text:
# Хрестівська міська територіальна громада
Хрестівська міська територіальна громада — територіальна громада в Україні, у Горлівському районі Донецької області. Адміністративний центр — місто Хрестівка.
Територія територіальної громади є тимчасово окупованою.
Утворена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 710-р.

## Населені пункти
У територіальній громаді 22 населені пункти — місто Хрестівка, 5 селищ (Кумшацьке, Польове, Рідкодуб, Славне, Степне), і 16 сіл:
- Веселе
- Відродження
- Комишатка
- Красний Луч
- Круглик
- Малоорлівка
- Михайлівка
- Нікішине
- Новоорлівка
- Петропавлівка
- Розсипне
- Стіжкове
- Стрюкове
- Сулинівка
- Тимофіївка
- Шевченко

wikitext:
{{Громада України
| назва = Хрестівська міська
| герб =
| прапор =
| регіон = [[Донецька область]]
| район           = {{Днц-Гр}}
| утворена = 12 червня 2020
| код громади =
| поштові індекси =
| міста = 1
| смт = 0
| села = 16
| селища = 5
| рада = Хрестівська міська рада
| адреса =
| вебсторінка =
| голова громади =
| мапа =
| опис прапора =
| опис герба =
| розташування =
| код КАТОТТГ = UA14060130000085167
}}
'''Хрестівська міська територіальна громада''' — [[Територіальна громада України|територіальна громада]] в [[Україна|Україні]], у [[Горлівський район|Горлівському районі]] [[Донецька область|Донецької області]]. Адміністративний центр — місто [[Хрестівка]].

Територія територіальної громади є [[Тимчасово окуповані території України|тимчасово окупованою]].

Утворена розпорядженням [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] від [[12 червня]] [[2020|2020 р.]] № 710-р.<ref>{{Закон|710-2020-р|Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області» від 12.06.2020 № 710-р}}</ref>

== Населені пункти ==
У територіальній громаді 22 населені пункти — місто [[Хрестівка]], 5 селищ ([[Кумшацьке]], [[Польове (Горлівський район)|Польове]], [[Рідкодуб (Хрестівська міська громада)|Рідкодуб]], [[Славне (Горлівський район)|Славне]], [[Степне (Горлівський район)|Степне]]), і 16 сіл:
* [[Веселе (Горлівський район)|Веселе]]
* [[Відродження (Горлівський район)|Відродження]]
* [[Комишатка]]
* [[Красний Луч (Горлівський район)|Красний Луч]]
* [[Круглик (Горлівський район)|Круглик]]
* [[Малоорлівка]]
* [[Михайлівка (Хрестівська міська громада)|Михайлівка]]
* [[Нікішине]]
* [[Новоорлівка]]
* [[Петропавлівка (Горлівський район)|Петропавлівка]]
* [[Розсипне (Хрестівська міська громада)|Розсипне]]
* [[Стіжкове]]
* [[Стрюкове (Горлівський район)|Стрюкове]]
* [[Сулинівка]]
* [[Тимофіївка (Горлівський район)|Тимофіївка]]
* [[Шевченко (Хрестівська міська громада)|Шевченко]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Donetsk-geo-stub}}

{{Хрестівська  міська громада|nocat=1}}
{{Донецька область}}

[[Категорія:Засновані в Україні 2020]]
[[Категорія:Окуповані території України]]
[[Категорія:Громади Горлівського району]]
[[Категорія:Хрестівська міська громада|*]]
[[Категорія:Громади України за алфавітом]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Донецька область

Район: Горлівський район

Утворена: 12 червня 2020 року

Адмін. центр: Хрестівка

title: Населені пункти

title: Органи влади

Рада: Хрестівська міська рада

Органи влади: Хрестівська міська громада у Вікісховищі


text:
# Рахмангулова Анастасія Андріївна
Анастасія Андріївна Рахмангулова (30 грудня 1994, Миколаїв) — українська шахістка, майстер спорту України (2011), гросмейстер серед жінок (2023).
Бронзова призерка Чемпіонату Європи серед дівчат до 18 років (Прага, 2012). Чемпіонка України серед жінок з бліцу (Львів, 2015). Чемпіонка України серед жінок 2015 року.
Її рейтинг станом на січень 2025 року — 2323 (112-те місце у світі, 7-ме — серед шахісток України).

## Досягнення
- Чемпіонка України серед дівчат до 10 років (Миколаїв, 2003);
- Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 12 років (Чернігів, 2005);
- Чемпіонка України серед дівчат до 14 років (Дніпропетровськ, 2008);
- Чемпіонка України серед дівчат до 16 років (Одеса, 2009);
- Віце-чемпіонка України серед дівчат до 18 років (Київ, 2009);
- Чемпіонка України серед дівчат до 16 років (Луганськ, 2010);
- Чемпіонка України серед дівчат до 16 років з бліцу (Луганськ, 2010);
- Віце-чемпіонка України серед дівчат до 18 років (Київ, 2010);
- Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 18 років з швидких шахів (Київ. 2010);
- Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з бліцу (Харків, 2010);
- Віце-чемпіонка України серед дівчат до 20 років (Харків, 2010);
- Бронзова призерка Чемпіонату України до 20 років з швидких шахів (Харків, 2010);
- Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 18 років з швидких шахів (Київ, 2011);
- Чемпіонка України серед дівчат до 20 років (Луганськ, 2011);
- Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з швидких шахів (Луганськ, 2011);
- Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з бліцу (Луганськ, 2011);
- Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 18 років (о.Хортиця, 2012);
- Чемпіонка України серед дівчат до 18 років з швидких шахів (о.Хортиця, 2012);
- Чемпіонка України серед дівчат до 18 років з бліцу (о.Хортиця, 2012);
- Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 20 років (Київ, 2011);
- Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з швидких шахів (Київ, 2012);
- Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з бліцу (Київ, 2012);
- Бронзова призерка Чемпіонату Європи серед дівчат до 18 років (Прага, 2012);
- Бронзова призерка Чемпіонату України серед жінок з швидких шахів (Алушта, 2013);
- Чемпіонка України серед жінок з бліцу (Львів, 2015)[1].
- Чемпіонка України серед жінок (Львів, 2015)[2].
- Переможниця Меморіалу Марії Албулець (Бреїла, 2019)[3].

## Результати виступів у чемпіонатах України
Анастасія Рахмангулова зіграла у 10 фінальних турнірах чемпіонатів України серед жінок, набравши загалом 47 очок з 90 можливих (+34-30=26).
| Рік  | Місто     | Турнір                 | + | − | = | Результат | Місце  |
| ---- | --------- | ---------------------- | - | - | - | --------- | ------ |
| 2009 | Євпаторія | 69-й чемпіонат України | 3 | 3 | 3 | 4½ з 9    | 26     |
| 2010 | Полтава   | 70-й чемпіонат України | 5 | 4 | 0 | 5 з 9     | 17     |
| 2011 | Полтава   | 71-й чемпіонат України | 3 | 1 | 5 | 5½ з 9    | 4      |
| 2012 | Харків    | 72-й чемпіонат України | 1 | 5 | 3 | 2½ з 9    | 9      |
| 2015 | Львів     | 75-й чемпіонат України | 5 | 1 | 3 | 6½ з 9    | Золото |
| 2016 | Рівне     | 76-й чемпіонат України | 3 | 4 | 2 | 4 з 9     | 7      |
| 2017 | Житомир   | 77-й чемпіонат України | 4 | 3 | 2 | 5 з 9     | 5      |
| 2018 | Київ      | 78-й чемпіонат України | 3 | 4 | 2 | 4 з 9     | 5      |
| 2019 | Луцьк     | 79-й чемпіонат України | 1 | 4 | 4 | 3 з 9     | 8      |
| 2024 | Львів     | 83-й чемпіонат України | 6 | 1 | 2 | 7 з 9     | Silver |

## Результати виступів у складі збірної України
У складі жіночої збірної України Анастасія Рахмангулова взяла участь в одному турнірі, а саме командному чемпіонаті Європи, що відбувся у 2023 році в Будві.
| Рік  | Турнір           | Місто | Збірна  | Шахів- ниця | Рейтинг | + | = | − | Результат | % очок | Турнірний рейтинг | Командне місце | Особисте місце |
| ---- | ---------------- | ----- | ------- | ----------- | ------- | - | - | - | --------- | ------ | ----------------- | -------------- | -------------- |
| 2023 | чемпіонат Європи | Будва | Україна | резерв      | 2324    | 4 | 1 | 1 | 4½ з 6    | 75,0   | 2001              | 4              | 5              |

wikiname: ukwiki

title: Рахмангулова Анастасія Андріївна

in_language: uk

wikitext:
{{Шахіст
 | ім'я               = Анастасія Андріївна Рахмангулова
 | оригінал імені     =
 | зображення         = Rakhmangulova Anastasiya Ukr Ch 2015.jpg
 | розмір_зображення  = 200пкс
 | підпис_зображення  = Анастасія Рахмангулова, 75-й чемпіонат України (Львів, 2015)
 | дата_народження    = 30.12.1994
 | місце_народження   = [[Миколаїв]], {{UKR}}
| національність     = {{UKR}}
 | рід_діяльності = [[шахи|шахістка]]
 | номер ФІДЕ = 14117479
 | країни за які виступала =
 | титул              = [[гросмейстер]] (2023) серед жінок, {{Майстер спорту України}}
 | теперішній_рейтинг = '''2323''' (№ '''112''' у жіночому рейтингу [[ФІДЕ]] у січні 2025 року)
 | піковий_рейтинг    = '''2354''' — '''91 місце''' (вересень-жовтень 2023 року)
 }}
'''Анастасія Андріївна Рахмангулова''' ({{ДН|30|12|1994}}, [[Миколаїв]]) — [[Україна|українська]] [[Шахи|шахістка]], [[майстер спорту України]] (2011), [[гросмейстер]] серед жінок (2023).

Бронзова призерка Чемпіонату Європи серед дівчат до 18 років ([[Прага]], 2012). Чемпіонка України серед жінок з бліцу (Львів, 2015). [[Чемпіонат України із шахів 2015 (жінки)|Чемпіонка України серед жінок 2015 року]].

Її [[Рейтинг Ело|рейтинг]] станом на січень 2025 року — '''2323''' ('''112-те''' місце у світі, '''7-ме''' — серед шахісток України).

