text:
# Vojnovskyaceae
Vojnovskyaceae — викопна родина хвойних рослин вимерлого ряду Vojnovskyales, що існувала у пермському періоді. Викопні рештки рослин знайдено в Канаді, Росії та Монголії.

## Опис
Дерева з пагонами двох типів — довгими і укороченими. Останні, ймовірно, опадають. Листя стрічкоподібне, ланцетне, язикоподібне, з паралельними жилками. Репродуктивні органи нрозташовані а спеціалізованих пагонах, покритих широким лускоподібним листям — катафіллами. Чоловічі шишки пухкі, з розгалуженими спорангіофорами, або компактні спорангіофори з черепитчастими листоподібними верхівками, що несуть пучки спорангіїв. Жіночі шишки головчасті або парасолькоподібні, з великою кількістю черепитчастих стерильних і плодових лусок, що несуть по одній прямій насінині. Пилок мішкоподібний, з рубцем, без проросткової борозни на протилежній рубцю стороні. Насіння двосторонньо або односторонньо окрилене.

## Роди
- Bardocarpus
- Gaussia
- Krylovia
- Kuznetskia
- Rufloria
- Scirostrobus
- Sylvella
- Vojnovskya

title: Vojnovskyaceae

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = {{вимер}}Vojnovskyaceae
| fossil_range = [[пермський період]],<br/> 299—254 млн років тому
| image =
| image_caption =
| image_width = 260px
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Рослини]] (Plantae)
| divisio = [[Streptophyta]]
| subdivisio1 = [[Streptophytina]]
| subdivisio2 = [[Ембріофіти]] (Embryophyta)
| subdivisio3 = [[Судинні рослини|Судинні]] (Tracheophyta)
| subdivisio4 = [[Euphyllophyta]]
| subdivisio5 = [[Насінні]] (Spermatophyta)
| subdivisio6 = [[Хвойні]] (Pinophyta)
| classis = [[Хвойні]] (Pinopsida)
| ordo = {{вимер}}'''Vojnovskyales'''
| ordo_authority = Neuburg 1965
| familia = {{вимер}}'''Vojnovskyaceae'''
| familia_authority = [[Нейбург Марія Фрідріхівна|Neuburg]] 1963
| subdivision_ranks = Роди
| subdivision = Див.текст
}}
'''Vojnovskyaceae''' — викопна родина [[Хвойні|хвойних]] рослин вимерлого ряду '''Vojnovskyales''', що існувала у [[пермський період|пермському періоді]]. Викопні рештки рослин знайдено в Канаді, Росії та Монголії.<ref>[http://fossilworks.org/bridge.pl?a=taxonInfo&taxon_no=157250 Fosssilworks]{{Недоступне посилання}}</ref>

== Опис ==
Дерева з пагонами двох типів — довгими і укороченими. Останні, ймовірно, опадають. Листя стрічкоподібне, ланцетне, язикоподібне, з паралельними жилками. Репродуктивні органи нрозташовані а спеціалізованих пагонах, покритих широким лускоподібним листям — катафіллами. Чоловічі шишки пухкі, з розгалуженими [[спорангіофори|спорангіофорами]], або компактні спорангіофори з черепитчастими листоподібними верхівками, що несуть пучки [[спорангій|спорангіїв]]. Жіночі шишки головчасті або парасолькоподібні, з великою кількістю черепитчастих стерильних і плодових лусок, що несуть по одній прямій насінині. Пилок мішкоподібний, з рубцем, без проросткової борозни на протилежній рубцю стороні. Насіння двосторонньо або односторонньо окрилене.<ref>https://www.activestudy.info/klass-pinopsida-coniferopsida-pinopsidy-koniferopsidy/ </ref>

== Роди ==
* ''[[Bardocarpus]]''
* ''[[Gaussia]]''
* ''[[Krylovia]]''
* ''[[Kuznetskia]]''
* ''[[Rufloria]]''
* ''[[Scirostrobus]]''
* ''[[Sylvella]]''
* ''[[Vojnovskya]]''

== Примітки ==
{{reflist}}

{{палеонтологія-доробити}}

{{Портали|Ботаніка|Біологія}}

[[Категорія:Хвойні]]
[[Категорія:Викопні рослини]]
[[Категорія:Флора пермського періоду]]
[[Категорія:Вимерлі родини рослин]]

title: ?†Vojnovskyaceae · Час існування: пермський період, · 299—254 млн років тому

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Рослини (Plantae)

Відділ: Streptophyta

Streptophytina
Ембріофіти (Embryophyta)
Судинні (Tracheophyta)
Euphyllophyta
Насінні (Spermatophyta)
Хвойні (Pinophyta)

Клас: Хвойні (Pinopsida)

Порядок: †Vojnovskyales · Neuburg 1965

Родина: †Vojnovskyaceae · Neuburg 1963


text:
# Єрків
Єркі́в — село в Україні, у Козелецькій селищній громаді Чернігівського району Чернігівської області.
Населення становить 282 особи. До 2020 орган місцевого самоврядування — Олексіївщинська сільська рада.

## Історія
Хоча офіційна дата заснування — 1750, однак поселення під назвою Зъерковъ хутор (як і багато навколишніх поселень) було згадане в переписній книзі Малоросійського приказу (1666). На хуторі мешкав Сидорко Васильевъ, у якого було 2 воли.
Деревня Верковъ згадується, зокрема, у Генеральному слідстві Київського полку. Згідно з ним, 1729 року в селі було принаймні 17 дворів. Раніше село було військовим, а з 1718 було віднесене київськими полковниками до Козелецької ратуші, про що гетьман Данило Апостол видав підтверджувальний універсал (1729).
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», увійшло до складу Козелецької селищної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно - територіальної реформи та ліквідації Козелецького району, село увійшло до складу Чернігівського району Чернігівської області.

## Населення
1901 - 778 мешканців.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 359       | 98.9%    |
| російська  | 4         | 1.1%     |
| Усього     | 1119      | 100%     |

## Відомі люди
В селі 1924 р. народилася Ганна Мойсеївна Сіра — заслужений будівельник України, Герой Соціалістичної Праці, Почесний громадянин Києва.

## Галерея
- Хата в селі, 9 листопада 2020
- Автобусна зупинка
- АЗС
- Пам'ятник невідомому солдату

wikiname: ukwiki

title: Єрків

in_language: uk

wikitext:
{{Село
| назва           = Єрків
| область         = [[Чернігівська область]]
| район           = [[Чернігівський район]]
| громада         = [[Козелецька селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 7422080203
| зображення      = Yerkiv_Bus_Stop.jpg
| зображення_розмір = 300px
| зображення_підпис = Автобусна зупинка у Єркові
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = не пізніше 1666
| населення       = 282 (1.01.2014)<ref>[http://cg.gov.ua/web_docs/1/2014/03/docs/KOZELETS.PDF Козелецький район. Потенціал економічного розвитку]</ref>
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 1,05
| ref-площа       =
| щільність       = 268,57
| поштовий індекс = 17081
| телефонний код  = 4646
| координати      = {{coord|50|51|37|N|31|3|52|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 50|
| lat_min         = 51|
| lat_sec         = 37
| lon_deg         = 31|
| lon_min         = 3|
| lon_sec         = 52
| висота          = 113
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 17000, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, смт. Козелець, вул.Соборності, б.27
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=24.06.2010&rf7571=40136 село Єрків]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Єркі́в''' — [[село]] в Україні, у [[Козелецька селищна громада|Козелецькій селищній громаді]] [[Чернігівський район|Чернігівського району]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]].

Населення становить 282 особи. До 2020 орган [[місцеве самоврядування|місцевого самоврядування]] — [[Олексіївщинська сільська рада]].

== Історія ==

Хоча офіційна дата заснування — 1750, однак поселення під назвою '''''Зъерковъ хутор''''' (як і багато навколишніх поселень) було згадане в переписній книзі [[Малоросійський приказ|Малоросійського приказу]] ('''[[1666]]'''). На хуторі мешкав ''Сидорко Васильевъ'', у якого було 2 воли.<ref>[http://chtyvo.org.ua/authors/Romanovskyi_Viktor/Perepysni_knyhy_1666_roku_1933/ Переписні книги 1666 року] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150630164058/http://chtyvo.org.ua/authors/Romanovskyi_Viktor/Perepysni_knyhy_1666_roku_1933/ |date=30 червня 2015 }} / Приготував до друку і зредагував [[Романовський Віктор Олександрович|В. О. Романовський]]. Всеукраїнська академія наук, Археографічна Комісія. — Київ, 1933, с. 358.</ref>

''Деревня Верковъ'' згадується, зокрема, у Генеральному слідстві [[Київський полк|Київського полку]]. Згідно з ним, 1729 року в селі було принаймні 17 дворів. Раніше село було військовим, а з '''1718''' було віднесене київськими полковниками до Козелецької ратуші, про що гетьман [[Данило Апостол]] видав підтверджувальний універсал (1729).<ref>[[Василенко Микола Прокопович|Н. П. Василенко]]. Генеральное слѣдствіе о маетностяхъ Кіевскаго полка 1729—1731 гг. // Чтенія въ [[Історичне товариство імені Нестора-Літописця|Историческомъ обществѣ Нестора-лѣтописца]], 1893, книга VII, отд. 3, с. 65. https://archive.today/20130417212847/ksm-m.ucoz.ru/load/zhurnaly_i_sborniki/chtenija_v_istoricheskom_obshhestve_nestora_letopisca/chtenija_v_istoricheskom_obshhestve_nestora_letopisca_kniga_7/45-1-0-798</ref>

12 червня [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», увійшло до складу Козелецької селищної громади.<ref>{{Cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/730-2020-р|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2022-07-10|language=uk}}</ref>

[[19 липня]] [[2020]] року, в результаті адміністративно - територіальної реформи та ліквідації [[Козелецький район|Козелецького району]], село увійшло до складу Чернігівського району Чернігівської області<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
1901 - 778 мешканців.
=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|359
|98.9%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|4
|1.1%
|- class="sortbottom"
!Усього
|1119
|100%
|}

== Відомі люди ==

В селі 1924 р. народилася [[Сіра Ганна Мусіївна|Ганна Мойсеївна Сіра]] — [[заслужений будівельник України]], [[Герой Соціалістичної Праці]], [[Почесні громадяни Києва|Почесний громадянин Києва]].

