text:
# Смолиці (Зґерський повіт)
Смолиці (пол. Smolice) — село в Польщі, у гміні Стрикув Зґерського повіту Лодзинського воєводства.
Населення — 367 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Лодзинського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 192     | 40                 | 130              | 22                   |
| Жінки    | 175     | 26                 | 105              | 44                   |
| Разом    | 367     | 66                 | 235              | 66                   |

wikiname: ukwiki

title: Смолиці (Зґерський повіт)

in_language: uk

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Смолиці
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Smolice}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Лодзинське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Зґерський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Стрикув (гміна){{!}}Стрикув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 367
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 42
|поштовий індекс        = 95-010
|автомобільний код      = EZG
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0416210
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Смолиці}}

'''Смолиці''' ({{lang-pl|Smolice}}) — село в Польщі, у [[Стрикув (гміна)|гміні Стрикув]] [[Зґерський повіт|Зґерського повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].
Населення — {{formatnum:367}} {{МНОЖИНА:367|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Лодзинське воєводство (1975–1998)|Лодзинського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=192 |ЧолПре=40 |ЧолПрац=130 |ЧолПост=22
|Жін=175 |ЖінПре=26 |ЖінПрац=105 |ЖінПост=44
|Разом=367 |РазомПре=66 |РазомПрац=235 |РазомПост=66
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Стрикув}}

{{Lodz-geo-stub}}

[[Категорія:Села Зґерського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Зґерський повіт

Гміна: Стрикув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: EZG

OSM: ↑2925970 ·R (Ґміна Стрикув)


text:
# П'єдрас-Альбас
П'єдрас-Альбас (ісп. Piedras Albas) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Естремадура, у провінції Касерес. Населення — 194 особи (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 280 км на захід від Мадрида, 60 км на північний захід від Касереса.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету у провінції Касерес

title: П'єдрас-Альбас

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = П'єдрас-Альбас
 | місцева_назва       = ''Piedras Albas''
 | прапор              =
 | герб                = Escudo de Piedras Albas.svg
 | автономна_спільнота = [[Естремадура]]
 | провінція           = [[Касерес (провінція)|Касерес]]
 | комарка             =
 | широта              = 39.783
 | довгота             = -6.917
 | висота              = 363
 | населення           = 194
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 4,54
 | густота             = 42,73
 | поштові_індекси     = 10991
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 10145
 | мер                 = Марія Антонія Фернандес Ернандес
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 = http://www.piedrasalbas.es/
}}
'''П'єдрас-Альбас''' ({{lang-es|Piedras Albas}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Естремадура]], у провінції [[Касерес (провінція)|Касерес]]. Населення — {{formatnum:194}} особи (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 280 км на захід від [[Мадрид]]а, 60 км на північний захід від [[Касерес (Іспанія)|Касереса]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Piedras Albas (Cáceres)}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Piedras Albas.png|Розташування муніципалітету у провінції Касерес
</gallery>

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Касерес}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Касерес]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Естремадура

Провінція: Касерес

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Марія Антонія Фернандес Ернандес (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Венжинович Наталія Федорівна
Венжинович Наталія Федорівна – українська науковиця в галузі мовознавства, доктор філологічних наук (2019), професор (2022), завідувачка кафедри української мови  ДВНЗ «Ужгородський національний університет».

## Життєпис
Венжинович Наталія Федорівна народилася 30 червня 1960 р. у м. Почаїв Тернопільської області.
1979–1984 рр. – навчалася в Ужгородському державному університеті на філологічному факультеті за спеціальністю «Українська мова та література».
1986–1989 рр. – навчалася в аспірантурі Ужгородського державного університету на кафедрі української мови.
З 1991 року – асистент кафедри української мови Ужгородського національного університету.
З 1992 року – викладач кафедри української мови Ужгородського національного університету.
У 1998 році захистила кандидатську дисертацію на тему «Лексика народних промислів говорів Тернопільщини (ткацтво)».
1999 рік – присуджено науковий ступінь кандидата філологічних наук зі спеціальності 10.02.01 – українська мова.
З 2000 року – на посаді доцента кафедри української мови.
2001 рік – присвоєно вчене звання доцента.
2019 рік – здобула науковий ступінь доктора філологічних наук.
З 2020 року – завідувачка кафедри української мови Ужгородського національного університету.
2015–2021 рр. –  заступник декана філологічного факультету Ужгородського національного університету з наукової роботи.
2022 рік – присвоєно вчене звання професора.
Н.Ф. Венжинович підготувала чотирьох кандидатів філологічних наук за спеціальністю 10.02.01 – українська мова (В.Ф. Баньоі, М.М. Медведь, М.Д.  Химинець, М.Ю. Яцьків).
Наталія Федорівна Венжинович є членкинею Фразеологічної комісії при Міжнародному комітеті славістів і головою редакційної ради «Наукового вісника Ужгородського університету. Серія: Філологія».

## Наукова діяльність
Сфера наукових інтересів: сучасна українська літературна мова, історія українського мовознавства, порівняльне й зіставне мовознавство, перекладознавство, фразеологія, лінгвокультурологія, етнолінгвістика когнітивна лінгвістика, діалектологія.

## Праці

### Монографії
- Венжинович Н.Ф. Простір і час в українській фразеології: лінгвокультурологічний аспект. Prostor in čas v frazeologiji: kolektivna monografija / uredile Erika Kržišnik, Nataša Jakop, Mateja Jemec Tomazin. 1. izd. Ljubljana: Znanstvena založba Filozofske fakultete, 2016. S. 423–428. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/8373
- Венжинович Н. Фраземіка української літературної мови в контексті когнітології та лінгвокультурології: монографія. Ужгород: ФОП Сабов А.М., 2018. – 463 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49257
- Venzhynovych N.F. Basic Problems of Phrase Studies in Modern Linguistics. Development trends of philological sciences: collective monograph / D. Ch. Chyk, O. M. Demska, I. I. Dmytriv, М. Yu. Fedurko, etc. Lviv-Toruń: Liha-Pres, 2019. C. 274–295. DOI https://doi.org/10.36059/978-966-397-127-8/274-295; https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/37962
- Venzhynovych F. On Modern Students’ Slang (Jargon). Development trends of modern linguistic in the epoch of globalization: collective monograph / L.I. Bielickhova, I.I. Dmytriv, M.Yu. Fedurko, K. M. Ivanochko, etc. Lviv - Toruń: Liha-Pres, 2019. C. 233–249. DOI https://doi.org/10.36059/978-966-397-127-8/ 233-249; https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/37967
- Венжинович Н. Діалектна фраземіка як предмет лінгвокультурологічного аналізу. Słowiańska frazeologia gwarowa ІІ: monografia zbiorowa. Pod redakcją Macieja Raka i Valerija M. Mokienki. Kraków 2020. S. 73–80. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/37968
- Венжинович Н. Проблеми перекладу прислів’їв та афоризмів з української мови англійською. Słowo. Tekst. Czas XIII Frazeologia w dyskursie i przekładzie: monografia zbiorowa. Pod redakcją Mirosławy Hordy. Szczecin 2020. S. 241–248. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/52000
- Лінгвальний та екстралінгвальний аспекти комунікації в мультикультурному середовищі Закарпаття : монографія. / за заг. ред. Ю. М. Бідзілі, Г. В. Шаповалової, Я. М. Шебештян; рец. : М. І. Мушинка, М. В. Бутиріна, Л. В. Сніцарчук. – Ужгород: РІК-У, 2021. – 628 с.  https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/38777

### Підручники та навчальні посібники
- Венжинович Н. Лінгвокультурологічний аспект мовознавчих досліджень: навчально-методичний посібник для студентів філологічного факультету. – Ужгород: ФОП Сабов А. М., 2015. – 268 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/8414
- Венжинович Н. Лінгвокультурологічний аспект мовознавчих досліджень : навч. - метод. посіб. до спецкурсу для студентів філолог. ф-ту. 2-ге вид., допов. і перероб. Ужгород : ФОП Сабов А. М., 2021. – 292 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49233
- Особливості перекладу фразеологізмів з української мови англійською : навчально-методичний посібник для студентів філологічного факультету ОП «Українська мова та література. Англійська мова та література» / укладач Н. Ф. Венжинович. – Ужгород: ПП Данило С. І., 2021. – 104 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49230
- Венжинович Н. Ф., Пискач О. Д. Сучасна українська літературна мова. Морфологія : навчально-методичний посібник для студентів українського відділення філологічного факультету / рец. : Л.О. Белей, В.Ф. Баньоі. – Ужгород : Ґражда, 2017. – 232 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/48773
- Венжинович Н. Ф. Сучасна українська літературна мова. Морфологія : навчально-методичний посібник для студентів українського відділення філологічного факультету / Н. Ф. Венжинович, О. Д. Пискач. – 2-ге вид., допов. і перероб. – Ужгород : ФОП Сабов А. М., 2022. – 222 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49229
- Прикладне українське мовознавство. Морфологія : методичні матеріали до практичних занять для студентів напряму 8.035 – Філологія, ОП «Українська мова та література» / укладачі: Н. Ф. Венжинович, О. Д. Пискач. – Ужгород : ПП Данило С. І., 2022. – 95 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49232
- Історія українського мовознавства : матеріали до лекцій для магістрантів напряму 8.035 – Філологія, ОП «Українська мова та література» / укладач Н. Ф. Венжинович. – Ужгород : ПП Данило С. І., 2022. – 115 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49231
- Лепта библейской мудрости : библейские крылатые выражения и афоризмы на русском, английском, белорусском, немецком, словацком и украинском языках / авт.-сост. : Д. Балакова [и др.]. – Могилев : МГУ имени А.А. Кулешова, 2014. – 208 с.https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/3090

title: Венжинович Наталія Федорівна

wikitext:
{{однофамільці|Венжинович}}
{{Науковець
|ім'я = Венжинович Наталія Федорівна
|жінка = так
|зображення = Венжинович Наталія Федорівна.jpg
|дата народження = 30 червня 1960 р.
|місце народження = м. Почаїв Тернопільської області
|громадянство = {{UKR}}
|галузь = Філологія
|заклад = Ужгородський національний університет
|alma mater = Ужгородський національний університет
|посада = завідувачка кафедри
|звання = професор
|ступінь = доктор філологічних наук
}}
'''Венжинович Наталія Федорівна''' – українська науковиця в галузі мовознавства, доктор філологічних наук (2019), професор (2022), завідувачка кафедри української мови  ДВНЗ «Ужгородський національний університет».

== Життєпис ==
{{Розділ без джерел}}
Венжинович Наталія Федорівна народилася 30 червня 1960 р. у м. [[Почаїв]] Тернопільської області.

[[1979]]–[[1984]] рр. – навчалася в [[Ужгородський національний університет|Ужгородському державному університеті]] на філологічному факультеті за спеціальністю «Українська мова та література».

[[1986]]–[[1989]] рр. – навчалася в аспірантурі Ужгородського державного університету на кафедрі української мови.

З 1991 року – асистент кафедри української мови Ужгородського національного університету.

З 1992 року – викладач кафедри української мови Ужгородського національного університету.

У 1998 році захистила кандидатську дисертацію на тему «Лексика народних промислів говорів Тернопільщини (ткацтво)».

1999 рік – присуджено науковий ступінь кандидата філологічних наук зі спеціальності 10.02.01 – українська мова.

З 2000 року – на посаді доцента кафедри української мови.

2001 рік – присвоєно вчене звання [[Доцент|доцента]].

[[2019]] рік – здобула науковий ступінь [[Доктор наук|доктора]] філологічних наук.

З [[2020]] року – завідувачка кафедри української мови Ужгородського національного університету.

[[2015]]–[[2021]] рр. –  заступник декана філологічного факультету Ужгородського національного університету з наукової роботи.

[[2022]] рік – присвоєно [[Наукові ступені і вчені звання в Україні|вчене звання]] [[Професор|професора]].

Н.Ф. Венжинович підготувала чотирьох кандидатів філологічних наук за спеціальністю 10.02.01 – українська мова (В.Ф. Баньоі, М.М. Медведь, М.Д.  Химинець, М.Ю. Яцьків).

Наталія Федорівна Венжинович є членкинею Фразеологічної комісії при Міжнародному комітеті славістів і головою редакційної ради «Наукового вісника Ужгородського університету. Серія: Філологія»<ref>{{Cite web|url=http://visnyk-philology.uzhnu.edu.ua/|title=Науковий вісник Ужгородського університету. Серія Філологія}}</ref>.

== Наукова діяльність ==
Сфера наукових інтересів: сучасна українська літературна мова, історія українського мовознавства, порівняльне й зіставне мовознавство, [[перекладознавство]], [[фразеологія]], [[лінгвокультурологія]], [[етнолінгвістика]] [[когнітивна лінгвістика]], [[діалектологія]].

