0,4 % дітей.

У 1960-і році в БАРСР було 7 вузів. Число студентів складало 16,7 тис. осіб. Постановою Ради Міністрів СРСР від 20 липня 1957 року Уфимський педагогічний інститут був перетворений в [[Башкирський державний університет]]. Відкрилися нові навчальні заклади: в 1967 році — [[Башкирський державний педагогічний університет імені Міфтахетдіна Акмулли|Башкирська державний педагогічний інститут]] (БДПІ), в 1968 році — [[Уфимська державна академія мистецтв імені Загіра Ісмагілова|Уфимська державна академія мистецтв]]. У Конституції РБ була закріплена безкоштовність основної загальної освіти.

З 90-х років в РБ була прийнята республіканська програма відродження національної школи.

У 90-і роки в РБ відкрилися 2 військових ВНЗ — Уфімська вища школа МВС РФ (1987), Уфимське вище військове авіаційне училище льотчиків (1983), 4 вузи перетворені в університети: [[Уфимський державний авіаційний технічний університет]] (1992) і Нафтовий технічний університет (1993), [[Башкирський державний аграрний університет]] (1993) і медичний університет (1995). З 1994 року УфМТІ функціонує як самостійний Уфимський технологічний інститут сервісу. У 1991 році створена Башкирська академія державної служби та управління.

В даний час вузи республіки переходять до підготовки бакалаврів і магістрів.

== Освіта в даний час ==

=== Дошкільна освіта ===
[[Файл:Detdom_salavat.jpg|праворуч|міні|220x220пкс| Дитячий будинок в Салаваті ]]
У Республіці Башкортостан у 2013 році діють 1 644 дошкільних освітніх установи, в яких навчаються понад 194 тис. дітей у віці від 1 року до 6 років.

Чисельність педагогічних працівників в ДНЗ — понад 17 тис. людей.

=== Загальна освіта ===
У [[2012]]–[[2013]] навчальному році в Республіці Башкортостан працюють 1 587 загальноосвітніх школи та школи-інтернати, серед яких 83 гімназії, 58 ліцеїв, 3 кадетських установи (9,1 %). У школах навчаються понад 96 тис. учнів.

100 обдарованих школярів отримують стипендії Президента Республіки Башкортостану.

У РБ вивчаються 14 рідних мов. Більше 41 % загальноосвітніх закладів є національними школами.

На розвиток системи загальної освіти Республіки Башкортостан в 2011—2013 роках виділено 4 694,4 млн рублів.
[[Файл:KlassvLicee.jpg|праворуч|міні|220x220пкс| в Першому ліцеї м. Салавата ]]
У 2013 році середня заробітна плата педагогічних працівників в школах склала 23 078,2 рубля; педагогічних працівників дошкільних освітніх установ — 17 739,9 рубля; педагогічних працівників установ додаткової освіти — 13 229,4 рубля; педагогічних працівників освітніх організацій, що надають соціальні послуги дітям-сиротам і дітям, які залишилися без піклування батьків складала 17 262,1 рубля; викладачів і майстрів виробничого навчання НПО, СПО складала 16 486,3 рубля.

=== Професійна освіта ===
У Республіці Башкортостан 10 державних вузів, 17 філій вузів, 3 недержавних самостійних і 8 філій недержавних вузів, в них навчаються 153 тис. студентів.

В системі середньої професійної освіти 75 державних коледжів і технікумів, де навчаються понад 68 тис. учнів (2 місце в ПФО Росії).

У 85 установах початкової професійної освіти РБ вчаться 25,9 тис. учнів.

На розвиток початкової професійної освіти (НПО) в РБ виділено 200 млн руб. З 1 вересня 2011 року засновані 30 щомісячних стипендій Уряду РБ в розмірі 750 руб. для учнів установ НПО.

=== Спеціальна освіта ===
У РБ працюють 37 спеціальних (корекційних) загальноосвітніх установ, де виховуються близько 4,5 тис. дітей (2 628 дітей інвалідів)

=== Кадрове забезпечення освіти ===
В системі освіти РБ працюють 42 353 педпрацівника, в тому числі 38 286 вчителів.

Підготовку кадрів для системи освіти РБ ведуть 2 вузу — [[Башкирський державний університет|Башкирська державний університет]] і [[Башкирський державний педагогічний університет імені Міфтахетдіна Акмулли|Башкирський державний педагогічний університет ім. М. Акмулли]] ([[Стерлітамак]]ська і Бірська державні педагогічні академії увійшли до складу Башкирського державного університету як філії) та 1 філія московського вузу, 15 коледжів, які здійснюють підготовку фахівців з середньою професійною освітою педагогічного профілю.

У 2012 році підготовлено 2 771 спеціаліст із середньою і вищою педагогічною освітою.

== Видання ==
У РБ видається Учительська газета.<ref>[http://www.ug.ru/archive/ug/11/2010/by/tag/«УГ»-регион:+Республика+Башкортостан Учительская газета]</ref>

Педагогічний журнал<ref>{{Cite web|url=http://xn--p1acf.xn----7sbacsfsccnbdnzsqis3h5a6ivbm.xn--p1ai/index.php/prosmotr/2-statya/5539-pedagogicheskij-zhurnal|title=Русса — «Педагогический Журнал»<!-- Заголовок добавлен ботом -->|accessdate=2014-01-04|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140104213133/http://xn--p1acf.xn----7sbacsfsccnbdnzsqis3h5a6ivbm.xn--p1ai/index.php/prosmotr/2-statya/5539-pedagogicheskij-zhurnal|archivedate=2014-01-04}}</ref>

Педагогічний журнал Башкортостану<ref>{{Cite web|url=http://xn--p1acf.xn----7sbacsfsccnbdnzsqis3h5a6ivbm.xn--p1ai/index.php/prosmotr/2-statya/4976-pedagogicheskij-zhurnal-bashkortostana-zhurnal|title=Русса — «Педагогический Журнал Башкортостана», Журнал<!-- Заголовок добавлен ботом -->|accessdate=2014-01-04|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140104212638/http://xn--p1acf.xn----7sbacsfsccnbdnzsqis3h5a6ivbm.xn--p1ai/index.php/prosmotr/2-statya/4976-pedagogicheskij-zhurnal-bashkortostana-zhurnal|archivedate=2014-01-04}}</ref>