== Досягнення ==
* Чемпіонка України серед дівчат до 10 років ([[Миколаїв]], 2003);
* Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 12 років ([[Чернігів]], 2005);
* Чемпіонка України серед дівчат до 14 років ([[Дніпро (місто)|Дніпропетровськ]], 2008);
* Чемпіонка України серед дівчат до 16 років ([[Одеса]], 2009);
* Віце-чемпіонка України серед дівчат до 18 років ([[Київ]], 2009);
* Чемпіонка України серед дівчат до 16 років ([[Луганськ]], 2010);
* Чемпіонка України серед дівчат до 16 років з бліцу ([[Луганськ]], 2010);
* Віце-чемпіонка України серед дівчат до 18 років ([[Київ]], 2010);
* Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 18 років з швидких шахів ([[Київ]]. 2010);
* Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з бліцу ([[Харків]], 2010);
* Віце-чемпіонка України серед дівчат до 20 років ([[Київ|Харків]], 2010);
* Бронзова призерка Чемпіонату України до 20 років з швидких шахів ([[Харків]], 2010);
* Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 18 років з швидких шахів ([[Київ]], 2011);
* Чемпіонка України серед дівчат до 20 років ([[Луганськ]], 2011);
* Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з швидких шахів ([[Луганськ]], 2011);
* Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з бліцу ([[Луганськ]], 2011);
* Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 18 років ([[Хортиця|о.Хортиця]], 2012);
* Чемпіонка України серед дівчат до 18 років з швидких шахів ([[Хортиця|о.Хортиця]], 2012);
* Чемпіонка України серед дівчат до 18 років з бліцу ([[Хортиця|о.Хортиця]], 2012);
* Бронзова призерка Чемпіонату України серед дівчат до 20 років ([[Київ]], 2011);
* Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з швидких шахів ([[Київ]], 2012);
* Чемпіонка України серед дівчат до 20 років з бліцу ([[Київ]], 2012);
* Бронзова призерка Чемпіонату Європи серед дівчат до 18 років ([[Прага]], 2012);
* Бронзова призерка Чемпіонату України серед жінок з швидких шахів ([[Алушта]], 2013);
* Чемпіонка України серед жінок з бліцу ([[Львів]], 2015)<ref>{{Cite web |url=http://chess-results.com/tnr179227.aspx?lan=12&art=1&wi=821 |title=Ukraine Women's Championship (blitz) — 2015 |accessdate=2 грудня 2015 |archive-date=8 грудня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151208143236/http://chess-results.com/tnr179227.aspx?lan=12&art=1&wi=821 }}</ref>.
* [[Чемпіонат України із шахів 2015 (жінки)|Чемпіонка України серед жінок]] ([[Львів]], 2015)<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrchess.org.ua/turnir/Archive/Ukr_Champ/final2015/ukrchamp_2015.html |title=Фінал 75 чемпіонату України серед жінок |accessdate=14 грудня 2015 |archive-date=10 грудня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151210183655/http://www.ukrchess.org.ua/turnir/Archive/Ukr_Champ/final2015/ukrchamp_2015.html }}</ref>.
* Переможниця Меморіалу Марії Албулець ([[Бреїла (місто)|Бреїла]], 2019)<ref>[https://archive.chess-results.com/tnr471749.aspx?lan=11&art=4&turdet=YES&transfer=J Maria Albulet Memorial 2019]</ref>.

== Результати виступів у чемпіонатах України ==
Анастасія Рахмангулова зіграла у 10 фінальних турнірах [[Чемпіонат України із шахів серед жінок|чемпіонатів України]] серед жінок, набравши загалом 47 очок з 90 можливих (+34-30=26)<ref>{{Cite web |url=http://ukrchess.org.ua/turnir/Archive/Ukr_Champ/final2016/statistika_w.html |title=Статистика виступів учасниць фіналу чемпіонату України з шахів серед жінок 2016 року |accessdate=17 грудня 2016 |archive-date=20 грудня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161220122329/http://ukrchess.org.ua/turnir/Archive/Ukr_Champ/final2016/statistika_w.html }}</ref>.
{| class="wikitable" style="text-align:center"
 |-
 !Рік ||Місто ||Турнір ||+ || − ||= ||Результат ||Місце
|-
| [[2009]]||align=left|[[Євпаторія]] ||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2009 (жінки)|69-й чемпіонат України]] ||3||3||3 ||4½ з 9|| 26
|-
| [[2010]]||align=left|[[Полтава]] ||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2010 (жінки)|70-й чемпіонат України]] ||5||4||0 ||5 з 9|| 17
|-
| [[2011]]||align=left|Полтава ||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2011 (жінки)|71-й чемпіонат України]] ||3||1||5 ||5½ з 9|| 4
|-
| [[2012]]||align=left|[[Харків]] ||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2012 (жінки)|72-й чемпіонат України]] ||1||5||3 ||2½ з 9|| 9
|-
| [[2015]]||align=left|[[Львів]] ||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2015 (жінки)|75-й чемпіонат України]] ||5||1||3 ||6½ з 9|| [[Файл:Gold medal icon.svg|Золото]]
|-
| [[2016]]||align=left|[[Рівне]] ||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2016 (жінки)|76-й чемпіонат України]] ||3||4||2 ||4 з 9|| 7
|-
| [[2017]]||align=left|[[Житомир]] ||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2017 (жінки)|77-й чемпіонат України]] ||4||3||2 ||5 з 9||5
 |-
| [[2018]]||align=left|[[Київ]] ||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2018 (жінки)|78-й чемпіонат України]] ||3||4 || 2||4 з 9||5
 |-
| [[2019]]||align=left|[[Луцьк]]||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2019 (жінки)|79-й чемпіонат України]] ||1||4 ||4 ||3 з 9||8
 |-
| 2024||align=left|[[Львів]]||align=left|[[Чемпіонат України із шахів 2024 (жінки)|83-й чемпіонат України]] || 6||1 ||2 || 7 з 9 ||[[Файл:Silver medal icon.svg|Silver]]
 |-
|}

== Результати виступів у складі збірної України ==
У складі [[Жіноча збірна України із шахів|жіночої збірної України]] Анастасія Рахмангулова взяла участь в одному турнірі, а саме [[Командний чемпіонат Європи із шахів|командному чемпіонаті Європи]], що відбувся у 2023 році в [[Будва|Будві]].
{| class="wikitable" style="text-align:center" -
|-
!Рік ||Турнір||Місто || Збірна || Шахів-
ниця||[[Рейтинг Ело|Рейтинг]] ||+ ||= ||− ||Результат || % очок|| Турнірний
 рейтинг||Командне
 місце || Особисте
 місце
|-
|2023 ||[[Командний чемпіонат Європи 2023|чемпіонат Європи]] ||align=left|[[Будва]] ||align=left|[[Жіноча збірна України із шахів|Україна]] || резерв||2324||4||1||1 ||4½ з 6 ||75,0||2001||4||5
|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commons category|Anastasiya Rakhmangulova}}
* {{ФІДЕ|id=14117479|ім'я=Анастасії Рахмангулової}}
* [http://2015.ukrchess.com/women/rakhmangulova Особова карточка на сайті ФШУ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160306093410/http://2015.ukrchess.com/women/rakhmangulova |date=6 березня 2016 }}
* [https://www.facebook.com/rakhmangulova?fref=ts Сторінка на facebook] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170524210932/https://www.facebook.com/rakhmangulova?fref=ts |date=24 травня 2017 }}
* [https://web.archive.org/web/20170517230241/https://www.instagram.com/nastya_rakhmangulova/ Сторінка на instagram]

{{Шаховий чемпіон України|жінка=1|поп=[[Музичук Анна Олегівна|Анна Музичук]]|рік=[[Чемпіонат України з шахів 2015 (жінки)|2015]]|наст=[[Малахова Ліза Хікматівна|Ліза Малахова]]}}

[[Категорія:Уродженці Миколаєва]]
[[Категорія:Українські шахістки]]
[[Категорія:Чемпіони України із шахів]]
[[Категорія:Гравці збірної України із шахів]]

title: Анастасія Андріївна Рахмангулова

Народження: 30 грудня 1994 (30 років) · Миколаїв, Україна

Титул: гросмейстер (2023) серед жінок

Рейтинг ФІДЕ: 2323 (№ 112 у жіночому рейтингу ФІДЕ у січні 2025 року)

Піковий · рейтинг: 2354 — 91 місце (вересень-жовтень 2023 року)


text:
# W85 (кулемет)
W85 —  китайський великокаліберний кулемет під набій 12,7×108 мм . Є копією радянського кулемета ДШК. Танковий варіант W85 називається QJC-88.
W85 ніколи не був прийнятий на озброєння НВАК у своїй оригінальній конфігурації, лише в модифікації QJC-88. Виробляється з 1985 року.

## Оператори
- КНР [2]
- Камбоджа [3]
- Малі
- Судан  — виробляється за ліцензією.[4]
- Україна  — можливо перехоплена іранська поставка хуситам, передана Україні[5].

title: W85 (кулемет)

wikitext:
[[Файл:TankBiathlon2016Final-11 (cropped).jpg|міні|200пкс|QJC-88]]
'''W85''' —  [[КНР|китайський]] [[великокаліберний кулемет]] під набій [[12,7×108 мм]] <ref>[http://world.guns.ru/machine/mg47-e.htm W85 heavy machine gun] {{webarchive |url=https://web.archive.org/web/20100914220332/http://world.guns.ru/machine/mg47-e.htm |date=14 вересня 2010 }}</ref>. Є копією радянського кулемета [[ДШК]]. Танковий варіант W85 називається '''QJC-88'''.

W85 ніколи не був прийнятий на озброєння [[НВАК]] у своїй оригінальній конфігурації, лише в модифікації QJC-88. Виробляється з 1985 року.

== Оператори ==
* {{Країна з прапорцем|Китай}} <ref>{{cite web|author=World Guns Modern Firearms |url=http://modernfirearms.net/machine/ch/w5-hmg-e.html |title=W85 heavy machine gun (PR China) |publisher=modernfirearms.net |date=2017-06-21 |accessdate=2017-08-04}}</ref>
* {{Країна з прапорцем|Камбоджа}} <ref name="W85式/QJC88式高射机枪">{{cite web|author= |url=http://firearmsworld.net/china/mg/w85/w85.htm |title=W85式/QJC88式高射机枪 |publisher=firearmsworld.net |date=2011-02-03 |accessdate=2017-08-04|language=zh}}</ref>
* {{Країна з прапорцем|Малі}}
* {{Країна з прапорцем|Судан}}  — виробляється за ліцензією.<ref name ='SAS 2014 chapter 7'>{{cite book|url=http://www.smallarmssurvey.org/fileadmin/docs/A-Yearbook/2014/en/Small-Arms-Survey-2014-Highlights-EN.pdf|archive-url=https://web.archive.org/web/20140805164422/http://www.smallarmssurvey.org/fileadmin/docs/A-Yearbook/2014/en/Small-Arms-Survey-2014-Highlights-EN.pdf|url-status=dead|archive-date=5 серпня 2014|chapter-url=http://www.smallarmssurvey.org/fileadmin/docs/A-Yearbook/2014/en/Small-Arms-Survey-2014-Chapter-7-EN.pdf|chapter=Weapons tracing in Sudan and South Sudan|title=Small Arms Survey 2014: Women and guns|publisher=[[Cambridge University Press]]|year=2014|author=Small Arms Survey|author-link=Small Arms Survey|pages=241|ref={{harvid|Small Arms Survey 2014}}}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161014061449/http://www.smallarmssurvey.org/fileadmin/docs/A-Yearbook/2014/en/Small-Arms-Survey-2014-Highlights-EN.pdf |date=2016-10-14 }}</ref>
* {{Країна з прапорцем|Україна}}  — можливо перехоплена іранська поставка хуситам, передана Україні<ref>{{cite tweet|user=uaweapons|number=1592150688477646850|title=Ukraine Weapons Tracker: Another curious weapon appears in #Ukraine- a Chinese 🇨🇳 W85 12.7x108 HMG mounted on a Ukrainian technical.  |access-date=2022-11-14  |website=Twitter  |language=en |date=2022-11-14}}</ref>.

== Див. також ==
* [[ДШК]]
* [[НСВТ]]
* [[Browning M2]]
== Примітки ==

[[Категорія:Кулемети Китаю]]
[[Категорія:Стрілецька зброя російсько-української війни]]

<references />
{{Зброя та набої Народно-визвольної Армії Китаю}}


text:
# Янгіабад (Ташкентська область)
Янгіабад (узб. Yangiobod, Янгіобод) — місто (з 1953) в Ташкентській області Узбекистану. Управляється Ангренською міською радою депутатів.