== Праці ==

=== Монографії ===

* Венжинович Н.Ф. Простір і час в українській фразеології: лінгвокультурологічний аспект'''.''' ''Prostor in čas v frazeologiji'': kolektivna monografija / uredile Erika Kržišnik, Nataša Jakop, Mateja Jemec Tomazin. 1. izd. Ljubljana: Znanstvena založba Filozofske fakultete, 2016. S. 423–428. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/8373
* Венжинович Н. Фраземіка української літературної мови в контексті когнітології та лінгвокультурології: монографія. Ужгород: ФОП Сабов А.М., 2018. – 463 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49257
* Venzhynovych N.F. Basic Problems of Phrase Studies in Modern Linguistics. ''Development trends of philological sciences: collective monograph'' / D. Ch. Chyk, O. M. Demska, I. I. Dmytriv, М. Yu. Fedurko, etc. Lviv-Toruń: Liha-Pres, 2019. C. 274–295. DOI https://doi.org/10.36059/978-966-397-127-8/274-295; https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/37962
* Venzhynovych F''.'' On Modern Students’ Slang (Jargon). ''Development trends of modern linguistic in the epoch of globalization: collective monograph'' / L.I. Bielickhova, I.I. Dmytriv, M.Yu. Fedurko, K. M. Ivanochko, etc. Lviv - Toruń: Liha-Pres, 2019. C. 233–249. DOI https://doi.org/10.36059/978-966-397-127-8/ 233-249; https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/37967
* Венжинович Н. Діалектна фраземіка як предмет лінгвокультурологічного аналізу. ''Słowiańska frazeologia gwarowa'' ІІ: monografia zbiorowa. Pod redakcją Macieja Raka i Valerija M. Mokienki. Kraków 2020. S. 73–80. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/37968
* Венжинович Н. Проблеми перекладу прислів’їв та афоризмів з української мови англійською. ''Słowo. Tekst. Czas XIII Frazeologia w dyskursie i przekładzie'': monografia zbiorowa. Pod redakcją Mirosławy Hordy. Szczecin 2020. S. 241–248. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/52000
* Лінгвальний та екстралінгвальний аспекти комунікації в мультикультурному середовищі Закарпаття : монографія. / за заг. ред. Ю. М. Бідзілі, Г. В. Шаповалової, Я. М. Шебештян; рец. : М. І. Мушинка, М. В. Бутиріна, Л. В. Сніцарчук. – Ужгород: РІК-У, 2021. – 628 с.  https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/38777

=== Підручники та навчальні посібники ===

* Венжинович Н. Лінгвокультурологічний аспект мовознавчих досліджень: навчально-методичний посібник для студентів філологічного факультету. – Ужгород: ФОП Сабов А. М., 2015. – 268 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/8414
* Венжинович Н. Лінгвокультурологічний аспект мовознавчих досліджень : навч. - метод. посіб. до спецкурсу для студентів філолог. ф-ту. 2-ге вид., допов. і перероб. Ужгород : ФОП Сабов А. М., 2021. – 292 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49233
* Особливості перекладу фразеологізмів з української мови англійською : навчально-методичний посібник для студентів філологічного факультету ОП «Українська мова та література. Англійська мова та література» / укладач Н. Ф. Венжинович. – Ужгород: ПП Данило С. І., 2021. – 104 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49230
* Венжинович Н. Ф., Пискач О. Д. Сучасна українська літературна мова. Морфологія : навчально-методичний посібник для студентів українського відділення філологічного факультету / рец. : Л.О. Белей, В.Ф. Баньоі. – Ужгород : Ґражда, 2017. – 232 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/48773
* Венжинович Н. Ф. Сучасна українська літературна мова. Морфологія : навчально-методичний посібник для студентів українського відділення філологічного факультету / Н. Ф. Венжинович, О. Д. Пискач. – 2-ге вид., допов. і перероб. – Ужгород : ФОП Сабов А. М., 2022. – 222 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49229
* Прикладне українське мовознавство. Морфологія : методичні матеріали до практичних занять для студентів напряму 8.035 – Філологія, ОП «Українська мова та література» / укладачі: Н. Ф. Венжинович, О. Д. Пискач. – Ужгород : ПП Данило С. І., 2022. – 95 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49232
* Історія українського мовознавства : матеріали до лекцій для магістрантів напряму 8.035 – Філологія, ОП «Українська мова та література» / укладач Н. Ф. Венжинович. – Ужгород : ПП Данило С. І., 2022. – 115 с. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/49231
* Лепта библейской мудрости : библейские крылатые выражения и афоризмы на русском, английском, белорусском, немецком, словацком и украинском языках / авт.-сост. : Д. Балакова [и др.]. – Могилев : МГУ имени А.А. Кулешова, 2014. – 208 с.https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/3090

== Джерела ==

* «Науковці України – еліта держави». Том VII. – К.: Видавництво Логос Україна, 2022. – 360 с. http://logos-ukraine.com.ua/project/index.php?project=nued7&id=3028
* Баньоі, Вероніка "Любов і робота – ось наріжні камені нашої людяности": (до ювілею професора Наталії Венжинович). ''Науковий вісник Ужгородського університету : серія: Філологія''; / ред.кол.: Г. Шумицька Н. Венжинович та ін. – Ужгород : ПП Данило С. І., 2020. – Вип. 1 (43) : на честь д. філол. наук, проф. В. М. Мокієнка (до 80-річчя від дня народження). – С. 366–368. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/36252
* Михайло Полюжин, Наталія Венжинович та їх учні : біобібліогр. покажч. до 70-річчя Ужгор. нац. ун-ту / уклад. і відп. за вип. М. М. Медведь ; бібліогр. ред. : Л. О. Мельник, О. З. Цуняк ; упоряд. персон. бібліогр.: В. Ф. Баньоі,  Т. Т. Врабель, Я. Ю. Світлик, М. В. Томенчук, М. Д. Химинець ; М-во освіти і науки України, ДВНЗ «Ужгородський національний університет», Наук. б-ка УжНУ. – Ужгород : ФОП Сабов А.М., 2015. – 180 с. : іл. https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/handle/lib/41914

== Примітки ==
<references />

== Посилання ==
ORCID https://orcid.org/0000-0002-0230-4118

Google Scholar https://scholar.google.com.ua/citations?user=c0tH5uAAAAAJ&hl=uk&oi=ao

Scopus https://www.scopus.com/authid/detail.uri?authorId=57554164000&origin=recordpage

Web of Science https://www.webofscience.com/wos/author/record/16701762

{{Ukr-scientist-stub}}
[[Категорія:Народились 1960]]
[[Категорія:Науковці Ужгородського університету]]
[[Категорія:Доктори філологічних наук України]]
[[Категорія:Українські професори]]

title: Венжинович Наталія Федорівна

Народилася: 30 червня 1960 р. · м. Почаїв Тернопільської області

Країна: Україна

Діяльність: філолог, викладач університету

Alma mater: Ужгородський національний університет

Галузь: Філологія

Заклад: Ужгородський національний університет

Посада: завідувачка кафедри

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: доктор філологічних наук


text:
# Врбовка
Врбовка (словац. Vrbovka) — село, громада округу Вельки Кртіш, Банськобистрицький край, центральна Словаччина, регіон Новоград. Кадастрова площа громади — 10,6 км².
Населення 347 особа (станом на 31 грудня 2017 року).

## Історія
Врбовка вперше згадується в 1327 році.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.   | 2014.    | 2024.    |
| --------------- | ----- | ------- | -------- | -------- |
| Кількість осіб: | 452   | 413     | 351      | 315      |
| Різниця:        |       | -8,62 % | -15,01 % | -10,25 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 321   | 315     |
| Різниця:        |       | -1,86 % |

title: Врбовка

wikitext:
{{Населений пункт Словаччини
|староста = Марцел Фагіас
|автошляхи =
}}
'''Врбовка''' ({{lang-sk|Vrbovka}}) — село, [[громади Словаччини|громада]] [[Вельки Кртіш (округ)|округу Вельки Кртіш]], [[Банськобистрицький край]], центральна [[Словаччина]], регіон [[Новоград]]. Кадастрова площа громади — 10,6 км².

Населення 347 особа (станом на 31 грудня 2017 року).

== Історія ==
Врбовка вперше згадується в 1327 році.

== Населення ==
{{SK|pop}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{офіційний сайт||громади}}
{{obce}}
{{округ Вельки Кртіш}}
{{slovakia-geo-stub}}

[[Категорія:Округ Вельки Кртіш]]

title: обец

герб: прапор

Країна: Словаччина

Край: Банськобистрицький

Окрес: Великий Кртіш → SPARQL ←

· густота: 29,72 осіб/км²

Автомоб. ном.: VK

Поштовий індекс: 991 06 (pošta Želovce)

Староста: Марцел Фагіас

title: Карта

Карта:
Врбовка (Банськобистрицький край)
Врбовка у Вікісховищі


text:
# Василенко Микола Григорович
Мико́ла Григо́рович Васи́ленко (1911, Городище — 9 квітня 1944) — Герой Радянського Союзу, в роки радянсько-німецької війни стрілець 936-го стрілецького полку (254-я стрілецька дивізія, 52-а армія, 2-й Український фронт), червоноармієць.

## Біографія
Народився в 1911 році в селищі імені Петровського (нині місто Городище Черкаської області), в сім'ї селянина. Українець. Закінчивши початкову школу, працював на Городищенському цегельному заводі, в колгоспі імені Т. Г. Шевченко.
У Червоній Армії з 1939 року і з лютого 1944 року. Учасник радянсько-фінської війни 1939—1940 років.
Відзначився 28 березня 1944 року при форсуванні річки Прут і в боях за населений пункт Кирпиці (Вікторія, на північ від міста Ясси, Румунія). За підтримки полкової та дивізійної артилерії полк розпочав форсування річки. Червоноармієць Василенко переправився в числі перших і з ходу вступив у бій. Просуваючись вперед, вийшов до населеного пункту Кирпиці. Противник кинув великі сили для ліквідації плацдарму. Червоноармієць Василенко брав участь у відбитті семи контратак, знищивши при цьому 150 солдатів і офіцерів.
31 березня при форсуванні батальйоном річки Жижія вогнем з кулемета прикривав переправу.
9 квітня 1944 року стрілецький батальйон, в якому служив Василенко, почав штурм сильно укріпленою висоти. У цьому бою червоноармієць Василенко вогнем кулемета знищив велику кількість солдатів і офіцерів противника, але й сам загинув.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 вересня 1944 року за мужність, відвагу і героїзм, проявлені в боротьбі з німецько-фашистськими загарбниками, червоноармійцеві Василенку Миколі Григоровичу присвоєно звання Героя Радянського Союзу.
Похований недалеко від населеного пункту Вікторія.

title: Василенко Микола Григорович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Микола Григорович Василенко
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200пкс
| підпис_зображення    =
| дата_народження      = 1911
| місце_народження = [[Городище (Черкаська область)|Городище]], [[Черкаська область]]
| дата_смерті = 9.4.1944
| місце_смерті =
| причина_смерті =
| громадянство = {{URS}}
| національність =[[українець]]
| військове звання =[[рядовий]]
| партія =
| нагороди ={{(!}} style="background: transparent"
{{!}}{{Медаль Золота Зірка}}
{{!}}-
{{!}}{{Орден Леніна}}
{{!)}}
}}{{Othernames|Василенко}}
'''Мико́ла Григо́рович Васи́ленко''' ([[1911]], [[Городище (Черкаська область)|Городище]] — [[9 квітня]] [[1944]]) — [[Герой Радянського Союзу]], в роки [[радянсько-німецька війна|радянсько-німецької війни]] стрілець 936-го стрілецького полку (254-я стрілецька дивізія, [[52-а армія (СРСР)|52-а армія]], [[2-й Український фронт]]), червоноармієць.

== Біографія ==
Народився в [[1911]] році в селищі імені Петровського (нині місто [[Городище (Черкаська область)|Городище]] [[Черкаська область|Черкаської області]]), в сім'ї [[селяни]]на. [[Українець]]. Закінчивши [[початкова школа|початкову школу]], працював на Городищенському цегельному заводі, в [[колгосп]]і імені Т. Г. Шевченко.

У [[Червона армія|Червоній Армії]] з [[1939]] року і з лютого [[1944]] року. Учасник [[радянсько-фінська війна|радянсько-фінської війни 1939—1940 років]].

Відзначився [[28 березня]] [[1944]] року при [[форсування|форсуванні]] річки [[Прут]] і в боях за населений пункт Кирпиці (Вікторія, на [[північ]] від міста [[Ясси]], [[Румунія]]). За підтримки полкової та дивізійної [[артилерія|артилерії]] [[полк]] розпочав форсування річки. Червоноармієць Василенко переправився в числі перших і з ходу вступив у бій. Просуваючись вперед, вийшов до населеного пункту Кирпиці. Противник кинув великі сили для ліквідації [[плацдарм]]у. Червоноармієць Василенко брав участь у відбитті семи [[контратака|контратак]], знищивши при цьому 150 [[солдат]]ів і [[офіцер]]ів.