== Література ==
*Аминов Т. М. История профессионального образования в Башкирии. Начало XVII века до 1917 года / Т. М. Аминов. — М.: Наука, 2006. — 346 с.
*Аминов Т. М. Педагогическое образование в Башкирии и на Южном Урале в дореволюционный период / Т. М. Аминов // История образования в южно-уральском регионе Башкортостана: Коллективная монография. — Уфа: Издательство БИПКРО, 1996. — С. 44-54 (0,7 л.л.).
*Ергин Ю. В. Уфимский учительский институт (1909—1919) // Вестник Башкирского университета. — 2003. — № 1. — С. 99 — 108.
*Ергин Ю. В. У истоков университетского образования. Очерки о предыстории Башкирского государственного университета. — Уфа: РИО БашГУ, 2004.
*Развитие школьного образования Республики Башкортостан в XX веке. Уфа, 2001;
*Алмаев Р. З. Школьное образование в Башкирской АССР: история, достижения, традиции. Уфа, 2008.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* {{YouTube|4qthFw5BP9A|Башкирское просветительство и его особенности|logo=1}}
{{ВП-портали|Освіта|Башкортостан}}
[[Категорія:Освіта в Башкортостані]]


text:
# Хотенове
Хотенове (біл. вёска Хаценава) — село в складі Смолевицького району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Усяжській сільській раді, розташоване в центральній частині області.
Рішенням Мінської обласної ради депутатів від 30 жовтня 2009 року, щодо змін адміністративно-територіального устрою Мінської області, село Хотеново, уже колишньої Юр'ївської сільської ради, передане до Усяжської сільської ради.

title: Хотенове

wikitext:
{{НП
 |країна                  = {{BLR}}
 |статус                  = Село
 |українська назва        = Хотенове
 |оригінальна назва       = {{lang-be|вёска Хаценава}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
|опис зображення = |lat_dir = N|lat_deg = 54|lat_min = 08|lat_sec = 15

  |lon_dir = E|lon_deg = 28|lon_min = 01|lon_sec = 45
  |CoordAddon             =
 |размер карты страны     = 300
 |размер карты региона    = 300
 |размер карты района     =
 |вид регіону             = Область
 |регион                  = Мінська область
 |регіон в таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   = [[Смолевицький район|Смолевицький]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =   Сільрада Білорусі{{!}}Сільська рада
|община                  = Усяжська сільська рада
 |община в таблиці        =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |year                    =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |плотность              =
  |агломерація            =
  |національний склад     = [[білоруси]]
  |конфесійний склад=
 |часовий пояс            =
 |DST                     =
 |телефонний код          = +375-17-76
 |поштовий індекс         = 222216
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = [[ЗКАТУ|Код ЗКАТУ]]
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   = Офіційна адреса
 |add2                    = 222216, Менская вобласьць,
Смалявіцкі раён,
Усяскі сельсавет
Вёска Хаценава
 |add3n                   = Телефон
 |add3                    = +375-17-76
 |add4n                   =
 |add4                    =
}}
'''Хотенове''' ({{lang-be|вёска Хаценава}}) — [[село]] в складі [[Смолевицький район|Смолевицького району]] [[Мінська область|Мінської області]], [[Білорусь]]. Село підпорядковане [[Усяжська сільська рада|Усяжській сільській раді]], розташоване в центральній частині області.

Рішенням Мінської обласної ради депутатів від 30 жовтня 2009 року<ref>http://www.bankzakonov.com/regional_pravo_by_2010/blockm8/rtf-n5f3l1.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131111231446/http://www.bankzakonov.com/regional_pravo_by_2010/blockm8/rtf-n5f3l1.htm |date=11 листопада 2013 }} Постанова №219 Мінської обласної ради про зміни в складі сільських рад</ref>, щодо змін адміністративно-територіального устрою Мінської області, село Хотеново, уже колишньої [[Юр'ївська сільська рада (Мінська область)|Юр'ївської сільської ради]], передане до '''Усяжської сільської ради'''.

== Джерела ==
* «[[Міста і села Білорусі|Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах]]» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. {{ref-bl}}
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. {{ref-bl}}

== Див. також ==
* [[Адміністративний поділ Білорусі]]
* [[Список міст Білорусі]]
* [[Селища міського типу Білорусі]]
* [[Райони Білорусі]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.smolevichi.minsk-region.by/ Офіційний вебресурс Смолевицького району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160923210739/http://www.smolevichi.minsk-region.by/ |date=23 вересня 2016 }}
* [http://belaruscity.net/smolevichi/towns.php Про міста і села Смолевицького району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130820083045/http://belaruscity.net/smolevichi/towns.php |date=20 серпня 2013 }}

{{Усяжська сільська рада}}

{{Belarus-stub}}

[[Категорія:Села Мінської області]]
[[Категорія:Населені пункти Смолевицького району]]
[[Категорія:Усяжська сільська рада]]

title: Країна

Країна: Білорусь

Область: Мінська область

Район: Смолевицький

Сільська рада: Усяжська сільська рада

Національний склад: білоруси

Транслітерація назви: Chacienava

Офіційна адреса: 222216, Менская вобласьць, · Смалявіцкі раён, · Усяскі сельсавет · Вёска Хаценава


text:
# Роланд Рудолф
Роланд Рудолф (угор. Roland Rudolf, 6 серпня 1985) — угорський плавець.
Учасник Олімпійських Ігор 2008 року.

title: Роланд Рудолф

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Роланд Рудолф
| оригінал імені = Roland Rudolf
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
}}
'''Роланд Рудолф''' ({{lang-hu|Roland Rudolf}}, 6 серпня 1985) — [[Угорщина|угорський]] [[Плавання (вид спорту)|плавець]].
Учасник Олімпійських Ігор [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 2008|2008]] року.

== Посилання ==
* {{Olympedia}}
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Ru/Roland-Rudolf-1.html Роланд Рудолф на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Рудолф Роланд}}
[[Категорія:Народились 1985]]
[[Категорія:Угорські плавці]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 2008]]
[[Категорія:Плавці кролем на спині]]
[[Категорія:Угорські олімпійські плавці та плавчині]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Угорщина

Народження: 6 серпня 1985 (39 років) · Будапешт, Угорська Народна Республіка

Alma mater: Університет Флориди

title: Спорт

Вид спорту: спортивне плавання


text:
# Dryobalanops aromatica
Dryobalanops aromatica, або борнеокамфорне дерево (інші назви — камфорне дерево, малайська камфора чи суматранська камфора), — це вид роду Dryobalanops родини діптерокарпових. Назва виду aromatica походить з лат. aromaticus (як спеція) та вказує на аромат даммару (смоли). Цей вид у старовину був одним з основних джерел камфори, що тоді коштувала дорожче золота та використовувалась для парфумів та фіміаму, та привів ранніх арабських торговців на Борнео.

