text:
# Рєпніна-Волконська Варвара Олексіївна
Варва́ра Олексі́ївна Рєпніна́-Волко́нська (до шлюбу Розумо́вська; 1778 — 9 жовтня 1864) — княгиня, благодійниця. Дружина малоросійського генерал-губернатора Миколая Рєпніна-Волконського. Онука останнього українського гетьмана Кирила Розумовського. Знайома Тараса Шевченка.

## Ранні роки
Варвара Розумовська народилася 1778 року в родині графа Олексія Розумовського та Варвари Шереметьєвої. За лінією батька була онучкою останнього гетьмана Війська Запорозького Кирила Розумовського, за лінією матері — правнучкою командувача російських сил під Полтавою Бориса Шереметьєва.
1784 року батько Варвари вигнав її матір з дому; сам граф Олексій рідко бачився з донькою. Вихованням Варвари займалася її тітка по батькові — графиня Парасковія Кирилівна.
Коли Варварі було 13 років, для її виховання найняли швейцарку мадемуазель Калам — тітку художника Александра Калама. Під керівництвом Калам графиня здобула елітну домашню освіту. До кінця життя Варвара добре згадувала про мадемуазель Калам.

## Шлюб
Відпочиваючи щороку в маєтку поблизу Москви із батьком, Варвара познайомилася із фельдмаршалом Миколою Рєпніним, який вирішив одружити її зі своїм онуком Миколою, що наприкінці XVIII — на початку XIX століття служив флігель-ад'ютантом імператора Павла I та був його улюбленцем.
Познайомившись, Варвара та Микола з часом покохали одне одного. Проте їхньому одруженню заважали спершу конфлікт між Олексієм Розумовським і фельдмаршалом Рєпніним, згодом — смерть останнього та участь нареченого у війні проти наполеонівської Франції.
Весілля Миколи Волконського та Варвари Розумовської відбулося у вересні 1802 р. в батуринському палаці Кирила Розумовського, діда нареченої. Попервах подружжя проживало в Москві, потім — у Санкт-Петербурзі. Там княгиня Варвара зблизилася із імператоркою Єлизаветою Олексіївною та великою княгинею Марією Павлівною.
У шлюбі народила сімох дітей:
- Олексій (пом. 13 грудня 1812);
- Олександра (1805—1836), дружина графа Олександра Кушелєва-Безбородька;
- Василь (1806—1880), навчався в Пажеському корпусі, працював у Міністерстві закордонних справ[ru], з 1843 року — колезький асесор. Одружений із фрейліною Єлизаветою Балабіною, з якою мав чотирьох дітей: Миколу (1834—1918), Петра (1836—1856), Василя (1839—?) та Варвару (1841—1922);
- Варвара (1808—1891), була закохана в Тараса Шевченка;
- Софія (12 травня — 30 вересня 1811);
- Григорій (20 червня — 4 серпня 1812);
- Єлизавета (1817—1855), одружена з дипломатом Павлом Кривцовим[ru].

Після початку війни третьої коаліції в 1805 році князя Миколу Волконського знову призвали до армії. Тоді графиня Варвара вирішила супроводити чоловіка в поході. У битві під Аустерліцом Волконський потрапив у полон; подружжя повернулося до Санкт-Петербурга тільки після звільнення графа. Згодом княгиня Варвара мала супроводити чоловіка у посольстві до Іспанії, проте через вторгнення Франції воно так і не відбулося. Також графиня супроводила чоловіка в кампанії 1812—1813 років, допомагала пораненим та нужденним у Дрездені.
Під час Віденського конгресу 1814—1815 років Варвара Олексіївна проживала з чоловіком у Відні, де брала участь у заходах, зокрема балах, організованих імператором Олександром I, у палаці свого дядька Андрія Розумовського.
1815 року подружжя повернулося до Санкт-Петербурга, а 1816 року, після призначення Рєпніна-Волконського малоросійським генерал-губернатором, — переїхало до Полтави.

## Меценатство
Під час походів князя Рєпніна-Волконського, в яких Варвара Волконська також брала участь, вона організовувала лазарети для поранених військових.
Після повернення із Відня в Санкт-Петербург у 1815 році княгиня разом із імператрицею Єлизаветою займалася організацією Жіночого Патріотичного інституту (згодом Єлизаветинський інститут) для дівчат-сиріт, батьки яких загинули або були важко поранені у війні проти Франції. Також Варвара Волконська брала участь у діяльності «Людинолюбивого товариства».
Після переїзду до Полтави в 1816 році княгиня продовжила займатися благочинністю, відкриваючи лікарні, пансіони та інші заклади. До себе вона взяла 12 дівчат із дворянських родин, вихованням яких займалася сама. 1818 року за її подання в Полтаві відкрили інститут шляхетних дівчат, у будівлі якого нині функціонує Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». 1830 року за ініціативи князя та княгині Рєпніних-Волконських у Полтаві відкрили Петровський кадетський корпус. У 1833—1834 роках княгиня допомагала постраждалим від голоду в Полтавській губернії. На благочинність княгиня Варвара витрачала власні кошти та коштовності.
У 1820-х роках у родині Рєпніних-Волконських виховувалися дочки службовця канцелярії генерал-губернатора Івана Михайловича Псьола — Олександра, Глафіра та Тетяна. Княгиня Варвара виховувала дівчат особисто. Надалі Олександра Псьол стала письменницею, а Глафіра — художницею.

## Останні літа
1834 року князя Миколу призначили членом Державної ради, з огляду на що родині довелось переїхати до Санкт-Петербурга. Однак за два роки через донос на князя, буцімто щодо розтрати державних коштів, він був звільнений від служби. Уся родина на чотири роки покинула Росію та проживала за кордоном — у Дрездені, Римі та Флоренції.
1842 року Рєпніни-Волконські повернулися в Росію та оселилися в маєтку в Яготині, який княгиня Варвара 1820 року успадкувала від свого батька разом із 1322 кріпаками.
Під час перебування в маєтку родини поета Тараса Шевченка в 1843—1844 роках Варвара Миколаївна, дочка княгині Варвари Олексіївни, зблизилася із поетом та закохалася в нього. Сама ж княгиня засуджувала стосунки своєї дочки із митцем. Однак згодом вона клопотала перед міністром народної просвіти та своїм родичем Сергієм Уваровим щодо призначення Шевченка учителем малювання в Київському університеті. Після заслання Шевченка княгиня писала йому листи, проте згодом граф Олексій Орлов, який особисто доповідав імператору Миколі I щодо поета, заборонив їй писати йому.
Після смерті чоловіка в 1845 році княгиня Варвара переселилася до Одеси, а в 1856 — до Москви. Там вона померла 9 жовтня 1864 року. Тіло княгині привезли до України та поховали побіч з чоловіком у Троїцькому Густинському монастирі.

title: Рєпніна-Волконська Варвара Олексіївна

wikitext:
{{othernames|Рєпнін|Рєпніна}}
{{othernames|Розумовська}}
{{особа
|ім'я              = Варвара Олексіївна Рєпніна-Волконська
|оригінал імені    =
|ім'я при народженні = Варвара Олексіївна Розумовська
|жінка             = так
|зображення        = Varvara Volkonskaya-Repnina.jpg
|підпис_зображення = Робота {{нп|Жан-Анрі Беннер|Жана-Анрі Беннера|fr|Jean Henri Benner}}, 1817
|розмір            = 270px
|дата народження   = 1778
|місце народження  =
|дата смерті       = 9.10.1864
|місце смерті      =
|причина смерті    =
|поховання         = [[Густинський монастир]]
|підданство        =
|громадянство      =
|alma mater        =
|відомий           =
|діяльність        =
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
|чоловік           = [[Рєпнін-Волконський Микола Григорович|Микола Рєпнін-Волконський]]
|діти              = Олексій, Григорій, [[Рєпніна Варвара Миколаївна|Варвара]], {{нп|Кушелєва-Безбородько Олександра Миколаївна|Олександра|d|Q105640562}}, {{нп|Кривцова Єлизавета Миколаївна|Єлизавета|d|Q23759649}} та {{нп|Рєпнін-Волконський Василь Миколайович|Василь|d|Q115957119}}, Софія
|батько            = [[Розумовський Олексій Кирилович|Олексій Розумовський]]
|мати              = {{нп|Розумовська Варвара Петрівна|Варвара Шереметьєва|d|Q25991355}}
}}
'''Варва́ра Олексі́ївна Рєпніна́-Волко́нська''' ([[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] '''Розумо́вська'''; [[1778]] — {{Дн|9|10|1864}}) — княгиня, благодійниця. Дружина [[Малоросійське генерал-губернаторство|малоросійського генерал-губернатора]] [[Рєпнін-Волконський Микола Григорович|Миколая Рєпніна-Волконського]]. Онука останнього [[Гетьманщина|українського]] гетьмана [[Кирило Розумовський|Кирила Розумовського]]. Знайома [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]].