[[31 березня]] при форсуванні [[батальйон]]ом річки [[Жижія]] вогнем з [[кулемет]]а прикривав переправу.

[[9 квітня]] [[1944]] року стрілецький батальйон, в якому служив Василенко, почав [[штурм]] сильно укріпленою висоти. У цьому бою червоноармієць Василенко вогнем кулемета знищив велику кількість солдатів і офіцерів противника, але й сам загинув.

Указом [[Президія Верховної Ради СРСР|Президії Верховної Ради СРСР]] від [[13 вересня]] [[1944]] року за [[мужність]], [[відвага|відвагу]] і [[героїзм]], проявлені в боротьбі з німецько-фашистськими загарбниками, червоноармійцеві Василенку Миколі Григоровичу присвоєно звання [[Герой Радянського Союзу|Героя Радянського Союзу]].

Похований недалеко від населеного пункту Вікторія.

== Література ==
* Герои Советского Союза. Краткий биографический словарь. Том 1. М.: Воениз., 1987{{ref-ru}}
* {{warheroes|id=9887}}
{{Герої Радянського Союзу}}

{{Портали|Біографії|СРСР}}

[[Категорія:Уродженці Городища (Черкаська область)]]
[[Категорія:Учасники радянсько-фінської війни]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з СРСР]]
[[Категорія:Герої Радянського Союзу — українці]]

title: Микола Григорович Василенко

Народився: 1911 · Городище, Черкаська область

Помер: 9 квітня 1944 · Румунія

Поховання: Румунія

Громадянство: СРСР

Національність: українець

Учасник: радянсько-фінська війна і німецько-радянська війна

Військове звання: рядовий

Нагороди: Герой Радянського Союзу · Орден Леніна


text:
# Озерні відклади
Озерні відклади (рос. озерные отложения, англ. lacustrine deposits, lake deposits; нім. limnische Ablagerungen f pl, Seeablagerungen f pl) — осадові утворення на дні озер — сучасні (осади) і древні (осадові породи) уламкового, біогенного і хемогенного генезису. У великих озерах в прибережній зоні нагромаджуються галька, ґравій, піски і алеврити; у глибоководній області — алевропелітові і пелітові (глинисті) мули з органіч. речовиною, гідротроїлітом, вівіанітом, діатомові мули (Байкал, Севан і ін.), що чергуються з піщаними осадами мулистих потоків поблизу дна (Байкал, Женевське оз. і ін.).
Осади великих озер мають схожість з морськими відкладами.
У малих озерах півночі і північної лісової зони помірного вологого клімату відбувається накопичення заліза і манґану (бобові і конкреційні руди, оксидні, частково карбонатні), сапропелей, діатомового мулу. Піски і алеврити зустрічаються тільки у вузькій прибережній смузі.
Особливий тип являють собою льодовикові озера зі стрічковими глинами. У сухих степах поширені карбонатно-содові озера з осадами кальциту, доломіту і соди. В пустелях і напівпустелях розвинені озера з високомінералізованими водами з осадами гіпсу, епсоміту, мірабіліту (сульфатні озера) і галіту, тахігідриту, бішофіту (хлоридні озера). Рідше зустрічаються борні озера з накопиченням мінералів бору і цеолітів (оз. Натрон в Танзанії і ін.).

title: Озерні відклади

wikitext:
[[Файл:Morrison Formation Colorado National Monument.jpg|мини|Озерні відклади [[Великий каньйон|Великого каньйону]] ([[Колорадо]],[[США]])]]
'''Озерні відклади''' ({{lang-ru|озерные отложения}}, {{lang-en|lacustrine deposits, lake deposits}}; {{lang-de|limnische Ablagerungen f pl, Seeablagerungen f pl}}) — осадові утворення на дні озер — сучасні (осади) і древні ([[Осадові гірські породи|осадові породи]]) уламкового, біогенного і хемогенного генезису. У великих озерах в прибережній зоні нагромаджуються [[галька]], [[ґравій]], піски і [[алеврит]]и; у глибоководній області — алевропелітові і пелітові (глинисті) мули з органіч. речовиною, гідро[[троїліт]]ом, вівіанітом, [[Діатомовий мул|діатомові мули]] ([[Байкал]], [[Севан (озеро)|Севан]] і ін.), що чергуються з піщаними осадами [[Мулисті потоки|мулистих потоків]] поблизу дна (Байкал, [[Женевське озеро|Женевське оз.]] і ін.).

Осади великих озер мають схожість з морськими відкладами.

У малих озерах півночі і північної лісової зони помірного вологого клімату відбувається накопичення заліза і манґану ([[бобові]] і конкреційні руди, оксидні, частково карбонатні), сапропелей, діатомового мулу. Піски і алеврити зустрічаються тільки у вузькій прибережній смузі.

Особливий тип являють собою [[Льодовикове озеро|льодовикові озера]] зі стрічковими глинами. У сухих степах поширені карбонатно-содові озера з осадами кальциту, доломіту і соди. В пустелях і напівпустелях розвинені озера з високомінералізованими водами з осадами гіпсу, епсоміту, мірабіліту (сульфатні озера) і галіту, тахігідриту, бішофіту (хлоридні озера). Рідше зустрічаються борні озера з накопиченням мінералів бору і цеолітів (оз. Натрон в Танзанії і ін.).

== Див. також ==

* [[Озерна руда]]

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}

[[Категорія:Гідрологія]]
[[Категорія:Континентальні відклади]]
[[Категорія:Озера]]


text:
# Кундерт Володимир Іванович
Кундерт Володимир Іванович (11 листопада 1878, Одеса — місце і час смерті невідомі), український архітектор, цивільний інженер, винахідник, реставратор.

## Біографія
Народився у родині німецького колоніста, члена міської управи Івана Андрійовича Кундерта. Після навчання у закладі середньої освіти був зарахований до Петербурзького інституту цивільних інженерів, повний курс якого закінчив у 1900 році з золотою медаллю за інженерні та срібною за архітектурні проекти.
У 1902 році В. І. Кундерт опублікував у петербурзькому журналі "Зодчій" ескіз огорожі Сабанєєва моста у Одесі, яка була майже копією огорожі імператорського павільйону зупинки "Шенбрунн" Віденської міської залізниці. Дана легка металева огорожа пропонувалась замість кам'яної, але проект не був реалізований. У тому же році В. І. Кундерт влаштувався на посаду архітектора Новоросійського університету. У той час відбувалося масштабне будівництво Медичного факультету, але місто на той час замовило проектування одному з самих відомих міських архітекторів О. Й. Бернардацці, який також здійснював і нагляд за будівництвом. Кундерт ж у архівних джерелах стосовно будівництва не фігурує. У 1905 році він подає на звільнення з посади, яку з грудня займав цивільний інженер Бруно Альбертович Бауер. Раніше початку 1904 року В. І. Кундерт також почав працювати помічником міського архітектора В. І. Зуєва і завідувачем ремонтної майстерні Технічно-будівного відділення Одеської міської управи, що розміщувалося у будинку Міської думи. У той час Кундерт проживав у будинку на Ніжинській вул., 30, а у 1905 році на вул. Новосельського, 75.
Володимира Кундерта більш займала інженерна справа, ніж архітекторська. У 1900-х роках він розробив власну систему залізобетонного каркаса, яка була запатентована у Російській імперії (патент № 37743) та Німеччині (патент № 221733), також він відкрив інженерно-будівельну контору. Раніше 1911 року він реалізував більше восьми крупних інженерних проектів, серед яких . У наслідок того, що залізобетоні конструкції тоді використовувались переважно у промисловому будівництві, а у цивільному будівництві застосування таких технологій не було поширеним, то більшість проектів В. І. Кундерта відносяться до промислової архітектури, також займався влаштуванням артезіанських колодязів та опор електричної мережі. У більшості випадків він був лише автором залізобетонних конструкцій, тоді як проектуванням фасадів займалися інші архітектори. У цьому відношенні найбільш плідна співпраця була з архітектором, який, також мав німецьке походження, Християн Готлібович Бейтельсбахер, він працював переважно у стилі німецького ретроспективізму. Також відомо два проекти з архітектором А. Б. Мінкусом, та один з Ю. М. Дмитренко.
У 1907 році Володимир Іванович Кундерт мав чин титулярного радника і окрім посади у Технічно-будівному відділенні Одеської міської управи також працював у інженером Одеської повітової Міської управи (Пантелеймонівська вул., 17). До 1910 року він звільнився з всіх державних посад і зосередився керуванням власним бюро. Також у ті роки він був, одним з торгових представників оздоблювального матеріалу німецької марки "Терранова", який виробляли у Фраюнзі та Вайлерсвісті. Раніше 1911 року він і власна контора переїхали до будинку на Дворянській вул., 9 / Єлісаветинській вул., 8.
У 1910 році В. І. Кундерт виконав проект головного павільйону Торгово-промислової сільськогосподарської виставки, що відбулася у тому же році у Одесі.
У 1910-х роках він проектує залізобетоні конструкції декількох будинків, серед яких виділяються будинки торгового дому В. Л. Блюмберг та С. О. Григор'євої, одеське відділення Азовсько-Донського банку, тютюнова фабрика спадкоємців А. М. Попова.
З встановленням Радянської влади В. І. Кундерт працевлаштувався завідувачем технічного відділення Одеського пайового будівельного товариства (Пайбуд) на Рішельєвській вул., 3, який був філіалом Укрпайбуду. На даній посаді він рахувався вже у 1923 році, у той час він проживав у будинку на вул. Гоголя, 6. Проекти міжвоєнних років, до яких має відношення В. І. Кундерт майже невідомі, у 1920-х роках він брав участь у споружденні будинку телефонної станції, який виконано в динамічних формах конструктивізму, також інженер здійснив розширення міської електростанції і перебудову Воронцовського палацу у Палац піонерів.
Після встановлення румунської влади В. І. Кундерт працював на посаді заступника міського голови по будівництву і був директором Дому вчених. Відновлює зруйновані будинки міста, у тому числі колишній будинок Міської думи. У 1944 році разом з відступуючими німецько-румунськими військами залишив місто, подальша доля його невідома.

## Споруди
Одеса
- Будинок Російського товариства колоніальної торгівлі, 1900-ті рр., вул. Катеринінська, 23[6];
- Будівля південно-російського товариства шкіряного виробництва, 1900-ті рр., Дальницька вул., 42[6];
- Будівля фірми "Д. П. Котляревський", 1900-ті рр.[6];
- Завод Акціонерного товариства Лібавської маслобійні, 1900-ті рр., вул. Мечнікова, 132[6];
- Корпус чаєрозважувальної фабрики товариства "В. Висоцький", 1900-ті рр., Канатна вул., 20 / Троїцька вул., 11[6]. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 858-Од[13];
- Залізобетонний димохід у порту, 1900-ті рр.[6];
- Електрична станція у порту, 1900-ті рр[6];
- Щогли електричного освітлення у порту, 1900-ті рр.[6];
- Будівля на заводі І. І. Гена, 1900-ті рр. Дальницька вул., 15 (не збереглась)[6];
- Корпус заводу І. І. Гена, арх. В. М. Кабіольський, інж. В. І. Кундерт, 1902 р., вул. Чорноморського козацтва, 72/1;
- Реконструкція вілли Рено, 1906 р., Французький бул., 15 (У 1911 році перебудована В. І. Прохаскою із зміною зовнішнього вигляду)[12]. Виявлений пам'ятник архітектури[13];
- Внутрішня реконструкція будинку Аркудинської, 1906 р., вул. Кінна, 12 / Ніжинська вул.[14];
- Перевлаштування входу у морські вани Є. Н. Гойковича, 1906 р., Приморська вул., 11/13[15];
- Перебудова магазину П. С. Раллі у будинку Енно, проект: 1908 р. Роботи: 1909 р., Гаванна вул., 13 / Дерибасівська вул., 20[12][16];
- Водогінні залізобетоні вежі для спрінклерів Грінеля у Одесі та околицях[6];
- Пакгаузи Північного пароплавного товариства, поч. XX ст.[8];
- Пакгаузи Російського товариства пароплавства та торгівлі, поч. XX ст.[8]
- Одеське відділення Російсько-американської гумової мануфактури «Трикутник», арх. Бейтельсбахер Х. Г., Кундерт В. І., будівництво, 1910 р., Пушкінська вул., 32. Пам'ятник архітектури місцевого значення 60-Од[13];
- Головний павільйон торгово-промислової і сільськогосподарської виставки в Одесі у 1910 році, парк Т. Г. Шевченка (будівля не збереглась)[10];
- Будинок торгового дому В. Л. Блюмберг, арх. А. Б. Мінкус, В. І. Кундерт, 1910 - 1912, Преображенська вул., 64 / Троїцька вул., 51[6][12]. Пам'ятник архітектури місцевого значення 673-Од[13];
- Тютюнова фабрика Попова, арх. А. Б. Мінкус, Кундерт В. І., 1910 - 1912 рр.[17] або 1911 р.[12], Пушкінська вул., 70 / Мала Арнаутська вул., 65 (не збереглась);
- Дача В. І. Кундерта, 1910 р., Французький бул., 25 (не збереглася)[12];
- Одеська контора Азовсько-Донського банку, арх. А. Б. Мінкус (у співпраці В. І. Кундертом та С. В. Домбровським), 1910 – 1913 рр., Рішельєвська вул., 9а[12]. Пам'ятник архітектури місцевого значення 738-Од[13];
- Корпуса пробкового заводу «Е. Арпс и Ко», 1911 р., Балківська вул., 54[12];
- Будинок І. Антоновича, 1911 р., Канатна вул., 41[12]. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 297-Од[13];
- Будинок Яворовських, 1911 р., 1914 р., Ніжинська вул., 64[12]. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 525-Од[13];
- Реконструкція будинків П. Т. Печеського та Ф. Я. Скведера, арх. Е. Б. Вєй[17], інж. В. І. Кундерт[12], 1911 р., пров. Чайковського, 15-17;
- Будинок Петра Олександровича Горшенєва, арх. Бейтельсбахер Х. Г., Кундерт В. І., 1912 - 1913 рр., вул. Бєлінського, 12[12];
- Будинок Софії Олексіївни Григор'євої, проект і нагляд: арх. Дмитренко Ю. М., інж. Кундерт В. І. за участю інж. Скведера Х. Я., 1912–1913 рр., Ланжеронівська вул., 15 / Катеринінська вул., 15[17][18]. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 571-Од[8][13]. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 412-Од[13];
- Розширення міської електростанції, 1928 р., вул. Чорноморського козацтва, 119 та вул. Чорноморського козацтва, 70/2[12];
- Будинок телефонної станції, арх. Н. Л. Гуревич[12], В. І. Кундерт[17], 1929 - 1930 рр., Катеринінська вул., 37 / вул. Жуковського, 25;
- Реконструкція Воронцовського палацу у Палац піонерів, 1935 — 1936 рр., Воронцовський пров., 2д[12]. Пам'ятник архітектури національного значення № 546/1[13];
- Відновлення будинку Міської думи, 1942 р., Думська пл., 1[12]. Пам'ятник архітектури національного значення № 547[13];
- Відновлення церкви св. Іллі Іллінського подвір'я Афонського монастиря, 1942 р., Пушкінська вул., 79[12] Пам'ятник архітектури місцевого значення № 731-Од[13];
- Відновлення та ремонт оперного театру, 1942 р., пров. Чайковського, 1[12]. Пам'ятник архітектури національного значення № 549[13];

Дніпропетровськ
- Зрівняльні резервуари міського водогону, 1906 - 1908 рр.[6];
- Машинні будинки міського водогону, 1906 - 1908 рр.[6];
- Житлові будинки міського водогону, 1906 - 1908 рр.[6];

с. Тьоткіно (Російська Федерація)
- Млин спадкоємців І. Н. Терещенко, 1908 р.[6][19];
- Винокурний завод спадкоємців І. Н. Терещенко, 1908 р.[6][20];

Миколаїв
- Будинок харківського віце-губернатора Н. С. Гербеля, 1903 р.[21];

Не реалізовані проекти
- Проект металевої огорожі Сабанєєва моста, 1902 р.[2]

## Галерея
- Вілла Рено. Реконструкція, гр. інж. В. І. Кундерт 1906 р. Реконструкція, арх. В. І. Прохаска, 1911 р.
- Корпус чаєрозважувальної фабрики товариства "В. Висоцький", 1900-ті рр.
- Одеське відділення Російсько-америцької гумової мануфактури «Трикутник», арх. Бейтельсбахер Х. Г., гр. інж. Кундерт В. І., буд. 1910 р.
- Будинок торгового дому "В. Л. Блюмберг", арх. А. Б. Мінкус, гр. інж. В. І. Кундерт, 1910 - 1912 рр.
- Одеська контора Азово-Донського банку, арх. А. Б. Мінкус (у співпраці гр. інж. В. І. Кундертом та гр. інж. С. В. Домбровським), 1910 – 1913 рр.
- Будинок І. Антоновича, 1911 р.
- Фасад. Будинок Яворовських, 1911 р., 1914 р.
- Подвір'я. Будинок Яворовських, 1911 р., 1914 р.
- Будинок С. О. Григор'євої, арх. Ю. М. Дмитренко, гр. інж. В. І. Кундерт, 1912 - 1913 р.

title: Кундерт Володимир Іванович

wikitext:
{{othernames|Кундерт}}
{{Архітектор
|зображення                =
|розмір                    =
|підпис зображення         =
|ім'я                      = Кундерт Володимир Іванович
|справжнє ім'я             = Kundert Voldemar
|дата народження           = 1878
|місце народження          = [[Одеса]], [[Херсонська губернія]], [[Російська імперія]]
|дата смерті               =
|місце смерті              =
|навчався                  = [[Санкт-Петербурзький державний архітектурно-будівельний університет|Санкт-Петербурзький інститут цивільних інженерів]]
|працював у містах         = [[Одеса]], [[Тьоткіно (Курська область)]]
|стиль                     = [[Історизм (архітектура)|історизм]], [[Ретроспективізм]], [[Конструктивізм]]
|найважливіші споруди      = Чаєрозважувальна фабрика товариства "В. Висоцький", [[Прибутковий будинок Блюмберга|Будинок Блюмберга]], Будинок С. О. Григор'євої, тютюнова фабрика "Спадкоємці А. М. Попова", прибутковий будинок Яворовської
|містобудівні проєкти      =
|реставрація пам'яток      = [[Іллінський монастир (Одеса)|Церква Іллінського подвір'я Афонського монастиря]], [[Будинок Одеської міської ради|Міська дума]], [[Одеський театр опери і балету|Оперний театр]]
|нереалізовані проєкти     =
|наукові праці             =
|нагороди                  =
|підпис                    =
|Commons                   =
}}
'''Кундерт Володимир Іванович''' (11 листопада [[1878]], [[Одеса]]<ref>[1] ДАОО. - Ф. 37. - Оп. 13. - Спр. 907. - Арк. 91 об.-92</ref> — місце і час смерті невідомі), український [[архітектор]], цивільний інженер, винахідник, реставратор.

== Біографія ==
[[Файл:51-101-1287 Будинок чаєрозважувальної фабрики.jpg|міні|ліворуч|[[Чаєрозважувальна фабрика Висоцького|Чаєрозважувальна фабрика товариства "В. Висоцький"]]]]
[[Файл:Odesa_Preobrazhenska_64.jpg|міні|Будинок торгового дому "В. Л. Блюмберг"]]
Народився у родині німецького колоніста, члена міської управи Івана Андрійовича Кундерта. Після навчання у закладі середньої освіти був зарахований до [[Санкт-Петербурзький державний архітектурно-будівельний університет|Петербурзького інституту цивільних інженерів]], повний курс якого закінчив у 1900 році з золотою медаллю за інженерні та срібною за архітектурні проекти.

У 1902 році В. І. Кундерт опублікував у петербурзькому журналі "Зодчій"<ref name="Зодчий1902"/> ескіз огорожі Сабанєєва моста у Одесі, яка була майже копією огорожі імператорського павільйону зупинки "Шенбрунн" [[Штадтбан|Віденської міської залізниці]]. Дана легка металева огорожа пропонувалась замість кам'яної, але проект не був реалізований. У тому же році В. І. Кундерт влаштувався на посаду архітектора [[Одеський національний університет імені І. І. Мечникова|Новоросійського університету]]. У той час відбувалося масштабне будівництво [[Одеський національний медичний університет|Медичного факультету]], але місто на той час замовило проектування одному з самих відомих міських архітекторів [[Бернардацці Олександр Осипович|О. Й. Бернардацці]], який також здійснював і нагляд за будівництвом. Кундерт ж у архівних джерелах стосовно будівництва не фігурує<ref>Васильев К. Медицинский факульткт Новороссийского университета. Документальные очерки. Одесса: Optimum, 2008 - 407с., ил. СС., 14, 15</ref>. У 1905 році він подає на звільнення з посади, яку з грудня займав цивільний інженер Бруно Альбертович Бауер. Раніше початку 1904 року В. І. Кундерт також почав працювати помічником міського архітектора В. І. Зуєва і завідувачем ремонтної майстерні Технічно-будівного відділення Одеської міської управи, що розміщувалося у будинку Міської думи. У той час Кундерт проживав у будинку на Ніжинській вул., 30<ref name="ВО/1904">Вся Одесса : Адресная и справочная книга г. Одессы на 1904 - 1905 года. / Изд. и ред. Л. А. Лисянского. - Одесса: Год изд. 1-й. - 1904</ref>, а у 1905 році на вул. Новосельського, 75<ref name="ВО/1906">Вся Одесса : Адресная и справочная книга г. Одессы на 1906 год. / Изд. и ред. Л. А. Лисянского. - Одесса: Год изд. 2-й. - 1906</ref>.

Володимира Кундерта більш займала інженерна справа, ніж архітекторська. У 1900-х роках він розробив власну систему залізобетонного каркаса, яка була запатентована у Російській імперії (патент № 37743) та Німеччині (патент № 221733), також він відкрив інженерно-будівельну контору. Раніше 1911 року він реалізував більше восьми крупних інженерних проектів, серед яких <ref name="ВО/1911">Вся Одесса : Адресная и справочная книга г. Одессы. / Изд. и ред. Л.А. Лисянского. - Одесса: Год изд. 10-й. - 1911, С. 27, 519</ref>. У наслідок того, що залізобетоні конструкції тоді використовувались переважно у промисловому будівництві, а у цивільному будівництві застосування таких технологій не було поширеним, то більшість проектів В. І. Кундерта відносяться до промислової архітектури, також займався влаштуванням артезіанських колодязів та опор електричної мережі<ref name="ВО/1911"/>. У більшості випадків він був лише автором залізобетонних конструкцій, тоді як проектуванням фасадів займалися інші архітектори. У цьому відношенні найбільш плідна співпраця була з архітектором, який, також мав німецьке походження, Християн Готлібович Бейтельсбахер, він працював переважно у стилі німецького ретроспективізму. Також відомо два проекти з архітектором [[Мінкус Адольф Борисович|А. Б. Мінкусом]], та один з [[Дмитренко Юрій Мелентійович|Ю. М. Дмитренко]].

У 1907 році Володимир Іванович Кундерт мав чин титулярного радника і окрім посади у Технічно-будівному відділенні Одеської міської управи також працював у інженером Одеської повітової Міської управи (Пантелеймонівська вул., 17)<ref>Вся Одесса: Адресная и справочная книга г. Одессы. / Изд. и ред. Л.А. Лисянского. - Одесса: Год изд. 7-й. - 1908. - 4 с., 682 стб. : пл.</ref>. До 1910 року він звільнився з всіх державних посад і зосередився керуванням власним бюро. Також у ті роки він був, одним з торгових представників оздоблювального матеріалу німецької марки "Терранова", який виробляли у [[Фраюнг|Фраюнзі]] та [[Вайлерсвіст]]і<ref name="ВООН/1914">Вся Одесса: адресная и справочная книга всей Одессы с отделом Одесский уезд на 1914 г. — Год издания 4-й. — Одесса: издательство «Одесския новости» ; типография «Порядок», 1914{{ref-ru}}</ref>. Раніше 1911 року він і власна контора переїхали до будинку на Дворянській вул., 9 / Єлісаветинській вул., 8<ref name="ВООН/1911">Вся Одесса: адресная и справочная книга всей Одессы с отделом Одесский уезд на 1911 г. — Год издания 1-й. — Одесса: издательство «Одесския новости» ; типография «Порядок», 1911{{ref-ru}}</ref>.

У 1910 році В. І. Кундерт виконав проект головного павільйону Торгово-промислової сільськогосподарської виставки, що відбулася у тому же році у Одесі<ref name=OdStory>{{Cite web |url=http://odessastory.info/gallery/displayimage.php?album=63&pid=4125 |title=Акварельний рисунок головного павільйону виставки 1910 року у Одесі |accessdate=24 серпня 2017 |archive-date=25 серпня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170825020609/http://odessastory.info/gallery/displayimage.php?album=63&pid=4125 }}</ref>.
У 1910-х роках він проектує залізобетоні конструкції декількох будинків, серед яких виділяються будинки торгового дому В. Л. Блюмберг та С. О. Григор'євої, одеське відділення Азовсько-Донського банку, тютюнова фабрика спадкоємців А. М. Попова.

З встановленням Радянської влади В. І. Кундерт працевлаштувався завідувачем технічного відділення Одеського пайового будівельного товариства (Пайбуд) на Рішельєвській вул., 3, який був філіалом Укрпайбуду. На даній посаді він рахувався вже у 1923 році, у той час він проживав у будинку на вул. Гоголя, 6<ref>Вся Одесса. Адрессная и справочная книга на 1924 год. Издание известий одесского гуюкома КП(Б)У, Губкома и Губпросвета, 1924. СС. 298, 382</ref>. Проекти міжвоєнних років, до яких має відношення В. І. Кундерт майже невідомі, у 1920-х роках він брав участь у споружденні будинку телефонної станції, який виконано в динамічних формах конструктивізму, також інженер здійснив розширення міської електростанції і перебудову [[Воронцовський палац (Одеса)|Воронцовського палацу]] у Палац піонерів<ref name="Пилявський довідник">Пилявский В. А. Здания, сооружения, памятники Одессы и их зодчие. — 2-е изд. — Одесса: Optimum, 2010. — 276 с. — ISBN 978-966-344-377-5{{ref-ru}}</ref>.

Після встановлення румунської влади В. І. Кундерт працював на посаді заступника міського голови по будівництву і був директором Дому вчених. Відновлює зруйновані будинки міста, у тому числі колишній будинок Міської думи. У 1944 році разом з відступуючими німецько-румунськими військами залишив місто, подальша доля його невідома.

== Споруди ==
;Одеса
* Будинок Російського товариства колоніальної торгівлі, 1900-ті рр., вул. Катеринінська, 23<ref name="ВО/1911"/>;
* Будівля південно-російського товариства шкіряного виробництва, 1900-ті рр., Дальницька вул., 42<ref name="ВО/1911"/>;
* Будівля фірми "Д. П. Котляревський", 1900-ті рр.<ref name="ВО/1911"/>;
* Завод Акціонерного товариства Лібавської маслобійні, 1900-ті рр., вул. Мечнікова, 132<ref name="ВО/1911"/>;
* Корпус чаєрозважувальної фабрики товариства "В. Висоцький", 1900-ті рр., Канатна вул., 20 / Троїцька вул., 11<ref name="ВО/1911"/>. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 858-Од<ref name="ПерПам2009"/>;
* Залізобетонний димохід у порту, 1900-ті рр.<ref name="ВО/1911"/>;
* Електрична станція у порту, 1900-ті рр<ref name="ВО/1911"/>;
* Щогли електричного освітлення у порту, 1900-ті рр.<ref name="ВО/1911"/>;
* Будівля на заводі І. І. Гена, 1900-ті рр. Дальницька вул., 15 (не збереглась)<ref name="ВО/1911"/>;
* Корпус заводу І. І. Гена, арх. В. М. Кабіольський, інж. В. І. Кундерт, [[1902]] р., вул. Чорноморського козацтва, 72/1;
* Реконструкція вілли Рено, [[1906]] р., Французький бул., 15 (У 1911 році перебудована В. І. Прохаскою із зміною зовнішнього вигляду)<ref name="Пилявський довідник"/>. Виявлений пам'ятник архітектури<ref name="ПерПам2009"/>;
* Внутрішня реконструкція будинку Аркудинської, [[1906]] р., вул. Кінна, 12 / Ніжинська вул.<ref>[https://arhitektfoto.ee/object/6216/ «Одесса, Нежинская улица, 12 / Конная улица, 44»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191117215201/https://arhitektfoto.ee/object/6216/ |date=17 листопада 2019 }}. Сайт «Домофото».</ref>;
* Перевлаштування входу у морські вани Є. Н. Гойковича, [[1906]] р., Приморська вул., 11/13<ref>[https://arhitektfoto.ee/object/31939 «Одесса, Приморская улица, 11/13А] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191118001131/https://arhitektfoto.ee/object/31939 |date=18 листопада 2019 }}. Сайт «Домофото».</ref>;
* Перебудова магазину П. С. Раллі у будинку Енно, проект: [[1908]] р. Роботи: [[1909]] р., Гаванна вул., 13 / Дерибасівська вул., 20<ref name="Пилявський довідник"/><ref>ДАОО, ф. 16, оп. 85, д. 540</ref>;
* Водогінні залізобетоні вежі для спрінклерів Грінеля у Одесі та околицях<ref name="ВО/1911"/>;
* Пакгаузи Північного пароплавного товариства, поч. XX ст.<ref name="ВООН/1914"/>;
* Пакгаузи [[Російське товариство пароплавства і торгівлі|Російського товариства пароплавства та торгівлі]], поч. XX ст.<ref name="ВООН/1914"/>
* Одеське відділення Російсько-американської гумової мануфактури «Трикутник», арх. Бейтельсбахер Х. Г., Кундерт В. І., будівництво, [[1910]] р., Пушкінська вул., 32. Пам'ятник архітектури місцевого значення 60-Од<ref name="ПерПам2009"/>;
* Головний павільйон торгово-промислової і сільськогосподарської виставки в Одесі у 1910 році, парк Т. Г. Шевченка (будівля не збереглась)<ref name="OdStory"/>;
* Будинок торгового дому В. Л. Блюмберг, арх. [[Мінкус Адольф Борисович|А. Б. Мінкус]], В. І. Кундерт, [[1910]] - [[1912]], Преображенська вул., 64 / Троїцька вул., 51<ref name="ВО/1911"/><ref name="Пилявський довідник"/>. Пам'ятник архітектури місцевого значення 673-Од<ref name="ПерПам2009"/>;
* Тютюнова фабрика Попова, арх. [[Мінкус Адольф Борисович|А. Б. Мінкус]], Кундерт В. І., [[1910]] - [[1912]] рр.<ref name="Тимофієнко"/> або [[1911]] р.<ref name="Пилявський довідник"/>, Пушкінська вул., 70 / Мала Арнаутська вул., 65 (не збереглась);
* Дача В. І. Кундерта, [[1910]] р., Французький бул., 25 (не збереглася)<ref name="Пилявський довідник"/>;
* Одеська контора Азовсько-Донського банку, арх. [[Мінкус Адольф Борисович|А. Б. Мінкус]] (у співпраці В. І. Кундертом та С. В. Домбровським), [[1910]] – [[1913]] рр., Рішельєвська вул., 9а<ref name="Пилявський довідник"/>. Пам'ятник архітектури місцевого значення 738-Од<ref name="ПерПам2009"/>;
* Корпуса пробкового заводу «Е. Арпс и Ко», [[1911]] р., Балківська вул., 54<ref name="Пилявський довідник"/>;
* Будинок І. Антоновича, [[1911]] р., Канатна вул., 41<ref name="Пилявський довідник"/>. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 297-Од<ref name="ПерПам2009"/>;
* Будинок Яворовських, [[1911]] р., [[1914]] р., Ніжинська вул., 64<ref name="Пилявський довідник"/>. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 525-Од<ref name="ПерПам2009"/>;
* Реконструкція будинків П. Т. Печеського та Ф. Я. Скведера, арх. Е. Б. Вєй<ref name="Тимофієнко"/>, інж. В. І. Кундерт<ref name="Пилявський довідник"/>, [[1911]] р., пров. Чайковського, 15-17;
* Будинок Петра Олександровича Горшенєва, арх. Бейтельсбахер Х. Г., Кундерт В. І., [[1912]] - [[1913]] рр., вул. Бєлінського, 12<ref name="Пилявський довідник"/>;
* Будинок Софії Олексіївни Григор'євої, проект і нагляд: арх. [[Дмитренко Юрій Мелентійович|Дмитренко Ю. М.]], інж. Кундерт В. І. за участю інж. Скведера Х. Я., [[1912]]–[[1913]] рр., Ланжеронівська вул., 15 / Катеринінська вул., 15<ref name="Тимофієнко">Тимофієнко В. Г. Зодчі України кінця XVIII — початку XX століть: Біографічний довідник. — Київ: НДІТІАМ, 1999. — 477 с.[http://www.alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_011.html#dmitrenko] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161110101429/http://alyoshin.ru/Files/publika/timofienko/tim_zodchi_011.html#dmitrenko|date=10 листопада 2016}}</ref><ref name="Богданович">Богданович, Ольга Витальевна. Жизнь архитектора Дмитренко (1858 — 1918). Одесса: Астропринт, 2011. — 159 с. : фотоил. — Бібліогр.: с. 152—159. — 100 экз. — ISBN 978-966-190-505-3{{ref-ru}}</ref>. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 571-Од<ref name="ВООН/1914"/><ref name="ПерПам2009"/>. Пам'ятник архітектури місцевого значення № 412-Од<ref name="ПерПам2009">{{Cite web |url=http://omr.gov.ua/images/File/Upravlenia2009/PerelikPam09.doc |title=Перелік пам'яток культурної спадщини, розташованих на території м. Одеси (станом на вересень 2009 р.) |accessdate=30 січня 2017 |archive-date=2 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220302112714/https://omr.gov.ua/images/File/Upravlenia2009/PerelikPam09.doc }}</ref>;
* Розширення міської електростанції, 1928 р., вул. Чорноморського козацтва, 119 та вул. Чорноморського козацтва, 70/2<ref name="Пилявський довідник"/>;
* Будинок телефонної станції, арх. Н. Л. Гуревич<ref name="Пилявський довідник"/>, В. І. Кундерт<ref name="Тимофієнко"/>, [[1929]] - [[1930]] рр., Катеринінська вул., 37 / вул. Жуковського, 25;
* Реконструкція [[Воронцовський палац (Одеса)|Воронцовського палацу]] у Палац піонерів, [[1935]] — [[1936]] рр., Воронцовський пров., 2д<ref name="Пилявський довідник"/>. Пам'ятник архітектури національного значення № 546/1<ref name="ПерПам2009"/>;
* Відновлення [[Будинок Одеської міської ради|будинку Міської думи]], [[1942]] р., Думська пл., 1<ref name="Пилявський довідник"/>. Пам'ятник архітектури національного значення № 547<ref name="ПерПам2009"/>;
* Відновлення [[Іллінський монастир (Одеса)|церкви св. Іллі Іллінського подвір'я Афонського монастиря]], 1942 р., Пушкінська вул., 79<ref name="Пилявський довідник"/> Пам'ятник архітектури місцевого значення № 731-Од<ref name="ПерПам2009"/>;
* Відновлення та ремонт [[Одеський національний академічний театр опери та балету|оперного театру]], 1942 р., пров. Чайковського, 1<ref name="Пилявський довідник"/>. Пам'ятник архітектури національного значення № 549<ref name="ПерПам2009"/>;

;Дніпропетровськ
* Зрівняльні резервуари міського водогону, [[1906]] - [[1908]] рр.<ref name="ВО/1911"/>;
* Машинні будинки міського водогону, [[1906]] - [[1908]] рр.<ref name="ВО/1911"/>;
* Житлові будинки міського водогону, [[1906]] - [[1908]] рр.<ref name="ВО/1911"/>;

;с. Тьоткіно (Російська Федерація)
* Млин спадкоємців І. Н. Терещенко, 1908 р.<ref name="ВО/1911"/><ref>Мельница. Тёткино - сладкая провинция [http://www.tetkino.ru/history/mill] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170203075953/http://www.tetkino.ru/history/mill/|date=3 лютого 2017}}{{ref-ru}}</ref>;
* Винокурний завод спадкоємців І. Н. Терещенко, 1908 р.<ref name="ВО/1911"/><ref>Винокуренный завод. Тёткино - сладкая провинция [http://www.tetkino.ru/history/vinokureny_zavod] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170203094735/http://www.tetkino.ru/history/vinokureny_zavod/|date=3 лютого 2017}}{{ref-ru}}</ref>;

; Миколаїв
* Будинок харківського віце-губернатора Н. С. Гербеля, 1903 р.<ref>Газета "Одесские новости". №5985 від 01.06.1903, С. 5</ref>;

;Не реалізовані проекти
* Проект металевої огорожі Сабанєєва моста, [[1902]] р.<ref name="Зодчий1902">Кундерт В. Решетка на Сабанеевском мосту в г. Одессе. Журнал "Зодчий" № 25 від 23.06.1902</ref>

== Галерея ==

<gallery>
Frantsuzkyi Bul., 15-2.JPG|Вілла Рено. Реконструкція, гр. інж. В. І. Кундерт [[1906]] р. Реконструкція, арх. В. І. Прохаска, [[1911]] р.
Troitska St., 11-4.JPG|Корпус чаєрозважувальної фабрики товариства "В. Висоцький", 1900-ті рр.
32 Pushkinska Street, Odessa (01).jpg|Одеське відділення Російсько-америцької гумової мануфактури «Трикутник», арх. Бейтельсбахер Х. Г., гр. інж. Кундерт В. І., буд. [[1910]] р.
Одеса 115087.JPG|Будинок торгового дому "В. Л. Блюмберг", арх. А. Б. Мінкус, гр. інж. В. І. Кундерт, [[1910]] - [[1912]] рр.
Будівля Азовсько-Донського банку.jpg|Одеська контора Азово-Донського банку, арх. [[Мінкус Адольф Борисович|А. Б. Мінкус]] (у співпраці гр. інж. В. І. Кундертом та гр. інж. С. В. Домбровським), [[1910]] – [[1913]] рр.
41 Kanatna Street, Odessa (01).jpg|Будинок І. Антоновича, [[1911]] р.
Будинок прибутковий Яворовської.jpg|Фасад. Будинок Яворовських, [[1911]] р., [[1914]] р.
P1050033 Ніжинська вул., 64.JPG|Подвір'я. Будинок Яворовських, [[1911]] р., [[1914]] р.
Одеса - Будинок прибутковий Григорьєвої (кафе Фанконі). Ланжеронівська вул., 15 P1050342.JPG|Будинок С. О. Григор'євої, арх. Ю. М. Дмитренко, гр. інж. В. І. Кундерт, [[1912]] - [[1913]] р.
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist|2}}

[[Категорія:Народились 1878]]
[[Категорія:Уродженці Одеси]]
[[Категорія:Українські архітектори]]
[[Категорія:Архітектори Одеси]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]

title: Kundert Voldemar ·

Народження: 1878Одеса, Херсонська губернія, Російська імперія

Смерть: не раніше 1944

Діяльність: реставратор

Праця в містах: Одеса, Тьоткіно (Курська область)

Архітектурний стиль: історизм, Ретроспективізм, Конструктивізм

Найважливіші споруди: Чаєрозважувальна фабрика товариства "В. Висоцький", Будинок Блюмберга, Будинок С. О. Григор'євої, тютюнова фабрика "Спадкоємці А. М. Попова", прибутковий будинок Яворовської

Реставрація пам'яток: Церква Іллінського подвір'я Афонського монастиря, Міська дума, Оперний театр


text:
# Перевал Легіонів
Перева́л Легіо́нів (пол. Przełęcz Legionów; до 1914 року — Великі Рогодзе) — перевал в Українських Карпатах. Лежить на межі Надвірнянського (Івано-Франківська область) та Тячівського (Закарпатська область) районів.

## Географія
Нині дорога через перевал для транспорту важкопрохідна, можливий проїзд для гужового транспорту або автомобілів підвищеної прохідності. Взимку перевал непроїзний.
Висота перевалу — 1110 м над р. м. Розташований у гірському масиві Горгани, між горою (на півночі) Тавпиширкою (1503 м) і горою (на півдні) Пантир (1225 м).
Найближчі населені пункти: село Бистриця (Надвірнянський район) і село Лопухів (Тячівський район).

## Історія
У листопаді 1914 року через перевал була прокладена дорога. Зробив це 3-й піхотний полк легіонерів (польського війська у складі австро-угорської армії). Дорога була потрібна для швидшого переходу військ на східний театр воєнних дій Першої світової війни. Після прокладання траси перевал отримав назву «Перевал Легіонерів». Неподалік від перевалу (на Закарпатському боці) розташований цвинтар легіонерів.

title: Перевал Легіонів

wikitext:
{{Гора
| назва = Перевал Легіонів
| фото = Перевал Легіонів.jpg
| коментар =
|region                 =
|CoordScale             =
| висота = 1110 м
| розташування = {{UKR}},<br/>на межі [[Надвірнянський район|Надвірнянського району]] ([[Івано-Франківська область]]) та [[Тячівський район|Тячівського району]] ([[Закарпатська область]])
| гірська_система = [[Горгани]] ([[Українські Карпати]])
| відносна_висота =
| latd = 48 | latm = 25 | lats = 24| latNS = N
| longd =24 | longm =08 | longs = 37| longEW = E
| карта розташування = Україна Івано-Франківська область
| тип =
| вік =
| останнє_виверження =
| перше_сходження =
| класичний_маршрут = із с. [[Бистриця (Надвірнянський район)|Бистриця]]
| мапа =
| мапа_підпис =
| мапа_ширина =
}}
'''Перева́л Легіо́нів''' ({{lang-pl|Przełęcz Legionów}}; до 1914 року — '''Великі Рогодзе'''<ref>[http://www.ckpide.eu/ua/aktualnosci/wydarzenia/1462-rich-pospolyta-rafailivska-ta-polski-lehiony-v-skhidnykh-karpatakh Річ Посполита Рафайлівська та польські легіони в Східних Карпатах]</ref>) — перевал в [[Українські Карпати|Українських Карпатах]]. Лежить на межі [[Надвірнянський район|Надвірнянського]] ([[Івано-Франківська область]]) та [[Тячівський район|Тячівського]] ([[Закарпатська область]]) [[район]]ів.

== Географія ==
[[Файл:Most na Drodze Legionow.jpg|thumb|left|250пкс|Міст на дорозі Легіонів (сучасний закарпатський бік)]]Нині дорога через перевал для транспорту важкопрохідна, можливий проїзд для гужового транспорту або автомобілів підвищеної прохідності. Взимку перевал непроїзний.
[[Файл:Przelecz legionow krzyz.jpg|thumb|300px|Легіонери на перевалі, 1914 рік]]
Висота перевалу — 1110 м над р. м. Розташований у гірському масиві [[Горгани]], між горою (на півночі) [[Тавпиширка|Тавпиширкою]] (1503 м) і горою (на півдні) [[Пантир]] (1225 м).

Найближчі населені пункти: село [[Бистриця (Надвірнянський район)|Бистриця]] (Надвірнянський район) і село [[Лопухів]] (Тячівський район).

== Історія ==
У листопаді 1914 року через перевал була прокладена дорога. Зробив це 3-й піхотний [[польські легіони (1914–1918)|полк легіонерів]] ([[польща|польського]] війська у складі [[Австро-Угорщина|австро-угорської]] армії). Дорога була потрібна для швидшого переходу військ на східний театр воєнних дій [[Перша світова війна|Першої світової війни]]. Після прокладання траси перевал отримав назву «Перевал Легіонерів». Неподалік від перевалу (на Закарпатському боці) розташований цвинтар легіонерів.

== Див. також ==
* [[Список карпатських перевалів|Карпатські перевали]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.karpaty.com.ua/?chapter=forum&forum=4&topic=1877 Перевал Легіонів]
* {{cite web|title=Перевали Українських Карпат|url=http://geoinfo.if.ua/?p=21|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HfQlM140?url=http://geoinfo.if.ua/?p=21|archivedate=26 червня 2013 |accessdate=10-10-2019|deadurl=no}}
* [https://zommersteinhof.dreamwidth.org/tag/перевал Критичні зауваги до статті Й. Гілецького «Перевали Українських Карпат»] Процитовано 10-10-2019.
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Перевали Українських Карпат]]
[[Категорія:Ґорґани]]
[[Категорія:Географія Надвірнянського району]]
[[Категорія:Географія Тячівського району]]

Регіон: Закарпатська область

Розташування: Україна, · на межі Надвірнянського району (Івано-Франківська область) та Тячівського району (Закарпатська область)

Система: Горгани (Українські Карпати)

Тип: гірський перевал

Маршрут: із с. Бистриця


text:
# Палац Ланге
Палац у Нападівці — зразок історичної споруди кінця 18 століття в стилі класицизм. Колишній володар — відомий данський поет, дипломат, перекладач і науковець Тор Ланге (1851–1915).

## Відомості
Збудований наприкінці XVIII ст. Палац оточував невеликий парк, перед палацом знаходилась відкрита місцина. Маєток був оточений муром з високою в'їзною брамою.
З самого початку з'явилась будівля жовтого кольору («жовтий палац»). Проте згодом було зведено ще один палац, а старий почав використовуватись як флігель.
Колись палац виглядав так:
| Головний палац збудований у стилі зрілого класицизму, цегляний, одноповерховий, прямокутний в плані. Фасади п'ятидільні, з трьома ризалітами. Центральний ризаліт на головному фасаді являє собою шестиколонний одноосьовий портик іонічного ордеру, піднятий на високий стилобат, завершений трикутним фронтоном. На парковому фасаді йому відповідає восьмиколонний портик. Бічні ризаліти з вікнами у напівциркульних пласких нішах закріплені кутовим рустом і архітектурно підсилені аттиками, в площині яких розташовані ліпні гірлянди. Планування палацу анфіладне з двохстороннім розташуванням приміщень і овальним залом по центральній осі. Овальний зал і суміжна з ним кімната прикрашені ліпними барельєфами зі сценами на античні теми. Перекриття пласкі. |
У своїй праці письменник Віктор Мельник так описує дореволюційний період та мешканців палацу:
| «З селом Нападівкою та садибою тісно пов'язаний відомий данський поет, перекладач і науковець — Тор Неве Ланге (1851–1915). Серед його здобутків — велика кількість перекладів українських народних пісень на данську мову, описи визначних місць України. Саме він першим ознайомив народ своєї країни з культурою України. Ланге довгий час жив у Російській імперії. У 1883 він одружується із уродженкою с. Нападівка Наталією Протопоповою і назавжди здобуває другу домівку - родинний маєток Протопопових. Довгий час Ланге жив та працював у цій садибі, часто приїжджав сюди на літній відпочинок. Помер Тор Ланге 22.02.1915 в Нападівці і був похований у фамільному склепі Протопопових. Лише в 1920-их його прах родичі перевезли в Копенгаген». |
У радянську епоху палац Ланге, як і всі інші палаци, використовувався під господарчі потреби (в його стінах була школа).
До нинішнього часу збереглися:
- головний палац;
- флігель (колишній «жовтий» палац);
- брама;
- круглий басейн;
- залишки парку.

Без належного догляду садиба повільно руйнується.

### Власники
Палац у Нападівці заклав Валеріан Прилуцький (1740—1830). Далі палац перейшов його сину Яну (?-1853), маєток після нього набув його родич Юліан Струтинський. Останнім власником палацу був Ланге.

## Галерея
- Брама та флігель
- Флігель
- Палац (центральний вхід)
- Охоронний знак
- Палац (вид з боку)
- Палац (зі сторони парку)
- Басейн
- Палац Тора Ланге, брама
- Палац Тора Ланге, фасад
- Палац Тора Ланге, інтер'єр

.

title: Палац Ланге

wikitext:
{{Пам'ятка
|тип               = Палац
|назва             = Палац у Нападівці
|оригінальна назва = Палац Тора Ланге
|зображення        = 05-222-0052 Napadivka 4.jpg
|зображення_розмір =
|зображення_підпис =
|статус            =
|країна            = [[Україна]]
|місто             =
|назва розташування = село
|розташування       = [[Нападівка (Липовецький район)|Нападівка]], [[Липовецький район]], [[Вінницька область]]
|координати         = {{coord|49|16|50.50|N|29|08|34|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
|конфесія              =
|єпархія               =
|орденська приналежність =
|тип монастиря           =
|тип будівлі             = палац
|архітектурний стиль     = [[класицизм]]
|автор проєкту           = невідомий
|будівельник             =
|засновник               = Валеріан Прилуцький (1740—1830)
|перша згадка            =
|заснування              =
|основні дати            =
|скасований              =
|початок будівництва     =
|завершення будівництва  =
|будівлі                 = [[палац]], [[пейзажний парк]] (залишки), [[курдонер]], брама, басейн, флігель
|прибудови               =
|відомі мешканці         = Прилуцькі, дипломат [[Тор Ланге]]
|реліквії                =
|настоятель              =
|стан                    = аварійний
|сайт                    =
|Commons                 =
|розмір карти країни     = <!-- для відключення карти розмір карти країни = 0 -->
}}

'''Палац у Нападівці''' — зразок історичної споруди кінця 18 століття в стилі [[класицизм]]. Колишній володар — відомий данський [[поет]], дипломат, перекладач і науковець [[Тор Ланге]] ([[1851]]–[[1915]]).

== Відомості ==
Збудований наприкінці [[XVIII століття|XVIII ст]]. Палац оточував невеликий парк, перед палацом знаходилась відкрита місцина. Маєток був оточений муром з високою в'їзною брамою.

З самого початку з'явилась будівля жовтого кольору («жовтий палац»). Проте згодом було зведено ще один [[палац]], а старий почав використовуватись як [[флігель]].

Колись палац виглядав так:

{{text|Головний палац збудований у стилі зрілого класицизму, цегляний, одноповерховий, прямокутний в плані. Фасади п'ятидільні, з трьома ризалітами. Центральний ризаліт на головному фасаді являє собою шестиколонний одноосьовий портик іонічного ордеру, піднятий на високий стилобат, завершений трикутним фронтоном. На парковому фасаді йому відповідає восьмиколонний портик. Бічні ризаліти з вікнами у напівциркульних пласких нішах закріплені кутовим рустом і архітектурно підсилені аттиками, в площині яких розташовані ліпні гірлянди. Планування палацу анфіладне з двохстороннім розташуванням приміщень і овальним залом по центральній осі. Овальний зал і суміжна з ним кімната прикрашені ліпними барельєфами зі сценами на античні теми. Перекриття пласкі.}}

У своїй праці письменник [[Мельник Віктор Іванович (поет)|Віктор Мельник]] так описує [[Російська імперія|дореволюційний]] період та мешканців палацу:

{{text|«З селом Нападівкою та садибою тісно пов'язаний відомий данський поет, перекладач і науковець — Тор Неве Ланге (1851–1915). Серед його здобутків — велика кількість перекладів українських народних пісень на данську мову, описи визначних місць України. Саме він першим ознайомив народ своєї країни з культурою України.
Ланге довгий час жив у Російській імперії. У 1883 він одружується із уродженкою с. Нападівка Наталією Протопоповою і назавжди здобуває другу домівку - родинний маєток Протопопових. Довгий час Ланге жив та працював у цій садибі, часто приїжджав сюди на літній відпочинок.
Помер Тор Ланге 22.02.1915 в Нападівці і був похований у фамільному склепі Протопопових. Лише в 1920-их його прах родичі перевезли в Копенгаген».}}

У [[Радянський Союз|радянську]] епоху палац [[Тор Ланге|Ланге]], як і всі інші палаци, використовувався під господарчі потреби (в його стінах була [[школа]]).

До [[Україна|нинішнього часу]] збереглися:
* головний палац;
* флігель (колишній «жовтий» палац);
* [[брама]];
* круглий басейн;
* залишки парку.

Без належного догляду садиба повільно руйнується.

=== Власники ===
Палац у Нападівці заклав Валеріан Прилуцький (1740—1830). Далі палац перейшов його сину Яну (?-1853), маєток після нього набув його родич Юліан Струтинський. Останнім власником палацу був Ланге.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Napadivka 14.jpg|Брама та флігель
Файл:Napadivka 32.jpg|Флігель
Файл:Napadivka 18.jpg|Палац (центральний вхід)
Файл:Napadivka 20.jpg|Охоронний знак
Файл:Napadivka 23.jpg|Палац (вид з боку)
Файл:Napadivka 06.jpg|Палац (зі сторони парку)
Файл:Napadivka 24.jpg|Басейн
Палац Тора Ланге, брама2.jpg|Палац Тора Ланге, брама
Палац Тора Ланге, фасад 2.jpg|Палац Тора Ланге, фасад
Палац Тора Ланге, інтер'єр4.jpg|Палац Тора Ланге, інтер'єр
</gallery>.

==Література та джерела ==
* {{Citation
| last = [[Роман_Афтанази|Aftanazy]]
| first = Roman
| year = 1996
| title = Dzieje rezydencji na dawnych kresach Rzeczypospolitej. Województwo bracławskie.
| edition = 2 przejrzane i uzupełnione
| number = 10
| publisher = Zakład Narodowy im. Ossolińskich
| publication-place = Wrocław, Warszawa
| pages = 210-215
| ISBN = 83-04-04314-9
| language = польською
}}
* [https://web.archive.org/web/20160313045602/http://www.oko.kiev.ua/Monument.jsp?monumentId=440 Опис садиби із фотографіями]

{{Commonscat|Napadivka palace}}

{{Замки та палаци Вінниччини}}

[[Категорія:Замки та палаци Вінницької області]]
[[Категорія:Архітектура класицизму в Україні]]
[[Категорія:Подільські палаци]]
[[Категорія:Липовецький район]]

title: Палац у Нападівці · Палац Тора Ланге

Палац у Нападівці · Палац Тора Ланге: Будівлі: · палац, пейзажний парк (залишки), курдонер, брама, басейн, флігель

Палац у Нападівці · Палац Тора Ланге: Палац у НападівціПалац у Нападівці (Україна)

Село: Нападівка, Липовецький район, Вінницька область

Тип будівлі: палац

Стиль: класицизм

Автор проєкту: невідомий

Засновник: Валеріан Прилуцький (1740—1830)

Відомі мешканці: Прилуцькі, дипломат Тор Ланге

Стан: аварійний


text:
# Arctomecon merriamii
Арктомекон Мерріема (Arctomecon merriamii) — вид рослини родини макові.

## Назва
Названа в честь натураліста Клінтона Гарда Мерріема.
В англійській мові має назву «Білий ведмежий мак» (англ. white bearpoppy).

## Будова
Багаторічна рослина з виразними синьо-зеленими прикореневими яйцеподібними листями 25-75 см завдовжки, вкриті волосинками. На високих квітконіжках з'являються з похилених пуп'янків виразні білі чи блідо-жовті квіти із золотою серединою.  Мають 4-6 пелюстків. Плід відкритий з відкритим кінчиком, що містить небагато чорних насінин.

## Поширення та середовище існування
Зростає у пустелі Мохаве, на півдні Невади.

## Галерея
- Зовнішній вид рослини
- Листя
- Квітка
- Плід
- Насіння

title: Arctomecon merriamii

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Taxobox
 | name =
 | image = Arctomecon merriamii 16.jpg
 |image_caption =
 | image_width = 240px
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum             = [[Рослини]] (Plantae)
| divisio            = [[Вищі рослини]] ([[Streptophyta]])
| subdivisio3        = [[Судинні рослини|Судинні]] (Tracheophyta)
| subdivisio5        = [[Насінні]] (Spermatophyta)
| subdivisio6        = [[Покритонасінні]] (Magnoliophyta)
| subdivisio7        = [[Евдикоти]]
| ordo               = [[Жовтецевоцвіті]] (Ranunculales)
| familia            = [[Макові]] (Papaveraceae)
 | genus = [[Стрептокарпус]] (''Leucadendron'')
 | species = '''Арктомекон Мерріема'''
 | binomial = ''Arctomecon merriamii''
 | binomial_authority = Coville
|synonyms =

 }}
'''Арктомекон Мерріема''' (''Arctomecon merriamii'') — вид рослини родини [[макові]].

==Назва==
Названа в честь натураліста [[Клінтон Гард Мерріем|Клінтона Гарда Мерріема]].

В англійській мові має назву «Білий ведмежий мак» ({{lang-en|white bearpoppy}}).

== Будова ==
Багаторічна рослина з виразними синьо-зеленими прикореневими яйцеподібними листями 25-75 см завдовжки, вкриті волосинками. На високих квітконіжках з'являються з похилених пуп'янків виразні білі чи блідо-жовті квіти із золотою серединою.  Мають 4-6 пелюстків. Плід відкритий з відкритим кінчиком, що містить небагато чорних насінин.
== Поширення та середовище існування ==
Зростає у пустелі [[Мохаве (пустеля)|Мохаве]], на півдні Невади.

== Галерея ==
<gallery>
Arctomecon merriamii 18.jpg|Зовнішній вид рослини
Arctomecon merriamii 6.jpg|Листя
Arctomecon merriamii 2.jpg|Квітка
Arctomecon merriamii 11.jpg|Плід
Arctomecon merriamii 12.jpg|Насіння
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Mick Lavelle ``An Illustrated Identifier and Encyclopedia of Wild Flowers and Flora: An authoritative guide to more than 750 wild flowers of the world`` // Hermes House,  2006 - 256 p. - P.  129  ISBN 10: 1846810213  ISBN 13: 9781846810213
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Макові]]

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Рослини (Plantae)

Відділ: Вищі рослини (Streptophyta)

Судинні (Tracheophyta)
Насінні (Spermatophyta)
Покритонасінні (Magnoliophyta)
Евдикоти

Порядок: Жовтецевоцвіті (Ranunculales)

Родина: Макові (Papaveraceae)

Рід: Стрептокарпус (Leucadendron)

Вид: Арктомекон Мерріема

Вікісховище: Arctomecon merriamii


text:
# Аль Колумбія
Аль Колумбія (народжений у 1970 році) — американський художник відомий своїми альтернативними коміксами у жанрах горору та чорного гумору. Його опубліковані роботи включають в себе серію коміксів The Biologic Show, графічну новелу/артбук Pim & Francie: The Golden Bear Days та такі короткі твори, як "I Was Killing When Killing Wasn't Cool" та "The Trumpets They Play!". Також він займався й іншими видами художнього мистецтва, в які входили живопис, ілюстрація, гравюра, фотографія, музика та кіно.

## Кар'єра

### Big Numbers
У віці 18 років, Колумбію найняли для допомоги Білу Сенкевичу в ілюструванні амбітної серії робіт Алана Мура Big Numbers. Коли Сенкевич покинув команду у 1990 році, після двох перших опублікованих випусків, Мур та його прихильники в Tundra Publishing попросили Колумбію стати головним та єдиними художником для коміксу. У 1992 році, Колумбія покинув проєкт після звинувачень у знищенні своєї ж роботи для Big Numbers #4. Колумбія відмовлявся говорити на цю тему протягом кількох років. У 1998 році, в листі до The Comics Journal він напише: "Я міг би з легкістю розпочати тираду про свій жахливий досвід роботи на Tundra, але мені більше до вподоби цікаві та суперечливі розповіді, що вже ходять в медіа". В наступних заявах, він підтвердив, що знищив свою роботу, яку зробив для коміксу, але заперечив претензії до інших головних фігур, задіяних у цьому фіаско.
У 2011 році, Сенкевич, у рефлексивній статті про досвід з роботою над Big Numbers, напише, що Колумбія давно примирився з тим, що сталося та те, що він задоволений тим, що це "приписують юнацькій легковажності".

### 90-ті
Першою опублікованою роботою Колумбії стала From Beyonde, розміщена в горор антології у 1991, спочатку під псевдонімом "Люсьєн", а вже згодом під його реальним ім'ям. Tundra проспонсорувала його перший комікс, невеличкий, але розкішно зроблений Doghead, опублікований у 1992 році. У 1993 році британський журнал Deadline опублікував його історії "The Biologic Show" та "Tar Frogs: A Pim and Francie Adventure".
У 1994 році Fantagraphics Books опублікували комікс Колумбії The Biologic Show #0, який містив перероблені версії двох випусків опублікованих в Deadline та декілька нових історій у схожому стилі. Він отримав рецензії та похвалу від інших карикатуристів, включаючи Майка Оллреда та Джима Вудрінга. The Biologic Show #1 видана у 1995 році, показала світові твір з персонажами Піма та Френсі, Peloria, який так і не був продовжений. Випуск #2 був рекламований, але ніколи не побачив світ. Також, у 1995 році, в антології від Fantagraphics "Zero Zero", була видана перша з двокольорових коротких історій написана Колумбією "I Was Killing When Killing Wasn't Cool". У цих роботах він почав використовувати стиль схожий на той, що використовувався у ранніх мультфільмах. В особливості він був схожий на роботи Fleischer Studios. У подальших роботах, таких як "Amnesia" (1997) та "Alfred the Great" (1999), Колумбія комбінував ці стилізовані малюнки персонажів з ретельно деталізованим фоном у техніці світлотіні створеним з допомогою змішаної техніки (включаючи акварель, акрилові фарби, чорнила та вугілля) та цифрових інструментів. У 1998 році, високо оцінена робота у цьому стилі "The Trumpets They Play!", на основі Об'явлення Івана Богослова, з'явилася у BLAB! #10. Окрім власних творів, Колумбія виконував кольороподіл для публікацій інших карикатуристів, зокрема Кріса Вера (Acme Novelty Library), Арчера Прювітта (Sof' Boy and Friends) та Катерін Доерті (Can of Worms).
Хоча Колумбія іноді й давав інтерв'ю в цей період свого життя, маленька кількість його опублікованих робіт та припинення публікації декількох робіт та антологічних публікацій, у поєднанні з невирішеними питаннями щодо долі Big Numbers, зробили його об'єктом численних спекуляцій. "Що сталося з Альфредом Колумбією?" стало таким частим питанням на онлайн форумах The Comics Journal, що, з часом, це питання стало локальним жартом в пізніших публікаціях медіа.

title: Аль Колумбія

wikitext:
{{Особа
|ім'я              = Аль Колумбія
|оригінал імені    = Al Columbia
|ім'я_при_народженні = Альфред Колумбія
|прізвисько        = Люсьєн (Lucien)
Ледащо Джек (Jack Lazy)
Помаранчевий Промінчик (Orange Sunshine)
Францис Д. Лонгфелоу (Francis D. Longfellow)
|дата народження   = 1970 рік
|національність    = Американець
|галузь            =
|відомий           = "The Biologic Show" "I Was Killing When Killing Wasn't Cool" "The Blood-Clot Boy" "Amnesia" "The Trumpets They Play!" "The Pogostick "5:45 A.M."" "Pim & Francie: The Golden Bear Days" "Amnesia: The Lost Films of Francis D. Longfellow"
}}

'''Аль Колумбія''' (народжений у 1970 році) — американський художник відомий своїми альтернативними коміксами у жанрах горору та чорного гумору. Його опубліковані роботи включають в себе серію коміксів [[:en:The_Biologic_Show|''The Biologic Show'']], [[Графічний роман|графічну новелу]]/артбук [[:en:Pim_&_Francie:_The_Golden_Bear_Days|''Pim & Francie: The Golden Bear Days'']] та такі короткі твори, як [[:en:I_Was_Killing_When_Killing_Wasn't_Cool|"I Was Killing When Killing Wasn't Cool"]] та [[:en:The_Trumpets_They_Play!|"The Trumpets They Play!"]]. Також він займався й іншими видами художнього мистецтва, в які входили [[живопис]], [[ілюстрація]], [[гравюра]], [[фотографія]], [[музика]] та [[Фільм|кіно]].

== Кар'єра ==

=== ''Big Numbers'' ===
У віці 18 років<ref>{{Cite journal |last=Kazansky |first=Nikolai |date=2021 |title=Obituary: Tamaz V. Gamkrelidze (23 October 1929 — 10 February 2021) |url=https://doi.org/10.31857/0373-658x.2021.2.157-160 |journal=Voprosy Jazykoznanija |issue=2 |pages=157 |doi=10.31857/0373-658x.2021.2.157-160 |issn=0373-658X}}</ref>, Колумбію найняли для допомоги Білу Сенкевичу в ілюструванні амбітної серії робіт Алана Мура ''Big Numbers''. Коли Сенкевич покинув команду у 1990 році, після двох перших опублікованих випусків, Мур та його прихильники в ''Tundra Publishing'' попросили Колумбію стати головним та єдиними художником для коміксу. У 1992 році, Колумбія покинув проєкт після звинувачень у знищенні своєї ж роботи для ''Big Numbers #4.''<ref>{{Cite web |url=https://doi.org/10.1787/data-00461-en |title=OECD - Net electricity and heat production by autoproducers |date=2017-11-15 |website=IEA Electricity Information Statistics |access-date=2025-08-14}}</ref><ref>{{Cite journal |last=Round |first=Julia |date=2012-12-01 |title=interview with Henry Jenkins |url=https://doi.org/10.1386/stic.3.2.191_7 |journal=Studies in Comics |volume=3 |issue=2 |pages=191–202 |doi=10.1386/stic.3.2.191_7 |issn=2040-3232}}</ref><ref>{{Cite journal |last=Takahashi |first=S. |date=2007-09-01 |title=Same Difference and Other Stories. Derek Kirk Kim. Marietta, GA: Top Shelf, 2004. 144 pages. $12.95 paper. |url=https://doi.org/10.1093/melus/32.3.292 |journal=MELUS: Multi-Ethnic Literature of the United States |volume=32 |issue=3 |pages=292–295 |doi=10.1093/melus/32.3.292 |issn=0163-755X}}</ref> Колумбія відмовлявся говорити на цю тему протягом кількох років. У 1998 році, в листі до [[The Comics Journal|''The Comics Journal'']] він напише: "Я міг би з легкістю розпочати тираду про свій жахливий досвід роботи на Tundra, але мені більше до вподоби цікаві та суперечливі розповіді, що вже ходять в медіа"<ref>{{Cite web |url=https://doi.org/10.1037/e592342007-002 |title=Big fat liar: Can you spot a tax cheat? |last=Albert |first=Stephanie |date=2006 |website=PsycEXTRA Dataset |access-date=2025-08-14}}</ref>. В наступних заявах, він підтвердив, що знищив свою роботу, яку зробив для коміксу, але заперечив претензії до інших головних фігур, задіяних у цьому фіаско.<ref>{{Cite journal |last=Caro |first=Yair |date=1993 |title=Zero-sum bipartite Ramsey numbers |url=https://doi.org/10.21136/cmj.1993.128379 |journal=Czechoslovak Mathematical Journal |volume=43 |issue=1 |pages=107–114 |doi=10.21136/cmj.1993.128379 |issn=0011-4642}}</ref><ref>{{Cite book |url=https://doi.org/10.2307/jj.17072696.17 |title=Behind the Scenes |date=2015-09-15 |series=A Night in the Emperor's Garden |publisher=Haus Publishing |pages=121–127 |isbn=978-1-910376-20-1}}</ref>

У 2011 році, Сенкевич, у рефлексивній статті про досвід з роботою над ''Big Numbers,'' напише, що Колумбія давно примирився з тим, що сталося та те, що він задоволений тим, що це "приписують юнацькій легковажності".<ref>{{Cite book |url=https://doi.org/10.2307/j.ctt1287bx8.8 |title=JANUARY 1995–JUNE 1995 |series=Pope John Paul II Speaks on Women |publisher=Catholic University of America Press |pages=229–272}}</ref>

=== 90-ті ===
Першою опублікованою роботою Колумбії стала ''From Beyonde'', розміщена в горор антології у 1991, спочатку під [[Псевдонім|псевдонімом]] "Люсьєн", а вже згодом під його реальним ім'ям.<ref>{{Cite news|url=https://doi.org/10.47688/rba_archives_pn-012502|title=Port Moresby Project - October 1966-October 1970 - North wall (from yard area), 13 February 1968|date=2021-03-08|access-date=2025-08-14}}</ref> Tundra проспонсорувала його перший комікс, невеличкий, але розкішно зроблений ''Doghead'', опублікований у 1992 році. У 1993 році британський журнал ''Deadline'' опублікував його історії "''The Biologic Show''" та "''Tar Frogs: A Pim and Francie Adventure''".

У 1994 році ''Fantagraphics Books'' опублікували комікс Колумбії ''The Biologic Show'' #0, який містив перероблені версії двох випусків опублікованих в ''Deadline'' та декілька нових історій у схожому стилі. Він отримав рецензії та похвалу від інших карикатуристів, включаючи Майка Оллреда<ref>{{Cite news|url=https://doi.org/10.4135/9781412979313.n87|title=Fantagraphics Books (United States)|date=2011|publisher=SAGE Publications, Inc.|work=Encyclopedia of Social Movement Media|isbn=978-0-7619-2688-7|access-date=2025-08-14}}</ref> та Джима Вудрінга<ref>{{Cite journal |last=Rees |first=Jim |date=1995 |title=Funding Is the Problem |url=https://doi.org/10.2307/20623161 |journal=Books Ireland |issue=190 |pages=274 |doi=10.2307/20623161 |issn=0376-6039}}</ref>. ''The Biologic Show'' #1 видана у 1995 році, показала світові твір з персонажами Піма та Френсі, Peloria, який так і не був продовжений. Випуск #2 був рекламований, але ніколи не побачив світ. Також, у 1995 році, в антології від ''Fantagraphics'' ''"Zero Zero"'', була видана перша з двокольорових коротких історій написана Колумбією "I Was Killing When Killing Wasn't Cool". У цих роботах він почав використовувати стиль схожий на той, що використовувався у ранніх мультфільмах. В особливості він був схожий на роботи ''Fleischer Studios''. У подальших роботах, таких як "Amnesia" (1997) та "Alfred the Great" (1999), Колумбія комбінував ці стилізовані малюнки персонажів з ретельно деталізованим фоном у [[Світлотінь|техніці світлотіні]] створеним з допомогою змішаної техніки (включаючи [[акварель]], [[акрилові фарби]], [[Чорнило|чорнила]] та [[Вугілля (графічний матеріал)|вугілля]])<ref>{{Cite journal |last=Burns |first=Lizzie |date=2006-12-01 |title=Reaction painting: Finding art in science |url=https://doi.org/10.1042/bio02806015 |journal=The Biochemist |volume=28 |issue=6 |pages=15–18 |doi=10.1042/bio02806015 |issn=0954-982X}}</ref> та цифрових інструментів. У 1998 році, високо оцінена робота<ref>{{Cite journal |last=Sherrod |first=Lonnie R. |date=2009-09 |title=It's 2009: Do you know where your teenager is? |url=https://doi.org/10.1016/j.appdev.2009.07.004 |journal=Journal of Applied Developmental Psychology |volume=30 |issue=5 |pages=645–647 |doi=10.1016/j.appdev.2009.07.004 |issn=0193-3973}}</ref><ref>{{Cite news|url=https://doi.org/10.1093/ww/9780199540884.013.u18780|title=Hamilton, James, (11 March 1918–11 April 2005)|date=2007-12-01|publisher=Oxford University Press|work=Who Was Who|access-date=2025-08-14}}</ref><ref>{{Cite news|url=https://doi.org/10.47688/rba_archives_2008/04571|title=Secretary's Department - London Letters - From London (Indexed) - March - October 1955|date=2021-08-20|access-date=2025-08-14}}</ref> у цьому стилі "The Trumpets They Play!", на основі [[Об'явлення Івана Богослова]], з'явилася у ''BLAB!'' #10. Окрім власних творів, Колумбія виконував кольороподіл для публікацій інших карикатуристів, зокрема Кріса Вера (''Acme Novelty Library'')<ref>{{Cite journal |last=Kedar |first=Hadas Emma |date=2019-11-22 |title=Review of Eleanor Davis (2018). Why Art? |url=https://doi.org/10.1007/s42438-019-00078-3 |journal=Postdigital Science and Education |volume=2 |issue=2 |pages=518–524 |doi=10.1007/s42438-019-00078-3 |issn=2524-485X}}</ref><ref>{{Cite journal |last=Kedar |first=Hadas Emma |date=2019-11-22 |title=Review of Eleanor Davis (2018). Why Art? |url=https://doi.org/10.1007/s42438-019-00078-3 |journal=Postdigital Science and Education |volume=2 |issue=2 |pages=518–524 |doi=10.1007/s42438-019-00078-3 |issn=2524-485X}}</ref>, Арчера Прювітта (''Sof' Boy and Friends'')<ref>{{Cite journal |last=Bovine Practitioners |first=American Association of |date=1999-01-01 |title=1997 30th Annual Conference. Montreal, Quebec, Canada, September 18-21 |url=https://doi.org/10.21423/bovine-vol0no0p154-158 |journal=The Bovine Practitioner |pages=154–158 |doi=10.21423/bovine-vol0no0p154-158 |issn=0524-1685}}</ref> та Катерін Доерті (''Can of Worms'')<ref>{{Cite journal |last=Kedar |first=Hadas Emma |date=2019-11-22 |title=Review of Eleanor Davis (2018). Why Art? |url=https://doi.org/10.1007/s42438-019-00078-3 |journal=Postdigital Science and Education |volume=2 |issue=2 |pages=518–524 |doi=10.1007/s42438-019-00078-3 |issn=2524-485X}}</ref>.

Хоча Колумбія іноді й давав [[інтерв'ю]] в цей період свого життя<ref>{{Cite book |url=https://doi.org/10.1093/anb/9780198606697.article.1801056 |title=Shean, Al (12 May 1868–12 August 1949), comic actor |last=Moore |first=James Ross |date=2000-02 |series=American National Biography Online |publisher=Oxford University Press}}</ref><ref>{{Cite journal |date=2023-11-07 |title=Interview With Michael Berkeley 17 July 2018 |url=https://doi.org/10.1017/9781805431114.008 |journal=Music and Religion in the Writings of Ian McEwan |pages=221–228 |doi=10.1017/9781805431114.008}}</ref><ref>{{Citation|title=Medicine measures. Plastics medicine measuring spoons of 10 ml capacity|url=https://doi.org/10.3403/30308308u|publisher=BSI British Standards|accessdate=2025-08-14}}</ref>, маленька кількість його опублікованих робіт та припинення публікації декількох робіт та антологічних публікацій, у поєднанні з невирішеними питаннями щодо долі ''Big Numbers'', зробили його об'єктом численних спекуляцій. "Що сталося з Альфредом Колумбією?" стало таким частим питанням на онлайн форумах The Comics Journal, що, з часом, це питання стало [[Жарт для своїх|локальним жартом]] в пізніших публікаціях медіа.<ref>{{Cite book |url=https://doi.org/10.1007/978-3-030-39613-8_2 |title=Whatever Happened to the Third World |last=de Haan |first=Peter |date=2020 |series=Whatever Happened to the Third World? |publisher=Springer International Publishing |location=Cham |pages=39–97 |isbn=978-3-030-39612-1}}</ref><ref>{{Cite book |url=https://doi.org/10.14325/mississippi/9781496834645.003.0006 |title=Whatever Happened to the Comics Press? |last=Beaty |first=Bart |date=2021-07-29 |series=The Comics World |publisher=University Press of Mississippi |pages=91–106 |isbn=978-1-4968-3464-5}}</ref>

== Примітки ==
[[Категорія:Художники США XXI століття]]
[[Категорія:Художники США XX століття]]
[[Категорія:Живі люди]]
[[Категорія:Народились 1970]]
[[Категорія:Американські режисери музичних відеокліпів]]
[[Категорія:Американські художники обкладинок альбомів та концертних плакатів]]
[[Категорія:Інкери коміксів]]
[[Категорія:Американські гумористи]]
[[Категорія:Американські автори коміксів]]
[[Категорія:Американські художники коміксів]]

title: Al Columbia

Ім'я при народженні: Альфред Колумбія

Країна: США

Національність: Американець

Діяльність: письменник, карикатурист, фотограф, художник коміксів