## Історія
Після Німецько-радянської війни Радянський Союз розпочав інтенсивний видобуток уранової руди у відрогах Чаткальських гір у середині двадцятого століття, який став однією з найважливіших у майбутній гонці озброєнь. Поступово утворилося закрите місто, в'їзд до якого був строго обмежений. Так виник Янгіабад на початку 1950-х годов.
Місто спочатку будувався наприкінці 1940-х років як містечко шахтарів, що добувають уранову руду в побудованих у його околицях уранових шахтах. Останні уранові копальні були закриті в 1980-х роках внаслідок виснаження наявних родовищ. За радянських часів, коли ще працювали уранові рудники, місто було режимним і знаходилося на московському забезпеченні.
Сам Янгіабад будувався здебільшого силами німецьких переселенців з Волги та інших районів СРСР, а не військовополонених, як це часто вважають (військовополонених, які повертаються до Німеччини, навіть до Східної, до уранових шахт не допускали би). Можливо, внаслідок впливу німецької культури місто має своєрідну архітектуру, що нагадує архітектуру німецького містечка XIX—XX століття, несподівану для погляду людини, яка вперше потрапила до цього середньоазійського містечка. У місті немає будівель вище 3-х поверхів. Ймовірно, це також пов'язано з високою сейсмічною активністю у цьому регіоні (будинки були розраховані на 9-бальні землетруси).

## Географія
Янгіабад розташований на південно-східному схилі Чаткальського хребта при злитті річок Дукентсай і Каттасай. Територія міста зрошується водами Каттасая. Висота центру населеного пункту становить близько 1300 м-коду над рівнем моря.
Янгіабад знаходиться на північ від міста Ангрена. Відстань до найближчої залізничної станції Ангрен складає 22 км. Між двома містами діє сполучення громадським транспортом (автобусами та маршрутними таксі).

## Населення
За переписом населення 1989 року в Янгіабаді мешкало 11 709 осіб. Станом на 2004 рік населення оцінювалося у 9000 жителів.
Нині Янгіабад – спорожніле місто, населення якого становить близько 10-15% від радянського періоду. На останніх виборах 2009 року у списках виборчої комісії було трохи більше 400 виборців, в основному, пенсійного віку.
Основну масу жителів міста за радянських часів складали представники європейської частини СРСР (в основному — росіяни, а також українці та представники інших національностей), як вільнонаймані, так і ув'язнені, працю яких використовували на уранових копальнях.
Представників корінних національностей регіону - узбеків, казахів і таджиків у роки, коли Янгіабад був режимним містом, була незначна кількість. В даний час основна маса населення міста - це узбеки та таджики, що оселилися в місті після розпаду СРСР. Часто житло купується ними з метою відпочинку.

## Інфраструктура
Поруч із містом, на відстані кількох кілометрів від нього, вгору по долині річки Каттасай знаходиться турбаза «Янгіабад», яка була організована на початку 1970-х років на базі закритої уранової копальні. Поруч із турбазою знаходиться кілька майданчиків для занять зимою гірськолижним спортом.
Вгору по долині іншої річки Дукентсая, приблизно за 10 км від міста, на абсолютній висоті 2000 м знаходиться наукова лабораторія Ташкентського Середньоазійського регіонального науково-дослідного гідрометеорологічного інституту

Станція була організована в 1958 році для захисту від снігових лавин, що функціонують на околицях міста уранових копалень і є першою сніголавинною станцією на території Республіки Узбекистан.

title: Янгіабад (Ташкентська область)

wikitext:
{{НП
|українською = Янгіабад
|оригінальна назва = {{lang-uz|Yangiobod}}
|країна = Узбекистан
|статус = Місто
|населення = 9000 осіб (2004)
|статус з = 1953
}}{{Інші значення|Янгіабад}}

'''Янгіабад''' ([[Узбецька мова|узб.]] Yangiobod, Янгіобод) — місто (з 1953) в [[Ташкентська область|Ташкентській області]] [[Узбекистан|Узбекистану]]. Управляється [[Ангрен|Ангренською]] міською радою депутатів.

== Історія ==
Після [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]] [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|Радянський Союз]] розпочав інтенсивний видобуток уранової руди у відрогах [[Чаткал|Чаткальських гір]] у середині двадцятого століття, який став однією з найважливіших у майбутній гонці озброєнь. Поступово утворилося закрите місто, в'їзд до якого був строго обмежений. Так виник Янгіабад на початку 1950-х годов.

Місто спочатку будувався наприкінці [[1940-ві|1940-х років]] як містечко шахтарів, що добувають уранову руду в побудованих у його околицях уранових шахтах. Останні уранові копальні були закриті в [[1980-ті|1980-х]] роках внаслідок виснаження наявних родовищ. За радянських часів, коли ще працювали уранові рудники, місто було режимним і знаходилося на московському забезпеченні.

Сам Янгіабад будувався здебільшого силами німецьких переселенців з Волги та інших районів СРСР, а не військовополонених, як це часто вважають (військовополонених, які повертаються до Німеччини, навіть до Східної, до уранових шахт не допускали би). Можливо, внаслідок впливу німецької культури місто має своєрідну архітектуру, що нагадує архітектуру німецького містечка XIX—XX століття, несподівану для погляду людини, яка вперше потрапила до цього середньоазійського містечка. У місті немає будівель вище 3-х поверхів. Ймовірно, це також пов'язано з високою сейсмічною активністю у цьому регіоні (будинки були розраховані на 9-бальні землетруси).

== Географія ==
Янгіабад розташований на південно-східному схилі [[Чаткальський хребет|Чаткальського хребта]] при злитті річок [[Дукентсай]] і [[Каттасай (притока Дукентсая)|Каттасай]]. Територія міста зрошується водами Каттасая. Висота центру населеного пункту становить близько 1300 м-коду над рівнем моря.

Янгіабад знаходиться на північ від міста [[Ангрен|Ангрена]]. Відстань до найближчої залізничної станції [[Ангрен (станція)|Ангрен]] складає 22 км. Між двома містами діє сполучення громадським транспортом (автобусами та маршрутними таксі).

== Населення ==
За переписом населення [[1989|1989 року]] в Янгіабаді мешкало 11 709 осіб. Станом на [[2004|2004 рік]] населення оцінювалося у 9000 жителів.

Нині Янгіабад – спорожніле місто, населення якого становить близько 10-15% від радянського періоду. На останніх виборах [[2009|2009 року]] у списках виборчої комісії було трохи більше 400 виборців, в основному, пенсійного віку.

Основну масу жителів міста за радянських часів складали представники європейської частини [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]] (в основному — росіяни, а також українці та представники інших національностей), як вільнонаймані, так і ув'язнені, працю яких використовували на уранових копальнях.

Представників корінних національностей регіону - узбеків, казахів і таджиків у роки, коли Янгіабад був режимним містом, була незначна кількість. В даний час основна маса населення міста - це узбеки та таджики, що оселилися в місті після розпаду СРСР. Часто житло купується ними з метою відпочинку.

== Інфраструктура ==
[[Файл:Dukant meteo-station.jpg|міні|Сніголавинна станція «Дукант» у лютому]]

Поруч із містом, на відстані кількох кілометрів від нього, вгору по долині річки [[Каттасай (притока Дукентсая)|Каттасай]] знаходиться турбаза «Янгіабад», яка була організована на початку [[1970-ті|1970-х років]] на базі закритої уранової копальні. Поруч із турбазою знаходиться кілька майданчиків для занять зимою гірськолижним спортом.

Вгору по долині іншої річки Дукентсая, приблизно за 10 км від міста, на абсолютній висоті 2000 м знаходиться наукова лабораторія [[Ташкентський Середньоазійський регіональний науково-дослідний гідрометеорологічний інститут|Ташкентського Середньоазійського регіонального науково-дослідного гідрометеорологічного інституту]]

Станція була організована в [[1958|1958 році]] для захисту від снігових лавин, що функціонують на околицях міста уранових копалень і є першою сніголавинною станцією на території [[Узбекистан|Республіки Узбекистан]].<references />
[[Категорія:Міста Ташкентської області]]

title: Країна

Країна: Узбекистан

Адмінодиниця: Ташкентська область

Офіційна мова: узбецька мова

OSM: ↑196251 ·R (Ташкентська область)


text:
# Генріх Кезе
Генріх Кезе (нім. Heinrich Keese; 18 квітня 1918, Гамельн — 27 травня 2006, Бад-Пірмонт) — німецький офіцер, майор резерву вермахту (28 березня 1945). Кавалер Лицарського хреста Залізного хреста з дубовим листям.

## Біографія
1 листопада 1938 року вступив в 20-й саперний батальйон 20-ї моторизованої (з 1943 року — панцергренадерської) дивізії. Під час Польської кампанії служив зв'язковим в штабі батальйону, під час Французької кампанії — в 3-й роті; був поранений у боях в Аррасі. З червня 1941 року брав участь в Німецько-радянській війні. В червні 1942 року відправлений на офіцерські курси і 1 лютого 1943 року повернувся в свій батальйон, з січня 1944 року — командир 2-ї роти. Восени 1944 року відзначився в боях біля Баранова і на Віслі. З грудня 1944 року — 20-го саперного батальйону. Вів оборонні бої в районі Шпроттау, потім — в Берліні. 22 квітня 1945 року важко поранений у бою в районі Берлін-Кепенік. Захоплений радянськими військами разом з лікарняним транспортом, але потім, як важко поранений, був переданий британській власті.

## Нагороди
- Залізний хрест
  - 2-го класу (13 липня 1941)
  - 1-го класу (6 червня 1942)
- Нагрудний знак «За участь у загальних штурмових атаках» 1-го ступеня
- Нагрудний знак «За поранення» в золоті
- Німецький хрест в золоті (3 січня 1944)
- Почесна застібка на орденську стрічку для Сухопутних військ (№3624; 27 липня 1944)
- Лицарський хрест Залізного хреста з дубовим листям
  - лицарський хрест (20 жовтня 1944)
  - дубове листя (№805; 28 березня 1945)
- Нагрудний знак ближнього бою в сріблі

title: Генріх Кезе

wikitext:
{{Особа
|нагороди = {{(!}} stage="background: transparent"
{{!}}{{Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}
{{!}}-
{{!}}{{За поранення (золотий нагрудний знак)}}{{!!}}{{Золотий німецький хрест}}{{!!}}{{Срібний нагрудний знак ближнього бою}}
{{!}}-
{{!}}{{Нагрудний знак «За участь у загальних штурмових атаках»}}{{!!}}{{Почесна застібка на орденську стрічку для Сухопутних військ}}
{{!)}}
}}

'''Генріх Кезе''' ({{lang-de|Heinrich Keese}}; [[18 квітня]] [[1918]], [[Гамельн]] — [[27 травня]] [[2006]], [[Бад-Пірмонт]]) — німецький офіцер, [[майор]] резерву [[Вермахт|вермахту]] (28 березня 1945). Кавалер [[Лицарський хрест Залізного хреста|Лицарського хреста Залізного хреста]] з дубовим листям.

== Біографія ==
1 листопада 1938 року вступив в 20-й саперний батальйон [[20-та моторизована дивізія (Третій Рейх)|20-ї моторизованої]] (з 1943 року — [[20-та панцергренадерська дивізія (Третій Рейх)|панцергренадерської]]) дивізії. Під час [[Польська кампанія (1939)|Польської кампанії]] служив зв'язковим в штабі батальйону, під час [[Французька кампанія (1940)|Французької кампанії]] — в 3-й роті; був поранений у боях в Аррасі. З червня 1941 року брав участь в [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянській війні]]. В червні 1942 року відправлений на офіцерські курси і 1 лютого 1943 року повернувся в свій батальйон, з січня 1944 року — командир 2-ї роти. Восени 1944 року відзначився в боях біля Баранова і на [[Вісла|Віслі]]. З грудня 1944 року — 20-го саперного батальйону. Вів оборонні бої в районі [[Шпроттау]], потім — в [[Битва за Берлін|Берліні]]. 22 квітня 1945 року важко поранений у бою в районі Берлін-Кепенік. Захоплений радянськими військами разом з лікарняним транспортом, але потім, як важко поранений, був переданий британській власті.

