text:
# Церква Преображення Господнього (Новиця, втрачена)
Спасо-Преображенський храм — втрачена дерев'яна церква у горішній частині села Новиця, був пам'яткою архітектури місцевого значення № 777. Як і саме село, цей храм був унікальним. Розміри його вражали, адже він був найбільшим дерев'яним храмом західної України. Та й взагалі в Україні він поступався лише Троїцькому собору міста Самар в Дніпропетровській області. Церкву було збудовано під керівництвом тодішнього пароха села о. Петра-Богдана Соловія (1894—1963) стараннями й жертовністю парафіян і освячено 19 серпня 1938 року. На той час сподвигнути таку велич було не просто, адже таких технологій, які є зараз, на той час не було, все було зроблено «голими руками». Храм ущент згорів у ніч на 11 червня 2018 року.

## Історія релігійного життя с. Новиця
У період польського феодалізму частина землі у Новиці належала церковникам. Свій маєток тут мав і львівський православний єпископ Йосиф Шумлянський (1643—1708). На той час і новичани були православними. Відомо, що у 1700 році Й. Шумлянський перейшов в унію. Очевидно, тоді й новичани змушені були прийняти уніатство. Село складалося з двох частин: Новиці Верхньої та Новиці Нижньої, саме тому в Новиці були дві церкви.
Більше даних про церкви у Новиці стає відомо з 1854 року, коли згадується, що в цьому році у Новиці Горішній збудована Церква Преображення Господнього. Що сталося з попередньою церквою у Новиці Горішній невідомо. Стає відома й назва церкви у Новиці Долішній — церква Різдва Христового.
Австрійська армія конфіскувала в серпні 1916 р. у горішній церкві 5 дзвонів діаметром 113, 72, 62, 42, 36 см, вагою 715, 175, 190, 40, 26 кг, виготовлені 1874, 1870, 1874, 1874, 1871 рр., у долішній церкві 4 дзвони діаметром 87, 59, 40, 30, вагою 315, 95, 32, 14 кг, виготовлені 1739 р. Після війни польська влада отримала від Австрії компенсацію за дзвони, але громаді села грошей не перерахувала. 1917 року, під час Першої світової війни, село стає ареною запеклих боїв, через що півсела вигоріло вщент, у тому числі й обидві місцеві церкви.
У 1921 році, за допомогою сусідів зі Старого Угринова та їхнього пароха о. Андрія Бандери, стараннями тодішнього новицького священика о. Омеляна Короля збудовано церкву-барак. У 1928 році на цвинтарі збудовано маленьку церкву-каплицю Собору Пресвятої Богородиці.
У 1938 році збудували Спасо-Преображенський Храм, конструктивні розрахунки для церкви замовляв у інженерів-акустиків Андрей Шептицький (з ними ознайомив делегатів греко-католицької громади у 1996 р. кардинал Мирослав (Любачівський)). За свідченням керівника новицького церковного хору Б. Я. Гурського акустика церкви була унікальною і найкращою з кількох десятків церков, у яких співали керовані ним хори.
У 1946 році під тиском радянської окупаційної влади громада змушена була перейти під патронат Російської Церкви, так новичани повернулись до православ'я.
На початку 90-х років ХХ ст., коли Україна здобувала свою незалежність, віряни були свідомі того, що і в релігійному плані вони мають бути незалежними. Проте думки щодо цієї незалежності розійшлися. Одні вірили, що в скорому часі православні в Україні здобудуть автокефалію, інші ж вважали, що потрібно перейти до щойно поверненої з підпілля УГКЦ, бо діячі цієї Церкви зробили значний внесок в те, щоб Україна була незалежною. Православна громада відмовлялася надавати церкву в почергове використання. Тому греко-католицька громада збудувала нову церкву.
У 2016 році уродженець села о. Василь Конечний поставив на своєму подвір'ї на вул. Л. Мартовича церкву-каплицю св. Василія Великого. Так у Новиці утворилась громада УАПЦ.
Від серпня 2017 року майже рік громада марно вимагала від поліції розслідування чотиримільйонної недостачі коштів церковної каси і церква містила в собі всі докази. Ніч проти 11 червня 2018 року стала чорною сторінкою в історії села — дерев'яний храм Преображення Господнього згорів дотла. Громада вирішила будувати новий храм.
Окрім трьох церков у Новиці є дуже багато капличок, фігур та хрестів. При в'їзді в село усіх зустрічає Матір Божа.

## Розповідь про будівництво храму
Будівничим храму є о. Петро-Богдан Соловій. "На парафію у Новиці о. Соловій прийшов навесні 1936 року. На храмове свято Спаса того ж року панотець вперше вголос поділився з новичанами своїм задумом щодо будівництва храму. Відтоді Новиця в єдиному пориві зажила новобудовою, все частіше після недільних відправ залишався отець із поважними новицькими ґаздами і разом обговорювали питання будівництва храму в селі. Запропонував свої власні кошти і заощадження, цікавився, яким може бути за рік даток новичан. За півроку інженер-будівельник уже надав церковному комітетові план і кошторис будівництва. За його словами, одна з найбільших і найкращих на той час церков мала вирости за 30 тисяч злотих. Село підтримало пропозицію пароха.
Вже наступного престольного празника Преображення Господнього 1937 р. було освячено місце і фундаменти нового храму. Це була воістину історична подія. Велике піднесення в селі. З’їхалося багато гостей, прибули священики з навколишніх сіл, навіть о. митрат Базюк зі Львова. Після урочистостей на трапезі священики із захопленням і водночас острахом говорили про амбітні плани о. Соловія.
Будова росла. Новичани щедро жертвували на церкву, як коштами, так і працею." Хоча в листі від дружини о. П.-Б. Соловія зазначено що дерево на будову дав Митр. Андрей Шептицький, за переказами свідків тогочасних подій він відмовився пожертвувати деревину зі своєї ділянки лісу, тому парафіянам довелось закуповувати її за власний кошт. Чоловіки зранку до вечора трудилися хто в лісі та лісопильні, а хто на будові. "Робота на будові по-справжньому кипіла. Не було жодного дня перепочинку, лише недільної днини любувалися всі, як багато зроблено. З Божого благословення і його рясних ласк напруженою працею новичан за рік виросла церква. Храмове свято 1938 року новичани уже відзначали у новому храмі. Освячення новозбудованої церкви відбулося 19 серпня 1938 року. Вартість новозбудованої церкви, як зізнався на відкритті інженер-будівельник, сягнула понад 100 тисяч злотих". [за статтею Віри Перегіняк]. «Колись була церква маленька, а тепер збудували таку, що поки дійду від порога до образа, можна ноги зігріти», — зазначила старожилка.

## Архітектура та устрій храму
Церква була виконана у бойківському архітектурному стилі - бойківська п'ятидільна церква. Споруда була хрестоподібною (що вказувало на те, що в основі Церкви стоїть Хрест Господній), вівтар, центральна частина храму та бабинець увінчані великими куполами, північний та південний приділи, ризниця та паламарня — меншими. Загалом храм був семикупольним, що вказувало на сім Таїнств Церкви. Висота найбільшого купола (з хрестом) — близько 35 м., загальна площа - 250 м.кв.. Церква була орієнтована вівтарем на схід, і стояла паралельно до дороги. З півдня від вівтаря — паламарня, з півночі — ризниця. Стіни над опасанням і прикупольні восьмерики ззовні мали шарове обшалювання. Стіни під опасанням — з брусів зрубу. Ззовні довкола бабинцю та передхрам’я — паперть. До 2009 року покриття було з звичайної бляхи, ґонтами церква покрита не була. У 2009 році церкву повністю перекрили бляхою зеленого матового кольору, але через неякісну роботу у 2014 році бані перекрили вдруге — тепер золотистою блискучою бляхою. У 2015 році вікна над опасанням поміняли — замість дерев'яних вітражних встановили вітражні, метало-пластикові. Під опасанням залишили дерев'яні вікна, але з середини встановили ще і метало-пластикові.
Всередині храму над крайніми частинами бабинця та над притвором (який відділили від бабинця гіпсокартонною стіною аж у кінці 2014 року) були хори. Центральна частина храму була відділена від приділів та бабинця великими арками й колонами по їх краях, а від вівтаря — ще і п’ятиярусним іконостасом, який теж мав свою історію. Ймовірно, його привезли з Гошева, коли там закривали монастир. Солея піднімалася двома сходинками на 30 см та відгороджена від храму дерев'яною балюстрадою. У північно-східному куті центральної частини храму був невеликий балкон з куполом — казальниця. У лютому 2015 року почали розпис внутрішніх стін храму. Роботи проводили по черзі у кожній частині храму окремо. Розпис центральної частини та бічних приділів закінчили у 6-й тиждень Великого Посту 2016 року. 17 серпня 2016 року закінчили реставрацію іконостасу. Старі ікони та іконостас реставрували майстри Львівської академії мистецтв. 6 березня закінчились роботи у вівтарі. Розпис бабинця закінчився у серпні 2017 року. До кінця зими 2018 року всі внутрішні роботи було остаточно завершено. За підрахунками майстрів, загальна площа стін, яку вони розписали —  близько 6 тис. м2. Цю роботу оцінили вартістю у 2 млн. грн..

## Пожежа
Того дня, коли церкву востаннє освітлювали сонячні промені, відбулися церковні збори, на яких обговорювали питання про святкування 80-ліття храму, яке мало відбутися 19 серпня 2018 року. Та не судилося. Першою близько 1:45 год. вогонь побачила Леся Степанівна Мойсин, яка живе навпроти церкви. На той час вогонь локалізувався у паламарці, але вже за кілька хвилин швидко поширився по всьому храму. Відразу разом з родиною і сусідами Леся Степанівна почала обдзвонювати знайомих, повідомили рятувальників, почали бити в дзвін. Сигнал про пожежу до рятувальників надійшов о 2 годині 6 хвилин. Та до того часу вже не спало все село. Люди, які збіглися звідусіль, носили у відрах воду, трактористи возили воду бочками. Але з вогнем вже нічого не можна було вдіяти. Вогонь наскільки швидко охопив церкву, що зайти всередину і щось небудь винести вже було неможливо. Коли о 2:32 год. прибули пожежники, вогонь вже виходив на зовні. Тому одразу взялися поливати водою сусідні будівлі, щоб ті не загорілися від високої температури. Церква палала, а жінки плакали і падали на коліна. Найбільшого піку пожежа досягла тоді, коли впав перший купол - тоді полум'я вирвалось вгору. Температура від вогню була наскільки високою, що в радіусі 50 метрів вигоріли дерева, у хатах потріскали вікна та обгоріли фасади. Проте незважаючи на таку температуру чоловіки йшли туди з водою. Якби не це, то могла б згоріти ціла вулиця. Пожежникам вдалося врятувати дзвіницю, ротонду, сусідні будинки та церковну хатинку. А ось з найбільшої дерев'яної церкви в Західній Україні буквально за годину залишилося тільки згарище, із церковного начиння теж нічого не вціліло. О 03:47 пожежу було локалізовано, а о 10:38 - ліквідовано.
Причину загоряння так досі й не було оприлюднено, але вона була і є очевидною - підпал. У про безпеку храмі дбали. Як уже говорилося, того дня тут відбувалися церковні збори. Як стверджує паламар, коли виходили, то вимкнули рубильник, це підтвердив і священик. У самій церкві свічки за звичаєм тримали у руках кілька людей тільки під час богослужінь, а у притворі при вході стояли свічники з піском, куди люди ставили свічки. Коли виходили з церкви, ці свічки теж загасили. Вогонь поширився по усій церкві за лічені секунди, і горіло всюди рівномірно - як у вівтарі, так і у притворі, на фото це чітко видно, це свідчить про те, що точка загоряння була не одна.
Вже після обіду того ж дня у будинку культури відбулися збори села, де було одноголосно вирішено будувати новий храм такого ж архітектурного плану, але вже з цегли. Зранку 12 червня люди зійшлися, щоб прибрати згарище. На тому місці знаходили багато обгорілих та розплавлених церковних речей, але справжнім дивом виявилось те, що на місці престолу лише трохи пошкодженою знайшли дароносицю з нетлінними Дарами. Рештки згорілої церкви вивезли на цвинтар і там, як і належить чинити з попелом святих речей, з молитвою захоронили. Наступного ж дня взялися до облаштування тимчасової церкви. Ротонду-купіль обшили стінами та зробили прибудову перед дзвіницею для більшої площі приміщення. Для цього використали матеріали, які використовувались для ремонту згорілого храму а також докуплені жертводавцями. Одразу ж відгукнулися і жертводавці, які забезпечили церкву всім необхідним начинням.