== Ранні роки ==
Варвара Розумовська народилася 1778 року в родині графа [[Розумовський Олексій Кирилович|Олексія Розумовського]] та {{Не перекладено|Розумовська Варвара Петрівна|Варвари Шереметьєвої|d|Q25991355}}. За лінією батька була онучкою останнього гетьмана [[Гетьманщина|Війська Запорозького]] [[Кирило Розумовський|Кирила Розумовського]], за лінією матері — правнучкою командувача російських сил [[Полтавська битва|під Полтавою]] [[Шереметєв Борис Петрович|Бориса Шереметьєва]].

1784 року батько Варвари вигнав її матір з дому; сам граф Олексій рідко бачився з донькою. Вихованням Варвари займалася її тітка по батькові — графиня [[Розумовська Парасковія Кирилівна|Парасковія Кирилівна]]{{Sfn|Ільченко|2009|с=115}}.

Коли Варварі було 13 років, для її виховання найняли швейцарку мадемуазель Калам — тітку художника {{Не перекладено|Александр Калам|Александра Калама|en|Alexandre Calame}}. Під керівництвом Калам графиня здобула елітну домашню освіту. До кінця життя Варвара добре згадувала про мадемуазель Калам{{Sfn|Павловский|2009|с=240}}.

== Шлюб ==
[[Файл:Varvara Volkonskaya-Repnina by Isabey.jpg|ліворуч|міні|248x248пкс|Варвара Рєпніна-Волконська. Мініатюра. Робота [[Жан-Батист Ізабе|Жана-Батиста Ізабе]], 1818]]
Відпочиваючи щороку в маєтку поблизу [[Москва|Москви]] із батьком, Варвара познайомилася із фельдмаршалом [[Репнін Микола Васильович|Миколою Рєпніним]], який вирішив одружити її зі своїм онуком [[Рєпнін-Волконський Микола Григорович|Миколою]], що наприкінці XVIII — на початку XIX століття служив [[флігель-ад'ютант]]ом імператора [[Павло I|Павла I]] та був його улюбленцем{{Sfn|Павловский|2009|с=240}}<ref name=":0">{{ВТ-РБС|Репнин-Волконский, Николай Григорьевич|П. Майковъ|том=16|сторінки=125—127}}</ref>.

Познайомившись, Варвара та Микола з часом покохали одне одного. Проте їхньому одруженню заважали спершу конфлікт між Олексієм Розумовським і фельдмаршалом Рєпніним, згодом — смерть останнього та участь нареченого у [[Війна Другої коаліції|війні]] проти наполеонівської Франції.

Весілля Миколи Волконського та Варвари Розумовської відбулося у вересні 1802 р. в [[Палац Розумовського (Батурин)|батуринському палаці Кирила Розумовського]], діда нареченої. Попервах подружжя проживало в Москві, потім — у [[Санкт-Петербург|Санкт-Петербурзі]]. Там княгиня Варвара зблизилася із імператоркою [[Єлизавета Олексіївна (імператриця)|Єлизаветою Олексіївною]] та великою княгинею [[Марія Павлівна Романова (1786–1859)|Марією Павлівною]].
[[Файл:Family Portrait of the Repnin-Volkonskys.jpg|міні|280x280пкс|Сімейний портрет Рєпніних-Волконських]]
У шлюбі народила сімох дітей:<ref>{{Cite web|title=Николай Григорьевич Репнин-Волконский|url=https://www.geni.com/people/Николай-Репнин-Волконский/6000000008497347835|website=geni_family_tree|date=1778|accessdate=2023-07-18|language=uk}}</ref>

* Олексій ({{Пом}} 13 грудня 1812);
* Олександра (1805—1836), дружина графа [[Кушелєв-Безбородько Олександр Григорович|Олександра Кушелєва-Безбородька]];
* Василь (1806—1880), навчався в [[Пажеський корпус|Пажеському корпусі]], працював у {{нп|Міністерство закордонних справ Російської імперії|Міністерстві закордонних справ|ru|Министерство иностранных дел Российской империи}}, з 1843 року — [[колезький асесор]]. Одружений із фрейліною Єлизаветою Балабіною, з якою мав чотирьох дітей: [[Рєпнін Микола Васильович (1834—1918)|Миколу]] (1834—1918), Петра (1836—1856), Василя (1839—?) та [[Капніст Варвара Василівна|Варвару]] (1841—1922);
* [[Рєпніна Варвара Миколаївна|Варвара]] (1808—1891), була закохана в [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]];
* Софія (12 травня — 30 вересня 1811);
* Григорій (20 червня — 4 серпня 1812);
* Єлизавета (1817—1855), одружена з дипломатом {{нп|Кривцов Павло Іванович|Павлом Кривцовим|ru|Кривцов, Павел Иванович}}.

Після початку [[Війна третьої коаліції|війни третьої коаліції]] в 1805 році князя Миколу Волконського знову призвали до армії. Тоді графиня Варвара вирішила супроводити чоловіка в поході. У [[Битва під Аустерліцом|битві під Аустерліцом]] Волконський потрапив у полон; подружжя повернулося до Санкт-Петербурга тільки після звільнення графа. Згодом княгиня Варвара мала супроводити чоловіка у посольстві до [[Іспанія|Іспанії]], проте через [[Піренейська війна|вторгнення Франції]] воно так і не відбулося. Також графиня супроводила чоловіка в [[Французько-російська війна (1812)|кампанії 1812—1813 років]], допомагала пораненим та нужденним у [[Дрезден]]і.

Під час [[Віденський конгрес|Віденського конгресу]] 1814—1815 років Варвара Олексіївна проживала з чоловіком у [[Відень|Відні]], де брала участь у заходах, зокрема балах, організованих імператором [[Олександр I|Олександром I]], у [[Палац Розумовського (Відень)|палаці]] свого дядька [[Розумовський Андрій Кирилович|Андрія Розумовського]]{{Sfn|Луняк|2021|с=13}}.

1815 року подружжя повернулося до Санкт-Петербурга, а 1816 року, після призначення Рєпніна-Волконського [[Малоросійське генерал-губернаторство|малоросійським генерал-губернатором]], — переїхало до [[Полтава|Полтави]]{{Sfn|Ільченко|2009|с=116}}.

== Меценатство ==
Під час походів князя Рєпніна-Волконського, в яких Варвара Волконська також брала участь, вона організовувала лазарети для поранених військових<ref>{{ЕСБЄ|частина=Репнина-Волконская, Варвара Алексеевна|автор=[[Рудаков Василь Єгорович|Рудаков В.]]|том=XXVIа|сторінки=599|ref=}}</ref>.

Після повернення із Відня в Санкт-Петербург у 1815 році княгиня разом із імператрицею Єлизаветою займалася організацією {{Не перекладено|Жіночий Патріотичний інститут|Жіночого Патріотичного інституту|ru|Патриотический институт}} (згодом {{Не перекладено|Санкт-Петербурзький Єлизаветинський інститут|Єлизаветинський інститут|ru|Санкт-Петербургский Елизаветинский институт}}) для дівчат-сиріт, батьки яких загинули або були важко поранені у війні проти Франції{{Sfn|Ільченко|2016|с=72}}{{Sfn|Шепель|2014|с=274}}. Також Варвара Волконська брала участь у діяльності {{нп|Імператорське людинолюбиве товариство|«Людинолюбивого товариства»|ru|Императорское человеколюбивое общество}}{{sfn|Брижицька|2022|с=29}}.