== Нагороди ==

* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]]
** 2-го класу (13 липня 1941)
** 1-го класу (6 червня 1942)
* [[Нагрудний знак «За участь у загальних штурмових атаках»]] 1-го ступеня
* [[Нагрудний знак «За поранення»]] в золоті
* [[Німецький хрест]] в золоті (3 січня 1944)
* [[Почесна застібка на орденську стрічку для Сухопутних військ]] (№3624; 27 липня 1944)
* [[Лицарський хрест Залізного хреста]] з дубовим листям
** лицарський хрест (20 жовтня 1944)
** дубове листя (№805; 28 березня 1945)
* [[Нагрудний знак ближнього бою]] в сріблі

== Література ==

* Залесский К. А. ''Железный крест. Самая известная военная награда Второй мировой войны.'' — М.: Яуза-пресс, 2007. — 4000 экз. — ISBN 978-5-903339-37-2
* ''Die Ordensträger der Deutschen Wehrmacht (CD)'', VMD-Verlag GmbH, Osnabrück, 2002
* [[Вальтер-Пер Фельгібель|Fellgiebel W.P.]] ''Elite of the Third Reich, The recipients of the Knight's Cross of the Iron Cross 1939-1945: A Reference'', Helion & Company Limited, Solihull, 2003, ISBN 1-874622-46-9
* [[Клаус-Дітер Пацвалль|Patzwall K.]], [[Файт Шерцер|Scherzer V.]] ''Das Deutsche Kreuz 1941-1945, Geschichte und Inhaber Band II'', Verlag Klaus D. Patzwall, Norderstedt, 2001, ISBN 3-931533-45-X
* Kwasny A., Kwasny G., ''Die Eichenlaubträger 1940-1945 (CD)'', Deutsches Wehrkundearchiv, Lage-Waddenhausen, 2001
* SCHERZER, VEIT, Die Ritterkreuzträger der Deutschen Wehrmacht 1939-1945, Biblio Verlag, Bissendorf, 2010
{{DEFAULTSORT:Кезе Генріх}}
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з Німеччини]]

title: Генріх Кезе

Народився: 18 квітня 1918 · Гамельн, Нижня Саксонія, Німеччина

Помер: 27 травня 2006 (88 років) · Бад-Пірмонт, Гамельн-Пірмонт, Нижня Саксонія, Німеччина

Країна: Німеччина

Знання мов: німецька

Учасник: Друга світова війна

Нагороди: | Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | | Нагрудний знак «За поранення» в золоті | Золотий німецький хрест | Срібний нагрудний знак ближнього бою | | Нагрудний знак «За участь у загальних штурмових атаках» | Почесна застібка на орденську стрічку для Сухопутних військ | |

title: Учасник

Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям: Залізний хрест 1-го класу · Залізний хрест 2-го класу

Нагрудний знак «За поранення» в золоті: Золотий німецький хрест · Срібний нагрудний знак ближнього бою


text:
# Нова Україна (Кременчуцький район)
Нова́ Украї́на — село в Україні, у Козельщинській селищній громаді Кременчуцького району Полтавської області. Населення становить 105 осіб. До 2017 орган місцевого самоврядування — Рибалківська сільська рада.

## Географія
Село Нова Україна знаходиться на правому березі річки Вовча, вище за течією на відстані 3 км розташоване село Майорщина, нижче за течією на відстані 2 км розташоване село Колодяжне (Полтавський район), на протилежному березі — село Чорноглазівка.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 99        | 94.28%   |
| російська  | 3         | 2.86%    |
| угорська   | 3         | 2.86%    |
| Усього     | 105       | 100%     |

## Історія
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 721-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області», село увійшло до складу Козельщинської селищної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно - територіальної реформи та ліквідації Козельщинського району, село увійшло до складу новоутвореного Кременчуцького району.

## Економіка
- Молочно-товарна ферма.
- Поруч з селом проходить газопровід «Союз».

## Відомі люди

### Народились
- Онищенко Олексій Мусійович — український економіст-аграрник, доктор економічних наук (1973), професор (1974), член-кореспондент (1985), академік НАН України(1990), академік Української академії аграрних наук (1991).

title: Нова Україна (Кременчуцький район)

wikitext:
{{Otheruses|Нова Україна}}
{{Село
| назва           = Нова Україна
| область         = [[Полтавська область]]
| район           = [[Кременчуцький район]]
| громада         = [[Козельщинська селищна громада]]
| рада            = [[Рибалківська сільська рада]]
| код КОАТУУ      = 5322084805
| розташування    = Kozelschinskyi.gif
| опис розташування = Нова Україна на карті Козельщинського району
| mapx            = 240
| mapy            = 197
| засновано       =
| населення       = 105
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 39134
| телефонний код  = 5342
| координати      = {{coord|49|12|19|N|34|1|38|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 12|
| lat_sec         = 19
| lon_deg         = 34|
| lon_min         = 1|
| lon_sec         = 38
| висота          = 81
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 39100, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, селище Козельщина, вул. Остроградського, буд. 87
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Нова́ Украї́на''' — [[село]] в Україні, у [[Козельщинська селищна громада|Козельщинській селищній громаді]] [[Кременчуцький район|Кременчуцького району]] [[Полтавська область|Полтавської області]]. Населення становить 105 осіб. До 2017 орган місцевого самоврядування — [[Рибалківська сільська рада]].

== Географія ==
Село ''Нова Україна'' знаходиться на правому березі річки [[Вовча (притока Кобелячки)|Вовча]], вище за течією на відстані 3 км розташоване село [[Майорщина (Козельщинський район)|Майорщина]], нижче за течією на відстані 2 км розташоване село [[Колодяжне (Полтавський район)]], на протилежному березі — село [[Чорноглазівка (Козельщинський район)|Чорноглазівка]].

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|99
|94.28%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|3
|2.86%
|-
|[[Угорська мова|угорська]]
|3
|2.86%
|- class="sortbottom"
!Усього
|105
|100%
|}

== Історія ==
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 721-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області», село увійшло до складу Козельщинської селищної громади<ref>{{cite web|url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/721-2020-р#Text|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області|website=Офіційний портал Верховної Ради України|archive-url=https://web.archive.org/web/20211109133518/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/721-2020-р#Text|archive-date=9 листопада 2021|accessdate=3 квітня 2021}}</ref>.

19 липня 2020 року, в результаті адміністративно - територіальної реформи та ліквідації [[Козельщинський район|Козельщинського району]], село увійшло до складу новоутвореного Кременчуцького району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Економіка ==
* Молочно-товарна ферма.
* Поруч з селом проходить газопровід «Союз».

== Відомі люди ==

=== Народились ===
* [[Онищенко Олексій Мусійович]] — український економіст-аграрник, доктор економічних наук (1973), професор (1974), член-кореспондент (1985), академік [[Національна академія наук України|НАН України]](1990), академік [[Національна академія аграрних наук України|Української академії аграрних наук]] (1991).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/poltavskaja/17153 Погода в селі Нова Україна]

{{Козельщинська селищна громада}}
{{Козельщинський район}}

[[Категорія:Села Полтавської області]]
[[Категорія:Населені пункти Кременчуцького району]]

title: село Нова Україна

Область: Полтавська область

Район: Кременчуцький район

Тер. громада: Козельщинська селищна громада

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Нова Україна


text:
# Герберт Аптекер
Ге́рберт Апте́кер (англ. Herbert Aptheker; 31 липня 1915 — 17 березня 2003) — історик і громадський діяч США. Комуніст.

## Діяльність
Написав низку праць з історії:
- «Негри в громадянській війні» (1938),
- «Документальна історія негритянського народу в Сполучених Штатах» (1951) тощо.
- «Лауреати імперіалізму» (1954)

1959 вийшов 1-й том його 12-томної історії США — «Колоніальний період».
Герберт Аптекер — редактор теоретичного журналу Комуністичної партії США «Політікл афферс» («Political Affairs»).

title: Герберт Аптекер

wikitext:
{{особа}}
'''Ге́рберт Апте́кер''' ({{lang-en|Herbert Aptheker}}; {{ДН|31|07|1915}} — {{ДС|17|03|2003}}) — [[історик]] і [[громадський діяч]] [[Сполучені Штати Америки|США]]. [[Комунізм|Комуніст]].

== Діяльність ==
Написав низку праць з історії:
* «[[Негри]] в [[громадянська війна в США|громадянській війні]]» ([[1938]]),
* «Документальна історія негритянського народу в Сполучених Штатах» ([[1951]]) тощо.
* «Лауреати імперіалізму» (1954)

[[1959]] вийшов 1-й том його 12-томної історії США — «Колоніальний період».

Герберт Аптекер — редактор теоретичного [[журнал]]у [[Комуністична партія США|Комуністичної партії США]] «Політікл афферс» («[[Political Affairs]]»).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{УРЕ}}
* Чумаченко Б. М. Г. Аптекер.— Український історичний журнал. 1990, № 9.— С. 64—71.

{{ac}}
{{Ізольована стаття}}
{{DEFAULTSORT:Аптекер Герберт}}
[[Категорія:Атеїсти США]]
[[Категорія:Політики США]]
[[Категорія:Історики США]]
[[Категорія:Редактори США]]
[[Категорія:Американські чоловіки-письменники жанру літературна журналістика]]

title: Герберт Аптекер

Народився: 31 липня 1915 · Бруклін, Нью-Йорк, Нью-Йорк, США

Помер: 17 березня 2003 (87 років) · Маунтін-В'ю, Санта-Клара, Каліфорнія, США

Країна: США

Діяльність: історик Нового часу, історик, профспілковий діяч, викладач університету, письменник, режисер-документаліст

Галузь: історія

Alma mater: Колумбійський університет і школа Еразмаd

Знання мов: англійська

Заклад: Коледж Брін Мар

Учасник: Друга світова війна

Magnum opus: The Negro in the American Revolutiond

Партія: Peace and Freedom Partyd і Комуністична партія США

Конфесія: атеїзм

Діти: Беттіна Аптекерd

Нагороди: Грант Ґуґґенгайма (1945)


text:
# Рамешки
Раме́шки (рос. Рамешки) — присілок у складі Нікольського району Вологодської області, Росія. Входить до складу Краснополянського сільського поселення.

## Населення
Населення — 38 осіб (2010; 67 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 100 %

title: Рамешки

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Рамешки
 | назва ін.       = {{lang-ru|Рамешки}}
 | карта розташування1 = Росія Вологодська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Вологодська область]]
 | район           = [[нікольський район (Вологодська область)|Нікольський]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[краснополянське сільське поселення (Нікольський район)|Краснополянське]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 38 осіб ([[2010]]{{RUS-VLG-census-2010}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 59
 | lat_min= 26
 | lat_sec= 59
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 45
 | lon_min= 19
 | lon_sec= 05
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Раме́шки''' ({{lang-ru|Рамешки}}) — [[присілок]] у складі [[нікольський район (Вологодська область)|Нікольського району]] [[вологодська область|Вологодської області]], [[Росія]]. Входить до складу [[краснополянське сільське поселення (Нікольський район)|Краснополянського сільського поселення]].

