text:
# Бібліографія Миколи Костомарова
Існує принаймні дві друковані бібліографії творів Костомарова. Перша вийшла 1890-го року в Петербурзі, а друга — у Києві, в 2003-му.
Сторінка покликана зібрати всю літературу довкола Костомарова, за можливості вказуючи посилання на доступні в мережі твори та їхні перевидання.

## Власні твори

### Наукові твори

#### Статті
- Обзор сочинений, писанных на малороссийском языке [Архівовано 26 листопада 2018 у Wayback Machine.] (1843)[1]
- Иванъ Свирговській, украинський гетман XVI вѣка (1855)
- Мысли о федеративном начале в древней Руси / Основа, 1861 (січень).
- Две русские народности / Основа, 1861 (лютий).
- Риси народної південноруської історії (1861)
- Правда москвичам про Русь (1861)
- Доповнення до Правди москвичам про Русь (1862)
- Правда полякам о Руси (1861)
- О значении Великого Новгорода в русской истории
- Північноросійське народоправство (1863)
- Співець Митуса (1863)

#### Дослідження
- Славянская мифология. – Киев: Тип. И. Вальнера, 1847. – 113 c.
- Бунтъ Стеньки Разина (1859)
- Русскіе инородцы. Литовское племя и отношенія его къ русской исторіи.
- Богданъ Хмельницкій (1857; 1859; 1870[2])
- Сѣвернорусскія народоправства во времена удѣльно-вѣчевого уклада. Новгородъ — Псковъ — Вятка (1863)[3].
- Смутное время Московскаго Государства (1866—1867; 1868; 1883).
- Послѣдніе годы Рѣчи Посполитой (1869)[4].
- Русская Исторія въ жизнеописаніяхъ ея главнѣйшихъ дѣятелей (1873—1874; 1874—1876; 1879—1880;

(1886) ).
- Руина. Историческая Монографія 1663—1687 (1879—1880; (1882) )[5].
- Мазепа. Историческая монографія (1882).

#### Рецензії
- "Чорна Рада, хроника 1663 года", П. Кулиша. "Проповѣди на малороссійскомъ языкѣ" протоіерея Гречудевича. // " Современникъ", т. 67, кн. 1, отд. 2, стр. 1-28.  [Архівовано 3 лютого 2021 у Wayback Machine.]

### Художні твори
- Сава Чалий [Архівовано 25 квітня 2019 у Wayback Machine.]
- Переяславська ніч [Архівовано 9 лютого 2021 у Wayback Machine.] (1841)
- Вірші (1859)
- Слава Чалий.
- Переяславська ніч.
- Загадка.
- Збірник творів Ієремії Галки (1875)
- Кудеяр (1875[6]; 1882[7]; 1896[8]) (український переклад — 1921; 1931 [Архівовано 8 лютого 2021 у Wayback Machine.]).
- Збірник творів Іеремії Галки. — Одеса, 1875. — 365 с.  [Архівовано 3 лютого 2021 у Wayback Machine.]
- Черниговка. Быль второй половины XVII века. Сочинение Николая Костомарова. – СПб., 1881; (український переклад —  1918 [Архівовано 8 лютого 2021 у Wayback Machine.])

### Публіцистичні твори
- Книга буття українського народу.

### Епістолярій
- Костомаров М., Франко І., Куліш П. Жидотрєпаніє (збірка листів Костомарова з приводу україно-жидівського питання). — К; МАУП 2005. — 424 с. ISBN 966-608-437-6

### Етнографічні матеріали
- Народні пісні, зібрані в західній частині Волинської губернії у 1844 році Миколою Костомаровим // Малорусский литературный сборник, 1859.

### Посмертні публікації
- Скотской бунт (Письмо малороссийского помещика к своему петербургскому приятелю). Посмертный очерк Н. И. Костомарова // Нива. — 1917. — № 34—37. — С. 546—553.
- Історія України в життєписах визначніших її діячів (1918)[9]
- Автобіографія (1922)
- Костомаров Н. И. Герои Смутного времени. — Берлин, 1922. — 160 c.
- Науково-публіцистичні і полемічні писання Костомарова : зібрані заходом Академ. комісії укр. історіографії / Іст. секція Всеукр. академії наук ; за ред. М. Грушевського. — [Київ] : Держ. вид-во України, 1928. — XXI, 315 с. [Архівовано 8 лютого 2021 у Wayback Machine.]
- Етнографічні писання Костомарова : зібрані заходом Акад. коміс. укр. історіографії / [М. І. Костомаров] ; за ред. М. Грушевського; Іст. секція Всеукр. акад. наук. – [Київ]: Держ. вид-во України, 1930. – XXIV, 352 c.  [Архівовано 9 березня 2022 у Wayback Machine.]
- Исторические произведения. Автобиография / Н. И. Костомаров; [сост. и авт. ист.-биогр. очерка В. А. Замлинский]. – Киев: Изд-во при Киев. гос. ун-те, 1989. – 734 c.  [Архівовано 9 березня 2022 у Wayback Machine.]

### Зібрання творів

#### У 12 томах
Костомаровъ Н. Историческія монографіи и изслѣдованія. — СПб.: Изданіе Д. Е. Кожанчикова, типографія Императорской Академіи Наукъ, 1863–1872. — Т. I—XII.
- Т. 1. (Зміст: Мысли о федеративномъ началѣ древней Русѣ; Черты народной южнорусской исторіи; Двѣ русскыя народности; Мистическая повѣсть о Нифоптѣ. Памятникъ русской литературы; Легенда о кровосмѣсителѣ; О значеніи Великаго Новгорода; Должно ли считать Бориса Годунова основатетемъ крѣпостнаго права?; Великорусскіе религіозные вольнодумцы въ XVI вѣкѣ. — Матвей Башкинъ и его соучастники Θеодосий Косой; Иванъ Сусанинъ. Историческое изслѣдованіе). – 1863. – 504 c.
- Т. 2. (Зміст: Иван Свирговский, Украинскій козацкій гетьман XVI вѣка; Гетманство Выговскаго; Бунтъ Стеньки Разина; По поводу мыслей свѣтскаго человѣка, о книгѣ Сельськое Духовенство). – 1863. – 392 c.
- Т. 3. (Зміст: Куликовская битва; Ливонская война; Южная Русь въ концѣ XVI вѣка: Глава 1-я. Подготовка церковной уніи. Глава 2-я. Бунты Косинскаго и Наливайки. Глава 3-я. Унія.; Литовская народная поэзія; Объ отношеныи русской исторіи къ географіи и этнографіи). – 1867. – 377 c.
- Т. 4: Смутное время Московского государства в начале XVII столетия (1604-1613). Т. 1. – 1125 с. – 1868. – 403 с.
- Т. 5: Смутное время Московского государства в начале XVII столетия. Т. 2, Царь Василий Шуйский и воры. — В типографии К. Вульфа, 1868. — 373 с.
- Т. 6: Смутное время Московского государства в начале XVII столетия. Т. 3, Московское разоренье. — В типографии К. Вульфа, 1868. — 344 с.
- Т. 7: История Новгорода, Пскова и Вятки во время удельно-вечевого уклада (севернорусские народоправства). т. 1. — В типографии К. Вульфа, 1868. — 419 с.
- Т. 8: История Новгорода, Пскова и Вятки во время удельно-вечевого уклада (севернорусские народоправства). т. 2. — В типографии К. Вульфа, 1868. — 448 с.
- Т. 9: Богдан Хмельницкий. Т. 1. — Издание 3-е, исправленное и дополненное. — В типографии А. К. Киркора, 1870. — 217 с.
- Т. 10: Богдан Хмельницкий. Т. 2. – 447 с.
- Т. 11: Богдан Хмельницкий. т. 3. — Издание 3-е, исправленное и дополненное. — В типографии А. К. Киркора, 1870. — 359 с.
- Т. 12. (Зміст: Начало единодержавия в Древней Руси ; Гетманство Юрия Хмельницкого ; Церковно-историческая критика в XVII веке ; История раскола у раскольников ; Воспоминания о молоканах). — 462, [2] с.

Пізніше надруковані томи:
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 13. Предания Первоначальной русской летописи - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1881.
- Костомаров, Н.И. Исторические монографии и исследования Т. 14. – Москва ; Санкт-Петербург : Типография М. О. Вольф, 1881. – 480 с.
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 15. Руина. Историческая монография. 1663-1687. – Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1882.
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 16. Мазепа и мазепинцы - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1885.

Українські переклади вибраних томів:
- Історичні монографії Миколи Костомарова. Т. 4. Богдан Хмельницький, т. 3. [Архівовано 23 листопада 2020 у Wayback Machine.] — В Тернополі: З друк. Й. Павловського, 1889. – 186 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 11).
- Історичні монографії Миколи Костомарова. Т. 5 : Богдан Хмельницький, т. 4. [Архівовано 8 лютого 2021 у Wayback Machine.] — В Тернополі: З друк. Й. Павловського, 1889. – 190 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 12).
- Історичні монографії Миколи Костомарова. Т. 6 : Гетьманування Івана Виговського і Юрія Хмельницького. [Архівовано 23 листопада 2020 у Wayback Machine.] — В Тернополі: З друк. Й. Павловського, 1891. – 238 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 13).
- Історичні монографії Миколи Костомарова. Т. 7 : Руїна, т. 1 : Гетьманування Брюховецького. [Архівовано 15 лютого 2021 у Wayback Machine.] — В Тернополі : З друк. Й. Павловського, 1892. – 156 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 14).
- Історичні монографії Миколи Костомарова. Т. 8 : Руїна, т. 2 : Гетьманування Многогрішного. [Архівовано 29 листопада 2020 у Wayback Machine.] — У Львові : З друк. Наук. т-ва ім. Шевченка, під зарядом К. Беднарського, 1893. – 135 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 15).
- Історичні монографії Миколи Костомарова. Т. 9 : Руїна, т. 2 : Гетьманування Самійловича. [Архівовано 29 листопада 2020 у Wayback Machine.] — У Львові : Голов. склад в книгарні Сайфарта і Чайковського, Ставропиг. ін-ту у Львові і у видавця у Львові, 1894. – 222 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 16).
- Історичні монографії Миколи Костомарова. Т. 10 : Мазепа, ч. 1. [Архівовано 23 листопада 2020 у Wayback Machine.] — У Львові : Наук. т-во ім. Т. Г. Шевченка, 1895. – 295 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 17).

#### У 8 книгах у 21 томах
Костомаров Н. И. Собрание сочинений. Кн. 1—8. — СПб., 1903—1906
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 13. Предания Первоначальной русской летописи - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1881
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 15. Руина. Историческая монография. 1663-1687 - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1882
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 16. Мазепа и мазепинцы - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1885
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 17-18. Последние годы Речи Посполитой - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1905
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 19-21 - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1906Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 13. Предания Первоначальной русской летописи - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1881
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 15. Руина. Историческая монография. 1663-1687 - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1882
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 16. Мазепа и мазепинцы - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1885
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 17-18. Последние годы Речи Посполитой - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1905
- Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 19-21 - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1906.

title: Бібліографія Миколи Костомарова

wikitext:
{{одне джерело|дата=9 лютого 2021}}
Існує принаймні дві друковані бібліографії творів [[Микола Костомаров|Костомарова]]. Перша вийшла 1890-го року в Петербурзі, а друга — у Києві, в 2003-му.

Сторінка покликана зібрати всю літературу довкола Костомарова, за можливості вказуючи посилання на доступні в мережі твори та їхні перевидання.

== Власні твори ==

=== Наукові твори ===

==== Статті ====
{{Розширити розділ|}}
* [http://litopys.org.ua/kostomar/kos12.htm Обзор сочинений, писанных на малороссийском языке] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181126135138/http://litopys.org.ua/kostomar/kos12.htm |date=26 листопада 2018 }} (1843)<ref>Оригінальна публікація — [http://escriptorium.univer.kharkov.ua/handle/1237075002/3865 Молодик на 1844 год, украинский литературный сборник, издаваемый И. Бецким. Часть третья. – Харьков, 1843. – С. 157–185] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220415040513/http://escriptorium.univer.kharkov.ua/handle/1237075002/3865 |date=15 квітня 2022 }}</ref>
* Иванъ Свирговській, украинський гетман XVI вѣка (1855)
* [https://archive.org/details/osnova_1861_1/page/121/mode/1up?view=theater Мысли о федеративном начале в древней Руси] / Основа, 1861 (січень).
* [[Дві руські народності|Две русские народности]] / Основа, 1861 (лютий).
* [https://archive.org/details/osnova_1861_3/page/114/mode/1up?view=theater Риси народної південноруської історії] (1861)
* [https://archive.org/details/osnova_1861_10/page/n112/mode/1up?view=theater Правда москвичам про Русь] (1861)
* [https://archive.org/details/osnova_1862_1/page/n171/mode/1up?view=theater Доповнення до Правди москвичам про Русь] (1862)
* [https://archive.org/details/osnova_1861_10/page/n99/mode/1up?view=theater Правда полякам о Руси] (1861)
* О значении Великого Новгорода в русской истории
* [https://archive.org/details/sievernorusskiia01kost/page/n4/mode/1up?view=theater Північноросійське народоправство] (1863)
* [https://archive.org/details/osnova_1861_3/page/n65/mode/1up?view=theater Співець Митуса] (1863)

==== Дослідження ====
{{Розширити розділ|}}
* Славянская мифология. – Киев: Тип. И. Вальнера, 1847. – 113 c.
* [https://archive.org/details/buntstenkirazina00kost/page/n10/mode/1up?view=theater Бунтъ Стеньки Разина] (1859)
* Русскіе инородцы. Литовское племя и отношенія его къ русской исторіи.
* [[Богдан Хмельницький (монографія Костомарова)|Богданъ Хмельницкій]] (1857; 1859; 1870<ref>Перше видання — у журналі [[Отечественные Записки]], 1857, Т. 110—113. Друге — доповнене, вийшло окремою книжкою. Третє видання вийшло в зібранні творів у 12-ти томах.</ref>)
* Сѣвернорусскія народоправства во времена удѣльно-вѣчевого уклада. Новгородъ — Псковъ — Вятка (1863)<ref>Після першої публікації увійшла до 6-го і [https://archive.org/details/sievernorusskiia02kost/page/n4/mode/1up?view=theater 7-го] томів вибраних творів у 12-ти  томах (1868) і до [https://archive.org/details/sievernorusskian01kost/page/n6/mode/1up?view=theater 7-го] та 8-го томів вибраних творів у 21-му томі (1886) під назвою «Исторія Новгорода, Пскова и Вятки во время удѣльно-вѣчевого уклада (Сѣвернорусскія народоправства)», —.</ref>.
* Смутное время Московскаго Государства (1866—1867; 1868; 1883).
* Послѣдніе годы Рѣчи Посполитой (1869)<ref>Вперше надруковано у журналі [[Вестник Европы]], 1869, Т. 1—6. Наступного року твір вийшов окремою книжкою, а у 1886-му він був надрукований у [https://archive.org/details/istoricheskiiamo17kostuoft/page/n6/mode/1up?view=theater XVII-му] і [iarchive:istoricheskiiamo18kostuoft/page/n6 XVIII-му] томах вибраних творів</ref>.
* Русская Исторія въ жизнеописаніяхъ ея главнѣйшихъ дѣятелей (1873—1874; 1874—1876; 1879—1880;
[https://archive.org/details/russkaiaistoriav01kost/page/n4/mode/1up?view=theater (1886)] ).
* [[Руїна (дослідження Костомарова)|Руина]]. Историческая Монографія 1663—1687 (1879—1880; [https://archive.org/details/istoricheskiiamo15kostuoft/page/n6/mode/1up?view=theater (1882)] )<ref>Перше видання — в журналі [[Вестник Европы]] у томах II—V (1879) та томах II—V (1880). Окремим виданням вийшло у 15-му томі вибраних творів</ref>.
* [[Мазепа (монографія Костомарова)|Мазепа]]. Историческая монографія (1882).