Після переїзду до Полтави в 1816 році княгиня продовжила займатися благочинністю, відкриваючи лікарні, пансіони та інші заклади. До себе вона взяла 12 дівчат із дворянських родин, вихованням яких займалася сама{{Sfn|Павловский|2009|с=241}}. 1818 року за її подання в Полтаві відкрили [[Полтавський інститут шляхетних дівчат|інститут шляхетних дівчат]], у будівлі якого нині функціонує [[Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка»]]{{Sfn|Ільченко|2016|с=73}}. 1830 року за ініціативи князя та княгині Рєпніних-Волконських у Полтаві відкрили [[Петровський Полтавський кадетський корпус|Петровський кадетський корпус]]{{Sfn|Ярмоловіч|2019|с=43}}. У 1833—1834 роках княгиня допомагала постраждалим від голоду в Полтавській губернії{{sfn|Брижицька|2022|с=29}}. На благочинність княгиня Варвара витрачала власні кошти та коштовності.

У 1820-х роках у родині Рєпніних-Волконських виховувалися дочки службовця канцелярії генерал-губернатора Івана Михайловича Псьола — [[Псьол Олександра Іванівна|Олександра]], [[Псьол Глафіра Іванівна|Глафіра]] та Тетяна. Княгиня Варвара виховувала дівчат особисто. Надалі Олександра Псьол стала письменницею, а Глафіра — художницею<ref>{{Cite book
|url=http://archive.org/details/shevch05
|title=Шевченківська енциклопедія. Том 5: Пе–С
|date=2015
|publisher=Інститут літератури ім. Т.Г. Шевченка НАН України. Київ
|pages=388—389
}}</ref>.

== Останні літа ==
[[Файл:Varvara Repnina-Volkonska (photograph).jpg|міні|190px|Фотографія княгині Варвари]]
1834 року князя Миколу призначили членом [[Державна Рада Російської імперії|Державної ради]], з огляду на що родині довелось переїхати до Санкт-Петербурга. Однак за два роки через донос на князя, буцімто щодо розтрати державних коштів, він був звільнений від служби. Уся родина на чотири роки покинула Росію та проживала за кордоном — у Дрездені, [[Рим]]і та [[Флоренція|Флоренції]]<ref name=":0" />.

1842 року Рєпніни-Волконські повернулися в Росію та оселилися в маєтку в [[Яготин]]і, який княгиня Варвара 1820 року успадкувала від свого батька разом із 1322 кріпаками<ref>{{книга|назва=Історія міст і сіл Української РСР. Київська область|сторінки=730|посилання=http://history.org.ua/LiberUA/IMSU_KyivObl_1971/IMSU_KyivObl_1971.pdf|місце={{К.}}|видавництво=Головна редакція УРЕ АН УРСР|рік=1968}}</ref>.

Під час перебування в маєтку родини поета [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]] в 1843—1844 роках Варвара Миколаївна, дочка княгині Варвари Олексіївни, зблизилася із поетом та закохалася в нього. Сама ж княгиня засуджувала стосунки своєї дочки із митцем. Однак згодом вона клопотала перед міністром народної просвіти та своїм родичем [[Уваров Сергій Семенович|Сергієм Уваровим]] щодо призначення Шевченка учителем малювання в [[Імператорський університет Святого Володимира|Київському університеті]]<ref>{{ШевЕ-5|частина=Рєпніна-Волконська Варвара Олексіївна|сторінки=466|автор=Григорій Зленко}}</ref>. Після заслання Шевченка княгиня писала йому листи, проте згодом граф [[Орлов Олексій Федорович|Олексій Орлов]], який особисто доповідав імператору [[Микола I (російський імператор)|Миколі I]] щодо поета, заборонив їй писати йому<ref>{{книга|автор=Бойко Ю. М.|назва=Історія української культури в біографіях видатних діячів. Частина II. Випуск 3 (XIX століття)|місце=Вінниця|видавництво=ВНАУ|рік=2020|сторінки=148|посилання=https://shron1.chtyvo.org.ua/Boiko_Yurii_Mykolaiovych/Istoriia_ukrainskoi_kultury_v_biohrafiiakh_vydatnykh_diiachiv_Chastyna_II_Vypusk_3_KhIKh_stolittia.pdf?}}</ref>.

Після смерті чоловіка в 1845 році княгиня Варвара переселилася до [[Одеса|Одеси]], а в 1856 — до Москви. Там вона померла 9 жовтня 1864 року. Тіло княгині привезли до України та поховали побіч з чоловіком у [[Густинський монастир|Троїцькому Густинському монастирі]]<ref name=":0" /><ref>{{стаття|автор=Конопка Н.|назва=Життєвий шлях малоросійського генерал-губернатора М. Г. Рєпніна (1778—1845)|журнал=Наукові записки: Історичні науки|місце=Острог — Торонто — Нью-Йорк|рік=2006|видавництво=РВВ НауОА|випуск=7: До 40-ліття Українського Історичного Товариства|сторінки=331|посилання=https://eprints.oa.edu.ua/715/1/Repnin_life.pdf}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
{{refbegin}}
;Словники та енциклопедії
* {{ШевЕ-5|частина=Рєпніна-Волконська Варвара Олексіївна|сторінки=466|автор=Григорій Зленко}}
* {{ВТ-РБС|Репнин-Волконский, Николай Григорьевич|П. Майковъ|том=16|сторінки=125—127}}
* {{ЕСБЄ|частина=Репнина-Волконская, Варвара Алексеевна|автор=[[Рудаков Василь Єгорович|Рудаков В.]]|том=XXVIа|сторінки=599|ref=Рудаков}} {{ref-ru}}

;Статті
* {{стаття|автор=Брижицька С. А.|назва=Тарас Шевченко: «Добрий і єдиний друг мій!» До 130-річчя від дня смерті Варвари Рєпніної|сторінки=26—48|журнал=Шевченкознавчі студії: збірник наукових праць|випуск=1(25)|рік=2022|посилання=http://www.library.univ.kiev.ua/ukr/host/viking/db/ftp/univ/shs/shs_2020_23.pdf|видавництво=Київський університет|ref=Брижицька}}
* {{стаття|автор=Ільченко О. Ю.|назва=Меценатство в персоналіях: видатне жіноцтво України (ХІХ — початок ХХ ст.)|журнал=Педагогічні науки|рік=2009|випуск=1|сторінки=114—120|посилання=http://www.irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_nbuv/cgiirbis_64.exe?I21DBN=LINK&P21DBN=UJRN&Z21ID=&S21REF=10&S21CNR=20&S21STN=1&S21FMT=ASP_meta&C21COM=S&2_S21P03=FILA=&2_S21STR=pena_2009_1_20|ref=Ільченко}}
* {{стаття|автор=Ільченко О. Ю.|назва=Меценатство жінок в освіті України (ХІХ – початок ХХ століття)|журнал=Естетика і етика педагогічної дії|випуск=14|рік=2016|сторінки=70—79|посилання=http://aesthetethicpedaction.pnpu.edu.ua/article/view/171588|ref=Ільченко}}
* {{стаття|автор=Луняк Є. М.|назва=Андрій Розумовський і Батурин|рік=2021|журнал=Література та культура Полісся|випуск=105. Серія «Історичні науки». № 15|сторінки=5—18|місце=Ніжин|видавництво=НДУ ім. М. Гоголя|відповідальний=відп. ред. і упоряд. Г. В. Самойленко|ref=Луняк|посилання=http://lib.ndu.edu.ua:8080/jspui/bitstream/123456789/2429/1/3.pdf}}
* {{стаття|автор=Шепель І. О.|назва=Внесок родини Розумовських у розвиток культури в Україні|сторінки=270—276|посилання=http://institute.sivertraining.org.ua/biblioteka/Rozum.pdf#page=271|журнал=Розумовські зустрічі: збірник наукових праць|відповідальний=Інститут законодавства Верховної ради України; Український інститут національної пам'яті; Дніпропетровський регіональний інститут державного управління Національної академії державного управління при Президентові Україні; Сіверський центр післядипломної освіти; Сіверський інститут регіональних досліджень|місце=Чернігів|видавництво=Сіверський центр післядипломної освіти|рік=2014|ref=Шепель}}
* {{стаття|автор=Ярмоловіч О. І.|назва=Історико-педагогічні аспекти розвитку вищої освіти України у ХІХ сторіччі|посилання=http://www.irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_nbuv/cgiirbis_64.exe?I21DBN=LINK&P21DBN=UJRN&Z21ID=&S21REF=10&S21CNR=20&S21STN=1&S21FMT=ASP_meta&C21COM=S&2_S21P03=FILA=&2_S21STR=sochumj_2019_25_12|журнал=Соціально-гуманітарний вісник|випуск=25|рік=2019|сторінки=41—44|ref=Ярмоловіч}}