## Опис
Дерево є високим, до 65 чи навіть 75 метрів у висоту, що височіє над пологом лісу. Воно росте на Суматрі, півострові Малайзія та Борнео, у змішаних діптерокарпових лісах на глибоких гумінових жовтих піщаних ґрунтах. Цікавою особливістю цього виду є сором'язливість крони, коли крони дерев не змикаються одна з одною.
Деревина є важкою та цінною породою дерева та продається під торговою назвою Kapur, однак надмірна вирубка та антропогенна діяльність поставила його під загрозу вимирання, як і багато інших діптерокарпових. Дерево знаходиться під захистом принаймні в двох національних парках малайзійського штату Саравак на Борнео — Ламбір та Гунунг-Мулу (останній є об'єктом Світової спадщини ЮНЕСКО).
З кори стовбура D. aromatica можна виділити такі хімічні сполуки як Bergenin, malaysianol A, laevifonol, ampelopsin E, α-viniferin, ε-viniferin та diptoindonesin A.

title: Dryobalanops aromatica

wikitext:
{{italic title}}
{{taxobox
|name = ''Dryobalanops aromatica''
|image=Dryobalanops Aromatica canopy.jpg
|image_caption=Крона дерев ''D. aromatica'' в [[Інститут дослідження лісів Малайзії|Інституті дослідження лісів Малайзії]], [[Куала-Лумпур]], що демонструє [[сором'язливість крони]]
|status =
|status_system = МСОП 2.3
|status_ref =
| regnum = [[Рослини]] (Plantae)
| divisio = [[Streptophyta]]
| subdivisio2 = [[Судинні рослини|Судинні]] (Tracheophyta)
| subdivisio4 = [[Насінні]] (Spermatophyta)
| subdivisio5 = [[Покритонасінні]] (Magnoliophyta)
| subdivisio6 = [[Евдикоти]]
| subclassis = [[Розиди]] (Rosids)
| ordo = [[Мальвоцвіті]] (Malvales)
| familia = [[Діптерокарпові]] (Dipterocarpaceae)
|genus = ''[[Dryobalanops]]''
|species = '''''D. aromatica'''''
|binomial = ''Dryobalanops aromatica''
|binomial_authority = [[Йозеф Гертнер|C.F.Gaertn.]]''f''., ''nom cons.''<ref name=Ashton/>, 1805
|pl = kew-2778746
|synonyms =
*''Dipterocarpus dryobalanops'' {{Au|[[Steud.]]}}
* ''Dipterocarpus teres'' {{Au|Steud.}}
* ''Dryobalanops camphora'' {{Au|[[Henry Thomas Colebrooke|Colebr.]]}}
* ''Dryobalanops junghuhnii'' {{Au|[[Одоардо Беккарі|Becc.]]}}
* ''Dryobalanops sumatrensis'' {{Au|([[Йоганн Фрідріх Гмелін|J.F.Gmel.]]) [[André Joseph Guillaume Henri Kostermans|Kosterm.]]}}
* ''Dryobalanops vriesii'' {{Au|Becc}}
* ''Pterigium teres'' {{Au|[[José Francisco Corrêa da Serra|Corrêa]]}}
* ''Shorea camphorifera'' {{Au|[[William Roxburgh|Roxb.]]}}
|}}
'''''Dryobalanops aromatica''''', або '''борнеокамфорне дерево''' (інші назви — камфорне дерево, малайська камфора чи суматранська камфора),<ref name=Zip/> — це вид роду ''[[Dryobalanops]]'' родини [[Діптерокарпові|діптерокарпових]]. Назва виду ''aromatica'' походить з {{lang-lat|aromaticus}} (як спеція) та вказує на аромат [[даммар (смола)|даммару]] (смоли). Цей вид у старовину був одним з основних джерел [[Камфора|камфори]], що тоді коштувала дорожче золота та використовувалась для парфумів та фіміаму, та привів ранніх арабських торговців на [[Калімантан|Борнео]].<ref name=Ashton/>

== Опис ==
Дерево є високим, до 65<ref name=Ashton/> чи навіть 75<ref name = Carder/> метрів у висоту, що височіє над пологом лісу. Воно росте на Суматрі, півострові Малайзія та Борнео, у змішаних діптерокарпових лісах на глибоких гумінових жовтих піщаних ґрунтах. Цікавою особливістю цього виду є [[сором'язливість крони]], коли крони дерев не змикаються одна з одною.

Деревина є важкою та цінною породою дерева та продається під торговою назвою '''Kapur''', однак надмірна вирубка та антропогенна діяльність поставила його під загрозу вимирання, як і багато інших діптерокарпових. Дерево знаходиться під захистом принаймні в двох національних парках малайзійського штату [[Саравак]] на Борнео — [[Ламбір (національний парк)|Ламбір]] та [[Гунунг-Мулу (національний парк)|Гунунг-Мулу]] (останній є об'єктом Світової спадщини ЮНЕСКО<ref>{{Cite web |url=http://whc.unesco.org/en/list/1013 |title=Архівована копія |accessdate=13 вересня 2015 |archive-date=16 жовтня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151016060027/http://whc.unesco.org/en/list/1013 }}</ref>).