Після такої трагедії для села в соцмережах почали активно поширюватися різні вірші та звернення.
"Темну ніч, страшну у своїй безмовності, освітлюють відблиски великої пожежі... Горить церква... горить прихисток для душ стількох поколінь... Вже впали куполи - ті, що дзвеніли своєю позолотою під вранішнім сонцем і ловили останнє проміння перед заходом... Їй було вісімдесят... Достатньо для людини, але надто мало для Вічності... Церква - корабель терпіння й співчуття. Вона вмістила в собі немочі, незгоди, вона терпіла чвари й наклепи... Але й терпіння має межу! І ось вона - межа! Вся наша гордість і пиха, безкінечні сварки і поділення, гонитва за грошима і матеріальною розкішшю, сперечання хто кращий, а хто гірший... Всі наші мільйони вмістилися в... купі попелу, уламків і сплавленої гордині. От яка ціна тому, що вважалося найвищим. Руїни храму- цвинтар вигорілих душ, обпечених суєтністю. Це була жертва... це було всепалення на викуплення дорогоцінних всесвітів..., найдорожчих для Бога.
А яскраве полум`я згорілої церкви - відчадушний факел, спроба хоч на мить освітити темноту наших душ!.. Можливо, хоч цей вогонь зробить зрячими духовних сліпців, згуртує в єдино Червоне море пристрастей і бур, навчить зрозуміти Істину і покаже справжнє обличчя тіней...
Хай на руїнах, зрошений покаянними сльозами, проросте новий пагін, виплеканий любов`ю й розумінням...", - такі слова писала на своїй сторінці у соцмережі Анна Мотика.
Також розпочався збір коштів на будівництво нового храму.
- Файл:Тимчасова церква.jpg

## Подвір`я
З заходу від місця, де стояв храм, стоїть триярусна дзвіниця, оббита дерев'яним фальшбрусом та покрита золотистою та зеленою бляхою. Дзвони теж мають свою нелегку історію, адже їх змушені були закопати в землю, ховаючи від совітів. Один дзвін так досі й не знайшли. Зараз на дзвіниці є 4 дзвона, найбільший з яких розколотий. З півдня від дзвіниці у 2013 році з нагоди 1025-ліття хрещення Русі за кошти жертводавця Василя Стефурака побудували ротонду-купіль, де здійснюється освячення води та літні богослужіння. Після пожежі ротонду переобладнали у тимчасову церкву, обшивши її стінами та зробивши прибудову перед дзвіницею для більшої площі приміщення. Ще південніше стоять пам'ятні хрести на честь освячення церкви, 1000-ліття хрещення Русі та на честь звільнення від кріпацтва. По східному краю церковного подвір'я стоять пам'ятні хрести настоятелям храму: о. Петру-Богдану Соловію, о. Павлу Тауцькому, митр. прот. Григорію Токарику. Вхідна брама розташована з південної сторони церковного подвір'я. З східного боку при дорозі — мурована капличка на честь 2000-ліття Різдва Христового та символічна могила борцям за волю України.

## Відновлення в селі громади УГКЦ та церква Преображення УГКЦ
До 90-х років ХХ ст. історія релігійного життя новичан була спільною, і хоч в селі раніше і були дві греко-католицькі церкви (горішня й долішня), вони були наче одним цілим. У 1917 р. від обстрілу російської артилерії обидві церкви згоріли. Тоді люди збирались на богослужіння разом у тимчасовій церкві-бараці, а у 1928 р. було збудовано церкву-каплицю Собору Пресвятої Богородиці. 1936 році розпочали будівництво великого храму, якого освятили вже у 1938 р. 1946 р. під тиском радянської окупаційної влади громада змушена була перейти під патронат Російської Церкви. На початку 90-х років ХХ ст., коли Україна здобувала свою незалежність, віряни були свідомі того, що і в релігійному плані вони мають бути незалежними. Проте думки щодо цієї незалежності розійшлися. Одні вірили, що в скорому часі Православні в Україні здобудуть Автокефалію, інші ж вважали, що потрібно перейти до УГКЦ, тому що діячі цієї Церкви зробили значний внесок в те, щоб Україна була незалежною. Не дійшовши згоди щодо цього питання, у громаді стався розкол - мабуть найстрашніше явище для села.
У вересні 1990 року в Новиці у церкві-каплиці Собору Пресвятої Богородиці першу Службу Божу з громадою УГКЦ відправив о. Микола Сімкайло (1952-2013). 1991 р. в Хрестопоклонну неділю на місці колишнього цвинтаря та згорілої церкви закладено хрест і була відслужена перша Свята Літургія просто неба. Її відслужив декан Калуський о. Михаїл Бігун. Відтоді 10 років громада УГКЦ разом із священиками о. Михаїлом Бігуном, о. Михайлом Матійцевим, о. Михайлом Чернегою, о. Юрієм Кузем, о. Ігорем Касіяном, о. Михайлом Данильцем, дяком Іваном Сусликом молилися просто неба.
У 2001 році силами громади поставлено тимчасову церкву, а згодом — Єпископом Івано-Франківським Софроном Мудрим (1923-2014) закладено перший камінь і розпочато будівництво нового храму. Початком будівництва опікувався о. Ігор Касіян і завершив о. Ігор Іванців. Храм споруджували за рахунок пожертв парафіян, їх сусідів та особливих жертводавців. До 2008 року храм вже був готовим до освячення, яке відбулось 19 серпня. Це велике і радісне свято розділив з парафіянами Владика Володимир Війтишин, численне духовенство та гості з навколишніх сіл.
Хрестовидний трьохкупольний храм розташований на під'їзді на "Гору" - горішньої частини села. Сині куполи храму гарно гармонізували з золотими куполами дерев'яного храму, який був розташований всього на 300 метрів вище, що, якщо дивитись з в'їзду в село, ніби утворювало церковний комплекс.
Під час пожежі православного храму прихожани греко-католицької церкви співпереживали православним односельчанам, втрата колись спільної святині боляче була сприйнята всіма. На зборах села, які відбулись після пожежі у будинку культури, греко-католицька громада заявила, що допоможе православній громаді не лише коштами, але й готова надати храм для православних, поки ті не збудують новий. Наступного дня після пожежі багато греко-католиків допомагали у прибиранні згарища. В подальшому, багато греко-католиків та громада загалом приносили свої пожертви для православного храму.

## Фотогалерея
- Інтер`єр найбільшого дерев`яного храму західної України до ремонту 2016 року.
- Краса Преображенського храму
- Ротонда-купіль
- Інтер`єр Преображенського храму до ремонту у 2016 році
- Інтер`єр ротонди-купелі
- Храм з південного боку
- Преображенський храм, вигляд із заходу
- Проект Спасо-Преображенського храму
- Храм Преображення Господнього, фото середини XX ст.
- Преображенський храм, вигляд зі сходу
- Спасо-Преображенський храм с. Новиця
- Золотоверхий храм у Новиці
- І взимку і влітку наш храм цвів як квітка
- Інтер`єр церкви-каплиці Собору Пресвятої Богородиці
- Розписи центральної нави храму
- На Службі Божій, як завжди - людно:)

wikitext:
{{стиль}}
{{Культова споруда
|зображення                 = Найбільший дерев`яний храм західної України.JPG
|розмір_зображення          = 270px
|підпис                     = Спасо-Преображенська церква була найбільшим дерев'яним храмом західної України
|назва                      = Спасо-Преображенський храм
|розташування_місто         = [[Новиця (Калуський район)|Новиця]]
|розташування_країна        = {{UKR}}
|координати                 = {{coord|48|57|22|N|24|20|11|E|scale:30000|display=inline,title}}
|художник                   =
|замовник                   = Греко-католицька громада села Новиця
|дата_початку_спорудження   = [[1936]]
|дата_закінчення_спорудження= [[1938]]
|дата_зруйнування           = 11 червня 2018
|вартість                   = більше 100 тис. злотих
|стиль                      = бойківська п'ятидільна церква
|адреса                     =
|релігійна конфесія         = [[Українська православна церква Київського патріархату|УПЦ КП]]
}}
{{Otheruses|Церква Преображення Господнього}}
'''Спасо-Преображенський храм''' — втрачена дерев'яна церква у горішній частині села [[Новиця (Калуський район)|Новиця]], був пам'яткою архітектури місцевого значення № 777<ref>{{Cite web |url=http://decerkva.org.ua/fra/novytsia.html |title=Церква Преображення Господнього |accessdate=3 липня 2016 |archive-date=8 серпня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160808094123/http://decerkva.org.ua/fra/novytsia.html }}</ref>. Як і саме село, цей храм був унікальним. Розміри його вражали, адже він був найбільшим дерев'яним храмом західної України. Та й взагалі в Україні він поступався лише [[Троїцький собор (Самар)|Троїцькому собору]] міста [[Самар (місто)|Самар]] в [[Дніпропетровська область|Дніпропетровській області]]. Церкву було збудовано під керівництвом тодішнього пароха села о. Петра-Богдана Соловія (1894—1963) стараннями й жертовністю парафіян і освячено 19 серпня 1938 року. На той час сподвигнути таку велич було не просто, адже таких технологій, які є зараз, на той час не було, все було зроблено «голими руками». Храм ущент згорів у ніч на 11 червня 2018 року.

== Історія релігійного життя с. Новиця ==
У період польського феодалізму частина землі у [[Новиця (Калуський район)|Новиці]] належала церковникам. Свій маєток тут мав і львівський православний єпископ [[Йосиф (Шумлянський)|Йосиф Шумлянський]] (1643—1708). На той час і новичани були [[Православна церква|православними]]. Відомо, що у 1700 році Й. Шумлянський перейшов в [[Берестейська унія|унію]]. Очевидно, тоді й новичани змушені були прийняти уніатство. Село складалося з двох частин: Новиці Верхньої та Новиці Нижньої, саме тому в Новиці були дві церкви.

Більше даних про церкви у Новиці стає відомо з 1854 року, коли згадується, що в цьому році у Новиці Горішній збудована Церква Преображення Господнього. Що сталося з попередньою церквою у Новиці Горішній невідомо. Стає відома й назва церкви у Новиці Долішній — церква Різдва Христового.

Австрійська армія конфіскувала в серпні 1916 р. у горішній церкві 5 дзвонів діаметром 113, 72, 62, 42, 36 см, вагою 715, 175, 190, 40, 26 кг, виготовлені 1874, 1870, 1874, 1874, 1871 рр., у долішній церкві 4 дзвони діаметром 87, 59, 40, 30, вагою 315, 95, 32, 14 кг, виготовлені 1739 р. Після війни польська влада отримала від Австрії компенсацію за дзвони, але громаді села грошей не перерахувала.<ref>{{Cite web |url=http://vikna.if.ua/news/category/history/2017/11/20/78017/view |title=Австро-Угорщина реквізувала з храмів Калущини 355 дзвонів. — «Вікна», 2017.11.20. |accessdate=26 вересня 2019 |archive-date=1 жовтня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191001180215/http://vikna.if.ua/news/category/history/2017/11/20/78017/view }}</ref> 1917 року, під час Першої світової війни, село стає ареною запеклих боїв, через що півсела вигоріло вщент, у тому числі й обидві місцеві церкви.
[[Файл:Церква-каплиця_Собору_Пресвятої_Богородиці_у_с._Новиця_01.jpg|ліворуч|Церква-каплиця Собору Пресвятої Богородиці 1928 р.|міні]]
У 1921 році, за допомогою сусідів зі [[Старий Угринів|Старого Угринова]] та їхнього пароха о. [[Бандера Андрій Михайлович|Андрія Бандери]], стараннями тодішнього новицького священика о. [[Омеляна Короля]] збудовано церкву-барак. У 1928 році на цвинтарі збудовано маленьку церкву-каплицю [[Собор Пресвятої Богородиці|Собору Пресвятої Богородиці]].

У 1938 році збудували Спасо-Преображенський Храм, конструктивні розрахунки для церкви замовляв у інженерів-акустиків Андрей Шептицький (з ними ознайомив делегатів греко-католицької громади у 1996 р. кардинал [[Мирослав (Любачівський)]]). За свідченням керівника новицького церковного хору Б. Я. Гурського<ref>{{Cite web |url=http://vikna.if.ua/news/category/kl/2018/08/08/88343/view |title=У Калуші помер керівник дитячих оркестрів, перший керівник церковного хору храму Архистратига Михаїла. — «Вікна», 2018.08.08. |accessdate=26 вересня 2019 |archive-date=26 вересня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190926182444/http://vikna.if.ua/news/category/kl/2018/08/08/88343/view }}</ref> акустика церкви була унікальною і найкращою з кількох десятків церков, у яких співали керовані ним хори.

У 1946 році під тиском радянської окупаційної влади громада змушена була перейти під патронат [[Російська православна церква|Російської Церкви]], так новичани повернулись до православ'я.

На початку 90-х років ХХ ст., коли [[Україна]] здобувала свою незалежність, віряни були свідомі того, що і в релігійному плані вони мають бути незалежними. Проте думки щодо цієї незалежності розійшлися. Одні вірили, що в скорому часі православні в Україні здобудуть автокефалію, інші ж вважали, що потрібно перейти до щойно поверненої з підпілля УГКЦ, бо діячі цієї Церкви зробили значний внесок в те, щоб Україна була незалежною. Православна громада відмовлялася надавати церкву в почергове використання. Тому [[Українська греко-католицька церква|греко-католицька]] громада збудувала нову [[Церква Преображення Господнього (Новиця)|церкву]].

У 2016 році уродженець села о. Василь Конечний поставив на своєму подвір'ї на вул. Л. Мартовича церкву-каплицю св. Василія Великого. Так у Новиці утворилась громада [[Українська автокефальна православна церква|УАПЦ]].

Від серпня 2017 року<ref>{{Cite web |url=http://vikna.if.ua/news/category/kl/2017/08/03/73932/view |title=У Новиці священика запідозрили у крадіжці церковних грошей. Громада — розділилася. ВІДЕО. — «Вікна», 2017.08.03. |accessdate=26 вересня 2019 |archive-date=1 жовтня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191001074404/http://vikna.if.ua/news/category/kl/2017/08/03/73932/view }}</ref> майже рік громада марно вимагала від поліції розслідування чотиримільйонної недостачі коштів церковної каси і церква містила в собі всі докази.<ref>{{Cite web |url=http://vikna.if.ua/news/category/kl/2018/04/05/83367/view |title=Грішник у рясі? Священик з Новиці тепер працює у супермаркеті охоронцем. ВІДЕО. — «Вікна», 2018.04.05. |accessdate=26 вересня 2019 |archive-date=27 вересня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190927180420/http://vikna.if.ua/news/category/kl/2018/04/05/83367/view }}</ref> Ніч проти 11 червня 2018 року стала чорною сторінкою в історії села — дерев'яний храм Преображення Господнього згорів дотла<ref>{{Cite news|url=http://vikna.if.ua/news/category/kl/2018/06/11/85957/view|title=У Новиці вщент згоріла церква. ФОТО+ВІДЕО|last=|first=|date=|language=|work=|accessdate=|archive-date=14 червня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180614084842/http://vikna.if.ua/news/category/kl/2018/06/11/85957/view}}</ref>. Громада вирішила будувати новий храм.

Окрім трьох церков у Новиці є дуже багато капличок, фігур та хрестів. При в'їзді в село усіх зустрічає Матір Божа.

== Розповідь про будівництво храму ==
Будівничим храму є о. [[Петро-Богдан Соловій]]. "На парафію у Новиці о. Соловій прийшов навесні 1936 року. На храмове свято [[Преображення Господнє|Спаса]] того ж року панотець вперше вголос поділився з новичанами своїм задумом щодо будівництва храму. Відтоді Новиця в єдиному пориві зажила новобудовою, все частіше після недільних відправ залишався отець із поважними новицькими ґаздами і разом обговорювали питання будівництва храму в селі. Запропонував свої власні кошти і заощадження, цікавився, яким може бути за рік даток новичан. За півроку інженер-будівельник уже надав церковному комітетові план і кошторис будівництва. За його словами, одна з найбільших і найкращих на той час церков мала вирости за 30 тисяч злотих. Село підтримало пропозицію пароха.

Вже наступного престольного празника [[Преображення Господнє|Преображення Господнього]] 1937 р. було освячено місце і фундаменти нового храму. Це була воістину історична подія. Велике піднесення в селі. З’їхалося багато гостей, прибули священики з навколишніх сіл, навіть о. [[митрат]] Базюк зі Львова. Після урочистостей на трапезі священики із захопленням і водночас острахом говорили про амбітні плани о. Соловія.

Будова росла. Новичани щедро жертвували на церкву, як коштами, так і працею." Хоча в листі від дружини о. П.-Б. Соловія зазначено що дерево на будову дав [[Андрей (Шептицький)|Митр. Андрей Шептицький]], за переказами свідків тогочасних подій він відмовився пожертвувати деревину зі своєї ділянки лісу, тому парафіянам довелось закуповувати її за власний кошт. Чоловіки зранку до вечора трудилися хто в лісі та лісопильні, а хто на будові. "Робота на будові по-справжньому кипіла. Не було жодного дня перепочинку, лише недільної днини любувалися всі, як багато зроблено. З Божого благословення і його рясних ласк напруженою працею новичан за рік виросла церква. [[Храмове свято]] 1938 року новичани уже відзначали у новому храмі. Освячення новозбудованої церкви відбулося 19 серпня 1938 року. Вартість новозбудованої церкви, як зізнався на відкритті інженер-будівельник, сягнула понад 100 тисяч злотих". [''за статтею Віри Перегіняк''<ref>{{Cite web|url=http://novazorya.if.ua/last/1967-2014-06-22-09-50-58|title=АПОСТОЛ ЛЮБОВІ І ДОБРА|website=novazorya.if.ua|accessdate=2016-03-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160421182318/http://novazorya.if.ua/last/1967-2014-06-22-09-50-58|archivedate=2016-04-21|deadurl=yes}}</ref>]. «Колись була церква маленька, а тепер збудували таку, що поки дійду від порога до образа, можна ноги зігріти», — зазначила старожилка.

== Архітектура та устрій храму ==
Церква була виконана у [[Бойківщина|бойківському]] архітектурному стилі - бойківська п'ятидільна церква. Споруда була хрестоподібною (що вказувало на те, що в основі Церкви стоїть Хрест Господній), [[вівтар]], [[Нава (архітектура)|центральна частина храму]] та [[бабинець]] увінчані великими [[Купол|куполами]], північний та південний приділи, [[ризниця]] та паламарня — меншими. Загалом храм був семикупольним, що вказувало на [[Таїнство|сім Таїнств Церкви]]. Висота найбільшого купола (з хрестом) — близько 35 м., загальна площа - 250 м.кв.. Церква була орієнтована вівтарем на схід, і стояла паралельно до дороги. З півдня від вівтаря — паламарня, з півночі — ризниця. Стіни над опасанням і прикупольні [[Восьмерик|восьмерики]] ззовні мали шарове обшалювання. Стіни під [[Опасання|опасанням]] — з брусів [[Зруб (архітектура)|зрубу]]. Ззовні довкола бабинцю та [[притвор|передхрам’я]] — паперть. До 2009 року покриття було з звичайної бляхи, [[Ґонт|ґонтами]] церква покрита не була. У 2009 році церкву повністю перекрили бляхою зеленого матового кольору, але через неякісну роботу у 2014 році бані перекрили вдруге — тепер золотистою блискучою бляхою. У 2015 році вікна над опасанням поміняли — замість дерев'яних вітражних встановили [[Вітраж|вітражні]], метало-пластикові. Під опасанням залишили дерев'яні вікна, але з середини встановили ще і метало-пластикові.

Всередині храму над крайніми частинами бабинця та над [[притвор]]ом (який відділили від бабинця гіпсокартонною стіною аж у кінці 2014 року) були хори. Центральна частина храму була відділена від приділів та бабинця великими арками й колонами по їх краях, а від вівтаря — ще і п’ятиярусним [[Іконостас|іконостасом]], який теж мав свою історію. Ймовірно, його привезли з [[Гошівський монастир|Гошева]], коли там закривали монастир. [[Солея (архітектура)|Солея]] піднімалася двома сходинками на 30 см та відгороджена від храму дерев'яною [[Балюстрада|балюстрадою]]. У північно-східному куті центральної частини храму був невеликий балкон з куполом — казальниця. У лютому 2015 року почали розпис внутрішніх стін храму. Роботи проводили по черзі у кожній частині храму окремо. Розпис центральної частини та бічних приділів закінчили у 6-й тиждень Великого Посту 2016 року. 17 серпня 2016 року закінчили реставрацію іконостасу. Старі ікони та іконостас реставрували майстри Львівської академії мистецтв. 6 березня закінчились роботи у вівтарі. Розпис бабинця закінчився у серпні 2017 року. До кінця зими 2018 року всі внутрішні роботи було остаточно завершено. За підрахунками майстрів, загальна площа стін, яку вони розписали —  близько 6 тис. м2. Цю роботу оцінили вартістю у 2 млн. грн..

== Пожежа ==
Того дня, коли церкву востаннє освітлювали сонячні промені, відбулися церковні збори, на яких обговорювали питання про святкування 80-ліття храму, яке мало відбутися 19 серпня 2018 року. Та не судилося. Першою близько 1:45 год. вогонь побачила Леся Степанівна Мойсин, яка живе навпроти церкви. На той час вогонь локалізувався у паламарці, але вже за кілька хвилин швидко поширився по всьому храму. Відразу разом з родиною і сусідами Леся Степанівна почала обдзвонювати знайомих, повідомили рятувальників, почали бити в дзвін. Сигнал про пожежу до рятувальників надійшов о 2 годині 6 хвилин. Та до того часу вже не спало все село. Люди, які збіглися звідусіль, носили у відрах воду, трактористи возили воду бочками. Але з вогнем вже нічого не можна було вдіяти. Вогонь наскільки швидко охопив церкву, що зайти всередину і щось небудь винести вже було неможливо. Коли о 2:32 год. прибули пожежники, вогонь вже виходив на зовні. Тому одразу взялися поливати водою сусідні будівлі, щоб ті не загорілися від високої температури. Церква палала, а жінки плакали і падали на коліна. Найбільшого піку пожежа досягла тоді, коли впав перший купол - тоді полум'я вирвалось вгору. Температура від вогню була наскільки високою, що в радіусі 50 метрів вигоріли дерева, у хатах потріскали вікна та обгоріли фасади. Проте незважаючи на таку температуру чоловіки йшли туди з водою. Якби не це, то могла б згоріти ціла вулиця. Пожежникам вдалося врятувати дзвіницю, ротонду, сусідні будинки та церковну хатинку. А ось з найбільшої дерев'яної церкви в Західній Україні буквально за годину залишилося тільки згарище, із церковного начиння теж нічого не вціліло. О 03:47 пожежу було локалізовано, а о 10:38 - ліквідовано.

Причину загоряння так досі й не було оприлюднено, але вона була і є очевидною - підпал. У про безпеку храмі дбали. Як уже говорилося, того дня тут відбувалися церковні збори. Як стверджує паламар, коли виходили, то вимкнули рубильник, це підтвердив і священик. У самій церкві свічки за звичаєм тримали у руках кілька людей тільки під час богослужінь, а у притворі при вході стояли свічники з піском, куди люди ставили свічки. Коли виходили з церкви, ці свічки теж загасили. Вогонь поширився по усій церкві за лічені секунди, і горіло всюди рівномірно - як у вівтарі, так і у притворі, на фото це чітко видно, це свідчить про те, що точка загоряння була не одна.

Вже після обіду того ж дня у будинку культури відбулися збори села, де було одноголосно вирішено будувати новий храм такого ж архітектурного плану, але вже з цегли. Зранку 12 червня люди зійшлися, щоб прибрати згарище. На тому місці знаходили багато обгорілих та розплавлених церковних речей, але справжнім дивом виявилось те, що на місці престолу лише трохи пошкодженою знайшли дароносицю з нетлінними Дарами. Рештки згорілої церкви вивезли на цвинтар і там, як і належить чинити з попелом святих речей, з молитвою захоронили. Наступного ж дня взялися до облаштування тимчасової церкви. Ротонду-купіль обшили стінами та зробили прибудову перед дзвіницею для більшої площі приміщення. Для цього використали матеріали, які використовувались для ремонту згорілого храму а також докуплені жертводавцями. Одразу ж відгукнулися і жертводавці, які забезпечили церкву всім необхідним начинням.