;Книги
* {{книга
|автор = [[Павловський Іван Францевич|Павловский И. Ф.]]
|назва = Полтавцы: Иерархи, государственные и общественные деятели и благотворители
|місце = Харьков
|рік = 2009
|видавництво = САГА
|сторінки = 240—242
|посилання = http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?Z21ID=&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_book&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=ukr0001512
|ref = Павловский
}} {{ref-ru}}
{{refend}}

{{Бібліоінформація}}
{{портали|Україна|Росія|Історія|Біографії}}

[[Категорія:Розумовські]]
[[Категорія:Рєпніни]]
[[Категорія:Княгині]]
[[Категорія:Українські благодійниці]]
[[Категорія:Знайомі Тараса Шевченка]]
[[Категорія:Персоналії:Полтава]]

title: Варвара Олексіївна Рєпніна-Волконська

Ім'я при народженні: Варвара Олексіївна Розумовська

Померла: 9 жовтня 1864 · Москва, Російська імперія

Поховання: Густинський монастир

Країна: Російська імперія

Суспільний стан: аристократія

Батько: Олексій Розумовський

Мати: Варвара Шереметьєва

У шлюбі з: Микола Рєпнін-Волконський

Діти: Олексій, Григорій, Варвара, Олександра, Єлизавета та Василь, Софія


text:
# Вероніка Крістіансен
Вероніка Крістіансен (норв. Veronica Kristiansen, нар. 10 липня 1990) — норвезька гандболістка. Олімпійська чемпіонка. Чемпіонка світу і Європи.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада           | Дисципліна | Місце |
| ------------------- | ---------- | ----- |
| Ріо-де-Жанейро 2016 | гандбол    | 3     |

wikiname: ukwiki

title: Вероніка Крістіансен

in_language: uk

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Вероніка Крістіансен
| оригінал імені = {{lang-no|Veronica Kristiansen}}
| зображення = Veronica Kristiansen 20150319.jpg
| розмір_зображення = 255 пкс
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[норвежці|норвежка]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 10.07.1990
| місце_народження =
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 175 см
| вага = 68 кг
| вебсторінка  =
| країна = {{NOR}}
| вид_спорту = [[гандбол]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry|{{NOR}}}}
{{MedalSport|[[Гандбол]]}}
{{MedalOlympic}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 2016|Ріо-де-Жанейро 2016]]|[[Гандбол на літніх Олімпійських іграх 2016 (жінки)|гандбол]]}}
| show-medals = yes
}}
'''Вероніка Крістіансен''' ({{lang-no|Veronica Kristiansen}}, {{н|ж}} [[10 липня]] [[1990]]) — [[Норвегія|норвезька]] [[гандбол]]істка. Олімпійська чемпіонка. Чемпіонка світу і Європи.

== Виступи на Олімпіадах ==
{|class = "wikitable"
!Олімпіада!!Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2016|Ріо-де-Жанейро 2016]] || [[Гандбол на літніх Олімпійських іграх 2016 (жінки)|гандбол]] || {{бронза3}}
|-
|}

== Посилання ==
* {{SportsReference|kr/veronica-kristiansen-1|NAME=Вероніка Крістіансен}}

{{нк}}
{{Жіноча збірна Норвегії з гандболу. Олімпійські ігри 2024}}

{{Olympic-medalist-stub}}
{{Norway-sport-bio-stub}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Крістіансен, Вероніка}}
[[Категорія:Норвезькі гандболістки]]
[[Категорія:Норвезькі бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 2016]]
[[Категорія:Гандболісти на літніх Олімпійських іграх 2016]]
[[Категорія:Гандболісти на літніх Олімпійських іграх 2020]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 2020]]
[[Категорія:Спортсмени Ставангера]]
[[Категорія:Гандболісти на літніх Олімпійських іграх 2024]]
[[Категорія:Норвезькі олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 2024]]
[[Категорія:Олімпійські чемпіони з гандболу]]

title: Загальна інформація

Національність: норвежка

Громадянство: Норвегія

Народження: 10 липня 1990 (34 роки) · Еґерсунд, Ругаланн, Норвегія

Вага: 68 кг

title: Спорт

Країна: Норвегія

Вид спорту: гандбол

Команда: Ikast Håndboldd і Мідтьюлланн

title: Олімпійські ігри

Бронза: Ріо-де-Жанейро 2016 · гандбол


text:
# Леся Мовчун
Леся (Лариса) Вікторівна Мовчун (*26 серпня 1969, Київ) — українська письменниця, мовознавець, доктор філологічних наук. Член НСПУ (з 1998).

## Життєпис
Народилася 26 серпня 1969 р. у м. Києві в родині педагога, грінченкознавця Антоніни Іванівни Мовчун і філолога, байкаря Віктора Максимовича Мовчуна.
Дитинство минало в Києві, а світ народного слова майбутня письменниця відкрила завдяки щорічним відвідинам мальовничого села Вербка на Вінниччині. Писати вірші почала ще в дошкільному віці. У 1987 р. закінчила Київську середню школу № 212 і вступила на філологічний факультет Київського державного педагогічного інституту ім. О. М. Горького, а в 1992 р. закінчила Київський державний педагогічний інститут ім. М. П. Драгоманова, отримавши диплом із відзнакою (за спеціальністю «Учитель української мови та літератури»).

## Наукова діяльність
Навчалася в аспірантурі при Інституті української мови НАН України. У 2000 р. захистила дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата філологічних наук(тема дослідження ‑ «Регулярні фонетичні варіанти слів в українській літературній мові (кінець XVIII — перша третина ХХ ст.).»). У 2012—2015 навчалася в докторантурі Інституту. У 2021 р. захистила дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора філологічних наук (тема дослідження — «Лінгвістична теорія і практика української римології»).
Коло наукових інтересів — лексикологія, лексикографія, римологія, римографія, стилістика, культура мови, етнолінгвістика. Написала близько 100 наукових статей. Була відповідальною редакторкою і співукладачкою академічної праці «Словник української мови. Додатковий том. Кн. 1, 2» (К., 2017), співукладачкою словника «Український лексикон кінця XVIII — початку ХХІ ст.» (К., 2017), укладачкою низки словників для шкіл. Працювала заступником головного редактора журналу «Пригоди» (2007—2008), головним редактором журналу для дітей «Крилаті» (з 2020 р.).

## Популяризація культури мови
Як популяризаторка української мови та культури українського слова вела:
- рубрику «Наш скарб — рідна мова» (журнал «Барвінок», 2000‑2019);
- авторські радіопередачі «Цікаве мовознавство» (Національна радіокомпанія України, 1 канал, 2004 — 2008);
- «Загадки мови» (Національна радіокомпанія України, 1 канал, 2011 — 2015);
- «Как это будет по-украински?» (Всесвітня служба радіомовлення України, 2015—2016)[3].

## Літературна діяльність
Дебютувала в 1991 добіркою віршів «Вклонись, людино, знов воскреслій правді» в журналі «Українська мова та література в школі» (№ 5).
Пише для дітей (прозу, поезію, драматургію), а також лірику. Творчість для дітей відзначається жанровим і тематичним розмаїттям: оповідання, казки, повісті, п'єси, вірші. Авторка звертається до форм скоромовок і безконечників, охоче використовує гру слів і звуків. У легкій, а подекуди вибагливій формі ці твори виховують мовне чуття читачів. Парадоксальні сюжети розвивають фантазію та змушують замислитися над одвічними проблемами добра і зла.
Авторка численних публікацій у журналах для дітей «Малятко», «Барвінок», «Соняшник», «Перець», «Пізнайко», «Стежка», «Однокласник», «Крилаті», «Джміль», «Мамине сонечко», «Пригоди» та ін., в альманахах, антологіях і збірках «Боян» (1993), «Самоцвіти» (1996), «Радосинь» (2004, 2012, 2015), «Сонячна Мальвія» (2005, 2007), «Смійся та грай — світ пізнавай» (2000), «Слово до слова — весела розмова» (2002), «Пори року» (2003), «Сонечкові діти» (2003), «А що в мішку?» (2006), «Скринька-веселинка» (2007), «З нами весело усім» (2007), «Для малят про звірят» (2007), «Хмарки грають у квача» (2008), «Добра наука» (2012), «Язик до Києва доведе, або Цікаві ролі театру в школі» (2013) та ін. Твори можна знайти в підручниках та хрестоматіях для школи.
Вірші письменниці перекладав білоруською мовою Е. Акулін, зокрема кілька надруковано в його збірці «Святая ноч» (Мінск, 2012).
Книжки:
- Неслухняні яблучка: Вірші для дітей (1997);
- Чепуриться черепаха: Скоромовки (1999);
- Для чемних ведмежат: Для дошкільного віку (1999);
- Відцвітають птахи: Поезії (2005);
- Кактусове королівство: Казки для малят (2007);
- Ви такого ще не чули? Вірші (2008);
- Мовна лікарня. Пригоди Лєрки Севрючки і цікаві завдання з культури мови (2009)[5];
- Усе підростає: Поезія (2010);
- Арфа для павучка (2011);
- Про цікавих тварин загадки малим (2012);
- Цікава розмова про мову. Чого тобі не розповіли на уроці (2017)[6];
- Рожевий записник детектива Стасика: Повість-казка (2019);
- Бабай-Ага і козак Невидим: П'єси для мол. шк. віку (2019)[7];
- Панда любить мандрувати (2020);
- Куций, Хвостик і марудики (2021);
- Космічні пухнастики вчать українську (2023)[8].

## Список словників, наукових і науково-популярних праць
Окремі видання:
- Мовчун Л. Правопис і будова слів: Словник. — К.: АСК, 2005. — 242 с.
- Мовчун Л. Мовна лікарня: Пригоди Лєрки Севрючки і цікаві завдання з культури мови. Для учнів 3 — 6 класів. — Тернопіль: Навч. книга — Богдан, 2009. — 96 с.
- Мовчун Л. Цікава розмова про мову. Чого тобі не розповіли на уроці. — Тернопіль: Навчальна книга — Богдан, 2017. — 312 с.
- Мовчун Л. Українська рима в системі мови і в мовній практиці: монографія. — К.: Інститут української мови НАНУ, 2020. — 472 с.

У співавторстві:
- Мовчун Л. Словник української мови. Додатковий том. Кн. 1, 2. — К.: Видавничий дім Дмитра Бураго, 2017 (у співавторстві).
- Мовчун Л. Український лексикон кінця XVIII — початку ХХІ ст. — К.: Видавничий дім Дмитра Бураго, 2017 (у співавторстві).
- Мовчун Л. У світі етимології: Вивчаємо походження слів української мови. Навчально-довідковий посібник для учнів і вчителів початкових класів.  — К.: Наш час, 2009. — 135 с. (у співавторстві з А. Мовчун).
- Мовчун Л. Мовні скарби: Вивчаємо прислів'я, приказки й фразеологізми з молодшими школярами. Навчально-методичний посібник для учнів і вчителів початкових класів. — К.: Наш час, 2009. — 143 с. (у співавторстві з А. Мовчун).
- Мовчун Л. Абетка моральності: Що в характері твоїм. — К. : МКПФ «Злата», 2008. — 304 с. (у співавторстві з А. Мовчун).
- Мовчун Л. Літературні секрети: Словник-довідник літературознавчих термінів школяра. — Тернопіль: Навч. книга — Богдан, 2009. — 224 с. (у співавторстві з А. Мовчун).
- Мовчун Л. Універсальний словник школяра: Правопис, будова та особливості вживання слів. — К.: АВДІ, 2015. — 208 с. (у співавторстві з А. Мовчун).

Статті (короткий список):
- Мовчун Л. Норма і відхилення: мовні помилки-штампи // Початкова школа. — 1999. — № 1. — С.27 — 29.
- Мовчун Л. Мовна математика // Початкова школа. — 1999. — № 5. — С.36 — 38.
- Мовчун Л. Чому ж наша мова солов'їна? // Українська мова та література. — 2002. — № 42. — С.10 — 12.
- Мовчун Л. Сакральне слово в контексті культури // Початкова школа. — 2003. — № 4. — С.48 — 51.
- Мовчун Л. Духовні скарби Івана Огієнка // Дивослово. — 2003. — № 10. — С.59 — 62.
- Мовчун Л. Стереотипний образ української мови // Дивослово. — 2004. — № 2. — С.18 — 21.
- Мовчун Л. Мова, що проросла із зерен міфу // Дивослово. — 2004. — № 6. — С.51 — 54.
- Мовчун Л. З історії каліграфії // Початкова школа. — 2004. — № 12. — С. 27 — 29.
- Мовчун Л. Мова калинова, солов'їна і просто улюблена // Початкова школа. — 2005. — № 4. — С. 35 — 36.
- Мовчун Л. Символіка межових рослин // Культура слова. — 2005. — Вип. 65. — С. 42 — 45.
- Мовчун Л. Прецедентні імена в тексті для дітей: трансформації та особливості сприймання // Семантика мови і тексту: Матеріали ІХ Міжнародної науково-практичної конференції 26 — 28 вересня 2006 року. — Івано-Франківськ: Вид.-дизайн. відділ ЦІТ, 2006. — С. 385—387.
- Мовчун Л. Особливості використання прецедентних імен у художній прозі для дітей // Мова і культура. — 2007. — Вип.. 9. — Т. ІІІ. — С. 141—148.
- Мовчун Л. Словник української мови: Додатковий том. Історія укладання та підсумки роботи // Українська мова. — 2011. — № 3. — С.74 — 81.
- Мовчун Л. Метафоризація рими в українській поезії ХХ — початку ХХІ ст. // Наукові праці Кам'янець-Подільського національного університету імені Івана Огієнка. Філологічні науки. — 2013. — Вип. 34. — С. 198—202.
- Мовчун Л. Римостиль Андрія Малишка // Культура слова / Відп. ред. С. Я. Єрмоленко. — 2013. — Вип. 78. — С. 44 − 50.
- Мовчун Л. Римові асоціації: розроблення методики експериментального дослідження римових кліше // Методологія та історіографія мовознавства: Матеріали Міжнародної науково-практичної конференції. Слов'янськ, 23 — 25 травня 2013 року. — Слов'янськ, 2013. — С. 190—192.
- Мовчун Л. Методика дослідження рукописних словників рим // Науковий часопис Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова. Серія 10. Проблеми граматики і лексикології української мови: Збірник наукових праць / Відп. ред. М. Я. Плющ. — К. : КНПУ імені М. П. Драгоманова, 2014. — Вип. 11. — С. 43 − 48.
- Мовчун Л. Невідомий словник рим, укладений В. В. Лутковським // Лексикографічний бюлетень: Зб. наук. праць / Відп. ред. І. С. Гнатюк. — Вип. 23. — К. : Видавничий Дім Дмитра Бураго, 2014. — С. 76 − 99.
- Мовчун Л. Неопублікований «Словник рим І. П. Котляревського» І. І. Гурина в контексті української римографії / Л. В. Мовчун // Українська мова. — 2015. ‑ № 4.
- Movchun L. Terms for Rhyme Types Designation as to Deflection from Sound Identity: History and Problems // Terminolohichnyj Visnyk. — 2015. — Vol. 3(2). ‑ Ел. ресурс. Режим доступу: http://term-visnyk.net/upload/iblock/e31/Мовчун+.pdf
- Мовчун Л. Розвиток поглядів на риму в її дефініціях (ХІХ ‑ поч. ХХІ ст.) // Наукові записки Національного університету «Острозька академія», Серія «Філологічна». — Острог, 2015. ‑ Вип. 58. − С. 222 − 225.
- Мовчун Л. Римове кліше «калина‑Україна» в поетичній мові (генеза та функціонування) // Актуальні проблеми філології та перекладознавства: збірник наукових праць. — Вип. 10 / гол. ред. М. Є. Скиба; відпов. за випуск М. М. Торчинський. — Хмельницький: ФОП Бідюк Є. І., 2016. — Т. 2 (К‑П). — С. 177‑184.
- Мовчун Л. Словник рим: визначення, терміни, джерела // Ucrainica VI. Současná ukrajinistika. Problémy jazyka, literatury a kultury: Sborník vĕdeckých članků z mazinárodní konference VI. Olomoucké sympozium ukrajinistů střední a východní Evropy. Olomouc 21 − 23.8.2014. — Olomouc: Univerzita Palackého v Olomouci, 2014. — S. 109 − 112.
- Мовчун Л. Лінгвістичне дослідження української рими: завдання, проблеми, перспективи // Studia Ucrainica Varsoviensia / Universytet Warszawski ; Katedra Ukrainistyki. — Warszawa. 2015. − № 3. − S. 143 − 152.
- Мовчун Л. Етапи становлення української римографії / Л. В. Мовчун // Усходнеславянскія мовы ў сучаснай лексікаграфіі: зборнік навуковых артыкулаў. — Мінск, 2015. — С. 82‑84.

## Нагороди
- Лауреат літературної премії імені Платона Воронька (2019)[9];
- Лауреат Корнійчуковської премії (2019);
- Лауреат премії «Благовіст» (2021);
- Лауреат премії Воляників-Швабінських фундації Українського вільного університету (2021).

## Рецензії
- Артеменко Марія. Шкільні п'єси від Лесі Мовчун. URL: http://www.barabooka.com.ua/shkilni-p-iesi-vid-lesi-movchun/
- Близнець Ксенія. Про наймолодшого детектива в історії! URL: http://book-case.in.ua/2019/07/04/про-наймолодшого-детектива-в-історії/
- Калинець Катя. Поезія, загорнена у вовну. URL: https://vsiknygy.net.ua/shcho_pochytaty/review/6735/
- Лупаренко Світлана. Леся Мовчун. «Рожевий записник детектива Стасика». URL: http://chytay-ua.com/blog.php?id=819&lang=1
- Міщук Катерина. Казка чи реальність? Чи все в одному? URL: http://www.e-litera.com.ua/babai-aha-i-kozak-nevydym-p-iesy-dlia-molodshoho-shkilnoho-viku/
- Шалак Оксана. Пришивання ґудзика, або ж Справи детектива Стасика. URL: http://bukvoid.com.ua/reviews/books/2019/06/18/104631.html

title: Леся Мовчун

wikitext:
{{Науковець}}

'''Леся (Лариса) Вікторівна Мовчун''' (*{{ДН|26|08|1969}}, [[Київ]]) — українська [[письменниця]], [[мовознавець]], доктор філологічних наук. Член [[НСПУ]] (з [[1998]]).

== Життєпис ==
Народилася 26 серпня 1969 р. у м. Києві в родині педагога, грінченкознавця Антоніни Іванівни Мовчун і філолога, байкаря Віктора Максимовича Мовчуна<ref>{{Cite web|title=Леся Мовчун {{!}} Рецензії на книги, відгуки про прочитане, рейтинг — кращі книги|url=https://findbook.com.ua/avtor/lesya-movchun|website=findbook.com.ua|accessdate=2020-03-12|archive-date=6 серпня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200806103803/https://findbook.com.ua/avtor/lesya-movchun}}</ref>.

Дитинство минало в Києві, а світ народного слова майбутня письменниця відкрила завдяки щорічним відвідинам мальовничого села Вербка на Вінниччині. Писати вірші почала ще в дошкільному віці. У 1987 р. закінчила Київську середню школу № 212 і вступила на філологічний факультет Київського державного педагогічного інституту ім. О. М. Горького, а в 1992 р. закінчила Київський державний педагогічний інститут ім. М. П. Драгоманова, отримавши диплом із відзнакою (за спеціальністю «Учитель української мови та літератури»).

== Наукова діяльність ==
Навчалася в аспірантурі при Інституті української мови НАН України. У 2000 р. захистила дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата філологічних наук<ref>{{Cite web|title=Мовчун Леся - Біографія {{!}} OnlyArt|url=https://onlyart.org.ua/biographies-poets-and-writers/movchun-lesya-biografiya/|website=onlyart.org.ua|accessdate=2020-03-12|archive-date=20 вересня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200920094806/https://onlyart.org.ua/biographies-poets-and-writers/movchun-lesya-biografiya/}}</ref>(тема дослідження ‑ «Регулярні фонетичні варіанти слів в українській літературній мові (кінець XVIII — перша третина ХХ ст.).»). У 2012—2015 навчалася в докторантурі Інституту. У 2021 р. захистила дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора філологічних наук (тема дослідження — «Лінгвістична теорія і практика української римології»).

Коло наукових інтересів — лексикологія, лексикографія, римологія, римографія, стилістика, культура мови, етнолінгвістика. Написала близько 100 наукових статей. Була відповідальною редакторкою і співукладачкою академічної праці «Словник української мови. Додатковий том. Кн. 1, 2» (К., 2017), співукладачкою словника «Український лексикон кінця XVIII — початку ХХІ ст.» (К., 2017), укладачкою низки словників для шкіл. Працювала заступником головного редактора журналу «Пригоди» (2007—2008), головним редактором журналу для дітей «Крилаті» (з 2020 р.).

== Популяризація культури мови ==
Як популяризаторка української мови та культури українського слова вела:

* рубрику «Наш скарб — рідна мова» (журнал «Барвінок», 2000‑2019);
* авторські радіопередачі «Цікаве [[мовознавство]]<nowiki/>» (Національна радіокомпанія України, 1 канал, 2004 — 2008);
* «Загадки мови» (Національна радіокомпанія України, 1 канал, 2011 — 2015);
* «Как это будет по-украински?» (Всесвітня служба радіомовлення України, 2015—2016)<ref>{{Cite web|title=Мовчун Леся|url=https://www.barabooka.com.ua/lesya-movchun/|website=Простір української дитячої книги|accessdate=2020-03-12|language=uk-UA|archive-date=5 серпня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200805083334/https://www.barabooka.com.ua/lesya-movchun/}}</ref>.

== Літературна діяльність ==
Дебютувала в 1991 добіркою віршів «Вклонись, людино, знов воскреслій правді» в журналі «Українська мова та література в школі» (№ 5).

Пише для дітей (прозу, поезію, драматургію), а також лірику. Творчість для дітей відзначається жанровим і тематичним розмаїттям: оповідання, казки, повісті, п'єси, вірші. Авторка звертається до форм скоромовок і безконечників, охоче використовує гру слів і звуків. У легкій, а подекуди вибагливій формі ці твори виховують мовне чуття читачів. Парадоксальні сюжети розвивають фантазію та змушують замислитися над одвічними проблемами добра і зла.