З кори стовбура ''D. aromatica'' можна виділити такі хімічні сполуки як [[Bergenin]], [[malaysianol A]], [[laevifonol]], [[ampelopsin E]], [[α-viniferin]], [[ε-viniferin]] та [[diptoindonesin A]].<ref name=DOI/>

== Примітки ==
{{reflist | refs =

<ref name=Ashton>{{Cite book | last1 = Ashton | first1 = P. S. | date = September 2004 | contribution = ''Dryobalanops aromatica'' Gaertn. | contribution-url = http://www.chm.frim.gov.my/backup/TFSS.vol4_5_6.pdf | editor1-last = Soepadmo | editor1-first = E. | editor2-last = Saw | editor2-first = L. G. | editor3-last = Chung | editor3-first = R. C. K. | title = Tree Flora of Sabah and Sarawak | volume = 5 | pages = 129,131 | publisher = [[Інститут дослідження лісів Малайзії]] | isbn = 983-2181-59-3 | url = http://www.chm.frim.gov.my/Resources/Publications/Books/Floras/Tree-Flora-of-Sabah-and-Sarawak.aspx | version = (free online from the publisher, lesser resolution scan PDF versions) | accessdate = 11 November 2007 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20130927074942/http://www.chm.frim.gov.my/Resources/Publications/Books/Floras/Tree-Flora-of-Sabah-and-Sarawak.aspx | archivedate = 27 вересня 2013 | deadurl = yes }}</ref>

<ref name=Zip>{{Cite web | title = ''Dryobalanops aromatica'' (Sumatra Camphor) | work = ZipCodeZoo | publisher = ZipCodeZoo | date = 7 February 2009 | url = http://zipcodezoo.com/Plants/D/Dryobalanops_aromatica/ | accessdate = 19 February 2010 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20090426032041/http://zipcodezoo.com/Plants/D/Dryobalanops_aromatica/ | archivedate = 26 квітня 2009 | deadurl = yes }}</ref>

<ref name = Carder>Carder, A. 2005: Giant Trees of Western America and The World. Harbour Publishing, Madeira Park, Canada. ISBN 978-1-55017-363-5</ref>

<ref name=DOI>{{Cite journal | last1 = Wibowo | first1 = A. | last2 = Ahmat | first2 = N. | last3 = Hamzah | first3 = A. S. | last4 = Sufian | first4 = A. S. | last5 = Ismail | first5 = N. H. | last6 = Ahmad | first6 = R. | last7 = Jaafar | first7 = F. M. | last8 = Takayama | first8 = H. | doi = 10.1016/j.fitote.2011.02.006 | title = Malaysianol A, a new trimer resveratrol oligomer from the stem bark of Dryobalanops aromatica | journal = Fitoterapia | volume = 82 | issue = 4 | pages = 676–681 | year = 2011 | pmid =  21338657| pmc = }}</ref>

}}

{{Портали|Ботаніка|Біологія}}

[[Категорія:Діптерокарпові]]
[[Категорія:Калімантан]]
[[Категорія:Суматра]]
[[Категорія:Флора Малайзії]]
[[Категорія:Рослини, описані 1805]]

{{Квіткові-доробити}}

title: ?Dryobalanops aromatica

Царство: Рослини (Plantae)

Відділ: Streptophyta

Судинні (Tracheophyta)
Насінні (Spermatophyta)
Покритонасінні (Magnoliophyta)
Евдикоти

Підклас: Розиди (Rosids)

Порядок: Мальвоцвіті (Malvales)

Родина: Діптерокарпові (Dipterocarpaceae)

Рід: Dryobalanops

Вид: D. aromatica

Вікісховище: Dryobalanops aromatica


text:
# Ка-Мі
Тип 2, «мідзу Сенся 2602», «Ка-Мі» (яп. 特二式内火艇　カミ, Току ні сікі утібітеі ка-мі) — японський плаваючий танк часів Другої світової війни, створений на базі легкого танка «Ха-Го». Випущено близько 180 примірників в 1941 — 1945 роках, єдиний японський плаваючий танк, що його випускали масово. Назва танка утворено з «ка» — «плаваючий» і «мі» — від назви фірми «Міцубісі».

## Історія створення
Японці експериментували з плаваючими танками ще з кінця двадцятих років, але особливого успіху не домоглися. В 1940 році ініціатива розробки перейшла до флоту, якому була потрібна спеціальна десантна машина для підтримки великих планів завоювань на Тихому океані, і в 1941 році фірмою «Міцубісі» був представлений прототип танка «Ка-Мі», побудований з урахуванням досвіду минулих невдач. З 1943 року почався випуск поліпшеного варіанта танка з роздільним переднім понтоном, радіостанцією, встановленими позаду гвинтів стернами й іншими поліпшеннями, що накопичилися в ході практичного застосування «Ка-Мі».
«Ка-Мі» вироблялися дрібними серіями з 1942 року і до кінця війни, загальний випуск склав 184 машини. За деякими даними, в це число не входять передсерійні машини. Настільки невеликий обсяг багато в чому пояснюється складністю конструкції плаваючого танка в порівнянні з іншими японськими танками, яка вимагала великої кількості ручної праці при складанні.

## Опис конструкції
«Ка-Мі» був вельми своєрідною бойовою машиною, сильно відрізнялася від того, що зазвичай розумілося під « плаваючим танком». На відміну від зарубіжних зразків, плавучість яких забезпечувалася внутрішнім об'ємом водонепроникного корпуса, «Ка-Мі» тримався на воді за допомогою великих сталевих понтонів, що кріпилися спереду і ззаду танка. З встановленими понтонами танк випливав з борту десантного корабля до місця призначення, після чого на березі скидав їх і вступав у бій. Вибір інженерами «Міцубісі» такої конструкції був пов'язаний з вимогою флоту надати майбутньому танку хорошу мореплавність укупі із здатністю до тривалого плавання в неспокійних водах і дозволом використовувати будь-яке підходяще конструкторське рішення.
У результаті, «Ка-Мі» хоч і не міг самостійно триматися на воді без понтонів, з ними володів чудовою для свого класу мореплавства і за своїми можливостями значно перевершував плаваючі танки традиційної конструкції, здатні діяти тільки в спокійних водах і часто тонули, навіть при невеликих хвилях.
Всі серійні «Ка-Мі» обладналися радіостанцією, а також внутрішнім телефонним переговорним пристроєм, через що двигун працював вкрай шумно.
Просторий корпус «Ка-Мі» дозволив розмістити в ньому екіпаж з п'яти чоловік — водія, стрільця, механіка, командира і заряджаючого. Відсутність перегородки між руховим відсіком і бойовим відділенням значно полегшувало механіку доступ до двигуна, але сильно погіршувало умови роботи екіпажу через шум і просочившихся вихлопних газів. Двомісна ж башта, незважаючи на збільшення, виявилася все одно тісна для двох чоловік, що ускладнювало командиру спостереження за полем бою і знижувало бойову ефективність танка.