Після такої трагедії для села в соцмережах почали активно поширюватися різні вірші та звернення.
"Темну ніч, страшну у своїй безмовності, освітлюють відблиски великої пожежі... Горить церква... горить прихисток для душ стількох поколінь... Вже впали куполи - ті, що дзвеніли своєю позолотою під вранішнім сонцем і ловили останнє проміння перед заходом... Їй було вісімдесят... Достатньо для людини, але надто мало для Вічності... Церква - корабель терпіння й співчуття. Вона вмістила в собі немочі, незгоди, вона терпіла чвари й наклепи... Але й терпіння має межу! І ось вона - межа! Вся наша гордість і пиха, безкінечні сварки і поділення, гонитва за грошима і матеріальною розкішшю, сперечання хто кращий, а хто гірший... Всі наші мільйони вмістилися в... купі попелу, уламків і сплавленої гордині. От яка ціна тому, що вважалося найвищим. Руїни храму- цвинтар вигорілих душ, обпечених суєтністю. Це була жертва... це було всепалення на викуплення дорогоцінних всесвітів..., найдорожчих для Бога.

А яскраве полум`я згорілої церкви - відчадушний факел, спроба хоч на мить освітити темноту наших душ!.. Можливо, хоч цей вогонь зробить зрячими духовних сліпців, згуртує в єдино Червоне море пристрастей і бур, навчить зрозуміти Істину і покаже справжнє обличчя тіней...

Хай на руїнах, зрошений покаянними сльозами, проросте новий пагін, виплеканий любов`ю й розумінням...", - такі слова писала на своїй сторінці у соцмережі Анна Мотика.
Також розпочався збір коштів на будівництво нового храму.<gallery>

Файл:Тимчасова церква.jpg
Файл:Інтер'єр тимчасової церкви.jpg
</gallery>

== Подвір`я ==
З заходу від місця, де стояв храм, стоїть триярусна [[дзвіниця]], оббита дерев'яним фальшбрусом та покрита золотистою та зеленою бляхою. [[Дзвін|Дзвони]] теж мають свою нелегку історію, адже їх змушені були закопати в землю, ховаючи від совітів. Один дзвін так досі й не знайшли. Зараз на дзвіниці є 4 дзвона, найбільший з яких розколотий. З півдня від дзвіниці у 2013 році з нагоди 1025-ліття [[хрещення Русі]] за кошти жертводавця ''Василя Стефурака'' побудували [[Ротонда|ротонду-купіль]], де здійснюється освячення води та літні богослужіння. Після пожежі ротонду переобладнали у тимчасову церкву, обшивши її стінами та зробивши прибудову перед дзвіницею для більшої площі приміщення. Ще південніше стоять пам'ятні хрести на честь освячення церкви, 1000-ліття хрещення Русі та на честь звільнення від кріпацтва. По східному краю церковного подвір'я стоять пам'ятні хрести настоятелям храму: о. [[Петро-Богдан Соловій|Петру-Богдану Соловію]], о. [[Павло Тауцький|Павлу Тауцькому]], митр. прот. [[Григорій Токарик|Григорію Токарику]]. Вхідна брама розташована з південної сторони церковного подвір'я. З східного боку при дорозі — мурована капличка на честь 2000-ліття Різдва Христового та символічна могила борцям за волю України.

== Відновлення в селі громади УГКЦ та церква Преображення УГКЦ ==
[[File:Новиця. Нова церква.jpg|thumb|left|УГКЦ Преображення Господнього]]
До 90-х років ХХ ст. історія релігійного життя новичан була спільною, і хоч в селі раніше і були дві греко-католицькі церкви (горішня й долішня), вони були наче одним цілим. У 1917 р. від обстрілу російської артилерії обидві церкви згоріли. Тоді люди збирались на богослужіння разом у тимчасовій церкві-бараці, а у 1928 р. було збудовано церкву-каплицю Собору Пресвятої Богородиці. 1936 році розпочали будівництво великого храму, якого освятили вже у 1938 р. 1946 р. під тиском радянської окупаційної влади громада змушена була перейти під патронат [[Російська православна церква|Російської Церкви]]. На початку 90-х років ХХ ст., коли Україна здобувала свою незалежність, віряни були свідомі того, що і в релігійному плані вони мають бути незалежними. Проте думки щодо цієї незалежності розійшлися. Одні вірили, що в скорому часі Православні в Україні здобудуть Автокефалію, інші ж вважали, що потрібно перейти до УГКЦ, тому що діячі цієї Церкви зробили значний внесок в те, щоб Україна була незалежною. Не дійшовши згоди щодо цього питання, у громаді стався розкол - мабуть найстрашніше явище для села.

У вересні 1990 року в Новиці у церкві-каплиці Собору Пресвятої Богородиці першу Службу Божу з громадою УГКЦ відправив о. [[Микола (Сімкайло)|Микола Сімкайло]] (1952-2013). 1991 р. в Хрестопоклонну неділю на місці колишнього цвинтаря та згорілої церкви закладено хрест і була відслужена перша Свята Літургія просто неба. Її відслужив [[Деканат (католицька церква)|декан]] Калуський о. Михаїл Бігун. Відтоді 10 років громада УГКЦ разом із священиками о. Михаїлом Бігуном, о. Михайлом Матійцевим, о. Михайлом Чернегою, о. Юрієм Кузем, о. Ігорем Касіяном, о. Михайлом Данильцем, дяком Іваном Сусликом молилися просто неба.

У 2001 році силами громади поставлено тимчасову церкву, а згодом — [[Єпископи УГКЦ|Єпископом]] [[Івано-Франківська архієпархія УГКЦ|Івано-Франківським]] [[Софрон (Мудрий)|Софроном Мудрим]] (1923-2014) закладено перший камінь і розпочато будівництво нового храму. Початком будівництва опікувався о. Ігор Касіян і завершив о. Ігор Іванців. Храм споруджували за рахунок пожертв парафіян, їх сусідів та особливих жертводавців. До 2008 року храм вже був готовим до освячення, яке відбулось 19 серпня. Це велике і радісне свято розділив з парафіянами [[Єпископи УГКЦ|Владика]] [[Володимир (Війтишин)|Володимир Війтишин]], численне духовенство та гості з навколишніх сіл<ref>{{Cite web|url=http://visti-kalush.com.ua/articles/category/agriculture/2008/08/31/2270/view|title=Засяяла немов зоря в Новиці церква - Вісті Калущини|website=visti-kalush.com.ua|accessdate=2016-03-24|archive-date=4 квітня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160404090438/http://visti-kalush.com.ua/articles/category/agriculture/2008/08/31/2270/view}}</ref>.

Хрестовидний трьохкупольний храм розташований на під'їзді на "Гору" - горішньої частини села. Сині куполи храму гарно гармонізували з золотими куполами дерев'яного храму, який був розташований всього на 300 метрів вище, що, якщо дивитись з в'їзду в село, ніби утворювало церковний комплекс.

Під час пожежі православного храму прихожани греко-католицької церкви співпереживали православним односельчанам, втрата колись спільної святині боляче була сприйнята всіма. На зборах села, які відбулись після пожежі у будинку культури, греко-католицька громада заявила, що допоможе православній громаді не лише коштами, але й готова надати храм для православних, поки ті не збудують новий. Наступного дня після пожежі багато греко-католиків допомагали у прибиранні згарища. В подальшому, багато греко-католиків та громада загалом приносили свої пожертви для православного храму.

== Фотогалерея ==
<gallery>
Файл:Інтер`єр найбільшого дерев`яного храму західної України.jpg|Інтер`єр найбільшого дерев`яного храму західної України до ремонту 2016 року.
Файл:Краса Преображенського храму.jpg|Краса Преображенського храму
Файл:Ротонда-купіль.jpg|Ротонда-купіль
Файл:Інтер`єр Преображенського храму.jpg|Інтер`єр Преображенського храму до ремонту у 2016 році
Файл:Інтер`єр ротонди-купелі.JPG|Інтер`єр ротонди-купелі
Файл:Найбільший дерев`яний храм західної України.JPG|Храм з південного боку
Файл:Преображенський храм, вигляд із заходу.JPG|Преображенський храм, вигляд із заходу
Файл:Проект Спасо-Преображенського храму.png|Проект Спасо-Преображенського храму
Файл:Храм Преображення Господнього, фото середини XX ст.jpg|Храм Преображення Господнього, фото середини XX ст.
Файл:Преображенський храм, вигляд зі сходу.jpg|Преображенський храм, вигляд зі сходу
Файл:Спасо-Преображенський храм с. Новиця.jpg|Спасо-Преображенський храм с. Новиця
Файл:Золотоверхий храм у Новиці.jpg|Золотоверхий храм у Новиці
Файл:І взимку і влітку наш храм цвіте як квітка.JPG|І взимку і влітку наш храм цвів як квітка
Файл:Інтер`єр церкви-каплиці Собору Пресвятої Богородиці у с. Новиця.jpg|Інтер`єр церкви-каплиці Собору Пресвятої Богородиці
Файл:Розписи центральної нави храму с. Новиця.jpg|Розписи центральної нави храму
Файл:На Службі Божій у храмі с. Новиця.jpg|На Службі Божій, як завжди - людно:)
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Дерев'яні храми Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Калуський район]]
[[Категорія:Церкви Івано-Франківсько-Галицької єпархії]]
[[Категорія:Церкви Преображення Господнього|Новиця]]
[[Категорія:Втрачені церкви]]
[[Категорія:Андрей Шептицький]]

title: Спасо-Преображенський храм

Тип споруди: церква

Розташування: Україна, Новиця

Засновник: Греко-католицька громада села Новиця

Зруйновано: 11 червня 2018

Вартість: більше 100 тис. злотих

Стиль: бойківська п'ятидільна церква

Належність: УПЦ КП

Стан: пам'ятка архітектури місцевого значення України

Епонім: Преображення Господнє


text:
# Торов Дмитро Григорович
Дмитро Григорович Торов (25 жовтня 1877 — 8 серпня 1936) — художник-архітектор, педагог.

## Біографія
Народився 25 жовтня 1877 року в Мелітопольському повіті Таврійської губернії в родині купця. У 1898 році поступив, а 1906 році закінчив Петербурзьку академію мистецтв і отримав звання художника-архітектора за проект кафедрального собору для губернського міста.
В 1906 році закінчив педагогічні курси при цій же Академії мистецтв, де отримав свідоцтво І-го розряду на право викладання малювання в середніх навчальних закладах. В 1906—1910 роках викладав малювання, креслення і чистописання в Київському 2-х класному училищі імені М. Х. Бунге, Київській жіночій гімназії «Групи батьків», чоловічій гімназії М. А. Стельмашенка.
Працював у Києві й Харкові на початку XX століття, вживаючи форми модерну і модернізованих історичних стилів.
Був одружений з Олександрою Амаєвою, діти: Наталія, Ольга.
Помер 8 серпня 1936 року. Похований в Києві на Лук'янівському цвинтарі (ділянка № 20, ряд 8, місце 4).

## Будівлі
Серед творів у Києві:
- Прибутковий будинок Б. Мороза на вулиці Володимирській № 61/11 (1910);
- Торговий дім І. Закса на вулиця Хрещатик № 6 (1910—1913 роки, співавтор Й. Зекцер)[1].
- Комплекс споруд Товариства швидкої медичної допомоги на вулиці Рейтарській № 22, лікарні — № 24 (1912—1914 роки, співавтор Й. Зекцер).

wikiname: ukwiki

title: Торов Дмитро Григорович

in_language: uk

wikitext:
{{Архітектор
|зображення                =
|розмір                    =
|підпис                    =
|ім'я                      = Дмитро Григорович Торов
|справжнє ім'я             =
|громадянство              = [[Російська імперія]], [[СРСР]]
|дата народження           = 25.10.1877
|місце народження =
|дата смерті = 8.8.1936
|місце смерті =
|працював у містах = [[Київ]], [[Харків]]
|стиль =[[модерн]]
|найважливіші споруди =
|містобудівні проєкти =
|реставрація пам'яток =
|нереалізовані проєкти =
|наукові праці =
|нагороди =
}}
'''Дмитро Григорович Торов''' ([[25 жовтня]] [[1877]] — [[8 серпня]] [[1936]]) — художник-архітектор, [[педагог]].

== Біографія ==
Народився [[25 жовтня]] [[1877]] року в [[Мелітопольський повіт|Мелітопольському повіті]] [[Таврійська губернія|Таврійської губернії]] в родині [[купецтво|купця]]. У [[1898]] році поступив, а [[1906]] році закінчив [[Петербурзька академія мистецтв|Петербурзьку академію мистецтв]] і отримав звання художника-архітектора за проект кафедрального собору для губернського міста.

В 1906 році закінчив педагогічні курси при цій же Академії мистецтв, де отримав свідоцтво І-го розряду на право викладання малювання в середніх навчальних закладах. В [[1906]]—[[1910]] роках викладав малювання, креслення і чистописання в Київському 2-х класному училищі імені М. Х. Бунге, Київській жіночій гімназії «Групи батьків», [[Гімназія Стельмашенка|чоловічій гімназії М. А. Стельмашенка]].

Працював у [[Київ|Києві]] й [[Харків|Харкові]] на початку [[XX століття]], вживаючи форми [[модерн]]у і модернізованих історичних стилів.

Був одружений з Олександрою Амаєвою, діти: Наталія, Ольга.
[[Файл:Могила Дмитра Торова.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Могила Дмитра Торова]]
Помер [[8 серпня]] [[1936]] року. Похований в Києві на [[Лук'янівський цвинтар|Лук'янівському цвинтарі]] (ділянка № 20, ряд 8, місце 4).

== Будівлі ==
Серед творів у Києві:
* Прибутковий будинок Б. Мороза на [[Володимирська вулиця (Київ)|вулиці Володимирській]] № 61/11 ([[1910]]);
* Торговий дім І. Закса на [[Хрещатик|вулиця Хрещатик]] № 6 ([[1910]]—[[1913]] роки, співавтор [[Йосип Зекцер|Й. Зекцер]])<ref>у [[1921]] році згорів, а у [[1927]]—[[1928]] роках відновлений для Будинку трестів.</ref>.
* Комплекс споруд Товариства швидкої медичної допомоги на [[Рейтарська вулиця (Київ)|вулиці Рейтарській]] № 22, лікарні — № 24 ([[1912]]—[[1914]] роки, співавтор Й. Зекцер).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Пантеон зодчих Лук'янівського некрополю. Біографічний довідник. — Київ: «З-Медіа», 2008. — С. 104. ISBN 966-96254-2-4. стор. 82—83.

== Посилання ==
{{Портал|Мистецтво}}
* [http://alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_034.html Зодчі України кінця XVIII - початку XX століть. Біографічний довідник]

[[Категорія:Архітектори Києва]]
[[Категорія:Випускники Петербурзької академії мистецтв]]
[[Категорія:Поховані на Лук'янівському кладовищі]]
[[Категорія:Радянські архітектори]]

title: Дмитро Григорович Торов

Народження: 25 жовтня 1877Мелітопольський повіт, Таврійська губернія, Російська імперія

Смерть: 8 серпня 1936 (58 років)Київ, Київська область, Українська СРР, СРСР

Поховання: Державний історико-меморіальний Лук'янівський заповідник

Країна: Російська імперія, СРСР

Навчання: Вище художнє училище при Російській імператорській академії мистецтв (1898)

Діяльність: архітектор

Праця в містах: Київ, Харків

Архітектурний стиль: модерн


text:
# Against All Gods Tour
Against All Gods Tour — світовий аренний концертний тур американського рок-гурту Marilyn Manson. Він стартував на підтримку компіляції Lest We Forget: The Best Of, яку було видано 28 вересня 2004 р.

## Виступи
Під час туру Менсон розмахував на сцені кадилом. На задньому фоні часто висіли: палаючий прапор США, заставки на церковну й інші тематики, що символізують еру, до котрої належить виконувана пісня. На деяких концертах під час «Tourniquet» та/чи «(s)AINT» використувалися роботи. Протягом «Tourniquet» фронтмен також іноді стояв на ходулях.
Дизайнер усіх костюмів: Вів'єн Вествуд. Спочатку Менсон виходив на сцену в чорному піджаку з рожевими прикрасами й чорному ґотичниму жилеті з довгою, відкритою чорною спідницею. Під час «The Dope Show» на ньому був чорно-білий смугастий піджак, на «mOBSCENE» виконавець надягав на голову циліндр. На деяких шоу чорний жилет мав сріблясту смугу донизу.
Коли розпочався європейський етап, стиль одягу гурту змінився на вікторіанський. У той час як спідниця залишалася такою ж, жилет Менсона мав синьо-оксамитове жабо. Піджак, в якому фронтмен з'являвся на сцені, й капелюх чумного лікаря, котрий одягався для виконання «The Nobodies», є посиланням на «Чорну смерть». До цього піджака було пришито сержантські прикраси із справжніх курячих кісток і велику кількість цибулі. На «mOBSCENE» Менсон носив кітель та кашкет.

## Сет-ліст
Нижче наведено перелік пісень, які звучали найчастіше, у порядку, в котрому вони зазвичай виконувалися:
1. «Prelude (The Family Trip)»
2. «Repent»
3. «The Love Song»
4. «Irresponsible Hate Anthem»
5. «Disposable Teens»
6. «mOBSCENE»
7. «Personal Jesus»
8. «Get Your Gunn»
9. «Great Big White World»
10. «(s)AINT»
11. «Tainted Love»
12. «The Fight Song»
13. «The Nobodies»
14. «The Dope Show»
15. «Rock Is Dead»
16. «The Golden Age of Grotesque»
17. «Sweet Dreams (Are Made of This)»
18. «The Beautiful People»

## Учасники
- Мерілін Менсон — вокал
- Марк Шоуссей — гітара
- Тім Шьольд — бас-гітара
- Мадонна Вейн Ґейсі — клавішні
- Кріс Вренна — барабани

## Дати концертів
| №                | Дата              | Місто                             | Країна           | Місце проведення              |
| Південна Америка | Південна Америка  | Південна Америка                  | Південна Америка | Південна Америка              |
| ---------------- | ----------------- | --------------------------------- | ---------------- | ----------------------------- |
| 1                | 27 жовтня 2004    | Лас-Вегас, штат Невада            | США              | House of Blues                |
| 2                | 29 жовтня 2004    | Фінікс, штат Аризона              | США              | Dodge Theater                 |
| 3                | 1 листопада 2004  | Сан-Франциско, штат Каліфорнія    | США              | Warfield Theatre              |
| 4                | 3 листопада 2004  | Денвер, штат Колорадо             | США              | Filmore                       |
| 5                | 5 листопада 2004  | Фарґо, Північна Дакота            | США              | Civic Auditorium              |
| 6                | 6 листопада 2004  | Міннеаполіс, штат Міннесота       | США              | Orpheum Theatre               |
| 7                | 8 листопада 2004  | Цинциннаті, штат Огайо            | США              | Taft Theatre                  |
| 8                | 9 листопада 2004  | Чикаго, штат Іллінойс             | США              | The Rivera                    |
| 9                | 11 листопада 2004 | Сент-Луїс, штат Міссурі           | США              | The Pageant                   |
| 10               | 12 листопада 2004 | Мілвокі, штат Вісконсин           | США              | Eagles Ballroom               |
| 11               | 14 листопада 2004 | Детройт, штат Мічиган             | США              | State Theatre                 |
| 12               | 15 листопада 2004 | Торонто                           | Канада           | Massey Hall                   |
| 13               | 17 листопада 2004 | Монреаль                          | Канада           | Metropolis                    |
| 14               | 18 листопада 2004 | Нью-Йорк, штат Нью-Йорк           | США              | Roseland Ballroom             |
| 15               | 20 листопада 2004 | Вашингтон, округ Колумбія         | США              | 9:30 Club                     |
| 16               | 21 листопада 2004 | Філадельфія, штат Пенсильванія    | США              | Electric Factory              |
| 17               | 23 листопада 2004 | Сейрвілл, штат Нью-Джерсі         | США              | Starland Ballroom             |
| 18               | 26 листопада 2004 | Бостон, штат Массачусетс          | США              | Avalon Ballroom               |
| 19               | 27 листопада 2004 | Редінг, штат Пенсильванія         | США              | Sovereign Center              |
| 20               | 29 листопада 2004 | Клівленд, штат Огайо              | США              | House of Blues                |
| 21               | 30 листопада 2004 | Колумбус, штат Огайо              | США              | PromoWest Pavilion            |
| 22               | 2 грудня 2004     | Орландо, штат Флорида             | США              | Hard Rock Live                |
| 23               | 3 грудня 2004     | Міртл-Біч, штат Південна Кароліна | США              | House of Blues                |
| 24               | 4 грудня 2004     | Атланта, штат Джорджія            | США              | Tabernacle                    |
| 25               | 7 грудня 2004     | Х'юстон, штат Техас               | США              | Verizon Wireless Theater      |
| 26               | 8 грудня 2004     | Ґранд-Прері, штат Техас           | США              | Nokia Live                    |
| 27               | 10 грудня 2004    | Мак-Аллен, штат Техас             | США              | Villa Real                    |
| 28               | 11 грудня 2004    | Корпус-Крісті, штат Техас         | США              | Concrete Street Amphitheater  |
| 29               | 13 грудня 2004    | Альбукерке, штат Нью-Мексико      | США              | Albuquerque Convention Center |
| 30               | 14 грудня 2004    | Ель-Пасо, штат Техас              | США              | Country Coliseum              |
| 31               | 16 грудня 2004    | Санта-Барбара, штат Каліфорнія    | США              | Arlington Theatre             |
| 32               | 18 грудня 2004    | Лос-Анджелес, штат Каліфорнія     | США              | Wiltern LG                    |
| 33               | 19 грудня 2004    | Лос-Анджелес, штат Каліфорнія     | США              | Wiltern LG                    |
| 34               | 20 грудня 2004    | Лос-Анджелес, штат Каліфорнія     | США              | Wiltern LG                    |
| Азія             |                   |                                   |                  |                               |
| 35               | 29 січня 2005     | Бангкок                           | Таїланд          | Aktive Square (Скасовано)     |
| 36               | 2 лютого 2005     | Сеул                              | Південна Корея   | Olympic Hall                  |
| 37               | 5 лютого 2005     | Осака                             | Японія           | Sonic Mania Festival          |
| 38               | 6 лютого 2005     | Токіо                             | Японія           | Sonic Mania Festival          |
| Мексика          |                   |                                   |                  |                               |
| 39               | 9 лютого 2005     | Мехіко                            | Мексика          | Palacio de los Deportes       |
| Європа           |                   |                                   |                  |                               |
| 40               | 27 травня 2005    | Мадрид                            | Іспанія          | Festimad Sur                  |
| 41               | 29 травня 2005    | Лісабон                           | Португалія       | Super Bock Super Rock         |
| 42               | 2 червня 2005     | Амстердам                         | Нідерланди       | Heineken Music Hall           |
| 43               | 4 червня 2005     | Нюрбурґрінґ                       | Німеччина        | Rock am Ring                  |
| 44               | 5 червня 2005     | Нюрнберг                          | Німеччина        | Rock im Park                  |
| 45               | 7 червня 2005     | Мілан                             | Італія           | Mazda Palace                  |
| 46               | 8 червня 2005     | Базель                            | Швейцарія        | St. Jacobshalle               |
| 47               | 10 червня 2005    | Ніккельсдорф                      | Австрія          | Nova Rock Festival            |
| 48               | 11 червня 2005    | Дрезден                           | Німеччина        | Woodstage Festival            |
| 49               | 13 червня 2005    | Дуе                               | Франція          | Salle Gayant Expo             |
| 50               | 14 червня 2005    | Париж                             | Франція          | Bercy                         |
| 51               | 16 червня 2005    | Гултсфред                         | Швеція           | Hultsfred Festival            |
| 52               | 18 червня 2005    | Провінссі                         | Фінляндія        | Provinssi Rock                |
| 53               | 20 червня 2005    | Санкт-Петербург                   | Росія            | Льодовий палац                |
| 54               | 21 червня 2005    | Москва                            | Росія            | Олімпійський                  |
| 55               | 24 червня 2005    | Атени                             | Греція           | Rockwave Festival             |
| 56               | 14 серпня 2005    | Кольмар                           | Франція          | Foire Aux Vins                |
| 57               | 17 серпня 2005    | Аванш                             | Швейцарія        | Rock Oz'Arene Festival        |
| 58               | 19 серпня 2005    | Гасселт                           | Бельгія          | Pukkelpop                     |
| 59               | 20 серпня 2005    | Біддинґгьойзен                    | Нідерланди       | Lowlands Festival             |
| 60               | 22 серпня 2005    | Пула                              | Хорватія         | Arena Pula                    |
| 61               | 23 серпня 2005    | Будапешт                          | Угорщина         | Budapest Sportaréna           |
| 62               | 26 серпня 2005    | Лідс                              | Англія           | Festival Rock                 |
| 63               | 28 серпня 2005    | Редінг                            | Англія           | Reading Festival              |
| 64               | 31 серпня 2005    | Дублін                            | Ірландія         | RDS Arena                     |

title: Against All Gods Tour

wikitext:
{{Концертний тур
| Назва = Against All Gods Tour
| Зображення  =
| Виконавець = [[Marilyn Manson]]
| Тип = Світовий
| До альбому = [[Lest We Forget: The Best Of]]
| Початок = 27 жовтня 2004
| Завершення = 31 серпня 2005
| Етапів = 4
| Концертів =  64
| Попередній = [[Grotesk Burlesk Tour]]
(2003)
| Наступний = [[Rape of the World Tour]]
(2007-2008)
}}

