text:
# Вроцлавське князівство
51°07′00″ пн. ш. 17°02′00″ сх. д. / 51.116666666667° пн. ш. 17.033333333333° сх. д.
Вроцлавське князівство або Вратиславське князівство (лат. Ducatus Wratislaviensis, чеськ. Vratislavské knížectví, пол. Księstwo wrocławskie, нім. Herzogtum Breslau) — одне з західно-слов'янських князівст, середньовічне державне утворення (феодальна монархія) на території історичної Сілезії. Виділолись з незалежного Сілезького князівства. В ньому правили члени династії Сілезьких П'ястів, поки ця династія вимерла 1335 року, і Вроцлав став леном Богемської корони як т.зв. безпосереднє князівство. За часів панування Священної Римської імперії та Прусії стало називатись князівство (герцогство) Бреслау. 1742 році остаточно перестало існувати та увійшло до складу Прусського королівства.

## Історія
Вратислав (Вроцлав) входив до складу самостійного Сілезького князівства, до його окупації поляками та вигнання звідти місцевих князів. У 1138-1146 роках в Сілезії правив Владислав II, якого вигнав з престола польський князь Болеслав Кучерявий.
1163 року за допомогою імператора Фрідріха I синам Володислава ІІ Болеславу I та Мешку I вдалось повернутися до Сілезії після вигнання до Тюрінгії, й вони почали разом правили у Сілезькому князівстві. Однак, незабаром старший Болеслав отримав Середню і Нижню Сілезію з областями Вратислава, Леґніци і Ополе, а Мешко отримав меншу верхньосілезьку область Ратібор-Тешен. Після смерті Болеслава в 1201 р. Мешко почав правити і в Опольському князівстві. Відтоді Верхньосілезькі князі називали себе «князями Опольськими», і взагалі не використовували назву «Сілезія» до XIV століття у себе в титулах. А правлячі князі в Центральній і Нижній Сілезії титулувались «князями Сілезії». Вони продовжували використовували цей титул і після того, як країна розпалася на численні удільні князівства з власними назвами.
Так постали Вратиславське (Нижньосілезьке) та Ратиборське (Верхнесілезьке) князівства. Болеслав намагався повернути й Краківське князівство, але в 1177 зазнав поразки і був змушений виділити зі своїх володінь Глогувське князівство, в якому став правити його молодший брат Конрад Тонконогий. Після того, як Конрад помер у 1189/1190, не залишивши спадкоємців, Глогув знову повернувся до Болеслава.
Син Болеслава Генріх I зумів знову об'єднати всю Нижню і Центральну Сілезію під єдиною владою. Його син Генрик II Побожний продовжив політику батька й був князем Сілезії та Краківським. Але був вбитий монголо-татарами 1241 року. В Сілезії став правити його старший син Болеслав II.
1248 році Генріх III, що досяг повноліття, зажадав від свого старшого брата Болеслава II свою частку батьківської спадщини. Генріха підтримала Вратиславська шляхта, і Болеслав передав йому центральну частину князівства, де був Вроцлав. У 1250-х роках Вратиславське князівство стало найсильнішим князівством Сілезії, проводячи активну самостійну зовнішню політику. Однак, після смерті Генріха в 1266 рокі регентом князівства при малолітньому Генріху IV став його дядько Владислав (брат Генріха), князь-єпископ Зальцбурзький. 1267 року він відіслав малолітнього Генріха до Праги, і тому після смерті Владислава, з 1270 року регентом князівства став Богемський король Пржемисл Отакар II.
1272 році Генріх IV зробив Вратислав столицею Сілезії, надав йому великі привілеї, і став правити проводити незалежну зовнішню політику. 1277 року він був узятий у полон Леґницьким князем Генріхом V Брутальним, і отримав свободу лише в обмін на третину свого князівства. 1288 року Генріх IV зміг стати Краківським князем. Помер 1290 року; згідно з його заповітом, Вроцлавське князівство мав отримати Ґлоґувський князь Генріху III, проте Генріх Брутальний, залучивши місцеву шляхту став правити у Вроцлавському князівстві, разом з Леґницьким князівством.
З 1291 року князівство посідав Генріх V Брутальний. 1296 року, після його смерті, як опікун малолітніх синів, Вроцлавським князівством правив князь Болко Суворий.
1301 року, після його смерті суперництво за Вроцлавські землі з князем Генріхом III Глогувським виграв чеський король Вацлав II, який у 1303 році поставив тут свого старосту і організував весілля десятирічного Болеслава III та своєї п'ятирічної доньки Маргарити.
До 1311 р. зберігалася єдність Вроцлавського і Леґницького князівств. Але під тиском молодших синів Болеслав III змушений був поділити володіння. Болеслав отримав Бреґське князівство, Генріх VI Добрий отримав Вроцлавське, а Владислав отримав Леґницьке князівство.
Через постійні намагання польських князів захопити Вроцлавське князівство, у квітні 1327 року бездітний Генріх VI підписав угоду про спадщину, згідно з якою він добровільно передав своє князівство Богемському королю, зберігаючи право на довічне правління. Він також запевнив короля Яна Люксембурзького, що в разі війни його міста будуть відкриті для чеських військ. За це Іван Люксембурзький погодився сплачувати князю 1000 щороку, поважати всі права мешканців князівства, скасувати всі митні збори в Богемії для Вроцлавських купців, ніколи не відділяти князівство від Королівства Богемія, і надати Генріху VI довічне володіння землею Клодзько.
Під час з'їзду королів у Вишеграді до Івана Люксембурга дійшла звістка про смерть принца Генріха VI Доброго 24 листопада 1335 р. Його син Карл Люксембурзький негайно вирушив до Вроцлава і призначив там намісником князівства старосту Конрада Борснича. А князь Болко II Зембіцький, який з 1336 р. був ленником Іван Люксембурзькому, отримав у володіння Клодзьку землю.
З 1335 року Вроцлавське князівство належало королям Богемії. Чеські монархи призначали свої намісників у князівство понад 300 років, до захоплення всієї території Сілезії Королівством Пруссія в 1740–1742 роках. Прусські королі почали використовували титул князь (герцог) Бреслау, серед інших своїх титулів. У 1807 році князівство (герцогство) було скасовано в результаті пруської адміністративної реформи.

## Вроцлавські князі
- Болеслав I Високий 1173-1201, князь Сілезії
- Генрик І Бородатий 1201-1238, князь Сілезії, князь Краківський
- Генрик II Побожний 1238-1241, князь Сілезії, князь Краківський
- Болеслав II Рогатка 1241-1248, князь Сілезії, князь Краківський, князь Леґницький
- Генрик III Білий 1248-1266, князь Сілезії, князь Вроцлавський
- Генрик IV Праведний 1266-1290, князь Сілезії, князь Краківський, князь Вроцлавський
  - Владислав Сілезький 1266-1270, князь-архієпископ Зальцбурзький, намісник при малолітньому Генрику IV
  - Перемисл Отакар ІІ 1270-1272, король Богемії, князь Австрії, Штирії, Каринтії, регент при малолітньому Генрику IV
- Генріх III Глогувський 1290, князь Глогувський, Стинавський, Заганьский, Великопольский
- Генрик V Брутальний 1290-1296, князь Яворський, Леґницький, Вроцлавський

Опіка над малолітніми синами Генріха V 1296-1306

- Болеслав I Суворий 1296-1301, князь Яворський, Львувецький, Свидницький, намісник Вроцлавського і Леґницького князівств
- Генріх III Ґлоґувський 1301, князь Ґлоґувський, Стинавський, Заганьский, Великопольский претендент
- Генрик Вербна 1301-1302, єпископ Вроцлавський, намісник Вроцлавського князівств
- Венцеслав II 1303-1305, король Богемії і Польщі, князь Краківський
- Болеслав III Марнотратний 1305-1311, Леґницько-Бреґзький, Ґлоґувський, Опавський, Вроцлавський князь
- Володислав Леґницький 1305-1311, співправитель Вроцлавського і Леґнинського князівства
- Генрик VI Добрий 1305-1311, співправитель Вроцлавського і Леґнинського князівства; 1311-1335 князь Вроцлавський.
- Іван I Люксембурзький, король Богемії, титулярний король Польщі.

Після смерті Генріха VI Вроцлавське князівство стало спадковим (імедіатний) князівством Богемської корони. Відтоді королі Богемії носили титул князя Вратиславського (герцога Бреслау) та призначали в князівство своїх намісників.
У 1742–1807 роках Вратиславським князівством правили королі Пруссії, невелика частина земель князівства залишилася за Австрійською імперією.

title: Вроцлавське князівство

wikitext:
{{Універсальна картка}}
'''Вроцлавське князівство''' або '''Вратиславське князівство''' ({{lang-la|Ducatus Wratislaviensis}}, {{lang-cz|Vratislavské knížectví}}, {{lang-pl|Księstwo wrocławskie}}, {{lang-de|Herzogtum Breslau}}) — одне з західно-слов'янських князівст, середньовічне державне утворення (феодальна монархія) на території історичної [[Сілезія|Сілезії]]. Виділолись з незалежного [[Сілезьке князівство|Сілезького князівства]]. В ньому правили члени династії [[Сілезькі П'ясти|Сілезьких П'ястів]], поки ця династія вимерла 1335 року, і Вроцлав став леном [[Землі Богемської Корони|Богемської корони]] як т.зв. [[безпосереднє князівство]]. За часів панування Священної Римської імперії та Прусії стало називатись князівство (герцогство) Бреслау. 1742 році остаточно перестало існувати та увійшло до складу [[Прусське королівство|Прусського королівства]].

== Історія ==
Вратислав (Вроцлав) входив до складу самостійного [[Сілезьке князівство|Сілезького князівства]], до його окупації поляками та вигнання звідти місцевих князів. У 1138-1146 роках в Сілезії правив [[Владислав II Вигнанець|Владислав II]], якого вигнав з престола польський князь [[Болеслав IV Кучерявий|Болеслав Кучерявий]].

