text:
# Воєвода (військове звання)
Воєвода (серб. Војвода) — вище військове звання Королівства Сербія за часів Балканських і Першої світової воєн, прирівнювалося до військового звання генерал-фельдмаршала (фельдмаршал) в інших арміях світу.

## Історія
Звання воєводи було запроваджене Законом про організацію армії Королівства Сербії від 1901 року за пропозицією тодішнього військового міністра, підполковника (згодом дивізійного генерала ) Мілоша Васича. До цього найвищим військовим званням був генерал армії.
Звання воєводи отримували правлячі монархи як головнокомандувачі армією. Крім того, під час Балканських та Першої світової воєн чотири генерали були підвищені у званні до воєводи. Також почесне звання воєводи отримав французький генерал Луї Франше д'Еспере, командувач Салоніцьким фронтом у 1918 році за звільнення Сербії.
У 1919 році колишній австро-угорський генерал-фельдмаршал Світозар Бороєвич фон Бойна мав намір отримати громадянство Королівства Сербів, Хорватів і Словенців і вступити на військову службу у званні воєводи, але йому було відмовлено у цьому.
Після 1945 року новостворена Югославська Народна Армія не продовжила використання системи військових звань Королівства Югославія, тому звання воєводи було скасоване.

## Список воєвод
| Дата присвоєння | Фото | Ім'я                       | Дата смерті / скасування             | Примітки                 |
| --------------- | ---- | -------------------------- | ------------------------------------ | ------------------------ |
| 14 січня 1900   |      | Милан Обренович            | † 11 лютого 1901                     | - Як головнокомандувач   |
| 27 січня 1901   |      | Олександр І Обренович      | † 11 червня 1903                     | - Як головнокомандувач   |
| 15 червня 1903  |      | Петро I Карагеоргієвич     | † 16 серпня 1921                     | - Як головнокомандувач   |
| 20 жовтня 1912  |      | Радомир Путник             | † 17 травня 1917                     | - Як підвищення у званні |
| 20 серпня 1914  |      | Степа Степанович           | † 29 квітня 1929                     | - Як підвищення у званні |
| 4 грудня 1914   |      | Живоїн Мишич               | † 20 січня 1921                      | - Як підвищення у званні |
| 13 вересня 1918 |      | Петар Бойович              | † 19 січня 1945                      | - Як підвищення у званні |
| 29 січня 1921   |      | Луї Франше д'Еспере        | † 8 липня 1942                       | - Почесне звання         |
| 16 серпня 1921  |      | Олександр I Карагеоргієвич | † 9 жовтня 1934                      | - Як головнокомандувач   |
| 9 жовтня 1934   |      | Петро ІІ Карагеоргієвич    | 29 листопада 1945 † 3 листопада 1970 | - Як головнокомандувач   |

title: Воєвода (військове звання)

wikitext:
{{Otheruses2|Воєвода (значення)}}
{{Картка військового звання
| назва            = Воєвода
| зображення1      = {{nobreak| [[File:KoS-Field Marshal.svg|80px]] [[File:KoY-Field-Marshal.svg|80px]]}}
| підпис1          =
| зображення2      =
| підпис2          =
| країна           = [[Королівство Сербія]]
[[Королівство Югославія]]
| вид збройних сил =
| скорочення       =
| НАТО             =
| не НАТО          =
| створено         = 12.01.1900
| скасовано        = 24.04.1946
| вище звання      =
| нижче звання     =
| еквівалент       = [[Фельдмаршал]]
}}
'''Воєвода''' ({{lang-sr|Војвода}}) — вище [[військове звання]] [[Королівство Сербія|Королівства Сербія]] за часів [[Балканські війни|Балканських]] і [[Перша світова війна|Першої світової]] воєн, прирівнювалося до військового звання [[генерал-фельдмаршал]]а ([[фельдмаршал]]) в інших арміях світу.

== Історія ==
Звання воєводи було запроваджене Законом про організацію армії Королівства Сербії від 1901 року за пропозицією тодішнього військового міністра, підполковника (згодом дивізійного генерала ) Мілоша Васича. До цього найвищим військовим званням був генерал армії.

Звання воєводи отримували правлячі монархи як головнокомандувачі армією. Крім того, під час Балканських та Першої світової воєн чотири генерали були підвищені у званні до воєводи. Також почесне звання воєводи отримав французький генерал [[Луї Франше д'Еспере]], командувач [[Салоніцький фронт|Салоніцьким фронтом]] у 1918 році за звільнення Сербії.

У 1919 році колишній австро-угорський [[генерал-фельдмаршал]] [[Світозар Бороєвич фон Бойна]] мав намір отримати громадянство [[Королівство Сербів, Хорватів і Словенців|Королівства Сербів, Хорватів і Словенців]] і вступити на військову службу у званні воєводи, але йому було відмовлено у цьому.

Після 1945 року новостворена [[Югославська Народна Армія]] не продовжила використання системи військових звань Королівства Югославія, тому звання воєводи було скасоване.

== Список воєвод ==

{| class="wikitable sortable"
! Дата присвоєння
 !!class=unsortable| Фото
 !! Ім'я
 !! Дата смерті / скасування
 !!class=unsortable| Примітки
|-
| bgcolor="#FBDDBD"|{{dts|1900|01|14}} ||bgcolor="#FBDDBD"| [[File:MilanIDeSerbia--dasknigreichse03kaniuoft.jpg|110px]] ||bgcolor="#FBDDBD"| [[Милан Обренович]] ||bgcolor="#FBDDBD"|† {{dts|1901|02|11}} ||bgcolor="#FBDDBD"|
*''Як головнокомандувач''
|-
|bgcolor="#FBDDBD"|{{dts|1901|01|27}}||bgcolor="#FBDDBD"|[[File:AlejandroIDeSerbiaEn1900.jpg|110px]] ||bgcolor="#FBDDBD"|[[Олександр І Обренович]] ||bgcolor="#FBDDBD"|† {{dts|1903|06|11}}||bgcolor="#FBDDBD"|
*''Як головнокомандувач''
|-
|bgcolor="#FBDDBD"|{{dts|1903|06|15}}||bgcolor="#FBDDBD"|[[File:Peter I of Serbia (Rotary Photo 7119 A).jpg|110px]] ||bgcolor="#FBDDBD"|[[Петро I Карагеоргієвич]] ||bgcolor="#FBDDBD"|† {{dts|1921|08|16}}||bgcolor="#FBDDBD"|
*''Як головнокомандувач''
|-
| bgcolor="#b5e3fa"|{{dts|1912|10|20}} || bgcolor="#b5e3fa"|[[File:Radomir Putnik (Serbia; her people, history and aspirations, 1915).jpg|110px]] || bgcolor="#b5e3fa"|[[Радомир Путник]] ||bgcolor="#b5e3fa"| † {{dts|1917|05|17}} ||bgcolor="#b5e3fa"|
*''Як підвищення у званні''
|-
| bgcolor="#b5e3fa"|{{dts|1914|08|20}} || bgcolor="#b5e3fa"|[[File:Stepa Stepanovic.jpg|110px]] || bgcolor="#b5e3fa"|[[Степа Степанович]] || bgcolor="#b5e3fa"| † {{dts|1929|04|29}} || bgcolor="#b5e3fa"|
*''Як підвищення у званні''
|-
| bgcolor="#b5e3fa"|{{dts|1914|12|04}} || bgcolor="#b5e3fa"|[[File:Zivomisic001.jpg|110px]] || bgcolor="#b5e3fa"|[[Живоїн Мишич]] || bgcolor="#b5e3fa"|† {{dts|1921|01|20}} || bgcolor="#b5e3fa"|
*''Як підвищення у званні''
|-
| bgcolor="#b5e3fa"|{{dts|1918|09|13}} || bgcolor="#b5e3fa"|[[File:P Bojovic.jpg|110px]] || bgcolor="#b5e3fa"|[[Петар Бойович]] || bgcolor="#b5e3fa"|† {{dts|1945|01|19}} || bgcolor="#b5e3fa"|
*''Як підвищення у званні''
|-
| bgcolor="#FFD700" |{{dts|1921|01|29}} || bgcolor="#FFD700" |[[File:Louis Franchet D'Esperey.jpg|110px]] || bgcolor="#FFD700" |[[Луї Франше д'Еспере]] ||  bgcolor="#FFD700"|† {{dts|1942|07|08}} || bgcolor="#FFD700"|
*''Почесне звання''
|-
|bgcolor="#FBDDBD"|{{dts|1921|08|16}}||bgcolor="#FBDDBD"|[[File:Kralj aleksandar1.jpg|110px]] ||bgcolor="#FBDDBD"|[[Олександр I Карагеоргієвич]] ||bgcolor="#FBDDBD"|† {{dts|1934|10|09}}||bgcolor="#FBDDBD"|
*''Як головнокомандувач''
|-
|bgcolor="#FBDDBD"|{{dts|1934|10|09}}||bgcolor="#FBDDBD"|[[File:Kralj Petar II.jpg|110px]] ||bgcolor="#FBDDBD"|[[Петро ІІ Карагеоргієвич]] ||bgcolor="#FBDDBD"|{{dts|1945|11|29}}<ref>29 листопада 1945 року парламент Демократичної Республіки Югославія позбавив Петра II влади, але той формально ніколи не відрікався від престолу.</ref>
 † {{dts|1970|11|03}} ||bgcolor="#FBDDBD"|
*''Як головнокомандувач''
|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.serbia.com/about-serbia/serbia-history/world-war-one/the-serbian-field-marshals/ The Serbian Field Marshals] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200223211133/http://www.serbia.com/about-serbia/serbia-history/world-war-one/the-serbian-field-marshals |date=23 лютого 2020 }} {{ref-en}}
* [http://www.dijaspora.gov.rs/en/serbian-field-marshals-world-war/ The Serbian Field Marshals of World War I] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220118220840/https://www.dijaspora.gov.rs/en/serbian-field-marshals-world-war/ |date=18 січня 2022 }} {{ref-en}}

[[Категорія:Військові звання Сербії]]

title: Воєвода

Країна: Королівство Сербія · Королівство Югославія

Рівноцінні звання: Фельдмаршал


text:
# Інтелектуальна історія
Інтелектуальна історія — історична дисципліна, що вивчає історичні аспекти творчої та інтелектуальної сфери людської діяльності через культуру, біографію та соціокультурне оточення їх носіїв, включаючи її умови, форми і результати.

## Інтелектуальна історія як наука
«Інтелектуальна історія» як історіографічна практика має свою тривалу історію і бере свій початок ще у XIX ст. У міжвоєнний період її об'єктно-предметну сферу охарактеризував американський історик і філософ Артур Лавджой. Його основна праця — «Великий ланцюг буття: студії з історії ідей» — була опублікована у 1936 р. Він запропонував вивчати універсальні «ідеї-блоки», які мандрують у часі і використовуються як модулі для аналізу складних конструкціях різних учень і теорій. Метою історичного дослідження було створення максимально повної біографії ідей, їх опис на різних стадіях історичного розвитку і в різних сферах інтелектуального життя, включаючи філософію, науку, літературу, мистецтво, релігію, політику. Програма А. Лавджоя передбачала з'ясування розуміння того, як виникають і поширюються нові переконання та інтелектуальні форми, ґрунтувалася на аналізі психологічної природи процесів, які впливають на зміни у популярності і впливовості тих чи інших ідей. Головне завдання історика полягало в пошуку відповідей на питання: чому концепції, які домінували або переважали в одному поколінні, втрачають свою владу над умами людей і поступаються місцем іншим?
Лавджой в першу чергу був практикуючим істориком і більшість його публікацій має справу з конкретним емпіричним матеріалом. Він ретельно працював з історичною фактурою, відштовхуючись від якої займався методологічною рефлексією.
У 70-80-ті роки XX ст. історія ментальностей і «антропологічний поворот» у розвитку історичної думки спричинили певне переосмислення історії ідей. «Інтелектуальна історія» поширює своє пізнавальне поле на весь комплекс ідей, що виявляються в різні періоди і в різних людських спільнотах. У полі зору інтелектуальної історії виявляється загальний стан індивідуальної та колективної свідомості. Вона починає розуміти дослідження всієї інтелектуальної сфери, або, висловлюючись іншими словами, «вивчення минулих думок» (К. Скіннер). Такий підхід перетворив її в міждисциплінарну науку, яка змушена спиратися на співпрацю з іншими соціально гуманітарними галузями знань: вона починає поєднувати соціологію знання, історію ідей, історію ментальностей, герменевтику. Фактично предметне поле сучасної «інтелектуальної історії» є необмеженим — по суті, вся історія перетворюється в інтелектуальну.

wikiname: ukwiki

title: Інтелектуальна історія

in_language: uk

wikitext:
<noinclude>{{Поліпшити|22 жовтня 2023}}</noinclude>
'''Інтелектуальна історія''' — історична дисципліна, що вивчає історичні аспекти творчої та інтелектуальної сфери людської діяльності через культуру, біографію та соціокультурне оточення їх носіїв, включаючи її умови, форми і результати.

== Інтелектуальна історія як наука ==
«Інтелектуальна історія» як історіографічна практика має свою тривалу історію і бере свій початок ще у XIX ст. У міжвоєнний період її об'єктно-предметну сферу охарактеризував американський історик і філософ [[Артур Лавджой]]. Його основна праця — «Великий ланцюг буття: студії з історії ідей» — була опублікована у 1936 р. Він запропонував вивчати універсальні «ідеї-блоки», які мандрують у часі і використовуються як модулі для аналізу складних конструкціях різних учень і теорій. Метою історичного дослідження було створення максимально повної біографії ідей, їх опис на різних стадіях історичного розвитку і в різних сферах інтелектуального життя, включаючи філософію, науку, літературу, мистецтво, релігію, політику. Програма А. Лавджоя передбачала з'ясування розуміння того, як виникають і поширюються нові переконання та інтелектуальні форми, ґрунтувалася на аналізі психологічної природи процесів, які впливають на зміни у популярності і впливовості тих чи інших ідей. Головне завдання історика полягало в пошуку відповідей на питання: чому концепції, які домінували або переважали в одному поколінні, втрачають свою владу над умами людей і поступаються місцем іншим?

Лавджой в першу чергу був практикуючим істориком і більшість його публікацій має справу з конкретним емпіричним матеріалом. Він ретельно працював з історичною фактурою, відштовхуючись від якої займався методологічною рефлексією.

У 70-80-ті роки XX ст. історія ментальностей і «антропологічний поворот» у розвитку історичної думки спричинили певне переосмислення історії ідей. «Інтелектуальна історія» поширює своє пізнавальне поле на весь комплекс ідей, що виявляються в різні періоди і в різних людських спільнотах. У полі зору інтелектуальної історії виявляється загальний стан індивідуальної та колективної свідомості. Вона починає розуміти дослідження всієї інтелектуальної сфери, або, висловлюючись іншими словами, «вивчення минулих думок» (К. Скіннер). Такий підхід перетворив її в міждисциплінарну науку, яка змушена спиратися на співпрацю з іншими соціально гуманітарними галузями знань: вона починає поєднувати соціологію [[знання]], історію ідей, історію ментальностей, герменевтику. Фактично предметне поле сучасної «інтелектуальної історії» є необмеженим — по суті, вся історія перетворюється в інтелектуальну.

{{вікіфікувати|дата=березень 2015}}
{{Без джерел|дата=березень 2015}}

[[Категорія:Історія культури]]
[[Категорія:Галузі історії]]
[[Категорія:Історія філософії]]


text:
# Tom Snare
«Tom Snare» є результатом співпраці трьох музикантів; продюсером виступає Ксав'є Декантер. «Tom Snare» прославився своїм хітом, Philosophy, що посів друге місце у французьких хит-парадах на початку 2006 року і зараз його можна зустріти в плейлістах всесвітньо відомих ді-джеїв, таких як Robbie Rivera, Global Deejays та Hi-Tack. Tom Snare також випустили сингли під іншими псевдонімами, такими як «Blue Star», «Pure Star», «Master Of Science»s та «Undertalk». Перший альбом «Tom Snare» — «Tom Snare's World», вийшов у жовтні 2006 року.

## Дискографія

### Альбоми
- Tom Snare's World (2006) FR#108
- Other City (2009)

### Сингли
- Waterfalls (2003)
- Lick It (2005)
- Electro Choc (2006)
- Love Sensation (2006)
- Running (2006)
- Rock on You (2006)
- Fashion Avenue (2006
- More Than a Surprise (2006)
- Philosophy (2006) FR#28
- My Mother Says (2006)
- My Homeworld (2007) FR#20
- Manureva 2007 (2007) (alias Art Meson)
- Apology (2007)
- Don't Talk (2007) (alias Art Meson)
- Find The Rhythm (2007) (alias Tom T or Tom Tonik)
- Waterfalls 2008 (2008)
- Breack In (2008) (alias Art Meson)
- Straight Dancing (2008) (ft. Nicco)
- Other City (2009) (ft. Nieggman)
- I'm Supergirl (2009) (ft. Nieggman) (alias Art Meson)
- The Way To Love (2010)
- Shout (2010) (ft. Nieggman)

### Ремікси
- Hey Girl — Tribal King
- Ou Tu Veux — Arielle Dombasle
- Nous Deux — Clara Morgane ft. Shake

title: Tom Snare

wikitext:
{{Музичний гурт
|Назва            = Tom Snare
|Фото             =
|Фон              =
|Підпис           =
|Роки             = з 2003
|Місце_створення  =
|Країна           = [[Франція]]
|Жанр             = [[Електро (музика)|Electro]], [[Техно|Techno]]
|Лейбл            = Audiopolis, Unik Sound Records, No Comment Music, Excess Music, GT², Universal Licensing Music
|Склад            = Steve Watt, Xavier De Canter, DJ Steed
|Колишні_учасники =
|Сайт             = {{url|http://tomsnare.fr/}}
}}

'''«Tom Snare»''' є результатом співпраці трьох музикантів; продюсером виступає Ксав'є Декантер. «Tom Snare» прославився своїм хітом, Philosophy, що посів друге місце у французьких хит-парадах на початку 2006 року і зараз його можна зустріти в плейлістах всесвітньо відомих ді-джеїв, таких як [[Robbie Rivera]], [[Global Deejays]] та [[Hi-Tack]]. Tom Snare також випустили сингли під іншими псевдонімами, такими як «Blue Star», «Pure Star», «Master Of Science»s та «Undertalk». Перший альбом «Tom Snare» — '''«Tom Snare's World»''', вийшов у жовтні 2006 року.

== Дискографія ==
=== Альбоми ===
* ''[[Tom Snare's World]]'' (2006) FR#108
* ''Other City'' (2009)

=== Сингли ===
* ''Waterfalls'' (2003)
* ''Lick It'' (2005)
* ''Electro Choc'' (2006)
* ''Love Sensation'' (2006)
* ''Running'' (2006)
* ''Rock on You'' (2006)
* ''Fashion Avenue'' (2006''
* ''More Than a Surprise'' (2006)
* ''Philosophy'' (2006) FR#28
* ''My Mother Says'' (2006)
* ''My Homeworld'' (2007) FR#20
* ''Manureva 2007'' (2007) (alias Art Meson)
* ''Apology'' (2007)
* ''Don't Talk'' (2007) (alias [[Art Meson]])
* ''Find The Rhythm'' (2007) (alias Tom T or Tom Tonik)
* ''Waterfalls 2008'' (2008)
* ''Breack In'' (2008) (alias Art Meson)
* ''Straight Dancing'' (2008) (ft. Nicco)
* ''Other City'' (2009) (ft. Nieggman)
* ''I'm Supergirl'' (2009) (ft. Nieggman) (alias Art Meson)
* ''The Way To Love'' (2010)
* ''Shout'' (2010) (ft. Nieggman)

=== Ремікси ===
* ''Hey Girl — Tribal King''
* ''Ou Tu Veux — [[Arielle Dombasle]]''
* ''Nous Deux — [[Clara Morgane]] ft. Shake''

== Посилання ==
* {{Official website|http://tomsnare.fr/}} {{ref-fr}}
* [http://www.discogs.com/artist/Tom+Snare Tom Snare discography at Discogs] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131028195955/http://www.discogs.com/artist/Tom+Snare |date=28 жовтня 2013 }}
* [https://web.archive.org/web/20130420032106/http://www.premiere.fr/Star/Tom-Snare-2106709 Bio on Premiere.fr] {{ref-fr}}
* [https://web.archive.org/web/20111005072600/http://www.music-story.com/tom-snare Tom Snare on Music Story] {{ref-fr}}

{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Французькі музичні гурти]]
[[Категорія:Гурти електронної музики]]

title: Основна інформація

Жанр: Electro, Techno

Країна: Франція

Склад: Steve Watt, Xavier De Canter, DJ Steed


text:
# HD166960
HD166960 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A2, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  6,6.
Вона  розташована на відстані близько 312,7 світлових років від Сонця.

## Фізичні характеристики
Зоря HD166960 обертається
порівняно повільно
навколо своєї осі. Проєкція її екваторіальної швидкості на промінь зору становить  Vsin(i)= 31км/сек.

title: HD166960

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD166960}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD166960}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|18|13|10,00}}
| схилення= {{DEC|- 4| 0|41,8}}
| вид_вел =  6,59<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A2]]
| V =  6,605±0,006<ref name=HIPcat>ESA,  1997, '''The Hipparcos Catalogue''', ESA SP-1200</ref>
| B =  6,918±0,006<ref name=HIPcat/>
| u-b =  0,15
| b-v =  0,276±0,004<ref name=HIPcat/>
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y =  0,15
| m1 =  0,23
| c1 =  0,85
| hb =  2,80<ref name=CPcat/>
}}
{{Фотометрія Гіппаркос
| hmax =  6,650<ref name=HIPcat/>
| hmin =  6,670<ref name=HIPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =    16,34± 0,66<ref name=HIPcat/>
| схилення =   22,49± 0,51<ref name=HIPcat/>
| паралакс =  10,43
| п_похибка =   0,82<ref name=HIPcat/>
| відстань_ср =    312,71
| відстань_пс =     95,88
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =  31<ref name=Vsini>Royer F. et al. 2002, 'Rotational velocities of A-type stars', Astron. & Astrophys. 393, 897</ref>
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 166960,
[[Hipparcos Catalogue|HIP]] 89288,
[[Bright Star Catalogue|HR]] 6813,
[[Боннський огляд|BD-4 4415]],
[[Каталог опорних зір|GSC]] 5105-808
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD166960
}}
{{Starbox end}}

'''HD166960''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A2]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  6,6.<ref name=CPcat />
Вона <!-- знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]]  й --> розташована на відстані близько 312,7 [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].<ref name=HIPcat/>

==Фізичні характеристики==

Зоря HD166960 обертається
порівняно повільно
навколо своєї осі. Проєкція її екваторіальної швидкості на промінь зору становить  [[Vsin(i)]]= 31[[км/сек]].<ref name=Vsini/>

<!-- ==Пекулярний хімічний склад== -->

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (18h-20h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу A2]]
[[Категорія:HD166000-166999|9]]

{{astro-stub}}

title: HD166960

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Дані фотометрії Гіппаркос

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: 16,34± 0,66 мас/рік · за схиленням: 22,49± 0,51 мас/рік

Відстань: 312,71 світлових років · 95,88 парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD166960


text:
# Кривцов Володимир Станіславович
Володимир Станіславович Кривцов (12 грудня 1946, м. Вовчанськ Харківської області — пом. 24 червня 2017 Харків) — український науковець у галузі технології виробництва літальних апаратів, ректор Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», завідувач кафедри технології виробництва літальних апаратів. Доктор технічних наук, професор. Головний редактор фахового видання «Авіаційно-космічна техніка і технологія», член Ради з питань науки та науково-технологічної політики при Президентові України (з березня 1996 р.), голова науково-методичної ради за напрямком «Авіація та космонавтика» Міністерства освіти і науки України, керівник відділу аерокосмічної техніки АІНУ.

## Біографія
Народився 12 грудня 1946 р. у Вовчанську Харківської області.
Закінчив Харківський авіаційний інститут у 1971 р. за спеціальністю «Виробництво літальних апаратів». З лютого 1971 р. по квітень 1976 р. — інженер кафедри міцності літальних апаратів ХАІ. З квітня 1976 р. по лютий 1980 р. — асистент, старший викладач кафедри 107 ХАІ.
З лютого 1980 р. по березень 1989 р. — інструктор, заступник завідувача відділу, завідувач відділу науки і навчальних закладів Харківського обкому КПУ. У 1986—1989 рр. — депутат Харківської міськради народних депутатів.
З березня 1989 р. по лютий 1998 р. — проректор з наукової роботи ХАІ, з лютого 1998 р. — ректор вузу.
Кандидатська дисертація — «Дослідження напружено-деформованого стану шаруватих оболонок подвійної кривини змінної жорсткості з врахуванням деформацій поперечного зсуву» (Харківський авіаційний інститут), докторська — «Концепція створення технологічних систем виробництва деталей літальних апаратів з використанням імпульсних методів обробки» (Харківський авіаційний інститут, 1997 р.).

## Особисті відомості

### Нагороди, відзнаки та звання
Лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки (2001 р.).

## Смерть та поховання
Помер 24 червня 2017 року у місті Харкові.
Похований 26 червня на 2-му міському цвинтарі.

## Родина
- Дружина — Кривцова Валентина Іванівна, фахівець у галузі енергетичного машинобудування. Професор кафедри фізико-математичних дисциплін Національного університету цивільного захисту України. Лауреатка Державної премії України в галузі науки і техніки[3].

title: Кривцов Володимир Станіславович

wikitext:
{{Othernames|Кривцов}}
{{Науковець
| ім'я               = Володимир Станіславович Кривцов
| зображення            = Krivtsov.jpg
| дата народження    =
| місце народження =
| дата смерті =
| місце смерті =
| резиденція = {{UKR}}, [[Харків]]
| громадянство = {{UKR}}
| галузь = [[Технологія виробництва літальних апаратів]]
| заклад = [[Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»]]
| Alma Mater = [[Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»|ХАІ]]
| відомий через =
| звання = [[Професор]]
| ступінь = [[Доктор наук]]
| учні =
| дружина = [[Кривцова Валентина Іванівна]]
| нагороди =
| примітки =
}}
'''Володимир Станіславович Кривцов''' ([[12 грудня]] [[1946]], м. [[Вовчанськ]] [[Харківська область|Харківської області]] — {{†}} [[24 червня]] [[2017]] [[Харків]]) — [[Україна|український]] [[науковець]] у галузі технології виробництва літальних апаратів, ректор [[Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»|Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»]], завідувач кафедри технології виробництва літальних апаратів. Доктор технічних наук, професор. Головний редактор фахового видання «Авіаційно-космічна техніка і технологія», член Ради з питань науки та науково-технологічної політики при [[Президент України|Президентові України]] (з березня [[1996]] р.), голова науково-методичної ради за напрямком «Авіація та космонавтика» [[Міністерство освіти і науки України|Міністерства освіти і науки України]], керівник відділу аерокосмічної техніки АІНУ.

== Біографія ==
Народився [[12 грудня]] [[1946]] р. у [[Вовчанськ]]у [[Харківська область|Харківської області]].

Закінчив [[Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»|Харківський авіаційний інститут]] у [[1971]] р. за спеціальністю «Виробництво літальних апаратів». З лютого [[1971]] р. по квітень [[1976]] р. — інженер кафедри міцності літальних апаратів ХАІ. З квітня [[1976]] р. по лютий [[1980]] р. — асистент, старший викладач кафедри 107 ХАІ.

З лютого [[1980]] р. по березень [[1989]] р. — інструктор, заступник завідувача відділу, завідувач відділу науки і навчальних закладів Харківського обкому КПУ. У [[1986]]—[[1989]] рр. — депутат [[Харківська міська рада|Харківської міськради народних депутатів]].

З березня [[1989]] р. по лютий [[1998]] р. — проректор з наукової роботи ХАІ, з лютого [[1998]] р. — ректор вузу.

Кандидатська дисертація — «Дослідження напружено-деформованого стану шаруватих оболонок подвійної кривини змінної жорсткості з врахуванням деформацій поперечного зсуву» (Харківський авіаційний інститут), докторська — «Концепція створення технологічних систем виробництва деталей літальних апаратів з використанням імпульсних методів обробки» (Харківський авіаційний інститут, [[1997]] р.).

== Особисті відомості ==

=== Нагороди, відзнаки та звання ===
Лауреат [[Державна премія України в галузі науки і техніки|Державної премії України в галузі науки і техніки]] ([[2001]] р.).

== Смерть та поховання ==
Помер 24 червня 2017 року у місті Харкові<ref>{{Cite web |url=http://www.unn.com.ua/uk/news/1672779-pomer-vidatniy-ukrayinskiy-vcheniy |title=Помер видатний український вчений /Українські національні новини, 25.06.2017/ |accessdate=27 червня 2017 |archive-date=26 червня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170626082229/http://www.unn.com.ua/uk/news/1672779-pomer-vidatniy-ukrayinskiy-vcheniy }}</ref>.

Похований 26 червня на 2-му міському цвинтарі<ref>{{Cite web |url=https://www.khai.edu/ |title=Сайт НАЕУ |accessdate=27 червня 2017 |archive-date=18 серпня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170818104653/https://www.khai.edu/ }}</ref>.

== Родина ==
* Дружина — [[Кривцова Валентина Іванівна]], фахівець у галузі енергетичного машинобудування. Професор кафедри фізико-математичних дисциплін [[Національний університет цивільного захисту України|Національного університету цивільного захисту України]]. Лауреатка [[Державна премія України в галузі науки і техніки|Державної премії України в галузі науки і техніки]]<ref>{{ЕСУ|15||Т. П. Цепляєва|Кривцова Валентина Іванівна|ref=http://esu.com.ua/search_articles.php?id=737 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160610014752/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=737|date=10 червня 2016}}}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.krivsov.openua.net/bio.php Кривцов Володимир Станіславович] на сайті «Відкрита Україна»
* [http://www.nbuv.gov.ua/portal/Natural/AkTT/kryvtsov.html Кривцов Володимир Станіславович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081223191129/http://www.nbuv.gov.ua/portal/natural/AkTT/kryvtsov.html |date=23 грудня 2008 }} на сайті [[Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського|Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського]]
* {{ЕСУ|15||Т. П. Цепляєва|Кривцов Володимир Станіславович|ref=https://esu.com.ua/article-732 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160610014752/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=732|date=10 червня 2016}}}}

{{ВП-портали|Біографії|Освіта|Наука|Космонавтика}}

[[Категорія:Ректори Харківського авіаційного інституту]]
[[Категорія:Науковці Харківського авіаційного інституту]]
[[Категорія:Випускники Харківського авіаційного інституту]]

title: Володимир Станіславович Кривцов

Народився: 12 грудня 1946 · Вовчанськ, Харківська область, Українська РСР, СРСР

Помер: 24 червня 2017 (70 років) · Харків, Україна

Місце проживання: Україна, Харків

Країна: Україна

Alma mater: ХАІ

Посада: ректор

Вчене звання: Професор

Науковий ступінь: Доктор наук

У шлюбі з: Кривцова Валентина Іванівна

Нагороди: Державна премія України в галузі науки і техніки · заслужений діяч науки і техніки України


text:
# Байкал (рейдова водоналивна несамохідна баржа)
Байкал — рейдова водоналивна несамохідна баржа проєкту 20641 Військово-Морських сил України.

## Історія
РВНБ «Байкал» була побудована в 1985 році на Таганрозькому судноремонтному заводі під заводським номером № 13 та вступив у Морський торговельний порт «Південний» ЧМП ММФ СРСР. Після розпаду СРСР баржа перейшла до державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний»» України. В лютому 2019 року баржа була передана Військово-Морським силам України.

wikitext:
{{Військовий корабель
|Назва=«Байкал»
|Зображення=
|Тип судна=Рейдова водоналивна несамохідна баржа
|Спущено=1985 р.
|Водотоннажність=Стандартний: 300,9 т<br>Повний: 1101,16 т
|Довжина=38,1 т
|Ширина=11 м
|Осадка=2,66 м
|Бронювання=Відсутнє
|Екіпаж=3 особи
|Артилерія=Озброєння відсутнє
|Експлуатація з=з 1985 року
|Виготовлювач=Таганрозький судноремонтний завод
|Двигуни=Відсутні}}
'''Байкал''' — рейдова водоналивна несамохідна [[баржа]] проєкту 20641 [[Список кораблів і суден Військово-Морських Сил України|Військово-Морських сил України]].

== Історія ==
РВНБ «Байкал» була побудована в 1985 році на Таганрозькому судноремонтному заводі під заводським номером № 13 та вступив у Морський торговельний порт «Південний» ЧМП ММФ СРСР. Після розпаду [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]] баржа перейшла до державного підприємства «<nowiki/>[[Морський торговельний порт «Південний»]]<nowiki/>» України. В лютому 2019 року баржа була передана [[Список кораблів і суден Військово-Морських Сил України|Військово-Морським силам України]]<ref>{{Cite web|title=ВМС України отримали три судна забезпечення|url=https://mil.in.ua/uk/vms-ukrayiny-otrymaly-try-sudna-zabezpechennya/|website=Український мілітарний портал|date=2019-03-27|accessdate=2020-07-02|language=ru|archive-date=22 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220222205821/https://mil.in.ua/uk/vms-ukrayiny-otrymaly-try-sudna-zabezpechennya/}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Cite web|title=Рейдовые несамоходные наливные баржи проекта 20641|url=http://russianships.info/vspomog/20641.htm|website=russianships.info|accessdate=2020-07-02|archive-date=26 червня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200626145931/http://russianships.info/vspomog/20641.htm}}
* {{Cite web|title=До складу ВМСУ зараховано три судна забезпечення|url=https://www.ukrmilitary.com/2019/03/auxiliary.html|accessdate=2020-07-02|archive-date=21 вересня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200921184217/https://www.ukrmilitary.com/2019/03/auxiliary.html}}
* {{Cite web|title=Байкал – Проєкт 20641|url=https://fleetphoto.ru/vessel/20561/|website=fleetphoto.ru|accessdate=2020-07-02|archive-date=26 червня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200626235624/https://fleetphoto.ru/vessel/20561/}}

[[Категорія:Допоміжні кораблі та судна ВМС України]]

title: Служба

Тип/клас: Рейдова водоналивна несамохідна баржа

Корабельня: Таганрозький судноремонтний завод

Введено в експлуатацію: з 1985 року

title: Параметри

Тоннаж: Стандартний: 300,9 т · Повний: 1101,16 т

Бронювання: Відсутнє

title: Технічні дані

Рухова установка: Відсутні

Екіпаж: 3 особи

title: Озброєння

Артилерія: Озброєння відсутнє


text:
# Автошлях Т 2001
Автошлях Т 2001 — автомобільний шлях територіального значення в Тернопільській області. Проходить територією Бучацького, Чортківського та Борщівського районів. Загальна довжина — 73,3 (78) км. Частина колишнього крайового гостинця Монастириська — Бучач — Чортків.

## З історії
5 квітня 1944 року німецько-нацистські війська захопили села Білобожниця та Мазурівка, що дозволило їм контролювати автодорогу Чортків — Бучач.

title: Автошлях Т 2001

wikitext:
{{Автодорога
| назва = Автошлях Т 2001
| номер = {{Номер дороги|Т 2001}}
| colspan="2"|{{Номер дороги|Т 2001}}
| зображення = Роздоріжжя автошляхів Т 2016 і Т 2001 у Трибухівцях Бучацького району - 07080094.jpg
| зображення_розмір = 300 пкс
| зображення_підпис = Роздоріжжя автошляхів [[Автошлях Т 2016|Т 2016]] і Т 2001 у [[Трибухівці (Бучацький район)|Трибухівцях]] [[Бучацький район|Бучацького району]]
| країна = {{UKR}}
| регіон1 = [[Тернопільська область|Тернопільська]]
| тип_регіону1 = Області
| регіон2 =[[Бучацький район|Бучацький]], [[Чортківський район|Чортківський]], [[Борщівський район|Борщівський]]
| тип_регіону2 =Райони
| регіон3 =
| тип_регіону3 =
| відкрита =
| довжина = 73,3 (78) км
| напрямок =
| від = [[Бучач]]
| до = [[Скала-Подільська]]
| з'єднання = {{Автошлях Н|18}} {{Автошлях Т|2006}} {{Автошлях М|18}} {{Автошлях Т|2002}} {{Автошлях Р|24}}
| міста = [[Бучач]], [[Чортків]]
| мапа =
| мапа_розмір =
| мапа_підпис =
}}

'''Автошлях Т 2001''' — автомобільний шлях територіального значення в [[Тернопільська область|Тернопільській області]]. Проходить територією [[Бучацький район|Бучацького]], [[Чортківський район|Чортківського]] та [[Борщівський район|Борщівського]] районів. Загальна довжина — 73,3<ref>{{Cite web |url=http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/301-2012-п |title=Постанова Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2012 р. № 301 Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення |accessdate=6 липня 2013 |archive-date=4 грудня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20121204223112/http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/301-2012-п }}</ref> (78) км. Частина колишнього [[Королівство Галичини і Володимирії|крайового]] [[Гостинець (дорога)|гостинця]] Монастириська — Бучач — Чортків.<ref>''[[Андрусяк Микола Григорович|Андрусяк Никола]]''. Минуле Бучаччини // {{ББ|56}}</ref>

== З історії ==
5 квітня 1944 року німецько-нацистські війська захопили села [[Білобожниця]] та [[Мазурівка (Чортківський район)|Мазурівка]], що дозволило їм контролювати автодорогу Чортків — Бучач.<ref>''Семенів О.''[http://ena.lp.edu.ua:8080/bitstream/ntb/21511/1/31-166-171.pdf Військово-історичні чинники прориву оточеної 1-ї танкової армії вермахту на півдні Тернопільської області у квітні 1944 р.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161117211212/http://ena.lp.edu.ua:8080/bitstream/ntb/21511/1/31-166-171.pdf |date=17 листопада 2016 }} — С. 169.</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/301-2012-п Постанова Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2012 р. № 301 Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121204223112/http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/301-2012-п |date=4 грудня 2012 }}
* [http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення: Кабінет Міністрів України; Постанова, Перелік від 16.09.2015 № 712] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161111205816/http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/712-2015-п |date=11 листопада 2016 }}

== Посилання ==
{{Вікіпосилання
|Тема               = Автошлях Т 2001
|Портал             = Тернопільщина
|Вікісховище        = Category:T2001 road (Ukraine)
}}
* [https://maps.google.com.ua/maps?saddr=Бучач,+Тернопільська+область&daddr=Скала-Подільська,+Тернопільська+область&hl=uk&ie=UTF8&ll=48.962187,25.837097&spn=0.768202,1.62735&sll=48.382803,31.17461&sspn=12.439011,26.037598&geocode=FX-r7AIdVEuDASnh0vgx7QMxRzEVjOh4VB8qBg%3BFVBk6QIdwMePASlBuGxEh30xRzGaRWx5NMJAtQ&oq=Скала-&mra=ls&t=m&z=10 Автошлях Т 2001 на Google maps]

{{Автомобільні шляхи Тернопільської області}}

[[Категорія:Автомобільні шляхи Тернопільської області|Т 2001]]
[[Категорія:Територіальні автомобільні шляхи України]]
[[Категорія:Транспорт Бучацького району]]
[[Категорія:Транспорт Борщівського району]]
[[Категорія:Транспорт Чортківського району]]
[[Категорія:Транспорт Бучача]]
[[Категорія:Транспорт Борщева]]

title: Загальні дані

Області: Тернопільська

Райони: Бучацький, Чортківський, Борщівський

початок: Бучач

кінець: Скала-Подільська

Міста: Бучач, Чортків

П: Портал «Тернопільщина»

CMNS: Автошлях Т 2001 у Вікісховищі?


text:
# Еміль Ож'є
Еміль Ож'є (повне ім'я — Гійом-Віктор-Еміль Ож'є, фр. Guillaume-Victor-Emile Augier; 17 вересня 1820 — 25 жовтня 1889) — французький драматург.

## Біографія
Онук романіста і драматурга Піго-Лебрена. Син адвоката, Ож'є також деякий час вивчав юриспруденцію. Античному світу він присвятив в 1844 році комедію у віршах «Цикута» (Ciguë), написану під безпосереднім враженням від трагедії Понсара, яка тільки що з'явилася, але незабаром перейшов до висвітлення подій сучасного життя. У численних комедіях Ож'є наведені живі, влучно схоплені з натури картини французького суспільства часів липневої монархії і другий імперії. Ож'є симпатизує буржуазії, її смакам та ідеалам і може бути названий представником так званої школи здорового глузду (école du bon sens).
Літературну славу Ож'є зміцнили комедії «Авантюристка» (Aventurière) (1848) і «Габріелла» (Gabrielle) (1849), написані звучними, красивими віршами. В останній п'єсі, відзначеної монтіонівською премією (видається за чеснота), автор повстає проти незаконної любові і злочинних захоплень пристрастю. В пізніших п'єсах Ож'є «Les Effrontés», «Син Жібуайе» (Le Fils du Giboyer), і «La Contagion» спокійне викриття комедії моралі переходить в різку суспільну сатиру. Автор повстає проти повені всіх професій ділками найнижчого розряду. В особливо чорному вигляді представлена була преса і духовенство, що викликало сильні протести у пресі. Луї Вëйо (Louis Veuillot), католицький монархіст, відповів памфлетом: «Le Fond du Giboyer», Віктор Лапрад надрукував сатиру «Chasse aux Vaincus», що викликала в свою чергу заперечення з боку Ож'є. З «Maître Guérin» Ож'є повертається до комедії моралі. До цього роду належать також «Lions et Renards», «Jean Pommeray», «Мадам Каверлі» (Madame Caverlet) (де розбирається питання про розлучення) і «Будинок Фуршамбо» (Les Fourchambault).
З інших комедій Ож'є особливо відомі «Зять пана Пуарье» (Gendre de Mr. Poirier) (написана в 1854 році у співпраці з Сандо). Ож'є належить також водевіль з життя Латинського кварталу, «L'habit vert» (1849), написаний у співпраці з Альфредом де Мюссе, і пятиактная драма «Діана» (1852), сюжет якої навіяний трагедією В. Гюго «Маріон де Лорм». У 1876 році Ож'є почав повне видання своїх п'єс; в ньому передруковані також передмови, в яких Ож'є представляє драматурга як вчителя моральності, якому дозволено, зважаючи на його повчальною мети, оголювати всі приховані виразки суспільного життя. Ожьє обраний в члени французької академії в 1857 році він займає велике місце у французькому театрі XIX ст., Поряд з А. Дюма-сином, з яким має багато спільного (сюжети п'єс, соціальні тенденції); але Дюма більш тонко розумів психологію сучасності. Ож'є зупиняється швидше на поверхні і бачить типові умови життя, а не вплив їх на особистість, по-різному реагує на одні і ті ж обставини. Успіх Ожье пояснюється більш за все тим, що він виразник буржуазних ідеалів середини століття у Франції і зумів втілити нескладну мораль в традиційний вірш. Технічна сторона п'єс Ожье викриває в ньому знавця сцени, п'єси його виглядають з цікавістю, діалог не так блискучий і дотепний, як у Дюма, але строго витриманий. Вірш його іноді прозаїчний і не чужий ремісничого проходження встановленим зразкам. У літературному відношенні головна заслуга Ожье в тому, що він створив кілька живих типів — Giboyer, Maître Guérin, Mr. Poirier. Зібрання творів Ожьє («Théâtre complet») видано в Парижі (1876-1878).

title: Еміль Ож'є

wikitext:
{{письменник}}
'''Еміль Ож'є''' (повне ім'я — '''Гійом-Віктор-Еміль Ож'є''', {{lang-fr|Guillaume-Victor-Emile Augier}}; [[17 вересня]] [[1820]] — [[25 жовтня]] [[1889]]) — французький драматург.

== Біографія ==
Онук романіста і драматурга Піго-Лебрена. Син адвоката, Ож'є також деякий час вивчав юриспруденцію. Античному світу він присвятив в 1844 році комедію у віршах «Цикута» (Ciguë), написану під безпосереднім враженням від трагедії Понсара, яка тільки що з'явилася, але незабаром перейшов до висвітлення подій сучасного життя. У численних комедіях Ож'є наведені живі, влучно схоплені з натури картини французького суспільства часів липневої монархії і другий імперії. Ож'є симпатизує буржуазії, її смакам та ідеалам і може бути названий представником так званої школи здорового глузду (école du bon sens).

Літературну славу Ож'є зміцнили комедії «Авантюристка» (Aventurière) (1848) і «Габріелла» (Gabrielle) (1849), написані звучними, красивими віршами. В останній п'єсі, відзначеної [[Монтіонівська премія|монтіонівською премією]] (видається за чеснота), автор повстає проти незаконної любові і злочинних захоплень пристрастю. В пізніших п'єсах Ож'є «Les Effrontés», «Син Жібуайе» (Le Fils du Giboyer), і «La Contagion» спокійне викриття комедії моралі переходить в різку суспільну сатиру. Автор повстає проти повені всіх професій ділками найнижчого розряду. В особливо чорному вигляді представлена була преса і духовенство, що викликало сильні протести у пресі. Луї Вëйо (Louis Veuillot), католицький монархіст, відповів памфлетом: «Le Fond du Giboyer», Віктор Лапрад надрукував сатиру «Chasse aux Vaincus», що викликала в свою чергу заперечення з боку Ож'є. З «Maître Guérin» Ож'є повертається до комедії моралі. До цього роду належать також «Lions et Renards», «Jean Pommeray», «Мадам Каверлі» (Madame Caverlet) (де розбирається питання про розлучення) і «Будинок Фуршамбо» (Les Fourchambault).

З інших комедій Ож'є особливо відомі «Зять пана Пуарье» (Gendre de Mr. Poirier) (написана в 1854 році у співпраці з Сандо). Ож'є належить також водевіль з життя Латинського кварталу, «L'habit vert» (1849), написаний у співпраці з [[Альфред де Мюссе|Альфредом де Мюссе]], і пятиактная драма «Діана» (1852), сюжет якої навіяний трагедією В. Гюго «Маріон де Лорм». У 1876 році Ож'є почав повне видання своїх п'єс; в ньому передруковані також передмови, в яких Ож'є представляє драматурга як вчителя моральності, якому дозволено, зважаючи на його повчальною мети, оголювати всі приховані виразки суспільного життя. Ожьє обраний в члени французької академії в 1857 році він займає велике місце у французькому театрі XIX ст., Поряд з А. Дюма-сином, з яким має багато спільного (сюжети п'єс, соціальні тенденції); але Дюма більш тонко розумів психологію сучасності. Ож'є зупиняється швидше на поверхні і бачить типові умови життя, а не вплив їх на особистість, по-різному реагує на одні і ті ж обставини. Успіх Ожье пояснюється більш за все тим, що він виразник буржуазних ідеалів середини століття у Франції і зумів втілити нескладну мораль в традиційний вірш. Технічна сторона п'єс Ожье викриває в ньому знавця сцени, п'єси його виглядають з цікавістю, діалог не так блискучий і дотепний, як у Дюма, але строго витриманий. Вірш його іноді прозаїчний і не чужий ремісничого проходження встановленим зразкам. У літературному відношенні головна заслуга Ожье в тому, що він створив кілька живих типів — Giboyer, Maître Guérin, Mr. Poirier. Зібрання творів Ожьє («Théâtre complet») видано в Парижі (1876-1878).

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Французькі прозаїки]]

title: фр. Émile Augier

Ім'я при народженні: фр. Guillaume Victor Émile Augier

Народився: 17 вересня 1820[…] · Валанс

Помер: 25 жовтня 1889[…] (69 років) або 26 жовтня 1889 (69 років) · Villa Augierd, Круассі-сюр-Сен

Діяльність: драматург, поет, письменник, драматург, бібліотекар, політик

Alma mater: ліцей Генріха IV

Мова творів: французька

Magnum opus: La ciguëd

Членство: Французька академія (25 жовтня 1889)

Батько: Victor Augierd

Родичі: Поль Дерулед, André Déroulèded, Émile Guiardd і Pigault-Lebrund

Нагороди: Монтіонівська премія (1849)

фр. Émile Augier:
Еміль Ож'є у Вікісховищі
Висловлювання у Вікіцитатах
Роботи у Вікіджерелах


text:
# Кобилочка співоча
Коби́лочка співоча (Helopsaltes certhiola) — вид горобцеподібних птахів родини кобилочкових (Locustellidae). Мешкає в Азії.

## Опис
Довжина птаха становить 12—16 см, довжина крила 6—7 см, вага 18 г. Виду не притаманний статевий диморфізм. Верхня частина тіла коричнева, поцяткована світлими смужками, крила і надхвістя рудувато-коричневі, поцятковані широкими темними смугами. Над очима білі «брови». Нижня частина тіла сірувато-біла. У молодих птахів груди жовтуваті, поцятковані темними смужками. Дзьоб чорний, лапи тілесного кольору. Спів багатий на різноманітні трелі.

## Підвиди
Виділяють п'ять підвидів:
- H. c. certhiola (Pallas, 1811) — Забайкалля, Східна Монголія, південно-західний Китай;
- H. c. sparsimstriatus (Meise, 1934) — Південно-Західний і Південний Сибір;
- H. c. centralasiae (Sushkin, 1925) — від Східного Казахстану і Північно-Східного Киргизстану до Сіньцзяну;
- H. c. rubescens (Blyth, 1845) — Північний Сибір;
- H. c. minor (David, A & Oustalet, 1877) — Приамур'я і Маньчжурія.

## Поширення і екологія
Співочі кобилочки гніздяться на сході Центральної Азії, в Сибіру і в Північно-Східній Азії. Зимують на сході Індії, в Бангладеш, на заході Індокитаю, іноді на Шрі-Ланці та на Великих Зондських островах. Бродячі особини спостерігалися в Європі, зокрема в Бельгії, Нідерландах, Великій Британії, Ірландії і Польщі. Міграція у вирій починається в серпні і продовжується до середини вересня. Додому співочі кобилочки повертаються в середині травня. До місць гніздування в Сибіру птахи прибувають в кінці травня-на початку червня.
Співочі кобилочки живуть на болотах, заплавних луках, порослих високою травою і в чагарникових заростях на узліссях. Зимують на рисових полях і в очеретяних заростях. Зустрічаються на висоті до 1900 м над рівнем моря.

## Поведінка
Співочі кобилочки живляться комахами та іншими безхребетними. Гніздо розміщується близько до землі, в густій траві. В кладці від 4 до 6 білих або рожевуватих яєць, поцяткованих темними плямками.

title: Кобилочка співоча

wikitext:
{{taxobox
| name = Кобилочка співоча
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{cite web |url=https://www.iucnredlist.org/species/22714664/94423321 |title=''Helopsaltes certhiola'' |author=BirdLife International |author-link=BirdLife International |year=2016 |accessdate=12 Листопада 2021 |archive-date=12 Листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211112211334/https://www.iucnredlist.org/species/22714664/94423321 }}</ref>
| image =Rusty-rumped Warbler (Locustella certhiola) I IMG 2750.jpg
| image_caption =Співоча кобилочка ([[Колката]], Західний Бенгал, [[Індія]])
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Кобилочкові]] (Locustellidae)
| genus = ''[[Helopsaltes]]''
| species = '''Кобилочка співоча'''
| binomial = ''Helopsaltes certhiola''
| binomial_authority = ([[Петер-Симон Паллас|Pallas]], 1811)
| subdivision_ranks = Підвиди
| subdivision =
(Див. текст)
| range_map = Locustella certhiola distribution map.png
| range_map_caption = Ареал виду{{leftlegend|yellow|Гніздування}} {{leftlegend|blue|Зимування}}
| synonyms =''Locustella certhiola'' (Pallas, 1811)
''Motacilla certhiola'' Pallas, 1811
| wikispecies = Helopsaltes certhiola
| commonscat = Helopsaltes certhiola
| commons = Helopsaltes certhiola
}}
[[File:Locustella certhiola MHNT.ZOO.2010.11.195.23.jpg|thumb| яйце ''Locustella certhiola'' - [[Тулузький музей]]]]

'''Коби́лочка співоча'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Helopsaltes certhiola'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Кобилочкові|кобилочкових]] (Locustellidae). Мешкає в [[Азія|Азії]].

== Опис ==
Довжина птаха становить 12—16 см, довжина крила 6—7 см, вага 18 г. Виду не притаманний статевий диморфізм. Верхня частина тіла коричнева, поцяткована світлими смужками, крила і надхвістя рудувато-коричневі, поцятковані широкими темними смугами. Над очима білі «брови». Нижня частина тіла сірувато-біла. У молодих птахів груди жовтуваті, поцятковані темними смужками. Дзьоб чорний, лапи тілесного кольору. Спів багатий на різноманітні трелі.

== Підвиди ==
Виділяють п'ять підвидів:<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor1-link=Frank Gill (ornithologist)|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|editor3-last=Rasmussen|editor3-first=Pamela|editor3-link=Pamela Rasmussen|date=July 2021|title=Grassbirds, Donacobius, Malagasy warblers, cisticolas, allies|work=IOC World Bird List Version 11.2|url=http://www.worldbirdnames.org/bow/grassbirds/|publisher=International Ornithologists' Union|access-date=07 листопада 2021|archive-date=4 Жовтня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181004213016/http://www.worldbirdnames.org/bow/grassbirds/}}</ref>
* ''H. c. certhiola'' (Pallas, 1811) — [[Забайкалля]], Східна [[Монголія]], південно-західний [[Китайська Народна Республіка|Китай]];
* ''H. c. sparsimstriatus'' (Meise, 1934) — Південно-Західний і Південний [[Сибір]];
* ''H. c. centralasiae'' (Sushkin, 1925) — від Східного [[Казахстан]]у і Північно-Східного [[Киргизстан]]у до [[Сіньцзян]]у;
* ''H. c. rubescens'' (Blyth, 1845) — Північний [[Сибір]];
* ''H. c. minor'' (David, A & Oustalet, 1877) — [[Приамур'я]] і [[Маньчжурія]].

== Поширення і екологія ==
Співочі кобилочки гніздяться на сході [[Центральна Азія|Центральної Азії]], в [[Сибір]]у і в Північно-Східній Азії. Зимують на сході [[Індія|Індії]], в [[Бангладеш]], на заході [[Індокитай|Індокитаю]], іноді на [[Шрі-Ланка|Шрі-Ланці]] та на [[Великі Зондські острови|Великих Зондських островах]]. Бродячі особини спостерігалися в [[Європа|Європі]], зокрема в [[Бельгія|Бельгії]], [[Нідерланди|Нідерландах]], [[Велика Британія|Великій Британії]], [[Ірландія|Ірландії]] і [[Польща|Польщі]]. Міграція у вирій починається в серпні і продовжується до середини вересня. Додому співочі кобилочки повертаються в середині травня. До місць гніздування в Сибіру птахи прибувають в кінці травня-на початку червня.

Співочі кобилочки живуть на болотах, заплавних луках, порослих високою травою і в чагарникових заростях на узліссях. Зимують на рисових полях і в очеретяних заростях. Зустрічаються на висоті до 1900 м над рівнем моря.

== Поведінка ==
Співочі кобилочки живляться комахами та іншими безхребетними. Гніздо розміщується близько до землі, в густій траві. В кладці від 4 до 6 білих або рожевуватих яєць, поцяткованих темними плямками.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.sevin.ru/vertebrates/index.html?birds/522.html Позвоночные животные России: Певчий сверчок] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180302225354/http://www.sevin.ru/vertebrates/index.html?birds%2F522.html |date=2 Березня 2018 }}.

{{Taxonbar|from=Q1345750}}
{{bird-stub}}

[[Категорія:Кобилочкові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1811]]
[[Категорія:Птахи Азії]]

title: ?Кобилочка співоча

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Кобилочкові (Locustellidae)

Рід: Helopsaltes

Вид: Кобилочка співоча

Вікісховище: Helopsaltes certhiola

Віківиди: Helopsaltes certhiola


text:
# Максименко Михайло Прокопович
Михайло Прокопович Максименко (1902, місто Миколаїв, тепер Миколаївської області — червень 1980, місто Одеса) — український радянський партійний діяч, завідувач адміністративного відділу Одеського обласного комітету КПУ, секретар Одеського обласного комітету КПУ.

## Біографія
Народився в родині робітника-коваля. Трудову діяльність розпочав у 1913 році бетонником у приватних майстернях. Потім був учнем, підручним і розмітником по металу на судноремонтному заводі в Миколаєві.
З 1920 по 1925 рік — на комсомольській роботі.
У 1923 році закінчив губернську партійну школу.
Член РКП(б) з 1923 року.
З 1924 року — на партійній роботі: секретар партійної організації Одеського паровозного депо, завідувач відділу кадрів районного комітету КП(б)У міста Одеси, парторг ЦК ВКП(б) станції Одеса—Товарна, заступник начальника політичного відділу Одеської залізниці.
У 1939—1941 роках — інструктор, завідувач сектора, заступник завідувача відділу кадрів Одеського обласного комітету КП(б)У.
Влітку 1941 року брав участь в обороні міста Одеси від румунсько-німецьких військ, проводив роботу із будівництва оборонних споруд біля Одеси. Потім перебував у евакуації в східних районах СРСР.
У 1942—1944 роках — начальник політичного відділу Красноводського порту Туркменської РСР.
У 1944 році повернувся до Одеси, перебував на відповідальній роботі в Одеському обласному комітеті КП(б)У: заступник завідувача відділу, завідувач адміністративного відділу Одеського обласного комітету КП(б)У.
На 1952—1953 роки — голова Одеської обласної ради професійних спілок.
У червні (затв.) 1953 — травні 1955 року — завідувач відділу адміністративних і торгово-фінансових органів Одеського обласного комітету КПУ.
У травні 1955 — лютому 1960 року — секретар Одеського обласного комітету КПУ.
З 1960 року — старший державний інспектор із якості товарів Одеського економічного адміністративного району.
Потім — персональний пенсіонер союзного значення в Одесі.
Помер у червні 1980 року після важкої хвороби в місті Одесі.

## Нагороди
- орден Леніна (26.02.1958)
- два ордени «Знак Пошани» (23.03.1944, 23.01.1948)
- медалі

title: Максименко Михайло Прокопович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Максименко Михайло Прокопович
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200px
| дата_народження      = 1902
| місце_народження     = місто [[Миколаїв]]
| дата_смерті          = 1980
| місце_смерті         = місто [[Одеса]]
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[українець]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             = {{орден Леніна}}{{орден «Знак Пошани»}}{{орден «Знак Пошани»}}
}}
{{Однофамільці|Максименко}}
'''Михайло Прокопович Максименко''' ({{ДН|||1902}}, місто [[Миколаїв]], тепер [[Миколаївська область|Миколаївської області]] — червень {{ДС|||1980}}, місто [[Одеса]]) — український радянський партійний діяч, завідувач адміністративного відділу [[Одеський обласний комітет Комуністичної партії України|Одеського обласного комітету КПУ]], секретар Одеського обласного комітету КПУ.

== Біографія ==
Народився в родині робітника-коваля. Трудову діяльність розпочав у 1913 році бетонником у приватних майстернях. Потім був учнем, підручним і розмітником по металу на судноремонтному заводі в Миколаєві.

З 1920 по 1925 рік — на комсомольській роботі.

У 1923 році закінчив губернську партійну школу.

Член [[РКП(б)]] з 1923 року.

З 1924 року — на партійній роботі: секретар партійної організації Одеського паровозного депо, завідувач відділу кадрів районного комітету КП(б)У міста Одеси, парторг ЦК ВКП(б) станції Одеса—Товарна, заступник начальника політичного відділу Одеської залізниці.

У 1939—1941 роках — інструктор, завідувач сектора, заступник завідувача відділу кадрів Одеського обласного комітету КП(б)У.

Влітку 1941 року брав участь в обороні міста Одеси від румунсько-німецьких військ, проводив роботу із будівництва оборонних споруд біля Одеси. Потім перебував у евакуації в східних районах СРСР.

У 1942—1944 роках — начальник політичного відділу Красноводського порту Туркменської РСР.

У 1944 році повернувся до Одеси, перебував на відповідальній роботі в Одеському обласному комітеті КП(б)У: заступник завідувача відділу, завідувач адміністративного відділу Одеського обласного комітету КП(б)У.

На 1952—1953 роки — голова Одеської обласної ради професійних спілок.

У червні (затв.) 1953 — травні 1955 року — завідувач відділу адміністративних і торгово-фінансових органів Одеського обласного комітету КПУ.

У травні 1955 — лютому 1960 року — секретар Одеського обласного комітету КПУ.

З 1960 року — старший державний інспектор із якості товарів Одеського економічного адміністративного району.

Потім — персональний пенсіонер союзного значення в Одесі.

Помер у червні 1980 року після важкої хвороби в місті Одесі.

== Нагороди ==
* [[орден Леніна]] (26.02.1958)
* два [[орден «Знак Пошани»|ордени «Знак Пошани»]] (23.03.1944, 23.01.1948)
* медалі

== Джерела ==
* Некролог Максименка М.П. Газета «Чорноморська комуна» (Одеса) — 11 червня 1980 року.
* [https://pamyat-naroda.ru/heroes/podvig-chelovek_nagrazhdenie1560601595/?backurl=%2Fheroes%2F%3Fstatic_hash%3Dc27cf6763a9f6b99e58a01bad1ca2bc3%26last_name%3DМаксименко%26first_name%3DМихаил%26middle_name%3DПрокофьевич%26group%3Dall%26types%3Dpamyat_commander%3Anagrady_nagrad_doc%3Anagrady_uchet_kartoteka%3Anagrady_ubilein_kartoteka%3Apdv_kart_in%3Apdv_kart_in_inostranec%3Apamyat_voenkomat%3Apotery_vpp%3Apamyat_zsp_parts%3Akld_ran%3Akld_bolezn%3Akld_polit%3Akld_upk%3Akld_vmf%3Apotery_doneseniya_o_poteryah%3Apotery_gospitali%3Apotery_utochenie_poter%3Apotery_spiski_zahoroneniy%3Apotery_voennoplen%3Apotery_iskluchenie_iz_spiskov%3Apotery_kartoteki%3Asame_doroga%26page%3D1%26grouppersons%3D1& Максименко Михаил Прокофьевич] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210523151638/https://pamyat-naroda.ru/heroes/podvig-chelovek_nagrazhdenie1560601595/?backurl=%2Fheroes%2F%3Fstatic_hash%3Dc27cf6763a9f6b99e58a01bad1ca2bc3%26last_name%3DМаксименко%26first_name%3DМихаил%26middle_name%3DПрокофьевич%26group%3Dall%26types%3Dpamyat_commander%3Anagrady_nagrad_doc%3Anagrady_uchet_kartoteka%3Anagrady_ubilein_kartoteka%3Apdv_kart_in%3Apdv_kart_in_inostranec%3Apamyat_voenkomat%3Apotery_vpp%3Apamyat_zsp_parts%3Akld_ran%3Akld_bolezn%3Akld_polit%3Akld_upk%3Akld_vmf%3Apotery_doneseniya_o_poteryah%3Apotery_gospitali%3Apotery_utochenie_poter%3Apotery_spiski_zahoroneniy%3Apotery_voennoplen%3Apotery_iskluchenie_iz_spiskov%3Apotery_kartoteki%3Asame_doroga%26page%3D1%26grouppersons%3D1& |date=23 травня 2021 }} {{ref-ru}}
* [https://books.google.com.ua/books?hl=uk&id=VaUpAQAAIAAJ&dq=Максименко+Одесского+обкома&focus=searchwithinvolume&q=Максименко+ Морские ворота Украины] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210523151638/https://books.google.com.ua/books?hl=uk&id=VaUpAQAAIAAJ&dq=Максименко+Одесского+обкома&focus=searchwithinvolume&q=Максименко+ |date=23 травня 2021 }} {{ref-ru}}

{{politic-stub}}
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Уродженці Миколаєва]]
[[Категорія:Секретарі Одеського обласного комітету КПУ]]
[[Категорія:Померли в Одесі]]

title: Максименко Михайло Прокопович

Народився: 1902 · місто Миколаїв

Помер: 1980 · місто Одеса

Національність: українець

Партія: КПРС

Нагороди: Орден Леніна · Орден «Знак Пошани» · Орден «Знак Пошани»


text:
# Велика опера
Велика опера — жанр опери, що зародилася у Франції у першій половині XIX століття, для якої характерні п'ять, або чотири акти, з великим та пишним загальним дизайном й декораціями, масштабним акторським складом з обов'язковими у наявності танцями. Створювалися спектаклі зазвичай на історичні теми.

## Історія
Напередодні революції 1830 року велика опера затвердилася остаточно як новий жанр, що була створена італійцем Жаном-Батістом Люллі. Використовуючи пишність, пафос і маштабність спектаклів, з особистим акцентом на французьку просодію, далеку від вокальних прийомів і віртуозності, що була започатковані ще при Людовику XIV, а саме — великий хор, балети, оркестри, в яких залучина значна кількість людських ресурсів — жанр почав набувати обертів у русло ідей волі, змін. Таким же реформаторським робом, від античної міфології відійшла романтична французька опера віддаючи перевагу історичним фрескам середньовіччя й епохи Відродження, чіпляючись також в політичну історію того часу. Загалом, на жанр створив владний вплив Велика французька революція, що призвела до естетичної еволюції і, що більш важливо, оновленню жанру: націлені на більш широку аудиторію і часто обтяжені пропагандистською метою просувати.
Франція Луї-Філіпа прагнула стерти приниження Ватерлоо і Віденського договору виявивши пристрасть до власної історії держави. Коли Людовик Віте став першим генеральним інспектором історичних пам'яток, а Віктор Гюго опублікував мюзикли «Notre Dame de Paris», «Robert le Diable» і «Les Huguenots» надія взросла. Героями великої опери були вже не Тесей або Прозерпіна, а герцог Нормандії і Маргарита де Валуа. Іноді на сцені з'являлося квазісучасне минуле: «Густаве III» Обер і Скриб розповідали історію вбивства шведського короля, яке відбулося в 1792 році, всього сорок років тому.
Театри і нові твори процвітали до 1807 року, до коли Наполеон не ввів привілеї. З тих самих пір в Парижі стали дозволені тільки вісім театрів, чотири з яких будуть «імператорськими» або «великими»: «Комеді-Франсез», «Опера Комік», «Італійський театр», більш відомий як «Ле Буф», і перший. і, перш за все, Королівська академія на вулиці Ле Пелетье. Розмежування жанрів було надзвичайно суворим, і протягом декількох десятиліть Королівська академія мала винятковий привілей ставити грандіозні опери.
У 1807 році італієць Гаспаре Спонтіні здійснив перший успішний перехід революційної роботи в сторону цього нового жанру з «Ла Весталійпосвященних». За цим рушили роботи Даніеля-Франсуа-Еспрі Обера «Мюет де Портичи» (1828 р.) і Россіні «Гійом Телль» (1829 р), обидва з яких вважаються першими завершеними зразками.

title: Велика опера

wikitext:
'''Велика опера''' — жанр опери, що зародилася у [[Франція|Франції]] у першій половині XIX століття, для якої характерні п'ять, або чотири акти, з великим та пишним загальним дизайном й декораціями, масштабним акторським складом з обов'язковими у наявності танцями. Створювалися спектаклі зазвичай на історичні теми.<ref>{{Cite web|title=Що таке оперний театр визначення. Основні жанри російської опери. Сериа і буф|url=https://tattooe.ru/uk/sea/chto-takoe-opernyi-teatr-opredelenie-osnovnye-zhanry-russkoi/|website=tattooe.ru|accessdate=2021-07-16}}</ref>

== Історія ==
Напередодні революції 1830 року велика опера затвердилася остаточно як новий жанр, що була створена італійцем [[Жан Батіст Люллі|Жаном-Батістом Люллі]]. Використовуючи пишність, пафос і маштабність спектаклів, з особистим акцентом на французьку [[Просодія|просодію]], далеку від вокальних прийомів і віртуозності, що була започатковані ще при [[Людовик XIV|Людовику XIV]], а саме — великий хор, балети, оркестри, в яких залучина значна кількість людських ресурсів — жанр почав набувати обертів у русло ідей волі, змін. Таким же реформаторським робом, від античної міфології відійшла романтична французька опера віддаючи перевагу історичним фрескам [[середньовіччя]] й [[Відродження|епохи Відродження]], чіпляючись також в політичну історію того часу. Загалом, на жанр створив владний вплив [[Французька революція|Велика французька революція]], що призвела до естетичної еволюції і, що більш важливо, оновленню жанру: націлені на більш широку аудиторію і часто обтяжені пропагандистською метою просувати.<ref name=":0">{{Cite web|title=Grand Opera, 1828-1867. History Made Spectacular - Exhibitions - Visits|url=https://www.operadeparis.fr/en/visits/exhibitions/grand-opera-1828-1867-history-made-spectacular|website=Opéra national de Paris|accessdate=2021-07-16|language=en|archive-date=16 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210716111300/https://www.operadeparis.fr/en/visits/exhibitions/grand-opera-1828-1867-history-made-spectacular}}</ref><ref name=":1">{{Cite web|title=What exactly is grand opera?|url=https://www.operadeparis.fr/en/magazine/what-exactly-is-grand-opera|website=Opéra national de Paris|accessdate=2021-07-16|language=en|archive-date=16 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210716111300/https://www.operadeparis.fr/en/magazine/what-exactly-is-grand-opera}}</ref>

Франція [[Луї-Філіпп I|Луї-Філіпа]] прагнула стерти приниження Ватерлоо і [[Віденська мирна угода 1738 року|Віденського договору]] виявивши пристрасть до власної історії держави. Коли Людовик Віте став першим генеральним інспектором історичних пам'яток, а [[Віктор Гюго]] опублікував мюзикли «''[[Нотр-Дам де Парі (мюзикл)|Notre Dame de Paris]]''», «''[[Роберт диявол (опера)|Robert le Diable]]''» і «''[[Гугеноти (опера)|Les Huguenots]]''» надія взросла. Героями великої опери були вже не [[Тесей]] або [[Прозерпіна]], а герцог [[Нормандія|Нормандії]] і [[Маргарита Валуа (королева Франції і Наварри)|Маргарита де Валуа]]. Іноді на сцені з'являлося квазісучасне минуле: «Густаве III» Обер і Скриб розповідали історію вбивства шведського короля, яке відбулося в 1792 році, всього сорок років тому.<ref name=":0"/>

Театри і нові твори процвітали до 1807 року, до коли [[Наполеон]] не ввів привілеї. З тих самих пір в Парижі стали дозволені тільки вісім театрів, чотири з яких будуть «імператорськими» або «великими»: «Комеді-Франсез», «Опера Комік», «Італійський театр», більш відомий як «Ле Буф», і перший. і, перш за все, Королівська академія на вулиці Ле Пелетье. Розмежування жанрів було надзвичайно суворим, і протягом декількох десятиліть Королівська академія мала винятковий привілей ставити грандіозні опери.

У 1807 році італієць [[Гаспаре Спонтіні]] здійснив перший успішний перехід революційної роботи в сторону цього нового жанру з «Ла Весталійпосвященних». За цим рушили роботи [[Даніель Франсуа Еспрі Обер|Даніеля-Франсуа-Еспрі]] Обера «[[Мюет де Портичи]]» (1828 р.) і [[Джоаккіно Россіні|Россіні]] «[[Гійом Телль]]» (1829 р), обидва з яких вважаються першими завершеними зразками.<ref name=":1"/>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Жанри опери]]


text:
# Добра (Полицький повіт)
Добра (пол. Dobra, нім. Daber) — село в Польщі, у гміні Добра Полицького повіту Західнопоморського воєводства.
Населення — 2621 особа (2011).

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 1315    | 341                | 920              | 54                   |
| Жінки    | 1306    | 318                | 828              | 160                  |
| Разом    | 2621    | 659                | 1748             | 214                  |

title: Добра (Полицький повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Добра
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Dobra}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Dobra Szczecinska Church 2006-03 from SE.jpg
|опис зображення    =  <!--[[Kościół Matki Bożej Królowej Świata w Dobrej|Kościół parafialny w Dobrej]]-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Західнопоморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Полицький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Добра (Щецинська){{!}}Добра
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 2621
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 91
|поштовий індекс        = 72-003
|автомобільний код      = ZPL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0774167
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Добра}}

'''Добра''' ({{lang-pl|Dobra}}, {{lang-de|Daber}}) — село в Польщі, у [[Добра (Щецинська)|гміні Добра]] [[Полицький повіт|Полицького повіту]] [[Західнопоморське воєводство|Західнопоморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:2621}} {{МНОЖИНА:2621|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=1315 |ЧолПре=341 |ЧолПрац=920 |ЧолПост=54
|Жін=1306 |ЖінПре=318 |ЖінПрац=828 |ЖінПост=160
|Разом=2621 |РазомПре=659 |РазомПрац=1748 |РазомПост=214
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Dobra, Police County}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Добра (Щецинська)}}

[[Категорія:Села Полицького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Західнопоморське воєводство

Повіт: Полицький повіт

Гміна: Добра

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: ZPL

OSM: ↑342936 ·R (Ґміна Добра)