==== Рецензії ====
{{Розширити розділ|}}
* "Чорна Рада, хроника 1663 года", П. Кулиша. "Проповѣди на малороссійскомъ языкѣ" протоіерея Гречудевича. // " [[Современник (журнал, XIX століття)|Современникъ]]", т. 67, кн. 1, отд. 2, стр. 1-28. [https://books.google.ru/books?id=1zIYAAAAYAAJ&pg=PP9&hl=uk#v=onepage&q&f=false] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210203195417/https://books.google.ru/books?id=1zIYAAAAYAAJ&pg=PP9&hl=uk#v=onepage&q&f=false |date=3 лютого 2021 }}

=== Художні твори ===

* [https://www.myslenedrevo.com.ua/uk/Lit/K/Kostomarov/Dramas/SavaChalyj.html Сава Чалий] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190425061710/https://www.myslenedrevo.com.ua/uk/Lit/K/Kostomarov/Dramas/SavaChalyj.html |date=25 квітня 2019 }}
* [https://www.myslenedrevo.com.ua/uk/Lit/K/Kostomarov/Dramas/PerejaslavskaNich.html Переяславська ніч] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210209004930/https://www.myslenedrevo.com.ua/uk/Lit/K/Kostomarov/Dramas/PerejaslavskaNich.html |date=9 лютого 2021 }} (1841)
* [https://archive.org/details/mlsbohn/page/n134/mode/1up?view=theater Вірші] (1859)
* Слава Чалий.
* Переяславська ніч.
* Загадка.
* [https://archive.org/details/zbirnyk1875/zb1875/page/n4/mode/1up?view=theater Збірник творів Ієремії Галки] (1875)
* Кудеяр (1875<ref>Роман вперше надрукований у журналі [[Вестник Европы (1866—1918)|«Вісник Європи»]], у номерах 4, 5, 6 за [https://commons.wikimedia.org/wiki/Category:Vestnik_Evropy,_1875 1875 рік]</ref>; 1882<ref>Кудеяр : Ист. хроника : В 3 кн. / Н.И. Костомаров. - Санкт-Петербург : Изд. А.С. Суворина, 1882. -[4], 444,</ref>; 1896<ref>Кудеяр: Ист. хроника в 3 кн. / Н. И. Костомаров. — Санкт-Петербург: тип. М. Стасюлевича, 1896. — [4], 406, [2] с.</ref>) (український переклад — [https://archive.org/details/kudeiaristorychn00kost/mode/1up?view=theater 1921]; [https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=10618 1931] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210208195715/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=10618 |date=8 лютого 2021 }}).
* Збірник творів Іеремії Галки. — Одеса, 1875. — 365 с. [https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=12703] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210203084000/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=12703 |date=3 лютого 2021 }}
* Черниговка. Быль второй половины XVII века. Сочинение Николая Костомарова. – СПб., 1881; (український переклад —  [http://irbis-nbuv.gov.ua/ulib/item/ukr0012389 1918] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210208070143/http://irbis-nbuv.gov.ua/ulib/item/ukr0012389 |date=8 лютого 2021 }})

=== Публіцистичні твори ===
* [[Книга буття українського народу]].

=== Епістолярій ===
* Костомаров М., Франко І., Куліш П. Жидотрєпаніє (збірка листів Костомарова з приводу україно-жидівського питання). — К; МАУП 2005. — 424 с. ISBN 966-608-437-6

=== Етнографічні матеріали ===
*  Народні пісні, зібрані в західній частині Волинської губернії у 1844 році Миколою Костомаровим // [https://archive.org/details/mlsbohn/page/n184/mode/1up?view=theater Малорусский литературный сборник, 1859].

=== Посмертні публікації ===
{{Розширити розділ|}}
* Скотской бунт (Письмо малороссийского помещика к своему петербургскому приятелю). Посмертный очерк Н. И. Костомарова // Нива. — 1917. — № 34—37. — С. 546—553.
* [https://archive.org/details/istoryiaukrany00kost/page/n2/mode/1up?view=theater Історія України в життєписах визначніших її діячів] (1918)<ref>Друге видання перекладу «Русская Исторія въ жизнеописаніяхъ ея главнѣйшихъ дѣятелей»</ref>
* [https://archive.org/details/avtobiografiia00kostuoft/page/n4/mode/1up?view=theater Автобіографія] (1922)
* Костомаров Н. И. [http://ia600606.us.archive.org/14/items/geroismutnagovre00kost/geroismutnagovre00kost.pdf Герои Смутного времени.] — Берлин, 1922. — 160 c.
* Науково-публіцистичні і полемічні писання Костомарова : зібрані заходом Академ. комісії укр. історіографії / Іст. секція Всеукр. академії наук ; за ред. М. Грушевського. — [Київ] : Держ. вид-во України, 1928. — XXI, 315 с.[https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6311] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210208175724/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6311 |date=8 лютого 2021 }}
* Етнографічні писання Костомарова : зібрані заходом Акад. коміс. укр. історіографії / [М. І. Костомаров] ; за ред. М. Грушевського; Іст. секція Всеукр. акад. наук. – [Київ]: Держ. вид-во України, 1930. – XXIV, 352 c. [http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0004890] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220309220047/http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0004890 |date=9 березня 2022 }}
* Исторические произведения. Автобиография / Н. И. Костомаров; [сост. и авт. ист.-биогр. очерка В. А. Замлинский]. – Киев: Изд-во при Киев. гос. ун-те, 1989. – 734 c. [http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0004674] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220309201044/http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0004674 |date=9 березня 2022 }}

=== Зібрання творів ===

==== У 12 томах ====
'''''Костомаровъ Н. Историческія монографіи и изслѣдованія. — СПб.: Изданіе Д. Е. Кожанчикова, типографія Императорской Академіи Наукъ, 1863–1872. — Т. I—XII.'''''

* Т. 1. (Зміст: Мысли о федеративномъ началѣ древней Русѣ; Черты народной южнорусской исторіи; Двѣ русскыя народности; Мистическая повѣсть о Нифоптѣ. Памятникъ русской литературы; Легенда о кровосмѣсителѣ; О значеніи Великаго Новгорода; Должно ли считать Бориса Годунова основатетемъ крѣпостнаго права?; Великорусскіе религіозные вольнодумцы въ XVI вѣкѣ. — Матвей Башкинъ и его соучастники Θеодосий Косой; Иванъ Сусанинъ. Историческое изслѣдованіе). – 1863. – 504 c.
* Т. 2. (Зміст: Иван Свирговский, Украинскій козацкій гетьман XVI вѣка; Гетманство Выговскаго; Бунтъ Стеньки Разина; По поводу мыслей свѣтскаго человѣка, о книгѣ Сельськое Духовенство). – 1863. – 392 c.
* Т. 3. (Зміст: Куликовская битва; Ливонская война; Южная Русь въ концѣ XVI вѣка: Глава 1-я. Подготовка церковной уніи. Глава 2-я. Бунты Косинскаго и Наливайки. Глава 3-я. Унія.; Литовская народная поэзія; Объ отношеныи русской исторіи къ географіи и этнографіи). – 1867. – 377 c.
* Т. 4: Смутное время Московского государства в начале XVII столетия (1604-1613). Т. 1. – 1125 с. – 1868. – 403 с.
* Т. 5: Смутное время Московского государства в начале XVII столетия. Т. 2, Царь Василий Шуйский и воры. — В типографии К. Вульфа, 1868. — 373 с.
* Т. 6: Смутное время Московского государства в начале XVII столетия. Т. 3, Московское разоренье. — В типографии К. Вульфа, 1868. — 344 с.
* Т. 7: История Новгорода, Пскова и Вятки во время удельно-вечевого уклада (севернорусские народоправства). т. 1. — В типографии К. Вульфа, 1868. — 419 с.
* Т. 8: История Новгорода, Пскова и Вятки во время удельно-вечевого уклада (севернорусские народоправства). т. 2. — В типографии К. Вульфа, 1868. — 448 с.
* Т. 9: Богдан Хмельницкий. Т. 1. — Издание 3-е, исправленное и дополненное. — В типографии А. К. Киркора, 1870. — 217 с.
* Т. 10: Богдан Хмельницкий. Т. 2. – 447 с.
* Т. 11: Богдан Хмельницкий. т. 3. — Издание 3-е, исправленное и дополненное. — В типографии А. К. Киркора, 1870. — 359 с.
* Т. 12. (Зміст: Начало единодержавия в Древней Руси ; Гетманство Юрия Хмельницкого ; Церковно-историческая критика в XVII веке ; История раскола у раскольников ; Воспоминания о молоканах). — 462, [2] с.

''Пізніше надруковані томи:''

* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 13. Предания Первоначальной русской летописи - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1881.
* Костомаров, Н.И. Исторические монографии и исследования Т. 14. – Москва ; Санкт-Петербург : Типография М. О. Вольф, 1881. – 480 с.
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 15. Руина. Историческая монография. 1663-1687. – Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1882.
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 16. Мазепа и мазепинцы - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1885.

'''''Українські переклади вибраних томів:'''''

* Історичні монографії Миколи Костомарова. [http://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6855 Т. 4. Богдан Хмельницький, т. 3.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201123170240/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6855 |date=23 листопада 2020 }} — В Тернополі: З друк. Й. Павловського, 1889. – 186 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 11).
* Історичні монографії Миколи Костомарова. [http://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6854 Т. 5 : Богдан Хмельницький, т. 4.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210208230124/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6854 |date=8 лютого 2021 }} — В Тернополі: З друк. Й. Павловського, 1889. – 190 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 12).
* Історичні монографії Миколи Костомарова. [http://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6853 Т. 6 : Гетьманування Івана Виговського і Юрія Хмельницького.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201123154925/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6853 |date=23 листопада 2020 }} — В Тернополі: З друк. Й. Павловського, 1891. – 238 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 13).
* Історичні монографії Миколи Костомарова. [http://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6852 Т. 7 : Руїна, т. 1 : Гетьманування Брюховецького.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210215231749/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6852 |date=15 лютого 2021 }} — В Тернополі : З друк. Й. Павловського, 1892. – 156 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 14).
* Історичні монографії Миколи Костомарова. [http://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6851 Т. 8 : Руїна, т. 2 : Гетьманування Многогрішного.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201129042257/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6851 |date=29 листопада 2020 }} — У Львові : З друк. Наук. т-ва ім. Шевченка, під зарядом К. Беднарського, 1893. – 135 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 15).
* Історичні монографії Миколи Костомарова. [http://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6850 Т. 9 : Руїна, т. 2 : Гетьманування Самійловича.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201129042851/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6850 |date=29 листопада 2020 }} — У Львові : Голов. склад в книгарні Сайфарта і Чайковського, Ставропиг. ін-ту у Львові і у видавця у Львові, 1894. – 222 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 16).
* Історичні монографії Миколи Костомарова. [http://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6849 Т. 10 : Мазепа, ч. 1.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201123161854/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6849 |date=23 листопада 2020 }} — У Львові : Наук. т-во ім. Т. Г. Шевченка, 1895. – 295 с. — (Руська історична бібліотека / під ред. О. Барвінського ; т. 17).

==== У 8 книгах у 21 томах ====
{{Розширити розділ|}}
'''''Костомаров Н. И. Собрание сочинений. Кн. 1—8. — СПб., 1903—1906'''''

* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 13. Предания Первоначальной русской летописи - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1881
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 15. Руина. Историческая монография. 1663-1687 - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1882
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 16. Мазепа и мазепинцы - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1885
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 17-18. Последние годы Речи Посполитой - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1905
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 19-21 - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1906Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 13. Предания Первоначальной русской летописи - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1881
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 15. Руина. Историческая монография. 1663-1687 - Санкт-Петербург: Типография М. О. Вольф, 1882
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 16. Мазепа и мазепинцы - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1885
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 17-18. Последние годы Речи Посполитой - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1905
* Костомаров Н. И. Исторические монографии и исследования: монография. Т. 19-21 - Санкт-Петербург: Тип. М.М. Стасюлевича, 1906.