== Галерея ==
<gallery widths="180" heights="140" perrow="5" class="center" style="center">
Файл:Єрків 20201109 06 Хата.jpg|Хата в селі, 9 листопада 2020
Файл:Єрків 20201109 01 Автобусна зупинка.jpg|Автобусна зупинка
Файл:Єрків 20201109 07 АЗС.jpg|АЗС
Файл:Ерков памятник неизвестному солдату.jpg|Пам'ятник невідомому солдату
</gallery>

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Чернігівська область)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commonscat|Yerkiv}}
* [http://weather.in.ua/ua/chernigovskaja/7626 Погода в селі Єрків] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305084933/http://weather.in.ua/ua/chernigovskaja/7626 |date=5 березня 2016 }}

{{Козелецька селищна громада}}
{{Козелецький район}}

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Села Чернігівської області]]

title: село Єрків

Країна: Україна

Область: Чернігівська область

Район: Чернігівський район

Тер. громада: Козелецька селищна громада

Облікова картка: село Єрків

title: Основні дані

Засноване: не пізніше 1666

Густота населення: 268,57 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Єрків

title: Мапа

Мапа: Єрків у Вікісховищі


text:
# Don't Hide Your Love
«Don't Hide Your Love» — пісня американської співачки та акторки Шер, що вийшла як другий сингл з альбому «Foxy Lady» 1972 року. Пісню написали Ніл Седака та Говардом Грінфілдом.

## Історія
Пісня посіла 46-е місце у чарті «Billboard Hot 100» та 19-е місце у чарті «Adult Contemporary». Редактор «AllMusic» Джо Вігліоне написав, що ця пісня мала бути записана дуетом із самим її автором, що могло б привернути більше уваги публіки. Седака також записав «Don't Hide Your Love», окрім цього кавер пісні виконала Петула Кларк у її LP «Now» 1972 року.

## Чарти
| Чарт (1972)                                     | Позиція |
| ----------------------------------------------- | ------- |
| Канада (Canadian Hot 100 (RPM))                 | 44      |
| Канада (RPM Adult Contemporary)                 | 32      |
| США (Billboard (Hot 100))                       | 46      |
| США (Billboard (Hot Adult Contemporary Tracks)) | 19      |
| США (Cash Box Top 100)                          | 50      |

title: Don't Hide Your Love

wikitext:
{{Сингл
  |Назва        = «Don't Hide Your Love»
  |Обкладинка   = Don't Hide Your Love.png
  |Виконавець   = [[Шер]]
  |Альбом       = «[[Foxy Lady (альбом Шер)|Foxy Lady]]»
  |Випущений    = Вересень 1972
  |Формат       =
  |Сторона Б    = «The First Time»
  |Записаний    = 1972
  |Жанр         = [[Попмузика|Поп]]
  |Композитор   = [[Ніл Седака]]
[[Говард Грінфілд]]
  |Тривалість   = 2:50
  |Лейбл        = «[[MCA Inc.]]»
  |Продюсер     = [[Снафф Гарретт]]
  |Чарти        =
  |Огляди       =
  |Попередній   = «[[Living in a House Divided]]»
(1972)
  |Рік          = 1972
  |Наступний    = «[[Am I Blue?]]»
(1973)
}}
'''«Don't Hide Your Love»''' — пісня американської співачки та акторки [[Шер]], що вийшла як другий сингл з альбому «[[Foxy Lady (альбом Шер)|Foxy Lady]]» 1972 року. Пісню написали [[Ніл Седака]] та [[Говард Грінфілд|Говардом Грінфілдом]].

== Історія ==
Пісня посіла 46-е місце у чарті «[[Billboard Hot 100]]» та 19-е місце у чарті «[[Adult Contemporary (чарт)|Adult Contemporary]]».<ref>{{cite web|url=http://www.top40db.net |title=Music lyrics, charts, Games, & more |publisher=Top40db.net |date= |accessdate=2012-02-14}}</ref> Редактор «[[AllMusic]]» Джо Вігліоне написав, що ця пісня мала бути записана дуетом із самим її автором, що могло б привернути більше уваги публіки.<ref>[http://www.allmusic.com/album/foxy-lady-mw0000839817 Review by Joe Viglione of Allmusic] ''allmusic.com'' Retrieved 18 October 2013</ref> Седака також записав «Don't Hide Your Love», окрім цього кавер пісні виконала [[Петула Кларк]] у її LP «Now» 1972 року.<ref>{{cite web|url=https://www.allmusic.com/album/now-mw0000029324|title=Petula Clark - Now |website=Allmusic |accessdate=2021-07-19}}</ref>

==Чарти==
{| class="wikitable sortable"
|-
!align="left"|Чарт (1972)
!align="left"|Позиція
|-
|Канада ([[Canadian Hot 100]] (RPM))
|align="center"|44
|-
|Канада ([[RPM (журнал)|RPM]] Adult Contemporary)<ref>[http://www.collectionscanada.gc.ca/rpm/028020-119.01-e.php?&file_num=nlc008388.4222&type=2&interval=50&PHPSESSID=hh056eof9drargq62f6ptavi07 RPM Official charts Canada]</ref>
|align="center"|32
|-
|align="left"|США ([[Білборд (часопис)|Billboard]] ([[Billboard Hot 100|Hot 100]]))
| style="text-align:center;"|46
|-
|align="left"|США (Billboard ([[Adult Contemporary (чарт)|Hot Adult Contemporary Tracks]]))
| style="text-align:center;"|19
|-
|align="left"|США ([[Cash Box]] Top 100)<ref>[http://cashboxmagazine.com/archives/70s_files/19721007.html «Cash Box 100 Singles chart»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20230105112200/http://cashboxmagazine.com/archives/70s_files/19721007.html |date=2023-01-05 }} ''cashboxmagazine.com'' Процитовано 5 січня 2022</ref>
|align="center"|50
|}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* [https://www.discogs.com/ru/search/?q=Don't+Hide+Your+Love&type=all&type=all «Don't Hide Your Love»] на сайті discogs.com
{{Шер}}
[[Категорія:Пісні Шер]]

title: Сингл Шер · з альбому «Foxy Lady»

Випущений: Вересень 1972

Сторона Б: «The First Time»

Жанр: Поп

Композитор: Ніл Седака · Говард Грінфілд

Лейбл: «MCA Inc.»

Продюсер: Снафф Гарретт

title: Хронологія синглів Шер

| Попередній | «Living in a House Divided» (1972) |: | «Am I Blue?» (1973) | Наступний |

title: Музичне відео

Музичне відео: ««Don't Hide Your Love»» на YouTube

Попередній: «Living in a House Divided» · (1972)

«Am I Blue?» · (1973): Наступний


text:
# Пенху
Архіпелаг Пенху або Пескадорські острови — архіпелаг, що складається з островів Пенху, Байша, Сі і ще 64 маленьких островів загальною площею 126,8 км², що лежать між материковим Китаєм і Тайванем, на межі між Східнокитайським і Південнокитайським морями. На відміну від гористого Тайваню, острови Пенху низинні (вища точка 79 м), з просторими рівнинами, чудовим кліматом і безліччю красивих берегів. Тільки 20 з островів населені. Два з трьох головних островів — Ювонг і Байша, сполучені між собою двома дамбами і знаменитим мостом Крос-Сі-Бридж, що є найдовшим мостом на Далекому Сході.
Головними пам'ятками островів є розкішний пляж з широкою смугою білого піску в Літоу (близько Магун), гігантський 300-річний баньян і Акваріум Пенху на острові Байша, форт Сітай (1774—1883 рр.) На острові Сі, пташині базари на островах Чішан і Мао, печера Кіт на острові Сяо-Мень, базальтові стовпові скелі «Жовтий кам'яний парк Пенху» на острові Тунпань, а також храми Тяньхоугун і Мацзу в Магун (XVIII ст., всього на островах понад 170 храмів, присвячених цій богині).
У липні 1995 уряд Тайваню заснував на території Пенху Національний природний парк.

## Клімат
Острови знаходяться у зоні, котра характеризується вологим субтропічним кліматом. Найтепліший місяць — липень із середньою температурою 28.9 °C (84 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою 17.2 °С (63 °F).
| Клімат о. Байша         | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша | Клімат о. Байша |
| Показник                | Січ.            | Лют.            | Бер.            | Квіт.           | Трав.           | Черв.           | Лип.            | Серп.           | Вер.            | Жовт.           | Лист.           | Груд.           | Рік             |
| Абсолютний максимум, °C | 32              | 30              | 32              | 31              | 41              | 41              | 42              | 40              | 38              | 33              | 33              | 30              | 42              |
| Середній максимум, °C   | 18              | 18              | 21              | 25              | 27              | 29              | 31              | 31              | 30              | 27              | 23              | 20              | 25              |
| Середня температура, °C | 17              | 17              | 19              | 23              | 26              | 27              | 28              | 28              | 28              | 25              | 22              | 18              | 23              |
| Середній мінімум, °C    | 15              | 15              | 17              | 21              | 23              | 25              | 26              | 26              | 26              | 23              | 20              | 17              | 21              |
| Абсолютний мінімум, °C  | 6               | 5               | 7               | 7               | 17              | 21              | 23              | 21              | 20              | 13              | 7               | 6               | 5               |
| Днів з опадами          | 7               | 10              | 11              | 12              | 12              | 12              | 9               | 10              | 8               | 5               | 6               | 6               | 108             |
| ----------------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- | --------------- |
| Джерело: Weatherbase    |                 |                 |                 |                 |                 |                 |                 |                 |                 |                 |                 |                 |                 |

title: Пенху

wikitext:
{{острів}}
[[Файл:Пескадорські_острови,_Архіпелаг_Пенху,_Тайвань.png|thumb|250px|left|Архіпелаг Пенху]]

'''Архіпелаг Пенху''' або '''Пескадорські острови''' — [[архіпелаг]], що складається з островів [[Пенху (острів)|Пенху]], [[Байша (острів)|Байша]], [[Сі (острів)|Сі]] і ще 64 маленьких островів загальною площею 126,8 км², що лежать між материковим Китаєм і Тайванем, на межі між [[Східнокитайське море|Східнокитайським]] і [[Південнокитайське море|Південнокитайським морями]]. На відміну від гористого Тайваню, острови Пенху низинні (вища точка 79 м), з просторими рівнинами, чудовим кліматом і безліччю красивих берегів. Тільки 20 з островів населені. Два з трьох головних островів — [[Ювонг]] і [[Байша (острів)|Байша]], сполучені між собою двома [[дамба]]ми і знаменитим мостом [[Крос-Сі-Бридж]], що є найдовшим мостом на Далекому Сході.