== Населення ==
Населення — 38 осіб ([[2010]]; 67 у [[2002]]<ref>[http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Vologodskaya.xls Дані перепису населення Росії 2002 року]</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 100 %

== Джерела ==
* {{Карта|O-38-19}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=59.447693&lon=45.318604&z=12&show=/26155700/ru/ На Вікімапії]

{{vologda-obl-stub}}
{{нікольський район (Вологодська область)}}

[[Категорія:Населені пункти Нікольського району (Вологодська область)]]
[[Категорія:Присілки Вологодської області]]

title: присілок Рамешки

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Вологодська область

Муніципальний район: Нікольський

Поселення: Краснополянське

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Рамешки · Рамешки


text:
# Коттл (округ, Техас)
Шаблон:StateAbbr_ 34°05′ пн. ш. 100°16′ зх. д. / 34.08° пн. ш. 100.27° зх. д.
Округ Коттл (англ. Cottle County) — округ (графство) у штаті Техас, США. Ідентифікатор округу 48101.

## Історія
Округ утворений 1892 року.

## Демографія
За даними перепису 2000 року загальне населення округу становило 1904 осіб, усе сільське. Серед мешканців округу чоловіків було 887, а жінок — 1017. В окрузі було 820 домогосподарств, 550 родин, які мешкали в 1088 будинках. Середній розмір родини становив 2,84.
Віковий розподіл населення поданий у таблиці:
| Стать    | До 15 років | 15-21 | 22-29 | 30-39 | 40-49 | 50-65 | 65-85 | Понад 85 |
| -------- | ----------- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | -------- |
| Чоловіки | 184         | 91    | 45    | 105   | 123   | 145   | 166   | 28       |
| Жінки    | 182         | 65    | 59    | 115   | 130   | 173   | 240   | 53       |

## Суміжні округи
- Чайлдресс — північ
- Гардеман — північний схід
- Форд — схід
- Кінг — південь
- Мотлі — захід
- Голл — північний захід

## Виноски
1. ↑  http://www.tshaonline.org/handbook/online/articles/hcc24
2. ↑  U.S. Decennial Census. United States Census Bureau. Архів оригіналу за 26 квітня 2015. Процитовано 21 квітня 2015.
3. ↑  Texas Almanac: Population History of Counties from 1850–2010 (PDF). Texas Almanac. Архів оригіналу (PDF) за 26 лютого 2015. Процитовано 21 квітня 2015.
4. ↑  State & County QuickFacts. United States Census Bureau. Архів оригіналу за 17 лютого 2016. Процитовано 9 грудня 2013.(англ.) Наведено за англійською вікіпедією.
5. ↑  American FactFinder. Бюро перепису населення США. Архів оригіналу за 29 липня 2011. Процитовано 31 січня 2008.

| США | Це незавершена стаття з географії США. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Коттл (округ, Техас)

wikitext:
{{Округ США
 | county           = Округ  Коттл
 | english_county   = Cottle County
 | state            = Техас
 | english_state    = Texas
 | seal        =
 | map         = Map of  Texas  highlighting Cottle County.png
 | map size    = 250
 | founded     =
 | seat             = [[Педука (Техас) |Педука]]
 | largest city     = Педука
 | area_total_sq_mi = 902
 | area_land_sq_mi  = 901
 | area_water_sq_mi = 1
 | area percentage  = 0.11 %
 | census yr   = 2020
 | pop         = 1380
 | density_km2 = 0.591
 | web   =
 | ID    = 48101
 | US_ID = 05000US48101
}}

'''Округ Коттл''' ({{lang-en|Cottle County}}) — округ (графство) у штаті [[Техас]], [[Сполучені Штати Америки|США]]. Ідентифікатор округу 48101.

== Історія ==
Округ утворений [[1892]] року.
== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1880 = 24
| 1890 = 240
| 1900 = 1002
| 1910 = 4396
| 1920 = 6901
| 1930 = 9395
| 1940 = 7079
| 1950 = 6099
| 1960 = 4207
| 1970 = 3204
| 1980 = 2947
| 1990 = 2247
| 2000 = 1904
| 2010 = 1505
| 2020 = 1380
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
| footnote = U.S. Decennial Census<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=U.S. Decennial Census|publisher=United States Census Bureau|accessdate=21 квітня 2015|url-status=dead|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=April 26, 2015}}</ref><br/>1850–2010<ref>{{cite web|url=http://texasalmanac.com/sites/default/files/images/topics/ctypophistweb2010.pdf|title=Texas Almanac: Population History of Counties from 1850–2010|publisher=Texas Almanac|accessdate=21 квітня 2015|archive-date=26 лютого 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150226003918/http://www.texasalmanac.com/sites/default/files/images/topics/ctypophistweb2010.pdf}}</ref> 2010–2014<ref name="QF"/>
}}

За даними перепису 2000 року<ref name="GR2">{{cite web|url=http://factfinder.census.gov|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=2008-01-31|title=American FactFinder|archiveurl=https://web.archive.org/web/20110729015411/http://factfinder.census.gov/|archivedate=2011-07-29|deadurl=yes}}</ref> загальне населення округу становило 1904 осіб, усе сільське. Серед мешканців округу чоловіків було 887, а жінок — 1017. В окрузі було 820 домогосподарств, 550 родин, які мешкали в 1088 будинках. Середній розмір родини становив 2,84.

Віковий розподіл населення поданий у таблиці:
{| class = "wikitable"
! Стать
! До 15 років
! 15-21
!22-29
! 30-39
! 40-49
!50-65
!65-85
!Понад 85
|-
|Чоловіки
|184
|91
|45
|105
|123
|145
|166
|28
|-
| Жінки
|182
|65
|59
|115
|130
|173
|240
|53
|}

== Суміжні округи ==
* [[Чайлдресс (округ, Техас)|Чайлдресс]] — північ
* [[Гардеман (округ, Техас)|Гардеман]] — північний схід
* [[Форд (округ, Техас)|Форд]] — схід
* [[Кінг (округ, Техас)|Кінг]] — південь
* [[Мотлі (округ, Техас)|Мотлі]] — захід
* [[Голл (округ, Техас)|Голл]] — північний захід

== Див. також ==
* [[Список округів штату Техас]]

== Виноски ==

{{reflist|refs=<ref name="QF">{{cite web|title=State & County QuickFacts|url=http://quickfacts.census.gov/qfd/states/48/48101.html|publisher=United States Census Bureau|accessdate=9 грудня 2013|archive-date=17 лютого 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160217160523/http://quickfacts.census.gov/qfd/states/48/48101.html}}{{ref-en}} Наведено за англійською вікіпедією.</ref>
}}

{{Коттл (округ, Техас)}}
{{Штат Техас}}

{{US-geo-stub}}

{{Портали|США|Географія}}

Центр: Педука

Найбільше місто: Педука


text:
# Кучинський Йосип Антонович
Кучинський Йосип Антонович (пол. Józef Kuczyński (Юзеф Кучинський), нар. 15 лютого 1904, с. Бучки Волинської губернії (пізніше Житомирська область) — † 13 березня 1982, м. Бар, Вінницької області) — католицький священник, священник Луцької дієцезії, педагог, розвідник та релігійний діяч, доктор католицької соціології.

## Життєпис
У 1924 році Юзеф закінчив педагогічне училище. Потім незаконно перейшов радянсько-польський кордон. Закінчив духовну семінарію в Луцьку. У 1930 році був висвячений на священника. Працював учителем у середніх школах Луцька. Він організував скаутський рух серед молоді. Потім поїхав до Франції де закінчив Католицький інститут у Парижі, отримавши докторський ступінь з католицької соціології. Після повернення до Польщі він служив в єпархіальному відділенні "Католицька Акція". Наприкінці 30-х років був капеланом Волинського відділу Союзу польського харцерства. Кучинський також був секретарем Католицького союзу молоді. Співавтор разом із священником Валеріаном Гловачем «Католицького катехизису для дітей» (Луцьк 1939).
У вересні 1939 року, після нападу німецьких військ на Польщу, був парафіяльним священником у селі Шумбар під Кременцем. У 1942 році організував польську самооборону в селі Дедеркали під час місцевих українських погромів, за що після війни був нагороджений  польським Хрестом доблесті. Після того, як ці райони були захоплені Червоною Армією у другій половині 1944 року Кучинський став священнослужителем у Красилові. Крім того, він здійснював душпасторську роботу серед католицького населення Харкова, Києва та Дніпропетровська.
8 січня 1945 року Кучинський був заарештований НКВС. 6 травня 1946 року був засуджений до 10 років трудових таборів та ув'язнений у табір на Північний Урал. У січні 1947 року його перевели до табору у Воркуту. 16 жовтня 1954 року звільнений без права виїзду. У 1956 році його направили до міста Тайинша у Казахстан, де він активно підтримував місцевих католицьких вигнанців. У грудні 1958 року його знову заарештували, після чого засудили до 10 років трудових таборів. Відправлений в Ангарлаг Іркутської області.  9  січня 1965 року був звільнений. Кучинський поїхав в Україну і проживав у місті Барі, Вінницької області. З 1966 року керував душпастирством у Кам'янецькій єпархії у селі Вербовець, Мурованокуриловецького району (парафії в селах Лучинець, Вербовець та Снітків). Кучинський написав спогади, опубліковані посмертно в 1985 році в Парижі. Помер в Барі 13 березня 1982 року.

title: Кучинський Йосип Антонович

wikitext:
{{Особа}}
'''Кучинський Йосип Антонович''' ([[Польська мова|пол.]] '''Józef Kuczyński (Юзеф Кучинський),''' нар. [[15 лютого]] [[1904]], с. [[Бучки (Новгород-Сіверський район)|Бучки]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]] (пізніше [[Житомирська область]]) — † [[13 березня]] [[1982]], м. [[Бар (Україна)|Бар, Вінницької області]]) — [[Католицтво|католицький священник]], [[Пресвітер|священник]] [[Луцька дієцезія|Луцької дієцезії]], педагог, розвідник та релігійний діяч, доктор католицької соціології.

== Життєпис ==
У [[1924]] році Юзеф закінчив педагогічне училище. Потім незаконно перейшов радянсько-польський кордон. Закінчив духовну семінарію в [[Луцьк]]у. У [[1930]] році був висвячений на священника. Працював учителем у середніх школах Луцька. Він організував скаутський рух серед молоді. Потім поїхав до [[Франція|Франції]] де закінчив Католицький інститут у [[Париж]]і, отримавши докторський ступінь з католицької соціології. Після повернення до [[Польща|Польщі]] він служив в єпархіальному відділенні [[Католицька Акція|"Католицька Акція"]]. Наприкінці 30-х років був капеланом Волинського відділу [[Союз польського харцерства|Союзу польського харцерства]]. Кучинський також був секретарем Католицького союзу молоді. Співавтор разом із священником Валеріаном Гловачем «Католицького катехизису для дітей» (Луцьк 1939).

У вересні [[1939]] року, після нападу німецьких військ на Польщу, був парафіяльним священником у селі [[Шумбар]] під [[Кременець|Кременцем]]. У [[1943|1942]] році організував польську самооборону в селі Дедеркали під час місцевих українських погромів, за що після війни був нагороджений  польським [[Хрест Хоробрих|Хрестом доблесті]]. Після того, як ці райони були [[Червона армія|захоплені Червоною Армією]] у другій половині [[1944]] року Кучинський став священнослужителем у [[Красилів|Красилові]]. Крім того, він здійснював душпасторську роботу серед католицького населення [[Харків|Харкова]], [[Київ|Києва]] та [[Дніпро (місто)|Дніпропетровська]].