== Література про Костомарова ==
*  Драгоманов, Михайло. [https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6313 Микола Іванович Костомарів : життєписний очерк] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210228212554/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=6313 |date=28 лютого 2021 }}. — У Львові : З друк. наук. т-ва ім. Шевченка, 1901. — 41 с.
* Грушевський, Михайло. [https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=7039 Костомаров і Новітня Україна: в сорокові роковини] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210916130755/https://elib.nlu.org.ua/object.html?id=7039 |date=16 вересня 2021 }} // Україна. — 1925. — Кн. 3. — С. 3-20.
* Гончар, Ольга. [http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0004848 Микола Костомаров: постать історика на тлі епохи] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210203214901/http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0004848 |date=3 лютого 2021 }}. – Київ: Ін-т історії України НАН України, 2017. – 273 c.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://az.lib.ru/k/kostomarow_n_i/text_1890_biblio_oldorfo.shtml Библіографическій указатель сочиненій Н. И. Костомарова] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200718115712/http://az.lib.ru/k/kostomarow_n_i/text_1890_biblio_oldorfo.shtml |date=18 липня 2020 }} / Литературное наслѣдіе Н. И. Костомарова. — С.-ПЕТЕРБУРГЪ, Типографія М. М. Стасюлевича, 1890.
* Бібліографічний покажчик творів Миколи Івановича Костомарова / Нац. акад. наук України, Ін-т історії України ; упоряд. О. Т. Гончар, Г. В. Пасещенко ; відп. ред. Ю. Пінчук ; вступ. ст. Ю. А. Пінчук. — К., 2003. — 195 с.

[[Категорія:Бібліографії письменників|Костомаров]]


text:
# Ambassador Magma
Ambassador Magma (яп. マグマ大使, Maguma Taishi) — серія манґи і токусацу, створена Осаму Тедзукою. Серіал, вироблений P Productions, транслювався на Fuji TV з 4 липня 1966 року по 26 червня 1967 року і складався з 52 серій. Це перший кольоровий телесеріал токусацу в Японії, який випередив «Ультрамена» від Tsuburaya Productions на шість днів.

## Сюжет
Серіал найбільш відомий своїми людиноподібними героями-роботами, які реагували на кризи, перетворюючись на ракети для боротьби з різноманітними динозавроподібними космічними монстрами, і безликими, схожими на ніндзя лиходіями, яких називають людьми Модокі (人間モドキningen-modoki, буквально «муляж людини»), чиї трупи після вбивства перетворювалися на слиз, нагадуючи згустки.
Основний конфлікт історії стосувався злого космічного лиходія на ім'я Гоа, який постійно намагався завоювати Землю, посилаючи нового динозавроподібного монстра з глибокого космосу, щоб напасти на Японію. Історії, як правило, вирішувалися у двох-чотирьох епізодах, подібно до «Доктора Хто» від BBC, і Гоа знаходив нового монстра, щоб розпочати нову боротьбу. Зусиллям Гоа протистояв древній білобородий чарівник на ім'я Земля, якому допомагала трійця людиноподібних роботів, здатних трансформуватися з людської форми в ракетну.
Людський інтерес до цієї історії представляла сім’я з трьох осіб: хлопчик на ім’я Мамору, його мати Томоко та батько-журналіст Ацуші Муракамі. Сім'я потрапила в цю історію через бажання лиходія Родака опублікувати новини про свою присутність у світових ЗМІ. Сім'я Муракамі постійно потрапляє під перехресний вогонь нападів монстрів, їх переслідують люди Модокі та шпигуни Гоа. Основний підсюжет серіалу розвинувся, коли матір Мамору викрали люди Модокі і утримували в невизначених умовах протягом кількох епізодів.
У перших серіях команда роботів була дуетом, що складався з 50-футового (15 м) золотого робота на ім'я Магма і його супутниці, гуманоїдної жінки в срібному одязі на ім'я Мол. В серіалі натякається, що їх створив чарівник Земля. На початку серіалу Земля доповнив команду, щоб відобразити сім'ю Муракамі, створивши гуманоїда-ракетника на ім'я Гам, схожого на Мамору, в його фірмовому червоно-білому светрі-жилеті. Всі члени команди роботів могли трансформуватися в ракети, які були позначені відповідно золотим, срібним та червоно-білим кольорами. У кожного з них з голови стирчали антени у вигляді лампочок, здатні випускати спрямовані вибухи гамма-променів. Магма і Мол могли стріляти ракетами з грудної клітки, але в серіалі Мол робила це лише один раз. Регулярно використовуваним сюжетним прийомом була здатність Мамору викликати роботів за допомогою спеціального високочастотного свистка: один раз для виклику Гами, двічі для виклику Мол і тричі для виклику Магми.

## Амбассадор Магма
Амбассадор Магма, незважаючи на свою роботоподібну зовнішність, не є справжнім роботом, а насправді живим велетнем, викуваним із золота. Вірний своєму оригінальному образу з манги, у пілотній серії серіалу Тецуя Уодзумі, актор, який зіграв Магму, насправді носив золотий грим на обличчі. Але швидко виникли такі труднощі, як буряково-червоний колір обличчя самого Уодзомі, що заглушав золотий грим. Рішення виявилося простим: у всіх наступних серіях шоу Уодзумі носив золоту маску, схожу на людську.
Магма, як і його дружина Мол та син Гам, перетворюється на гігантський ракетний корабель. Дійсно, він вважається одним з перших мех-трансформерів, ще до виходу аніме Brave Raideen, який встановив стандарт для цього жанру.
Він також стріляє ракетами з панелі, розташованої у нього на грудях, і (як Мол і Гам) вистрілює електричними блискавками зі своїх антен.

## Серіал
Серіал-токусацу вперше вийшов в ефір в Японії 4 липня 1966 року. Було знято 52 серії по 25 хвилин кожна. Він був відомий іспанською як Monstruos del Espacio, а в деяких англомовних країнах як Space Avenger.

## Аніме
13-серійний аніме-ремейк у вигляді OVA був створений у 1993 році. Цей серіал слугував переказом оригінального серіалу. Це був спільний проєкт Bandai Visual, Tezuka Productions і PLEX, а режисером став Хідехіто Уеда.

## Інші появи
Амбассадор Магма з’являється як камео в грі Astro Boy: Omega Factor 2004 року для Nintendo Game Boy Advance разом із низкою інших персонажів, створених Осаму Тедзукою.

wikiname: ukwiki

title: Ambassador Magma

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox animanga/Header
| name            = Ambassador Magma
| image           = Ambassador Magma-2.jpg
| caption         = Обкладинка другого тому з повної збірки творів Осаму Тедзуки
| ja_kanji        = マグマ大使
| ja_romaji       = Maguma Taishi
| genre           = {{жанр|меха}}, {{жанр|супергерої}}
| аудиторія       = {{жанр|сьонен}}
}}
{{Infobox animanga/Print
| type            = manga
| author          = [[Осаму Тедзука]]
| publisher       = [[Shōnen Gahosha]]
| magazine        = Shōnen Gaho
| first           = травень 1965
| last            = серпень 1967
| volumes         = 3
| volume_list     =
}}
{{Infobox animanga/Video
| type            = drama
| director        =
| producer        =
| writer          =
| music           =
| studio          = [[P Productions]]
Terebi Doga
| network         = [[Fuji Network System|FNS]] ([[Fuji TV]])
| first           = 4 липня 1966
| last            = 26 червня 1967
| episodes        = 52
| episode_list    =
}}
{{Infobox animanga/Video
| type            = ova
| studio          = [[Bandai Visual]]
PLEX
[[Tezuka Productions]]
| first           = 21 лютого 1993
| last            = 21 червня 1993
| episodes        = 13
}}
{{Infobox animanga/Footer}}
{{Ніхонґо|'''''Ambassador Magma'''''|マグマ大使|Maguma Taishi}} — серія [[Манґа|манґи]] і [[токусацу]], створена [[Тедзука Осаму|Осаму Тедзукою]]. Серіал, вироблений P Productions, транслювався на [[Fuji Television|Fuji TV]] з 4 липня 1966 року по 26 червня 1967 року і складався з 52 серій. Це перший кольоровий телесеріал токусацу в Японії, який випередив «<nowiki/>[[Ультрамен (телесеріал, 1966)|Ультрамена]]<nowiki/>» від Tsuburaya Productions на шість днів.

== Сюжет ==
Серіал найбільш відомий своїми людиноподібними героями-[[Робот|роботами]], які реагували на кризи, перетворюючись на ракети для боротьби з різноманітними [[Динозаври|динозавроподібними]] космічними монстрами, і безликими, схожими на [[ніндзя]] лиходіями, яких називають людьми Модокі (人間モドキ''ningen-modoki,'' буквально «муляж людини»), чиї трупи після вбивства перетворювалися на слиз, нагадуючи згустки.

Основний конфлікт історії стосувався злого космічного лиходія на ім'я Гоа, який постійно намагався завоювати Землю, посилаючи нового динозавроподібного монстра з глибокого космосу, щоб напасти на Японію. Історії, як правило, вирішувалися у двох-чотирьох епізодах<ref>{{Cite web |url=https://firebreathingdimetrodon.wordpress.com/2016/12/25/what-were-not-watching-the-space-giants/ |title=What We're Not Watching: The Space Giants |date=25 December 2016}}</ref>, подібно до «<nowiki/>[[Доктор Хто|Доктора Хто]]<nowiki/>» від [[BBC]]'','' і Гоа знаходив нового монстра, щоб розпочати нову боротьбу. Зусиллям Гоа протистояв древній білобородий чарівник на ім'я Земля, якому допомагала трійця людиноподібних роботів, здатних трансформуватися з людської форми в ракетну.

Людський інтерес до цієї історії представляла сім’я з трьох осіб: хлопчик на ім’я Мамору, його мати Томоко та батько-журналіст Ацуші Муракамі. Сім'я потрапила в цю історію через бажання лиходія Родака опублікувати новини про свою присутність у світових ЗМІ. Сім'я Муракамі постійно потрапляє під перехресний вогонь нападів монстрів, їх переслідують люди Модокі та шпигуни Гоа. Основний підсюжет серіалу розвинувся, коли матір Мамору викрали люди Модокі і утримували в невизначених умовах протягом кількох епізодів.

У перших серіях команда роботів була дуетом, що складався з 50-футового (15 м) золотого робота на ім'я Магма і його супутниці, гуманоїдної жінки в срібному одязі на ім'я Мол. В серіалі натякається, що їх створив чарівник Земля. На початку серіалу Земля доповнив команду, щоб відобразити сім'ю Муракамі, створивши гуманоїда-ракетника на ім'я Гам, схожого на Мамору, в його фірмовому червоно-білому светрі-жилеті. Всі члени команди роботів могли трансформуватися в ракети, які були позначені відповідно золотим, срібним та червоно-білим кольорами. У кожного з них з голови стирчали антени у вигляді лампочок, здатні випускати спрямовані вибухи гамма-променів. Магма і Мол могли стріляти ракетами з грудної клітки, але в серіалі Мол робила це лише один раз. Регулярно використовуваним сюжетним прийомом була здатність Мамору викликати роботів за допомогою спеціального високочастотного свистка: один раз для виклику Гами, двічі для виклику Мол і тричі для виклику Магми.

== Амбассадор Магма ==
Амбассадор Магма, незважаючи на свою роботоподібну зовнішність, не є справжнім роботом, а насправді живим велетнем, викуваним із золота. Вірний своєму оригінальному образу з манги, у пілотній серії серіалу Тецуя Уодзумі, актор, який зіграв Магму, насправді носив золотий [[грим]] на обличчі. Але швидко виникли такі труднощі, як буряково-червоний колір обличчя самого Уодзомі, що заглушав золотий грим. Рішення виявилося простим: у всіх наступних серіях шоу Уодзумі носив золоту маску, схожу на людську.

Магма, як і його дружина Мол та син Гам, перетворюється на гігантський ракетний корабель. Дійсно, він вважається одним з перших [[Меха|мех]]-трансформерів, ще до виходу аніме ''Brave Raideen'', який встановив стандарт для цього жанру.

Він також стріляє ракетами з панелі, розташованої у нього на грудях, і (як Мол і Гам) вистрілює електричними блискавками зі своїх антен.

== Серіал ==
Серіал-[[токусацу]] вперше вийшов в ефір в Японії 4 липня 1966 року. Було знято 52 серії по 25 хвилин кожна. Він був відомий іспанською як ''Monstruos del Espacio'', а в деяких англомовних країнах як ''Space Avenger''.

== Аніме ==
13-серійний [[аніме]]-ремейк у вигляді [[OVA]] був створений у 1993 році. Цей серіал слугував переказом оригінального серіалу. Це був спільний проєкт Bandai Visual, [[Tezuka Productions]] і PLEX, а режисером став Хідехіто Уеда.

== Інші появи ==
Амбассадор Магма з’являється як камео в грі ''Astro Boy: Omega Factor'' 2004 року для [[Nintendo]] [[Game Boy Advance]] разом із низкою інших персонажів, створених Осаму Тедзукою.

== Див. також ==
* [[Зоряна система Тедзуки Осаму|Зоряна система Осаму Тедзуки]]

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20030614105915/http://myscifiworld.com/monsters_heroes.asp?id=90 Короткий зміст серіалу зі списком серій]
* [http://en.tezuka.co.jp/manga/sakuhin/m054/m054_01.html Манга Ambassador Magma на TezukaOsamu@World]
* [http://en.tezuka.co.jp/anime/sakuhin/oa/oa011.html Аніме Ambassador Magma на TezukaOsamu@World]
{{Тедзука Осаму}}
{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Токусацу-серіали]]
[[Категорія:Tezuka Productions]]
[[Категорія:Манґа Shonen Gahosha]]
[[Категорія:Дорами]]
[[Категорія:Манґа Тедзуки Осаму]]
[[Категорія:Аніме Тедзуки Осаму]]

title: マグマ大使 · Maguma Taishi

Жанр: меха, супергерої

Аудиторія: сьонен

マグマ大使 · Maguma Taishi:
Манґа
Телевізійна драма
OVA

Автор: Осаму Тедзука

Видавець: Shōnen Gahosha

Журнал: Shōnen Gaho

Період випуску: травень 1965 — серпень 1967

Студія: Bandai Visual · PLEX · Tezuka Productions

Мережа: FNS (Fuji TV)

Період показу:
4 липня 1966 — 26 червня 1967
21 лютого 1993 — 21 червня 1993


text:
# Джонатан Коу
Джонатан Коу (англ. Jonathan Coe; нар. 19 серпня 1961, Бірмінгем — британський письменник, який здобув широку популярність завдяки роману «Оце так шахрайство!» (1994).