### Броньовий корпус і башта
«Ка-Мі» збирався з броньових листів за допомогою зварювання, клепка застосовувалася лише в незначних ділянках в даху корпусу та башти. Герметичний корпус мав виражену коробчасту форму з розвиненими надгусеничними нішами і великим внутрішнім об'ємом, разюче що відрізняла його від максимально стиснутих, складної форми корпусів сухопутних японських танків. На плаву щілини і погон башти ущільнювалися гумовими прокладками. Своєрідний вид танку надавав об'ємистий короб збірника повітря, що височів над моторним відділенням.
Великий верхній лист корпусу шириною на всю машину дозволив встановити на «Ка-Мі» нову конічну двомісну башту. З 1943 року на даху башти кріпився захисний кожух з оглядовими вікнами, своєрідний варіант командирської башточки, скидається при висадці.
Передній понтон об'ємом 6,2 м³, що надавав конструкції обтічну морехідну форму, на машинах перших серій був цілісним, але незабаром став виготовлятися з двох частин, що розділяються при скиданні, щоб полегшити проїзд танку. Обсяг заднього понтона становив 2,9 м³. Для підвищення живучості передній понтон ділився на шість, а задній — на п'ять водонепроникних секцій. Понтони кріпилися на корпусі затискачами типу «клешні краба» і скидалися після висадки за допомогою гвинтового механізму що приводиться зсередини корпусу.

### Озброєння
Основним озброєнням танка на перших машинах була 37-мм гармата Тип 94, аналогічна гарматі «Ха-Го» ранніх випусків, але вже на початку серійного виробництва вона була замінена на довгоствольну 37-мм гармату Тип 1. Боєкомплект гармати складався з 132 бронебійних і осколково-фугасних пострілів. Стандартна для японських танків установка гармати у вертикальних і горизонтальних цапфах дозволяла качати її в межах В± 5° без повороту башти. Наводка гармати у вертикальній площині здійснювалася навідником без будь-яких механізмів за допомогою плечового упору.
Допоміжне озброєння «Ка-Мі» становили два 7,7-мм кулемета Тип 97, один з яких був спарений з 37-мм гарматою, а інший встановлений в лобовому листі корпусу. Ще один, зенітний кулемет міг встановлюватися на кронштейні в кормовій частині башти. Боєкомплект кулеметів становив 3500 патронів.
Під час деяких операцій на «Ка-Мі», як і на іншу японську плаваючу бронетехніку, навішувалися по бортах дві торпеди.

### Двигун і трансмісія
На «Ка-Мі» встановлювався той же двигун, що і на базовий «Ха-Го» — рядний 6‑циліндровий двотактний дизель «Міцубісі» NVD 6120 повітряного охолодження потужністю в 110 к. с. при нормальному режимі.

### Ходова частина
Ходова частина, незважаючи на зовнішню відміну від «Ха-Го», зберігала традиційну для японських танків підвіску конструкції Т. Хара, але важелі і пружини були заховані всередину корпусу. Лінивець був опущений на землю, щоб збільшити площу опорної поверхні.
Гусениці сталеві  , кожна з 103 траків з кроком 84 мм і шириною 305 мм.
Рух на воді здійснювалося за допомогою двох гребних гвинтів, встановлених в нішах в кормовій частині що приводилися у дію від двигуна танка.

## Бойове застосування
Випущені «Ка-Мі» надходили в розпорядженні загонів морської піхоти на зміну малим танкам Тип 94 і легким «Ха-Го». Їх величезний запас ходу на воді і мореплавність, порівняно з невеликим човном, дозволяли висаджувати їх на значній відстані від берега.
Бідою «Ка-Мі» стало те, що вони з'явилися занадто пізно — у значних кількостях танк став доступний тільки до 1943 році, коли Японія була змушена перейти до стратегічної оборони, і танк, створений для наступальних десантних операцій, мав небагато можливостей проявити себе. До того ж, відсутність артилерійської підтримки разом з втратою японцями переваги в повітрі значно обмежували можливості десанту і не дозволяли повною мірою використовувати можливості «Ка-Мі».
Першим бойовим застосуванням «Ка-Мі» стала битва за Гуадалканал в кінці 1942 року, в якій взяли участь кілька перед-серійних «Ка-Мі». Пізніше кілька «Ка-Мі» використовувалися на Маршаллових островах при обороні авіабази на атолі Рой на початку 1944 року.
Перше масове застосування «Ка-Мі» відбулося в 1944 році на Маріанських островах, в нічний десантної операції з 15 на 16 червня на острові Сайпан. Не мавши ні авіаційної, ні артилерійської підтримки десант був приречений на невдачу, коли вони висадились на фланзі противника «Ка-Мі» були швидко знищені протитанковою артилерією, вогнем РПГ «Базука» та «Шерманом».
Невелика кількість «Ка-Мі» використовувалася 101-м спеціальним морським десантним загоном при обороні Філіппін в кінці 1944 року, де їх застосовували в не мавших особливого успіху рейдах по тилах американців.
В кінці війни окремі «Ка-Мі», як і інша японська бронетехніка, використовувалися в ролі стаціонарних окопаних вогневих точок на Іводзімі та Окінаві.

## Оцінка машини
Незважаючи на своє обмежене і, як правило, не надто успішне застосування, «Ка-Мі» з'явився видатним досягненням японського танкобудування. Танк був ідеально пристосований до свого завдання — втрата плавучості після висадки на берег не мала для нього особливого значення. Інженерам «Міцубісі» вдалося знайти єдине рішення, що давало танку достатню мореплавність для дій у відкритому морі за багато кілометрів від берега. У той же час на суші, з скинутими понтонами, танк виявився значно рухливішим і захищеним ніж американські плавучі танки традиційної конструкції які застосовувалися на Тихому океані .
У США в роки війни також проводилися спроби надання плавучості танкам М3 «Стюарт», М4 «Шерман» та M24 «Чаффі» за допомогою аналогічної «Ка-Мі» понтонної схеми. Експерименти з першим, що проводилися напередодні висадки в Нормандії, були припинені, коли стало ясно, що швидкого результату отримати не вдасться. Експерименти ж з двома іншими танками були припинені, оскільки необхідні для підтримки на воді настільки важких машин понтони виявлялися неприпустимо великі. У підсумку, США зупинилися на розробленій у Великій Британії системі Duplex Drive (DD),яка додавала танку плавучість за допомогою розсувного екрану.