Головними пам'ятками островів є розкішний пляж з широкою смугою білого піску в Літоу (близько Магун), гігантський 300-річний баньян і Акваріум Пенху на острові Байша, форт Сітай (1774—1883 рр.) На острові Сі, пташині базари на островах Чішан і Мао, печера Кіт на острові Сяо-Мень, базальтові стовпові скелі «Жовтий кам'яний парк Пенху» на острові Тунпань, а також храми Тяньхоугун і Мацзу в Магун (XVIII ст., всього на островах понад 170 храмів, присвячених цій богині).

У липні 1995 уряд Тайваню заснував на території Пенху Національний природний парк.

== Клімат ==
Острови знаходяться у зоні, котра характеризується [[вологий субтропічний клімат|вологим субтропічним кліматом]]. Найтепліший місяць — [[липень]] із середньою температурою 28.9 °C (84 °F). Найхолодніший місяць — [[січень]], із середньою температурою 17.2 °С (63 °F).<ref>[https://weatherbase.com/weather/weather-summary.php3?s=53764&cityname=Paisha+Tao%2C+Taiwan%2C+Taiwan&units=metric Клімат Байша]</ref>

{{Клімат міста
|Місто_род=о. Байша
|Джерело=[https://www.weatherbase.com/weather/weather.php3?s=53764&cityname=Paisha-Tao-Taiwan Weatherbase]
| Рік_сер=23
| Січ_сер=17
| Лют_сер=17
| Бер_сер=19
| Кві_сер=23
| Тра_сер=26
| Чер_сер=27
| Лип_сер=28
| Сер_сер=28
| Вер_сер=28
| Жов_сер=25
| Лис_сер=22
| Гру_сер=18
| Рік_сер_макс=25
| Січ_сер_макс=18
| Лют_сер_макс=18
| Бер_сер_макс=21
| Кві_сер_макс=25
| Тра_сер_макс=27
| Чер_сер_макс=29
| Лип_сер_макс=31
| Сер_сер_макс=31
| Вер_сер_макс=30
| Жов_сер_макс=27
| Лис_сер_макс=23
| Гру_сер_макс=20
| Рік_сер_мін=21
| Січ_сер_мін=15
| Лют_сер_мін=15
| Бер_сер_мін=17
| Кві_сер_мін=21
| Тра_сер_мін=23
| Чер_сер_мін=25
| Лип_сер_мін=26
| Сер_сер_мін=26
| Вер_сер_мін=26
| Жов_сер_мін=23
| Лис_сер_мін=20
| Гру_сер_мін=17
| Рік_опади=108
| Січ_опади=7
| Лют_опади=10
| Бер_опади=11
| Кві_опади=12
| Тра_опади=12
| Чер_опади=12
| Лип_опади=9
| Сер_опади=10
| Вер_опади=8
| Жов_опади=5
| Лис_опади=6
| Гру_опади=6
| Рік_а_макс=42
| Січ_а_макс=32
| Лют_а_макс=30
| Бер_а_макс=32
| Кві_а_макс=31
| Тра_а_макс=41
| Чер_а_макс=41
| Лип_а_макс=42
| Сер_а_макс=40
| Вер_а_макс=38
| Жов_а_макс=33
| Лис_а_макс=33
| Гру_а_макс=30
| Рік_а_мін=5
| Січ_а_мін=6
| Лют_а_мін=5
| Бер_а_мін=7
| Кві_а_мін=7
| Тра_а_мін=17
| Чер_а_мін=21
| Лип_а_мін=23
| Сер_а_мін=21
| Вер_а_мін=20
| Жов_а_мін=13
| Лис_а_мін=7
| Гру_а_мін=6
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20160322132915/http://asia-business.com.ua/regions-penghu/ Архипелаг-Пэнху(Penghu)]
* [http://www.penghu.gov.tw/en/ Penghu County Government]
* [http://tour.penghu.gov.tw/en/index.aspx Penghu Tour Official Website]
* [https://web.archive.org/web/20101002042708/http://www.phhcc.gov.tw/thesis/thesis/index.asp?Parser=99,3,14 澎湖研究學術研討會 第1-8屆論文輯全球資訊網-歷屆論文] ([[Traditional Chinese]])
* [https://web.archive.org/web/20140822004613/http://www.culture.tw/index.php?option=com_content&task=rdmap&id=2259&Itemid=262%2FPenghu Living Museum] (Copyright © 2012 [[Culture Taiwan]])

{{Адміністративний устрій Китайської Республіки}}
{{ac}}
{{Портали|Географія|Тайвань}}
[[Категорія:Острови Китаю]]

title: Географія

Акваторія: Тайванська протока

Площа: 127 км²

title: Країна

Країна:
Тайвань
ПенхуПенху (Республіка Китай)
Пенху у Вікісховищі

Адм. одиниця: Пенху


text:
# Торре-дель-Бурго
Торре-дель-Бурго (ісп. Torre del Burgo) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-Ла-Манча, у провінції Гвадалахара. Населення — 195 осіб (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 65 км на північний схід від Мадрида, 19 км на північний схід від Гвадалахари.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

title: Торре-дель-Бурго

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Торре-дель-Бурго
 | місцева_назва       = ''Torre del Burgo''
 | прапор              = Flag of Torre del Burgo Spain.svg
 | герб                = Escudo de Torre del Burgo.svg
 | автономна_спільнота = [[Кастилія-Ла-Манча]]
 | провінція           = [[Гвадалахара (провінція)|Гвадалахара]]
 | комарка             =
 | широта              = 40.794
 | довгота             = -3.08
 | висота              =
 | населення           = 195
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 4,91
 | густота             = 39,71
 | поштові_індекси     =
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 19279
 | мер                 = Хуан Рамон Урбіна Мартінес
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 =
}}
'''Торре-дель-Бурго''' ({{lang-es|Torre del Burgo}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кастилія-Ла-Манча]], у провінції [[Гвадалахара (провінція)|Гвадалахара]]. Населення — {{formatnum:195}} осіб (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 65 км на північний схід від [[Мадрид]]а, 19 км на північний схід від [[Гвадалахара (Іспанія)|Гвадалахари]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Torre del Burgo}}

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Гвадалахара}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Гвадалахара]]

title: Торре-дель-Бурго · Torre del Burgo

· Герб: · Прапор

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Кастилія-Ла-Манча

Провінція: Гвадалахара

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Хуан Рамон Урбіна Мартінес (з 2007)


text:
# Печера Трипільська
Пече́ра Трипі́льська — геологічна пам'ятка природи місцевого значення. Розташована в Бахмутському районі Донецької області на околиці села Трипілля. Печера розташована в правому борту безіменної притоки річки Мокра Плотва.
Статус пам'ятки природи визначено рішенням обласної ради н.д. від 25 березня 1995 року. Площа — 5 га. Печера Трипільська природного карстового походження. Порожнина печери утворена в гіпсах, внаслідок вилуговування атмосферних опадів і підземних вод.
Печера «Трипільська» була відкрита в листопаді 1971 року спелеорозвідкою Київської лабораторії спелеологічний досліджень.
Печера була обстежена Донецької обласної спелеокомісією в 1978 році. До дослідження довелося залучати аквалангістів з СТК «Корифей». 46-метровий сифон був пройдений, але не змогли провести топографічну зйомку через сильне замутніння сифона. Повна топографічна зйомка печери без сифону була виконана в 1985 році і повторно в 1986 році.
Печера закладена по тектонічних тріщинах і тріщинах нашарування в білому дрібнокристалічному гіпсі. Довжина печери — 210 метрів. Середня висота печери 1,6 метра. Середня ширина печери 2,2 метра.
Вхід до печери являє собою вузьку косу щілину. За входом розташований Озерний зал. На підлозі озерного залу товстий шар буро-палієвих суглинків. В середині залу є підземне озеро. Середня глибина озера — 0,6 метра. Найбільша глибина озера — 1,8 метра. Площа озера при мінімальному рівні дорівнює 120 м ². На дні озера товстий шар буро-палієвих суглинків. Суглинки, що покривають підлогу печери і дно озера, потрапляють до печери разом із паводковими водами.
Озерний зал витягнутий в північно-східному напрямку. У залі є велика кількість бічних відгалужень. Більша частина з них закінчуються тупиками. У південно-західній частині Озерного залу є закритий сифон, і звід йде під воду. Через сифон можна потрапити в інший зал. Бічні відгалуження в цьому залі приводять в тупики.
З Озерного залу можна потрапити в Далекий зал. До нього веде хід у північно-західному напрямку. Потрібно пройти вузький шкуродерний хід, полусифон та галерею.
Далекий зал має кілька бічних відгалужень. Всі бічні відгалуження приводять в тупики і завали. На підлозі озерного залу товстий шар буро-палієвих суглинків. Далекий зал має різні рівні обводнення за роками.
Полусифон в ході від Озерного залу до Далекого має різні рівні обводнення за роками. Іноді полусифон повністю закривається.

title: Печера Трипільська

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
|назва               = Печера Трипільська
|категорія_мсоп      = III
|зображення          = Табличка і карстова зона на правому борту балки Берестовоï.jpg
|зображення_підпис   =
|ширина_зображення   = 300 px
|мапа                = Ukraine relief location map.jpg
|підпис              = Розташування геологічної пам’ятки '''”Печера Трипільська”''' на мапі України
|ширина_мапи         = 300 px
|локатор_x           = 255
|локатор_y           = 83
|розташування        = {{UKR}},
 [[Донецька область]],
 [[File:Flag of Bakhmut Raion.svg|20 px]] [[Бахмутський район]]
|найближче_місто     =
|lat_degrees  = 48 | lat_minutes  = 40 | lat_seconds  = 30.5 | lat_direction  = N
|long_degrees = 38 | long_minutes = 16 | long_seconds = 43.5 | long_direction = E
|площа               = 5 [[га]]
|водні об'єкти       =
|заснований          = [[25 березня]] [[1995]] р.
|число_відвідувачів  =
|рік_відвідувачів    =
|керуюча_організація =
|Карта розташування  = Україна Донецька область
|ССЮ_назва           =
|ССЮ_країна          =
|ССЮ_тип             =
|ССЮ_критерії        =
|ССЮ_ідентфікатор    =
|ССЮ_регіон          =
|ССЮ_рік             =
|ССЮ_сессія          =
|WHS_Extension       =
|ССЮ_загроза         =
|ССЮ_посилання       =
}}

'''Пече́ра Трипі́льська''' — геологічна [[пам'ятка природи]] місцевого значення. Розташована в [[Бахмутський район|Бахмутському районі]] [[Донецька область|Донецької області]] на околиці села [[Трипілля (Бахмутський район)|Трипілля]]. Печера розташована в правому борту безіменної притоки річки [[Мокра Плотва]].