1163 року за допомогою імператора [[Фрідріх I Барбаросса|Фрідріха I]] синам Володислава ІІ [[Болеслав I Високий|Болеславу I]] та [[Мешко IV Кривоногий|Мешку I]] вдалось повернутися до Сілезії після вигнання до Тюрінгії, й вони почали разом правили у Сілезькому князівстві. Однак, незабаром старший Болеслав отримав Середню і Нижню Сілезію з областями Вратислава, Леґніци і Ополе, а Мешко отримав меншу верхньосілезьку область Ратібор-Тешен. Після смерті Болеслава в 1201 р. Мешко почав правити і в [[Опольське князівство|Опольському князівстві]]. Відтоді Верхньосілезькі князі називали себе «князями Опольськими», і взагалі не використовували назву «Сілезія» до XIV століття у себе в титулах. А правлячі князі в Центральній і Нижній Сілезії титулувались «князями Сілезії». Вони продовжували використовували цей титул і після того, як країна розпалася на численні [[Сілезькі князівства|удільні князівства]] з власними назвами.
[[Файл:Silesia 1249-1273.jpg|thumb|right|300px|Сілезькі князівства]]
Так постали Вратиславське (Нижньосілезьке) та [[Ратиборське князівство|Ратиборське]] (Верхнесілезьке) князівства. Болеслав намагався повернути й [[Краківське князівство]], але в 1177 зазнав поразки і був змушений виділити зі своїх володінь [[Глогувське князівство]], в якому став правити його молодший брат Конрад Тонконогий. Після того, як Конрад помер у 1189/1190, не залишивши спадкоємців, [[Глогув (місто)|Глогув]] знову повернувся до Болеслава.

Син Болеслава [[Генрик І Бородатий|Генріх I]] зумів знову об'єднати всю Нижню і Центральну Сілезію під єдиною владою. Його син [[Генрик II Побожний]] продовжив політику батька й був князем Сілезії та [[Краківське князівство|Краківським]]. Але був вбитий монголо-татарами 1241 року. В Сілезії став правити його старший син [[Болеслав II Лисий|Болеслав II]].

1248 році [[Генріх III Білий|Генріх III]], що досяг повноліття, зажадав від свого старшого брата Болеслава II свою частку батьківської спадщини. Генріха підтримала Вратиславська шляхта, і Болеслав передав йому центральну частину князівства, де був Вроцлав. У 1250-х роках Вратиславське князівство стало найсильнішим князівством Сілезії, проводячи активну самостійну зовнішню політику. Однак, після смерті Генріха в 1266 рокі регентом князівства при малолітньому [[Генрик IV Праведний|Генріху IV]] став його дядько Владислав (брат Генріха), князь-єпископ Зальцбурзький. 1267 року він відіслав малолітнього Генріха до Праги, і тому після смерті Владислава, з 1270 року регентом князівства став Богемський король [[Пржемисл Отакар II]].

1272 році Генріх IV зробив Вратислав столицею Сілезії, надав йому великі привілеї, і став правити проводити незалежну зовнішню політику. 1277 року він був узятий у полон Леґницьким князем [[Генріх V Гладкий|Генріхом V Брутальним]], і отримав свободу лише в обмін на третину свого князівства. 1288 року Генріх IV зміг стати Краківським князем. Помер 1290 року; згідно з його заповітом, Вроцлавське князівство мав отримати Ґлоґувський князь [[Генріх III Ґлоґувський|Генріху III]], проте Генріх Брутальний, залучивши місцеву шляхту став правити у Вроцлавському князівстві, разом з Леґницьким князівством.

З 1291 року князівство посідав Генріх V Брутальний. 1296 року, після його смерті, як опікун малолітніх синів, Вроцлавським князівством правив князь Болко Суворий.

1301 року, після його смерті суперництво за Вроцлавські землі з князем [[Генріх III Глогувський|Генріхом III Глогувським]] виграв чеський король [[Вацлав II]], який у 1303 році поставив тут свого старосту і організував весілля десятирічного [[Болеслав III Марнотратний|Болеслава III]] та своєї п'ятирічної доньки Маргарити.

До 1311 р. зберігалася єдність Вроцлавського і Леґницького князівств. Але під тиском молодших синів Болеслав III змушений був поділити володіння. Болеслав отримав Бреґське князівство, Генріх VI Добрий отримав Вроцлавське, а Владислав отримав Леґницьке князівство.

Через постійні намагання польських князів захопити Вроцлавське князівство, у квітні 1327 року бездітний Генріх VI підписав угоду про спадщину, згідно з якою він добровільно передав своє князівство Богемському королю, зберігаючи право на довічне правління. Він також запевнив короля [[Ян I Сліпий|Яна Люксембурзького]], що в разі війни його міста будуть відкриті для чеських військ. За це Іван Люксембурзький погодився сплачувати князю 1000 щороку, поважати всі права мешканців князівства, скасувати всі митні збори в Богемії для Вроцлавських купців, ніколи не відділяти князівство від Королівства Богемія, і надати Генріху VI довічне володіння землею Клодзько.

Під час з'їзду королів у Вишеграді до Івана Люксембурга дійшла звістка про смерть принца Генріха VI Доброго 24 листопада 1335 р. Його син [[Карл IV (імператор Священної Римської імперії)|Карл Люксембурзький]] негайно вирушив до Вроцлава і призначив там намісником князівства старосту Конрада Борснича. А князь [[Болко II Зембицький|Болко II Зембіцький]], який з 1336 р. був ленником Іван Люксембурзькому, отримав у володіння Клодзьку землю.

З 1335 року Вроцлавське князівство належало королям Богемії. Чеські монархи призначали свої намісників у князівство понад 300 років, до захоплення всієї території Сілезії Королівством Пруссія в 1740–1742 роках. Прусські королі почали використовували титул князь (герцог) Бреслау, серед інших своїх титулів. У 1807 році князівство (герцогство) було скасовано в результаті пруської адміністративної реформи.

== Вроцлавські князі ==
* [[Болеслав I Високий]] 1173-1201, князь Сілезії
* [[Генрик І Бородатий]] 1201-1238, князь Сілезії, князь Краківський
* [[Генрик II Побожний]] 1238-1241, князь Сілезії, князь Краківський
* [[Болеслав II Рогатка]] 1241-1248, князь Сілезії, князь Краківський, князь Леґницький
* [[Генрик III Білий]] 1248-1266, князь Сілезії, князь Вроцлавський
* [[Генрик IV Праведний]] 1266-1290, князь Сілезії, князь Краківський, князь Вроцлавський
** Владислав Сілезький 1266-1270, князь-архієпископ Зальцбурзький, намісник при малолітньому Генрику IV
** [[Перемисл Отакар ІІ]] 1270-1272, король Богемії, князь Австрії, Штирії, Каринтії, регент при малолітньому Генрику IV
* [[Генріх III Глогувський]] 1290, князь Глогувський, Стинавський, Заганьский, Великопольский
* [[Генрик V Брутальний]] 1290-1296, князь Яворський, Леґницький, Вроцлавський

''Опіка над малолітніми синами Генріха V'' 1296-1306

* Болеслав I Суворий 1296-1301, князь Яворський, Львувецький, Свидницький, намісник Вроцлавського і Леґницького князівств
* Генріх III Ґлоґувський 1301, князь Ґлоґувський, Стинавський, Заганьский, Великопольский ''претендент''
* Генрик Вербна 1301-1302, єпископ Вроцлавський, намісник Вроцлавського князівств
* [[Венцеслав II]] 1303-1305, король Богемії і Польщі, князь Краківський
* [[Болеслав III Марнотратний]] 1305-1311, Леґницько-Бреґзький, Ґлоґувський, Опавський, Вроцлавський князь
* Володислав Леґницький 1305-1311, співправитель Вроцлавського і Леґнинського князівства
* Генрик VI Добрий 1305-1311, співправитель Вроцлавського і Леґнинського князівства; 1311-1335 князь Вроцлавський.
* [[Іван I Люксембурзький]], король Богемії, титулярний король Польщі.

Після смерті Генріха VI Вроцлавське князівство стало спадковим (імедіатний) князівством Богемської корони. Відтоді королі Богемії носили титул князя Вратиславського (герцога Бреслау) та призначали в князівство своїх намісників.

У 1742–1807 роках Вратиславським князівством правили королі Пруссії, невелика частина земель князівства залишилася за Австрійською імперією.

== Джерела ==
* Hugo Weczerka (Hrsg.): Handbuch der historischen Stätten. Band: Schlesien. Kröner, Stuttgart 1977, ISBN 3-520-31601-3
* Ludwig Petry u. a.: Geschichte Schlesiens. Bd. 1. Sigmaringen 1988. ISBN 3-7995-6341-5
* Radek Fukala: Slezsko. Neznámá země Koruny české. Knížecí a stavovské Slezsko do roku 1740. České Budějovice 2007, ISBN 978-80-86829-23-4.

[[Категорія:Сілезькі князівства]]
[[Категорія:Богемське королівство]]
[[Категорія:Герцогства Священної Римської імперії]]
[[Категорія:Вроцлавське князівство]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1173]]
[[Категорія:Держави і території, засновані 1173]]
[[Категорія:Зникли в Європі 1335]]
[[Категорія:Держави і території, зникли 1335]]

Континент: Європа

Країна: Богемське королівство

Столиця: Вроцлав

Історичний регіон: Сілезія


text:
# Сенкертаун (Пенсільванія)
Сенкертаун (англ. Sankertown) — місто (англ. borough) в США, в окрузі Кембрія штату Пенсільванія. Населення — 630 осіб (2020).

## Географія
Сенкертаун розташований за координатами 40°28′17″ пн. ш. 78°35′31″ зх. д. / 40.47139° пн. ш. 78.59194° зх. д. (40.471361, -78.592071).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 0,76 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у селищі мешкало 675 осіб у 297 домогосподарствах у складі 171 родини. Густота населення становила 883 особи/км².  Було 314 помешкання (411/км²).
Расовий склад населення:
| - 99,4 % — білих - 0,1 % — корінних американців - 0,1 % — чорних або афроамериканців - 0,1 % — азіатів |

До двох чи більше рас належало 0,1 %. Частка іспаномовних становила 0,1 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,4 % — особи молодші 18 років, 63,7 % — особи у віці 18—64 років, 16,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 45,7 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 89,1 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 95,7 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 52 000 доларів США (медіана — 41 750), а середній дохід на одну сім'ю — 59 465 доларів (медіана — 57 656). Медіана доходів становила 38 594 долари для чоловіків та 35 625 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 15,3 % осіб, у тому числі 19,7 % дітей у віці до 18 років та 6,7 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 284 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 25,0 %, транспорт — 16,9 %, публічна адміністрація — 11,6 %, виробництво — 8,8 %.

wikiname: ukwiki

title: Сенкертаун (Пенсільванія)

in_language: uk

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Сенкертаун
|оригінальна назва  = {{lang-en|Sankertown}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Пенсільванія
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Кембрія (округ, Пенсільванія)|Кембрія]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 0,76
|висота центру НП   = 631
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 888,16
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 814
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 4267920
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Сенкертаун''' ({{lang-en|Sankertown}}) — місто ({{lang-en|borough}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Кембрія (округ, Пенсільванія)|Кембрія]] штату [[Пенсільванія]]. Населення — 630 осіб (2020).