## Де можна побачити
До нашого часу збереглося 8 танків «Ка-Мі».
- Росія — Музей бронетанкового озброєння і техніки в підмосковній Кубинці. Як і більшість інших експонатів цього музею, Ка-Мі знаходиться в працездатному стані
- Республіка Палау — 7 «Ка-Мі», що знаходяться на різних островах. Всі вони кинуті на відкритому повітрі і знаходяться в поганому стані.

title: Ка-Мі

wikitext:
{{Бронетехніка
|назва                    = Ка-мі
|зображення               = Amph_tank_%28AWM_099057%29.jpg
|розм_зобр                = 250px
|альт                     = «Ка-Мі» з встановленими понтонами, тестований австралійськими солдатами в 1945 році
|опис_зображення          = «Ка-Мі» з встановленими понтонами, тестований австралійськими солдатами в 1945 році
|класифікація             = [[легкий танк]], [[Плаваючий танк]]
|модифікація              =
|компонувальна схема      = моторне відділення із заду, керувальне із переду
|вартість                 =
|країна-виробник          = {{JPN}}
|розробник                =
|компанія-виробник        =
|роки виробництва         =
|кількість виробів        = 182 <ref name="Tomczyk">{{книга|автор=A. Tomczyk.|заголовок=Japońska broń pancerna}}</ref>
|роки експлуатації        =
|модифікації              =
|основні країни-оператори =
|війни                    =
|бойова маса              = 9,5; 12,5 із понтонами
|екіпаж                   = 5
|десант                   =
|довжина                  = 4830; 7420 із понтонами
|ширина                   = 2790
|висота                   = 2340
|кліренс                  = 360
|база                     =
|колія                    =
|тип броні                =
|лоб корпусу              =
|лоб корпусу (верх)       = 6-12
|лоб корпусу (середина)   =
|лоб корпусу (низ)        =
|борт корпусу             =
|борт корпусу (верх)      = 14
|борт корпусу (низ)       =
|корма корпусу            =
|корма корпусу (верх)     = 8
|корма корпусу (середина) =
|корма корпусу (низ)      =
|дах корпусу              =
|днище                    =
|лоб башти                = 12
|маска гармати            = 14
|борт башти               = 12
|корма башти              = 12
|дах башти                =
|активний захист          =
|динамічний захист        =
|основне озброєння        =
|калібр, марка та тип гармати = 37-мм Тип 100
|довжина ствола           = 45,9
|скорострільність         =
|кути ВН                  = 20°…+24°
|кути ГН                  =
|дальність стрільби       =
|боєкомплект гармати      = 132
|приціли                  =
|кулемети                 = 2 × 7,7-мм Тип 97
|боєкомплект              =
|додаткове_озброєння      =
|боєкомплект (2)          =
|тип, марка двигуна       = 6-циліндровий,
дизельний
|потужність двигуна       = 120
|пальне                   =
|трансмісія               =
|підвіска                 = ти Хара
|колісна формула          =
|гусениці                 = 350 мм
|швидкість по шосе        = 37; 10 на плаву
|швидкість по перетятій місцевості  =
|запас ходу по шосе                 = 170; ~100 на плаву
|запас ходу по перетятій місцевості =
|питома потужність          =
|питомий тиск на ґрунт      =
|допустимий нахил           =
|підйом, що долається       =
|стінка, що долається       = 0,75
|рів, що долається          = 2
|брід, що долається         =
|засоби зв'язку             = [[ретранслятор|радіостанція]]
[[танковий переговорний пристрій|переговорний пристрій]]
}}

{{nihongo|'''Тип 2, «мідзу Сенся 2602», «Ка-Мі»'''|特二式内火艇　カミ|Току ні сікі утібітеі ка-мі}} — [[Японська імперія|японський]] [[плаваючий танк]] часів [[Друга світова війна|Другої світової війни]], створений на базі легкого танка «[[Ха-го|Ха-Го]]». Випущено близько 180 примірників<ref name="Tomczyk" /> в 1941 — 1945 роках, єдиний японський плаваючий танк, що його випускали масово. Назва танка утворено з «ка» — «плаваючий» і «мі» — від назви фірми «[[Міцубісі]]».<ref name="Tomczyk" />

== Історія створення ==
Японці експериментували з плаваючими танками ще з кінця двадцятих років, але особливого успіху не домоглися.<ref name="Tomczyk" /> В 1940 році ініціатива розробки перейшла до флоту, якому була потрібна спеціальна десантна машина для підтримки великих планів завоювань на [[Війна на Тихому океані|Тихому океані]], і в 1941 році фірмою «Міцубісі» був представлений [[прототип]] танка «Ка-Мі», побудований з урахуванням досвіду минулих невдач. З 1943 року почався випуск поліпшеного варіанта танка з роздільним переднім понтоном, [[ретранслятор|радіостанцією]], встановленими позаду гвинтів [[стерно|стернами]] й іншими поліпшеннями, що накопичилися в ході практичного застосування «Ка-Мі».<ref name="Fedoseev2">{{книга|автор = С. Федосєєв.|заголовок = Бронетанкова техніка Японії 1939 — 1945}}</ref>

«Ка-Мі» вироблялися дрібними серіями з 1942 року і до кінця війни, загальний випуск склав 184 машини.<ref name="Fedoseev">{{книга|автор = С. Федосєєв.|Заголовок = Легкий танк «Ха-Го»}}</ref> За деякими даними, в це число не входять передсерійні машини.<ref name="Gander">{{книга|автор=T. J. Gander.|заголовок=Jane's Tanks of World War II}}</ref> Настільки невеликий обсяг багато в чому пояснюється складністю конструкції плаваючого танка в порівнянні з іншими японськими танками, яка вимагала великої кількості ручної праці при складанні.<ref name="Fedoseev" />

== Опис конструкції ==
«Ка-Мі» був вельми своєрідною бойовою машиною, сильно відрізнялася від того, що зазвичай розумілося під « плаваючим танком». На відміну від зарубіжних зразків, плавучість яких забезпечувалася внутрішнім об'ємом водонепроникного корпуса, «Ка-Мі» тримався на воді за допомогою великих сталевих понтонів, що кріпилися спереду і ззаду танка. З встановленими понтонами танк випливав з борту [[десантний корабель|десантного корабля]] до місця призначення, після чого на березі скидав їх і вступав у бій. Вибір інженерами «Міцубісі» такої конструкції був пов'язаний з вимогою флоту надати майбутньому танку хорошу [[мореплавність]] укупі із здатністю до тривалого плавання в неспокійних водах і дозволом використовувати будь-яке підходяще конструкторське рішення.<ref name="Tomczyk" />
У результаті, «Ка-Мі» хоч і не міг самостійно триматися на воді без понтонів, з ними володів чудовою для свого класу мореплавства і за своїми можливостями значно перевершував плаваючі танки традиційної конструкції, здатні діяти тільки в спокійних водах і часто тонули, навіть при невеликих хвилях.