Статус пам'ятки природи визначено рішенням обласної ради н.д. від 25 березня 1995 року<ref>Джерело: [https://web.archive.org/web/20071222072819/http://ecotour.iatp.org.ua/Nature/donetsk_reg.htm ООПТ Донецької області]</ref>. Площа — 5 га. Печера Трипільська природного [[карст]]ового походження. Порожнина печери утворена в гіпсах, внаслідок вилуговування атмосферних опадів і підземних вод.

Печера «Трипільська» була відкрита в листопаді 1971 року спелеорозвідкою [[Київська лабораторія спелеологічний досліджень|Київської лабораторії спелеологічний досліджень]].

Печера була обстежена [[Донецька обласна спелеокомісія|Донецької обласної спелеокомісією]] в 1978 році<ref>Джерело: [http://donspeleo.narod.ru/infa/Donspel.htm Карстові порожнини Донбасу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130307094746/http://donspeleo.narod.ru/infa/Donspel.htm |date=7 березня 2013 }}</ref>. До дослідження довелося залучати [[аквалангіст]]ів з СТК «Корифей». 46-метровий [[сифон (гідрографія)|сифон]] був пройдений, але не змогли провести [[топографічна зйомка|топографічну зйомку]] через сильне замутніння сифона. Повна топографічна зйомка печери без сифону була виконана в 1985 році і повторно в 1986 році.

Печера закладена по [[тектонічна тріщина|тектонічних тріщинах]] і [[тріщини нашарування|тріщинах нашарування]] в білому дрібнокристалічному [[гіпс]]і. Довжина печери — 210 метрів. Середня висота печери 1,6 метра. Середня ширина печери 2,2 метра.

Вхід до печери являє собою вузьку косу щілину. За входом розташований Озерний зал. На підлозі озерного залу товстий шар буро-палієвих [[суглинки|суглинків]]. В середині залу є [[підземне озеро]]. Середня глибина озера — 0,6 метра. Найбільша глибина озера — 1,8 метра. Площа озера при мінімальному рівні дорівнює 120 м ². На дні озера товстий шар буро-палієвих суглинків. Суглинки, що покривають підлогу печери і дно озера, потрапляють до печери разом із [[паводок|паводковими]] водами.

Озерний зал витягнутий в північно-східному напрямку. У залі є велика кількість бічних відгалужень. Більша частина з них закінчуються тупиками. У південно-західній частині Озерного залу є закритий сифон, і звід йде під воду. Через сифон можна потрапити в інший зал. Бічні відгалуження в цьому залі приводять в тупики.

З Озерного залу можна потрапити в Далекий зал. До нього веде хід у північно-західному напрямку. Потрібно пройти вузький шкуродерний хід, полусифон та галерею.

Далекий зал має кілька бічних відгалужень. Всі бічні відгалуження приводять в тупики і завали. На підлозі озерного залу товстий шар буро-палієвих суглинків. Далекий зал має різні рівні обводнення за роками.

Полусифон в ході від Озерного залу до Далекого має різні рівні обводнення за роками. Іноді полусифон повністю закривається.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://donspeleo.narod.ru/infa/Donspel.htm Карстові порожнини Донбасу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130307094746/http://donspeleo.narod.ru/infa/Donspel.htm |date=7 березня 2013 }}

==Джерела==
* Донбас заповідний. Науково-інформаційний довідник-атлас / за заг. ред. С.С. Куруленка, С.В. Третьякова. Видання друге, перероблене та доповнене. – Донецьк, Донецька філія Державного екологічного інституту Мінприроди України, 2008. – 168 с.
* Заповедная природа Донбасса: Путеводитель / Сост. А.З. Дидова. - 2 изд., доп. - Донецк: Донбасс, 1987 - 168 с.

{{Природно-заповідний фонд Бахмутського району}}

[[Категорія:Печери Донецької області]]
[[Категорія:Геологічні пам'ятки природи Донецької області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1995]]
[[Категорія:Соледарська міська громада]]

title: Печера Трипільська

Розташування: Україна, · Донецька область, · Бахмутський район

Площа: 5 га

Засновано: 25 березня 1995 р.


text:
# Cryptochiton stelleri
Cryptochiton stelleri — вид панцирних молюсків родини Acanthochitonidae. Найбільший вид хітонів у світі.

## Назва
Вид названо на честь німецького зоолога XVIII століття Георга Вільгельма Стеллера, першого європейського дослідника природи Камчатки і північно-західної частини Америки.

## Поширення
Вид поширений в північній частині Тихого океану від Центральної Каліфорнії до Аляски вздовж Алеутських островів і Камчатки на південь до Японії. Мешкає в нижніх припливних і субтидальних зонах скелястих берегів.

## Опис
Молюск виростає до 36 см та може важити до 2 кг. Забарвлення червонувато-коричневе або коричневе, але іноді помаранчевого кольору. Він має вісім броньованих пластин, що проходять гнучкою лінією вниз по спині. На відміну від інших видів хітонів, ці пластини вкриті шкірою.
Хітон має довгі масиви тонких зубів, частково утворених з магнетиту, що робить його зуби досить твердими, щоб зішкребти водорості зі скель. Стилуси, що оточують ці зуби, містять мінерал сантабарбараїт.

title: Cryptochiton stelleri

wikitext:
{{italic title}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Cryptochiton stelleri''
| fossil_range =
| image =
| image_width =
| image_caption =
| domain = [[Домен Ядерні| Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Молюски]] (Mollusca)
| classis = [[Панцирні]] (Polyplacophora)
| ordo = [[Chitonida]]
| familia = [[Acanthochitonidae]]
| genus = '''''Cryptochiton'''''
| genus_authority   = [[Міддендорф Олександр Федорович|von Middendorff]], 1847
| species = '''''С. stelleri'''''
| binomial ='' Cryptochiton stelleri''
| binomial_authority = [[Міддендорф Олександр Федорович|von Middendorff]], 1847
| synonyms           = *''Chiton stelleri'' <small>von Middendorf, 1847</small>
| synonyms_ref       = <ref>{{cite WoRMS |author=Bruce Marshall & Enrico Schwabe |year=2015 |title=''Cryptochiton stelleri'' (Middendorff, 1847) |db=MolluscaBase |id=240776 |accessdate=18 грудня 2015}}</ref>
}}
'''''Cryptochiton stelleri''''' — вид [[Панцирні|панцирних]] [[Молюски|молюсків]] родини [[Acanthochitonidae]]. Найбільший вид [[Панцирні|хітонів]] у світі.

== Назва ==
Вид названо на честь німецького зоолога XVIII століття [[Георг Вільгельм Стеллер|Георга Вільгельма Стеллера]], першого європейського дослідника природи Камчатки і північно-західної частини Америки.<ref>{{Cite web |url=http://ebiomedia.com/gall/larvae/larva4A.html |title=BioMEDIA's Gumboot Chiton page |access-date=2006-02-17 |archive-url=https://web.archive.org/web/20060315180145/http://ebiomedia.com/gall/larvae/larva4A.html |archive-date=2006-03-15 |url-status=dead }}</ref>

== Поширення ==
[[Файл:Gum Boot Chiton (Cryptochiton stellari) (2281656923).jpg|міні|ліворуч|200пкс|Нижня поверхня молюска]]
Вид поширений в північній частині [[Тихий океан|Тихого океану]] від Центральної [[каліфорнія|Каліфорнії]] до [[аляска|Аляски]] вздовж [[Алеутські острови|Алеутських островів]] і [[Камчатка|Камчатки]] на південь до [[японія|Японії]]. Мешкає в нижніх [[Припливна зона|припливних]] і [[Неритова зона|субтидальних]] зонах скелястих берегів.<ref name="Ricketts_105">{{harvp|Ricketts|Calvin|Hedgepeth|1992|p=105}}</ref><ref name="Cowles">{{cite web |last=Cowles |first=Dave |year=2005 |url=http://www.rosario.wwc.edu/inverts/Mollusca/Polyplacophora/Cryptochiton_stelleri.html |title=''Cryptochiton stelleri'' |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20060901103918/http://www.rosario.wwc.edu/inverts/Mollusca/Polyplacophora/Cryptochiton_stelleri.html |archive-date=2006-09-01 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060901103918/http://www.rosario.wwc.edu/inverts/Mollusca/Polyplacophora/Cryptochiton_stelleri.html |date=2006-09-01 }}</ref>

== Опис ==
Молюск виростає до 36 см та може важити до 2 кг. Забарвлення червонувато-коричневе або коричневе, але іноді помаранчевого кольору. Він має вісім броньованих пластин, що проходять гнучкою лінією вниз по спині. На відміну від інших видів хітонів, ці пластини вкриті шкірою.