Авторка численних публікацій у журналах для дітей «Малятко», «Барвінок», «Соняшник», «Перець», «<nowiki/>[[Пізнайко]]<nowiki/>», «Стежка», «Однокласник», «Крилаті», «Джміль», [[Мамине сонечко|«Мамине сонечко»]], [[Мамине сонечко|«Пригоди»]] та ін., в альманахах, антологіях і збірках «Боян» (1993), «Самоцвіти» (1996), «Радосинь» (2004, 2012, 2015), «Сонячна Мальвія» (2005, 2007), «Смійся та грай — світ пізнавай» (2000), «Слово до слова — весела розмова» (2002), «Пори року» (2003), «Сонечкові діти» (2003), «А що в мішку?» (2006), «Скринька-веселинка» (2007), «З нами весело усім» (2007), «Для малят про звірят» (2007), «Хмарки грають у квача» (2008), «Добра наука» (2012), «Язик до Києва доведе, або Цікаві ролі театру в школі» (2013) та ін.<ref>{{Cite web|title=Мовчун Леся {{!}} Енциклопедія Сучасної України|url=http://esu.com.ua/search_articles.php?id=68204|website=esu.com.ua|accessdate=2020-03-12|archive-date=1 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201101014754/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=68204}}</ref> Твори можна знайти в підручниках та хрестоматіях для школи.

Вірші письменниці перекладав білоруською мовою Е. Акулін, зокрема кілька надруковано в його збірці «Святая ноч» (Мінск, 2012).

'''Книжки:'''

* Неслухняні яблучка: Вірші для дітей (1997);
* Чепуриться черепаха: Скоромовки (1999);
* Для чемних ведмежат: Для дошкільного віку (1999);
* Відцвітають птахи: Поезії (2005);
* Кактусове королівство: Казки для малят (2007);
* Ви такого ще не чули? Вірші (2008);
* Мовна лікарня. Пригоди Лєрки Севрючки і цікаві завдання з культури мови (2009)<ref>{{Cite web|title=https://dk-books.com/author/19849/|url=https://dk-books.com/author/19849/|website=dk-books.com|accessdate=2020-03-12|language=ua|archive-date=7 серпня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200807130908/https://dk-books.com/author/19849/}}</ref>;
* Усе підростає: Поезія (2010);
* Арфа для павучка (2011);
* Про цікавих тварин загадки малим (2012);
* Цікава розмова про мову. Чого тобі не розповіли на уроці (2017)<ref>{{Cite web|title=Мовчун Леся Вікторівна - Цікава розмова про мову. Чого тобі не розповіли на уроці|url=https://knygy.com.ua/index.php?productID=9789661001830|website=knygy.com.ua|accessdate=2020-03-12}}</ref>;
* Рожевий записник детектива Стасика: Повість-казка (2019);
* Бабай-Ага і козак Невидим: П'єси для мол. шк. віку (2019)<ref>{{Cite web|title=Мовчун Леся|url=https://starylev.com.ua/old-lion/author/movchun-lesya|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2020-03-12|archive-date=27 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210127231033/https://starylev.com.ua/old-lion/author/movchun-lesya}}</ref>;
* Панда любить мандрувати (2020);
* Куций, Хвостик і марудики (2021);
* Космічні пухнастики вчать українську (2023)<ref>{{Cite web|title=Мовчун Леся|url=https://starylev.com.ua/old-lion/author/movchun-lesya|website=Видавництво Старого Лева|accessdate=2023-07-28|archive-date=2021-01-27|archive-url=https://web.archive.org/web/20210127231033/https://starylev.com.ua/old-lion/author/movchun-lesya}}</ref>.

== Список словників, наукових і науково-популярних праць ==
'''Окремі видання:'''
* Мовчун Л. Правопис і будова слів: Словник. — К.: АСК, 2005. — 242 с.
* Мовчун Л. Мовна лікарня: Пригоди Лєрки Севрючки і цікаві завдання з культури мови. Для учнів 3 — 6 класів. — [[Тернопіль]]: Навч. книга — Богдан, 2009. — 96 с.
* Мовчун Л. Цікава розмова про мову. Чого тобі не розповіли на уроці. — Тернопіль: Навчальна книга — Богдан, 2017. — 312 с.
* Мовчун Л. Українська рима в системі мови і в мовній практиці: монографія. — К.: Інститут української мови НАНУ, 2020. — 472 с.

'''У співавторстві:'''
* Мовчун Л. Словник української мови. Додатковий том. Кн. 1, 2. — К.: Видавничий дім Дмитра Бураго, 2017 (у співавторстві).
* Мовчун Л. Український лексикон кінця XVIII — початку ХХІ ст. — К.: Видавничий дім Дмитра Бураго, 2017 (у співавторстві).
* Мовчун Л. У світі етимології: Вивчаємо походження слів української мови. Навчально-довідковий посібник для учнів і вчителів початкових класів.  — К.: Наш час, 2009. — 135 с. (у співавторстві з А. Мовчун).
* Мовчун Л. Мовні скарби: Вивчаємо прислів'я, приказки й фразеологізми з молодшими школярами. Навчально-методичний посібник для учнів і вчителів початкових класів. — К.: Наш час, 2009. — 143 с. (у співавторстві з А. Мовчун).
* Мовчун Л. Абетка моральності: Що в характері твоїм. — К. : МКПФ «Злата», 2008. — 304 с. (у співавторстві з А. Мовчун).
* Мовчун Л. Літературні секрети: Словник-довідник літературознавчих термінів школяра. — Тернопіль: Навч. книга — Богдан, 2009. — 224 с. (у співавторстві з А. Мовчун).
* Мовчун Л. Універсальний словник школяра: Правопис, будова та особливості вживання слів. — К.: АВДІ, 2015. — 208 с. (у співавторстві з А. Мовчун).

'''Статті (короткий список):'''
* Мовчун Л. Норма і відхилення: мовні помилки-штампи // Початкова школа. — 1999. — № 1. — С.27 — 29.
* Мовчун Л. Мовна математика // Початкова школа. — 1999. — № 5. — С.36 — 38.
* Мовчун Л. Чому ж наша мова солов'їна? // Українська мова та література. — 2002. — № 42. — С.10 — 12.
* Мовчун Л. Сакральне слово в контексті культури // Початкова школа. — 2003. — № 4. — С.48 — 51.
* Мовчун Л. Духовні скарби Івана Огієнка // Дивослово. — 2003. — № 10. — С.59 — 62.
* Мовчун Л. Стереотипний образ української мови // Дивослово. — 2004. — № 2. — С.18 — 21.
* Мовчун Л. Мова, що проросла із зерен міфу // Дивослово. — 2004. — № 6. — С.51 — 54.
* Мовчун Л. З історії каліграфії // Початкова школа. — 2004. — № 12. — С. 27 — 29.
* Мовчун Л. Мова калинова, солов'їна і просто улюблена // Початкова школа. — 2005. — № 4. — С. 35 — 36.
* Мовчун Л. Символіка межових рослин // Культура слова. — 2005. — Вип. 65. — С. 42 — 45.
* Мовчун Л. Прецедентні імена в тексті для дітей: трансформації та особливості сприймання // Семантика мови і тексту: Матеріали ІХ Міжнародної науково-практичної конференції 26 — 28 вересня 2006 року. — Івано-Франківськ: Вид.-дизайн. відділ ЦІТ, 2006. — С. 385—387.
* Мовчун Л. Особливості використання прецедентних імен у художній прозі для дітей // Мова і культура. — 2007. — Вип.. 9. — Т. ІІІ. — С. 141—148.
* Мовчун Л. Словник української мови: Додатковий том. Історія укладання та підсумки роботи // Українська мова. — 2011. — № 3. — С.74 — 81.
* Мовчун Л. Метафоризація рими в українській поезії ХХ — початку ХХІ ст. // Наукові праці Кам'янець-Подільського національного університету імені Івана Огієнка. Філологічні науки. — 2013. — Вип. 34. — С. 198—202.
* Мовчун Л. Римостиль Андрія Малишка // Культура слова / Відп. ред. С. Я. Єрмоленко. — 2013. — Вип. 78. — С. 44 − 50.
* Мовчун Л. Римові асоціації: розроблення методики експериментального дослідження римових кліше // Методологія та історіографія мовознавства: Матеріали Міжнародної науково-практичної конференції. Слов'янськ, 23 — 25 травня 2013 року. — Слов'янськ, 2013. — С. 190—192.
* Мовчун Л. Методика дослідження рукописних словників рим // Науковий часопис Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова. Серія 10. Проблеми граматики і лексикології української мови: Збірник наукових праць / Відп. ред. М. Я. Плющ. — К. : КНПУ імені М. П. Драгоманова, 2014. — Вип. 11. — С. 43 − 48.
* Мовчун Л. Невідомий словник рим, укладений В. В. Лутковським // Лексикографічний бюлетень: Зб. наук. праць / Відп. ред. І. С. Гнатюк. — Вип. 23. — К. : Видавничий Дім Дмитра Бураго, 2014. — С. 76 − 99.
* Мовчун Л. Неопублікований «Словник рим І. П. Котляревського» І. І. Гурина в контексті української римографії / Л. В. Мовчун // Українська мова. — 2015. ‑ № 4.
* Movchun L. Terms for Rhyme Types Designation as to Deflection from Sound Identity: History and Problems // Terminolohichnyj Visnyk. — 2015. — Vol. 3(2). ‑ Ел. ресурс. Режим доступу: <nowiki>http://term-visnyk.net/upload/iblock/e31/Мовчун+.pdf</nowiki>
* Мовчун Л. Розвиток поглядів на риму в її дефініціях (ХІХ ‑ поч. ХХІ ст.) // Наукові записки Національного університету «Острозька академія», Серія «Філологічна». — Острог, 2015. ‑ Вип. 58. − С. 222 − 225.
* Мовчун Л. Римове кліше «калина‑Україна» в поетичній мові (генеза та функціонування) // Актуальні проблеми філології та перекладознавства: збірник наукових праць. — Вип. 10 / гол. ред. М. Є. Скиба; відпов. за випуск М. М. Торчинський. — Хмельницький: ФОП Бідюк Є. І., 2016. — Т. 2 (К‑П). — С. 177‑184.
* Мовчун Л. Словник рим: визначення, терміни, джерела // Ucrainica VI. Současná ukrajinistika. Problémy jazyka, literatury a kultury: Sborník vĕdeckých članků z mazinárodní konference VI. Olomoucké sympozium ukrajinistů střední a východní Evropy. Olomouc 21 − 23.8.2014. — Olomouc: Univerzita Palackého v Olomouci, 2014. — S. 109 − 112.
* Мовчун Л. Лінгвістичне дослідження української рими: завдання, проблеми, перспективи // Studia Ucrainica Varsoviensia / Universytet Warszawski ; Katedra Ukrainistyki. — Warszawa. 2015. − № 3. − S. 143 − 152.
* Мовчун Л. Етапи становлення української римографії / Л. В. Мовчун // Усходнеславянскія мовы ў сучаснай лексікаграфіі: зборнік навуковых артыкулаў. — Мінск, 2015. — С. 82‑84.