Всі серійні «Ка-Мі» обладналися [[ретранслятор|радіостанцією]], а також внутрішнім телефонним [[танковий переговорний пристрій|переговорним пристроєм]], через що двигун працював вкрай шумно.<ref name="Tomczyk" />

Просторий корпус «Ка-Мі» дозволив розмістити в ньому екіпаж з п'яти чоловік — водія, стрільця, механіка, командира і заряджаючого. Відсутність перегородки між руховим відсіком і бойовим відділенням значно полегшувало механіку доступ до двигуна, але сильно погіршувало умови роботи екіпажу через шум і просочившихся вихлопних газів. Двомісна ж башта, незважаючи на збільшення, виявилася все одно тісна для двох чоловік, що ускладнювало командиру спостереження за полем бою і знижувало бойову ефективність танка.

=== Броньовий корпус і башта ===
[[Файл:Amph tank 2 (AWM 096634).jpg|left|thumb|«Ка-Мі» зі знятими понтонами]]
«Ка-Мі» збирався з броньових листів за допомогою [[зварювання]], клепка застосовувалася лише в незначних ділянках в даху корпусу та башти. Герметичний корпус мав виражену коробчасту форму з розвиненими надгусеничними нішами і великим внутрішнім об'ємом, разюче що відрізняла його від максимально стиснутих, складної форми корпусів сухопутних японських танків. На плаву щілини і погон башти ущільнювалися гумовими прокладками. Своєрідний вид танку надавав об'ємистий короб збірника повітря, що височів над моторним відділенням.

Великий верхній лист корпусу шириною на всю машину дозволив встановити на «Ка-Мі» нову конічну двомісну башту. З 1943 року на даху башти кріпився захисний кожух з оглядовими вікнами, своєрідний варіант командирської башточки, скидається при висадці.

Передній [[Понтон (плавзасіб)|понтон]] об'ємом 6,2 м³, що надавав конструкції обтічну морехідну форму, на машинах перших серій був цілісним, але незабаром став виготовлятися з двох частин, що розділяються при скиданні, щоб полегшити проїзд танку. Обсяг заднього понтона становив 2,9 м³. Для підвищення живучості передній понтон ділився на шість, а задній — на п'ять водонепроникних секцій. Понтони кріпилися на корпусі затискачами типу «клешні краба» і скидалися після висадки за допомогою гвинтового механізму що приводиться зсередини корпусу.

=== Озброєння ===
Основним озброєнням танка на перших машинах була 37-мм гармата [[Тип 94 (гармата)|Тип 94]], аналогічна гарматі «[[Ха-го|Ха-Го]]» ранніх випусків, але вже на початку серійного виробництва вона була замінена на довгоствольну 37-мм гармату [[Тип 1 (гармата)|Тип 1]]. Боєкомплект гармати складався з 132 бронебійних і осколково-фугасних [[артилерійський постріл|пострілів]]. Стандартна для японських танків установка гармати у вертикальних і горизонтальних цапфах дозволяла качати її в межах В± 5° без повороту башти. Наводка гармати у вертикальній площині здійснювалася навідником без будь-яких механізмів за допомогою плечового упору.<ref name="Tomczyk" />

Допоміжне озброєння «Ка-Мі» становили два 7,7-мм кулемета [[Тип 97 (кулемет)|Тип 97]], один з яких був спарений з 37-мм гарматою, а інший встановлений в лобовому листі корпусу. Ще один, [[зенітний кулемет]] міг встановлюватися на кронштейні в кормовій частині башти. Боєкомплект кулеметів становив 3500 [[набій|патронів]].

Під час деяких операцій на «Ка-Мі», як і на іншу японську плаваючу бронетехніку, навішувалися по бортах дві [[торпеда|торпеди]].<ref name="Tomczyk" />

=== Двигун і трансмісія ===
На «Ка-Мі» встановлювався той же двигун, що і на базовий «[[Ха-го|Ха-Го]]» — рядний 6‑[[циліндр (двигун)|циліндровий]] двотактний [[дизельний двигун|дизель]] «[[Міцубісі]]» [[NVD 6120]] повітряного охолодження потужністю в 110 к. с. при нормальному режимі.

=== Ходова частина ===
Ходова частина, незважаючи на зовнішню відміну від «[[Ха-го|Ха-Го]]», зберігала традиційну для японських танків підвіску конструкції [[Хара, Томіо|Т. Хара]], але важелі і пружини були заховані всередину корпусу.<ref name="Fedoseev" /> Лінивець був опущений на землю, щоб збільшити площу опорної поверхні.

[[Гусениці]] сталеві  , кожна з 103 траків з кроком 84 мм і шириною 305 мм.

Рух на воді здійснювалося за допомогою двох [[гребний гвинт|гребних гвинтів]], встановлених в нішах в кормовій частині що приводилися у дію від двигуна танка.

== Бойове застосування ==
Випущені «Ка-Мі» надходили в розпорядженні загонів [[Морська піхота Імператорського флоту Японії|морської піхоти]] на зміну малим танкам [[Тип 94]] і легким «[[Ха-го|Ха-Го]]». Їх величезний запас ходу на воді і [[мореплавність]], порівняно з невеликим човном, дозволяли висаджувати їх на значній відстані від берега.

Бідою «Ка-Мі» стало те, що вони з'явилися занадто пізно — у значних кількостях танк став доступний тільки до 1943 році, коли Японія була змушена перейти до стратегічної оборони, і танк, створений для наступальних десантних операцій, мав небагато можливостей проявити себе. До того ж, відсутність артилерійської підтримки разом з втратою японцями переваги в повітрі значно обмежували можливості десанту і не дозволяли повною мірою використовувати можливості «Ка-Мі»<ref name="Fedoseev" />.

Першим бойовим застосуванням «Ка-Мі» стала [[битва за Гуадалканал]] в кінці 1942 року, в якій взяли участь кілька перед-серійних «Ка-Мі»<ref name="Tomczyk" />. Пізніше кілька «Ка-Мі» використовувалися на [[Маршаллові Острови|Маршаллових островах]] при обороні авіабази на [[Атолл Рой|атолі Рой]] на початку 1944 року<ref name="Tomczyk" />.