== Географія ==
Сенкертаун розташований за координатами {{Coord|40|28|17|N|78|35|31|W|type:city_region:US-DE}} (40.471361, -78.592071){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 0,76 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1910 = 687
| 1920 = 900
| 1930 = 917
| 1940 = 942
| 1950 = 865
| 1960 = 828
| 1970 = 881
| 1980 = 804
| 1990 = 770
| 2000 = 680
| 2010 = 675
| 2020 = 630
| estyear =
| estimate =
| estref =
| footnote = Sources:<ref name="USDecennialCensus">{{cite web|title=Census of Population and Housing|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|publisher=U.S. Census Bureau|accessdate=11 грудня 2013}}</ref><ref name="GR2">{{cite web|url=http://factfinder2.census.gov|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=2008-01-31|title=American FactFinder}}</ref><ref name=CensusPopEst>{{cite web|title=Incorporated Places and Minor Civil Divisions Datasets: Subcounty Resident Population Estimates: 1 квітня 2010 to 1 липня 2012|url=https://www.census.gov/popest/data/cities/totals/2012/SUB-EST2012.html|work=Population Estimates|publisher=U.S. Census Bureau|accessdate=11 грудня 2013|archiveurl=https://web.archive.org/web/20130611010502/http://www.census.gov/popest/data/cities/totals/2012/SUB-EST2012.html|archivedate=11 червня 2013}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у селищі мешкало 675 осіб у 297 домогосподарствах у складі 171 родини. [[Густота населення]] становила 883 особи/км².  Було 314 помешкання (411/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 99,4 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,1 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,1 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,1 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
|}
До двох чи більше рас належало 0,1 %. Частка іспаномовних становила 0,1 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,4 % — особи молодші 18 років, 63,7 % — особи у віці 18—64 років, 16,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 45,7 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 89,1 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 95,7 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:52000}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:41750}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:59465}} доларів (медіана — {{formatnum:57656}}). Медіана доходів становила {{formatnum:38594}} долари для чоловіків та {{formatnum:35625}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 15,3 % осіб, у тому числі 19,7 % дітей у віці до 18 років та 6,7 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 284 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 25,0 %, транспорт — 16,9 %, публічна адміністрація — 11,6 %, виробництво — 8,8 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Кембрія (округ, Пенсільванія)}}

[[Категорія:Містечка Пенсільванії]]
[[Категорія:Населені пункти округу Кембрія (Пенсільванія)]]
[[Категорія:Населені пункти США, засновані 1906]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Пенсільванія

Округ: Кембрія

Населення: 630 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 888,16 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Міле Поповський
Мі́ле Попо́вський (мак. Миле Поповски, Попоски; *20 жовтня 1922, Прилеп, Королівство сербів, хорватів і словенців — †27 жовтня 2009, Скоп'є, Македонія) — македонський драматург, письменник-гуморист, сценарист і перекладач.

## З біографії
Міле Поповський народився 20 жовтня 1922 року в Прилепі.
Закінчив філолософський факультет Скопського університету.
Деякий час працював учителем середньої школи та редактором РТБ Скоп'є.
Від 1960 року працював у газеті «Нова Македонія» редактором гумористичної сторінки. Також працював на Радіо Скоп'є редактором, а потім, до виходу на пенсію, головним редактором відділу освіти і науки Телебачення Скоп'є.
З причини гострої сатири на якийсь час (у 1961 році) був переведений на роботу до Белграда, але швидко повернувся до Скоп'є, де  його цінували, любили і поважали. Йому дозволялось виїжджати за кордон (поїздки до Парижа, Нью-Йорка, Вашингтону, Лондона, Бухареста, Будапешта тощо).
Прозаїк був членом Македонської письменницької асоціації (Македонската писателска асоцијација) починаючи з 1965 року.
Помер після хвороби 27 жовтня 2009 року в столиці вже незалежної македонської держави місті Скоп'є.

## Творчість і визнання
Міле Поповський — автор багатого прозового та драматичного доробку, в якому домінує жанр комедії. Найвідоміші його комедії — «Солунські куріпки» („Солунски патрдии“), «Вікенди мертвяків» („Викенд на мртовци“) та «Жінки з досвідом» („Жени со искуство“).
Написав понад 200 коротеньких гуморесок, які ввійшли до збірок «Марафонська битва» (Маратонска битка) та «Усі заповіді Божі» („Сите божји заповеди“), та театралізовану композицію «Учні диявола», що успішно йшла на сценах македонських театрів.
М. Поповський відомий також як перекладач — йому, зокрема, належать переклади з російської на македонську творів О. Островського, А. Чехова і роману М. Лермонтова «Герой нашого часу».
За свою творчість здобув чимало національних і державних (югославських) премій і нагород:
- найвища нагорода югославські фестивалі гумору та сатири в Будві;
- нагорода „Војдан Чернордински“ міста Прилепа;
- Гран-прі за особливий інтерес до розвитку македонської комедійно-сатиричної літератури на Фестивалі гумору та сатири „Ин Виница веритас“.

Українською мовою 2 гуморески Міле Поповського «Ювілейна математика» і «Жертви літератури» переклав Андрій Лисенко (увійшли до збірки «Македонська новела», яка вийшла 1972 року в серії «Зарубіжна новела» і за яку перекладач отримав міжнародну премію «Золоте перо»).

## Джерело
- Коротко про авторів // Македонська новела. Київ: Дніпро, 1972, с. 360-361.

title: Міле Поповський

wikitext:
{{Письменник}}
'''Мі́ле Попо́вський''' ({{lang-mk|Миле Поповски, Попоски}}; *{{ДН|20|10|1922}}, [[Прилеп]], [[Королівство Югославія|Королівство сербів, хорватів і словенців]] — †{{ДС|27|10|2009}}, [[Скоп'є]], [[Північна Македонія|Македонія]]) — [[Північна Македонія|македонський]] [[драматург]], [[письменник]]-[[гуморист]], [[сценарист]] і [[перекладач]].

== З біографії ==

Міле Поповський народився 20 жовтня 1922 року в [[Прилеп (Північна Македонія)|Прилепі]].

Закінчив філолософський факультет [[Скопський університет|Скопського університету]].

Деякий час працював учителем середньої школи та редактором [[Македонська телерадіокомпанія|РТБ Скоп'є]].

Від [[1960]] року працював у газеті [[Нова Македонија|«Нова Македонія»]] редактором гумористичної сторінки. Також працював на Радіо Скоп'є редактором, а потім, до виходу на пенсію, головним редактором відділу освіти і науки Телебачення Скоп'є.

З причини гострої сатири на якийсь час (у [[1961]] році) був переведений на роботу до Белграда, але швидко повернувся до Скоп'є, де  його цінували, любили і поважали. Йому дозволялось виїжджати за кордон (поїздки до Парижа, Нью-Йорка, Вашингтону, Лондона, Бухареста, Будапешта тощо).

Прозаїк був членом Македонської письменницької асоціації (''Македонската писателска асоцијација'') починаючи з [[1965]] року.

Помер після хвороби 27 жовтня 2009 року в столиці вже незалежної македонської держави місті Скоп'є.

== Творчість і визнання ==

Міле Поповський — [[автор]] багатого прозового та драматичного доробку, в якому домінує жанр комедії. Найвідоміші його комедії — «Солунські куріпки» (''„Солунски патрдии“''), «Вікенди мертвяків» (''„Викенд на мртовци“'') та «Жінки з досвідом» (''„Жени со искуство“'').

Написав понад 200 коротеньких гуморесок, які ввійшли до збірок «Марафонська битва» (''Маратонска битка'') та «Усі заповіді Божі» (''„Сите божји заповеди“''), та театралізовану композицію «Учні диявола», що успішно йшла на сценах македонських театрів<ref>Коротко про авторів // Македонська новела. Київ: Дніпро, 1972, с. 360-361.</ref>.

М. Поповський відомий також як перекладач — йому, зокрема, належать переклади з [[Російська мова|російської]] на [[Македонська мова|македонську]] творів [[Олександр Островський|О. Островського]], [[Чехов Антон Павлович|А. Чехова]] і роману [[Лермонтов Михайло Юрійович|М. Лермонтова]] «[[Герой нашого часу]]»<ref>Коротко про авторів // Македонська новела. Київ: Дніпро, 1972, с. 361.</ref>.

За свою творчість здобув чимало національних і державних ([[Югославія|югославських]]) премій і нагород:
* найвища нагорода югославські фестивалі гумору та сатири в [[Будва|Будві]];
* нагорода ''„Војдан Чернордински“'' міста Прилепа;
* Гран-прі за особливий інтерес до розвитку македонської комедійно-сатиричної літератури на Фестивалі гумору та сатири ''„Ин Виница веритас“''.

[[Українська мова|Українською мовою]] 2 гуморески Міле Поповського «Ювілейна математика» і «Жертви літератури» переклав [[Лисенко Андрій Євменович|Андрій Лисенко]] (увійшли до збірки «Македонська новела», яка вийшла [[1972]] року в серії «[[Зарубіжна новела (видавнича серія)|Зарубіжна новела]]» і за яку перекладач отримав міжнародну премію «Золоте перо»).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерело ==
* Коротко про авторів // Македонська новела. Київ: Дніпро, 1972, с. 360-361.

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Македонські драматурги]]
[[Категорія:Македонські прозаїки]]
[[Категорія:Македонські гумористи]]
[[Категорія:Македонські сценаристи]]
[[Категорія:Македонські перекладачі]]
[[Категорія:Уродженці Прилепа]]
[[Категорія:Померли у Скоп'є]]

title: Міле Поповський

Народився: 20 жовтня 1922 · Прилеп (община), Пелагонійський регіон, Північна Македонія

Помер: 27 жовтня 2009 (87 років) · Скоп'є, Північна Македонія

Країна: Північна Македонія

Діяльність: перекладач, письменник


text:
# Весілля в Малинівці (оперета)
«Весілля в Малинівці» — оперета на основі однойменного лібрето Леоніда Юхвіда та Михайла Аваха, вперше поставлена в місті Харкові у Першій державній українській музичній комедії у 1937 році. Її автором був головний диригент театру композитор Олексій Рябов, у творчому доробку якого понад 20 оперет і музичних комедій.
Практично одночасно, у 1937—1938 роках, з'явилася і російськомовна версія композитора Бориса Александрова на основі лібрето Леоніда Юхвіда та Віктора Тіпота.
У 1967 році на кіностудії Ленфільм режисером Андрієм Тутишкіним за сценарієм Л. Юхвіда російську версію оперети було екранізовано.
Серед лідерів прокату радянських часів (1940—1989 років) комедія «Весілля в Малинівці» посідає почесне 5-те місце — 74,6 млн глядачів.