'''Against All Gods Tour''' — світовий аренний концертний тур американського рок-гурту [[Marilyn Manson]]. Він стартував на підтримку компіляції ''[[Lest We Forget: The Best Of]]'', яку було видано 28 вересня 2004 р.<ref>{{Cite web |url=http://www.mansonwiki.com/wiki/Against_All_Gods |title=Архівована копія |accessdate=20 січня 2013 |archive-date=20 квітня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120420193434/http://www.mansonwiki.com/wiki/Against_All_Gods }}</ref>

== Виступи ==
Під час туру Менсон розмахував на сцені кадилом. На задньому фоні часто висіли: палаючий прапор США, заставки на церковну й інші тематики, що символізують еру, до котрої належить виконувана пісня. На деяких концертах під час «Tourniquet» та/чи «(s)AINT» використувалися роботи. Протягом «Tourniquet» фронтмен також іноді стояв на ходулях.

Дизайнер усіх костюмів: Вів'єн Вествуд. Спочатку Менсон виходив на сцену в чорному піджаку з рожевими прикрасами й чорному ґотичниму жилеті з довгою, відкритою чорною спідницею. Під час «The Dope Show» на ньому був чорно-білий смугастий піджак, на «mOBSCENE» виконавець надягав на голову циліндр. На деяких шоу чорний жилет мав сріблясту смугу донизу.

Коли розпочався європейський етап, стиль одягу гурту змінився на вікторіанський. У той час як спідниця залишалася такою ж, жилет Менсона мав синьо-оксамитове жабо. Піджак, в якому фронтмен з'являвся на сцені, й капелюх [[чумний лікар|чумного лікаря]], котрий одягався для виконання «The Nobodies», є посиланням на «[[Чорна смерть|Чорну смерть]]». До цього піджака було пришито сержантські прикраси із справжніх курячих кісток і велику кількість цибулі.<ref>{{Cite web |url=http://www.nachtkabarett.com/CelebritarianCorporation/AgainstAllGods |title=Архівована копія |accessdate=20 січня 2013 |archive-date=4 жовтня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20121004204014/http://www.nachtkabarett.com/CelebritarianCorporation/AgainstAllGods }}</ref> На «mOBSCENE» Менсон носив кітель та кашкет.

== Сет-ліст ==
Нижче наведено перелік пісень, які звучали найчастіше, у порядку, в котрому вони зазвичай виконувалися:
# «Prelude (The Family Trip)»
# «Repent»
# «The Love Song»
# «Irresponsible Hate Anthem»
# «[[Disposable Teens]]»
# «[[Mobscene|mOBSCENE]]»
# «[[Personal Jesus]]»
# «[[Get Your Gunn]]»
# «Great Big White World»
# «[[(s)AINT]]»
# «[[Tainted Love]]»
# «[[The Fight Song]]»
# «[[The Nobodies]]»
# «[[The Dope Show]]»
# «[[Rock Is Dead]]»
# «The Golden Age of Grotesque»
# «[[Sweet Dreams (Are Made of This)]]»
# «[[The Beautiful People]]»

== Учасники ==
* [[Мерілін Менсон]] — вокал
* [[Марк Шоуссей]] — гітара
* [[Тім Шьольд]] — бас-гітара
* [[Мадонна Вейн Ґейсі]] — клавішні
* [[Кріс Вренна]] — барабани

== Дати концертів ==
{| class="wikitable" style="text-align:center;"
! width="50"| №
! width="200"| Дата
! width="200"| Місто
! width="150"| Країна
! width="300"| Місце проведення
|-
!colspan="5"|Південна Америка
|-
| 1
| 27 жовтня 2004
| [[Лас-Вегас|Лас-Вегас, штат Невада]]
| rowspan="11"|[[Сполучені Штати Америки|США]]
| House of Blues
|-
| 2
| 29 жовтня 2004
| [[Фінікс|Фінікс, штат Аризона]]
| Dodge Theater
|-
| 3
| 1 листопада 2004
| [[Сан-Франциско|Сан-Франциско, штат Каліфорнія]]
| Warfield Theatre
|-
| 4
| 3 листопада 2004
| [[Денвер|Денвер, штат Колорадо]]
| Filmore
|-
| 5
| 5 листопада 2004
| [[Фарґо (Північна Дакота)|Фарґо, Північна Дакота]]
| Civic Auditorium
|-
| 6
| 6 листопада 2004
| [[Міннеаполіс|Міннеаполіс, штат Міннесота]]
| Orpheum Theatre
|-
| 7
| 8 листопада 2004
| [[Цинциннаті|Цинциннаті, штат Огайо]]
| Taft Theatre
|-
| 8
| 9 листопада 2004
| [[Чикаго|Чикаго, штат Іллінойс]]
| The Rivera
|-
| 9
| 11 листопада 2004
| [[Сент-Луїс (Міссурі)|Сент-Луїс, штат Міссурі]]
| The Pageant
|-
| 10
| 12 листопада 2004
| [[Мілвокі|Мілвокі, штат Вісконсин]]
| Eagles Ballroom
|-
| 11
| 14 листопада 2004
| [[Детройт|Детройт, штат Мічиган]]
| State Theatre
|-
| 12
| 15 листопада 2004
| [[Торонто]]
| rowspan="2"|[[Канада]]
| Massey Hall
|-
| 13
| 17 листопада 2004
| [[Монреаль]]
| Metropolis
|-
| 14
| 18 листопада 2004
| [[Нью-Йорк|Нью-Йорк, штат Нью-Йорк]]
| rowspan="21"|США
| Roseland Ballroom
|-
| 15
| 20 листопада 2004
| [[Вашингтон|Вашингтон, округ Колумбія]]
| 9:30 Club
|-
| 16
| 21 листопада 2004
| [[Філадельфія|Філадельфія, штат Пенсильванія]]
| Electric Factory
|-
| 17
| 23 листопада 2004
| Сейрвілл, штат Нью-Джерсі
| Starland Ballroom
|-
| 18
| 26 листопада 2004
| [[Бостон|Бостон, штат Массачусетс]]
| Avalon Ballroom
|-
| 19
| 27 листопада 2004
| [[Редінг (Пенсільванія)|Редінг, штат Пенсильванія]]
| Sovereign Center
|-
| 20
| 29 листопада 2004
| [[Клівленд|Клівленд, штат Огайо]]
| House of Blues
|-
| 21
| 30 листопада 2004
| [[Колумбус (Огайо)|Колумбус, штат Огайо]]
| PromoWest Pavilion
|-
| 22
| 2 грудня 2004
| [[Орландо|Орландо, штат Флорида]]
| Hard Rock Live
|-
| 23
| 3 грудня 2004
| Міртл-Біч, штат Південна Кароліна
| House of Blues
|-
| 24
| 4 грудня 2004
| [[Атланта (Джорджія)|Атланта, штат Джорджія]]
| Tabernacle
|-
| 25
| 7 грудня 2004
| [[Г'юстон|Х'юстон, штат Техас]]
| Verizon Wireless Theater
|-
| 26
| 8 грудня 2004
| [[Гранд-Прері (Техас)|Ґранд-Прері, штат Техас]]
| Nokia Live
|-
| 27
| 10 грудня 2004
| [[Мак-Аллен|Мак-Аллен, штат Техас]]
| Villa Real
|-
| 28
| 11 грудня 2004
| [[Корпус-Крісті|Корпус-Крісті, штат Техас]]
| Concrete Street Amphitheater
|-
| 29
| 13 грудня 2004
| [[Альбукерке|Альбукерке, штат Нью-Мексико]]
| Albuquerque Convention Center
|-
| 30
| 14 грудня 2004
| [[Ель-Пасо (США)|Ель-Пасо, штат Техас]]
| Country Coliseum
|-
| 31
| 16 грудня 2004
| Санта-Барбара, штат Каліфорнія
| Arlington Theatre
|-
| 32
| 18 грудня 2004
| rowspan="3"|[[Лос-Анджелес|Лос-Анджелес, штат Каліфорнія]]
| rowspan="3"|Wiltern LG
|-
| 33
| 19 грудня 2004
|-
| 34
| 20 грудня 2004
|-
!colspan="5"|Азія
|-
| 35
| 29 січня 2005
| [[Бангкок]]
| [[Таїланд]]
| Aktive Square
(Скасовано)
|-
| 36
| 2 лютого 2005
| [[Сеул]]
| [[Південна Корея]]
| Olympic Hall
|-
| 37
| 5 лютого 2005
| [[Осака]]
| rowspan="2"|[[Японія]]
| Sonic Mania Festival
|-
| 38
| 6 лютого 2005
| [[Токіо]]
| Sonic Mania Festival
|-
!colspan="5"|Мексика
|-
| 39
| 9 лютого 2005
| [[Мехіко]]
| [[Мексика]]
| Palacio de los Deportes
|-
!colspan="5"|Європа
|-
| 40
| 27 травня 2005
| [[Мадрид]]
| [[Іспанія]]
| Festimad Sur
|-
| 41
| 29 травня 2005
| [[Лісабон]]
| [[Португалія]]
| Super Bock Super Rock
|-
| 42
| 2 червня 2005
| [[Амстердам]]
| [[Нідерланди]]
| Heineken Music Hall
|-
| 43
| 4 червня 2005
| Нюрбурґрінґ
| rowspan="2"|[[Німеччина]]
| [[Rock am Ring]]
|-
| 44
| 5 червня 2005
| [[Нюрнберг]]
| Rock im Park
|-
| 45
| 7 червня 2005
| [[Мілан]]
| [[Італія]]
| Mazda Palace
|-
| 46
| 8 червня 2005
| [[Базель]]
| [[Швейцарія]]
| St. Jacobshalle
|-
| 47
| 10 червня 2005
| Ніккельсдорф
| [[Австрія]]
| Nova Rock Festival
|-
| 48
| 11 червня 2005
| [[Дрезден]]
| Німеччина
| Woodstage Festival
|-
| 49
| 13 червня 2005
| [[Дуе (Нор)|Дуе]]
| rowspan="2"|[[Франція]]
| Salle Gayant Expo
|-
| 50
| 14 червня 2005
| [[Париж]]
| Bercy
|-
| 51
| 16 червня 2005
| Гултсфред
| [[Швеція]]
| Hultsfred Festival
|-
| 52
| 18 червня 2005
| Провінссі
| [[Фінляндія]]
| Provinssi Rock
|-
| 53
| 20 червня 2005
| [[Санкт-Петербург]]
| rowspan="2"|[[Росія]]
| Льодовий палац
|-
| 54
| 21 червня 2005
| [[Москва]]
| Олімпійський
|-
| 55
| 24 червня 2005
| [[Атени]]
| [[Греція]]
| Rockwave Festival
|-
| 56
| 14 серпня 2005
| [[Кольмар (Верхній Рейн)|Кольмар]]
| Франція
| Foire Aux Vins
|-
| 57
| 17 серпня 2005
| [[Аванш]]
| [[Швейцарія]]
| Rock Oz'Arene Festival
|-
| 58
| 19 серпня 2005
| [[Гасселт]]
| [[Бельгія]]
| Pukkelpop
|-
| 59
| 20 серпня 2005
| Біддинґгьойзен
| Нідерланди
| Lowlands Festival
|-
| 60
| 22 серпня 2005
| [[Пула]]
| [[Хорватія]]
| Arena Pula
|-
| 61
| 23 серпня 2005
| [[Будапешт]]
| [[Угорщина]]
| Budapest Sportaréna
|-
| 62
| 26 серпня 2005
| [[Лідс]]
| rowspan="2"|[[Англія]]
| Festival Rock
|-
| 63
| 28 серпня 2005
| [[Редінг (Англія)|Редінг]]
| Reading Festival
|-
| 64
| 31 серпня 2005
| [[Дублін]]
| [[Ірландія]]
| RDS Arena
|-
|}