8 січня [[1945]] року Кучинський був заарештований [[Народний комісаріат внутрішніх справ СРСР|НКВС]]. 6 травня [[1946|1946 року]] був засуджений до 10 років трудових таборів та ув'язнений у табір на [[Уральські гори|Північний Урал]]. У січні [[1947]] року його перевели до табору у [[Воркута|Воркуту]]. 16 жовтня [[1954]] року звільнений без права виїзду. У [[1956]] році його направили до міста [[Тайинша]] у [[Казахстан]], де він активно підтримував місцевих католицьких вигнанців. У грудні [[1958]] року його знову заарештували, після чого засудили до 10 років трудових таборів. Відправлений в [[Ангарський ВТТ|Ангарлаг]] [[Іркутська область|Іркутської області]].  9  січня [[1965]] року був звільнений. Кучинський поїхав в [[Україна|Україну]] і проживав у місті Барі, Вінницької області. З [[1966]] року керував душпастирством у Кам'янецькій єпархії у селі [[Вербовець (Мурованокуриловецький район)|Вербовець]], [[Мурованокуриловецький район|Мурованокуриловецького району]] (парафії в селах [[Лучинець]], [[Вербовець (Мурованокуриловецький район)|Вербовець]] та [[Снітків]]). Кучинський написав спогади, опубліковані посмертно в [[1985|1985 році]] в [[Париж]]і. Помер в Барі 13 березня 1982 року.

== Бібліографія ==

* Кс. Юзеф Кучинський, «Між парафією та табором», Париж 1985 р<ref>{{Cite web |url=http://multibook.pl/pl/p/Jozef-Kuczynski-Miedzy-parafia-a-lagrem/8266 |title=Multibook.pl |accessdate=16 грудня 2019 |archive-date=16 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191216204813/http://multibook.pl/pl/p/Jozef-Kuczynski-Miedzy-parafia-a-lagrem/8266 }}</ref>
* «Конспект історії Луцької єпархії з 1 вересня 1939 р. до останніх днів» (машинопис), bm, 1975 р., 7.

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* [http://www.catholic.ru/modules.php?name=Encyclopedia&op=content&tid=5169 Біографія Юзефа Кучинського (російською)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191213071102/http://catholic.ru/modules.php?name=Encyclopedia&op=content&tid=5169 |date=13 грудня 2019 }}

[[Категорія:В'язні ГУЛАГу]]
[[Категорія:Священники XX століття]]

title: Кучинський Йосип Антонович

Народився: 15 лютого 1904 · Бучки, Потіївська волость, Радомисльський повіт, Київська губернія, Російська імперія

Помер: 13 березня 1982 (78 років) · Бар, Вінницька область, Українська РСР, СРСР

Діяльність: місіонер, католицький священник, вчитель, політичний в'язень

Галузь: церковне служінняd

Знання мов: польська

Конфесія: католицька церква

Нагороди: Хрест Хоробрих


text:
# Анаконда 3: Ціна експерименту
Анаконда 3: Ціна експерименту (англ. Anaconda 3: Offspring) — американський фільм жахів 2008 року режисера Дона Фонтлероя. Третя стрічка франшизи «Анаконда», сиквел фільму 2004 року «Анаконда 2: Полювання на прокляту орхідею». У головний ролях знялися Девід Гассельгофф, Джон Ріс-Девіс, Крістал Аллен. Наступного, 2009 року, вийшло продовження фільму — Анаконда 4: Кривавий слід.

## Сюжет
Професійний найманець і його команда отримують завдання від мільйонера — схопити небезпечну змію, яка може стати джерелом безсмертя і зцілення від небезпечних хвороб. До небезпечної місії приєднується також учена. Операція обіцяє гарну винагороду, але в ході експедиції з'ясовується, що смертоносна анаконда втекла з головної секретної лабораторії, де вона піддавалася прогресивним науковим експериментам. Дія препарату зробила змію ще сильнішою, хитрішою та небезпечнішою вбивцею. Мисливці цілком можуть стати здобиччю підступної тварі.

## У ролях
| Актор             | Роль               |
| ----------------- | ------------------ |
| Девід Гассельгофф | Стівен Гаметт      |
| Крістал Аллен     | доктор Аманда Гейс |
| Раян Маккласкі    | Пінкус             |
| Патрік Реджис     | Нік                |
| Ентоні Грін       | Грозний            |
| Джон Ріс-Девіс    | Пітер Мердок       |
| Тома Даніла       | Віктор             |
| Богдан Урітеску   | Драгош             |
| Сербан Келеа      | професор Ерік Кейн |

## Виробництво
Зйомки фільму відбулися в Румунії (Бухаресті та дельті Дунаю). У другорядний та епізодичних ролях знялися, в основному, румунські актори.

title: Анаконда 3: Ціна експерименту

wikitext:
{{фільм
| країни            =
| рік               = 2008
| попередній        = [[Анаконда 2: Полювання на прокляту орхідею]]
| наступний         = [[Анаконда 4: Кривавий слід]]
| назва             =
| оригінальна назва =
| зображення        = Anaconda_3_DVD.jpg
}}
'''Анаконда 3: Ціна експерименту''' ({{lang-en|Anaconda 3: Offspring}}) — американський [[фільм жахів]] 2008 року режисера Дона Фонтлероя. Третя стрічка франшизи «Анаконда», сиквел фільму 2004 року «[[Анаконда 2: Полювання на прокляту орхідею]]». У головний ролях знялися [[Девід Гассельгофф]], [[Джон Ріс-Девіс]], [[Крістал Аллен]]. Наступного, 2009 року, вийшло продовження фільму — [[Анаконда 4: Кривавий слід]].

== Сюжет ==
Професійний найманець і його команда отримують завдання від мільйонера — схопити небезпечну змію, яка може стати джерелом безсмертя і зцілення від небезпечних хвороб. До небезпечної місії приєднується також учена. Операція обіцяє гарну винагороду, але в ході експедиції з'ясовується, що смертоносна анаконда втекла з головної секретної лабораторії, де вона піддавалася прогресивним науковим експериментам. Дія препарату зробила змію ще сильнішою, хитрішою та небезпечнішою вбивцею. Мисливці цілком можуть стати здобиччю підступної тварі.

== У ролях ==
{{УРоляхВерх}}
{{УРолях|[[Девід Гассельгофф]]||Стівен Гаметт}}
{{УРолях|[[Крістал Аллен]]|доктор|Аманда Гейс}}
{{УРолях|[[Раян Маккласкі]]||Пінкус}}
{{УРолях|[[Патрік Реджис]]||Нік}}
{{УРолях|[[Ентоні Грін]]||Грозний}}
{{УРолях|[[Джон Ріс-Девіс]]||Пітер Мердок}}
{{УРолях|[[Тома Даніла]]||Віктор}}
{{УРолях|[[Богдан Урітеску]]||Драгош}}
{{УРолях|[[Сербан Келеа]]|професор|Ерік Кейн}}
{{УРоляхНиз}}

== Виробництво ==
Зйомки фільму відбулися в [[Румунія|Румунії]] ([[Бухарест]]і та дельті Дунаю). У другорядний та епізодичних ролях знялися, в основному, румунські актори.

== Посилання ==
* {{IMDb title|1137996}}
* {{Amg title|467001}}

{{USA-film-stub}}

{{Анаконда (серія фільмів)}}
{{Портали|Кінематограф}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Фільми про гігантських монстрів]]
[[Категорія:Американські фільми про монстрів]]
[[Категорія:Фільми жахів про тварин]]
[[Категорія:Фільми про монстрів 2000-х]]
[[Категорія:Фантастичні фільми 2008]]
[[Категорія:Фільми США 2008]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми телеканалу Syfy]]
[[Категорія:Фільми про мисливців]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в лісі]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається у джунглях]]
[[Категорія:Серія фільмів «Анаконда»]]

title: англ. Anaconda 3: Offspring

Жанр: горор і бойовик

Режисер: Дон Фонтлеройd

У головних · ролях: Девід Гассельгофф, Джон Ріс-Девіс, Крістал Алленd, Ентоні Грінd, Раян Маккласкіd і Патрік Реджисd

Оператор: Дон Фонтлеройd

Кінокомпанія: Stage 6 Filmsd

Дистриб'ютор: Sony Pictures Home Entertainment і Netflix

Мова: англійська

Країна: США · Румунія

Наступний: Анаконда 4: Кривавий слід


text:
# Діксікрати
Діксікрати (англ. Dixiecrats, від Dixie — Південь США та Democrats — демократи) (Демократична партія прав штатів, States 'Rights Democratic Party) — політична партія у США у 1948 році і консервативна фракція у Демократичній партії США з 1948 по 1964. Підтримувала расову сегрегацію та закони Джима Кроу.
Об'єднала у 1948 році у своїх рядах 6 губернаторів, 19 сенаторів і 1 члена Палати представників з південних штатів, які у той час були оплотом Демократичної партії і расизму. Лідером був Стром Термонд. Група відкололася від Демократичної партії, незадоволена спробами Трумена проводити десегрегацію на Півдні. У 1948 році діксікрати виступили на президентських виборах з кандидатурою Строма Термонда під гаслом «Сегрегація назавжди». Після поразки на виборах діксікрати повернулися до Демократичної партії, але продовжували зберігати свою фракцію, активно пручаючись десегрегації, після чого до них приєдналися Роберт Берд і Альберт Гор-старший (батько А. Гора). Був утворений расистський блок з 21 сенатора-демократа і правих республіканців. Після ліквідації сегрегації на Півдні і початку «нової південної стратегії» республіканців на чолі з Баррі Голдвотером, Річардом Ніксоном і Рональдом Рейганом у 1964, велика частина діксікратів на чолі зі Стромом Термондом перейшла до Республіканської партії, частина на чолі з Джорджем Воллесом створила Американську незалежну партію, частина (Ернест Голлінгс та інші) залишилася у Демократичній партії, створивши там групу «демократів блакитного пса», тобто демократів, які голосують як республіканці.

title: Діксікрати

wikitext:
{{Політична партія}}
[[Файл:ElectoralCollege1948.svg|міні|Результат президентських виборів у 1948 році. Помаранчевим виділені території, на яких переміг діксікрат Стром Термонд]]
'''Діксікрати''' ({{lang-en|Dixiecrats}}, від ''Dixie'' — Південь США та ''Democrats'' — демократи) (Демократична партія прав штатів, ''States 'Rights Democratic Party'') — політична партія у [[Сполучені Штати Америки|США]] у [[1948]] році і [[Консерватизм|консервативна]] фракція у [[Демократична партія США|Демократичній партії США]] з [[1948]] по [[1964]]. Підтримувала [[Сегрегація (суспільство)|расову сегрегацію]] та [[закони Джима Кроу]].