## Біографія
Коу навчався в бірмінгемській школі Короля Едварда (англ. King Edward's School), потім закінчив Триніті-коледж Кембриджського університету. Захистив докторську дисертацію (PhD) з англійської літератури. Викладав у Ворицькому університеті.
У липні 2006 року прочитав почесну лекцію в Університеті Бірмінгема.
Коу є атеїстом.

## Творчість
У творах Джонатана Коу простежується політична сатира щодо подій, які відбувалися у Великій Британії у другій половині XX століття. Так, в романі «Оце так шахрайство!» (1994) на основі півстолітньої історії одного з могутніх сімейств Великої Британії — сімейства Віншоу — показано взаємозв'язки британського істеблішменту і в карикатурно-драматичному стилі описано результати діяльності право-консервативного уряду Маргарет Тетчер в 1980-х роках.

### Романи
- The Accidental Woman, Duckworth, 1987
- A Touch of Love, Duckworth, 1989
- The Dwarves of Death, Fourth Estate, 1990
- What a Carve Up! or The Winshaw Legacy, Viking, 1994 (переможець премії Джона Левелліна Ріса у 1994)
- The House of Sleep, Viking, 1997 (лауреат премії «Медісіс»)
- The Rotters' Club, Viking, 2001 (лауреат премії «Bollinger Everyman Wodehouse»).
- The Closed Circle, Viking, 2004
- The Rain Before It Falls, Viking, 2007
- The Terrible Privacy of Maxwell Sim, Viking, 2010
- Expo 58, Viking, 2013
- Number 11, Viking, 2015
- Middle England, Viking, 2018

### Книги для дітей
- La storia di Gulliver, L'espresso 2011
- Lo specchio dei desideri, Feltrinelli 2012

### Нехудожня література
- Humphrey Bogart: Take It and Like It, London: Bloomsbury, 1991
- James Stewart: Leading Man, London: Bloomsbury, 1994
- Like a Fiery Elephant: The Story of B. S. Johnson, London: Picador, 2004 (лауреат премії Семюеля Джонсона 2005 року за нехудожню літературу)

## Премії і нагороди
- 1995 — Mail on Sunday/John Llewellyn Rhys Prize — What a Carve Up!
- 1995 — Prix du Meilleur Livre Etranger (France) — What a Carve Up!
- 1997 — Writers' Guild Award (Best Fiction) — The House of Sleep
- 1998 — Prix Médicis Etranger (France) — The House of Sleep
- 2001 — Bollinger Everyman Wodehouse Prize — The Rotters' Club
- 2005 — Samuel Johnson Prize — Like a Fiery Elephant: The Story of B. S. Johnson
- 2006 — International IMPAC Dublin Literary Award — The Closed Circle

title: Джонатан Коу

wikitext:
{{Письменник
}}
{{othernames|Коу}}
'''Джонатан Коу''' ({{lang-en|Jonathan Coe}}; нар. {{ДН|19|8|1961}}, {{місце народження|Бірмінгем}} — британський письменник, який здобув широку популярність завдяки роману «Оце так шахрайство!» (1994).

== Біографія ==
Коу навчався в бірмінгемській школі Короля Едварда ({{lang-en|King Edward's School}}), потім закінчив Триніті-коледж [[Кембриджський університет|Кембриджського університету]]. Захистив докторську дисертацію (PhD) з англійської літератури. Викладав у [[Університет Ворика|Ворицькому університеті]].

У липні 2006 року прочитав почесну лекцію в Університеті Бірмінгема.

Коу є [[Атеїзм|атеїстом]]<ref>{{cite web|url=http://www.guardian.co.uk/books/2001/feb/24/fiction.jonathancoe1|title=A bit of a rotter|publisher=[[Гардиан]]|accessdate=2011-04-29|archiveurl=https://www.webcitation.org/66Ucg1Hx9?url=http://www.guardian.co.uk/books/2001/feb/24/fiction.jonathancoe1|archivedate=2012-03-28}}</ref>.

== Творчість ==
У творах Джонатана Коу простежується політична [[сатира]] щодо подій, які відбувалися у Великій Британії у другій половині XX століття. Так, в романі «Оце так шахрайство!» (1994) на основі півстолітньої історії одного з могутніх сімейств Великої Британії — сімейства Віншоу — показано взаємозв'язки британського істеблішменту і в карикатурно-драматичному стилі описано результати діяльності право-консервативного уряду [[Маргарет Тетчер]] в 1980-х роках.

== Бібліографія ==

=== Романи ===

* ''The Accidental Woman'', Duckworth, 1987
* ''A Touch of Love'', Duckworth, 1989
* ''The Dwarves of Death'', Fourth Estate, 1990
* ''What a Carve Up! or The Winshaw Legacy'', Viking, 1994 (переможець премії Джона Левелліна Ріса у 1994)
* ''The House of Sleep'', Viking, 1997 (лауреат премії «Медісіс»)
* ''The Rotters' Club'', Viking, 2001 (лауреат премії «Bollinger Everyman Wodehouse»).
* ''The Closed Circle'', Viking, 2004
* ''The Rain Before It Falls'', Viking, 2007
* ''The Terrible Privacy of Maxwell Sim'', Viking, 2010
* ''Expo 58,'' Viking, 2013
* ''Number 11'', Viking, 2015
* ''Middle England'', Viking, 2018

=== Книги для дітей ===

* ''La storia di Gulliver'', L'espresso 2011
* ''Lo specchio dei desideri'', Feltrinelli 2012

=== Нехудожня література ===

* ''Humphrey Bogart: Take It and Like It'', London: Bloomsbury, 1991
* ''James Stewart: Leading Man'', London: Bloomsbury, 1994
* ''Like a Fiery Elephant: The Story of B. S. Johnson'', London: Picador, 2004 (лауреат премії Семюеля Джонсона 2005 року за нехудожню літературу)

== Премії і нагороди ==

* 1995 — Mail on Sunday/John Llewellyn Rhys Prize — What a Carve Up!
* 1995 — Prix du Meilleur Livre Etranger (France) — What a Carve Up!
* 1997 — Writers' Guild Award (Best Fiction) — The House of Sleep
* 1998 — Prix Médicis Etranger (France) — The House of Sleep
* 2001 — Bollinger Everyman Wodehouse Prize — The Rotters' Club
* 2005 — [[Премія Бейлі Ґіффорд|Samuel Johnson Prize]] — Like a Fiery Elephant: The Story of B. S. Johnson
* 2006 — International IMPAC Dublin Literary Award — The Closed Circle

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
{{Вікіцитати}}
* [https://archive.chytomo.com/interview/dzhonatan-kou-vse-shho-ya-zaraz-skazhu-vam-ce-brexnya Джонатан Коу: «Все, що я зараз скажу вам, — це брехня»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211201171041/https://archive.chytomo.com/interview/dzhonatan-kou-vse-shho-ya-zaraz-skazhu-vam-ce-brexnya |date=1 грудня 2021 }}
* [http://www.jonathancoewriter.com Вебсайт і блог Джонатана Коу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220312065931/https://jonathancoewriter.com/ |date=12 березня 2022 }}
* [http://www.threemonkeysonline.com/threemon_article_jonathan_coe_closed_circle_interview.htm Closing the Circle: Джонатан Коу в інтерв'ю] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090208213328/http://www.threemonkeysonline.com/threemon_article_jonathan_coe_closed_circle_interview.htm |date=8 лютого 2009 }}
* [https://web.archive.org/web/20050826042717/http://www.palimpsest.org.uk/phpBB2/viewtopic.php?t=698 Інтернет-дискусія про Джонатана Коу та Б. С. Джонсон]
* [https://web.archive.org/web/20060326184507/http://www.nplusonemag.com/england.html «Лист з Англії: роман Блеріт»] Огляд «Замкнутого кола» Коу в журналі «n + 1».
* [http://www.tv-radio.com/ondemand/france_culture/BIBLIOTHEQUE/BIBLIOTHEQUE20060826.ram Одногодинне інтерв'ю] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081218062928/http://www.tv-radio.com/ondemand/france_culture/BIBLIOTHEQUE/BIBLIOTHEQUE20060826.ram |date=18 грудня 2008 }} про його творчість (France-Culture, Bibliothèque étrangère, Francesca Isidori)

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Коу Джонатан}}

[[Категорія:Британські письменники]]
[[Категорія:Англійські письменники]]
[[Категорія:Лауреати премії Бейлі Ґіффорд]]

title: Джонатан Коу

Народився: 19 серпня 1961 (63 роки) · Бірмінгем, Ворикшир, Англія, Велика Британія

Країна: Велика Британія

Діяльність: прозаїк-романіст

Alma mater: Триніті-коледж (Кембридж), Школа Короля Едвардаd і Університет Ворика

Заклад: Університет Ворика

Роки активності: 1987 — тепер. час

Жанр: сатира

Magnum opus: What a Carve Up!d

Членство: Королівське літературне товариство

Нагороди: John Llewellyn Rhys Prized Bollinger Everyman Wodehouse Prized (2001) премія Медічі за найкращий твір іноземною мовоюd (1998) член Королівського літературного товариства Європейська книжкова премія (2019) Премія Бейлі Ґіффорд (2005) Q130553019? (2004)


text:
# Підсніжник (заказник)
Підсні́жник — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Черкаської області.
Розташований у Звенигородському районі Черкаської області, на південний захід від села Квітки і на північ від села Журавка.

## Загальні відомості
Площа 4,5 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Черкаської обласної ради від 23.12.1998 року № 5-3. Установа, у віданні якої перебуває об'єкт,— ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» (Квітчанське лісництво, кв. 36, вид. 14).

## Охорона природи
На території заказника серед дубових насаджень зростає популяція рослини, занесеної до Червоної книги України,— підсніжника звичайного.

title: Підсніжник (заказник)

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name = Підсніжник
(заказник)
  | image =
  | зображення_підпис =
  | ширина_зображення =
  | map =
  | caption =
  | ширина_мапи =
  | локатор_x =
  | локатор_y =
  | розташування = [[Черкаська область]],
[[Звенигородський район]],
на південний захід від с. [[Квітки]] і на північ від с. [[Журавка (Звенигородський район, Селищенська громада)|Журавка]]
  | nearest_city = [[Корсунь-Шевченківський]]
  | lat_degrees = 49
  | lat_minutes = 18
  | lat_seconds = 02.4
  | lat_direction = N
  | long_degrees = 31
  | long_minutes = 10
  | long_seconds = 58.6
  | long_direction = E
  | площа = 4,5 [[гектар|га]]
  | заснований = [[1998]] р.
  | число_відвідувачів =
  | рік_відвідувачів =
  | керуюча_організація = ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», Квітчанське лісництво
 | Карта розташування  = Україна Черкаська область
}}
{{Otheruses|Підсніжник (значення)}}
'''Підсні́жник''' — [[ботанічний заказник]] місцевого значення в Україні. Об'єкт [[Природно-заповідний фонд Черкаської області|природно-заповідного фонду Черкаської області]].

Розташований у [[Звенигородський район|Звенигородському районі]] [[Черкаська область|Черкаської області]], на південний захід від села [[Квітки]] і на північ від села [[Журавка (Звенигородський район, Селищенська громада)|Журавка]].

== Загальні відомості ==
Площа 4,5 га. Статус присвоєно згідно з рішенням [[Черкаська обласна рада|Черкаської обласної ради]] від 23.12.1998 року № 5-3<ref>рішення Черкаської обласної ради від 23.12.1998 р. № 5-3 </ref>. Установа, у віданні якої перебуває об'єкт,— ДП «[[Корсунь-Шевченківське лісове господарство]]» ([[Квітчанське лісництво]], кв. 36, вид. 14).

== Охорона природи ==
На території заказника серед [[дуб]]ових насаджень зростає популяція рослини, занесеної до [[Червона книга України|Червоної книги України]],— [[Підсніжник звичайний|підсніжника звичайного]].

== Див. також ==
* [[Підсніжник (Житомирська область)|Підсніжник (ботанічний заказник, Житомирська область)]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Лист Міністерства екології та природних ресурсів України № 9-04/18-16 від 11.01.2016 року «Щодо надання роз'яснення».
* [http://www.lisproekt.gov.ua/kvitchanske-lisnitstvo Квітчанське лісництво] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190624124752/http://www.lisproekt.gov.ua/kvitchanske-lisnitstvo |date=24 червня 2019 }}

{{Природно-заповідний фонд Корсунь-Шевченківського району}}{{Природно-заповідний фонд Звенигородського району}}
[[Категорія:Природно-заповідний фонд Корсунь-Шевченківського району]]
[[Категорія:Ботанічні заказники Черкаської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1998]]
[[Категорія:Засновані в Черкаській області 1998]]

title: Підсніжник · (заказник)

Країна: Україна

Розташування: Черкаська область, · Звенигородський район, · на південний захід від с. Квітки і на північ від с. Журавка

Найближче місто: Корсунь-Шевченківський


text:
# Гідроксид заліза(II)
Гідрокси́д залі́за(II) — неорганічна речовина з формулою Fe(OH)2, сполука заліза. Амфотерний гідроксид із переважанням основних властивостей. Кристалічна речовина білого (іноді із зеленуватим відтінком) кольору, на повітрі згодом темніє. Одна з проміжних сполук при іржавленні заліза.

## Знаходження у природі
Гідроксид заліза(II) зустрічається в природі у вигляді мінералу амакініту, який містить домішки магнію та марганцю (емпірична формула Fe0,7Mg0,2Mn0,1(OH)2). Колір мінералу жовто-зелений або світло-зелений, твердість за Моосом 3,5-4, густина 2,925-2,98 г/см3.

## Фізичні властивості
Чистий гідроксид заліза(II) — кристалічна речовина білого кольору на фото — коричневий колір. Іноді має зелений відтінок через домішки гідроксиду заліза(III). Згодом на повітрі темніє внаслідок окиснення. Нерозчинний у воді (розчинність 5,8 × 10−6 моль/л). При нагріванні розкладається. Має тригональну сингонію кристалічної ґратки.

## Хімічні властивості
Гідроксид заліза(II) вступає в такі реакції.
Виявляє властивості основи — легко вступає в реакції нейтралізації з розведеними кислотами, наприклад, із хлоридною (утворюється розчин хлориду заліза(II)):
{\displaystyle {\mathsf {Fe(OH)_{2}\ +\ 2HCl\ \longrightarrow \ FeCl_{2}\ +\ 2H_{2}O}}}
У жорсткіших умовах виявляє кислотні властивості, наприклад, із концентрованим (більше 50 %) гідроксидом натрію при кип'ятінні в атмосфері азоту утворює осад тетрагідроксоферату (II) натрію :
{\displaystyle {\mathsf {Fe(OH)_{2}\ +\ 2NaOH\ \longrightarrow \ Na_{2}[Fe(OH)_{4}]\downarrow }}}
Не реагує з гідратом аміаку. При нагріванні реагує з концентрованими розчинами солей амонію, наприклад, хлориду амонію:
{\displaystyle {\mathsf {Fe(OH)_{2}\ +\ 2NH_{4}Cl\ \longrightarrow \ FeCl_{2}\ +\ 2NH_{3}\uparrow \ +\ 2H_{2}O}}}
При нагріванні розкладається з утворенням оксиду заліза(II):
{\displaystyle {\mathsf {Fe(OH)_{2}\ {\xrightarrow {150-200\ ^{\circ }C}}\ FeO\ +\ H_{2}O}}}
У цій реакції як домішки утворюються металічне залізо і оксид заліза(III) — заліза(II) (Fe3O4).
У вигляді суспензії при кип'ятінні в присутності кисню повітря окиснюється до метагідроксиду заліза. При нагріванні з останнім утворює оксид заліза(III)-заліза(II):
{\displaystyle {\mathsf {4Fe(OH)_{2}\ +\ O_{2}\ \longrightarrow \ 4FeO(OH)\ +\ 2H_{2}O}}}
{\displaystyle {\mathsf {Fe(OH)_{2}\ +\ 2FeO(OH)\ {\xrightarrow {600-1000\ ^{\circ }C}}\ (Fe^{II}Fe_{2}^{III})O_{4}\ +\ 2H_{2}O}}}
Ці реакції також відбуваються (повільно) в процесі іржавлення заліза.

## Отримання
Гідроксид заліза(II) можна отримати у вигляді осаду в обмінних реакціях розчинів солей заліза(II) з лугом, наприклад:
{\displaystyle {\mathsf {FeSO_{4}\ +\ 2KOH\ \longrightarrow \ Fe(OH)_{2}\downarrow \ +\ K_{2}SO_{4}}}}
Утворення гідроксиду заліза(II) є однією зі стадій іржавлення заліза:
{\displaystyle {\mathsf {2Fe\ +\ 2H_{2}O\ +\ O_{2}\ \longrightarrow \ 2Fe(OH)_{2}}}}
Також гідроксид заліза(II) можна отримати електролізом розчину солей лужних металів (наприклад, хлориду натрію) при перемішуванні. Спочатку утворюється сіль заліза, яка при реакції з гідроксидом натрію, що утворився, дає гідроксид заліза. Щоб отримати двовалентний гідроксид, потрібно вести електроліз за великої густини струму. Реакція в загальному вигляді:
{\displaystyle {\mathsf {Fe\ +\ 2H_{2}O\ \longrightarrow \ Fe(OH)_{2}\downarrow \ +H_{2}}}}

## Застосування
Гідроксид заліза(II) знаходить застосування при виготовленні активної маси залізо-нікелевих акумуляторів.

title: Гідроксид заліза(II)

wikitext:
{{Речовина
| назва = Гідроксид заліза(II)
| примітка =
| ширина_шаблону =
| зображення = Hydroxid železnatý.PNG
|   зображення_розмір =
|   зображення_Alt =
|   зображення_підпис = Гідроксид заліза(II)
| зображення1 =
|   зображення_розмір1 =
|   зображення_Alt1 =
|   зображення_підпис1 =
| зображення2 =
|   зображення_розмір2 =
|   зображення_Alt2 =
|   зображення_підпис2 =
| зображення3 =
|   зображення_розмір3 =
|   зображення_Alt3 =
|   зображення_підпис3 =
| зображення_ліве1 =
|   зображення_ліве_розмір1 =
|   зображення_ліве_Alt1 =
|   зображення_ліве_підпис1 =
| зображення_праве1 =
|   зображення_праве_розмір1 =
|   зображення_праве_Alt1 =
|   зображення_праве_підпис1 =
| зображення_ліве2 =
|   зображення_ліве_розмір2 =
|   зображення_ліве_Alt2 =
|   зображення_ліве_підпис2 =
| зображення_праве2 =
|   зображення_праве_розмір2 =
|   зображення_праве_Alt2 =
|   зображення_праве_підпис2 =
| IUPAC_назва =
| систематична_назва =
| інші_назви =
| поле1 = {{Речовина Ідентифікатори
|  абревіатури =
|  номер_CAS =
|  PubChem =
|  номер_EINECS =
|  номер_EC =
|  DrugBank =
|  KEGG =
|  назва_MeSH =
|  ChEBI =
|  RTECS =
|  код_ATC =
|  SMILES =
|  InChI =
|  номер_Бейльштейна =
|  номер_Гмеліна =
|  3DMet =
  }}
| поле2 = {{Речовина Властивості
|  примітка =
|  C= | H=
|  округлення_маси =
|  примітки_маса =
|  формула = Fe(OH)2
|  молярна_маса = 89,86
|  молекулярна_маса =
|  зовнішній_вигляд = коричневі або буро-оранжеві кристали
|  запах =
|  густина = 3,4
|  температура_плавлення =
|  температура_кипіння =
|  розчинність = 5,2{{e|−5}}
|  розчинність1 =
|  розчинник1 =
|  розчинність2 =
|  розчинник2 =
|  розчинність3 =
|  розчинник3 =
|  розчинність4 =
|  розчинник4 =
|  розчинність5 =
|  розчинник5 =
|  розчинність6 =
|  розчинник6 =
|  тиск_пари =
|  pKa =
|  pKb = 1,92
|  ізоелектрична_точка =
|  оптична_активність =
|  діелектрична_проникність =
|  показник_заломлення =
|  в'язкість =
|  диполь =
  }}
| поле3 = {{Речовина Структура
|  кристалічна_структура = тригональна
|  координаційна_геометрія =
|  молекулярна_геометрія =
|  диполь =
  }}
| поле4 = {{Речовина Термохімія
|  теплота_утворення = −493 кДж/моль
|  теплота_згоряння =
|  ентропія = +92 Дж/(К·моль)
|  теплоємність = 97 Дж/(К·моль)
  }}
| поле5 = {{Речовина Фармакологія
|  код_ATC =
|  DrugBank =
|  біодоступність =
|  метаболізм =
|  період_напіввиведення =
|  виділення =
|  категорія_вагітності =
|  шляхи_введення =
  }}
| поле6 = {{Речовина Вибухонебезпечність
|  ударна_чутливість =
|  чутливість_до_тертя =
|  швидкість_детонації =
|  тротиловий_еквівалент =
  }}
| поле7 = {{Речовина Небезпеки
|  ГДК =
|  ГДК_США =
|  ЛД50 =
|  MSDS =
|  ГГС_піктограми =
|  ГГС_фраза =
|  ГГС_застереження =
|  індекс_ЄС =
|  клас_ЄС =
|  фрази_ризику =
|  фрази_безпеки =
|  R/S_фрази =
|  головні_небезпеки =

|    небезпека_для_здоров'я = 0
|    вогненебезпечність = 0
|    реакційна_здатність = 0
|    інше =
|  температура_спалаху =
|  температура_самозаймання =
|  вибухові_границі =
  }}
| поле8 = {{Речовина Пов'язані
|  інші_аніони =
|  інші_катіони =
|  інші_група =
|   група =
|  інші =
  }}
| поле9 =
| поле10 =
| поле11 =
| поле12 =
| поле13 =
| поле14 =
| поле15 =
}}
'''Гідрокси́д залі́за(II)''' — [[Неорганічні сполуки|неорганічна речовина]] з формулою Fe(OH)2, сполука [[Залізо|заліза]]. [[Амфотерні гідроксиди|Амфотерний гідроксид]] із переважанням [[Основи (хімія)|основних]] властивостей. Кристалічна речовина білого (іноді із зеленуватим відтінком) кольору, на повітрі згодом темніє. Одна з проміжних сполук при [[Корозія|іржавленні]] заліза.

== Знаходження у природі ==
Гідроксид заліза(II) зустрічається в природі у вигляді [[мінерал]]у [[амакініт]]у, який містить домішки [[Магній|магнію]] та [[Манган|марганцю]] (емпірична формула Fe0,7Mg0,2Mn0,1(OH)2). Колір мінералу жовто-зелений або світло-зелений, [[Шкала Мооса|твердість за Моосом]] 3,5-4, густина 2,925-2,98 г/см3<ref>{{Cite web|url=http://webmineral.com/data/Amakinite.shtml|title=Аманкинит на webmineral.com|archiveurl=https://www.webcitation.org/6753dqmb2?url=http://webmineral.com/data/Amakinite.shtml|archivedate=2012-04-21}}</ref>.

== Фізичні властивості ==
Чистий гідроксид заліза(II) — [[кристал]]ічна речовина білого кольору на фото — коричневий колір. Іноді має зелений відтінок через домішки {{li|Гідроксид заліза(III)|text=гідроксиду заліза(III)|Q=Q15491377}}. Згодом на повітрі темніє внаслідок [[окиснення]]. Нерозчинний у воді (розчинність 5,8 {{E|−6}} моль/л). При нагріванні розкладається. Має [[Тригональна сингонія|тригональну сингонію]] [[Кристалічна ґратка|кристалічної ґратки]]<ref name="lam1">{{Книга
|автор = Лидин Р. А., Молочко В. А., Андреева Л. Л.
|заголовок = Реакции неорганических веществ: справочник
|видання = 2-е изд., перераб. и доп
|відповідальний = Под ред. Р. А. Лидина
|місце = М.
|видавництво = Дрофа
|рік = 2007
|сторінки = 179
|сторінок = 685
|ISBN = 5-7107-8085-5
}}</ref>.

== Хімічні властивості ==
Гідроксид заліза(II) вступає в такі реакції<ref name="lam1"/>.

Виявляє властивості [[Основи (хімія)|основи]] — легко вступає в реакції [[Реакція нейтралізації|нейтралізації]] з розведеними [[Кислоти|кислотами]], наприклад, із [[Хлоридна кислота|хлоридною]] (утворюється розчин {{li|Хлорид заліза(II)|text=хлориду заліза(II)|Q=Q407867}}):

: <math>\mathsf{Fe(OH)_2\ +\ 2HCl\ \longrightarrow\ FeCl_2\ +\ 2H_2O}</math>

У жорсткіших умовах виявляє кислотні властивості, наприклад, із концентрованим (більше 50 %) [[Гідроксид натрію|гідроксидом натрію]] при кип'ятінні в атмосфері [[азот]]у утворює осад [[Тетрагідроксоферат(II) натрію|тетрагідроксоферату (II) натрію]] :

: <math>\mathsf{Fe(OH)_2\ +\ 2NaOH\ \longrightarrow\ Na_2[Fe(OH)_4] \downarrow}</math>

Не реагує з [[Гідроксид амонію|гідратом аміаку]]. При нагріванні реагує з концентрованими розчинами солей [[Амоній|амонію]], наприклад, [[Хлорид амонію|хлориду амонію]]:

: <math>\mathsf{Fe(OH)_2\ +\ 2NH_4Cl\ \longrightarrow\ FeCl_2\ +\ 2NH_3 \uparrow\ +\ 2H_2O}</math>

При нагріванні розкладається з утворенням [[Оксид заліза(II)|оксиду заліза(II)]]:

: <math>\mathsf{Fe(OH)_2\ \xrightarrow{150-200\ ^\circ C}\ FeO\ +\ H_2O}</math>

У цій реакції як домішки утворюються металічне [[залізо]] і [[Оксид заліза(II,III)|оксид заліза(III) — заліза(II)]] (Fe3O4).

У вигляді [[Суспензія|суспензії]] при кип'ятінні в присутності [[Кисень|кисню]] [[повітря]] окиснюється до [[Метагідроксид заліза|метагідроксиду заліза]]. При нагріванні з останнім утворює оксид заліза(III)-заліза(II):

: <math>\mathsf{4Fe(OH)_2\ +\ O_2\ \longrightarrow\ 4FeO(OH)\ +\ 2H_2O}</math>

: <math>\mathsf{Fe(OH)_2\ +\ 2FeO(OH)\ \xrightarrow{600-1000\ ^\circ C}\ (Fe^{II}Fe^{III}_2)O_4\ +\ 2H_2O}</math>

Ці реакції також відбуваються (повільно) в процесі [[Корозія|іржавлення]] заліза.

== Отримання ==
[[Файл:Iron(II)_hydroxide.JPG|праворуч|147x147пкс]]
Гідроксид заліза(II) можна отримати у вигляді осаду в [[Реакції обміну|обмінних реакціях]] розчинів [[Солі (хімія)|солей]] заліза(II) з [[Луги (хімія)|лугом]], наприклад:

: <math>\mathsf{FeSO_4\ +\ 2KOH\ \longrightarrow\ Fe(OH)_2 \downarrow\ +\ K_2SO_4}</math>

Утворення гідроксиду заліза(II) є однією зі стадій іржавлення заліза:

: <math>\mathsf{2Fe\ +\ 2H_2O\ +\ O_2\ \longrightarrow\ 2Fe(OH)_2}</math>

Також гідроксид заліза(II) можна отримати [[електроліз]]ом розчину солей [[Лужні метали|лужних металів]] (наприклад[[Хлорид натрію|, хлориду натрію]]) при перемішуванні. Спочатку утворюється сіль заліза, яка при реакції з [[Гідроксид натрію|гідроксидом натрію]], що утворився, дає гідроксид заліза. Щоб отримати двовалентний гідроксид, потрібно вести електроліз за великої [[Густина струму|густини струму]]. Реакція в загальному вигляді:
: <math>\mathsf{Fe\ +\ 2H_2O\ \longrightarrow\ Fe(OH)_2 \downarrow\ +H_2}</math>

== Застосування ==
Гідроксид заліза(II) знаходить застосування при виготовленні активної маси [[Залізо-нікелевий акумулятор|залізо-нікелевих акумуляторів]].

== Примітки ==
{{Reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Сполуки заліза]]
[[Категорія:Амфотерні гідроксиди]]

title: Ідентифікатори

title: Властивості

Зовнішній вигляд: коричневі або буро-оранжеві кристали

title: Структура

Кристалічна структура: тригональна

title: Термохімія

Ст. ентальпія · утворення ΔfHo · 298: −493 кДж/моль

Ст. ентропія So · 298: +92 Дж/(К·моль)

Теплоємність, co · p: 97 Дж/(К·моль)

title: Небезпеки

Небезпеки: Якщо не зазначено інше, дані наведено для речовин у стандартному стані (за 25 °C, 100 кПа)

Небезпеки: Інструкція з використання шаблону

Небезпеки: Примітки картки


text:
# Phascogale
Phascogale (туан) — рід сумчастих ссавців родини Кволових. Представники роду проживають на прибережних територія Австралії Поділяється на три види. Етимологія: грец. ϕάσκωλος — «шкіряний мішок», грец. γαλῆ — «ласиця».

## Опис
Морфометрія. P. tapoatafa має довжину голови й тіла: 160–230 мм, довжину хвоста: 170–220 мм, вагу: 110–235 грам. P. calura помітно менший, маючи довжину голови й тіла: 93–122 мм, довжину хвоста: 119–145 мм, вагу: 38–68 грамів.
Зовнішність. Обидва види сіруваті зверху й білуваті знизу. Хвіст P. tapoatafa чорний окрім сірого початку. Хвіст P. calura чорний окрім червонуватого початку. Друга половина хвоста Phascogale вкрита шовковистим довгим волоссям. У P. tapoatafa це волосся має змогу здиблюватись — це є нормальним коли тварина активна, коли ж вона відпочиває це волосся простягається вздовж хвоста й стає не дуже помітним. Вуха відносно великі, тонкі, майже голі. Самиці мають вісім молочних залоз. Phascogale не має справжньої сумки, але область сумки помічена світло-коричневі волоссям і вона починає розвивати захисні складки шкіри за два місяці до пологів. Сильні, вигнуті пазурі присутні на всіх пальцях, за винятком внутрішніх пальців на кожній задній нозі, які не мають кігтів.

## Спосіб життя
Як правило, деревні, населяють важкий, вологий ліс і більш рідко посушливі райони. Зазвичай вони в'ють гнізда з листя і гілок в розвилках дерев або в отворах, але в деяких місцях вони будують їх на землі. Ведуть нічний спосіб життя і є активними і настільки ж гнучкими, як вивірка. Вони їдять дрібних ссавців, птахів, ящірок і комах. Очевидно, не їдять падло. Іноді вони полюють на домашніх птахів, але вигоди від їх винищення мишей і комах, ймовірно, переважують шкоду. Коли потурбувати, P. tapoatafa видає низьке, грубе шипіння, яке явно є сигналом тривоги.

## Життєвий цикл
Сезон розмноження обмежений червнем місяцем. Самиці моноеструсні. Вагітність триває 30 діб. Діти народжуються в кінці червня — на початку серпня. Виводки часто складаються з 8 дітей але деколи буває й одне. Вони не відстають від сосків 40–50 діб; досягають розмірів дорослого у восьмимісячному віці.

title: Phascogale

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Taxobox
| name = ''Phascogale''
| image = Tasa-drawing.jpg
| image_caption = ''[[Phascogale tapoatafa]]''
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Ссавці]] (Mammalia)
| infraclassis = [[Сумчасті]] (Metatheria)
| ordo = [[Кволоподібні]] (Dasyuromorphia)
| familia = [[Кволові]] (Potoroidae)
| subfamilia = [[Dasyurinae]]
| tribus = [[Phascogalini]]
| genus = '''Phascogale'''
| genus_authority = [[Конрад Якоб Темінк|Temminck]], [[1824]]
| type_species = ''[[Phascogale tapoatafa|Vivera tapoatafa]]''
| type_species_authority = [[Фрідріх Альбрехт Антон Меєр|F. Meyer]], [[1793]]
| subdivision_ranks = [[Вид (біологія)|Види]]
| subdivision =
*''[[Phascogale tapoatafa]]''
*''[[Phascogale pirata]]''
*''[[Phascogale calura]]''
}}
'''''Phascogale''''' (туан) — рід сумчастих ссавців родини [[Кволові|Кволових]]. Представники роду проживають на прибережних територія [[Австралія|Австралії]] Поділяється на три види. Етимологія: {{lang-el|ϕάσκωλος}} — «шкіряний мішок», {{lang-el|γαλῆ}} — «ласиця».

== Опис ==
'''Морфометрія'''. ''P. tapoatafa'' має довжину голови й тіла: 160–230 мм, довжину хвоста: 170–220 мм, вагу: 110–235 грам. ''P. calura'' помітно менший, маючи довжину голови й тіла: 93–122 мм, довжину хвоста: 119–145 мм, вагу: 38–68 грамів.

'''Зовнішність'''. Обидва види сіруваті зверху й білуваті знизу. Хвіст ''P. tapoatafa'' чорний окрім сірого початку. Хвіст ''P. calura'' чорний окрім червонуватого початку. Друга половина хвоста ''Phascogale'' вкрита шовковистим довгим волоссям. У ''P. tapoatafa'' це волосся має змогу здиблюватись — це є нормальним коли тварина активна, коли ж вона відпочиває це волосся простягається вздовж хвоста й стає не дуже помітним. Вуха відносно великі, тонкі, майже голі. Самиці мають вісім молочних залоз. ''Phascogale'' не має справжньої сумки, але область сумки помічена світло-коричневі волоссям і вона починає розвивати захисні складки шкіри за два місяці до пологів. Сильні, вигнуті пазурі присутні на всіх пальцях, за винятком внутрішніх пальців на кожній задній нозі, які не мають кігтів.

== Спосіб життя ==
Як правило, деревні, населяють важкий, вологий ліс і більш рідко посушливі райони. Зазвичай вони в'ють гнізда з листя і гілок в розвилках дерев або в отворах, але в деяких місцях вони будують їх на землі. Ведуть нічний спосіб життя і є активними і настільки ж гнучкими, як вивірка. Вони їдять дрібних ссавців, птахів, ящірок і комах. Очевидно, не їдять падло. Іноді вони полюють на домашніх птахів, але вигоди від їх винищення мишей і комах, ймовірно, переважують шкоду. Коли потурбувати, ''P. tapoatafa'' видає низьке, грубе шипіння, яке явно є сигналом тривоги.

== Життєвий цикл ==
Сезон розмноження обмежений червнем місяцем. Самиці моноеструсні. Вагітність триває 30 діб. Діти народжуються в кінці червня — на початку серпня. Виводки часто складаються з 8 дітей але деколи буває й одне. Вони не відстають від сосків 40–50 діб; досягають розмірів дорослого у восьмимісячному віці.

== Джерела ==
* {{книга |автор=Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder|заголовок=Mammal species of the world: a taxonomic and geographic reference||посилання =http://books.google.com.ua/books?id=RfxoYz23lj4C&pg=PA31|видавництво=JHU Press|рік=2005|том= 1|сторінки = 31|сторінок =2142|isbn=0801882214}}
* {{книга |автор=Ronald M. Nowak|заголовок=Walker's marsupials of the world||посилання =http://books.google.com.ua/books?id=5RT9W1WkePYC&pg=PA96|видавництво=JHU Press|рік=2005|сторінки = 96|сторінок = 226|isbn=0801882222}}

{{Taxonbar|from=Q1754387}}

[[Категорія:Кволові]]
[[Категорія:Роди ссавців]]

title: ?Phascogale

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Інфраклас: Сумчасті (Metatheria)

Ряд: Кволоподібні (Dasyuromorphia)

Родина: Кволові (Potoroidae)

Підродина: Dasyurinae

Триба: Phascogalini

Рід: Phascogale · Temminck, 1824

Вікісховище: Phascogale


text:
# Дарко Мацан
Дарко Мацан (хорв. Darko Macan; нар. 12 вересня 1966, Загреб) — хорватський романіст, ілюстратор, автор коміксів, письменник-фантаст, багаторазовий лауреат премії СФЕРА. Відомий за сценаріями до серіалів «Тарзан», «Зоряні війни» і «Міккі Маус».

## Життєпис
1994 року на філософському факультеті Загребського університету здобув диплом за спеціальністю «історія та археологія». Професійно пише твори з 1986 року. Коміксами почав займатися ще у початковій школі, а професійно — під час навчання у виші: у січні 1988 публікує перші сторінки ліцензійного «Тома і Джеррі». Далі серед його численних коротких коміксів: «Колумб» у газеті «Večernji list», «Соломон» — у сараєвській газеті «Nedjelja», «Walter Egg», «Я люблю ТБ»,  «Пірати» у різних інших тодішніх югославських виданнях, а з 1992 року — «Чорниця» у хорватському дитячому журналі для учнів молодших класів «Синя ластівка» (хорв. Modra lasta).
Одночасно з рисуванням починає писати комічні сценарії для вітчизняних та іноземних видавців. Серед останніх виділяються номінований на премію Ейснера «Грендель Тейлз» (з малюнками хорвата Едвіна Б'юковича) та сценарій у рамках серіалу «Тарзан» (з ілюстраціями ще одного хорватського графіка Ігора Кордея), «Star Wars» «Hellblazer», «Sandman Presents», «Captain America», «Soldier X», «Дональд Дак» i «Міккі Маус». Зі сценаріїв для внутрішнього хорватського ринку варто відзначити «Svebor i Plamena», «Саша», «Комар», «Містер Кіт» та «Dick Long» (останній — у Плейбої). 1995 року здобув дві нагороди «Салону коміксів» у Вінковцях за сценарій, а 2001 був ще раз номінований на Ейснера за оповідання «A Prayer to the Sun» («Молитва до Сонця»). Паралельно з прозовою творчістю Мацан видав десь із сорок оповідань (здебільшого в жанрі наукової фантастики), за які чотири рази нагороджувався премією СФЕРА. Із землячкою Татьяною Ямбришак упорядкував сім збірок хорватської наукової фантастики. Пише романи для дітей, перший із яких — «Книги брешуть!» отримав національну премію ім. Григора Вітеза як найкраща книжка для дітей, а 2008 року здобув премію СФЕРА за роман «Dlakovuk». Редактор журналу коміксів «Q strip».

## Доробок
(список неповний)

### Комікси

#### Сценарист і графік
- Bočko (зшиток; самвидав, 1992)
- Čubi i Ćebe (міні; самвидав, 1997)
- Borovnica (альбом; Školska knjiga, 1998)
- Spiro Spermij (міні; самвидав, 1999)
- Borovnica 2: Borovnica protiv Paje Pauka (Mentor, 2005)
- Kolumbo (збірник; Mentor, 2007.)
- Pirati: Cio svijet na internet! (збірник; Mentor, 2007)
- Borovnica 3: Borovnica predvodi čopor (Mentor, 2008)

#### Сценарист
- Citati (альбом з Едвіном Б'юковичем; Stripagent, 1993, 2000)
- Strossmayer (альбом з Радованом Девличем і Душаном Гачичем; Glas koncila, 1993)
- Grendel Tales: Devils and Deaths (альбом з Едвіном Б'юковичем; Dark Horse, 1996)
- X-Wing: The Phantom Affair (альбом з Майком Стекпоулом i Едвіном Б'юковичем; Dark Horse, 1997)
- Tarzan: Carson of Venus (альбом з Ігорем Кордеєм; Dark Horse, 1999)
- Star Wars: Vader's Quest (альбом з Дейвом Гібонсом; Dark Horse, 2000)
- Star Wars: Chewbacca (альбом з десятком художників; Dark Horse, 2001)
- Komarac: Prop'o plan (альбом; Profil, 2001.)
- Star Wars: Jedi vs Sith (альбом; Dark Horse, 2002.)
- La Bete Noire 1-5 (зшитки; Drugi pogled, 2001/2.)
- Mister Mačak (альбом; Bookglobe, 2002.)
- Cable: The End (альбом; Marvel, 2003.)
- Svebor i Plamena 1 i 2 (Fibra, 2007.)
- Mali Guj i njegov Zmuj (Mentor, 2008.)
- Hrvatski velikani (Astoria, 2007.-2008.)

### Проза
- Knjige lažu! (роман; Znanje, 1997.)
- Ona koju vole bogovi (роман з Татьяною Ямбришак, Гораном Конвичним і Даміром Старешиничем, у збірнику «Загреб 2014»; SFERA, 1998.)
- Koža boje masline (наук.-фант. повість, у збірнику «Дві тисячі барвистих інопланетян»; SFERA, 2000.)
- Pavo protiv Pave (роман, Mozaik knjiga, 2002.; премія ім. Григора Вітеза)
- Teksas Kid (i još neka moja braća) (оповідання; Biblioteka Sfera, Mentor, 2003.)
- Žuta minuta (рок-н-рольна казка; Autorska kuća, Zagreb, 2005.; премія ім. Григора Вітеза)
- Stripocentrik (Kvintalove tjedne kartice) (есеїстика; Mentor, 2005.)
- Dlakovuk (роман для дітей; Knjiga u centru, 2007.)
- Macan čita - Obdukcija SF žanra u Hrvata (критика; Mentor, 2007.)
- Hrvatski strip 1945.-54. (Mentor, 2007.)
- Jadnorog (роман для дітей; Knjiga u centru, 2008.)
- 42 / Čitaj i daj dalje, збірка оповідань (Mentor, 2009.), премія «Artefakt»
- Pampiri (роман для дітей; Knjiga u centru, 2009.)
- Djed Mrz (роман для дітей; Knjiga u centru, 2011.)
- Trnorčica (роман для дітей; Knjiga u centru, 2011.)

#### Книжки пронаукову фантастику
- Macan čita! (жанр наукової фантастики у хорватському розрізі) (Mentor, 2007.)

### Редактор видань
- Q strip
- Duboko i slano
- Biblioteka Sfera
- Biblioteka Q
- Stripovi za djecu XXI. stoljeća
- Fantastične priče za djecu XII. stoljeća
- Hrvatski velikani

title: Дарко Мацан

wikitext:
{{особа
|оригінал імені      =Darko Macan
|зображення          = Darko_Macan_260408.jpg
|розмір              = 250пкс
|підпис              =
|дата народження     = 12.9.1966
|місце народження    = [[Загреб]], [[СР Хорватія]]
|національність      = [[хорвати|хорват]]
|громадянство        = {{SFR}} → {{CRO}}
|alma mater          =
|мова творів         = [[хорватська]]
|рід діяльності      = письменник, ілюстратор
|жанр                = [[наукова фантастика]], [[комікс]]и
}}
'''Дарко Мацан''' ({{lang-hr|Darko Macan}}; {{нар}} [[12 вересня]] [[1966]], [[Загреб]]) — [[Хорватія|хорватський]] [[романіст]], [[ілюстратор]], автор [[комікс]]ів, [[письменник-фантаст]], багаторазовий лауреат премії СФЕРА. Відомий за сценаріями до серіалів «[[Тарзан]]», «[[Зоряні війни]]» і «[[Міккі Маус]]».

== Життєпис ==
1994 року на філософському факультеті [[Загребський університет|Загребського університету]] здобув диплом за спеціальністю «[[історія]] та [[археологія]]». Професійно пише твори з 1986 року. Коміксами почав займатися ще у початковій школі, а професійно — під час навчання у [[виш]]і: у січні [[1988]] публікує перші сторінки ліцензійного «[[Том і Джеррі|Тома і Джеррі]]». Далі серед його численних коротких коміксів: «[[Колумб]]» у газеті «[[Večernji list]]», «[[Соломон]]» — у [[Сараєво|сараєвській]] газеті «Nedjelja», «Walter Egg», «Я люблю ТБ»,  «Пірати» у різних інших тодішніх югославських виданнях, а з 1992 року — «Чорниця» у хорватському дитячому журналі для учнів молодших класів «Синя ластівка» ({{lang-hr|Modra lasta}}).

Одночасно з [[рисунок|рисуванням]] починає писати комічні сценарії для вітчизняних та іноземних видавців. Серед останніх виділяються номінований на премію Ейснера «Грендель Тейлз» (з малюнками хорвата Едвіна Б'юковича) та сценарій у рамках серіалу «[[Тарзан]]» (з ілюстраціями ще одного хорватського графіка Ігора Кордея), «[[Star Wars]]» «Hellblazer», «Sandman Presents», «Captain America», «Soldier X», «[[Дональд Дак]]» i «[[Міккі Маус]]». Зі сценаріїв для внутрішнього хорватського ринку варто відзначити «Svebor i Plamena», «Саша», «Комар», «Містер Кіт» та «Dick Long» (останній — у [[Плейбой|Плейбої]]). 1995 року здобув дві нагороди «Салону коміксів» у [[Вінковці|Вінковцях]] за сценарій, а 2001 був ще раз номінований на Ейснера за оповідання «A Prayer to the Sun» («Молитва до Сонця»). Паралельно з прозовою творчістю Мацан видав десь із сорок оповідань (здебільшого в жанрі [[наукова фантастика|наукової фантастики]]), за які чотири рази нагороджувався премією [[СФЕРА (премія)|СФЕРА]]. Із землячкою Татьяною Ямбришак упорядкував сім збірок хорватської наукової фантастики. Пише [[роман]]и для дітей, перший із яких — «Книги брешуть!» отримав національну премію ім. Григора Вітеза як найкраща книжка для дітей, а [[2008]] року здобув премію СФЕРА за роман «Dlakovuk». Редактор журналу коміксів «Q strip».

== Доробок ==
(список неповний)
[[Файл:Bočko SFeraKon 270408.jpg|міні|Bočko]]
[[Файл:Dlakovuk 260408.jpg|міні|«Dlakovuk» i премія СФЕРА]]
=== Комікси ===
==== Сценарист і графік ====
* Bočko (зшиток; [[самвидав]], 1992)
* Čubi i Ćebe (міні; самвидав, 1997)
* Borovnica (альбом; Školska knjiga, 1998)
* Spiro Spermij (міні; самвидав, 1999)
* Borovnica 2: Borovnica protiv Paje Pauka (Mentor, 2005)
* Kolumbo (збірник; Mentor, 2007.)
* Pirati: Cio svijet na internet! (збірник; Mentor, 2007)
* Borovnica 3: Borovnica predvodi čopor (Mentor, 2008)

==== Сценарист ====
* Citati (альбом з Едвіном Б'юковичем; Stripagent, 1993, 2000)
* Strossmayer (альбом з Радованом Девличем і Душаном Гачичем; Glas koncila, 1993)
* Grendel Tales: Devils and Deaths (альбом з Едвіном Б'юковичем; Dark Horse, 1996)
* X-Wing: The Phantom Affair (альбом з Майком Стекпоулом i Едвіном Б'юковичем; Dark Horse, 1997)
* Tarzan: Carson of Venus (альбом з Ігорем Кордеєм; Dark Horse, 1999)
* Star Wars: Vader's Quest (альбом з Дейвом Гібонсом; Dark Horse, 2000)
* Star Wars: Chewbacca (альбом з десятком художників; Dark Horse, 2001)
* Komarac: Prop'o plan (альбом; Profil, 2001.)
* Star Wars: Jedi vs Sith (альбом; Dark Horse, 2002.)
* La Bete Noire 1-5 (зшитки; Drugi pogled, 2001/2.)
* Mister Mačak (альбом; Bookglobe, 2002.)
* Cable: The End (альбом; Marvel, 2003.)
* Svebor i Plamena 1 i 2 (Fibra, 2007.)
* Mali Guj i njegov Zmuj (Mentor, 2008.)
* Hrvatski velikani (Astoria, 2007.-2008.)

=== Проза ===
* Knjige lažu! (роман; Znanje, 1997.)
* Ona koju vole bogovi (роман з Татьяною Ямбришак, Гораном Конвичним і Даміром Старешиничем, у збірнику «Загреб 2014»; SFERA, 1998.)
* Koža boje masline (наук.-фант. повість, у збірнику «Дві тисячі барвистих інопланетян»; SFERA, 2000.)
* Pavo protiv Pave (роман, Mozaik knjiga, 2002.; премія ім. Григора Вітеза)
* Teksas Kid (i još neka moja braća) (оповідання; Biblioteka Sfera, Mentor, 2003.)
* Žuta minuta ([[Rock and roll|рок-н-рольна]] казка; Autorska kuća, Zagreb, 2005.; премія ім. Григора Вітеза)
* Stripocentrik (Kvintalove tjedne kartice) ([[есеїстика]]; Mentor, 2005.)
* Dlakovuk (роман для дітей; Knjiga u centru, 2007.)
* Macan čita - Obdukcija SF žanra u Hrvata (критика; Mentor, 2007.)
* Hrvatski strip 1945.-54. (Mentor, 2007.)
* Jadnorog (роман для дітей; Knjiga u centru, 2008.)
* 42 / Čitaj i daj dalje, збірка оповідань (Mentor, 2009.), премія «Artefakt»
* Pampiri (роман для дітей; Knjiga u centru, 2009.)
* Djed Mrz (роман для дітей; Knjiga u centru, 2011.)
* Trnorčica (роман для дітей; Knjiga u centru, 2011.)

==== Книжки про [[наукова фантастика|наукову фантастику]] ====
* Macan čita! (жанр наукової фантастики у хорватському розрізі) (Mentor, 2007.)

=== Редактор видань ===
* Q strip
* Duboko i slano
* Biblioteka Sfera
* Biblioteka Q
* Stripovi za djecu XXI. stoljeća
* Fantastične priče za djecu XII. stoljeća
* Hrvatski velikani

== Посилання ==

* [http://sfera.hr/?s=darko+macan&x=0&y=0 премія СФЕРА] {{ref-hr}}
* [https://web.archive.org/web/20121001085618/http://www.darkomacan.com/dnn/Default.aspx www.darkomacan.com] {{ref-hr}}

{{DEFAULTSORT:Мацан Дарко}}
{{ВП-портали|Біографії|Фантастика|Наукова фантастика|Фентезі|Хорватія|Кінематограф}}

[[Категорія:Народились 1966]]
[[Категорія:Уродженці Загреба]]
[[Категорія:Хорватські прозаїки]]
[[Категорія:Письменники-фантасти Хорватії]]
[[Категорія:Критики-фантастикознавці Хорватії]]
[[Категорія:Редактори фантастики Хорватії]]
[[Категорія:Художники-фантасти Хорватії]]
[[Категорія:Лауреати премії «СФЕРА»]]
[[Категорія:Хорватські графіки]]
[[Категорія:Випускники Загребського університету]]
[[Категорія:Хорватські сценаристи]]
[[Категорія:Художники коміксів]]
[[Категорія:Дитячі письменники]]

title: Darko Macan

Псевдо: Cecile Quintal

Народився: 12 вересня 1966 (58 років) · Загреб, СР Хорватія

Громадянство: СФРЮ → Хорватія

Національність: хорват

Діяльність: письменник, ілюстратор

Галузь: наукова фантастика, літературний твір у жанрі фентезі, дитяча та підліткова літератураd, комікс і науково-фантастична літератураd

Alma mater: Faculty of Humanities and Social Sciences, University of Zagrebd (1994)

Знання мов: хорватська

Жанр: наукова фантастика, комікси

Нагороди: СФЕРА (премія) (1994) Grigor Vitez Awardd (1997) СФЕРА (премія) (2001) СФЕРА (премія) (2003) Grigor Vitez Awardd (2005) СФЕРА (премія) (2008)


text:
# Кваша Віктор Григорович
Кваша Віктор Григорович — (22 жовтня 1937) Професор Національного університету «Львівська політехніка», доктор технічних наук, Дійсний член Львівського територіального відділення Академії будівництва України і Академії архітектури України, професор, завідувач кафедри «Мости та будівельна механіка» НУ «Львівська політехніка».

## Біографія
Професор Кваша В. Г. народився 22 жовтня 1937 року в місті Вінниця. 1959 року закінчив Львівський політехнічний інститут, інженерно-будівельний факультет, кваліфікація — інженер шляхів сполучення за спеціальністю «Автомобільні шляхи». Після закінчення інституту — робота в Державному проектному інституті «Білдіпродор» (м. Мінськ) на посаді інженера, старшого інженера, заступника і начальника вишукувальної партії, навчання в аспірантурі (1961–1964 рр.) при кафедрі будівельних конструкцій Львівської політехніки. З 1964 р. — асистент кафедри будівельних конструкцій, а після захисту в Одеському інженерно-будівельному інституті кандидатської дисертації в 1968 р. — ст. викладач і з 1971 р. доцент цієї кафедри (1971–2003 рр.). В 2000 р. закінчив, а в 2002 р. захистив докторську дисертацію в Київському Національному університеті будівництва і архітектури за спеціальністю 05.23.01 — будівельні конструкції, будівлі та споруди на тему: «Ефективні системи розширення і підсилення залізобетонних балкових прольотних будов автодорожніх мостів». З 2003 р. був обраний за конкурсом на посаду професора кафедри будівельних конструкцій та мостів в Національному університеті «Львівська політехніка», де працює і в даний час за контрактом. У 2004 році став завідувачем кафедри «Мости та будівельна механіка» інституту будівництва та інженерії довкілля Національного університету «Львівська політехніка». На жовтень 2012 р. Кваша В. Г. має 311 публікацій, десять авторських свідоцтв і п'ять патентів на винаходи.

## Нагороди
- Нагороджений знаком “Відмінник освіти України”1994 р.
- Нагороджений “Почесною грамотою” Міністерства освіти України за багаторічну сумлінну працю, особистий внесок у підготовку висококваліфікованих спеціалістів, плідну науково-педагогічну діяльність,Київ, 2000 р.
- Почесний професор Львівської політехніки (2019)[1].