== Посилання ==
{{примітки}}

{{Marilyn Manson}}

[[Категорія:Концертні тури Marilyn Manson]]

title: Світовий тур Marilyn Manson

До альбому: Lest We Forget: The Best Of

Початок: 27 жовтня 2004

Завершення: 31 серпня 2005

title: Хронологія турів Marilyn Manson

Хронологія турів Marilyn Manson: Grotesk Burlesk Tour · (2003) Against All Gods Tour Rape of the World Tour · (2007-2008)

title: Marilyn Manson

Студійні альбоми: Portrait of an American Family Antichrist Superstar Mechanical Animals Holy Wood (In the Shadow of the Valley of Death) The Golden Age of Grotesque Eat Me, Drink Me The High End of Low Born Villain The Pale Emperor Heaven Upside Down We Are Chaos One Assassination Under God - Chapter 1

Мініальбоми: Smells Like Children Remix & Repent

Концертні альбоми: The Last Tour on Earth

Компіляції: Lest We Forget Lost & Found

Сингли: «Get Your Gunn» «Lunchbox» «Dope Hat» «Sweet Dreams (Are Made of This)» «The Beautiful People» «Tourniquet» «Man That You Fear» «Antichrist Superstar» «Long Hard Road Out of Hell» «The Dope Show» «I Don't Like the Drugs (But the Drugs Like Me)» «Rock Is Dead» «Coma White» «Astonishing Panorama of the Endtimes» «Disposable Teens» «The Fight Song» «The Nobodies» «Tainted Love» «mOBSCENE» «This Is the New Shit» «Personal Jesus» «The Nobodies: 2005 Against All Gods Mix» «Heart-Shaped Glasses (When the Heart Guides the Hand)» «Putting Holes in Happiness» «You and Me and the Devil Makes 3» «We're from America» «Arma-Goddamn-Motherfuckin-Geddon» «No Reflection» «Slo-Mo-Tion» «Third Day of a Seven Day Binge» «Deep Six» «Cupid Carries a Gun» «The Mephistopheles of Los Angeles»

Визначні пісні: «Apple of Sodom» «Cryptorchid» «Evidence» «Hey, Cruel World...» «If I Was Your Vampire» «Overneath the Path of Misery» «Running to the Edge of the World» «(s)AINT» «WOW»

Відео-альбоми: Dead to the World God Is in the T.V. Guns, God and Government

Інші релізи: Демо-записи The Raw Boned Psalms Lunchbox The Manson Family Album Lunch Boxes & Choklit Cows

Книги: Довга важка дорога з пекла Holy Wood Генеалогія болю Кампанія

Фільми: «Аутопсія» «Doppelherz» «Фантасмагорія: Видіння Льюїса Керрола» «Природжений лиходій»

Тури: Незалежні тури (The Spooky Kids) Portrait of an American Family Tour Smells Like Children Tour Dead to the World Tour Mechanical Animals Tour Beautiful Monsters Tour Rock Is Dead Tour Guns, God and Government Tour Grotesk Burlesk Tour Against All Gods Tour Rape of the World Tour The High End of Low Tour Hey Cruel World... Tour Twins of Evil Tour Masters of Madness Tour The Hell Not Hallelujah Tour The End Times Tour

Пов'язані статті: Учасники гурту Дискографія Нагороди й номінації MarilynManson.com Hell, etc. (виставка) The Path of Misery Nothing Records Posthuman Records Hell, etc. Трент Резнор Шон Біван Amboog-a-Lard Goon Moon Jack Off Jill Loser Satan on Fire The Pop Culture Suicides Роб Зомбі


text:
# Пилипча (Чернігівський район)
Пили́пча — село в Україні, у Ріпкинській селищній громаді Чернігівського району Чернігівської області. Населення становить 114 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування— Грабівська сільська рада.
Село постраждало внаслідок геноциду українського народу, проведеного урядом СРСР 1932-1933 та 1946-1947.

## Історія
Засноване у 18 столітті. У селі існувала церква святого великомученика Пантелеймона.
До 1864 Пилипчою володів штабс-капітан Микола Іванович Бакуринський,  1787 р.н.  Під час Селянської реформи в нього викупили землі  13 чоловічих душ
У часи національно-визвольних змагань - центр повстанського руху. Тут містилася опорна база Отамана Галаки. В його загоні воювали багато мешканців Пилипчі, зокрема Мороз Дмитро Борисович, Чикида Микола Федосійович, Васильчиков Охрім Олексійович, Гудименко Пантелій Федорович, Мороз Павло Юхимович, Коновець Антон Овсійович та інші.
Після російсько-большевицької окупації у селі закрито церкву, 1929 почалися масові переслідування незалежних господарників (насамперед родини Пилиповичів, Литвинів та Воробеїв). 1932-1933 комуністи вдалися до убивств голодом, зокрема убито неповнолітніх Ольгу Митрофанівну Литвин та Марію Митрофанівну Литвин.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», увійшло до складу Ріпкинської селищної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно - територіальної реформи та ліквідації Ріпкинського району, село увійшло до складу Чернігівського району Чернігівської області.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 109       | 95.61%   |
| російська  | 5         | 4.39%    |
| Усього     | 114       | 100%     |

## Сучасний стан
У селі  постійно проживає не більше 50 осіб. Більшість мешканців - на заробітках у Ріпках або Чернігові. Збереглося приміщення 4-річної школи та старовинний цвинтар.

## Персоналії
Васильчиков Іван Олексійович (4 травня 1895- 3 липня 1921) - відомий як отаман Галака. Повстанський отаман, який контролював значні терени в на Городнянщині та Гомельщині під час Визвольних змагань 1917-1921 років.

title: Пилипча (Чернігівський район)

wikitext:
{{Село
| назва           = Пилипча
| область         = [[Чернігівська область]]
| район           = [[Чернігівський район]]
| громада         = [[Ріпкинська селищна громада]]
| рада            =
| код КАТОТТГ= UA74100330340025384
| код КОАТУУ      = 7424482402
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1706
| населення       = 114
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 1,5
| ref-площа       =
| щільність       = 76
| поштовий індекс = 15023
| телефонний код  = 4641
| координати      = {{coord|51|52|5|N|31|2|24|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 51|
| lat_min         = 52|
| lat_sec         = 5
| lon_deg         = 31|
| lon_min         = 2|
| lon_sec         = 24
| висота          = 116
| ref-висота      =
| водойма         = [[Вир (притока Сожу)|Вир]]
| адреса          = 15000, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, селище Ріпки, вул. Святомиколаївська, 92
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=13.01.2009&rf7571=40973 картка]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Пили́пча''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Ріпкинська селищна громада|Ріпкинській селищній громаді]] [[Чернігівський район (Чернігівська область)|Чернігівського району]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]]. Населення становить 114 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування— [[Грабівська сільська рада (Ріпкинський район)|Грабівська]] сільська рада.

Село постраждало внаслідок геноциду українського народу, проведеного урядом СРСР 1932-1933 та 1946-1947.

== Історія ==

Засноване у 18 столітті. У селі існувала церква святого великомученика Пантелеймона.

До 1864 Пилипчою володів штабс-капітан Микола Іванович [[Бакуринські|Бакуринський]],  1787 р.н.  Під час [[Селянська реформа в Російській імперії (1861)|Селянської реформи]] в нього викупили землі  13 чоловічих душ<ref>{{Cite AV media |url=https://www.youtube.com/watch?v=xWG1IhidNNI |title=ЗЕМЕЛЬНЕ РАБСТВО Ч.3/3 Ріпки та Пилипча: в полоні у  Бакуринських |date=2025-04-23 |last=Irena Konovets-Poplavska |access-date=2025-04-23 |via=YouTube}}</ref>

У часи національно-визвольних змагань - центр повстанського руху. Тут містилася опорна база [[Галака Іван|Отамана Галаки.]] В його загоні воювали багато мешканців Пилипчі, зокрема Мороз Дмитро Борисович, Чикида Микола Федосійович<ref>{{Citation|title=ОТАМАН ГАЛАКА З ПИЛИПЧІ ТА ЙОГО ПОБРАТИМИ  Ч.1/5  Дмитро Мороз та Микола Чикида {{!}} Визвольні змагання|url=https://www.youtube.com/watch?v=NrdOZRv5TA4|date=2025-01-20|accessdate=2025-01-20|last=Irena Konovets-Poplavska}}</ref>, Васильчиков Охрім Олексійович, Гудименко Пантелій Федорович, Мороз Павло Юхимович<ref>{{Citation|title=ОТАМАН ГАЛАКА З ПИЛИПЧІ ТА ЙОГО ПОБРАТИМИ Ч.2/5 Охрім Васильчиков, Пантелій  Гудименко, Павло Мороз|url=https://www.youtube.com/watch?v=hnScW-Qa1e8|date=2025-01-30|accessdate=2025-01-30|last=Irena Konovets-Poplavska}}</ref>, Коновець Антон Овсійович<ref>{{Citation|title=ОТАМАН ГАЛАКА З ПИЛИПЧІ ТА ЙОГО ПОБРАТИМИ Ч.7/7  Антон Коновець|url=https://www.youtube.com/watch?v=uMIuEkAPGhA|date=2025-03-20|accessdate=2025-03-20|last=Irena Konovets-Poplavska}}</ref> та інші.

Після російсько-большевицької окупації у селі закрито церкву, 1929 почалися масові переслідування незалежних господарників (насамперед родини Пилиповичів, Литвинів та Воробеїв). 1932-1933 комуністи вдалися до убивств голодом, зокрема убито неповнолітніх Ольгу Митрофанівну Литвин та Марію Митрофанівну Литвин.

12 червня [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», увійшло до складу Ріпкинської селищної громади.<ref>{{Cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/730-2020-р|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2022-07-10|language=uk}}</ref>

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно - територіальної реформи та ліквідації [[Ріпкинський район|Ріпкинського району]], село увійшло до складу Чернігівського району Чернігівської області<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|109
|95.61%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|5
|4.39%
|- class="sortbottom"
!Усього
|114
|100%
|}

== Сучасний стан ==
У селі  постійно проживає не більше 50 осіб. Більшість мешканців - на заробітках у Ріпках або Чернігові. Збереглося приміщення 4-річної школи та старовинний цвинтар.

== Персоналії ==
'''Васильчиков Іван Олексійович''' (4 травня 1895- 3 липня 1921) - відомий як отаман Галака. Повстанський отаман, який контролював значні терени в на [[Городнянський район|Городнянщині]] та [[Гомельська область|Гомельщині]] під час [[Визвольні змагання 1917—1921|Визвольних змагань]] 1917-1921 років<ref>{{Citation|title=ОТАМАН ГАЛАКА З ПИЛИПЧІ ТА ЙОГО ПОБРАТИМИ Ч.3/7 Іван Васильчиков (1895-1920). Шлях до отаманства|url=https://www.youtube.com/watch?v=63XFz1e0aJM|date=2025-02-12|accessdate=2025-02-12|last=Irena Konovets-Poplavska}}</ref>''.''