Хітон має довгі масиви тонких зубів, частково утворених з [[магнетит]]у, що робить його зуби досить твердими, щоб зішкребти водорості зі скель<ref>{{Cite web |url=https://phys.org/news/2019-02-magnetic-teeth-materials-energy.html |title=Архівована копія |accessdate=3 жовтня 2021 |archive-date=3 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211003203752/https://phys.org/news/2019-02-magnetic-teeth-materials-energy.html }}</ref>. Стилуси, що оточують ці зуби, містять мінерал [[сантабарбараїт]]<ref name=Pratesi>Pratesi G., Cipriani C., Guili G., and Birch W. D. (2003) Santabarbaraite: a new amorphous phosphate mineral. ''European Journal of Mineralogy''.''15'', 185-192</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{cite book |last=Fields |first=Carmen |year=1999 |title=Alaska's Seashore Creatures: a guide to selected marine invertebrates |publisher=Alaska Northwest Books |isbn=0-88240-516-0 }}
* {{cite book |last=Lichen |first=Patricia |year=2001 |title=Brittle Stars & Mudbugs: an Uncommon Field Guide to Northwest Shorelines & Wetlands |url=https://archive.org/details/brittlestarsmudb0000lich |others=Illustrated by Linda M. Feltner |publisher=Sasquatch Books |location=Seattle, WA |isbn=9781570612206 }}
* {{cite book |last1=Perrin |first1=William |last2=Würsig |first2=Bernd |last3=Thewissen |author3-link=Hans Thewissen |first3=J. G. M. |year=2002 |title=Encyclopedia of Marine Mammals |publisher=Academic Press |isbn=978-0-12-551340-1 |url-access=registration |url=https://archive.org/details/encyclopediaofma2002unse }}
* {{cite book |last1=Ricketts |first1=Edward |authorlink1=Ed Ricketts |last2=Calvin |first2=Jack |last3=Hedgepeth |first3=Joel |year=1992 |title=Between Pacific Tides |edition=5th |publisher=Stanford University Press |isbn=0-8047-2068-1 |url-access=registration |url=https://archive.org/details/betweenpacificti0000rick }}

{{Молюски-доробити}}

{{Портали|Біологія}}
{{Taxonbar|from=Q1861188}}

[[Категорія:Панцирні]]
[[Категорія:Тварини, описані 1847]]
[[Категорія:Молюски Тихого океану]]

title: ?Cryptochiton stelleri

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Молюски (Mollusca)

Клас: Панцирні (Polyplacophora)

Ряд: Chitonida

Родина: Acanthochitonidae

Рід: Cryptochiton · von Middendorff, 1847

Вид: С. stelleri

Вікісховище: Cryptochiton stelleri


text:
# Петро Сенька Гедигольдович
Петро Сенька Гедигольдович (лит. Petras Simonas Gedgaudaitis; ? — бл. 1451) — литовський боярин, єдиний відомий син Юрія Гедигольда, намісник смоленський (1447—1451), каштелян віленський (1451).
В джерелах вперше згаданий у 1429 році як маршалок господарський Великого князівства Литовського. У 1430 році їздив послом у Рим за короною для великого князя Вітовта. Був серед підписантів Гродненсько-Троцької унії 1432—1433 років. До акту унії серед інших була підвішена і його печатка з гербом «Леліва».
Володів маєтками Вишнева (у якій заснував костел), Волма, Деревная, Камінь, Налібоки, Радешковичі у Мінському повіті, а також Мір та Свержань у Новогрудському повіті.

title: Петро Сенька Гедигольдович

wikitext:
{{Державний діяч
| титул            = [[Маршалок господарський|Маршалок Господарський]]
| періодпочаток    = [[1429]]
| періодкінець     = [[1429]]
| попередник       = [[Радзивілл Остікович]]
| наступник        = [[Петро Іванович Монтигердович]]

| титул_2          =
| періодпочаток_2  =
| періодкінець_2   =
| попередник_2     =
| наступник_2      =

| титул_3          = [[Віленські каштеляни|Каштелян Віленський]]
| періодпочаток_3  = [[1451]]
| періодкінець_3   = [[1451]]
| попередник_3     = [[Кезгайло Волімонтович]]
| наступник_3      = [[Судівой Волімонтович]]
}}
'''Петро Сенька Гедигольдович''' ({{lang-lt|Petras Simonas Gedgaudaitis}}; ? — бл. 1451) — литовський боярин, єдиний відомий син [[Юрій Гедигольд|Юрія Гедигольда]], намісник смоленський (1447—1451), [[Віленські каштеляни|каштелян віленський]] (1451).

В джерелах вперше згаданий у 1429 році як [[маршалок господарський]] [[Велике князівство Литовське|Великого князівства Литовського]]. У 1430 році їздив послом у [[Рим]] за короною для великого князя [[Вітовт]]а. Був серед підписантів [[Гродненська унія|Гродненсько-Троцької унії 1432—1433]] років. До акту унії серед інших була підвішена і його печатка з гербом «[[Леліва (герб)|Леліва]]».

Володів маєтками Вишнева (у якій заснував [[костел]]), Волма, Деревная, Камінь, Налібоки, Радешковичі у [[Мінський повіт (Велике князівство Литовське)|Мінському повіті]], а також [[Мір]] та Свержань у [[Новогрудський повіт|Новогрудському повіті]].

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела та література ==
* Пазднякоў В. Гедыгольд // Вялікае Княства Літоўскае. Энцыклапедыя у 3 т. — Мн.: БелЭн, 2005. — Т. 1: Абаленскі — Кадэнцыя. — С. 521—522. — 684 с. — ISBN 985-11-0314-4.

[[Категорія:Маршалки господарські]]
[[Категорія:Каштеляни віленські]]
[[Категорія:Польські середньовічні дипломати]]
[[Категорія:Члени Господарської ради Великого князівства Литовського]]

title: 1429 — 1429

Попередник: Радзивілл Остікович

Наступник: Петро Іванович Монтигердович

title: 1451 — 1451

Попередник: Кезгайло Волімонтович

Наступник: Судівой Волімонтович

Смерть: квітень 1451 · Вільнюс, Велике князівство Литовське

Країна: Велике князівство Литовське

Рід: Гедигольдовичіd

Батько: Юрій Гедигольд

Шлюб: Мілохна Кезґайлівнаd


text:
# Маркус Ям
Ма́ркус Ям (англ. Marcus Yam; нар. 1984, м. Куала-Лумпур, Малайзія) — американський фотожурналіст, лавреат трьох Пулітцерівських премій.

## Життєпис
Вивчав інженерію в Університеті штату Нью-Йорк у Баффало і закінчив його зі ступенем в аерокосмічній інженерії у 2006 році.
Під час навчання він працював фотографом в університетській газеті «Спектр», щоб виконати дипломну роботу. Його роботи привернули увагу артдиректора The Buffalo News, який запропонував йому стажування. Через кілька тижнів він знайшов своє покликання як фотожурналіст.
У 2014 році він отримав першу Пулітцерівську премію за новинну фотографію за репортаж про зсув Осо у штаті Вашингтон для газети Seattle Times від 22 березня 2014 року.
Того ж року він приєднався до The Los Angeles Times.
У 2015 році він отримав другу Пулітцерівську премію за висвітлення стрілянини в Сан-Бернардіно, Каліфорнія.
У травні 2022 року він отримав третю Пулітцерівську премію «за знімки, що документують вихід США з Афганістану і показують людські жертви історичних змін у цій країні».

## Нагороди
- Премія World Press Photo Award за фотографію «Рік на війні», опубліковану The New York Times (2011),
- Премія «Еммі» у номінації «Нові підходи» (висвітлення новин) за фільм «Рік на війні» (2011),
- World Press Photo Award (2012),
- Пулітцерівська премія за новинну фотографію за репортаж про зсув Осо у штаті Вашингтон для The Seattle Times (2014)[2],
- Пулітцерівська премія за новинну фотографію за репортаж про стрілянину в Сан-Бернардіно, Каліфорнія, для Los Angeles Times (2015),
- Міжнародний конкурс «Фотографії року» — премія для газет «Фотограф року» (2016),
- Istanbul Photo Awards, категорія «Природний ландшафт і навколишнє середовище», за фотографії пожеж у Каліфорнії 2018 року (2018)[4],
- Премія Роберта Ф. Кеннеді в галузі журналістики «за його непохитну роботу, що висвітлює щоденне тяжке становище мешканців Гази під час смертельних зіткнень у секторі Газа» (2019)[5],
- Пулітцерівська премія за новинну фотографію «за знімки, що документують вихід США з Афганістану і показують людські жертви історичних змін у цій країні» (2022)[3].

title: Маркус Ям

wikitext:
{{особа
|ім'я              = Маркус Ям
|оригінал імені    = {{lang-en|Marcus Yam}}
|зображення        =
|підпис_зображення =
|розмір            =
|дата народження   =
|місце народження  =
|дата смерті       =
|місце смерті      =
|причина смерті    =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      =
|alma mater        =
|відомий           =
|діяльність        =
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
}}
'''Ма́ркус Ям''' ({{lang-en|Marcus Yam}}; {{н}} [[1984]], м. [[Куала-Лумпур]], [[Малайзія]]<ref>{{Lien web |langue=en-US |nom=haizal.y |titre=Malaysian-born Photojournalist Marcus Yam Receives Pulitzer Prize |url=https://goodnews.com.my/malaysian-born-photojournalist-marcus-yam-receives-pulitzer-prize/ |site=Goodnews |date=2022-05-10 |consulté le=2022-05-10}}</ref>) — [[Американці США|американський]] [[фотожурналістика|фотожурналіст]], лавреат трьох [[Пулітцерівська премія|Пулітцерівських премій]].

== Життєпис ==
Вивчав інженерію в [[Університет у Буффало|Університеті штату Нью-Йорк у Баффало]] і закінчив його зі ступенем в аерокосмічній інженерії у 2006 році<ref name=":0">{{Lien web |langue=en |titre=UB grad shares Pulitzer Prize for coverage of Washington landslide |url=https://www.buffalo.edu/news/releases/2015/05/006.html |site=www.buffalo.edu |consulté le=2022-05-10}}</ref>.