## Історія створення
У СРСР 1930-х років жанр оперети надзвичайно популярний. У музичних театрах країни одна за одною ставляться твори Ж. Оффенбаха, Ф. Легара та І. Кальмана, а за ними і перші радянські оперети, в яких традиційні веселощі і завзяття поєднуються з патріотичною і злободенною тематикою.
Одним із перших радянських композиторів, які звернулися до цього жанру, став Борис Александров, син Олександра Васильовича Александрова — відомого композитора-пісняра, засновника Ансамблю пісні і танцю Радянської Армії. Музичне середовище, в якому зростав і виховувався юнак, визначило коло його інтересів. 1929 року Борис Александров закінчує Московську консерваторію за класом композиції у Р. Глієра. Перший час він працює в Ансамблі пісні та танцю Радянської Армії, а в 1930 році переходить у ЦТКА — Центральний театр Червоної Армії, пише музику до драматичних вистав, створює свої перші пісні — вражаюче розспівні, близькі до народної мелодики.
Ці риси обдарування Б. Александрова привернули увагу Г. М. Ярона — чудового артиста та режисера, на той час одного з керівників Московського театру оперети. Влітку 1936 року з Яроном зустрівся український лібретист Л. А. Юхвід і показав Григорію Марковичу перші нариси «Весілля в Малинівці». Спочатку «Весілля у Малинівці» була написана українською мовою на музику Олексія Рябова. Ярона вразила романтичність, барвистість та веселість майбутньої оперети, можливість показати народні пісні та танці. До роботи були терміново залучені Борис Олександров та драматург-лібретист В. Я. Тіпот. Менш як за три місяці «Весілля в Малинівці» було завершено. Прем'єра вистави відбулася 8 листопада 1937 року на сцені Московського театру оперети, практично одночасно з прем'єрою оригінальної української версії Рябова в Харкові.
Згодом, згадуючи роботу над оперетою, Григорій Ярон писав:
|  | «Коли я починав ставити „Весілля в Малинівці“, я та мої товариші вірили у широту можливостей жанру. Успіху постановки передусім сприяла музика Александрова, сповнена яскравих ліричних фарб, добродушного народного гумору. Проникливо та глибоко композитор розкрив характери своїх героїв, соковито виписав яскраві народні сцени. „Весілля в Малинівці“ відіграло величезну роль у становленні радянської оперети, що отримала розвиток у творчості І. Дунаєвського, Ю. Мілютіна та інших композиторів. Вона зіграла велику роль і в долі Бориса Александрова, започаткувавши його активну творчу співпрацю з музичним театром». Оригінальний текст (рос.) «Когда я начинал ставить „Свадьбу в Малиновке“, я и мои товарищи верили в широту возможностей жанра. Успеху постановки прежде всего способствовала музыка Александрова, исполненная ярких лирических красок, добродушного народного юмора. Проникновенно и глубоко композитор раскрыл характеры своих героев, сочно выписал колоритные народные сцены. „Свадьба в Малиновке“ сыграла огромную роль в становлении советской оперетты, получившей развитие в творчестве И. Дунаевского, Ю. Милютина и других композиторов. Она сыграла большую роль и в судьбе Бориса Александрова, положив начало его активному творческому сотрудничеству с музыкальным театром». |

## Українська версія

### Дійові особи
Дійові особи наводяться за редакцією п'єси, опублікованою в Літературному журналі у 1938 році.
- Софія — 36 років, селянка
- Яринка — її дочка, 17 років
- Нечипір — їхній родич, дід
- Гапуся — Нечипорова дружина
- Андрійко — молодий чередник
- Комариха і Василина — селянки
- Назар Забара — командир і комісар окремого загону бригади Котовського
- Петря — пом. командира
- Яшка — котовець, бесарабець
- Вася — старий, бородатий солдат, котовець
- Маріорі — сестра Яшки
- Балясний — куркуль, сухий, високий
- Гриціан — його син, отаман
- Попандопуло — грек з Одеси, років 30-ти
- Гречкосій і Бийбаба — гриціановці-бандити
- Чечель — штабс-капітан
- Котовці, селянки, гриціановці

Діється на півдні України восени 1920 героїчного року.

## Російська версія

### Дійові особи
Дійови особи та музичні номери наводяться за клавіром 1971 року.
- Назар Дума — командир окремого загону Котовського бригади
- Софія — дружина Назара, селянка
- Яринка — їхня дочка
- Дід Нечипір — селянин
- Гапуся — його дружина
- Андрійко — пастух
- Комариха і Василина — селянки
- Петря, Павло, Вася, Марченко — бійці окремого загону бригади Котовського.
- Яшка — артилерист
- Гриціан (Грицько) — отаман націоналістичної банди
- Попандопуло — його ад'ютант
- Балясний — батько Гриціана, кулак
- Гречка, Молочний, Лялька, Руда — бандити
- Пан Чечель — врангелівський штабс-капітан
- Селянки, котовці, гриціанівці

Дія відбувається восени 1920 року на півдні України.

### Музичні номери
- Увертюра

Дія перша

Картина перша
- № 1. Пісня Яринки — «Ах, цвети, расцветай цветом пышным…»
- № 2. Дует Яринки та Андрійки — «В путь дивчина провожает казака-котовца…»
- № 3. Дует Софії та Яринки — «Ты когда была ребёнком, не любила засыпать…»
- № 4. Пісня Софії із жіночим хором — «Ой ты, ой ты, бидна голивонька…»
- № 5. Частушки — «Ах ты, горе — не беда, молоко без пенки…»
- № 6. Танець
- № 7. Сцена з бандитами

Картина друга
- № 8. Антракт
- № 9. Терцет. (Петря, Вася, Яринка) — «У других девиц богатых сундуками полны хаты…»
- № 10. Пісня Назара — «Ой и вырос в поле чистом дуб высокий и ветвистый…»
- № 11. Від'їзд загону — «Ой, пры лужку, пры лужку, пры широким поли…»

Дія друга

Картина третя
- № 12. Вступ
- № 13. Пісня Андрійки — «Ой, ветер мой, ветер, скажи мне, куда торопишься целую ночь?..»
- № 14. Дует Яринки та Андрійки — «Не смотри ты лютым зверем…»
- № 15. Пісенька Нечипора — «Я, когда в полку служил, чёрные усы носил…»
- № 16. Танцювальний дует Яшки та Гапусі. «В той степ» — «Приготовьтесь, фрау-мадам…»
- № 17. Пісня Назара та Софії з жіночим хором — «Широкая степь от пожаров дымится…»
- № 18. Пісенька Попандопуло — «В Одессе жил, купался в море Чёрном…»
- № 19. Наближення котовців — «Ой, пры лужку, пры лужку, пры широким поли…»

Картина четверта
- № 20. Пісня «Ой, при лужку, при лужку» — «Ой, пры лужку, пры лужку, пры широким поли…»
- № 21. Балет
- № 22. Дует Яринки та Петрі — «Здесь никто-никто моих не услышит жалоб…»
- № 23. Дует Яшки та Комарихи — «Ох, отшагал я по земле чужой…»
- № 24. Фінал другої дії — «Нам счастья нет, нет житья…»

Дія третя

Картина п'ята
- № 25. Вступ
- № 26. Пляска на весіллі — «Рыболовцы, бравы хлопцы, рыбу ловили…»
- № 27. Куплети Попандопуло — «На морском песочке я Жанету встретил…»
- № 28. Танець Яринки
- № 29. Закінчення

### Сюжет
Привільно розкинулось у степу українське село Малинівка. У зелені садів потопають білі мазанки. Але все ніби вимерло довкола, не брязкають над Малинівкою вечорами задерикуваті дівочі пісні. Йде суворий 1919 рік. Чимало бід довелося пережити мешканцям села. А тут ще нова напасть — в окрузі з'явилася банда Грицька — сина місцевого багатія Балясного, який надав собі пишний титул — пан-отаман Гриціан Таврійський. Однак, хоч би скільки Грицько важнив, погані його справи — на очах розпадається бандитська зграя. Відчуваючи, що йому недовго залишилося отаманствувати, наважується Грицько на останню підлість — задумує насильно взяти в дружини красуню, що сподобалася йому, Яринку. А Яринка нічого не знає про біду, що загрожує. Радісно у неї на душі, адже вже давно любить вона молодого пастуха Андрійка.
Одного ранку, здіймаючи їдкі клуби пилу, на сільській вулиці з'явилася кінна банда Гриціана. Поруч із отаманом красується його вірний ад'ютант Попандопуло. Дивлячись на нього, важко втриматись від сміху. На ньому галіфе із зеленого більярдного сукна, кашкет млинцем, до того ж вся його маленька квола фігурка обвішана зброєю. «Гей, Яринко, — зупиняє дівчину Гриціан, — готуйся до весілля! Сьогодні о восьмій годині ми з тобою повінчуємося». У розпачі кинулась Яринка геть із села. Єдина надія — загін Червоної армії, який, за чутками, зупинився десь у лісі за яром.
Яринка розшукала червоноармійців. За участю вислухав схвильовану розповідь дівчини командир загону Назар Дума, виходець із цих місць, який втратив свою родину в селі. Важке завдання стоїть перед Назаром, адже в нього лише тридцять бійців, а у Гриціана в банді сто п'ятдесят! І тоді він вирішує піти на хитрість. Дума радить Яринці для видимості погодитись на весілля. План командира простий: коли бандити переп'ються, загін раптово нападе на них і розгромить усю зграю. Щоб підготувати цю операцію, Назар Дума під виглядом солдата, що повертається з полону, пробирається до Малинівки, де йде підготовка до отаманового весілля. Проте задуманий план опиняється під загрозою зриву. Спочатку Назар несподівано зустрічає свою давно втрачену дружину, яка ледь не викриває його інкогніто, і дізнається, що Яринка — його дочка. Потім командир дізнається, що за розпорядженням Гриціана весілля вирішено зіграти на дві години раніше встановленого терміну. Повідомити про це червоноармійцям береться Андрійко. Попереджені їм бійці на весілля в Малинівку вчасно!
Радо вітають мешканці своїх визволителів. Але червоні кавалеристи поспішають — час не чекає. Після недовгого відпочинку загін виступає у похід. Поряд із командиром їде знову придбана дочка Яринка та щасливий Андрійко. Полощиться за вітром червоний прапор, дзвінко летить над Малинівкою знаменита пісня Першої кінної.