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/chernigovskaja/20357 Погода в селі Пилипча] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305084305/http://weather.in.ua/ua/chernigovskaja/20357 |date=5 березня 2016 }}

{{Ukraine-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Україна}}
{{Ріпкинська селищна громада}}
{{Ріпкинський район}}

[[Категорія:Села Чернігівської області]]

title: село Пилипча

Країна: Україна

Область: Чернігівська область

Район: Чернігівський район

Тер. громада: Ріпкинська селищна громада

Облікова картка: картка

title: Основні дані

Площа: 1,5 км²

Густота населення: 76 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: Вир

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Пилипча


text:
# Чернятьєвська
Черня́тьєвська (рос. Чернятьевская) — присілок у складі Котельницького району Кіровської області, Росія. Входить до складу Макар'євського сільського поселення.
Населення становить 10 осіб (2010, 28 у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік — росіяни 96 %.

title: Чернятьєвська

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Чернятьєвська
 | назва ін.       = {{lang-ru|Чернятьевская}}
 | герб            =
 | опис герба      =
 | розташування    =
 | опис розташування =
 | карта розташування1 = Росія Кіровська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | суб'єкт РФ      = [[Кіровська область]]
 | район           = [[Котельницький район]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[Макар'євське сільське поселення]]
 | рада            =
 | код ЗКАТУ       = 33219860018
 | засноване       =
 | перша згадка    =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 10 осіб ([[2010]])
 | поштові індекси =
 | код             =
 | координати      =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N | lat_deg= 58 | lat_min= 30
             | lat_sec= 25
 | lon_dir=W | lon_deg= 47 | lon_min= 58
             | lon_sec= 21
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Черня́тьєвська''' ({{lang-ru|Чернятьевская}}) — [[присілок]] у складі [[котельницький район|Котельницького району]] [[кіровська область|Кіровської області]], [[Росія]]. Входить до складу [[макар'євське сільське поселення|Макар'євського сільського поселення]].

Населення становить 10 осіб ([[2010]]<ref>[https://rodnaya-vyatka.ru/perepis2010/region/33 Всероссийская перепись населения 2010 года: Кировская область - сводная таблица районов и городских округов] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210611111958/https://rodnaya-vyatka.ru/perepis2010/region/33 |date=11 червня 2021 }} — краєзнавчий портал «Родная Вятка» {{ref-ru}}</ref>, 28 у [[2002]]{{RUS-lingvarium}}).

Національний склад станом на 2002 рік — [[росіяни]] 96 %.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=58.507417&lon=47.971115&z=13&m=b&show=/17558451/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=58.507417&lon=47.971115&z=13&m=b&show=/17558451/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{кіровська область-доробити}}
{{котельницький район}}

[[Категорія:Населені пункти Котельницького району]]
[[Категорія:Присілки Кіровської області]]

title: присілок Чернятьєвська

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Кіровська область

Муніципальний район: Котельницький район

Поселення: Макар'євське сільське поселення

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Чернятьєвська · Чернятьєвська


text:
# Конвой №6202 (червень)
Конвой № 6202 (червень) — японський конвой часів Другої світової війни, проведення якого відбувалось у червні 1943-го.
Вихідним пунктом конвою був атол Кваджелейн, на якому була головна японська база на Маршаллових островах. Пунктом призначення став атол Трук у центральній частині Каролінських островів, де ще до війни створили головну базу японського ВМФ у Океанії, звідки до лютого 1944-го провадились операції в цілому ряді архіпелагів.
До складу конвою увійшли транспорти «Кітакамі-Мару» та «Фукуяма-Мару», тоді як охорону забезпечував есмінець «Юдзукі».
20 червня 1943-го загін полишив Кваджелейн та попрямував на захід. Хоча поблизу вихідного та, особливо, кінцевого пунктів маршруту традиційно діяли американські підводні човни, проходження конвою № 6202 пройшло без інцидентів і 25 червня він прибув на Трук.

title: Конвой №6202 (червень)

wikitext:
{{Location map+ | Океанія
| width = 450
| caption = Маршрут конвою
| relief = 1
| places =
  {{Location map~ | Океанія
    | label = '''Кваджелейн'''
    | label_size =
    | position = right
    | background =
    | mark = Green pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 9 | lat_min = 13 | lat_sec    = 00 | lat_dir = N
    | lon_deg = 167 | lon_min = 23| lon_sec    = 00| lon_dir = E
}}
    {{Location map~ | Океанія
    | label = '''Трук'''
    | label_size =
    | position = left
    | background =
    | mark = Green pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 7 | lat_min = 25 | lat_sec    = 17 | lat_dir = N
    | lon_deg = 151 | lon_min = 46| lon_sec    = 3| lon_dir = E
  }}
}}

'''Конвой № 6202 (червень)''' — японський конвой часів [[Друга світова війна|Другої світової війни]], проведення якого відбувалось у червні 1943-го.

Вихідним пунктом конвою був атол Кваджелейн, на якому була головна японська база на Маршаллових островах. Пунктом призначення став атол Трук у центральній частині Каролінських островів, де ще до війни створили головну базу японського ВМФ у Океанії, звідки до лютого 1944-го провадились операції в цілому ряді архіпелагів.

До складу конвою увійшли транспорти «<nowiki/>[[Кітакамі-Мару]]<nowiki/>» та «<nowiki/>[[Фукуяма-Мару]]<nowiki/>», тоді як охорону забезпечував есмінець «<nowiki/>[[Юдзукі]]<nowiki/>».

20 червня 1943-го загін полишив Кваджелейн та попрямував на захід. Хоча поблизу вихідного та, особливо, кінцевого пунктів маршруту традиційно діяли американські підводні човни, проходження конвою № 6202 пройшло без інцидентів і 25 червня він прибув на Трук.<ref>{{Cite web|title=Japanese Transports|url=http://www.combinedfleet.com/Fukuyama_t.htm|website=www.combinedfleet.com|accessdate=2022-12-11}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Японські конвої до/з бази на атолі Трук|nocat=1}}
[[Категорія:Японські конвої до Трука|6202]]


text:
# Антонівка (Мазановський район)
Антонівка (рос. Антоновка) — село у Мазановському районі Амурської області Російської Федерації. Розташоване на території українського історичного та етнічного краю Зелений Клин.
Входить до складу муніципального утворення Красноярівська сільрада. Населення становить 35 осіб (2018).

## Історія
З січня 1926 року входить до складу Мазановського району, який згідно з постановою Президії Далькрайвиконкому від 20 березня 1931 був районом часткової українізації, у якому мало бути забезпечено обслуговування українського населення його рідною мовою шляхом створення спеціальних перекладових бюро при виконкомі та господарських організаціях.
З 20 жовтня 1932 року входить до складу новоутвореної Амурської області.
З 1 січня 2006 року входить до складу муніципального утворення Красноярівська сільрада.

## Населення
| 2002 | 2010 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 73   | ↘49  | ↗50  | ↘46  | ↘43  | ↘37  | ↘32  |
| 2017 | 2018 |      |      |      |      |      |
| ↗37  | ↘35  |      |      |      |      |      |

title: Антонівка (Мазановський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Антонівка
|назва ін.       = Антоновка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Амурська область]]
|район           = [[Мазановський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Красноярівська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 35{{RUS-census2018}} (2018)
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Якутський час|MSK+6]] ([[UTC+9]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Амурська область
}}
'''Антонівка''' ({{lang-ru|Антоновка}}) — [[село]] у [[Мазановський район|Мазановському районі]] [[Амурська область|Амурської області]] [[Росія|Російської Федерації]]. Розташоване на території українського історичного та етнічного краю [[Зелений Клин]].

Входить до складу муніципального утворення [[Красноярівська сільрада]]. Населення становить 35 осіб (2018){{RUS-census2018}}.

== Історія ==

З січня 1926 року входить до складу Мазановського району, який згідно з постановою Президії Далькрайвиконкому від [[20 березня]] [[1931]] був районом часткової [[Українізація|українізації]], у якому мало бути забезпечено обслуговування українського населення його рідною мовою шляхом створення спеціальних перекладових бюро при виконкомі та господарських організаціях<ref>Зелений Клин (Український Далекий Схід): Енциклопедичний довідник / Укл. В. Чорномаз. — Владивосток, 2011</ref>.

З [[20 жовтня]] [[1932]] року входить до складу новоутвореної Амурської області.

З [[1 січня]] [[2006]] року входить до складу муніципального утворення Красноярівська сільрада<ref>[http://zakon-region.ru/amurskay-oblast/20579 Закон Амурской области от 03.12.2004 № 384-ОЗ (ред. от 02.05.2007) «Об установлении границ и наделении соответствующим статусом муниципального образования Мазановского района и муниципальных образований в его составе»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140728155923/http://zakon-region.ru/amurskay-oblast/20579 |date=28 липня 2014 }} {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Антоновка (Мазановский район) }}

{{Населення РФ | Антоновка (Мазановский район) | Графік }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Мазановський район}}

{{Amur-obl-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Мазановського району]]
[[Категорія:Села Амурської області]]

title: село Антонівка

Суб'єкт Російської Федерації: Амурська область

Муніципальний район: Мазановський район

Поселення: Красноярівська сільрада

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK+6 (UTC+9)

Основні дані:
Мапа
· Антонівка · Антонівка


text:
# Татько Арсеній Петрович
Арсеній Петрович Татько (1886, місто Катеринослав — розстріляний 1 листопада 1937) — український радянський діяч. Член Центральної Контрольної Комісії КП(б)У в листопаді 1927 — січні 1930 р.

## Біографія
Робітник на заводах міста Катеринослава.
Член РСДРП(б) з 1903 року. Вів революційну діяльність на заводах Катеринослава.
У 1917 році — член Задніпровського (Амур-Нижньодніпровського) районного комітету РСДРП(б), член Катеринославської Ради робітничих і солдатських депутатів. Учасник Катеринославського збройного повстання грудня 1917 року.
У лютому — квітні 1918 року — голова виконавчого комітету Катеринославської губернської ради.
З 1918 року — на політичній роботі в Червоній армії. Служив політичним працівником у Групі радянськи військ Харківського напряму, у 2-й Українській радянській армії та 14-й армії РСЧА. Брав участь у боях проти німецьких військ, українських військ Директорії та англо-французьких інтервентів. З січня 1920 року — інспектор Політичного Управління Червоної армії.
Потім — на партійній, радянській та господарській роботі в Харкові.
До липня 1937 року — заступник директора Харківського верстатобудівного заводу імені Молотова.
8 липня 1937 року заарештований органами НКВС, розстріляний. Посмертно реабілітований.

title: Татько Арсеній Петрович

wikitext:
{{Особа}}
{{Однофамільці|Татько}}
'''Арсеній Петрович Татько''' ({{ДН|||1886}}, місто [[Катеринослав]] — розстріляний {{ДС|1|11|1937}}) — український радянський діяч. Член Центральної Контрольної Комісії [[КП(б)У]] в листопаді 1927 — січні 1930 р.

== Біографія ==
Робітник на заводах міста Катеринослава.

Член [[РСДРП(б)]] з 1903 року. Вів революційну діяльність на заводах Катеринослава.

У 1917 році — член Задніпровського (Амур-Нижньодніпровського) районного комітету РСДРП(б), член Катеринославської Ради робітничих і солдатських депутатів. Учасник Катеринославського збройного повстання грудня 1917 року.

У лютому — квітні 1918 року — голова виконавчого комітету Катеринославської губернської ради.

З 1918 року — на політичній роботі в Червоній армії. Служив політичним працівником у Групі радянськи військ Харківського напряму, у 2-й Українській радянській армії та 14-й армії РСЧА. Брав участь у боях проти німецьких військ, українських військ Директорії та англо-французьких інтервентів. З січня 1920 року — інспектор Політичного Управління Червоної армії.

Потім — на партійній, радянській та господарській роботі в Харкові.

До липня 1937 року — заступник директора Харківського верстатобудівного заводу імені Молотова.

8 липня 1937 року заарештований органами НКВС, розстріляний. Посмертно реабілітований.

== Джерела ==
* [http://www.knowbysight.info/TTT/13549.asp Татько Арсений Петрович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170702121909/http://www.knowbysight.info/TTT/13549.asp |date=2 липня 2017 }}

{{politic-stub}}
[[Категорія:Революціонери]]
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Комуністичні діячі]]
[[Категорія:Українські комуністичні діячі]]
[[Категорія:Розстріляні в СРСР]]
[[Категорія:Реабілітовані в СРСР]]
[[Категорія:Посмертно реабілітовані]]

title: Татько Арсеній Петрович

Помер: 1 листопада 1937

Діяльність: політик

Членство: Всесоюзне товариство старих більшовиків

Партія: КПРС