Об'єднала у [[1948]] році у своїх рядах 6 губернаторів, 19 [[Сенат США|сенаторів]] і 1 члена [[Палата представників США|Палати представників]] з [[Південь США|південних штатів]], які у той час були оплотом Демократичної партії і [[расизм]]у. Лідером був [[Стром Термонд]]. Група відкололася від Демократичної партії, незадоволена спробами [[Гаррі Трумен|Трумена]] проводити десегрегацію на Півдні. У [[1948]] році діксікрати виступили на [[Президентські вибори у США 1948|президентських виборах]] з кандидатурою Строма Термонда під гаслом «Сегрегація назавжди». Після поразки на виборах діксікрати повернулися до Демократичної партії, але продовжували зберігати свою фракцію, активно пручаючись десегрегації, після чого до них приєдналися [[Роберт Берд]] і [[Альберт Гор-старший]] (батько [[Альберт Гор|А. Гора]]). Був утворений расистський блок з 21 сенатора-демократа і правих [[Республіканська партія США|республіканців]]. Після ліквідації сегрегації на Півдні і початку «нової південної стратегії» республіканців на чолі з [[Баррі Голдвотер]]ом, [[Річард Ніксон|Річардом Ніксоном]] і [[Рональд Рейган|Рональдом Рейганом]] у [[1964]], велика частина діксікратів на чолі зі Стромом Термондом перейшла до Республіканської партії, частина на чолі з [[Джордж Воллес|Джорджем Воллесом]] створила [[Американська незалежна партія|Американську незалежну партію]], частина ([[Ернест Голлінгс]] та інші) залишилася у Демократичній партії, створивши там групу «демократів блакитного пса», тобто демократів, які голосують як республіканці.

== Посилання ==
* Scott E. Buchanan, [http://www.georgiaencyclopedia.org/nge/Article.jsp?id=h-1366 Dixiecrats] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121012151334/http://www.georgiaencyclopedia.org/nge/Article.jsp?id=h-1366 |date=12 жовтня 2012 }}, [http://www.georgiaencyclopedia.org ''New Georgia Encyclopedia''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110726101117/http://www.georgiaencyclopedia.org/ |date=26 липня 2011 }}.

{{Бібліоінформація}}

{{party-stub}}
{{us-polit-stub}}

[[Категорія:Політичні партії США]]
[[Категорія:Консервативні партії]]
[[Категорія:Консерватизм у США]]
[[Категорія:Демократична партія США]]
[[Категорія:Засновані в США 1948]]

title: Діксікрати ·

Голова партії: Стром Термонд

Дата заснування: липень 1948

title: Діксікрати ·

Ідеологія: білий націоналізм, федералізм і segregationismd


text:
# Лукреція (поема)
«Лукреція» — поема 1594 року авторства Вільяма Шекспіра про легендарну римську Лукрецію. У своїй попередній поемі «Венера й Адоніс» (1593) Шекспір вмістив присвятний лист своєму покровителю, графу Саутгемптону, в якому він обіцяв написати «серйознішу працю». Відповідно, «Лукреція» дотримується загалом серйознішого тону.
Вірш починається з прозової присвяти, адресованої безпосередньо графу Саутгемптону, яка починається так: «Любов, яку я почуваю до вашої світлості, безконечна». Він називає поему памфлетом, що описує форму її первинної публікації 1594 року.
Після присвяти йде «Аргумент», прозовий абзац, який підсумовує історичний контекст поеми, який починається in medias res.
Вірш містить 1855 рядків, поділених на 265 строф по сім рядків у кожній. Метр кожного рядка — ямбічний пентаметр. Схема рими для кожної строфи — ABABBCC, формат, відомий як «королівська рима», який використовувався Джеффрі Чосером до Шекспіра та Джоном Мілтоном і Джоном Мейcфілдом після нього

## Місце дії
Дія поеми відбувається безпосередньо перед заснуванням Римської республіки в 509 році до нашої ери. Місцем дії поеми є Рим, Ардеа, двадцять чотири милі на південь від Риму, і Коллаціум, десять миль на схід від Риму.

## Персонажі
- Лукреція — доброчесна жінка
- Коллатін — чоловік Лукреції, офіцер римської армії
- Тарквіній (Секст Тарквіній) — син Луція Тарквінія та офіцер римської армії, який зґвалтував Лукрецію
- Лукрецій — батько Лукреції
- Юній Брут — друг Коллатіна і Лукреція
- Посланець
- Луцій Тарквіній (Тарквіній Гордий) — правитель Риму і батько Тарквінія
- Сервій Туллій — тесть Луція Тарквінія
- Публій Валерій — друг Коллатіна і Лукреція

## Сюжет
Якось у вечорі в місті Ардеа, де точилася битва, розмовляють двоє римських солдатів Тарквіній і Коллатін. Коллатін описує свою дружину Лукрецію блискучими словами — вона красива й цнотлива. Наступного ранку Тарквіній їде до дому Коллатіна. Лукреція вітає його. Тарквіній розважає її історіями про подвиги її чоловіка на полі бою.
Тарквіній проводить ніч у будинку Коллатіна, і розривається від бажання Лукреції. Хіть перемагає, і він йде до кімнати Лукреції, де вона спить. Він простягає руку і торкається її грудей, від чого та прокидається. Вона боїться. Він погрожує убити і збезчестити її, вбивши раба і поклавши два тіла в обійми одне одного, щоб потім стверджувати, що вбив її, тому що побачив в обіймах з рабом. Якщо вона піддасться, Тарквіній обіцяє нічого не розповідати. Лукреція благає безрезультатно, зрештою той її ґвалтує.
Сповнений сорому й провини, Тарквіній тікає геть. Лукреція спустошена, розлючена, на межі самогубства. Вона пише чоловікові листа, просить повернутися додому. Коли приїздить Коллатін, Лукреція розповідає йому всю історію, але не каже, хто це зробив. Колатін вимагає відповіді, та перш ніж розповісти йому, Лукреція змушує солдатів, які також присутні, пообіцяти помститися за цей злочин. Потім вона називає злочинця, і відразу ж дістає ніж, завдає собі удару і помирає. Горе Коллатіна настільки велике, що він також бажає собі смерті. Його друг, Брут, вважає, що помста є кращим вибором. Солдати несуть тіло Лукреції вулицями Риму. Розгнівані громадяни виганяють Тарквінія та його родину.

## Історична довідка
Зґвалтування Лукреції спирається на історію, описану як у «Фастах» Овідія, так і в «Історії Риму» Лівія. Обидва автори писали через кілька століть після подій, і їхні історії не вважають абсолютно точними, частково через те, що римські записи були знищені галлами в 390 році до нашої ери, а історії до цього були змішані з легендами.
Римським правителем був Луцій Тарквіній, або Тарквіній. Через свою зарозумілість і тиранію він також відомий як Тарквіній Гордий. Луцій Тарквіній убив свого швагра та батька, щоб стати правителем Риму. Його син Секст Тарквіній, спадкоємець престолу, є ґвалтівником історії. На початку поеми римська армія веде війну з народом, відомим як вольски, що претендувало на територію на південь від Риму. Римляни облягають Ардеа, вольське місто в 20 милях на південь від Риму.
У 509 році до нашої ери Секст Тарквіній, син правителя Риму, зґвалтував Лукрецію, дружину Коллатіна, одного з аристократичних васалів. Внаслідок Лукреція покінчила життя самогубством. Її тіло показав на Римському форумі племінник правителя. Це спровокувало повномасштабне повстання проти Тарквініїв під проводом Луція Юнія Брута, вигнання їх родини та заснування Римської республіки.

## Аналіз і критика
«Лукрецію», один із найперших творів Шекспіра, було опубліковано через рік після «Венери та Адоніса». Її розглядають як трагічну поему, надзвичайно багату на поетичні образи, фантазії та метафори, що розповідає моралізаторську історію про злочин, що його спричинило, як це сталося та трагічні наслідки.
У постструктуралістському аналізі поеми Джоел Файнеман стверджує, що «Лукреція», як і сонети Шекспіра, деконструює традиційну поетику хвали. Файнеман зауважує, що трагічні події поеми запускає гіперболічна хвала Коллатіна Лукреції; саме його красномовство розпалює профане бажання Тарквінія. Це не факт цнотливості Лукреції, а радше те, що її чоловік вихваляє доброчесність дружини, що надихає Тарквінія на злочин: «Так, доброчесну! З тих наймень і слів/Нещадно-гостре в нім зросло жадання» (8–9). Похвала Коллатіна парадоксальним чином створює обставини, які зруйнують життя як жінки, яку він вихваляє, так і цілісність самої риторики похвали. Крім того, сама поема привертає увагу до власної співучасті у фатальній риториці хвали Коллатіна: «сама поема виконує або активує те саме слово хвали, про яке вона говорить», цитуючи, у першому рядку другої строфи, власне вживання слова «доброчесну» в останньому рядку першої строфи: «Дружину Коллатіна доброчесну» (7). Для Файнмена початкове самоцитування вірша є лише одним із прикладів того, як «власна риторичність вірша... перформативно причетна до зґвалтування, яке в ньому розповідається». Інакше кажучи, початок вірша підкреслює внутрішній зв’язок між мовою поетичної похвали та сексуальним насильством. У тих самих початкових строфах «Лукреції» також визнається, що та сама поетична риторика є частиною цієї більшої літературної традиції, яка притягує до себе хвалу та насильство.
Феміністичний аналіз поеми Джейн Ньюмен зосереджується на зв’язку з міфом про Філомелу та Прокну з VI книги «Метаморфоз» Овідія. У прочитанні Ньюмен традиція насильницької жіночої помсти за зґвалтування, представлена міфом про Філомелу, витісняється в Шекспірівській «Лукреції». Поема Шекспіра ледь помітно натякає на міф Овідія, але не представляє метод помсти Прокни та Філомели як автентичний варіант для Лукреції. Хоча Лукреція не втрачає мову після зґвалтування (на відміну від понівеченої Філомели), Ньюмен стверджує, що вірш фактично обмежує здатність Лукреції діяти саме через оспівування її самопожертви: «Очевидний контраст мовчазної Філомели, позбавленої можливості такого впливу на політичний момент, до якого вона належить, фактично виводить самогубство Лукреції як єдину форму політичного втручання, доступну жінкам». За іронією долі, риторичне красномовство Лукреції блокує можливість того, що вона сама могла б шукати більш активної, насильницької відплати Тарквінію, її ґвалтівнику, і монархічному режиму, який він представляє. Натомість помсту мають здійснити агенти-чоловіки, що діють від її імені, зокрема Брут, засновник Римської республіки, який наслідує саможертовну риторику Лукреції, коли очолює повстання проти батька Тарквінія, правителя Риму.

## Переклад українською
Вперше переклад поеми українською з англійської здійснив Михайло Литвинець у 1986 році.

title: Лукреція (поема)

wikitext:
{{Літературний твір}}

'''«Лукреція»''' — [[поема]] 1594 року авторства [[Вільям Шекспір|Вільяма Шекспіра]] про легендарну римську Лукрецію. У своїй попередній поемі «[[Венера і Адоніс (Шекспір)|Венера й Адоніс]]» (1593) Шекспір вмістив присвятний лист своєму покровителю, графу Саутгемптону, в якому він обіцяв написати «серйознішу працю». Відповідно, «Лукреція» дотримується загалом серйознішого тону.

Вірш починається з прозової присвяти, адресованої безпосередньо графу Саутгемптону, яка починається так: «Любов, яку я почуваю до вашої світлості, безконечна». Він називає поему [[памфлет|памфлетом]], що описує форму її первинної публікації 1594 року.

Після присвяти йде «Аргумент», прозовий абзац, який підсумовує історичний контекст поеми, який починається [[in medias res|in medias res]].