### Критика
- Янковский М. Советский театр оперетты. Очерк истории. — Л.—М.: Искусство, 1962.
- Янковский М. Оперетта. Возникновение и развитие жанра на Западе и в СССР. — Л.—М.: Искусство, 1937.
- Ярон Г. М. О любимом жанре. — М.: Искусство, 1960.

### Публікації твору
- Юхвід, Леонід. Весілля в Малинівці : музична п'єса на 3 дії, 5 картин // Літературний журнал : літературно-художній і критичний місячник : орган Українського та Харківського обласного правління Спілки радянських письменників. — Київ ; Харків : Державне літературне видавництво, 1938. — № 2—3 (лютий — березень). — С. 9—58.

- Весілля в Малинівці [Текст] : народна комедія на 3 дії, 5 картин : клавір / либр. Л. Юхвіда ; муз. О. Рябова. — [Б. м. : б. в.], 1962. — 234 с.

- Юхвід Л. А. Комедії [Текст] / Л. А. Юхвід. — Харків : Облвидав, 1954. — 196 с. — Весілля в Малинівці. Чудесний край. Голуба фортеця.

- Рябов О. П. Арія Софії : з оперети «Весілля в Малинівці» / О. П. Рябов // Вибрані уривки з музичних комедiй та оперет : для спiву з супроводом фортепіано / упорядник О. Рябов. — (Радянська оперета). — Київ : Мистецтво, 1955. — С. 81—89.

- Рябов О. П. Дует Яшки та Комарихи (оперета «Весілля в Малинівці») / О. П. Рябов // Подорож у світ музики : уривки з оперет та музики до вистав у легкому перекладенні для фортепіано. Випуск 4 / Уклад. Ю. Котеленець. — Київ : Музична Україна, 1972. — 31 с. — С. 21.

- ЦДАМЛМ. Ф. 844. Оп. 2. Спр. 121. Лист Управління по охороні авторських прав УРСР до Головвидату Міністерства культури УРСР про усунення порушення авторського права при перевиданні клавіру оперети Рябова О. П. «Весілля в Малинівці». Копія. 1963.

- Александров Б. А. Свадьба в Малиновке [Ноты] : оперетта в 3 действиях, 5 картинах / Б. А. Александров ; либретто Л. Юхвида ; перевод с украинского Л. Юхвида и В. Типота. — Клавир. — Москва : Музыка, 1971. — 166 с. — Оборот титульного листа: Оперетта написана в 1937 году и впервые поставлена Московским театром оперетты в том же году. Текст либретто пересмотрен и дополнен автором в 1968 году.

### Звукозаписи
- ЦДАЕА. Од. обл. 7819. зб. М - 3679-3683. Весілля в Малинівці. Композитор: Рябов О. П. Автор тексту: лібр. Юхвід Л. Радіопостановка музичної комедії. Виконавець: Артисти київських театрів. Тривалість: 1°19'18", моно. 1962.

- ЦДАЕА. Од. обл. 13805. Об. зб. М-29015. Свадьба в Малиновке. Композитор: Александров Б. А. Автор тексту: либр. Юхвид Л., Типот Т. Виконавець: Артисти Одеського театру музичної комедії. 1984[3].

- Рябов А. Свадьба в Малиновке (фрагменты из оперетты) / исполн.: Ансамбль песни и оркестр Украинского радио, дирижёр Л. А. Балабайченко. — Рига : Melodija, 1963. — 3-я группа [ГОСТ-5289-61] : 33 об/мин [LP], моно ;  10″. — 33Д-12953, 33Д-12954. — Содержание: 1. Увертюра. 2. Песня Яринки — К. Радченко. 3. Дуэт Яринки и Андрея — К. Радченко и М. Раков. 4. Ария Назара — Н. Полуденный. | 5. Песня Нечипора — Б. Хенкин. 6. Трио Яшки, Гапуси и Нечипора — В. Белоцерковский, О. Трач и Б. Хенкин. 7. Песня Андрея — М. Раков. 8. Песня котовцев. 9. Дуэт Яринки и Андрея (2-е д.) — К. Радченко и М. Раков. 10. Финал.

title: Весілля в Малинівці (оперета)

wikitext:
{{Значення|Весілля в Малинівці}}
{{Музична композиція
|Назва              = Весілля в Малинівці
|Оригінальна назва  =
|Зображення         = -
|Зображення підпис  =
|Композитор         = [[Рябов Олексій Пантелеймонович|Олексій Рябов]]
|Жанр               = [[оперета]]
|Каталог            =
|Дата створення     = [[1936]]
|Дата видання       = -
|Видавець           =
|Місце видання      =
|Редактор видання   =
|Тональність        =
|Інструментування   =
|Текст              = [[Юхвід Леонід Аронович|Леонід Юхвід]]
|Мова тексту        = [[Українська мова|українська]]
|Тривалість         =
|Частин             =
|Дата прем'єри      = [[1937]]
|Місце прем'єри     = [[Харківський академічний театр музичної комедії|Перша державна українська музична комедія]]
|Диригент прем'єри  =
|Виконавці прем'єри =
|Аудіозапис         =
}}
{{Музична композиція
|Назва              = Свадьба в Малиновке
|Оригінальна назва  =
|Зображення         = Файл:SvVMalinovkeOperetta1937-2.jpg
|Зображення підпис  = Сцена з прем'єри оперети в Московському театрі оперети
|Композитор         = [[Александров Борис Олександрович|Борис Александров]]
|Жанр               = [[оперета]]
|Каталог            =
|Дата створення     = [[1936]]
|Дата видання       = -
|Видавець           =
|Місце видання      =
|Редактор видання   =
|Тональність        =
|Інструментування   =
|Текст              = [[Юхвід Леонід Аронович|Леонід Юхвід]], [[Тіпот Віктор Якович|Віктор Тіпот]]
|Мова тексту        = [[Російська мова|російська]]
|Тривалість         =
|Частин             =
|Дата прем'єри      = 8 листопада 1937 року
|Місце прем'єри     = [[Московський театр оперети]]
|Диригент прем'єри  =
|Виконавці прем'єри =
|Аудіозапис         =
}}

'''«Весілля в Малинівці»''' — [[оперета]] на основі однойменного лібрето [[Юхвід Леонид|Леоніда Юхвіда]] та [[Авах М|Михайла Аваха]], вперше поставлена в місті Харкові у [[Харківський академічний театр музичної комедії|Першій державній українській музичній комедії]] у 1937 році. Її автором був головний диригент театру [[композитор]] [[Рябов Олексій Пантелеймонович|Олексій Рябов]], у творчому доробку якого понад 20 оперет і музичних комедій.

Практично одночасно, у [[1937]]—[[1938]] роках, з'явилася і російськомовна версія [[композитор]]а [[Александров Борис Олександрович|Бориса Александрова]] на основі [[лібрето]] Леоніда Юхвіда та [[Тіпот Віктор Якович|Віктора Тіпота]].

У 1967 році на кіностудії [[Ленфільм]] [[режисер]]ом [[Тутишкін Андрій Петрович|Андрієм Тутишкіним]] за сценарієм Л. Юхвіда російську версію оперети було екранізовано.

Серед лідерів прокату радянських часів (1940—1989 років) [[комедія]] «[[Весілля в Малинівці (фільм)|Весілля в Малинівці]]» посідає почесне 5-те місце — 74,6 млн глядачів.

== Історія створення ==

У СРСР 1930-х років жанр оперети надзвичайно популярний. У музичних театрах країни одна за одною ставляться твори [[Жак Оффенбах|Ж. Оффенбаха]], [[Франц Легар|Ф. Легара]] та [[Імре Кальман|І. Кальмана]], а за ними і перші радянські оперети, в яких традиційні веселощі і завзяття поєднуються з патріотичною і злободенною тематикою.

Одним із перших радянських композиторів, які звернулися до цього жанру, став [[Александров Борис Олександрович|Борис Александров]], син [[Александров Олександр Васильович|Олександра Васильовича Александрова]] — відомого композитора-пісняра, засновника [[Ансамбль пісні і танцю Російської армії імені О. В. Александрова|Ансамблю пісні і танцю Радянської Армії]]. Музичне середовище, в якому зростав і виховувався юнак, визначило коло його інтересів. 1929 року Борис Александров закінчує [[Московська державна консерваторія імені П. І. Чайковського|Московську консерваторію]] за класом композиції у [[Глієр Рейнгольд Моріцевич|Р. Глієра]]. Перший час він працює в Ансамблі пісні та танцю Радянської Армії, а в 1930 році переходить у ЦТКА — Центральний театр Червоної Армії, пише музику до драматичних вистав, створює свої перші пісні — вражаюче розспівні, близькі до народної мелодики.

Ці риси обдарування Б. Александрова привернули увагу Г. М. Ярона — чудового артиста та режисера, на той час одного з керівників Московського театру оперети. Влітку 1936 року з Яроном зустрівся український лібретист [[Юхвід Леонід Аронович|Л. А. Юхвід]]<ref>{{Cite web |url=http://www.grivna.ks.ua/svadba_v_ljubimovke.htm |title=Леонид Юхвид и история создания либретто |accessdate=2011-07-23 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170429155106/http://www.grivna.ks.ua/svadba_v_ljubimovke.htm |archivedate=2017-04-29 |deadlink=yes }}</ref> і показав Григорію Марковичу перші нариси «Весілля в Малинівці». Спочатку «Весілля у Малинівці» була написана українською мовою на музику [[Рябов Олексій Пантелеймонович|Олексія Рябова]]. Ярона вразила романтичність, барвистість та веселість майбутньої оперети, можливість показати народні пісні та танці. До роботи були терміново залучені Борис Олександров та драматург-лібретист [[Тіпот Віктор Якович|В. Я. Тіпот]]. Менш як за три місяці «Весілля в Малинівці» було завершено. Прем'єра вистави відбулася 8 листопада 1937 року на сцені Московського театру оперети<ref>[http://www.mosoperetta.ru/history/present.php Летопись // Московская оперетта.] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090427163447/http://www.mosoperetta.ru/history/present.php |date=2009-04-27 }}</ref>, практично одночасно з прем'єрою оригінальної української версії Рябова в [[Харків|Харкові]].

Згодом, згадуючи роботу над оперетою, Григорій Ярон писав:
{{цитата|
«Коли я починав ставити „Весілля в Малинівці“, я та мої товариші вірили у широту можливостей жанру. Успіху постановки передусім сприяла музика Александрова, сповнена яскравих ліричних фарб, добродушного народного гумору. Проникливо та глибоко композитор розкрив характери своїх героїв, соковито виписав яскраві народні сцени. „Весілля в Малинівці“ відіграло величезну роль у становленні радянської оперети, що отримала розвиток у творчості І. Дунаєвського, Ю. Мілютіна та інших композиторів. Вона зіграла велику роль і в долі Бориса Александрова, започаткувавши його активну творчу співпрацю з музичним театром».
{{oq|ru|«Когда я начинал ставить „Свадьбу в Малиновке“, я и мои товарищи верили в широту возможностей жанра. Успеху постановки прежде всего способствовала музыка Александрова, исполненная ярких лирических красок, добродушного народного юмора. Проникновенно и глубоко композитор раскрыл характеры своих героев, сочно выписал колоритные народные сцены. „Свадьба в Малиновке“ сыграла огромную роль в становлении советской оперетты, получившей развитие в творчестве И. Дунаевского, Ю. Милютина и других композиторов. Она сыграла большую роль и в судьбе Бориса Александрова, положив начало его активному творческому сотрудничеству с музыкальным театром».}}
}}

== Українська версія ==

=== Дійові особи ===

Дійові особи наводяться за редакцією п'єси, опублікованою в Літературному журналі у 1938 році.

* ''Софія'' — 36 років, селянка
* ''Яринка'' — її дочка, 17 років
* ''Нечипір'' — їхній родич, дід
* ''Гапуся'' — Нечипорова дружина
* ''Андрійко'' — молодий чередник
* ''Комариха і Василина'' — селянки
* ''Назар Забара'' — командир і комісар окремого загону бригади Котовського
* ''Петря'' — пом. командира
* ''Яшка'' — котовець, бесарабець
* ''Вася'' — старий, бородатий солдат, котовець
* ''Маріорі'' — сестра Яшки
* ''Балясний'' — куркуль, сухий, високий
* ''Гриціан'' — його син, отаман
* ''Попандопуло'' — грек з Одеси, років 30-ти
* ''Гречкосій і Бийбаба'' — гриціановці-бандити
* ''Чечель'' — штабс-капітан
* Котовці, селянки, гриціановці

Діється на півдні України восени 1920 героїчного року.

== Російська версія ==

=== Дійові особи ===

Дійови особи та музичні номери наводяться за клавіром 1971 року.

* ''Назар Дума'' — командир окремого загону Котовського бригади
* ''Софія'' — дружина Назара, селянка
* ''Яринка'' — їхня дочка
* ''Дід Нечипір'' — селянин
* ''Гапуся'' — його дружина
* ''Андрійко'' — пастух
* ''Комариха і Василина'' — селянки
* ''Петря, Павло, Вася, Марченко'' — бійці окремого загону бригади Котовського.
* ''Яшка'' — артилерист
* ''Гриціан (Грицько)'' — отаман націоналістичної банди
* ''Попандопуло'' — його ад'ютант
* ''Балясний'' — батько Гриціана, кулак
* ''Гречка, Молочний, Лялька, Руда'' — бандити
* ''Пан Чечель'' — врангелівський штабс-капітан
* Селянки, котовці, гриціанівці

Дія відбувається восени 1920 року на півдні України.

=== Музичні номери ===

* Увертюра
'''Дія перша'''

'''''Картина перша'''''
* № 1. Пісня Яринки — «Ах, цвети, расцветай цветом пышным…»
* № 2. Дует Яринки та Андрійки — «В путь дивчина провожает казака-котовца…»
* № 3. Дует Софії та Яринки — «Ты когда была ребёнком, не любила засыпать…»
* № 4. Пісня Софії із жіночим хором — «Ой ты, ой ты, бидна голивонька…»
* № 5. Частушки — «Ах ты, горе — не беда, молоко без пенки…»
* № 6. Танець
* № 7. Сцена з бандитами
'''''Картина друга'''''
* № 8. Антракт
* № 9. Терцет. (Петря, Вася, Яринка) — «У других девиц богатых сундуками полны хаты…»
* № 10. Пісня Назара — «Ой и вырос в поле чистом дуб высокий и ветвистый…»
* № 11. Від'їзд загону — «Ой, пры лужку, пры лужку, пры широким поли…»
'''Дія друга'''

'''''Картина третя'''''
* № 12. Вступ
* № 13. Пісня Андрійки — «Ой, ветер мой, ветер, скажи мне, куда торопишься целую ночь?..»
* № 14. Дует Яринки та Андрійки — «Не смотри ты лютым зверем…»
* № 15. Пісенька Нечипора — «Я, когда в полку служил, чёрные усы носил…»
* № 16. Танцювальний дует Яшки та Гапусі. «В той степ» — «Приготовьтесь, фрау-мадам…»
* № 17. Пісня Назара та Софії з жіночим хором — «Широкая степь от пожаров дымится…»
* № 18. Пісенька Попандопуло — «В Одессе жил, купался в море Чёрном…»
* № 19. Наближення котовців — «Ой, пры лужку, пры лужку, пры широким поли…»
'''''Картина четверта'''''
* № 20. Пісня «Ой, при лужку, при лужку» — «Ой, пры лужку, пры лужку, пры широким поли…»
* № 21. Балет
* № 22. Дует Яринки та Петрі — «Здесь никто-никто моих не услышит жалоб…»
* № 23. Дует Яшки та Комарихи — «Ох, отшагал я по земле чужой…»
* № 24. Фінал другої дії — «Нам счастья нет, нет житья…»
'''Дія третя'''

'''''Картина п'ята'''''
* № 25. Вступ
* № 26. Пляска на весіллі — «Рыболовцы, бравы хлопцы, рыбу ловили…»
* № 27. Куплети Попандопуло — «На морском песочке я Жанету встретил…»
* № 28. Танець Яринки
* № 29. Закінчення

=== Сюжет ===

Привільно розкинулось у степу українське село Малинівка. У зелені садів потопають білі мазанки. Але все ніби вимерло довкола, не брязкають над Малинівкою вечорами задерикуваті дівочі пісні. Йде суворий 1919 рік. Чимало бід довелося пережити мешканцям села. А тут ще нова напасть — в окрузі з'явилася банда Грицька — сина місцевого багатія Балясного, який надав собі пишний титул — пан-отаман Гриціан Таврійський. Однак, хоч би скільки Грицько важнив, погані його справи — на очах розпадається бандитська зграя. Відчуваючи, що йому недовго залишилося отаманствувати, наважується Грицько на останню підлість — задумує насильно взяти в дружини красуню, що сподобалася йому, Яринку. А Яринка нічого не знає про біду, що загрожує. Радісно у неї на душі, адже вже давно любить вона молодого пастуха Андрійка.

Одного ранку, здіймаючи їдкі клуби пилу, на сільській вулиці з'явилася кінна банда Гриціана. Поруч із отаманом красується його вірний ад'ютант Попандопуло. Дивлячись на нього, важко втриматись від сміху. На ньому галіфе із зеленого більярдного сукна, кашкет млинцем, до того ж вся його маленька квола фігурка обвішана зброєю. «Гей, Яринко, — зупиняє дівчину Гриціан, — готуйся до весілля! Сьогодні о восьмій годині ми з тобою повінчуємося». У розпачі кинулась Яринка геть із села. Єдина надія — загін Червоної армії, який, за чутками, зупинився десь у лісі за яром.

Яринка розшукала червоноармійців. За участю вислухав схвильовану розповідь дівчини командир загону Назар Дума, виходець із цих місць, який втратив свою родину в селі. Важке завдання стоїть перед Назаром, адже в нього лише тридцять бійців, а у Гриціана в банді сто п'ятдесят! І тоді він вирішує піти на хитрість. Дума радить Яринці для видимості погодитись на весілля. План командира простий: коли бандити переп'ються, загін раптово нападе на них і розгромить усю зграю. Щоб підготувати цю операцію, Назар Дума під виглядом солдата, що повертається з полону, пробирається до Малинівки, де йде підготовка до отаманового весілля. Проте задуманий план опиняється під загрозою зриву. Спочатку Назар несподівано зустрічає свою давно втрачену дружину, яка ледь не викриває його інкогніто, і дізнається, що Яринка — його дочка. Потім командир дізнається, що за розпорядженням Гриціана весілля вирішено зіграти на дві години раніше встановленого терміну. Повідомити про це червоноармійцям береться Андрійко. Попереджені їм бійці на весілля в Малинівку вчасно!

Радо вітають мешканці своїх визволителів. Але червоні кавалеристи поспішають — час не чекає. Після недовгого відпочинку загін виступає у похід. Поряд із командиром їде знову придбана дочка Яринка та щасливий Андрійко. Полощиться за вітром червоний прапор, дзвінко летить над Малинівкою знаменита пісня Першої кінної.

== Джерела ==

=== Критика ===

* ''Янковский М.'' Советский театр оперетты. Очерк истории. — {{Л.}}—{{М.}}: Искусство, 1962.
* ''Янковский М.'' [http://sunny-genre.narod.ru/books/yankovsky_1937/contents.html Оперетта. Возникновение и развитие жанра на Западе и в СССР.] — {{Л.}}—{{М.}}: Искусство, 1937.
* ''Ярон Г. М.'' [http://sunny-genre.narod.ru/books/olzj/15.html О любимом жанре]. — {{М.}}: Искусство, 1960.

=== Публікації твору ===

* ''Юхвід, Леонід.'' Весілля в Малинівці : музична п'єса на 3 дії, 5 картин // Літературний журнал : літературно-художній і критичний місячник : орган Українського та Харківського обласного правління Спілки радянських письменників. — Київ ; Харків : Державне літературне видавництво, 1938. — [https://escriptorium.karazin.ua/items/61650d0c-907f-4302-a39b-39b9326464c0 № 2—3 (лютий — березень)]. — С. 9—58.

* Весілля в Малинівці [Текст] : народна комедія на 3 дії, 5 картин : клавір / либр. Л. Юхвіда ; муз. О. Рябова. — [Б. м. : б. в.], 1962. — 234 с.

* ''Юхвід Л. А.'' Комедії [Текст] / Л. А. Юхвід. — Харків : Облвидав, 1954. — 196 с. — Весілля в Малинівці. Чудесний край. Голуба фортеця.

* ''Рябов О. П.'' Арія Софії : з оперети «Весілля в Малинівці» / О. П. Рябов // Вибрані уривки з музичних комедiй та оперет : для спiву з супроводом фортепіано / упорядник О. Рябов. — (Радянська оперета). — Київ : Мистецтво, 1955. — С. 81—89.

* ''Рябов О. П.'' Дует Яшки та Комарихи (оперета «Весілля в Малинівці») / О. П. Рябов // Подорож у світ музики : уривки з оперет та музики до вистав у легкому перекладенні для фортепіано. Випуск 4 / Уклад. Ю. Котеленець. — Київ : Музична Україна, 1972. — 31 с. — С. 21.

* [[Центральний державний архів-музей літератури і мистецтва України|ЦДАМЛМ]]. [https://old-csam.archives.gov.ua/ukr/perelik_fondiv_9/ Ф. 844]. [https://old-csam.archives.gov.ua/includes/uploads/opisy/f844.2.pdf Оп. 2]. Спр. 121. Лист Управління по охороні авторських прав УРСР до Головвидату Міністерства культури УРСР про усунення порушення авторського права при перевиданні клавіру оперети Рябова О. П. «Весілля в Малинівці». Копія. 1963.

* ''Александров Б. А.'' Свадьба в Малиновке [Ноты] : оперетта в 3 действиях, 5 картинах / Б. А. Александров ; либретто Л. Юхвида ; перевод с украинского Л. Юхвида и В. Типота. — Клавир. — Москва : Музыка, 1971. — 166 с. — Оборот титульного листа: Оперетта написана в 1937 году и впервые поставлена Московским театром оперетты в том же году. Текст либретто пересмотрен и дополнен автором в 1968 году.

=== Звукозаписи ===

* [[Центральний державний електронний архів України|ЦДАЕА]]. Од. обл. 7819. [https://avd.archives.gov.ua/files/fono-doc.php?name=42126|Об. зб. М - 3679-3683]. Весілля в Малинівці. Композитор: Рябов О. П. Автор тексту: лібр. Юхвід Л. Радіопостановка музичної комедії. Виконавець: Артисти київських театрів. Тривалість: 1°19'18", моно. 1962.

* [[Центральний державний електронний архів України|ЦДАЕА]]. Од. обл. 13805. Об. зб. М-29015. Свадьба в Малиновке. Композитор: Александров Б. А. Автор тексту: либр. Юхвид Л., Типот Т. Виконавець: Артисти Одеського театру музичної комедії. 1984<ref>''Касян Л. Г.'' [https://archives.gov.ua/wp-content/uploads/2020/01/AU-1_2019.indd_.pdf Фонодокументи з історії українського та зарубіжного театрального мистецтва в архівній колекції ЦДКФФА України імені Г. С. Пшеничного] // Архіви України : науково-практичний журнал. — 2019. — № 1.  — С. 150—162. — С. 157.</ref>.

* ''Рябов А.'' [https://www.discogs.com/release/10791907-А-Рябов-Свадьба-В-Малиновке-Фрагменты-Из-Оперетты Свадьба в Малиновке (фрагменты из оперетты)] / исполн.: Ансамбль песни и оркестр Украинского радио, дирижёр Л. А. Балабайченко. — Рига : Melodija, 1963. — 3-я группа [ГОСТ-5289-61] : 33 об/мин [LP], моно ;  10″. — 33Д-12953, 33Д-12954. — Содержание: 1. Увертюра. 2. Песня Яринки — К. Радченко. 3. Дуэт Яринки и Андрея — [[Радченко Клавдія Павлівна|К. Радченко]] и М. Раков. 4. Ария Назара — [[Полуденний Микола Михайлович|Н. Полуденный]]. | 5. Песня Нечипора — [[Хенкін Борис Аркадійович|Б. Хенкин]]. 6. Трио Яшки, Гапуси и Нечипора — В. Белоцерковский, О. Трач и Б. Хенкин. 7. Песня Андрея — М. Раков. 8. Песня котовцев. 9. Дуэт Яринки и Андрея (2-е д.) — К. Радченко и М. Раков. 10. Финал.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

*{{cite web
|автор=
|автор-посилання=
|дата=2009-07-10
|url=https://zn.ua/ukr/ART/divniy_vipadok_na_vesilli_v_malinivtsi__avtoru_populyarnoyi_opereti_svogo_chasu_dovelosya_dilitisya_.html
|назва=Дивний випадок на «Весіллі в Малинівці». Автору популярної оперети свого часу довелося «ділитися» успіхом
|формат=
|видавець=
|вебсайт=Дзеркало тижня
|дата-доступу=2 вересня 2021 р.
|url-архіву=https://web.archive.org/web/20211124092330/https://zn.ua/ukr/ART/divniy_vipadok_na_vesilli_v_malinivtsi__avtoru_populyarnoyi_opereti_svogo_chasu_dovelosya_dilitisya_.html
|мертвий-url=no
|дата-архіву=24 листопада 2021 р.
|мовою=
}}

*{{cite web
|автор=
|автор-посилання=
|дата=2019-05-24
|url=https://www.slk.kh.ua/news/khronograf/xarkivyanin-yakij-napisav-vesillya-v-malinivci.html
|назва=Харків’янин, який написав «Весілля в Малинівці»
|формат=
|видавець=
|вебсайт=Слобідський край
|дата-доступу=2 вересня 2021 р.
|url-архіву=https://web.archive.org/web/20211112161403/https://www.slk.kh.ua/news/khronograf/xarkivyanin-yakij-napisav-vesillya-v-malinivci.html
|мертвий-url=no
|дата-архіву=12 листопада 2021 р.
|мовою=
}}

*{{cite web
|автор=''Цалик, Станіслав''
|автор-посилання=
|дата=2020-08-03
|url=https://matrix-info.com/vesillya-v-malynivtsi-bulo-ukrayinskym/
|назва=«Весілля в Малинівці» було українським
|формат=
|видавець=
|вебсайт=Matrix-divergent
|дата-доступу=2024-08-05
|url-архіву=https://web.archive.org/web/20240417080204/https://matrix-info.com/vesillya-v-malynivtsi-bulo-ukrayinskym/
|мертвий-url=no
|дата-архіву=2024-04-17
|мовою=
}}

* ''Швачко Т.'' Шляхом творчих шукань. До п’ятдесятиріччя Харківського театру музичної комедії // [https://chtyvo.org.ua/authors/Muzyka/ Музика]. — Київ : Музична Україна, 1979. — № 5 (вересень — жовтень). — С. 9—11. — ISSN 0131-2367.

*{{cite web
|автор=
|автор-посилання=
|дата=2014-10-07
|url=https://www.youtube.com/watch?v=5GiHQSxCXHM
|назва=Дует [Яринки та Андрія?] з оперети «Весілля в Малинівці» Олексія Рябова (вик. Клавдія Радченко і  Михайло Раков)
|формат=
|видавець=Bronisliva
|вебсайт=YouTube
|дата-доступу=2024-08-05
|url-архіву=
|мертвий-url=no
|дата-архіву=
|мовою=
}}

* [https://www.youtube.com/watch?v=QgymIECKlww Весілля в Малинівці] // Експонат. — Кривий Ріг : ТРК «Рудана», 2021. — 5 листопада.

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Музичні твори 1936]]
[[Категорія:Оперети]]

title: Весілля в Малинівці

Композитор: Олексій Рябов

Жанр: оперета

Текст: Леонід Юхвід

Мова: українська

title: Прем'єра

title: Свадьба в Малиновке

Композитор: Борис Александров

Текст: Леонід Юхвід, Віктор Тіпот

Мова: російська

title: Прем'єра

Дата: 8 листопада 1937 року

Місце: Московський театр оперети


text:
# Талпа-Бисковень
Талпа-Бисковень, Талпа-Бисковені (рум. Talpa-Bâscoveni) — село у повіті Телеорман в Румунії. Входить до складу комуни Талпа.
Село розташоване на відстані 64 км на захід від Бухареста, 33 км на північ від Александрії, 120 км на схід від Крайови.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 563 особи, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Талпа-Бисковень

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Талпа-Бисковень
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Talpa-Bâscoveni''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Телеорман
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Талпа (комуна)|Талпа]]
 | код_SIRUTA          = 154567
 | широта              = 44.2707
 | довгота             = 25.3235
 | висота              = 115
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 563
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 147384
}}
'''Талпа-Бисковень''', Талпа-Бисковені ({{lang-ro|Talpa-Bâscoveni}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Телеорман]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Талпа (комуна)|Талпа]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 64 км на захід від [[Бухарест]]а, 33 км на північ від [[Александрія (Румунія)|Александрії]], 120 км на схід від [[Крайова|Крайови]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:563}} особи, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Телеорман]]

title: Талпа-Бисковень · Talpa-Bâscoveni

Країна: Румунія

Повіт: Телеорман

Комуна: Талпа

Телефонний код: +40 247 (Romtelecom, TR) · +40 347 (інші оператори)


text:
# Джеймс Волш (плавець)
Джеймс Волш (англ. James Walsh; нар. 23 грудня 1986) — філіппінський плавець.
Учасник Олімпійських Ігор 2004, 2008 років.

title: Джеймс Волш (плавець)

wikitext:
{{Othernames|Волш (прізвище)|Волш}}
{{Спортсмен
| ім'я           = Джеймс Волш
| оригінал імені = James Walsh
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
}}
'''Джеймс Волш''' ({{lang-en|James Walsh}}; {{н}} [[23 грудня]] [[1986]]) — [[Філіппіни|філіппінський]] [[Плавання (вид спорту)|плавець]].
Учасник Олімпійських Ігор [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 2004|2004]], [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 2008|2008]] років.

== Посилання ==
* {{Olympedia}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220509195059/http://www.olympedia.org/athletes/103450 |date=9 травня 2022 }}
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Wa/James-Walsh-2.html Джеймс Волш на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Волш Джеймс}}
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 2004]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 2008]]
[[Категорія:Філіппінські плавці]]
[[Категорія:Плавці США]]
[[Категорія:Призери Ігор Південно-Східної Азії з плавання]]
[[Категорія:Плавці батерфляєм]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на Азійських іграх 2006]]
[[Категорія:Спортсмени Пенсаколи]]
[[Категорія:Філіппінські олімпійські плавці та плавчині]]
[[Категорія:Філіппінські учасники Азійських ігор]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Філіппіни

Народження: 23 грудня 1986 (38 років) · Пенсакола, Флорида, США

Alma mater: Університет Флориди

title: Спорт

Вид спорту: спортивне плавання


text:
# RM26445
RM26445 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу
Зорі спектрального класу й має видиму зоряну величину в смузі V приблизно 12,7.

title: RM26445

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = RM26445}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = RM26445}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|10|36|17,91}}
| схилення= {{DEC|-58|14|29,6}}
| вид_вел = 12,70<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу]]
| u-b =  0,00
| b-v =  0,00
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y =  0,17
| m1 =  0,04
| c1 =  0,58
| hb =  2,80<ref name=CPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =
| схилення =
| паралакс =
| п_похибка =
| відстань_ср =
| відстань_пс =
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
}}
{{Starbox reference
| Simbad= RM26445
}}
{{Starbox end}}

'''RM26445''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]]
[[Зорі спектрального класу]] й має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно 12,7.<ref name=CPcat />
<!--Вона знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]] й розташована на відстані біля [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].-->

<!-- ==Пекулярний хімічний склад== -->

== Див. також ==
* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (10h-12h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ізольована стаття}}

{{astro-stub}}

[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального класу]]
[[Категорія:Зорі]]

title: RM26445

title: Характеристики

Спектральний клас: Зорі спектрального класу

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: мас/рік · за схиленням: мас/рік

Відстань: світлових років · парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Посилання

SIMBAD: дані для RM26445


text:
# Спрингервілл
Спрингервілл (англ. Springerville) — місто (англ. town) в США, в окрузі Апачі штату Аризона. Населення — 1717 осіб (2020).

## Географія
Спрингервілл розташований за координатами 34°9′15″ пн. ш. 109°17′48″ зх. д. / 34.15417° пн. ш. 109.29667° зх. д. (34.154230, -109.296740).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 30,27 км², з яких 29,85 км² — суходіл та 0,42 км² — водойми.

### Клімат
| Клімат : Спрингервілл                                         | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл | Клімат : Спрингервілл |
| Показник                                                      | Січ.                  | Лют.                  | Бер.                  | Квіт.                 | Трав.                 | Черв.                 | Лип.                  | Серп.                 | Вер.                  | Жовт.                 | Лист.                 | Груд.                 | Рік                   |
| Середній максимум, °C                                         | 8,7                   | 10,7                  | 13,5                  | 17,8                  | 22,4                  | 27,3                  | 27,9                  | 26,6                  | 24,7                  | 20,1                  | 14,0                  | 9,4                   | 18,6                  |
| Середній мінімум, °C                                          | −9,3                  | −7,6                  | −5,4                  | −1,8                  | 2,1                   | 6,6                   | 10,6                  | 9,6                   | 5,7                   | −0,3                  | −6,1                  | −9,4                  | −0,4                  |
| Норма опадів, мм                                              | 13                    | 12                    | 13                    | 10                    | 10                    | 13                    | 68                    | 77                    | 39                    | 23                    | 12                    | 13                    | 303                   |
| ------------------------------------------------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- | --------------------- |
| Джерело: NOAA (1981–2010 normals), Weatherbase (precip, snow) |                       |                       |                       |                       |                       |                       |                       |                       |                       |                       |                       |                       |                       |

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкала 1961 особа в 775 домогосподарствах у складі 473 родин. Густота населення становила 65 осіб/км².  Було 954 помешкання (32/км²).
Расовий склад населення:
| - 83,9 % — білих - 5,4 % — корінних американців - 1,0 % — азіатів - 0,3 % — чорних або афроамериканців - 0,1 % — вихідців з тихоокеанських островів - 5,8 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 3,6 %. Частка іспаномовних становила 24,6 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 29,1 % — особи молодші 18 років, 55,0 % — особи у віці 18—64 років, 15,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 35,7 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 100,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 100,1 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 46 956 доларів США (медіана — 35 104), а середній дохід на одну сім'ю — 57 506 доларів (медіана — 43 000). Медіана доходів становила 44 688 доларів для чоловіків та 23 750 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 36,3 % осіб, у тому числі 54,2 % дітей у віці до 18 років та 12,2 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 678 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 20,1 %, роздрібна торгівля — 13,9 %, транспорт — 13,0 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 12,2 %.

title: Спрингервілл

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Спрингервілл
|оригінальна назва  = {{lang-en|Springerville}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Springerville Federal Building.jpg
|опис зображення= <!-- Springerville Federal Building, 1938 -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Аризона
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Апачі (округ, Аризона)|Апачі]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 30,27
|висота центру НП   = 2124
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 64,78
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = -7
|DST                    =  <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         = 928
|поштовий індекс        = 85938
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 0468990
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Спрингервілл''' ({{lang-en|Springerville}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Апачі (округ, Аризона)|Апачі]] штату [[Аризона]]. Населення — 1717 осіб (2020).

== Географія ==
[[Файл:MadonnaOfArizona72.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Аризонська мадонна]]
Спрингервілл розташований за координатами {{Coord|34|9|15|N|109|17|48|W|type:city_region:US-DE}} (34.154230, -109.296740){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 30,27 км², з яких 29,85 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,42 км² — [[водойма|водойми]].

=== Клімат ===
{{Клімат міста
| Місто_род = : Спрингервілл

| Січ_сер_макс = 8.7
| Лют_сер_макс = 10.7
| Бер_сер_макс = 13.5
| Кві_сер_макс = 17.8
| Тра_сер_макс = 22.4
| Чер_сер_макс = 27.3
| Лип_сер_макс = 27.9
| Сер_сер_макс = 26.6
| Вер_сер_макс = 24.7
| Жов_сер_макс = 20.1
| Лис_сер_макс = 14.0
| Гру_сер_макс = 9.4
| Рік_сер_макс = 18.6

| Січ_сер_мін = -9.3
| Лют_сер_мін = -7.6
| Бер_сер_мін = -5.4
| Кві_сер_мін = -1.8
| Тра_сер_мін = 2.1
| Чер_сер_мін = 6.6
| Лип_сер_мін = 10.6
| Сер_сер_мін = 9.6
| Вер_сер_мін = 5.7
| Жов_сер_мін = -0.3
| Лис_сер_мін = -6.1
| Гру_сер_мін = -9.4
| Рік_сер_мін = -0.4

| Січ_сер_опади = 13
| Лют_сер_опади = 12
| Бер_сер_опади = 13
| Кві_сер_опади = 10
| Тра_сер_опади = 10
| Чер_сер_опади = 13
| Лип_сер_опади = 68
| Сер_сер_опади = 77
| Вер_сер_опади = 39
| Жов_сер_опади = 23
| Лис_сер_опади = 12
| Гру_сер_опади = 13
| Рік_сер_опади = 303

| Джерело =  NOAA (1981–2010 normals),<ref>{{Cite web |url=http://www.wrcc.dri.edu/cgi-bin/cliMAIN.pl?azspri |title=Station Name: Springerville AK |accessdate=8 жовтня 2019 |archive-date=24 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201024222700/https://wrcc.dri.edu/cgi-bin/cliMAIN.pl?azspri }}</ref> Weatherbase (precip, snow)<ref name=weatherbox1>{{cite web | url =http://www.wrcc.dri.edu/cgi-bin/cliMAIN.pl?azspri | title =Historical Weather for Springerville, AZ USA | accessdate =11 травня 2015 | publisher =wrcc.com | archive-date =17 січня 2016 | archive-url =https://web.archive.org/web/20160117103340/http://www.wrcc.dri.edu/cgi-bin/cliMAIN.pl?azspri }}</ref>
}}

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1880 = 364
| 1890 = 443
| 1910 = 296
| 1920 = 479
| 1930 = 565
| 1950 = 689
| 1960 = 719
| 1970 = 1151
| 1980 = 1452
| 1990 = 1802
| 2000 = 1972
| 2010 = 1961
| 2020 = 1717
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=12 травня 2015|archive-url=https://www.webcitation.org/6YSasqtfX?url=http://www.census.gov/prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкала {{formatnum:1961}} особа в 775 домогосподарствах у складі 473 родин. [[Густота населення]] становила 65 осіб/км².  Було 954 помешкання (32/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 83,9 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 5,4 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 1,0 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,3 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,1 % — вихідців з [[Тихий океан|тихоокеанських островів]]
* 5,8 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 3,6 %. Частка іспаномовних становила 24,6 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 29,1 % — особи молодші 18 років, 55,0 % — особи у віці 18—64 років, 15,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 35,7 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 100,7 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 100,1 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:46956}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:35104}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:57506}} доларів (медіана — {{formatnum:43000}}). Медіана доходів становила {{formatnum:44688}} доларів для чоловіків та {{formatnum:23750}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 36,3 % осіб, у тому числі 54,2 % дітей у віці до 18 років та 12,2 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 678 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 20,1 %, роздрібна торгівля — 13,9 %, транспорт — 13,0 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 12,2 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

== Посилання ==
* http://www.open-public-records.com/arizona/springerville_data.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120921101315/http://www.open-public-records.com/arizona/springerville_data.htm |date=21 вересня 2012 }} — актуальні дані про освіту, зайнятість, злочинність
* http://www.histopolis.com/Place/US/AZ/Apache_County/springerville {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304194649/http://www.histopolis.com/Place/US/AZ/Apache_County/springerville |date=4 березня 2016 }}
* http://www.city-data.com/city/Springerville-Arizona.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120629210811/http://www.city-data.com/city/Springerville-Arizona.html |date=29 червня 2012 }} — актуальні дані про доходи та нерухомість
* http://arizona.hometownlocator.com/az/apache/springerville.cfm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131020032221/http://arizona.hometownlocator.com/az/apache/springerville.cfm |date=20 жовтня 2013 }}
* [https://web.archive.org/web/20120701031535/http://www.springervilleaz.gov/index.html Вебсайт міста Спрингервілл]{{ref-en}}

{{Бібліоінформація}}
{{Апачі (округ, Аризона)}}

[[Категорія:Містечка Аризони]]
[[Категорія:Населені пункти округу Апачі (Аризона)]]
[[Категорія:Населені пункти США, засновані 1876]]

title: Країна

Штат: Аризона

Округ: Апачі

Густота населення: 64,78 осіб/км²