Під час навчання він працював фотографом в університетській газеті «Спектр», щоб виконати дипломну роботу. Його роботи привернули увагу [[артдиректор]]а The Buffalo News, який запропонував йому стажування. Через кілька тижнів він знайшов своє покликання як фотожурналіст<ref name=":0" />.

У 2014 році він отримав першу Пулітцерівську премію за новинну фотографію за репортаж про зсув Осо у штаті Вашингтон для газети Seattle Times від 22 березня 2014 року<ref name=":1" />.

Того ж року він приєднався до [[Лос-Анджелес Таймс|The Los Angeles Times]].

У 2015 році він отримав другу Пулітцерівську премію за висвітлення стрілянини в Сан-Бернардіно, Каліфорнія.

У травні 2022 року він отримав третю Пулітцерівську премію «за знімки, що документують вихід США з Афганістану і показують людські жертви історичних змін у цій країні»<ref name=":1" />.

== Нагороди ==
* Премія [[World Press Photo]] Award за фотографію «Рік на війні», опубліковану The New York Times (2011),
* Премія «[[Еммі (нагорода)|Еммі]]» у номінації «Нові підходи» (висвітлення новин) за фільм «Рік на війні» (2011),
* World Press Photo Award (2012),
* Пулітцерівська премія за новинну фотографію за репортаж про зсув Осо у штаті Вашингтон для The Seattle Times (2014)<ref name=":0" />,
* Пулітцерівська премія за новинну фотографію за репортаж про стрілянину в Сан-Бернардіно, Каліфорнія, для Los Angeles Times (2015),
* Міжнародний конкурс «Фотографії року» — премія для газет «Фотограф року» (2016),
* Istanbul Photo Awards, категорія «Природний ландшафт і навколишнє середовище», за фотографії пожеж у Каліфорнії 2018 року (2018)<ref>{{Lien web |auteur=Dildar Baykan, Ayvaz Çolakoğlu |titre=Istanbul Photo Awards 2018/ Marcus Yam : "Eveiller les consciences sur le changement climatique" |url=https://www.aa.com.tr/fr/turquie/istanbul-photo-awards-2018-marcus-yam-eveiller-les-consciences-sur-le-changement-climatique/1298164 |site=www.aa.com.tr |date=30.10.2018 |consulté le=2022-05-10}}</ref>,
* Премія Роберта Ф. Кеннеді в галузі журналістики «за його непохитну роботу, що висвітлює щоденне тяжке становище мешканців Гази під час смертельних зіткнень у секторі Газа» (2019)<ref>{{Lien web |langue=en-US |titre=Marcus Yam |url=https://www.latimes.com/people/marcus-yam |site=Los Angeles Times |consulté le=2022-05-10}}</ref>,
* Пулітцерівська премія за новинну фотографію «за знімки, що документують вихід США з Афганістану і показують людські жертви історичних змін у цій країні» (2022)<ref name=":1">{{Lien web |langue=en-US |titre=Marcus Yam, Los Angeles Times foreign correspondent and photojournalist, wins Pulitzer |url=https://www.latimes.com/world-nation/story/2022-05-09/marcus-yam-los-angeles-times-foreign-correspondent-and-photojournalist-wins-pulitzer |site=Los Angeles Times |date=2022-05-09 |consulté le=2022-05-10}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://www.marcusyam.com Офіційний вебсайт]
* [https://kanaldom.tv/vidomi-fotografy-pidtrymuyut-ukrayinu-emoczijni-znimky-yaki-obletily-svit/ Відомі фотографи підтримують Україну: емоційні знімки, які облетіли світ] // Дім. — 2022. — 21 жовтня.

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Фотографи США]]

title: англ. Marcus Yam

Народився: 1984 · Куала-Лумпур, Малайзія

Країна: США

Діяльність: фотокореспондент

Нагороди: Asia's Most Influential Malaysiad (2022)


text:
# Премія НАН України імені О. І. Бродського
Пре́мія і́мені Олекса́ндра Ілліча́ Бро́дського — премія, встановлена НАН України за видатні наукові роботи в галузі теорії хімічної будови, кінетики та реакційної здатності.
Премію засновано 20 липня 1997 року та названо на честь видатного українського фізико-хіміка, академіка АН УРСР, члена-кореспондента АН СРСР, директора Інституту фізичної хімії АН УРСР (з 1939 року) Олександра Ілліча Бродського.
Починаючи з 2007 року Премія імені О. І. Бродського присуджується Відділенням хімії НАН України з циклічністю 3 роки. В перший рік Відділення хімії НАН України присуджує премію імені А. І. Кіпріанова, в другий — Л. В. Писаржевського, в третій — О. І. Бродського.

## Лауреати премії
| Рік  | Тема                                                                                | Лауреати                          | Коротко про лауреата                                                                                |
| ---- | -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | --------------------------------- | --------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- |
| 1998 | Цикл наукових праць «Будова, реакційна здатність, спектральні та електрохімічні властивості гетероатомних моно- і полі- іон-радикалів» | Кошечко В'ячеслав Григорович      | Академік НАН України (фізична хімія), професор, доктор хімічних наук, віце-президент Національної академії наук України                                         |
| 1998 | Цикл наукових праць «Будова, реакційна здатність, спектральні та електрохімічні властивості гетероатомних моно- і полі- іон-радикалів» | Походенко Віталій Дмитрович       | Академік НАН України (фізична хімія), професор, доктор хімічних наук Національної академії наук України, член Президії НАН України                              |
| 2000 | Цикл наукових праць «Хімічна будова і реакційна здатність комплексів в неводних і змішаних середовищах»                                | Волков Сергій Васильович          | Академік НАН України (хімія), професор, доктор хімічних наук,                                                                                |
| 2002 | Цикл наукових праць «Супернуклеофільні системи для розщеплення екотоксикантів — нейротоксинів»                                         | Попов Анатолій Федорович          | Академік НАН України, доктор хімічних наук, директор Інституту фізико-органічної хімії і вуглехімії НАН України                                                 |
| 2002 | Цикл наукових праць «Супернуклеофільні системи для розщеплення екотоксикантів — нейротоксинів»                                         | Савьолова Віра Андріївна          | професор, доктор хімічних наук, Інститут фізико-органічної хімії та вуглехімії імені Л. М. Литвиненка НАН України                                               |
| 2002 | Цикл наукових праць «Супернуклеофільні системи для розщеплення екотоксикантів — нейротоксинів»                                         | Сіманенко Ю. С.                   | Інститут фізико-органічної хімії та вуглехімії імені Л. М. Литвиненка НАН України                                                                               |
| 2004 | Цикл наукових праць «Кінетика і механізми рідиннофазових реакцій окиснення та озонування»                                              | Гончарук Владислав Володимирович  | академік НАН України, доктор хімічних наук, директор Інституту колоїдної хімії та хімії води імені А. В. Думанського НАН України                                |
| 2004 | Цикл наукових праць «Кінетика і механізми рідиннофазових реакцій окиснення та озонування»                                              | Ковтун Григорій Олександрович     | доктор хімічних наук, професор, член-кореспондент НАН України (фізична хімія)                                                                                |
| 2006 | Цикл наукових праць «Медична хімія нанодисперсного кремнезему»                                                                         | Чуйко Олексій Олексійович         | Академік НАН України, доктор хімічних наук, директор Інституту хімії поверхні ім. О. О. Чуйка НАН України з 1986 до 2006 року                                   |
| 2006 | Цикл наукових праць «Медична хімія нанодисперсного кремнезему»                                                                         | Покровський Валерій Олександрович | доктор фізико-математичних наук, (Фізика приладів, елементів і систем) професор, провідний науковий співробітник Інституту хімії поверхні ім. О. О. Чуйка       |
| 2006 | Цикл наукових праць «Медична хімія нанодисперсного кремнезему»                                                                         | Погорєлий Валерій Костянтинович   | професор, доктор хімічних наук, Інститут хімії поверхні ім. О. О. Чуйка НАН України                                                                             |
| 2009 | Цикл наукових праць «Гетероатоми в хімії активованого вугілля»                                                                         | Стрелко Володимир Васильович      | Академік НАН України (хімія адсорбентів і адсорбція), професор, доктор хімічних наук, радник при дирекції Інституту сорбції та проблем ендоекології НАН України |
| 2012 | цикл праць «Механізми окислення вуглеводнів і тіоефірів активованими формами пероксиду водню й радикалами OH»                          | Рудаков Єлисей Сергійович         | член-кореспондент НАН України, старший науковий співробітник Інституту фізико-органічної хімії і вуглехімії НАН України                                         |
| 2012 | цикл праць «Механізми окислення вуглеводнів і тіоефірів активованими формами пероксиду водню й радикалами OH»                          | Лобачов Володимир Леонідович      | доктор хімічних наук, в. о. завідувача відділу Інституту фізико-органічної хімії і вуглехімії НАН України                                                       |
| 2012 | цикл праць «Механізми окислення вуглеводнів і тіоефірів активованими формами пероксиду водню й радикалами OH»                          | Литвиненко Сергій Леонідович      | кандидат хімічних наук, старший науковий співробітник Інституту фізико-органічної хімії і вуглехімії НАН України                                                |
| 2015 | Цикл праць «Будова, реакційна здатність і функціональні властивості поліядерних комплексів і нанокомпозитів на їхоснові»               | Камалов Герберт Леонович          | академік НАН України, завідувач відділу Фізико-хімічного інституту імені О. В. Богатського НАН України                                                          |
| 2015 | Цикл праць «Будова, реакційна здатність і функціональні властивості поліядерних комплексів і нанокомпозитів на їхоснові»               | Павліщук Віталій Валентинович     | член-кореспондент НАН України, заступник директора з наукової роботи Інституту фізичної хімії ім. Л. В. Писаржевського                                          |
| 2015 | Цикл праць «Будова, реакційна здатність і функціональні властивості поліядерних комплексів і нанокомпозитів на їхоснові»               | Лампека Ярослав Дмитрович         | доктор хімічних наук, професор, провідний науковий співробітник, Відділ фізико-неорганічної хімії Інституту фізичної хімії ім. Л. В. Писаржевського             |
| 2018 | Цикл праць «Будова і реакційна здатність координаційних сполук металів в електроосадженні та електрокаталізі»                          | Кублановський Валерій Семенович   | доктор технічних наук, завідувач відділу Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В. І. Вернадського НАН України                                           |
| 2018 | Цикл праць «Будова і реакційна здатність координаційних сполук металів в електроосадженні та електрокаталізі»                          | Берсірова Оксана Леонідівна       | доктор хімічних наук, провідний науковий співробітник Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В. І. Вернадського НАН України                              |
| 2018 | Цикл праць «Будова і реакційна здатність координаційних сполук металів в електроосадженні та електрокаталізі»                          | Пірський Юрій Кузьмич             | доктор хімічних наук, завідувач лабораторії Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В. І. Вернадського НАН України                                        |

wikitext:
{{Картка премії
| назва             = Премія НАН України імені О. І. Бродського
| оригінальна назва =
| current_awards    =
| фото              =
| ширина            = <!--фото-->
| alt               =
| підпис            = <!--до фото-->
| опис              = за видатні наукові роботи в галузі [[теорія хімічної будови|теорії хімічної будови]], [[Хімічна кінетика|кінетики]] та [[реакційна здатність|реакційної здатності]]
| засновник         = [[Національна академія наук України|НАН України]]
| країна            = {{UKR}}
| вручення          = [[Київ]]
| рік заснування    = 1997
| дата              = 1999 [[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 1998 року|за підсумками конкурсу 1998 року]]
| year2             =
| президент         =
| лідер_позиція     =
| лідер_ім'я        =
| лідер_позиція2    =
| лідер_ім'я2       =
| лідер_позиція3    =
| лідер_ім'я3       =
| теперішній_лауреат=
| сайт              = https://www.nas.gov.ua/UA/Competition/Pages/About.aspx?CompetitionID=049
}}
'''Пре́мія і́мені Олекса́ндра Ілліча́ Бро́дського''' — [[премія]], встановлена [[Національна академія наук України|НАН України]] за видатні наукові роботи в галузі [[теорія хімічної будови|теорії хімічної будови]], [[Хімічна кінетика|кінетики]] та [[реакційна здатність|реакційної здатності]].

Премію засновано [[20 липня]] [[1997]] року та названо на честь видатного українського фізико-хіміка, [[академік]]а [[АН УРСР]], [[член-кореспондент|члена-кореспондента]] [[АН СРСР]], директора [[Інститут фізичної хімії імені Л. В. Писаржевського НАН України|Інституту фізичної хімії АН УРСР]] (з [[1939]] року) [[Бродський Олександр Ілліч|Олександра Ілліча Бродського]].

Починаючи з [[2007]] року Премія імені О. І. Бродського присуджується [[Відділення хімії НАН України|Відділенням хімії НАН України]] з циклічністю 3 роки. В перший рік Відділення хімії НАН України присуджує премію імені [[Премія НАН України імені А. І. Кіпріанова|А. І. Кіпріанова]], в другий — [[Премія НАН України імені Л. В. Писаржевського|Л. В. Писаржевського]], в третій — О. І. Бродського<ref>[https://web.archive.org/web/20160215195828/http://www1.nas.gov.ua/infrastructures/legaltexts/nas/2007/regulations/OpenDocs/070711_206.pdf Постанова № 206 Президії НАН України від 11.07.2007]</ref>.

== Лауреати премії ==
{| class="wikitable" width=100%
! |Рік
! |Тема
! |Лауреати
! |Коротко про лауреата
|-
|rowspan=2|[[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 1998 року|1998]]
|rowspan=2| Цикл наукових праць «Будова, реакційна здатність, спектральні та електрохімічні властивості гетероатомних моно- і полі- іон-радикалів»<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004219|назва=Робота "Будова, реакційна здатність, спектральні та електрохімічні властивості гетероатомних моно- і полі- іон-радикалів"|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215191249/https://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004219|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|[[Кошечко В'ячеслав Григорович]]<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000006610|назва=Кошечко В'ячеслав Григорович|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215192129/https://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000006610|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|Академік НАН України (фізична хімія), професор, доктор хімічних наук, віце-президент Національної академії наук України
|-
|[[Походенко Віталій Дмитрович]]<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000010885|назва=Походенко Віталій Дмитрович|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215180540/https://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000010885|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|Академік НАН України (фізична хімія), професор, доктор хімічних наук Національної академії наук України, член Президії НАН України
|-
|rowspan=1|[[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 2000 року|2000]]
|rowspan=1| Цикл наукових праць «Хімічна будова і реакційна здатність комплексів в неводних і змішаних середовищах»<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004220|назва=Цикл наукових праць "Хімічна будова і реакційна здатність комплексів в неводних і змішаних середовищах"|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215192412/https://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004220|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|[[Волков Сергій Васильович]]<ref name=":0">{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000002126|назва=Волков Сергій Васильович|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215181640/https://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000002126|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|Академік НАН України (хімія), професор, доктор хімічних наук,
|-
|rowspan=3|[[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 2002 року|2002]]
|rowspan=3|Цикл наукових праць «Супернуклеофільні системи для розщеплення екотоксикантів — нейротоксинів»<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004221|назва=Цикл наукових праць "Супернуклеофільні системи для розщеплення екотоксикантів - нейротоксинів"|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215192953/https://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004221|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|[[Попов Анатолій Федорович]]
|Академік НАН України, доктор хімічних наук, директор [[Інститут фізико-органічної хімії та вуглехімії імені Л. М. Литвиненка НАН України|Інституту фізико-органічної хімії і вуглехімії НАН України]]
|-
|[[Савьолова Віра Андріївна]]
|професор, доктор хімічних наук, Інститут фізико-органічної хімії та вуглехімії імені Л. М. Литвиненка НАН України
|-
|Сіманенко Ю. С.
|Інститут фізико-органічної хімії та вуглехімії імені Л. М. Литвиненка НАН України
|-
|rowspan=2|[[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 2004 року|2004]]
|rowspan=2|Цикл наукових праць «Кінетика і механізми рідиннофазових реакцій окиснення та озонування»<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004222|назва=Цикл наукових праць "Кінетика і механізми рідиннофазових реакцій окиснення та озонування"|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215193433/https://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004222|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|[[Гончарук Владислав Володимирович]]<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000002815|назва=Гончарук Владислав Володимирович|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215193708/https://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000002815|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|академік НАН України, доктор хімічних наук, директор [[Інститут колоїдної хімії та хімії води імені А. В. Думанського НАН України|Інституту колоїдної хімії та хімії води імені А. В. Думанського НАН України]]
|-
|[[Ковтун Григорій Олександрович]]<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000005885|назва=Ковтун Григорій Олександрович|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215185239/https://www.nas.gov.ua/UA/PersonalSite/Pages/default.aspx?PersonID=0000005885|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|доктор хімічних наук, професор, член-кореспондент НАН України (фізична хімія)
|-
|rowspan=3|[[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 2006 року|2006]]
|rowspan=3|Цикл наукових праць «Медична хімія нанодисперсного кремнезему»<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004223|назва=Цикл наукових праць "Медична хімія нанодисперсного кремнезему"|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215194038/https://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004223|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|[[Чуйко Олексій Олексійович]]
|Академік НАН України, доктор хімічних наук, директор [[Інститут хімії поверхні імені О. О. Чуйка НАН України|Інституту хімії поверхні ім. О. О. Чуйка НАН України]] з 1986 до 2006 року
|-
|[[Покровський Валерій Олександрович]]
|[[доктор фізико-математичних наук]], (Фізика приладів, елементів і систем) професор, провідний науковий співробітник Інституту хімії поверхні ім. О. О. Чуйка
|-
|[[Погорєлий Валерій Костянтинович]]
|професор, доктор хімічних наук, Інститут хімії поверхні ім. О. О. Чуйка НАН України
|-
|-
|rowspan=1|[[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 2009 року|2009]]
|rowspan=1|Цикл наукових праць «[[Гетероатом]]и в хімії [[Активоване вугілля|активованого вугілля]]»
<ref>{{Cite web|url=http://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004224|назва=Цикл наукових праць "Гетероатоми в хімії активованого вугілля"|видавець=[[Національна академія наук України]]|дата=|url-архіву=https://archive.today/20230215194430/https://www.nas.gov.ua/UA/CompetitiveWork/Pages/Default.aspx?WorkID=0004224|дата-архіву=15 лютого 2023|мертвий-url=no|дата-доступу=15 лютого 2023}}</ref>
|[[Стрелко Володимир Васильович]]<ref name=":0"/>
|Академік НАН України (хімія адсорбентів і адсорбція), професор, доктор хімічних наук, радник при дирекції [[Інститут сорбції та проблем ендоекології НАН України|Інституту сорбції та проблем ендоекології НАН України]]
|-
|rowspan=3|[[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 2012 року|2012]]
|rowspan=3|цикл праць «Механізми [[окислення]] [[вуглеводні]]в і [[тіоефір]]ів активованими формами [[пероксид водню|пероксиду водню]] й [[Радикал (хімія)|радикалами]] OH»
|[[Рудаков Єлисей Сергійович]]
|[[член-кореспондент]] [[НАН України]], [[старший науковий співробітник]] [[Інститут фізико-органічної хімії та вуглехімії імені Л. М. Литвиненка НАН України|Інституту фізико-органічної хімії і вуглехімії НАН України]]
|-
|[[Лобачов Володимир Леонідович]]
|[[доктор хімічних наук]], в. о. завідувача відділу [[Інститут фізико-органічної хімії та вуглехімії імені Л. М. Литвиненка НАН України|Інституту фізико-органічної хімії і вуглехімії НАН України]]
|-
|[[Литвиненко Сергій Леонідович]]
|[[кандидат хімічних наук]], [[старший науковий співробітник]] [[Інститут фізико-органічної хімії та вуглехімії імені Л. М. Литвиненка НАН України|Інституту фізико-органічної хімії і вуглехімії НАН України]]
|-
|rowspan=3|[[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 2015 року|2015]]
|rowspan=3|Цикл праць «Будова, реакційна здатність і функціональні властивості поліядерних комплексів і нанокомпозитів на їхоснові»
|[[Камалов Герберт Леонович]]
|академік [[НАН України]], завідувач відділу [[Фізико-хімічний інститут імені О. В. Богатського НАН України|Фізико-хімічного інституту імені О. В. Богатського НАН України]]
|-
|[[Павліщук Віталій Валентинович]]
|член-кореспондент НАН України, заступник директора з наукової роботи [[Інститут фізичної хімії імені Л. В. Писаржевського НАН України|Інституту фізичної хімії ім. Л. В. Писаржевського]]
|-
|[[Лампека Ярослав Дмитрович]]
|[[доктор хімічних наук]], [[професор]], провідний науковий співробітник, Відділ фізико-неорганічної хімії [[Інститут фізичної хімії імені Л. В. Писаржевського НАН України|Інституту фізичної хімії ім. Л. В. Писаржевського]]
|-
|rowspan=3|[[Премії НАН України імені видатних учених України — лауреати 2018 року|2018]]
|rowspan=3|Цикл праць «Будова і реакційна здатність координаційних сполук металів в електроосадженні та електрокаталізі»
|[[Кублановський Валерій Семенович]]
|доктор технічних наук, завідувач відділу [[Інститут загальної та неорганічної хімії імені В. І. Вернадського НАН України|Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В. І. Вернадського НАН України]]
|-
|[[Берсірова Оксана Леонідівна]]
|доктор хімічних наук, провідний науковий співробітник Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В. І. Вернадського НАН України
|-
|[[Пірський Юрій Кузьмич]]
|доктор хімічних наук, завідувач лабораторії Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В. І. Вернадського НАН України
|-
|}

== Див. також ==

* [[Премії НАН України імені видатних учених України]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* {{cite web
 |url          =https://www.nas.gov.ua/UA/Competition/Pages/About.aspx?CompetitionID=049
 |назва        =Премія імені О. І. Бродського
 |прізвище     =
 |ім'я         =
 |дата         =
 |вебсайт      =Національна академія наук України
 |видавець     =
 |дата-доступу =
}}
* {{книга
 |автор          = [[Цибань Валерій Олексійович|Цибань В. О.]]
 |заголовок      = Нагороди Національної академії наук України
 |посилання      = https://editor.inhost.com.ua/storage/100_rokiv_nanu/Documents%20NASU/NAHORODY_NANU_VIEW%20(остаточна%20версія).pdf
 |відповідальний =
 |місце          = Київ
 |видавництво    = КММ
 |видання        = 3 видання, перероблене і доповнене
 |рік            = 2018
 |том            =
 |сторінок       = 456
 |сторінки       =
 |isbn           = 978–966–1673–40–2
 |archiveurl     =
 |archivedate    =
 |ref            =
}}.

[[Категорія:Засновані в Україні 1997]]
[[Категорія:Нагороди з хімії]]

== Посилання ==
* [https://archive.today/20120805053719/www.nas.gov.ua/aboutNASU/awards/premii/Pages/years.aspx Національна академія наук України. Хронологія створення премій]

{{Премії НАН України імені видатних учених України}}

{{Awards-stub}}
{{Phys-chem-stub}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Премії НАН України імені видатних учених України|Бродського ]]

title: Премія НАН України імені О. І. Бродського ·

Засновник(и): НАН України

Вручення: Київ

Перше нагородження: 1999 за підсумками конкурсу 1998 року


text:
# Ен
Ен (фр. Ain) — департамент на сході Франції, один з департаментів регіону Овернь-Рона-Альпи.
Порядковий номер 1. Адміністративний центр — Бург-ан-Бресс. Населення 515 тис. чоловік (48-е місце серед департаментів, дані 1999 р.).

## Географія
Площа території 5 762 км². Департамент розташований в межиріччі Рони і Сони, на південних відрогах Юрських гір.
Департамент включає 4 округи, 43 кантони і 419 комун.

## Історія
Ен — один з перших департаментів, утворених під час Великої французької революції в березні 1790 р. Виник на території колишніх провінцій Бресс, Бюже, Домбр і Жез. Назва походить від річки Ен.

title: Ен

wikitext:
{{Otheruses}}
{{Департамент Франції
 | Департамент = Ен
 | Департамент Фр = Ain
 | Герб = Blason département fr Ain.svg
 | Номер = 01
 | Регіон = [[Овернь-Рона-Альпи]]
 | Префектура = [[Бург-ан-Бресс]]
 | Супрефектури = [[Белле (Ен)|Белле]]
[[Же (Ен)|Же]]
[[Нантюа]]
 | Населення = {{France metadata Wikidata|population_total}}
 | Рік перепису = {{France metadata Wikidata|population_as_of}}{{France metadata Wikidata|population_footnotes2}}
 | Щільність населення = 89
 | Площа = 5762
 | Кількість округів = 4
 | Кількість кантонів = 23
 | Кількість комун = [[Список муніципалітетів департаменту Ен|393]]
 | Президент = Шарль де ла Верпіл'єр
({{lang-fr|Charles de la Verpillière}})
 | Сайт = http://www.ain.pref.gouv.fr/
}}
'''Ен''' ({{lang-fr|Ain}}) — департамент на сході [[Франція|Франції]], один з департаментів регіону [[Овернь-Рона-Альпи]].
Порядковий номер 1. Адміністративний центр — [[Бург-ан-Бресс]]. Населення 515 тис. чоловік (48-е місце серед департаментів, дані [[1999]] р.).

== Географія ==
Площа території 5 762 км². Департамент розташований в межиріччі [[Рона|Рони]] і [[Сона (річка)|Сони]], на південних відрогах [[Юра (гори)|Юрських гір]].

Департамент включає 4 округи, 43 кантони і 419 комун.

== Історія ==
Ен — один з перших департаментів, утворених під час [[Велика французька революція|Великої французької революції]] в березні [[1790]] р. Виник на території колишніх провінцій [[Бресс]], [[Бюже]], [[Домбр]] і [[Жез]]. Назва походить від річки [[Ен (річка)|Ен]].

== Посилання ==
* [http://www.ain.gouv.fr/ Офіційний сайт префектури]
* [https://www.ain.fr/ Рада департаменту]
* [http://www.ain.cci.fr/ Ain Торгово-промислова палата]
* [http://www.ain-tourisme.com/ Офіс туризму]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Департаменти Франції}}
{{france-geo-stub}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Департаменти Франції]]
[[Категорія:Ен]]
[[Категорія:Овернь-Рона-Альпи]]
[[Категорія:Арпітанія]]
[[Категорія:Засновані у Франції 1790]]

title: Департамент

Департамент: · Герб департаменту

Регіон: Овернь-Рона-Альпи

Префектура: Бург-ан-Бресс

Супрефектури: Белле · Же · Нантюа

Густота · населення: 89 осіб/км²

Президент · генеральної ради: Шарль де ла Верпіл'єр · (фр. Charles de la Verpillière)

title: Розташування

Розташування: Департамент Ен на карті Франції

Розташування: Офіційний сайт · http://www.ain.pref.gouv.fr/


text:
# Hipposideros einnaythu
Hipposideros einnaythu — є одним з видів кажанів родини Hipposideridae.

## Опис
Невеликого розміру, з довжиною голови і тіла між 43,3 і 49,1 мм, довжина передпліччя між 39,5 і 40,3 мм, довжина хвоста між 24,7 і 28,7 мм, довжина ноги від 6,5 до 7 мм, довжина вух між 16,6 і 16,7 мм.
Спинна частина темно-коричневого кольору з основою волосся світлішою, в той час як черевні частині коричневого кольору. Вуха маленькі й трикутні. Крилові мембрани темно-коричневі. Хвіст довгий і злегка виступає за межі широкої хвостової мембрани. Перший верхній премоляр невеликий і розташований за межами альвеолярної лінії.

## Поширення
Поширений в М'янмі

## Звички
Ховається в будинках. Харчується комахами.

title: Hipposideros einnaythu

wikitext:
{{italic title}}
{{Speciesbox
| name =
| status =
| status_system = IUCN3.1
| image =
| taxon = Hipposideros einnaythu
| authority = Douangboubpha, Bumrungsri, Satasook, Soisook, Si Si Hla Bu, Aul, Harrison, Pearch, Thomas & Bates, 2011
| range_map =
| synonyms =
}}
'''''Hipposideros einnaythu''''' — є одним з видів [[Кажани|кажанів]] родини [[Hipposideridae]].

== Опис ==
Невеликого розміру, з довжиною голови і тіла між 43,3 і 49,1 мм, довжина передпліччя між 39,5 і 40,3 мм, довжина хвоста між 24,7 і 28,7 мм, довжина ноги від 6,5 до 7 мм, довжина вух між 16,6 і 16,7 мм.

Спинна частина темно-коричневого кольору з основою волосся світлішою, в той час як черевні частині коричневого кольору. Вуха маленькі й трикутні. Крилові мембрани темно-коричневі. [[Хвіст]] довгий і злегка виступає за межі широкої хвостової мембрани. Перший верхній премоляр невеликий і розташований за межами альвеолярної лінії.

== Поширення ==
Поширений в [[М'янма|М'янмі]]

== Звички ==
Ховається в будинках. Харчується комахами.

== Посилання ==
* ''Douangboubpha B, Bumrungsri S, Satasook C, Soisook P, Hla Bu SS, Aul B, Harrison DL, Pearch MJ, Thomas NM & Bates PJJ'' A New Species of Small Hipposideros (Chiroptera: Hipposideridae) from Myanmar and a Revaluation of the Taxon H. nicobarulae Miller, 1902 from the Nicobar Islands // Acta Chiropterologica.—2011.—'''13''', N 1.—P. 61—78.

{{ссавці-доробити}}
{{Портали|Біологія}}
{{taxonbar|from=Q17993696}}

[[Категорія:Гіпосідер]]
[[Категорія:Ссавці М'янми]]
[[Категорія:Тварини, описані 2011]]
[[Категорія:Ендемічна фауна М'янми]]

title: Біологічна класифікація

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Рукокрилі (Chiroptera)

Родина: Hipposideridae

Рід: Hipposideros

Вид: H. einnaythu

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Hipposideros einnaythu · Douangboubpha, Bumrungsri, Satasook, Soisook, Si Si Hla Bu, Aul, Harrison, Pearch, Thomas & Bates, 2011