Вірш містить 1855 рядків, поділених на 265 строф по сім рядків у кожній. Метр кожного рядка — [[пентаметр|ямбічний пентаметр]]. Схема рими для кожної строфи — ABABBCC, формат, відомий як «королівська рима», який використовувався [[Джеффрі Чосер|Джеффрі Чосером]] до Шекспіра та [[Джон Мілтон|Джоном Мілтоном]] і Джоном Мейcфілдом після нього<ref name="Duncan-Jones and Woodhuysen">Duncan-Jones, Katherine, and H. R. Woudhuysen (eds). Shakespeare, William. ''Shakespeare's Poems: Third Series''. Arden Shakespeare (2007) {{ISBN|978-1903436875}}.</ref>

== Місце дії ==
Дія поеми відбувається безпосередньо перед заснуванням [[Римська республіка|Римської республіки]] в 509 році до нашої ери. Місцем дії поеми є Рим, [[Ардеа|Ардеа]], двадцять чотири милі на південь від Риму, і Коллаціум, десять миль на схід від Риму.

== Персонажі ==
* Лукреція — доброчесна жінка
* Коллатін — чоловік Лукреції, офіцер римської армії
* Тарквіній (Секст Тарквіній) — син Луція Тарквінія та офіцер римської армії, який зґвалтував Лукрецію
* Лукрецій — батько Лукреції
* Юній Брут — друг Коллатіна і Лукреція
* Посланець
* Луцій Тарквіній (Тарквіній Гордий) — правитель Риму і батько Тарквінія
* Сервій Туллій — тесть Луція Тарквінія
* Публій Валерій — друг Коллатіна і Лукреція

== Сюжет ==
Якось у вечорі в місті Ардеа, де точилася битва, розмовляють двоє римських солдатів Тарквіній і Коллатін. Коллатін описує свою дружину Лукрецію блискучими словами — вона красива й цнотлива. Наступного ранку Тарквіній їде до дому Коллатіна. Лукреція вітає його. Тарквіній розважає її історіями про подвиги її чоловіка на полі бою.

Тарквіній проводить ніч у будинку Коллатіна, і розривається від бажання Лукреції. Хіть перемагає, і він йде до кімнати Лукреції, де вона спить. Він простягає руку і торкається її грудей, від чого та прокидається. Вона боїться. Він погрожує убити і збезчестити її, вбивши раба і поклавши два тіла в обійми одне одного, щоб потім стверджувати, що вбив її, тому що побачив в обіймах з рабом. Якщо вона піддасться, Тарквіній обіцяє нічого не розповідати. Лукреція благає безрезультатно, зрештою той її ґвалтує.

Сповнений сорому й провини, Тарквіній тікає геть. Лукреція спустошена, розлючена, на межі самогубства. Вона пише чоловікові листа, просить повернутися додому. Коли приїздить Коллатін, Лукреція розповідає йому всю історію, але не каже, хто це зробив. Колатін вимагає відповіді, та перш ніж розповісти йому, Лукреція змушує солдатів, які також присутні, пообіцяти помститися за цей злочин. Потім вона називає злочинця, і відразу ж дістає ніж, завдає собі удару і помирає. Горе Коллатіна настільки велике, що він також бажає собі смерті. Його друг, Брут, вважає, що помста є кращим вибором. Солдати несуть тіло Лукреції вулицями Риму. Розгнівані громадяни виганяють Тарквінія та його родину.
==Історична довідка==
Зґвалтування Лукреції спирається на історію, описану як у «Фастах» Овідія, так і в «Історії Риму» Лівія. Обидва автори писали через кілька століть після подій, і їхні історії не вважають абсолютно точними, частково через те, що римські записи були знищені галлами в 390 році до нашої ери, а історії до цього були змішані з легендами.

Римським правителем був [[Луцій Тарквіній Гордий|Луцій Тарквіній]], або Тарквіній. Через свою зарозумілість і тиранію він також відомий як Тарквіній Гордий. Луцій Тарквіній убив свого швагра та батька, щоб стати правителем Риму. Його син Секст Тарквіній, спадкоємець престолу, є ґвалтівником історії. На початку поеми римська армія веде війну з народом, відомим як вольски, що претендувало на територію на південь від Риму. Римляни облягають Ардеа, вольське місто в 20 милях на південь від Риму.

У 509 році до нашої ери [[Секст Тарквіній|Секст Тарквіній]], син правителя Риму, зґвалтував Лукрецію, дружину Коллатіна, одного з аристократичних васалів. Внаслідок Лукреція покінчила життя самогубством. Її тіло показав на Римському форумі племінник правителя. Це спровокувало повномасштабне повстання проти Тарквініїв під проводом [[Луцій Юній Брут|Луція Юнія Брута]], вигнання їх родини та заснування [[Римська республіка|Римської республіки]].
[[File:Joerg Breu the Elder - The Suicide of Lucretia.JPG|thumb|right|240px|''Самогубство Лукреції'' [[Йорг Брей Старший]]]]

== Аналіз і критика ==
«Лукрецію», один із найперших творів Шекспіра, було опубліковано через рік після «Венери та Адоніса». Її розглядають як трагічну поему, надзвичайно багату на поетичні образи, фантазії та метафори, що розповідає моралізаторську історію про злочин, що його спричинило, як це сталося та трагічні наслідки.

У постструктуралістському аналізі поеми Джоел Файнеман стверджує, що «Лукреція», як і [[сонети Шекспіра|сонети Шекспіра]], деконструює традиційну поетику хвали. Файнеман зауважує, що трагічні події поеми запускає гіперболічна хвала Коллатіна Лукреції; саме його красномовство розпалює профане бажання Тарквінія. Це не факт цнотливості Лукреції, а радше те, що її чоловік вихваляє доброчесність дружини, що надихає Тарквінія на злочин: «Так, доброчесну! З тих наймень і слів/Нещадно-гостре в нім зросло жадання» (8–9). Похвала Коллатіна парадоксальним чином створює обставини, які зруйнують життя як жінки, яку він вихваляє, так і цілісність самої риторики похвали. Крім того, сама поема привертає увагу до власної співучасті у фатальній риториці хвали Коллатіна: «сама поема виконує або активує те саме слово хвали, про яке вона говорить», цитуючи, у першому рядку другої строфи, власне вживання слова «доброчесну» в останньому рядку першої строфи: «Дружину Коллатіна доброчесну» (7). Для Файнмена початкове самоцитування вірша є лише одним із прикладів того, як «власна риторичність вірша... перформативно причетна до зґвалтування, яке в ньому розповідається». Інакше кажучи, початок вірша підкреслює внутрішній зв’язок між мовою поетичної похвали та сексуальним насильством. У тих самих початкових строфах «Лукреції» також визнається, що та сама поетична риторика є частиною цієї більшої літературної традиції, яка притягує до себе хвалу та насильство.

Феміністичний аналіз поеми Джейн Ньюмен зосереджується на зв’язку з міфом про [[Філомела|Філомелу]] та [[Прокна|Прокну]] з VI книги [[Метаморфози|«Метаморфоз»]] [[Овідій|Овідія]]. У прочитанні Ньюмен традиція насильницької жіночої помсти за зґвалтування, представлена міфом про Філомелу, витісняється в Шекспірівській «Лукреції». Поема Шекспіра ледь помітно натякає на міф Овідія, але не представляє метод помсти Прокни та Філомели як автентичний варіант для Лукреції. Хоча Лукреція не втрачає мову після зґвалтування (на відміну від понівеченої Філомели), Ньюмен стверджує, що вірш фактично обмежує здатність Лукреції діяти саме через оспівування її самопожертви: «Очевидний контраст мовчазної Філомели, позбавленої можливості такого впливу на політичний момент, до якого вона належить, фактично виводить самогубство Лукреції як єдину форму політичного втручання, доступну жінкам». За іронією долі, риторичне красномовство Лукреції блокує можливість того, що вона сама могла б шукати більш активної, насильницької відплати Тарквінію, її ґвалтівнику, і монархічному режиму, який він представляє. Натомість помсту мають здійснити агенти-чоловіки, що діють від її імені, зокрема [[Брут|Брут]], засновник [[Римська республіка|Римської республіки]], який наслідує саможертовну риторику Лукреції, коли очолює повстання проти батька Тарквінія, правителя Риму.

== Переклад українською ==
Вперше переклад поеми українською з англійської здійснив [[Литвинець Михайло Іванович|Михайло Литвинець]] у 1986 році<ref>[https://shakespeare.znu.edu.ua/uk/lukrecija-2/ Вільям Шекспір. Лукреція (переклад Михайла Литвинця). Український Шекспірівський портал]</ref>.

==Примітки==
{{reflist}}

==Джерела==
{{wikisource}}
{{Gutenberg|no=1505|name=The Rape of Lucrece}}
* {{librivox book | title=The Rape of Lucrece | author=William Shakespeare}}
*[https://luna.folger.edu/luna/servlet/view/search?q=call_number%3D%22STC+22345+copy+3%22+LIMIT%3AFOLGERCM1~6~6 Digital Facsimile at Folger Library] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220407113350/https://luna.folger.edu/luna/servlet/view/search?q=call_number%3D%22STC%2022345%20copy%203%22%20LIMIT%3AFOLGERCM1~6~6 |date=7 квітня 2022 }}*
*''The Rape of Lucrece'' at [http://www.opensourceshakespeare.org/views/poems/poem_view.php?WorkID=rapelucrece Open Source Shakespeare]

{{Шекспір}}
[[Категорія:П'єси 1594]]
[[Категорія:П'єси Шекспіра]]

title: Лукреція

Жанр: оповідна поезіяd

Форма: вірш

Тема: rape of Lucretiad

Автор: Вільям Шекспір


text:
# Прателла
Прателла (італ. Pratella) — муніципалітет в Італії, у регіоні Кампанія,  провінція Казерта.
Прателла розташована на відстані близько 155 км на схід від Рима, 65 км на північ від Неаполя, 40 км на північ від Казерти.
Населення — 1580 осіб (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 10 травня. Покровитель — святий Миколай.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 35 іноземців з 20 країн, серед них 4 громадяни країн Євросоюзу та 8 громадян України.

## Сусідні муніципалітети
- Айлано
- Чіорлано
- Прата-Санніта
- Презенцано
- Сесто-Кампано
- Вайрано-Патенора

title: Прателла

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Прателла
 | місцева_назва = Pratella
 | герб          =
 | регіон        = CAM <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = CE <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 41
 | latm   = 24
 | lats   = 0
 | longd  = 14
 | longm  = 11
 | longs  = 0
 | висота =
 | населення     = 1408
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 34
 | густота       = 41,7
 | поштові_індекси  = 81010
 | телефонний_код = 0823
 | код_ISTAT     = 061064
 | покровитель   = San Nicola
 | мер           = Emilio Sion
 | обраний       = 26-05-2019
 | www           =
}}

'''Прателла''' ({{lang-it|Pratella}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Кампанія (Італія)|Кампанія]],  [[Казерта (провінція)|провінція Казерта]].

Прателла розташована на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 155 км на схід від [[Рим|Рима]], 65 км на північ від [[Неаполь|Неаполя]], 40 км на північ від [[Казерта|Казерти]].

Населення — {{formatnum:1580}} {{МНОЖИНА:1580|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 10 травня. Покровитель — [[Миколай Чудотворець|святий Миколай]].

== Демографія ==
{{Демографія/Pratella}}
{{Іноземці в Італії | назва=Прателла | дата=1 січня 2023 року
 | всього=35 | країн=20 | Укр=8 | ЄС=4 | таблиця= | країна1=[[Україна|України]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Айлано]]
* [[Чіорлано]]
* [[Прата-Санніта]]
* [[Презенцано]]
* [[Сесто-Кампано]]
* [[Вайрано-Патенора]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Казерта]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Казерта}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Казерта]]

title: Прателла · Pratella

Країна: Італія

Регіон: Кампанія

Провінція: Казерта

Площа: 34 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада