text:
# Італійська Серія A 1938–1939
Сезон 1938/1939 Серії A — футбольне змагання у найвищому дивізіоні чемпіонату Італії, 10-й турнір з моменту започаткування Серії A. Участь у змаганні брали 16 команд, 2 гірших з яких за результатами сезону полишили елітний дивізіон.
Переможцем сезону став клуб «Болонья», для якого ця перемога у чемпіонаті стала 5-ю в історії.
| Чемпіон Італії 1938/39 |
| ---------------------- |
| «Болонья» 5-й титул    |

## Команди-учасниці
Участь у турнірі брали 16 команд:

## Підсумкова таблиця
|                                                |     | Турнірна таблиця 1938-1939 | О  | І  | В  | Н  | П  | М+ | М- |
| ---------------------------------------------- | --- | -------------------------- | -- | -- | -- | -- | -- | -- | -- |
| Чемпіон Італії · Вийшов до Кубка Мітропи       | 1.  | «Болонья»                  | 42 | 30 | 16 | 10 | 4  | 53 | 31 |
|                                                | 2.  | «Торіно»                   | 38 | 30 | 14 | 10 | 6  | 45 | 34 |
| Володар Кубка Італії · Вийшов до Кубка Мітропи | 3.  | «Амброзіана-Інтер»         | 37 | 30 | 14 | 9  | 7  | 55 | 37 |
|                                                | 4.  | «Дженова 1893»             | 35 | 30 | 14 | 7  | 9  | 53 | 30 |
|                                                | 5.  | «Рома»                     | 31 | 30 | 14 | 3  | 13 | 39 | 35 |
|                                                | 6.  | «Лігурія»                  | 31 | 30 | 12 | 7  | 11 | 35 | 34 |
|                                                | 7.  | «Наполі»                   | 31 | 30 | 10 | 11 | 9  | 30 | 35 |
|                                                | 8.  | «Ювентус»                  | 29 | 30 | 8  | 13 | 9  | 28 | 34 |
|                                                | 9.  | «Мілан»                    | 28 | 30 | 10 | 8  | 12 | 36 | 34 |
|                                                | 10. | «Лаціо»                    | 28 | 30 | 11 | 6  | 13 | 33 | 40 |
|                                                | 11. | «Барі»                     | 27 | 30 | 9  | 9  | 12 | 33 | 46 |
|                                                | 12. | «Новара»                   | 26 | 30 | 9  | 8  | 13 | 27 | 32 |
|                                                | 13. | «Модена»                   | 25 | 30 | 8  | 9  | 13 | 32 | 40 |
|                                                | 14. | «Трієстина»                | 24 | 30 | 7  | 10 | 13 | 23 | 28 |
| Вибув до Серії B                               | 15. | «Ліворно»                  | 24 | 30 | 9  | 6  | 15 | 40 | 49 |
| Вибув до Серії B                               | 16. | «Луккезе-Лібертас»         | 24 | 30 | 7  | 10 | 13 | 31 | 54 |

## Чемпіони
Склад переможців турніру:
| Воротар: Карло Черезолі (19 матчів), П'єтро Феррарі (11). Захисники: Маріо Паготто (30), Секондо Річчі (15), Діно Фйоріні (7), Альдо Туньйолі (1). Півзахисники: Маріо Монтесанто (17, 1 гол), Бруно Маіні (17, 1), Мікеле Андреоло (30, 6), Джордано Корсі (19), Ауреліо Маркезе (18, 1). Нападники: Амедео Б'яваті (29, 8), Раффаеле Сансоне (27, 6), Етторе Пурічеллі (28, 19), Франсиско Федулло (24, 1), Карло Регуццоні (30, 8), П'єро Андреолі (2, 1), Альчіде Іван Віолі (1). Тренер: Германн Фельснер. |

## Бомбардири
Найкращими бомбардирами сезону 1938/1939 Серії A стали Альдо Боффі («Мілан») та Етторе Пурічеллі («Болонья»), які відзначилися 19 забитими голами.
|    | Гравець             | Команда            | Голів | (пенальті) |
| -- | ------------------- | ------------------ | ----- | ---------- |
| 1° | Альдо Боффі         | «Мілан»            | 19    | 1          |
|    | Етторе Пурічеллі    | «Болонья»          | 19    | -          |
| 3° | Альфредо Лаццаретті | «Дженова 1893»     | 14    | -          |
| 4° | Даніло Мікеліні     | «Рома»             | 13    | -          |
| 5° | Джованні Джаддоні   | «Торіно»           | 11    | -          |
|    | Луїджі Скарабелло   | «Дженова 1893»     | 11    | 2          |
|    | Вінічіо Віані       | «Ліворно»          | 11    | -          |
| 8° | Отторіно Дуджині    | «Барі»             | 10    | -          |
|    | П'єтро Ферраріс     | «Амброзіана-Інтер» | 10    | -          |
|    | Аннібале Фроззі     | «Амброзіана-Інтер» | 10    | -          |
|    | Гульєльмо Габетто   | «Ювентус»          | 10    | -          |
|    | Арріго Морзеллі     | «Дженова 1893»     | 10    | -          |
|    | Гульєльмо Тревізан  | «Трієстина»        | 10    | -          |

Карло Регуццоні забив сотий м'яч у матчах Серії «А».

title: Італійська Серія A 1938–1939

wikitext:
{{infobox football league season
| competition = [[Серія A (Італія)|Серія A]]
| season = 1938/1939
| winners = [[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]]
| relegated = [[Ліворно (футбольний клуб)|«Ліворно»]]
«[[Луккезе-Лібертас]]»
| continentalcup1 = [[Кубок Мітропи 1939|Кубок Мітропи]]
| continentalcup1 qualifiers = [[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]]
[[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Амброзіана-Інтер»]]
| league topscorer = [[Альдо Боффі]] та [[Етторе Пурічеллі]] (19 голів)
| matches = 240
| prevseason = [[Італійська Серія A 1937–1938|1937/1938]]
| nextseason = [[Італійська Серія A 1939–1940|1939/1940]]
}}

Сезон '''1938/1939 [[Серія A (Італія)|Серії A]]''' — футбольне змагання у найвищому дивізіоні чемпіонату Італії, 10-й турнір з моменту започаткування Серії A. Участь у змаганні брали 16 команд, 2 гірших з яких за результатами сезону полишили елітний дивізіон.

Переможцем сезону став клуб [[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]], для якого ця перемога у чемпіонаті стала 5-ю в історії.

{| class="wikitable" style="text-align: center; margin: 0 auto;"
|-
!Чемпіон Італії 1938/39
|-
|'''[[Файл:600px Rosso e Blu (Strisce) con croce Rosso e Giallo.png|150px]]
[[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]]'''
 '''5-й титул'''
|}

== Команди-учасниці ==
Участь у турнірі брали 16 команд:
[[Файл:Serie A (football) 1938-39.png|thumb|400px|left|Місцезнаходження команд Серії A сезону 1938-39]]
{{-}}

== Підсумкова таблиця ==
{| align=center style="font-size: 90%; border-collapse:collapse" border=0 cellspacing=0 cellpadding=2
|- align=center bgcolor=#98A1B2
!width=35|
!width=40|
!width=220|Турнірна таблиця 1938-1939
!width=55|О
!width=40|І
!width=40|В
!width=40|Н
!width=40|П
!width=40|М+
!width=40|М-
|- align=center style="background:#DDEEFF;"
|[[Файл:Scudetto.svg|15px|Чемпіон Італії]] [[Файл:Metro-M.svg|15px|Вийшов до Кубка Мітропи|link=Кубок Мітропи]] ||1.||style="text-align:left;"|'''[[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]]'''
||'''42'''||30||16||10||4||53||31
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||2.||style="text-align:left;"|[[Торіно (футбольний клуб)|«Торіно»]]
||'''38'''||30||14||10||6||45||34
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
|[[Файл:Coccarda Coppa Italia.svg|15px|Володар Кубка Італії]] [[Файл:Metro-M.svg|15px|Вийшов до Кубка Мітропи|link=Кубок Мітропи]] ||3.||style="text-align:left;"|[[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Амброзіана-Інтер»]]
||'''37'''||30||14||9||7||55||37
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||4.||style="text-align:left;"|[[Дженоа|«Дженова 1893»]]
||'''35'''||30||14||7||9||53||30
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| ||5.||style="text-align:left;"|[[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]
||'''31'''||30||14||3||13||39||35
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||6.||style="text-align:left;"|[[Самп'єрдаренезе|«Лігурія»]]
||'''31'''||30||12||7||11||35||34
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| ||7.||style="text-align:left;"|«[[Наполі]]»
||'''31'''||30||10||11||9||30||35
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||8.||style="text-align:left;"|«[[Ювентус]]»
||'''29'''||30||8||13||9||28||34
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| ||9.||style="text-align:left;"|[[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]
||'''28'''||30||10||8||12||36||34
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||10.||style="text-align:left;"|[[Лаціо (футбольний клуб)|«Лаціо»]]
||'''28'''||30||11||6||13||33||40
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| ||11.||style="text-align:left;"|[[Барі (футбольний клуб)|«Барі»]]
||'''27'''||30||9||9||12||33||46
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||12.||style="text-align:left;"|[[Новара (футбольний клуб)|«Новара»]]
||'''26'''||30||9||8||13||27||32
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| ||13.||style="text-align:left;"|[[Модена (футбольний клуб)|«Модена»]]
||'''25'''||30||8||9||13||32||40
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||14.||style="text-align:left;"|«[[Трієстина]]»<ref name="Nota_Triestina">«[[Трієстина]]» лишилася у Серії A через кращу різницю забитих та пропущених голів у порівнянні з [[Ліворно (футбольний клуб)|«Ліворно»]] та «[[Луккезе-Лібертас]]», з якими мала однакову кількість набраних очок.</ref>
||'''24'''||30||7||10||13||23||28
|- align=center style="background:#FFA0C0;"
|[[Файл:1downarrow red.svg|15px|Вибув до Серії B]] ||15.||style="text-align:left;"|'''[[Ліворно (футбольний клуб)|«Ліворно»]]'''
||'''24'''||30||9||6||15||40||49
|- align=center style="background:#FFC0E0;"
|[[Файл:1downarrow red.svg|15px|Вибув до Серії B]] ||16.||style="text-align:left;"|'''«[[Луккезе-Лібертас]]»'''
||'''24'''||30||7||10||13||31||54
|}

== Чемпіони ==
Склад переможців турніру:
{| class="wikitable" width="100%"
|- align="center"
|
''Воротар:'' [[Карло Черезолі]] (19 матчів), П'єтро Феррарі (11).

''Захисники:'' Маріо Паготто (30), Секондо Річчі (15), Діно Фйоріні (7), Альдо Туньйолі (1).

''Півзахисники:'' [[Маріо Монтесанто]] (17, 1 гол), [[Бруно Маіні]] (17, 1), [[Мікеле Андреоло]] (30, 6), [[Джордано Корсі]] (19), Ауреліо Маркезе (18, 1).

''Нападники:'' [[Амедео Б'яваті]] (29, 8), [[Раффаеле Сансоне]] (27, 6), [[Етторе Пурічеллі]] (28, 19), [[Франсиско Федулло]] (24, 1), [[Карло Регуццоні]] (30, 8), П'єро Андреолі (2, 1), Альчіде Іван Віолі (1).

''Тренер:'' [[Германн Фельснер]].
|}

== Бомбардири ==
Найкращими [[Бомбардир (футбол)|бомбардирами]] сезону 1938/1939 Серії A стали [[Альдо Боффі]] («Мілан») та [[Етторе Пурічеллі]] («Болонья»), які відзначилися 19 забитими голами.

{| style=border=0 cellspacing=0 cellpadding=2
|- align=left bgcolor=#E6E6FA
!width=30|
!width=190|Гравець
!width=150|Команда
!width=80|Голів
!width=80|(пенальті)
|- align=left style="background:#E0FFFF;"
|'''1°'''
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} '''[[Альдо Боффі]]'''||[[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]||19||1
|- align=left style="background:#E0FFFF;"
|
||{{Прапорець|URU}} '''[[Етторе Пурічеллі]]'''||[[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]]||19||-
|- align=left style="background:#FFFFFF;"
|'''3°'''
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Альфредо Лаццаретті]]||[[Дженоа|«Дженова 1893»]]||14||-
|- align=left style="background:#F5F5F5;"
|'''4°'''
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Даніло Мікеліні]]||[[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]||13||-
|- align=left style="background:#FFFFFF;"
|'''5°'''
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Джованні Джаддоні]]||[[Торіно (футбольний клуб)|«Торіно»]]||11||-
|- align=left style="background:#FFFFFF;"
|
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Луїджі Скарабелло]]||[[Дженоа|«Дженова 1893»]]||11||2
|- align=left style="background:#FFFFFF;"
|
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Вінічіо Віані]]||[[Ліворно (футбольний клуб)|«Ліворно»]]||11||-
|- align=left style="background:#F5F5F5;"
|'''8°'''
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Отторіно Дуджині]]||[[Барі (футбольний клуб)|«Барі»]]||10||-
|- align=left style="background:#F5F5F5;"
|
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[П'єтро Ферраріс]]||[[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Амброзіана-Інтер»]]||10||-
|- align=left style="background:#F5F5F5;"
|
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Аннібале Фроззі]]||[[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Амброзіана-Інтер»]]||10||-
|- align=left style="background:#F5F5F5;"
|
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Гульєльмо Габетто]]||«[[Ювентус]]»||10||-
|- align=left style="background:#F5F5F5;"
|
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Арріго Морзеллі]]||[[Дженоа|«Дженова 1893»]]|||10||-
|- align=left style="background:#F5F5F5;"
|
||{{Прапорець|ITA 1861-1946}} [[Гульєльмо Тревізан]]||«[[Трієстина]]»|||10||-
|}

[[Карло Регуццоні]] забив сотий м'яч у матчах [[Список найкращих бомбардирів італійської Серії А|Серії «А»]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''Almanacco Illustrato del Calcio - La Storia 1898-2004'', Panini Edizioni, Modena, вересень 2005 {{ref-it}}

== Посилання ==
* [http://www.rsssf.com/tablesi/ital39.html Серія A 1938-1939 на RSSSF] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070325020910/http://www.rsssf.com/tablesi/ital39.html |date=25 березня 2007 }} {{ref-en}}

{{Сезони італійської Серії A}}
{{Європейський футбол 1938—1939}}

[[Категорія:Сезони італійської Серії A|1938-39]]
[[Категорія:1938 в італійському спорті]]
[[Категорія:1939 в Італії]]
[[Категорія:1938 у футболі]]
[[Категорія:1939 у футболі]]

title: Серія A

Чемпіони: «Болонья»

Вибули: «Ліворно» · «Луккезе-Лібертас»

Кубок Мітропи: «Болонья» · «Амброзіана-Інтер»

Найкращий · бомбардир: Альдо Боффі та Етторе Пурічеллі (19 голів)


text:
# Мельничук Василь Андрійович
Василь Андрійович Мельничук (псевдо: «Чумак», «Славко», «Богун») (* 1914, с. Перерив, Коломийський район, Івано-Франківська область — † 27 листопада 1942, с. Стара Ягільниця, Чортківський район, Тернопільська область) — обласний провідник ОУН Станіславщини у 1941–1942.

## Життєпис
Народився 1914 року в селі Перерив (тепер Коломийського району Івано-Франківської області).
Навчався у Коломийській гімназії. Згодом здобув вищу юридичну освіту, працював помічником адвоката.
Член ОУН, неодноразово заарештовувався польською поліцією, зокрема останній раз 1 вересня 1939.
З квітня 1940 по вересень 1941 займав посаду окружного провідника ОУН Коломийщини, а також відповідальний від Крайової Екзекутиви на Буковину і Бесарабію.
Під керівництвом Василь Мельничука та його заступника Романа Сельського військовий відділ оунівців піддав обстрілу угорські війська на початку німецько-радянської війни.
Був делегатом II Великого Збору ОУНР у Кракові.
З травня 1941 до серпня 1941, а також з вересня 1941 до лютого 1942 обласний провідник ОУН(р) Станіславщини. Заарештований німцями 5 лютого 1942. Розстріляний 27 листопада 1942 у групі з 52-ох оунівців в селі Стара Ягільниця, біля Чорткова на Тернопільщині.

wikiname: ukwiki

title: Мельничук Василь Андрійович

in_language: uk

wikitext:
{{Othernames|Мельничук}}
{{Військовик2
| ім'я = Василь Мельничук
| портрет = Василь Мельничук.jpg
| розмір = 200px
| підпис =
| ім'я при народженні =
| дата народження = 1914
| місце народження = с. [[Перерив]], [[Коломийський район]], [[Івано-Франківська область]]
| дата смерті = 27.11.1942
| місце смерті = с. [[Стара Ягільниця]], [[Чортківський район]], [[Тернопільська область]]
| прізвисько = «Чумак», «Славко», «Богун»
| приналежність = [[Файл:OUN-B-01.svg|20px]] [[ОУНР|ОУН]]
| країна = {{UKR}}
| рід військ =
| роки служби =
| звання =
| підрозділ =
| командування = обласний провідник [[ОУНР|ОУН]] Станіславщини
| битви =
| нагороди =
| відносини =
| інше =
}}

'''Василь Андрійович Мельничук''' (''[[Псевдо діячів ОУН та УПА|псевдо]]:'' '''«Чумак»''', «Славко», «Богун») (* [[04.02.1914|1914]], с. [[Перерив]], [[Коломийський район]], [[Івано-Франківська область]] — † [[27 листопада]] [[1942]], с. [[Стара Ягільниця]], [[Чортківський район]], [[Тернопільська область]]) — обласний провідник [[Організація українських націоналістів революційна|ОУН]] Станіславщини у 1941–1942.

== Життєпис ==
[[Файл:Василь Мельничук 2.jpg|thumb|250px|left| Пам'ятна листівка на смерть Василя Мельничука]]
Народився [[1914]] року в селі [[Перерив]] (тепер [[Коломийський район|Коломийського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]]).

Навчався у Коломийській гімназії. Згодом здобув вищу юридичну освіту, працював помічником адвоката.

Член [[ОУН]], неодноразово заарештовувався польською поліцією, зокрема останній раз 1 вересня 1939.

З квітня 1940 по вересень 1941 займав посаду окружного провідника [[Організація українських націоналістів|ОУН]] Коломийщини, а також відповідальний від Крайової Екзекутиви на Буковину і Бесарабію.

Під керівництвом Василь Мельничука та його заступника [[Сельський Роман (ОУН)|Романа Сельського]] військовий відділ оунівців піддав обстрілу угорські війська на початку німецько-радянської війни.<ref>{{Cite web |url=http://bojky.wordpress.com/2011/02/12/курінь-перейшов-ріку-сян/ |title=«курінь перейшов ріку Сян» |accessdate=2 квітня 2013 |archive-date=29 січня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150129131109/https://bojky.wordpress.com/2011/02/12/курінь-перейшов-ріку-сян/ }}</ref>

Був делегатом [[II Великий збір ОУН (б)|II Великого Збору ОУНР у Кракові]].

З травня 1941 до серпня 1941, а також з вересня 1941 до лютого 1942 обласний провідник [[ОУН|ОУН(р)]] Станіславщини. Заарештований німцями 5 лютого 1942. Розстріляний 27 листопада 1942 у групі з 52-ох оунівців в селі [[Стара Ягільниця]], біля [[Чортків|Чорткова]] на [[Тернопільська область|Тернопільщині]].

== Див. також ==
* [[Файл:Organization_of_Ukrainian_Nationalists-M.svg|20px]] [[Файл:OUN-B-01.svg|20px]] † [[Мартиролог загиблих діячів ОУН та УПА|'''Мартиролог загиблих діячів ОУН та УПА''']] † [[Файл:UPA-Zaslugy1.png|20пкс]] [[Файл:OUN-r Flag 1941.svg|25пкс]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Мірчук Петро''. Нарис історії ОУН 1920–1939 роки. — К.: Українська Видавнича Спілка, 2007. — 1008 ст. ISBN 966-410-001-3

== Посилання ==
* [http://reibert.info/threads/Діячі-ОУН-та-УПА-загиблі-в-боротьбі-з-німцями.333893/ Діячі ОУН та УПА загиблі в боротьбі з німцями] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131029201600/http://reibert.info/threads/Діячі-ОУН-та-УПА-загиблі-в-боротьбі-з-німцями.333893/ |date=29 жовтня 2013 }}
{{ukr-mil-bio-stub}}
[[Категорія:Уродженці Перерива]]
[[Категорія:Діячі ОУН]]
[[Категорія:Діячі УВО]]
[[Категорія:Українські підпільники]]
[[Категорія:Українські військовики]]
[[Категорія:Розстріляні гестапо]]
[[Категорія:Померли в Чортківському районі]]

title: Загальна інформація

Народження: 1914 · с. Перерив, Коломийський район, Івано-Франківська область

Смерть: 27 листопада 1942 · с. Стара Ягільниця, Чортківський район, Тернопільська область

Псевдо: «Чумак», «Славко», «Богун»

title: Військова служба

Приналежність: Україна

title: Командування

Командування: обласний провідник ОУН Станіславщини


text:
# Oligodon speleoserpens
Oligodon speleoserpens — вид змій родини полозових (Colubridae). Описаний у 2024 році.

## Назва
Видовий епітет speleoserpens — складена назва, яка поєднує латинський грецький іменник spēlēum, що означає «печера», та латинське слово «serpens» — «плазун», тобто «змія».

## Поширення
Ендемік Таїланду. Поширений у вапнякових карстових утвореннях провінцій Сатун і Транг на півдні країни.

## Опис
Спинний малюнок рівномірний сірий або сірувато-бурий без будь-яких відмітин і сіток. Передня половина черевної поверхні біла з сіро-бурими плямами неправильної форми, задня половина бездоганно темно-сіра, нижня сторона хвоста вкраплена білими плямами.

title: Oligodon speleoserpens

wikitext:
{{italic title}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Oligodon speleoserpens''
| image =
| image_caption =
| image_width = 270px
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Змії]] (Serpentes)
| familia = [[Полозові]] (Colubridae)
| genus = [[Олігодон]] (''Oligodon'')
| species = '''''O. speleoserpens'''''
| binomial = ''Oligodon speleoserpens''
| binomial_authority = [[Parinya Pawangkhanant|Pawangkhanant]], [[Nikolay Andreevich Poyarkov Jr.|Poyarkov]], [[Harry Ward-Smith|Ward-Smith]], [[Rupert Grassby-Lewis|Grassby-Lewis]], [[Montri Sumontha|Sumontha]], [[Nikita S. Kliukin|Kliukin]], [[Sabira S. Idiiatullina|Idiiatullina]], [[Alexey Viktorovich Trofimets|Trofimets]], [[Chatmongkon Suwannapoom|Suwannapoom]] & [[Justin L. Lee|Lee]], 2024
| wikispecies = Oligodon speleoserpens
| range_map =
| range_map_caption =
}}

'''''Oligodon speleoserpens''''' — вид [[змії|змій]] родини [[Полозові|полозових]] (Colubridae). Описаний у 2024 році.<ref>{{Cite journal|url=https://vertebrate-zoology.arphahub.com/article/112132/|title=A new species of karst-associated kukri snake (Reptilia: Squamata: Colubridae: Oligodon Fitzinger, 1826) from southern Thailand|first1=Parinya|last1=Pawangkhanant|first2=Nikolay A.|last2=Poyarkov|first3=Harry|last3=Ward-Smith|first4=Rupert|last4=Grassby-Lewis|first5=Montri|last5=Sumontha|first6=Nikita S.|last6=Kliukin|first7=Sabira S.|last7=Idiiatullina|first8=Alexei V.|last8=Trofimets|first9=Chatmongkon|last9=Suwannapoom|first10=Justin L.|last10=Lee|date=2024-04-26|pages=359–379|language=|work=[[Vertebrate Zoology]]|volume=74|doi=10.3897/vz.74.e112132|pmc=|pmid=|issue=|issn=2625-8498|access-date=2024-12-21}}</ref>

== Назва ==
Видовий епітет ''speleoserpens'' — складена назва, яка поєднує латинський грецький іменник ''spēlēum'', що означає «печера», та латинське слово «serpens» — «плазун», тобто «змія».

== Поширення ==
Ендемік [[Таїланд]]у. Поширений у вапнякових [[карст]]ових утвореннях провінцій [[Сатун (провінція)|Сатун]] і [[Транг (провінція)|Транг]] на півдні країни.

== Опис ==
Спинний малюнок рівномірний сірий або сірувато-бурий без будь-яких відмітин і сіток. Передня половина черевної поверхні біла з сіро-бурими плямами неправильної форми, задня половина бездоганно темно-сіра, нижня сторона хвоста вкраплена білими плямами.<ref>[https://novataxa.blogspot.com/2024/04/speleoserpens.html Novataxa]. 28 квітня 2024 р.</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}
{{плазуни-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Полозові]]
[[Категорія:Плазуни Таїланду]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Таїланду]]
[[Категорія:Тварини, описані 2024]]

title: ?Oligodon speleoserpens

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Змії (Serpentes)

Родина: Полозові (Colubridae)

Рід: Олігодон (Oligodon)

Вид: O. speleoserpens

Віківиди: Oligodon speleoserpens


text:
# Головніна (річка)
Головніна́ (рос. река Головнина) — невелика річка на півдні острова Кунашир (Сахалінська область Росії). Названа на честь Василя Головніна, російського віце-адмірала, члена-кореспондента Петербурзької академії наук.
Бере початок на південних схилах вулкана Головніна, протікає на південь. Впадає до затоки Зради, в північній його частині, на західній околиці села Головніно.
Довжина річки становить 10 км, похил — 16,5 м/км. Приймає декілька дрібних приток. Нижня течія заболочена. В середній течії та в гирлі збудовано мости. На річці розташоване село Дубове, в середній його течії.

title: Головніна (річка)

wikitext:
{{Річка
| назва             = Головніна
| оригінальна_назва = Головнина
| зображення        =
| зображення_розмір =
| підпис            =
| довжина           = 10 км
| висота_витоку     = 165 м
| похил_річки       = 16,5 м/км
| стік              =
| площа_басейну     = 19 км²
| витік             = [[вулкан Головніна]]
| витік_коорд       = {{coord|43|47|55|N|145|29|23|E|display=inline,title}}
| гирло = [[затока Зради]]
| гирло_коорд = {{coord|43|44|06|N|145|30|44|E|display=inline,title}}
| басейн = [[Тихий океан]]
| країни_басейну = {{RUS}}
| прирічкові_країни =
| притоки =
| мапа =
| мапа_розмір =
| мапа_підпис =
}}

{{Otheruses|Головніна}}

'''Головніна́''' ({{lang-ru|река Головнина}}) — невелика [[річка]] на півдні острова [[Кунашир]] ([[Сахалінська область]] [[росія|Росії]]). Названа на честь [[головнін Василь Михайлович|Василя Головніна]], російського віце-адмірала, члена-кореспондента [[петербурзька АН|Петербурзької академії наук]]<ref>{{Cite web |url=http://www.kunashir.ru/index.php/2011-05-13-10-47-09/2011-05-18-11-40-41/6-2011-05-18-11-40-08 |title=Архівована копія |accessdate=2011-10-03 |archiveurl=https://www.webcitation.org/6GqmB3XVh?url=http://www.kunashir.ru/index.php/2011-05-13-10-47-09/2011-05-18-11-40-41/6-2011-05-18-11-40-08 |archivedate=2013-05-24 |deadurl=yes }}</ref>.

Бере початок на південних схилах [[вулкан Головніна|вулкана Головніна]], протікає на південь. Впадає до [[затока Зради|затоки Зради]], в північній його частині, на західній околиці села [[Головніно]].

Довжина річки становить 10 км, похил — 16,5 м/км. Приймає декілька дрібних приток. Нижня течія заболочена. В середній течії та в гирлі збудовано мости. На річці розташоване село [[дубове (Южно-Курильський міський округ)|Дубове]], в середній його течії.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Географія}}
* [http://textual.ru/gvr/index.php?card=299054&bo=0&rb=0&subb=0&hep=0&wot=0&name=%E3%EE%EB%EE%E2%ED%E8%ED%E0&loc= Державний водний реєстр Росії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305133621/http://textual.ru/gvr/index.php?card=299054&bo=0&rb=0&subb=0&hep=0&wot=0&name=%E3%EE%EB%EE%E2%ED%E8%ED%E0&loc= |date=5 березня 2016 }}

[[Категорія:Річки Сахалінської області]]
[[Категорія:Кунашир]]

title: 43°44′06″ пн. ш. 145°30′44″ сх. д. / 43.735° пн. ш. 145.51222222222° сх. д.

Витік: вулкан Головніна

Гирло: затока Зради

Басейн: Тихий океан

Країни: Росія

Регіон: Южно-Курильський район

Довжина: 10 км

Площа басейну: 19 км²


text:
# Ардал
Ардал (дав.-гр. Ἄρδαλος) — персонаж давньогрецької міфології, син Гефеста й
Аглаї. Мав чотирьох сестер: Евклея, Евтенія, Евфема та Філофросіна.
Умілий будівельник, у місті Трезен побудував храм Музам та жертовник Музам та Гіпносу. Вважається винахідником флейти..

title: Ардал

wikitext:
{{міфічний персонаж}}
'''Ардал''' ({{lang-grc|Ἄρδαλος}}) — персонаж [[давньогрецька міфологія|давньогрецької міфології]], син [[Гефест]]а й
[[Аглая|Аглаї]]. Мав чотирьох сестер: Евклея, Евтенія, Евфема та Філофросіна.

Умілий будівельник, у місті [[Трезен]] побудував храм [[Музи|Музам]] та жертовник Музам та [[Гіпнос]]у. Вважається винахідником [[флейта|флейти]].<ref>Павсаній. Опис Еллади II 31, 3; Плутарх. Бенкет семи мудреців 4</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{ac}}

{{Greek-myth-stub}}

[[Категорія:Персонажі давньогрецьких міфів]]
[[Категорія:Гефест]]

title: Ардал

Батько: Гефест


text:
# Старосільці
Старосі́льці — село в Україні, центр Старосілецької сільської громади Житомирського району Житомирської області. Населення становить 770 осіб.

## Історія
У першій половині XVIII ст. старосілецькі землі отримав у власність Ян Топорчик-Якубовський, гербу Топор. У 1710 році він згаданий як мечник житомирський, через 7 років отримав чин помічника старости овруцького. Одружившись з Анною — єдиною спадкоємницею власників містечка Гостомеля, став його дідичем. У 1735 році вже мав придворний чин — підчашого житомирського, що був у давній Польщі досить високого рангу, бо зобов'язував подавати королю чашу з вином під час торжеств. Будучи на сеймі у житомирському замку 22 серпня 1740 року, Ян Якубовський вже згадується як власник Старосілець.
У 1745-ім він отримав документи на села Старосільці та Минійки, що знаходились за 20 верст від кордону Речі Посполитої та Російської Імперії. Наступного року Ян Якубовський — депутат на коронному трибуналі. Був досить авторитетним, бо у 1750 році обраний на сеймику для формування загону міліції, який мав боротися проти свавілля гайдамак. Через два роки, у 1752-ім, призначений хорунжим, тобто уже входив до складу генеральної старшини та головним чином інспектував військо. Окрім цього Ян був охоронцем коругви нещодавно створеного загону міліції. У 1757 році в тій же посаді переведений до Києва.
Ян Якубовський мав двох дітей — доньку Францишку та сина Йосифа, який успадкував від батька Старосільці, Минійки та Гостомель. З 1751 року Йозеф був підчашим житомирським. Більш поважний титул — стольника овруцького, отримав у 1759-ім. Йому випала чудова нагода бути послом воєводства Київського у 1764-ім. Через два роки у титулі стольника переведений до Києва. У 1770-ім обраний хорунжим київським, а наступного року — підкоморієм житомирським.
Окрім справ державного значення Йосиф Якубовський не забував про благоустрій своїх маєтків та сіл. Варто зазначити, що Якубовські заснували село Слобідку, поселивши там жителів із Старосілець та Минійок. Незважаючи на неспокійне політичне становище, сповнений набожності, власник села Йосиф Якубовський всіляко підтримував церкву та її служителів. Першим вагомим кроком у цій благородній справі було надання різних привілеїв та земель на власні потреби церковнослужителям. Це розпорядження написане 27 грудня 1769 року і розпочинається так: «На славу Божу, на вічну пам'ять майбутніх часів.
Я, Йосиф на Старосільцях, Гостомелі, Топорчик Якубовський, стольник київський. На послані мені благодіяння від творця і Бога для великого прославлення його, визначений для моєї Старосілецької Різдвяно-Богородицької церкви до цього часу без письмової візи. В цій маєтності священики церкви, пастирі і настоятелі достойно і по праву рукоположника прославляли ім'я боярина, прихожан своїх та моїх підданих направляли на шлях спасіння. А за моїх попередників, з яких деякі при цій церкві спочивають і за мене грішного щоденно жертвоприношенням, у молитвах своїх умилостивлювали велич Бога…» Далі йдеться про різні ділянки землі в Старосільцях, на яких власник дозволяв священикам косити сіно та пасти худобу, молоти в Старосілецьких млинах без черги на власні потреби та корм. Піддані старосілецькі та прихожани церкви, за прижитим звичаєм, повинні були давати священнослужителям щорічно певну кількість зерна або борошна.
Отож, священик мав чудові привілеї та можливості для ведення святої справи. Однак Йосиф Якубовський, вирішив ще більше покращити умови для священнослужителів та мирян — побудувати нову церкву, але вже кам'яну, бо з 1726 року в Старосільцях стояв дерев'яний храм Різдва Богородиці. Фундамент кам'яної церкви заклав у 1773 році за кілька сажнів на захід від дерев'яної. Однак, не закінчивши будівництва, 2 червня 1782 року помер. Почату справу довів до кінця його дворецький Амалицький — у 1789 році будівельні роботи були завершені. А дерев'яну церкву 1790-го перенесено в Слобідку Старосілецьку.
Під вівтарем нинішньої кам'яної Старосілецької церкви знаходилася гробниця, де покоїлися поряд тіла будівельників церкви: Йосифа Якубовського, його дворецького Амалицького та тодішнього священика Димитрія Мацькевича.
Завдяки старанням громади села на чолі з сільським головою Олегом Куцаківським, отця Георгія, нинішнього настоятеля Старосілецької Свято-Успенської церкви, цю прекрасну споруду збережено.

## Освіта
staro.at.ua — Сайт опорного закладу, Старосілецька гімназія

## Відомі люди
- Куценко Андрій Юрійович (1982—2014) — молодший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни[2]

title: Старосільці

wikitext:
{{Село
| назва           = Старосільці
| область         = [[Житомирська область]]
| район           = [[Житомирський район]]
| громада         = [[Старосілецька сільська громада]]
| зображення      = Starosiltsi Sign.jpg
| зображення_розмір = 300px
| зображення_підпис = Знак на в'їзді до села
| код КАТОТТГ     = UA18040510010069308
| код КОАТУУ      = 1822586701
| засновано       = 1584
| населення       = 770
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 3,905
| ref-площа       =
| щільність       = 197,18
| поштовий індекс = 12515
| телефонний код  = 4130
| координати      = {{coord|50|24|23|N|28|59|19|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 50|
| lat_min         = 24|
| lat_sec         = 23
| lon_deg         = 28|
| lon_min         = 59|
| lon_sec         = 19
| висота          = 179
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 12515, Житомирська обл., Коростишівський р-н, с.Старосільці
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rf7571=43028 картка]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Старосі́льці'''<ref>{{Cite web|url=http://www.etomesto.ru/shubert-map/22-7/|title=Карта Волинської губернії Шуберта Ф.Ф.|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=}}</ref> — [[село]] в Україні, центр [[Старосілецька сільська громада|Старосілецької сільської громади]] [[Житомирський район|Житомирського району]] [[Житомирська область|Житомирської області]]. Населення становить 770 осіб.

== Історія ==
{{стиль|дата=червень 2019}}
У першій половині XVIII ст. старосілецькі землі отримав у власність Ян Топорчик-Якубовський, гербу Топор. У 1710 році він згаданий як мечник житомирський, через 7 років отримав чин помічника старости овруцького. Одружившись з Анною — єдиною спадкоємницею власників містечка Гостомеля, став його дідичем. У 1735 році вже мав придворний чин — підчашого житомирського, що був у давній Польщі досить високого рангу, бо зобов'язував подавати королю чашу з вином під час торжеств. Будучи на сеймі у житомирському замку 22 серпня 1740 року, Ян Якубовський вже згадується як власник Старосілець.

У 1745-ім він отримав документи на села Старосільці та Минійки, що знаходились за 20 верст від кордону Речі Посполитої та Російської Імперії. Наступного року Ян Якубовський — депутат на коронному трибуналі. Був досить авторитетним, бо у 1750 році обраний на сеймику для формування загону міліції, який мав боротися проти свавілля гайдамак. Через два роки, у 1752-ім, призначений хорунжим, тобто уже входив до складу генеральної старшини та головним чином інспектував військо. Окрім цього Ян був охоронцем коругви нещодавно створеного загону міліції. У 1757 році в тій же посаді переведений до Києва.
Ян Якубовський мав двох дітей — доньку Францишку та сина Йосифа, який успадкував від батька Старосільці, Минійки та Гостомель. З 1751 року Йозеф був підчашим житомирським. Більш поважний титул — стольника овруцького, отримав у 1759-ім. Йому випала чудова нагода бути послом воєводства Київського у 1764-ім. Через два роки у титулі стольника переведений до Києва. У 1770-ім обраний хорунжим київським, а наступного року — підкоморієм житомирським.

Окрім справ державного значення Йосиф Якубовський не забував про благоустрій своїх маєтків та сіл. Варто зазначити, що Якубовські заснували село Слобідку, поселивши там жителів із Старосілець та Минійок. Незважаючи на неспокійне політичне становище, сповнений набожності, власник села Йосиф Якубовський всіляко підтримував церкву та її служителів. Першим вагомим кроком у цій благородній справі було надання різних привілеїв та земель на власні потреби церковнослужителям. Це розпорядження написане 27 грудня 1769 року і розпочинається так: «На славу Божу, на вічну пам'ять майбутніх часів.
Я, Йосиф на Старосільцях, Гостомелі, Топорчик Якубовський, стольник київський. На послані мені благодіяння від творця і Бога для великого прославлення його, визначений для моєї Старосілецької Різдвяно-Богородицької церкви до цього часу без письмової візи. В цій маєтності священики церкви, пастирі і настоятелі достойно і по праву рукоположника прославляли ім'я боярина, прихожан своїх та моїх підданих направляли на шлях спасіння. А за моїх попередників, з яких деякі при цій церкві спочивають і за мене грішного щоденно жертвоприношенням, у молитвах своїх умилостивлювали велич Бога…» Далі йдеться про різні ділянки землі в Старосільцях, на яких власник дозволяв священикам косити сіно та пасти худобу, молоти в Старосілецьких млинах без черги на власні потреби та корм. Піддані старосілецькі та прихожани церкви, за прижитим звичаєм, повинні були давати священнослужителям щорічно певну кількість зерна або борошна.
Отож, священик мав чудові привілеї та можливості для ведення святої справи. Однак Йосиф Якубовський, вирішив ще більше покращити умови для священнослужителів та мирян — побудувати нову церкву, але вже кам'яну, бо з 1726 року в Старосільцях стояв дерев'яний храм Різдва Богородиці. Фундамент кам'яної церкви заклав у 1773 році за кілька сажнів на захід від дерев'яної. Однак, не закінчивши будівництва, 2 червня 1782 року помер. Почату справу довів до кінця його дворецький Амалицький — у 1789 році будівельні роботи були завершені. А дерев'яну церкву 1790-го перенесено в Слобідку Старосілецьку.

Під вівтарем нинішньої кам'яної Старосілецької церкви знаходилася гробниця, де покоїлися поряд тіла будівельників церкви: Йосифа Якубовського, його дворецького Амалицького та тодішнього священика Димитрія Мацькевича.
Завдяки старанням громади села на чолі з сільським головою Олегом Куцаківським, отця Георгія, нинішнього настоятеля Старосілецької Свято-Успенської церкви, цю прекрасну споруду збережено.

== Освіта ==
[http://staro.at.ua/ staro.at.ua] — Сайт опорного закладу, Старосілецька гімназія

== Відомі люди ==
* Куценко Андрій Юрійович (1982—2014) — молодший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни<ref>[http://memorybook.org.ua/14/kucenkoandr.htm Куценко Андрій Юрійович]</ref>

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Житомирська область)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
Тунік О. З вірою у серці // Коростишівська газета. — 2013 — 26 квітня. — № 17 (11348). — С. 4.
* [http://weather.in.ua/ua/zhitomirskaja/25057 Погода в селі Старосільці]
{{Zhytomyr-obl-stub}}
{{Старосілецька сільська громада}}

[[Категорія:Села Житомирської області]]

title: село Старосільці

Країна: Україна

Область: Житомирська область

Район: Житомирський район

Тер. громада: Старосілецька сільська громада

Облікова картка: картка

title: Основні дані

Густота населення: 197,18 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Старосільці

title: Мапа

Мапа: Старосільці у Вікісховищі


text:
# Рошельово
Рошельово (рос. Рошелёво) — присілок в Струго-Красненському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 7 осіб. Входить до складу муніципального утворення Мар'їнська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Мар'їнська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 | 2011 |
| ---- | ---- | ---- | ---- |
| 10   | ↗15  | ↘4   | ↗7   |

title: Рошельово

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Рошельово
|назва ін.       = Рошелёво
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Струго-Красненський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Мар'їнська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 7
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Рошельово''' ({{lang-ru|Рошелёво}}) — [[присілок]] в [[Струго-Красненський район|Струго-Красненському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 7 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Мар'їнська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Мар'їнська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Рошелёво }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Струго-Красненський район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Струго-Красненського району]]

title: присілок Рошельово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Струго-Красненський район

Поселення: Мар'їнська волость

title: Основні дані

Населення: ▲ 7

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Рошельово · Рошельово


text:
# Counting Stars
«Counting Stars» — пісня американської групи OneRepublic, випущена як третій сингл у їх третьому студійного альбомі Native. Автором пісні став соліст групи Раян Теддер. Композицію можна прирахувати до жанрів поп-музики і фолк-музики

## Інформація про пісню
«Counting Stars» добралась до 2-го місця в хіт-параді Billboard Hot 100, таким чином ставши першою піснею групи, що ввійшла в топ-5 з часів їхнього найпопулярнішого синглу «Apologize». Пісня була на вершині головного музичного хіт-параду Великої Британії UK Singles Chart.
Відеокліп до пісні, прем'єра якого відбулася 31 травня 2013 року, зняв Джеймс Лис, кліп зумів стати одним з найбільш відвідуваним на сайті YouTube, та зібрати 3,2 мільярда переглядів.

### Річні чарти
| Чарт (2013)                          | Позиція |
| ------------------------------------ | ------- |
| Australia (ARIA)                     | 8       |
| Canada (Canadian Hot 100)            | 70      |
| Germany (Media Control AG)           | 21      |
| Hungary (Rádiós Top 40)              | 38      |
| Ireland (IRMA)                       | 13      |
| New Zealand (Recorded Music NZ)      | 11      |
| Slovenia (SloTop50)                  | 5       |
| UK Singles (Official Charts Company) | 9       |
| US Billboard Hot 100                 | 63      |

| Чарт (2014)                            | Позиция |
| -------------------------------------- | ------- |
| Canada (Canadian Hot 100)              | 3       |
| Italy (FIMI)                           | 13      |
| Slovenia (SloTop50)                    | 28      |
| UK Singles (Official Charts Company)   | 44      |
| US Billboard Hot 100                   | 5       |
| US Adult Alternative Songs (Billboard) | 42      |

title: Counting Stars

wikitext:
{{Пісня
  |Назва        = Counting Stars
  |Обкладинка   =
  |Виконавець   = [[OneRepublic]]
  |Альбом       = [[Native]]
  |Випущений    = 14 червня {{ym|2013}}
  |Записаний    = 2012
  |Жанр         = [[Попмузика|поп]], [[Фолк]]
  |Композитори  = [[Раян Теддер]]
  |Тривалість   = 4:17
  |Лейбл        = Mosley Music Group , [[Interscope Records]]
  |Автор пісні  = [[Раян Теддер]]
  |Продюсер     = Раян Теддер, Ноэль Занканелла
  |Ещё          =
}}
'''«Counting Stars»''' — пісня американської групи [[OneRepublic]], випущена як третій сингл у їх третьому студійного альбомі ''[[Native]]''. Автором пісні став соліст групи [[Раян Теддер]]<ref name="album notes">{{Cite album-notes|title=Native|year=2013|format=CD booklet|publisher=Mosley Music Group, Interscope Records|location=United States|others=[[OneRepublic]]|title-link=Native}}</ref>. Композицію можна прирахувати до жанрів [[Попмузика|поп-музики]] і [[фолк|фолк-музики]]<ref name="denverpost">{{cite web|url=http://www.denverpost.com/ci_22885534/onerepublic-goes-native-making-music-masses|title=OneRepublic goes "Native" making music for the masses|date=03/29/2013|first=Ricardo|last=Baca|publisher=The Denver Post|accessdate=16 лютого 2020|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304204618/http://www.denverpost.com/ci_22885534/onerepublic-goes-native-making-music-masses}}</ref>

== Інформація про пісню ==
«Counting Stars» добралась до 2-го місця в хіт-параді [[Billboard Hot 100]], таким чином ставши першою піснею групи, що ввійшла в топ-5 з часів їхнього найпопулярнішого синглу «[[Apologize (пісня)|Apologize]]»<ref>{{Cite web |url=http://www.billboard.com/charts/hot-100?page=1 |title=The Hot 100 : Page 2 {{!}} Billboard<!-- Bot generated title --> |accessdate=16 лютого 2020 |archive-date=23 грудня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20131223005448/http://www.billboard.com/charts/hot-100?page=1 }}</ref>. Пісня була на вершині головного музичного хіт-параду Великої Британії [[UK Singles Chart]]<ref>{{Cite web |url=http://www.officialcharts.com/chart-news/onerepublic-reclaim-uk-singles-top-spot-with-counting-stars-2553/ |title=OneRepublic reclaim UK singles top spot with Counting Stars<!-- Bot generated title --> |accessdate=16 лютого 2020 |archive-date=26 жовтня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20131026082811/http://www.officialcharts.com/chart-news/onerepublic-reclaim-uk-singles-top-spot-with-counting-stars-2553/ }}</ref>.

Відеокліп до пісні, прем'єра якого відбулася 31 травня 2013 року, зняв Джеймс Лис<ref>{{cite web | title=Counting Stars {{!}} OneRepublic {{!}} Music Video | url=http://www.mtv.com/videos/onerepublic/914349/counting-stars.jhtml | work=[[MTV]] | publisher=Viacom Media Networks | accessdate=31 August 2013 | archive-date=24 грудня 2014 | archive-url=https://web.archive.org/web/20141224053159/http://www.mtv.com/videos/onerepublic/914349/counting-stars.jhtml }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131104015948/http://www.mtv.com/videos/onerepublic/914349/counting-stars.jhtml |date=2013-11-04 }}</ref>, кліп зумів стати одним з найбільш відвідуваним на сайті [[YouTube]], та зібрати 3,2 мільярда переглядів.

=== Річні чарти ===
{|class="wikitable plainrowheaders sortable" style="text-align:center"
|-
!scope="col"|Чарт (2013)
!scope="col"|Позиція
|-
!scope="row"|Australia ([[ARIA Charts|ARIA]])<ref>{{cite web|url=http://www.ariacharts.com.au/news/44186/aria-announces-2013-end-of-year-charts,-p!nk-and-katy-perry-dominate|title=2013 Year End Singles Chart|publisher=[[Australian Recording Industry Association|ARIA]]|accessdate=7 лютого 2013|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140215045918/http://ariacharts.com.au/news/44186/aria-announces-2013-end-of-year-charts%2C-p%21nk-and-katy-perry-dominate|archivedate=2014-02-15|deadlink=yes}}</ref>
| style="text-align:center;"| 8
|-
!scope="row"|Canada ([[Canadian Hot 100]])<ref>{{cite web|url=http://www.billboard.com/charts/year-end/2013/canadian-hot-100?page=6|title=Best of 2013: Canadian Hot 100|work=Billboard|accessdate=13 грудня 2013|archive-date=19 грудня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131219182538/http://www.billboard.com/charts/year-end/2013/canadian-hot-100?page=6}}</ref>
| style="text-align:center;"| 70
|-
!scope="row"|Germany (Media Control AG)<ref name="ger2013">{{cite web |url=http://www.viva.tv/musikvideo/1756-top-100-single-jahrescharts-2013/playlist |title=Top 100 Singles Jahrescharts 2013 |language=German |publisher=[[VIVA (TV station)|VIVA]] |accessdate=12 січня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140120000533/http://www.viva.tv/musikvideo/1756-top-100-single-jahrescharts-2013/playlist |archivedate=2014-01-20 |deadlink=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140120000533/http://www.viva.tv/musikvideo/1756-top-100-single-jahrescharts-2013/playlist |date=2014-01-20 }}</ref>
| style="text-align:center;"| 21
|-
!scope="row"|Hungary ([[Mahasz|Rádiós Top 40]])<ref>{{cite web |url=http://zene.slagerlistak.hu/archivum/eves-osszesitett-listak/radios/2013 |title=MAHASZ Rádiós TOP 100 - radios 2013 |language=Hungarian |publisher=MAHASZ |accessdate=22 січня 2014 |archive-date=9 жовтня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141009121903/http://zene.slagerlistak.hu/archivum/eves-osszesitett-listak/radios/2013 }}</ref>
| style="text-align:center;"| 38
|-
!scope="row"|Ireland (IRMA)<ref>{{cite web|url=http://www.irma.ie/#verticalTab4|title=best of singles|publisher=IRMA|accessdate=22 серпня 2018|format=Click "best of 2013"|archive-date=23 вересня 2001|archive-url=https://web.archive.org/web/20010923075538/http://www.irma.ie/#verticalTab4}}</ref>
| style="text-align:center;"| 13
|-
!scope="row"|New Zealand ([[Recorded Music NZ]])<ref>{{cite web|url=http://nztop40.co.nz/chart/singles?chart=2363|title=Top Selling Singles of 2013|publisher=[[Recorded Music NZ]]|accessdate=1 січня 2015|archive-date=29 жовтня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141029222717/http://nztop40.co.nz/chart/singles?chart=2363}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141029222717/http://nztop40.co.nz/chart/singles?chart=2363 |date=2014-10-29 }}</ref>
| style="text-align:center;"| 11
|-
! scope="row"| Slovenia ([[SloTop50]])<ref>{{cite web|url=http://www.slotop50.si/Glasbene-lestvice/Letne-lestvice/?year=2013|title=SloTop50: Slovenian official singles year end chart|publisher=[[SloTop50]]|language=Slovenian|accessdate=29 грудня 2013|archive-date=22 грудня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161222152201/http://www.slotop50.si/Glasbene-lestvice/Letne-lestvice/?year=2013}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161222152201/http://www.slotop50.si/Glasbene-lestvice/Letne-lestvice/?year=2013 |date=2016-12-22 }}</ref>
| style="text-align:center;"| 5
|-
!scope="row"|UK Singles ([[Official Charts Company]])<ref>{{cite web |last=Lane |first=Daniel |url=http://www.officialcharts.com/chart-news/the-official-top-40-biggest-singles-of-2013-2709/ |title=The Official Top 40 Biggest Selling Singles Of 2013 |publisher=Official Charts Company |date=1 січня 2014 |accessdate=1 січня 2014 |archive-date=2 січня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140102084344/http://www.officialcharts.com/chart-news/the-official-top-40-biggest-singles-of-2013-2709/ }}</ref>
| style="text-align:center;"| 9
|-
!scope="row"|US [[Billboard Hot 100|''Billboard'' Hot 100]]<ref>{{cite web|url=http://www.billboard.com/charts/year-end/2013/hot-100-songs?page=6|title=Best of 2013 – Hot 100 Songs|work=Billboard.com|accessdate=13 грудня 2013|date=|archive-date=17 грудня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20131217191242/http://www.billboard.com/charts/year-end/2013/hot-100-songs?page=6}}</ref>
| style="text-align:center;"| 63
|}

{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="text-align:center;"
!Чарт (2014)
!Позиция
|-
!scope="row"|Canada ([[Canadian Hot 100]])<ref>{{cite web|url=http://www.billboard.com/charts/year-end/2014/canadian-hot-100|title=Canadian Hot 100 - Year End 2014|work=|publisher=Prometheus Gobal Media|accessdate=9 грудня 2014|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304093132/http://www.billboard.com/charts/year-end/2014/canadian-hot-100}}</ref>
| style="text-align:center;"| 3
|-
!scope="row"| Italy (FIMI)<ref>{{cite web|url=http://www.fimi.it/5233|publisher=[[Federazione Industria Musicale Italiana]]|language=Italian|accessdate=19 січня 2015|title=FIMI - Classifiche Annuali 2014 "TOP OF THE MUSIC" FIMI-GfK: un anno di musica italiana|archive-date=13 січня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150113005101/http://www.fimi.it/5233}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150113005101/http://www.fimi.it/5233 |date=2015-01-13 }}</ref>
| style="text-align:center;"| 13
|-
! scope="row"| Slovenia ([[SloTop50]])<ref>{{cite web|url=https://www.slotop50.si/Glasbene-lestvice/Letne-lestvice/?year=2014|title=SloTop50 {{!}} Slovenian official year-end singles charts|language=Slovenian|accessdate=31 січня 2018|archive-date=26 жовтня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201026184035/https://www.slotop50.si/Glasbene-lestvice/Letne-lestvice/?year=2014}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201026184035/https://www.slotop50.si/Glasbene-lestvice/Letne-lestvice/?year=2014 |date=2020-10-26 }}</ref>
| style="text-align:center;"| 28
|-
! scope="row"| UK Singles ([[Official Charts Company]])<ref name="top 40 singles 2014">{{cite web|url=http://www.officialcharts.com/chart-news/the-official-top-100-biggest-songs-of-2014-revealed-3386/|title=The Official Top 100 Biggest Songs of 2014 revealed|last=Copsey|first=Rob|date=31 грудня 2014|publisher=[[Official Charts Company]]|accessdate=31 січня 2014|archive-date=8 лютого 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150208075946/http://www.officialcharts.com/chart-news/the-official-top-100-biggest-songs-of-2014-revealed-3386/}}</ref>
| style="text-align:center;"| 44
|-
!scope="row"|US [[Billboard Hot 100|''Billboard'' Hot 100]]<ref>{{cite web|url=http://www.billboard.com/charts/year-end/2014/hot-100-songs|title=Hot 100 Songs – Year End 2014|work=Billboard.com|accessdate=9 грудня 2014|date=|archive-date=1 лютого 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160201073006/http://www.billboard.com/charts/year-end/2014/hot-100-songs}}</ref>
| style="text-align:center;"| 5
|-
! scope="row"| US [[Adult Alternative Songs]] (''[[Billboard (magazine)|Billboard]]'')<ref>{{cite web |url=http://www.billboard.com/charts/year-end/2014/adult-alternative-songs |title=Adult Alternative Songs: Year End 2014 |work=[[Billboard (magazine)|Billboard]] |accessdate=21 грудня 2014 |archive-date=29 листопада 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151129104916/http://www.billboard.com/charts/year-end/2014/adult-alternative-songs }}</ref>
| style="text-align:center;"| 42

{{col-end}}

== Посилання ==
* {{youtube|hT_nvWreIhg|Official music video}}
* {{youtube|Yim4--J44gk|Official music video, Lyrics}}

== Примітки ==
{{примітки|2}}

[[Категорія:Музичні колективи за алфавітом]]
[[Категорія:Рок-балади]]
[[Категорія:Дебютні сингли]]
[[Категорія:Пісні OneRepublic]]
[[Категорія:Сингли Interscope Records]]
[[Категорія:Пісні Timbaland]]
[[Категорія:Сингли, які очолювали Canadian Hot 100]]

title: з альбому Native

Випущено: 14 червня 2013

Жанр: поп, Фолк

Мова: англійська

Лейбл: Mosley Music Group , Interscope Records

Автор слів: Райан Теддер

Продюсер: Раян Теддер, Ноэль Занканелла

Композитор: Райан Теддер

Автор пісні: Раян Теддер

title: Музичне відео

Музичне відео: «Counting Stars» на YouTube


text:
# Курт Аттерберг
Курт Магнус Аттерберг (швед. Kurt Magnus Atterberg; 12 грудня 1887 , парафія Гетеборзького кафедрального соборуd  — 15 лютого 1974 , Оскар, лен Стокгольм ) — шведський композитор та інженер. Він найбільш відомий завдяки своїм симфоніям, операм та балетам.

## Біографія
Курт Аттерберг народився в Гетеборзі. Його батьком був Андерс Йохан Аттерберг, інженер; мати, Ельвіра Уддман, була донькою відомого оперного співака. Дядьком майбутнього композитора був хімік Альберт Аттерберг.
У 1902 році Аттерберг почав вивчати гру на віолончелі, надихнувшись концертом Брюссельського струнного квартету, на якому було виконано Струнний квартет № 8 Бетховена. Через шість років він став виконавцем у Стокгольмському концертному товаристві, нині відомому як Королівський філармонічний оркестр Стокгольма, а також опублікував свій перший закінчений твір, Рапсодію для фортепіано з оркестром, ор. 1. Незабаром він опублікував свій другий твір, Струнний квартет № 1 ре мажор, ор. 2.
Курт Аттерберг вступив до Королівського технологічного інституту, де вивчав будівництво. Навчаючись в інституті, він також у 1910 році вступив до Королівського музичного коледжу в Стокгольмі з партитурою своєї Рапсодії та незакінченою Симфонією № 1. Там він вивчав композицію та оркестровку у композитора Андреаса Галлена. Через рік він отримав диплом інженера, а також був нагороджений державною музичною стипендією. В 1912 році Аттерберг дебютував як диригент, виконавши на концерті в Гетеборзі прем'єру своєї Першої симфонії та Концертної увертюри ля мінор, ор. 4.
Незважаючи на те, що Аттерберг продовжував писати музику та диригувати, він мав повноцінну кар'єру в кількох різних організаціях. У 1912 році він зайняв посаду в Патентно-реєстраційному бюро Швеції, а в 1936 році очолив відділ і працював там до виходу на пенсію в 1968 році. Він став співзасновником Товариства шведських композиторів у 1918 році разом з іншими видатними композиторами, такими як Туре Рангстрем, Вільгельм Стенгаммар і Хуго Альвен. Через шість років він був обраний президентом цього товариства, перебуваючи на цій посаді до 1947 року. Тоді ж він став співзасновником Шведського міжнародного товариства композиторів (STIM), президентом якого він був до 1943 року. Інші посади, на яких перебував Аттерберг, включали його роботу музичним критиком для Stockholms Tidningen з 1919 по 1957 рік і посаду секретаря Шведської королівської музичної академії з 1940 по 1953 рік.
Курт Аттерберг помер 15 лютого 1974 року в Стокгольмі у віці 86 років і був похований там же на Північному кладовищі.

### Зв'язки з Третім Рейхом
В епоху Третього Рейху Аттерберг підтримував контакти з німецькими композиторами та музичними організаціями, щоб зміцнити шведсько-німецькі музичні стосунки.
Після Другої світової війни Аттерберг хотів позбутися підозр у прихильності до нацистів. Королівська музична академія провела розслідування на його власне прохання. Слідство не змогло ані підтвердити, ані спростувати звинувачення в прихильності до нацистів.

## Творчий доробок
Аттерберг написав дев'ять симфоній (або десять, якщо рахувати Симфонію для струнних, ор. 53). Його Дев'ята симфонія (під назвою «Sinfonia Visionaria») була, як і Дев'ята симфонія Бетховена, написана для солістів, хору та оркестру. Його доробок також включає шість інструментальних концертів (включаючи його Рапсодією, ор. 1 і Концерт для скрипки та віолончелі зі струнним оркестром, op. 57), дев'ять оркестрових сюїт, три струнних квартети, сонату сі мінор, п'ять опер (включаючи «Аладдін», op. 43) і два балети.
До 100-річчя смерті Шуберта в 1928 році Columbia Graphophone Company спонсорувала міжнародний конкурс, у якому композитори мали написати симфонію, що завершує «Незакінчену» симфонію Шуберта або надихається нею. Аттерберг взяв участь у конкурсі зі своєю Симфонією № 6 до мажор, ор. 31 та отримав першу премію, вигравши 10 000 доларів США. Симфонія, яка пізніше стала відома як «Доларова симфонія», була записана сером Томасом Бічемом. Вона була виконана Артуро Тосканіні в 1943 році під час трансляції концерту Симфонічного оркестру NBC; виконання високо оцінив Аттерберг, почувши записану трансляцію.
22 лютого 2005 року Classic Produktion Osnabrück випустив набір записів всіх симфоній Аттерберга, а також симфонічної поеми «Älven — Från Fjällen till Havet», op. 33 («Річка — Від гір до моря»). Записи виконали оркестри Північнонімецького, Штутгартського та Франкфуртського радіо під керівництвом фінського диригента Арі Расілайнена. Між 2013 і 2016 роками Гетеборзький симфонічний оркестр під керівництвом Нееме Ярві записав другий набір всіх симфоній Аттерберга та випустив їх на лейблі Chandos Records.

## Особисте життя
Аттерберг двічі був одружений, спочатку з Еллою Петерсон, піаністкою, у 1915 році; через вісім років вони розлучилися. Його другий шлюб був з Маргаретою Дальшо в 1925 році, який тривав до її смерті в 1962 році.

title: Курт Аттерберг

wikitext:
{{Музикант|Фон=non_performing_personnel}}
'''Курт Магнус Аттерберг''' ({{lang-sv|Kurt Magnus Atterberg}}; {{Життєпис|brackets=no}}) — [[Швеція|шведський]] композитор та інженер. Він найбільш відомий завдяки своїм симфоніям, операм та балетам.

== Біографія ==
[[Файл:Haga_kyrkogata_8,_Gothenburg,_Sweden.jpg|міні|ліворуч|Будинок за адресою Haga kyrkogata 8 у Гетеборзі, на третьому поверсі якого народився Курт Аттерберг<ref name="Jacobsson">Jacobsson, 14</ref>]]
Курт Аттерберг народився в [[Гетеборг|Гетеборзі]]. Його батьком був Андерс Йохан Аттерберг, інженер; мати, Ельвіра Уддман, була донькою відомого оперного співака. Дядьком майбутнього композитора був хімік {{не перекладено|Альберт Аттерберг|||Albert Atterberg}}.

У 1902 році Аттерберг почав вивчати гру на [[Віолончель|віолончелі]], надихнувшись концертом Брюссельського струнного квартету, на якому було виконано {{не перекладено|Струнний квартет № 8 (Бетховен)|Струнний квартет № 8||String Quartet No. 8 (Beethoven)}} [[Людвіг ван Бетховен|Бетховена]]. Через шість років він став виконавцем у Стокгольмському концертному товаристві, нині відомому як [[Королівський філармонічний оркестр Стокгольма]], а також опублікував свій перший закінчений твір, Рапсодію для фортепіано з оркестром, ор. 1. Незабаром він опублікував свій другий твір, Струнний квартет № 1 ре мажор, ор. 2.

Курт Аттерберг вступив до [[Королівський технологічний інститут|Королівського технологічного інституту]], де вивчав [[Цивільне будівництво|будівництво]]. Навчаючись в інституті, він також у 1910 році вступив до [[Королівська вища музична школа в Стокгольмі|Королівського музичного коледжу в Стокгольмі]] з партитурою своєї Рапсодії та незакінченою Симфонією № 1. Там він вивчав композицію та оркестровку у композитора {{не перекладено|Андреас Галлен|Андреаса Галлена||Andreas Hallén}}. Через рік він отримав диплом інженера, а також був нагороджений державною музичною стипендією. В 1912 році Аттерберг дебютував як диригент, виконавши на концерті в Гетеборзі прем'єру своєї Першої симфонії та Концертної увертюри ля мінор, ор. 4.

Незважаючи на те, що Аттерберг продовжував писати музику та диригувати, він мав повноцінну кар'єру в кількох різних організаціях. У 1912 році він зайняв посаду в {{не перекладено|Шведське бюро інтелектуальної власності|Патентно-реєстраційному бюро Швеції||Swedish Intellectual Property Office}}, а в 1936 році очолив відділ і працював там до виходу на пенсію в 1968 році. Він став співзасновником Товариства шведських композиторів у 1918 році разом з іншими видатними композиторами, такими як [[Туре Рангстрем]], [[Вільгельм Стенгаммар]] і [[Хуго Альвен]]. Через шість років він був обраний президентом цього товариства, перебуваючи на цій посаді до 1947 року. Тоді ж він став співзасновником [[Шведське міжнародне товариство композиторів|Шведського міжнародного товариства композиторів (STIM)]], президентом якого він був до 1943 року. Інші посади, на яких перебував Аттерберг, включали його роботу музичним критиком для ''Stockholms Tidningen'' з 1919 по 1957 рік і посаду секретаря {{не перекладено|Шведська королівська музична академія|Шведської королівської музичної академії||Royal Swedish Academy of Music}} з 1940 по 1953 рік.

Курт Аттерберг помер 15 лютого 1974 року в Стокгольмі у віці 86 років і був похований там же на [[Північний цвинтар (Стокгольм)|Північному кладовищі]].

=== Зв'язки з Третім Рейхом ===
В епоху [[Третій Рейх|Третього Рейху]] Аттерберг підтримував контакти з німецькими композиторами та музичними організаціями, щоб зміцнити шведсько-німецькі музичні стосунки.

Після [[Друга світова війна|Другої світової війни]] Аттерберг хотів позбутися підозр у прихильності до нацистів. Королівська музична академія провела розслідування на його власне прохання. Слідство не змогло ані підтвердити, ані спростувати звинувачення в прихильності до нацистів<ref name="Garberding">Garberding</ref>.

== Творчий доробок ==
Аттерберг написав дев'ять симфоній (або десять, якщо рахувати Симфонію для струнних, ор. 53). Його Дев'ята симфонія (під назвою «Sinfonia Visionaria») була, як і [[Симфонія № 9 (Бетховен)|Дев'ята симфонія Бетховена]], написана для солістів, хору та оркестру. Його доробок також включає шість інструментальних концертів (включаючи його Рапсодією, ор. 1 і Концерт для скрипки та віолончелі зі струнним оркестром, op. 57), дев'ять оркестрових сюїт, три струнних квартети, {{не перекладено|Соната сі мінор (Аттерберг)|сонату сі мінор||Sonata in B minor (Atterberg)}}, п'ять опер (включаючи {{не перекладено|Аладдін (опера Аттерберга)|«Аладдін»||Aladdin (Atterberg opera)}}, op. 43) і два балети.

До 100-річчя смерті [[Франц Петер Шуберт|Шуберта]] в 1928 році [[Columbia Graphophone Company]] спонсорувала міжнародний конкурс, у якому композитори мали написати симфонію, що завершує [[Симфонія № 8 (Шуберт)|«Незакінчену» симфонію]] Шуберта або надихається нею. Аттерберг взяв участь у конкурсі зі своєю {{не перекладено|Симфонія № 6 (Аттерберг)|Симфонією № 6 до мажор|de|6. Sinfonie (Atterberg)}}, ор. 31 та отримав першу премію, вигравши 10 000 доларів США. Симфонія, яка пізніше стала відома як «Доларова симфонія», була записана [[Томас Бічем|сером Томасом Бічемом]]. Вона була виконана [[Артуро Тосканіні]] в 1943 році під час трансляції концерту [[Симфонічний оркестр NBC|Симфонічного оркестру NBC]]; виконання високо оцінив Аттерберг, почувши записану трансляцію<ref>{{Cite book
|url=https://archive.org/details/arturotoscanini00mort
|title=Arturo Toscanini: The NBC Years – Mortimer H. Frank
|year=2002
|publisher=Hal Leonard Corporation
|page=[https://archive.org/details/arturotoscanini00mort/page/117 117]
|accessdate=2013-08-01
|quote=Kurt Atterberg, Toscanini, Mortimer Frank.
}}</ref>.

22 лютого 2005 року {{не перекладено|Classic Produktion Osnabrück}} випустив набір записів всіх симфоній Аттерберга, а також симфонічної поеми «Älven — Från Fjällen till Havet», op. 33 («Річка — Від гір до моря»). Записи виконали оркестри {{не перекладено|Філармонічний оркестр Північнонімецького радіо|Північнонімецького||NDR Radiophilharmonie}}, {{не перекладено|Симфонічний оркестр Штутгартського радіо|Штутгартського||Stuttgart Radio Symphony Orchestra}} та {{не перекладено|Симфонічний оркестр Франкфуртського радіо|Франкфуртського||Stuttgart Radio Symphony Orchestra}} радіо під керівництвом фінського диригента {{не перекладено|Арі Расілайнен|Арі Расілайнена|fi|Ari Rasilainen}}<ref>{{Cite web|url=https://www.jpc.de/jpcng/cpo/detail/-/art/Kurt-Atterberg-1887-1974-Symphonien-Nr-1-9/hnum/2793016|title=Classic Productions Osnabrück, Atterberg Symphonies Edition (Product page)|accessdate=2020-06-10|archivedate=2021-03-20|archiveurl=https://web.archive.org/web/20210320095541/https://www.jpc.de/jpcng/cpo/detail/-/art/Kurt-Atterberg-1887-1974-Symphonien-Nr-1-9/hnum/2793016|url-status=live}}</ref>. Між 2013 і 2016 роками [[Гетеборзький симфонічний оркестр]] під керівництвом [[Нееме Ярві]] записав другий набір всіх симфоній Аттерберга та випустив їх на лейблі {{не перекладено|Chandos Records}}<ref>{{Cite web|url=https://www.chandos.net/products/catalogue/CHAN%20%5166|title=Chandos: Atterberg Symphonies, Vol. 5 (Product page)|accessdate=2020-06-10|archivedate=2021-03-20|archiveurl=https://web.archive.org/web/20210320095628/https://www.chandos.net/home|url-status=live}}</ref>.

== Особисте життя ==
Аттерберг двічі був одружений, спочатку з Еллою Петерсон, піаністкою, у 1915 році; через вісім років вони розлучилися. Його другий шлюб був з Маргаретою Дальшо в 1925 році, який тривав до її смерті в 1962 році.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Cite book
|title=Kurt Atterberg
|last=Jacobsson
|first=Stig
|year=1985
|publisher=Norma, Borås
|ref=Jacobsson
}}
* {{Cite book
|title=Kurt Atterberg (1887–1974) An Overview of his Life and Work
|last=Kube
|first=Michael
|year=1999
|publisher=Classic Produktion Osnabrück
|ref=Kube
}}
* {{Cite book
|title=Music and Politics in the Shadow of Nazism: Kurt Atterberg and Swedish-German Musical Relations
|last=Garberding
|first=Petra
|year=2009
|publisher=Music & Politics 3, Number 2 (Summer 2009), ISSN 1938-7687
}}
* Kurt Atterberg by Elsa Stuart-Bergstrom

== Посилання ==
* {{IMSLP|author=Atterberg, Kurt Magnus}}

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Аттерберг, Курт}}
[[Категорія:Уродженці Гетеборга]]
[[Категорія:Шведські композитори]]
[[Категорія:Композитори XX століття]]
[[Категорія:Оперні композитори]]
[[Категорія:Композитори балету]]
[[Категорія:Шведські інженери]]
[[Категорія:Інженери XX століття]]
[[Категорія:Композитори академічної музики XX століття]]

title: Основна інформація

Повне ім'я: швед. Kurt Magnus Atterberg

Місце народження: парафія Гетеборзького кафедрального соборуd, Швеція

Дата смерті: 15 лютого 1974[…] (86 років)

Місце смерті: Оскар, комуна Стокгольм, лен Стокгольм, Швеція

Поховання: Північний цвинтар (Стокгольм)

Громадянство: Швеція

Професії: композитор класичної музики, хореограф, інженер, диригент, викладач університету, композитор

Освіта: Королівський технологічний інститут і Королівська стокгольмська вища школа музики

Вчителі: Андреас Галленd

Жанри: класична музика, опера і симфонія

Magnum opus: Suite No. 3 for Violin and Viola and String Orchestrad, Ballade Without Wordsd і Симфонія № 6

Заклад: Шведська королівська музична академіяd

Нагороди: Медаль «За розвиток музичного мистецтва»d (1953)

Батько: Anders Johan Atterbergd


text:
# Велика Ремізенка
Велика Ремі́зенка (рос. Большая Ремизенка) — село у складі Тоцького району Оренбурзької області, Росія.

## Населення
Населення — 52 особи (2010; 121 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 66 %

title: Велика Ремізенка

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Велика Ремізенка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Большая Ремизенка}}
 | карта розташування1 = Росія Оренбурзька область
 | герб            =
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Оренбурзька область]]
 | район           = [[тоцький район|Тоцький]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[малоремізенська сільська рада|Малоремізенська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 52 особи ([[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 52
 | lat_min= 06
 | lat_sec= 22
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 52
 | lon_min= 40
 | lon_sec= 35
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Велика Ремі́зенка''' ({{lang-ru|Большая Ремизенка}}) — [[село]] у складі [[тоцький район|Тоцького району]] [[оренбурзька область|Оренбурзької області]], [[Росія]].

== Населення ==
Населення — 52 особи ([[2010]]; 121 у [[2002]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2002 року]</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 66 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-39-142}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{orenburg-geo-stub}}
{{тоцький район}}

[[Категорія:Населені пункти Тоцького району]]
[[Категорія:Села Оренбурзької області]]

title: село Велика Ремізенка

Суб'єкт Російської Федерації: Оренбурзька область

Муніципальний район: Тоцький

Поселення: Малоремізенська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Велика Ремізенка · Велика Ремізенка


text:
# Псковська область
Пско́вська о́бласть (рос. Пско́вская о́бласть) — суб'єкт Російської Федерації, входить до складу Північно-Західного федерального округу.
Адміністративний центр — місто Псков.
Межує з трьома державами: з Естонією, Латвією і Білоруссю. Крім того, межує з Ленінградською, Новгородською, Тверською і Смоленською областями.
Утворена 23 серпня 1944 року, а 2 жовтня 1957 року до її складу увійшла Великолуцька область РРФСР.

## Географія
У Псковській області понад 3 тисячі озер, зокрема третє за величиною в Європі — Чудсько-Псковське озеро. Особливістю області також є делікатесна риба снеток, яка водиться лише в Псковській області.
Територію Псковської області перетинають федеральні автомагістралі М9 і М20.

### Рельєф
Псковська область розташована на північному заході Східно-Європейської (Руської) рівнини. Рельєф переважно низовинно-горбистий (середня висота — 110 м над рівнем моря) з трьома явно виокремлюючимися височинами: Лузька височина на півночі області з максимальною висотою 204 м (гора Кочебуж), Судомська височина в середній частині з найвищою точкою 293 м (гора Судома) і Бежаницька височина на півдні з максимальною висотою — 339 м (гора Лобно).
На заході в Печорському районі знаходяться східні схили височини Хаанья (заходить з території Естонії та Латвії) геологічно виражена Локновським валом, а на південному сході — західні схили Валдайської височини на межі з Тверською областю. На півдні на кордоні з Білоруссю розташовані північні ділянки Невельсько-Городоцької височини. Між нею і Бежаницькою розташована Вязевська височина з висотністю до 264 м.
Мінімальна висота області — уріз Псковсько-Чудського озера — становить 30 м. У західній частині регіону розташована Псковська низовина, по якій тече річка Велика, а на сході — Приільменська низовина, по якій тече друга головна водна артерія області — річка Ловать. На півночі між Лузькою і Судомською височинами розташована Хиловська низина, а в середній частині області (між Судомською і Бежаницькою височинами) — Соротська низина. На крайній півночі розташована Плюссько-Лузька низовина.

## Історія
- Псковське князівство 11 — 16 століття
- Псковська губернія 18 — 20 століття

## Населення
Населення області — 620,2 тис. осіб (2021). Щільність населення: 11,2 осіб/км², питома вага міського населення: 71,54 %.

### Національний склад
| Народ                                         | Чисельність, 2010, тис. () |
| --------------------------------------------- | -------------------------- |
| Росіяни                                       | 616,4 (95,1 %)             |
| Українці                                      | 8,6 (1,33 %)               |
| Білоруси                                      | 6,77 (1,04 %)              |
| Цигани                                        | 3,22 (0,5 %)               |
| Вірмени                                       | 2,37 (0,37 %)              |
| Татари                                        | 1,2 (0,2 %)                |
| Азербайджанці                                 | 1,2 (0,2 %)                |
| показані народи з чисельністю понад 1000 осіб |                            |

## Виконавча влада
- Туманов Владислав Миколайович (1992—1996)
- Михайлов Євген Едуардович (1996—2004)
- Кузнецов Михайло Варфоломійович (2004—по теперішній час)

5 грудня 2004 року на губернаторських виборах колишній депутат Держдуми Михайло Кузнецов здобув перемогу над діючим головою області Євгеном Михайловим, якого підтримувала «Єдина Росія».
Михайло Кузнєцов народився в 1968 році. Закінчив фізичний факультет МДУ. Служив у Тульській дивізії ВДВ. В 1995 році обрався депутатом Держдуми за списком ЛДПР, в 1999 році виграв вибори в Держдуму по Псковському одномандатному округу. У 2001 році став головою ради директорів ТОВ «Псковський мелькомбінат».
Майстер спорту міжнародного класу з парашутного спорту, капітан псковської парашутної команди «Небесні барси», що представляє МНС.

## Адміністративний поділ

### Міські округи
| Назва міста | Населення (2002) |
| Псков       | 202 780          |
| Великі Луки | 104 979          |

### Муніципальні райони
| Назва району              | Населення (2002) | Районний центр      | Населення райцентру (2002) |
| Бежаницький район         | 17 547           | смт Бєжаниці        | 4 846                      |
| Великолуцький район       | 24 035           | м. Великі Луки      |                            |
| Гдовський район           | 17 715           | м. Гдов             | 5 171                      |
| Дедовицький район         | 17 881           | смт Дєдовичі        | 9 881                      |
| Дновський район           | 16 048           | м. Дно              | 10 049                     |
| Красногородський район    | 9 800            | смт Красногородськ  | 4 694                      |
| Куньїнський район         | 12 928           | смт Кунья           | 3 527                      |
| Локнянський район         | 13 268           | смт Локня           | 4 898                      |
| Невельський район         | 31 419           | м. Невель           | 18 545                     |
| Новоржевський район       | 12 217           | м. Новоржев         | 4 125                      |
| Новосокольницький район   | 19 389           | м. Новосокольники   | 9 757                      |
| Опочецький район          | 23 973           | м. Опочка           | 13 964                     |
| Островський район         | 36 685           | м. Остров           | 25 078                     |
| Палкінський район         | 10 520           | смт Палкино         | 3 201                      |
| Печорський район          | 25 300           | м. Печори           | 13 056                     |
| Плюсський район           | 11 610           | смт Плюса           | 3 856                      |
| Порховський район         | 28 470           | м. Порхов           | 12 263                     |
| Псковський район          | 37 216           | м. Псков            |                            |
| Пустошкинський район      | 12 071           | м. Пустошка         | 5 509                      |
| Пушкіногорський район     | 11 694           | смт Пушкінські гори | 6 089                      |
| Питаловський район        | 14 853           | м. Питалово         | 6 806                      |
| Себезький район           | 25 473           | м. Себеж            | 7 138                      |
| Струго-Красненський район | 16 579           | смт Струги Красні   | 8 762                      |
| Усвятський район          | 6 360            | смт Усвяти          | 3 148                      |

## Галерея

### Пушкінські гори
Тут, у Святогірському монастирі, згідно з заповітом, поховано Олександра Пушкіна. Поблизу монастиря знаходився маєток Пушкіних Михайлівське, в сусідньому селі Тригірському жила муза Пушкіна Ганна Вульф.
- Могила О. Пушкіна в Святогірському монастирі.
- «Онегінська лава» у Тригірському.
- Банька у Тригірському парку.
- Річка Сороть.

### Старий Ізборськ
Згідно з літописом, першим князем Ізборська був Трувор, брат новгородського Рюрика. На місцевому кладовищі, серед могил сучасних мешканців Ізборська знаходиться і поховання Трувора, так званий «Труворів хрест».
- Мури давнього Ізборська.
- Труворове городище.
- Муровані ворота у Старому Ізборську[2].

### Печори
Місто відоме завдяки Печорському монастирю, з головним храмом у стилі українського бароко, що знаходиться над монастирськими печерами з похованнями місцевих ченців, на зразок печер київської Лаври. Завдяки перебуванню у складі незалежної Естонії в 1919—1940 рр., монастир не зазнав плюндрування з боку більшовиків. Від часів естонської влади в місті залишилася протестантська кірха.
- Печорський монастир.
- Монастирський храм над входом у печери.
- Мури Печорського монастиря.
- Паломники біля стін Печорського монастиря.
- Монастирське стадо.
- Естонська кірха.

title: Псковська область

wikitext:
{{Суб'єкт РФ|
UkNm=Псковська область|
RuNm=Псковская область|
FSFlag=[[Файл:Flag of Pskov Oblast.svg|150px|center]]|
FSCoA=[[Файл:Coat of arms of Pskov Oblast (2018).svg|150px|center]]|
FlagLnk=Прапор Псковської області|
CoALnk=Герб Псковської області|
FSMapName=Pskov Oblast|
FSCtrWhat=Адміністративний центр|
FSCtrNm=[[Псков]]|
AreaRnk=52-а|
TotArea=55 300|
WaterPrcnt=5,2|
PopRnk=64-а|
PopQty={{зменшення}} 661 586 (01.01.2013)<ref>{{Cite web |url=http://www.gks.ru/free_doc/new_site/population/demo/prPopul.xls |title=оцінка чисельності населення станом на 01.01.2013 |accessdate=2015-01-09 |archive-date=2018-12-25 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181225132215/http://www.gks.ru/free_doc/new_site/population/demo/PrPopul.xls%0A }}</ref>|
PopCtDate=2011|
PopDens=12,1 осіб|
FedDistrNm=[[Північно-Західний федеральний округ|Північно-Західний]]|
EcRegNm=[[Північно-Західний економічний район|Північно-Західний]]|
CadNo=60|
MSKS=0|
}}

'''Пско́вська о́бласть''' ({{lang-ru|Пско́вская о́бласть}}) — суб'єкт [[Росія|Російської Федерації]], входить до складу [[Північно-Західний федеральний округ|Північно-Західного федерального округу]].

Адміністративний центр — місто [[Псков]].

Межує з трьома державами: з [[Естонія|Естонією]], [[Латвія|Латвією]] і [[Білорусь|Білоруссю]]. Крім того, межує з [[Ленінградська область|Ленінградською]], [[Новгородська область|Новгородською]], [[Тверська область|Тверською]] і [[Смоленська область|Смоленською]] областями.

Утворена [[23 серпня]] [[1944]] року, а [[2 жовтня]] [[1957]] року до її складу увійшла [[Великолуцька область]] [[РРФСР]].

== Географія ==
У Псковській області понад 3 тисячі озер, зокрема третє за величиною в Європі — [[Чудсько-Псковське озеро]]. Особливістю області також є делікатесна риба [[снеток]], яка водиться лише в Псковській області.

Територію Псковської області перетинають федеральні автомагістралі [[Автомагістраль М9 (Росія)|М9]] і [[Автомагістраль М20 (Росія)|М20]].

=== Рельєф ===
Псковська область розташована на північному заході [[Східно-Європейська рівнина|Східно-Європейської (Руської) рівнини]]. Рельєф переважно низовинно-горбистий (середня висота — 110 м над рівнем моря) з трьома явно виокремлюючимися височинами: [[Лузька височина]] на півночі області з максимальною висотою 204 м (гора ''Кочебуж''), [[Судомська височина]] в середній частині з найвищою точкою 293 м (гора ''Судома'') і [[Бежаницька височина]] на півдні з максимальною висотою — 339 м (гора ''Лобно'').

На заході в [[Печорський район (Псковська область)|Печорському районі]] знаходяться східні схили височини [[Хаанья]] (заходить з території [[Естонія|Естонії]] та [[Латвія|Латвії]]) геологічно виражена [[Локновський вал|Локновським валом]], а на південному сході — західні схили [[Валдайська височина|Валдайської височини]] на межі з [[Тверська область|Тверською областю]]. На півдні на кордоні з [[Білорусь|Білоруссю]] розташовані північні ділянки [[Невельсько-Городоцька височина|Невельсько-Городоцької височини]]. Між нею і Бежаницькою розташована [[Вязевська височина]] з висотністю до 264 м.

Мінімальна висота області — уріз [[Псковсько-Чудське озеро|Псковсько-Чудського озера]] — становить 30 м. У західній частині регіону розташована [[Псковська низовина]], по якій тече річка [[Велика (річка, впадає в Псковське озеро)|Велика]], а на сході — [[Приільменська низовина]], по якій тече друга головна водна артерія області — річка [[Ловать]]. На півночі між Лузькою і Судомською височинами розташована [[Хиловська низина]], а в середній частині області (між Судомською і Бежаницькою височинами) — [[Соротська низина]]. На крайній півночі розташована [[Плюссько-Лузька низовина]].

== Історія ==
* [[Псковське князівство]] 11 — 16 століття
* [[Псковська губернія]] 18 — 20 століття

== Населення ==
Населення області — 620,2 тис. осіб ([[2021]]). Щільність населення: 11,2 осіб/км², питома вага міського населення: 71,54 %.

=== Національний склад ===
{| class="standard"
!Народ ||Чисельність, [[2010]], тис. ([https://rosstat.gov.ru/free_doc/new_site/perepis2010/croc/perepis_itogi1612.htm])
|-
|[[Росіяни]]|| 616,4 (95,1 %)
|-
|[[Українці]]|| 8,6 (1,33 %)
|-
|[[Білоруси]]|| 6,77 (1,04 %)
|-
|[[Цигани]]|| 3,22 (0,5 %)
|-
|[[Вірмени]]|| 2,37 (0,37 %)
|-
|[[Татари]]|| 1,2 (0,2 %)
|-
|[[Азербайджанці]]|| 1,2 (0,2 %)
|-
| показані народи з чисельністю понад 1000 осіб
|}

== Виконавча влада ==
* [[Туманов Владислав Миколайович]] ([[1992]]—[[1996]])
* [[Михайлов Євген Едуардович]] ([[1996]]—[[2004]])
* [[Кузнецов Михайло Варфоломійович]] ([[2004]]—по теперішній час)

[[5 грудня]] [[2004]] року на губернаторських виборах колишній депутат Держдуми Михайло Кузнецов здобув перемогу над діючим головою області Євгеном Михайловим, якого підтримувала «[[Єдина Росія]]».

Михайло Кузнєцов народився в [[1968]] році. Закінчив фізичний факультет [[МДУ]]. Служив у Тульській дивізії ВДВ. В [[1995]] році обрався депутатом Держдуми за списком [[ЛДПР]], в [[1999]] році виграв вибори в Держдуму по Псковському одномандатному округу. У [[2001]] році став головою ради директорів ТОВ «Псковський мелькомбінат».

Майстер спорту міжнародного класу з парашутного спорту, капітан псковської парашутної команди «Небесні барси», що представляє [[МНС]].

== Адміністративний поділ ==

=== Міські округи ===
{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor=#5297FC
| '''Назва міста'''
| '''Населення ([[2002]])'''
|-
| [[Псков]]
| 202 780
|-
| [[Великі Луки (Росія)|Великі Луки]]
| 104 979
|}

=== Муніципальні райони ===
{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor=#5297FC
| '''Назва району'''
| '''Населення ([[2002]])'''
| '''Районний центр'''
| '''Населення райцентру ([[2002]])'''
|-
| [[Бежаницький район]]
|17 547
|смт [[Бєжаниці]]
|4 846
|-
| [[Великолуцький район]]
|24 035
|м. [[Великі Луки]]
|
|-
| [[Гдовський район]]
|17 715
|м. [[Гдов]]
|5 171
|-
| [[Дедовицький район]]
|17 881
|смт [[Дєдовичі]]
|9 881
|-
| [[Дновський район]]
|16 048
| м. [[Дно (місто)|Дно]]
|10 049
|-
| [[Красногородський район]]
|9 800
| смт [[Красногородськ]]
|4 694
|-
| [[Куньїнський район]]
| 12 928
|смт [[Кунья]]
|3 527
|-
| [[Локнянський район]]
|13 268
|смт [[Локня (Псковська область)|Локня]]
|4 898
|-
| [[Невельський район (Псковська область)|Невельський район]]
|31 419
|м. [[Невель]]
|18 545
|-
| [[Новоржевський район]]
|12 217
|м. [[Новоржев]]
|4 125
|-
| [[Новосокольницький район]]
|19 389
|м. [[Новосокольники]]
|9 757
|-
| [[Опочецький район]]
|23 973
|м. [[Опочка]]
|13 964
|-
| [[Островський район (Псковська область)|Островський район]]
|36 685
|м. [[Остров (місто)|Остров]]
|25 078
|-
| [[Палкінський район]]
|10 520
|смт [[Палкино]]
|3 201
|-
| [[Печорський район (Псковська область)|Печорський район]]
|25 300
|м. [[Печори]]
|13 056
|-
| [[Плюсський район]]
|11 610
|смт [[Плюса]]
|3 856
|-
| [[Порховський район]]
|28 470
|м. [[Порхов]]
|12 263
|-
| [[Псковський район]]
|37 216
|м. [[Псков]]
|
|-
| [[Пустошкинський район]]
|12 071
|м. [[Пустошка (Псковська область)|Пустошка]]
|5 509
|-
| [[Пушкіногорський район]]
|11 694
|смт [[Пушкінські гори]]
|6 089
|-
| [[Питаловський район]]
|14 853
|м. [[Питалово]]
|6 806
|-
| [[Себезький район]]
|25 473
|м. [[Себеж]]
|7 138
|-
| [[Струго-Красненський район]]
|16 579
|смт [[Струги Красні]]
|8 762
|-
| [[Усвятський район]]
|6 360
|смт [[Усвяти]]
|3 148
|}

=== Міста Псковської області ===

{| class="toccolours" style="margin: 0 2em 0 2em"
|-
| bgcolor="#C0C0C0" | '''Населені пункти з кількістю мешканців понад 4 тисячі'''
 [[2007]]
|-
|

   [[Псков]]
  194,9
   [[Себеж]]
  6,5

   [[Великі Луки (Росія)|Великі Луки]]
  101,1
   [[Питалово]]
  6,4

   [[Остров (місто)|Остров]]
  24,1
   [[Пушкінські гори]]
  5,9

   [[Невель]]
  17,2
   [[Ідриця]]
  5,5

   [[Опочка]]
  13,1
   [[Пустошка (Псковська область)|Пустошка]]
  5,1

   [[Печори]]
  12,5
   [[Гдов]]
  4,8

   [[Порхов]]
  11,5
   [[Бежаниці]]
  4,7

   [[Дедовичи]]
  9,6
   [[Локня (Псковська область)|Локня]]
  4,6

   [[Дно (місто)|Дно]]
  9,3
   [[Красногородськ]]
  4,5

   [[Новосокольники]]
  9,1
   [[Новоржев]]
  4,0

   [[Струги Красні]]
  8,7

|}

== Галерея ==

=== Пушкінські гори ===
Тут, у Святогірському монастирі, згідно з заповітом, поховано [[Пушкін Олександр Сергійович|Олександра Пушкіна]]. Поблизу монастиря знаходився маєток Пушкіних Михайлівське, в сусідньому селі Тригірському жила муза Пушкіна Ганна Вульф.

<gallery widths="200" >
Image:PushkinGory asv2018-07 img18 Svyatogorsky Monastery.jpg|Могила О. Пушкіна в Святогірському монастирі.
Image:Онегінська лава у Тригорському.jpg|«Онегінська лава» у Тригірському.
Image:Банька у Тригорському парку.jpg|Банька у Тригірському парку.
Image:Річка Сороть.jpg|Річка Сороть.
</gallery>

=== Старий Ізборськ ===
Згідно з літописом, першим князем Ізборська був [[Трувор]], брат новгородського [[Рюрик]]а. На місцевому кладовищі, серед могил сучасних мешканців Ізборська знаходиться і поховання Трувора, так званий «Труворів хрест».

<gallery widths="200" >
Image:Мури давнього Ізборська.jpg|Мури давнього Ізборська.
Image:Труворове городище.jpg|Труворове городище.
Image:Муровані ворота у Старому Ізборську.jpg|Муровані ворота у Старому Ізборську<ref>На відміну від решти сільської Росії, на Псковщині було розповсюджене кам'яне будівництво.</ref>.
</gallery>

=== Печори ===
Місто відоме завдяки Печорському монастирю, з головним храмом у стилі українського бароко, що знаходиться над монастирськими печерами з похованнями місцевих ченців, на зразок печер [[Києво-Печерська лавра|київської Лаври]]. Завдяки перебуванню у складі незалежної Естонії в 1919—1940 рр., монастир не зазнав плюндрування з боку більшовиків. Від часів естонської влади в місті залишилася протестантська [[кірха]].

<gallery widths="200" >
Image:Печорський монастир.jpg|Печорський монастир.
Image:Монастирський храм над входом у печери.jpg|Монастирський храм над входом у печери.
Image:Мури печорського монастиря.jpg|Мури Печорського монастиря.
Image:Паломники біля стін Печорського монастиря.jpg|Паломники біля стін Печорського монастиря.
Image:Монастирське стадо..jpg|Монастирське стадо.
Image:Естонська кірха.jpg|Естонська кірха.
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
{{Commonscat|Pskov Oblast}}
* [http://www.pskov.ru/ Офіційний сайт Псковської області] {{ref-ru}}
* [http://www.informpskov.ru/ Новини Псковської області — Псковське агентство інформації] {{ref-ru}}
* [http://pln-pskov.ru/ Новини Псковської області — Псковська стрічка новин] {{ref-ru}}
* [http://culture.pskov.ru/ Культура Псковської землі] {{ref-ru}}
* [http://www.porhov-uezd.narod.ru/ Псковська губернія: Порховский повіт — історія, документи, карти, краєзнавство] {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20081014142528/http://www.terrus.ru/cgi-bin/allrussia/v3_index.pl?act=reg&id=60 Псковська область у довіднику — каталозі «Уся Росія»] {{ref-ru}}

{{Розташування2|nw=|n={{RU-LEN}}|ne=|w={{EST}}
{{LAT}}|e={{RU-NGR}}
{{RU-TVE}}|sw=|s={{BLR}}|se={{RUS-SMO}}}}
{{Псковська область}}
{{Росія}}
{{Північно-Західний федеральний округ}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Псковська область| ]]
[[Категорія:Області Росії]]

title: рос. Псковская область

Фед. округ: Північно-Західний

Адмін. центр: Псков

Глава: Mikhail Vedernikovd

Дата утворення: 23 серпня 1944

title: Географія

title: Населення

Густота: 12,1 осіб/км²

title: Економіка

Економ. район: Північно-Західний

title: Коди

ISO 3166-2: RU-PSK

title: Карти

Карти: Псковська область на карті суб'єктів Російської Федерації

title: рос. Псковская область

Прапор Псковської області: Герб Псковської області


text:
# Iconv
iconv — утиліта UNIX (і однойменна бібліотека) для перетворення тексту з одного кодування в інше.

## Синтаксис
Перетворення файлів:
```
 iconv [-c] [-s] [-f encoding] [-t encoding] [inputfile …]
```

Перелік доступних кодувань:
```
 iconv -l
```

де:
- -f — кодування тексту, який перетворюється;
- -t — кодування, в яке потрібно перетворити;
- -c — символи, які не можуть бути перетворені просто викидаються. Інакше при появі подібної помилки програма аварійно завершується;
- -s — повідомлення про помилки не виводяться;
- -l — виводить список доступних кодувань.

Якщо кодування вхідного або вихідного файлу не вказано, то приймається що воно відповідає локалі системи.
Всі вхідні файли читаються по черзі, якщо не заданий параметр вхідного файлу, то використовується стандартний ввід, а конвертований текст виводиться на стандартний вивід.

## Використання
Приклад нижче показує, як перетворити текст, який подано в стандартний канал stdin з кодування windows-1251 в кодування поточної локалі. Перекодований текст видається в стандартний канал stdout
```
iconv

-f

WINDOWS-1251

```

Перетворити файл infile з кодування windows-1251 в UTF-8, результат записати в файл outfile:
```
iconv

-f

WINDOWS-1251

-t

utf-8

<infile>

-o

<outfile>

```

title: Iconv

wikitext:
{{lowercase}}
'''iconv''' — [[утиліта]] [[UNIX]] (і однойменна [[бібліотека (програмування)|бібліотека]]) для перетворення тексту з одного [[Кодування символів|кодування]] в інше.

== Синтаксис ==
Перетворення файлів:
<syntaxhighlight> iconv [-c] [-s] [-f encoding] [-t encoding] [inputfile …] </syntaxhighlight>

Перелік доступних кодувань:
<syntaxhighlight> iconv -l</syntaxhighlight>

де:
* -f — [[Кодова сторінка|кодування]] тексту, який перетворюється;
* -t — кодування, в яке потрібно перетворити;
* -c — символи, які не можуть бути перетворені просто викидаються. Інакше при появі подібної помилки програма аварійно завершується;
* -s — повідомлення про помилки не виводяться;
* -l — виводить список доступних кодувань.

Якщо кодування вхідного або вихідного файлу не вказано, то приймається що воно відповідає [[локаль|локалі]] системи.

Всі вхідні файли читаються по черзі, якщо не заданий параметр вхідного файлу, то використовується стандартний ввід, а конвертований текст виводиться на стандартний вивід.

== Використання ==
Приклад нижче показує, як перетворити текст, який подано в стандартний канал [[stdin]] з кодування [[windows-1251]] в кодування поточної локалі. Перекодований текст видається в стандартний канал [[stdout]]<ref>{{cite web|url=http://www-01.ibm.com/support/knowledgecenter/ssw_aix_53/com.ibm.aix.cmds/doc/aixcmds3/iconv.htm|title=IBM Knowledge Center|author=|date=|website=www-01.ibm.com|accessdate=21 квітня 2018|archive-date=5 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160305103732/http://www-01.ibm.com/support/knowledgecenter/ssw_aix_53/com.ibm.aix.cmds/doc/aixcmds3/iconv.htm}}</ref>

<syntaxhighlight lang="bash">
iconv -f WINDOWS-1251
</syntaxhighlight>

Перетворити файл infile з кодування windows-1251 в UTF-8, результат записати в файл outfile:

<syntaxhighlight lang="bash">
iconv -f WINDOWS-1251 -t utf-8 <infile> -o <outfile>
</syntaxhighlight>

== Див. також ==
* [[convmv]]
* [[recode]]
* [[enconv]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.opengroup.org/onlinepubs/009695399/functions/iconv.html iconv() OpenGroup Standards page] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20101208080641/http://www.opengroup.org/onlinepubs/009695399/functions/iconv.html |date=8 грудня 2010 }}
* [http://docs.hp.com/en/B2355-90130/iconv.3C.html Розширена сторінка допомоги iconv() в HP-UX з прикладами коду] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090215043338/http://docs.hp.com/en/B2355-90130/iconv.3C.html |date=15 лютого 2009 }}
* [https://web.archive.org/web/20151011104613/http://iconv.org/ Онлайновий інтерфейс до програми iconv]
* [http://sourceforge.net/project/showfiles.php?group_id=147704&package_id=193433 giconv] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090218062859/http://sourceforge.net/project/showfiles.php?group_id=147704&package_id=193433 |date=18 лютого 2009 }} — графічний інтерфейс до залатаної версії [[libiconv]], що перекодує [[ASMO449+]] в [[UTF-8]]

{{команди Unix}}

[[Категорія:Кодування символів]]
[[Категорія:Стандартні програми для Unix]]
[[Категорія:Статті з прикладами коду мовою Bash]]