Перше масове застосування «Ка-Мі» відбулося в 1944 році на [[Маріанські острови|Маріанських островах]], в нічний десантної операції з [[15 червня|15]] на [[16 червня]] на острові [[Сайпан]]. Не мавши ні авіаційної, ні артилерійської підтримки десант був приречений на невдачу, коли вони висадились на фланзі противника «Ка-Мі» були швидко знищені протитанковою артилерією, вогнем [[гранатомет|РПГ]] «[[Базука]]» та «[[M4 Sherman|Шерманом]]»<ref name="Fedoseev" />.

Невелика кількість «Ка-Мі» використовувалася 101-м спеціальним морським десантним загоном при обороні [[Філіппіни|Філіппін]] в кінці 1944 року, де їх застосовували в не мавших особливого успіху рейдах по тилах американців<ref name="Moshchansky">{{книга|автор = І. Мощанского.|заголовок = Легкий танк «Ха-Го»|серія = Бронетанковий музей, випуск 5|видавництво = БТВ-МН|рік=2003|сторінок=64|isbn=5-94889-020-1}}</ref>.

В кінці війни окремі «Ка-Мі», як і інша японська [[бронетехніка]], використовувалися в ролі стаціонарних окопаних вогневих точок на [[Іото|Іводзімі]] та [[Острів Окінава|Окінаві]]<ref name="Sergeev">{{книга|автор = П. Сергєєв.|заголовок = Танки Японії у Другій світовій війні|рік=2000}}</ref>.

== Оцінка машини ==
[[Файл: Ka-Mi float.JPG|thumb|210px|«Ка-Мі» на плаву. Подібність танка з невеликим судном достатньо красномовно говорить про його видатні морехідні якості.]]
Незважаючи на своє обмежене і, як правило, не надто успішне застосування, «Ка-Мі» з'явився видатним досягненням японського танкобудування. Танк був ідеально пристосований до свого завдання — втрата плавучості після висадки на берег не мала для нього особливого значення. Інженерам «[[Міцубісі]]» вдалося знайти єдине рішення, що давало танку достатню мореплавність для дій у відкритому морі за багато кілометрів від берега. У той же час на суші, з скинутими понтонами, танк виявився значно рухливішим і захищеним ніж американські плавучі танки традиційної конструкції які застосовувалися на Тихому океані .<ref name="Fedoseev" />

У США в роки війни також проводилися спроби надання плавучості танкам [[Стюарт (танк)|М3 «Стюарт»]], [[M4 Sherman|М4 «Шерман»]] та [[M24 Chaffee|M24 «Чаффі»]] за допомогою аналогічної «Ка-Мі» понтонної схеми. Експерименти з першим, що проводилися напередодні висадки в [[Нормандія|Нормандії]], були припинені, коли стало ясно, що швидкого результату отримати не вдасться<ref name="Tomczyk" />. Експерименти ж з двома іншими танками були припинені, оскільки необхідні для підтримки на воді настільки важких машин понтони виявлялися неприпустимо великі. У підсумку, США зупинилися на розробленій у [[Велика Британія|Великій Британії]] системі [[Duplex Drive]] (DD),яка додавала танку плавучість за допомогою розсувного екрану.

== Де можна побачити ==
До нашого часу збереглося 8 танків «Ка-Мі».<ref>{{книга|автор=T. Larkum, A. Kelly.|заголовок=Preserved Japanese Tanks|видавництво=Armour Archive|рік=1999}}</ref>
* [[Росія]] — [[Бронетанковий музей в Кубинці|Музей бронетанкового озброєння і техніки]] в підмосковній [[Кубинка|Кубинці]]. Як і більшість інших експонатів цього музею, Ка-Мі знаходиться в працездатному стані
* [[Республіка Палау]] — 7 «Ка-Мі», що знаходяться на різних островах. Всі вони кинуті на відкритому повітрі і знаходяться в поганому стані.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{книга|автор=A. Tomczyk.|заголовок=Japońska broń pancerna. Vol. 2|видавництво=AJ Press|isbn=83-7237-111-3}}
* {{книга|автор = С. Федосєєв.|заголовок = Легкий танк «Ха-Го»|серія = Бронеколлекція, в„– 3/2006}}
* {{книга|автор = С. Федосєєв.|заголовок = Бронетанкова техніка Японії 1939 — 1945|серія = Бронеколлекція, в„– 3/1995}}
* {{книга|автор=T. J. Gander.|заголовок=Jane's Tanks of World War II|видавництво=HarperCollins|рік=1995|allpages=255|isbn=0004708474}}

== Посилання ==
* {{cite web|url=http://www.wwiivehicles.com/japan/tanks-amphibious/type-2.asp|title=Japan's Type 2 Ka-Mi Amphibious Tank|work=wwiivehicles.com|language=англійською|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120513142646/http://wwiivehicles.com/japan/tanks-amphibious/type-2.asp|archivedate=2012-05-13|accessdate=2012-04-21|deadurl=yes}}
* {{cite web|url=http://www3.plala.or.jp/takihome/ka-mi.htm|title=Type 2 Amphibious Tank  «Ka-Mi»|work=IJA Page|language=англійською|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120127110715/http://www3.plala.or.jp/takihome/ka-mi.htm|archivedate=2012-01-27|accessdate=2012-04-21|deadurl=yes}}

{{Танки періоду Другої світової війни}}
{{БТТ Японії}}
[[Категорія:Танки Другої світової війни]]
[[Категорія:Танки за алфавітом]]
[[Категорія:Танки Японії]]
[[Категорія:Танки з двотактним дизелем]]

title: Ка-мі

Тип: легкий танк, Плаваючий танк · Схема: моторне відділення із заду, керувальне із переду

Походження: Японія

title: Історія виробництва

title: Характеристики

Вага: 9,5; 12,5 із понтонами

Довжина: 4830; 7420 із понтонами

Броня: Лоб: верх: 6-12 · Борт: верх: 14 · Корма: верх: 8 · Башта: лоб: 12, маска гармати: 14, борт: 12, корма: 12

Головне · озброєння: боєкомплект: 132

Другорядне · озброєння: 2 × 7,7-мм Тип 97 · зв'язок: радіостанція · переговорний пристрій

Двигун: 6-циліндровий, · дизельний · 120

Підвіска: ти Хара · 350 мм

Швидкість: шосе: 37; 10 на плаву

Прохідність: стінка: 0,75 · рів: 2