## Напрямок досліджень
Основним напрямком наукових досліджень Кваші В.Г. є розробка і експериментально-теоретичне обґрунтування ефективних систем розширення і підсилення залізобетонних балкових прольотних будов автодорожніх мостів збірною, збірно-монолітною і монолітною залізобетонною накладною плитою. Ним розроблені нові ефективні конструктивні рішення розширення і підсилення балкових прольотних будов автодорожніх мостів. Розробки захищені авторськими свідоцтвами і патентами України, а також теоретично обґрунтовані з застосуванням сучасних методів розрахунку залізобетонних просторових систем в пружно-пластичній стадії їх роботи, з врахуванням нелінійності деформування, наявності тріщин і експлуатаційних дефектів. На основі проведення численних експериментальних досліджень, а також випробувань натурних залізобетонних прольотних будов розроблені методики їх розрахунку до та після розширення, а також відповідні алгоритми і програмне забезпечення.
Результати теоретичних і експериментальних досліджень В.Г. Кваші широко впроваджені при реабілітації і розширенні автодорожніх мостів на мережі доріг Львівської обл. і інших регіонів України. За розробленими В.Г. Квашею проектами виконана реконструкція мостів через канал Добротвірської ГРЕС, через р. Дністер в м. Жидачеві, через р. Вишня в м.Рудки, через р. Стрв’яж в с. Луки, шляхопровід по вул. Левандівській у м. Львові та інші. Загалом у різних регіонах України за розробками В.Г. Кваші реконструйовано більше 70 мостових об’єктів.
Під керівництвом В.Г. Кваші проводились також експериментальні і теоретичні дослідження за рахунок централізованого фінансування на замовлення Державної Служби автодоріг України “Укравтодор” з розробки і теоретичного обґрунтування підсилення залізобетонних мостових балок за новітніми технологіями наклеюванням на зовнішні поверхні композитних матеріалів на основі вуглецевих волокон. За результатами цих досліджень вперше в Україні виконано підсилення залізобетонних балок прольотної будови шляхопроводу в с.Вістова (Івано-Франківської обл.). Проведені випробування прольотної будови до та після підсилення балок підтвердили ефективність застосування композитів для підсилення залізобетонних згинаних елементів.
Крім того в наукових дослідженнях В.Г. Кваші велика увага приділяється розробці планування регіональної системи експлуатації залізобетонних мостів на базі їх діагностики і економічної доцільності. Розроблена система дає можливість більш раціонально використовувати обмежені кошти на ремонт і реконструкцію мостів на мережі доріг Львівської області. Впровадження розробленої системи дозволить мінімізувати вартість робіт з утримання мостів за рахунок їх попереджувального характеру: технічне обслуговування, профілактичні заходи, поточний ремонт, капітальний ремонт, реконструкція. При своєчасному виконанні робіт з технічного обслуговування і профілактики, що не потребує значних коштів, відтерміновуються більш складні і дороговартісні роботи з поточного і капітального ремонту, що в цілому веде до економії коштів.

title: Кваша Віктор Григорович

wikitext:
{{Othernames|Кваша (значення){{!}}Кваша}}
{{Науковець
| ім'я               =  Кваша Віктор Григорович
| ім'я_мовою_оригінала =Кваша Виктор Григорьевич
| портрет            =
| зображення_розмір  =
| зображення_підпис  =
| дата народження    = 22.10.1937
| місце народження   = м. [[Вінниця]] [[Вінницька область|Вінницької області]]
| дата смерті        =
| місце смерті       =
| резиденція         =
| громадянство       = {{UKR}}
| національність     = Українець
| галузь             = Будівництво
| заклад             = Національний університет «Львівська політехніка»
| Alma Mater         = Національний університет «Львівська політехніка»
| відомий через      = Розробка і експериментально-теоретичне обґрунтування ефективних систем розширення і підсилення залізобетонних балкових прольотних будов автодорожніх мостів збірною, збірно-монолітною і монолітною залізобетонною накладною плитою.

| звання             = Професор
| ступінь            = Доктор технічних наук
| керівник           =
| учні               =
| нагороди           =
| примітки           =
| особиста_сторінка  =
}}
'''Кваша Віктор Григорович''' — ([[22 жовтня]] [[1937]]) Професор [[Національний університет «Львівська політехніка»|Національного університету «Львівська політехніка»]], [[доктор технічних наук]], [[Дійсний член]] Львівського територіального відділення [[Академія будівництва України|Академії будівництва України]] і [[Академія архітектури України|Академії архітектури України]], [[професор]], завідувач [[кафедра|кафедри]] «Мости та будівельна механіка» НУ «Львівська політехніка».

== Біографія ==
Професор Кваша В. Г. народився [[22 жовтня]] [[1937]] року в місті [[Вінниця]]. 1959 року закінчив Львівський політехнічний інститут, інженерно-будівельний факультет, кваліфікація — інженер шляхів сполучення за спеціальністю «Автомобільні шляхи». Після закінчення інституту — робота в Державному проектному інституті «Білдіпродор» (м. [[Мінськ]]) на посаді інженера, старшого інженера, заступника і начальника вишукувальної партії, навчання в аспірантурі (1961–1964 рр.) при кафедрі будівельних конструкцій Львівської політехніки. З 1964 р. — асистент кафедри будівельних конструкцій, а після захисту в Одеському інженерно-будівельному інституті кандидатської дисертації в 1968 р. — ст. викладач і з 1971 р. доцент цієї кафедри (1971–2003 рр.). В 2000 р. закінчив, а в 2002 р. захистив докторську дисертацію в Київському Національному університеті будівництва і архітектури за спеціальністю 05.23.01 — будівельні конструкції, будівлі та споруди на тему: «Ефективні системи розширення і підсилення залізобетонних балкових прольотних будов автодорожніх мостів». З 2003 р. був обраний за конкурсом на посаду професора кафедри будівельних конструкцій та мостів в Національному університеті «Львівська політехніка», де працює і в даний час за контрактом. У 2004 році став завідувачем кафедри «Мости та будівельна механіка» інституту будівництва та інженерії довкілля Національного університету «Львівська політехніка». На жовтень 2012 р. Кваша В. Г. має 311 публікацій, десять авторських свідоцтв і п'ять патентів на винаходи.

== Нагороди ==
* Нагороджений знаком “Відмінник освіти України”[[1994]] р.
* Нагороджений “Почесною грамотою” Міністерства освіти України за багаторічну сумлінну працю, особистий внесок у підготовку висококваліфікованих спеціалістів, плідну науково-педагогічну діяльність,Київ, [[2000]] р.
* [[Почесні професори Львівської політехніки|Почесний професор Львівської політехніки]] (2019)<ref>{{Cite web |url=https://lpnu.ua/istoriia-universytetu/pochesni-profesory-lvivskoi-politekhniky |title=Почесні професори Львівської політехніки|website= Офіційний сайт Національного університету «Львівська Політехніка» |accessdate=19 січня 2025 |archiveurl= |archivedate= |deadurl=}}</ref>.

== Напрямок досліджень ==

Основним напрямком наукових досліджень Кваші В.Г. є розробка і експериментально-теоретичне обґрунтування ефективних систем розширення і підсилення залізобетонних балкових прольотних будов автодорожніх мостів збірною, збірно-монолітною і монолітною залізобетонною накладною плитою. Ним розроблені нові ефективні конструктивні рішення розширення і підсилення балкових прольотних будов автодорожніх мостів. Розробки захищені авторськими свідоцтвами і патентами України, а також теоретично обґрунтовані з застосуванням сучасних методів розрахунку залізобетонних просторових систем в пружно-пластичній стадії їх роботи, з врахуванням нелінійності деформування, наявності тріщин і експлуатаційних дефектів. На основі проведення численних експериментальних досліджень, а також випробувань натурних залізобетонних прольотних будов розроблені методики їх розрахунку до та після розширення, а також відповідні алгоритми і програмне забезпечення.

Результати теоретичних і експериментальних досліджень В.Г. Кваші широко впроваджені при реабілітації і розширенні автодорожніх мостів на мережі доріг Львівської обл. і інших регіонів України. За розробленими В.Г. Квашею проектами виконана реконструкція мостів через канал Добротвірської ГРЕС, через р. Дністер в м. Жидачеві, через р. Вишня в м.Рудки, через р. Стрв’яж в с. Луки, шляхопровід по вул. Левандівській у м. Львові та інші. Загалом у різних регіонах України за розробками В.Г. Кваші реконструйовано більше 70 мостових об’єктів.

Під керівництвом В.Г. Кваші проводились також експериментальні і теоретичні дослідження за рахунок централізованого фінансування на замовлення Державної Служби автодоріг України “Укравтодор” з розробки і теоретичного обґрунтування підсилення залізобетонних мостових балок за новітніми технологіями наклеюванням на зовнішні поверхні композитних матеріалів на основі вуглецевих волокон. За результатами цих досліджень вперше в Україні виконано підсилення залізобетонних балок прольотної будови шляхопроводу в с.Вістова (Івано-Франківської обл.). Проведені випробування прольотної будови до та після підсилення балок підтвердили ефективність застосування композитів для підсилення залізобетонних згинаних елементів.

Крім того в наукових дослідженнях В.Г. Кваші велика увага приділяється розробці планування регіональної системи експлуатації залізобетонних мостів на базі їх діагностики і економічної доцільності. Розроблена система дає можливість більш раціонально використовувати обмежені кошти на ремонт і реконструкцію мостів на мережі доріг Львівської області. Впровадження розробленої системи дозволить мінімізувати вартість робіт з утримання мостів за рахунок їх попереджувального характеру: технічне обслуговування, профілактичні заходи, поточний ремонт, капітальний ремонт, реконструкція. При своєчасному виконанні робіт з технічного обслуговування і профілактики, що не потребує значних коштів, відтерміновуються більш складні і дороговартісні роботи з поточного і капітального ремонту, що в цілому веде до економії коштів.
== Примітки ==
{{reflist}}
== Джерела ==
* [https://esu.com.ua/article-11584 ЕСУ]
{{Без джерел|дата=січень 2014}}

[[Категорія:Науковці Львівської політехніки]]
[[Категорія:Випускники Львівської політехніки]]
[[Категорія:Почесні професори Львівської політехніки]]
[[Категорія:Доктори технічних наук України]]

title: Кваша Виктор Григорьевич

Народився: 22 жовтня 1937 (87 років) · м. Вінниця Вінницької області

Національність: Українець

Галузь: Будівництво

Вчене звання: Професор

Науковий ступінь: Доктор технічних наук


text:
# Віа-Мала
46°39′42″ пн. ш. 9°26′57″ сх. д. / 46.661543° пн. ш. 9.449208° сх. д.
Віа Мала (лат. Via Mala — Погана дорога) — римська дорога в Альпах (зараз кантон Граубюнден) між перевалами Шплюген та Сан-Бернардіно.

title: Віа-Мала

wikitext:
{{універсальна картка}}
[[Файл:Viamala01.jpg|thumbnail|Віа Мала]]
'''Віа Мала''' ({{lang-la|Via Mala}} — '''Погана дорога''') — [[Римські дороги|римська дорога]] в [[Альпи|Альпах]] (зараз кантон [[Граубюнден]]) між перевалами [[Шплюген]] та [[Сан-Бернардіно (перевал)|Сан-Бернардіно]].

== Джерела ==
* Armon Planta, ''Verkehrswege im alten Rätien'', 4. Verlag Bündner Monatsblatt, Chur 1990. ISBN 3-905241-06-4
* Friedrich Pieth, ''Bündnergeschichte''. Verlag F. Schuler, Chur 1982. ISBN 3-85894-002-X

{{Римські дороги}}

[[Категорія:Давньоримські дороги]]

Країна: Швейцарія

Адміністративна одиниця: Граубюнден


text:
# ГЕС Xīnmǎ
ГЕС Xīnmǎ (新马水电站) — гідроелектростанція у центральній частині Китаю в провінції Сичуань. Знаходячись після ГЕС Xiǎogāoqiáo (16 МВт), входить до складу каскаду на річці Аннінг, яка впадає ліворуч до Ялунцзян, великої лівої притоки Дзинші (верхня течія Янцзи).
У межах проєкту річку перекрили бетонною греблею довжиною 168 метрів, яка утримує водосховище з об'ємом 655 тис. м3 та припустимим коливанням рівня поверхні в операційному режимі між позначками 1299 та 1301 метрів НРМ.
Зі сховища через правобережний гірський масив прокладено дериваційний тунель довжиною 23 км з діаметром 7,5 метра, який переходить у напірний водовід довжиною 0,4 км з діаметром 5,8 метра. У системі також працює вирівнювальний резервуар висотою 71 метрів з діаметром 22 метри.
Основне обладнання станції становлять три турбіни потужністю по 40 МВт, які використовують напір у 92 метри та забезпечують виробництво 664 млн кВт·год електроенергії на рік.

title: ГЕС Xīnmǎ

wikitext:
{{Гідроелектростанція
|Зображення                     =
|Назва                 =    ГЕС Xīnmǎ
|Пікселі                        =
|Підпис                         =
|Країна                         = {{CHN}}
|lat_dir =N |lat_deg = 27 |lat_min = 11 |lat_sec = 40.2
  |lon_dir =E |lon_deg = 102 |lon_min = 16 |lon_sec = 50.0
|region     =
  |CoordScale =
|Статус = діюча
|Річка = Аннінг
|Каскад = каскад на Аннінг
|Початок будівництва =
|Роки введення першого та останнього гідроагрегатів =
|Встановлена потужність = 120
|Середнє річне виробництво = 664
|Тип ГЕС = дериваційна
|Розрахований напір = 92
|Тип турбін =
|Кількість та марка турбін = 3
|Витрата через турбіни = 146,4
|Кількість та марка гідрогенераторів = 3
|Потужність гідроагрегатів = 3 × 40
|Тип греблі = бетонна
|Висота греблі =
|Довжина греблі = 168
|Шлюз =
|ЛЕП =
|Власник =
}}

'''ГЕС Xīnmǎ (新马水电站)''' — гідроелектростанція у центральній частині Китаю в провінції [[Сичуань]]. Знаходячись після ГЕС Xiǎogāoqiáo (16 МВт), входить до складу каскаду на річці Аннінг, яка впадає ліворуч до [[Ялунцзян]], великої лівої притоки Дзинші (верхня течія [[Янцзи]]).

У межах проєкту річку перекрили бетонною греблею довжиною 168 метрів, яка утримує водосховище з об'ємом 655 тис. м3 та припустимим коливанням рівня поверхні в операційному режимі між позначками 1299 та 1301 метрів [[Висота над рівнем моря|НРМ]].

Зі сховища через правобережний гірський масив прокладено дериваційний тунель довжиною 23 км з діаметром 7,5 метра, який переходить у напірний водовід довжиною 0,4 км з діаметром 5,8 метра. У системі також працює вирівнювальний резервуар висотою 71 метрів з діаметром 22 метри.

Основне обладнання станції становлять три турбіни потужністю по 40 МВт, які використовують напір у 92 метри та забезпечують виробництво 664 млн кВт·год електроенергії на рік<ref>{{Cite web|url=https://baike.baidu.com/item/%E6%96%B0%E9%A9%AC%E6%B0%B4%E7%94%B5%E7%AB%99|title=新马水电站|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=}}</ref><ref>{{Cite web|title=国家能源局大坝安全监察中心|url=http://www.dam.com.cn/damView/view.jsp?id=1575|website=www.dam.com.cn|accessdate=2019-08-11}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Гідроелектростанції Китаю|Xīnmǎ]]

title: ГЕС Xīnmǎ

Країна: КНР

Стан: діюча

Річка: Аннінг

Каскад: каскад на Аннінг

title: Основні характеристики

Установлена потужність: 120 МВт

Середнє річне виробництво: 664 млн кВт·год

Тип ГЕС: дериваційна

title: Характеристики обладнання

Потужність гідроагрегатів: 3 × 40 МВт

title: Основні споруди

Тип греблі: бетонна

Основні споруди: ГЕС Xīnmǎ