== Нагороди ==

* Лауреат [[Літературна премія імені Платона Воронька|літературної премії імені Платона Воронька]] (2019)<ref>{{Cite web|title=Програма Київського форуму молодих літераторів {{!}} НСПУ|url=https://nspu.com.ua/novini/programa-kiivskogo-forumu-molodih-literatoriv/|accessdate=2020-03-12|language=ru-RU|last=Elena|archive-date=22 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200422064513/https://nspu.com.ua/novini/programa-kiivskogo-forumu-molodih-literatoriv/}}</ref>;
* Лауреат [[Корнійчуковська премія|Корнійчуковської премії]] (2019);
* Лауреат премії «Благовіст» (2021);
* Лауреат премії Воляників-Швабінських фундації Українського вільного університету (2021).

== Джерела ==

* Січовик Ігор. На місточку фантазії Лесі Мовчун // Початкова школа. — 2004. — № 6. — С. 35‑37.
* Сюта Галина. «В бруньках дрімають лагідні слова…» (про мову поетичних творів Лесі Мовчун) // Культура слова. — 2003. — Вип. 63. — С. 56‑61.

== Рецензії ==

* ''Артеменко Марія. Шкільні п'єси від Лесі Мовчун.'' URL: <nowiki>http://www.barabooka.com.ua/shkilni-p-iesi-vid-lesi-movchun/</nowiki>
* ''Близнець Ксенія. Про наймолодшого детектива в історії!'' URL: <nowiki>http://book-case.in.ua/2019/07/04/про-наймолодшого-детектива-в-історії/</nowiki>
* ''Калинець Катя. Поезія, загорнена у вовну.'' URL: <nowiki>https://vsiknygy.net.ua/shcho_pochytaty/review/6735/</nowiki>
* ''Лупаренко Світлана. Леся Мовчун. «Рожевий записник детектива Стасика».'' URL: <nowiki>http://chytay-ua.com/blog.php?id=819&lang=1</nowiki>
* ''Міщук Катерина. Казка чи реальність? Чи все в одному?'' URL: <nowiki>http://www.e-litera.com.ua/babai-aha-i-kozak-nevydym-p-iesy-dlia-molodshoho-shkilnoho-viku/</nowiki>
* ''Шалак Оксана. Пришивання ґудзика, або ж Справи детектива Стасика.'' URL: <nowiki>http://bukvoid.com.ua/reviews/books/2019/06/18/104631.html</nowiki>

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Члени НСПУ]]
[[Категорія:Українські мовознавці]]
[[Категорія:Українські драматурги]]
[[Категорія:Українські дитячі письменниці]]
[[Категорія:Уродженці Києва]]
[[Категорія:Українські філологи]]
[[Категорія:Кандидати філологічних наук України]]
[[Категорія:Українські редактори]]
[[Категорія:Редакторки]]
[[Категорія:Українські радіоведучі]]
[[Категорія:Мовознавиці]]

title: Леся Мовчун

Народилася: 26 серпня 1969 (55 років) · Київ, Українська РСР, СРСР

Діяльність: мовознавиця, письменниця

Членство: Національна спілка письменників України


text:
# Самари (Ковельський район)
Сама́ри — село в Україні, центр  Самарівської сільської громади Ковельського району Волинської області. Відстань до селища Ратне становить близько 27 км і проходить автошляхом місцевого значення. Головні вулиці Молодіжна, Газіна та Соборна, яка проходить через центр населеного пункту.
До 9 жовтня 2016 року село було центром Самарівської сільської ради.

## Географія
Село Самари знаходиться в північній частині Волинської області. Коріння його історії сягають у далеку давнину. Так, археологи М. М. Кучінко та Г. В. Охріненко у своїй книзі «Археологічні пам'ятки Волині» згадують про знайдені речі на місці сучасного села доби палеоліту, мезоліту та часів свідерської культури (IX—XIII тисячоліття до н. е.). Але перша писемна згадка про село, яке тоді називалося Самаровиче, відноситься до 1500 року.

### Клімат
Село знаходиться у зоні, котра характеризується вологим континентальним кліматом з теплим літом. Найтепліший місяць — липень із середньою температурою 21.4 °C (70.5 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою -10.1 °С (13.8 °F).
| Клімат Самар            | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар | Клімат Самар |
| Показник                | Січ.         | Лют.         | Бер.         | Квіт.        | Трав.        | Черв.        | Лип.         | Серп.        | Вер.         | Жовт.        | Лист.        | Груд.        | Рік          |
| Абсолютний максимум, °C | 4,2          | 6,8          | 16,9         | 31,1         | 34,4         | 38,4         | 40,4         | 39,9         | 33,8         | 26           | 14,6         | 7,3          | 40,4         |
| Середній максимум, °C   | −6,8         | −6,1         | 0,4          | 12,1         | 20,8         | 25,4         | 26,9         | 25           | 18,6         | 9,9          | 0,1          | −5,4         | 10,1         |
| Середня температура, °C | −10,1        | −9,8         | −3,5         | 6,9          | 14,8         | 19,6         | 21,4         | 19,2         | 13,2         | 5,8          | −2,4         | −8,3         | 5,6          |
| Середній мінімум, °C    | −13,1        | −13,1        | −7           | 2,6          | 9,4          | 14,4         | 16,3         | 14,2         | 8,9          | 2,7          | −4,7         | −11          | 1,6          |
| Абсолютний мінімум, °C  | −43          | −36,9        | −31,4        | −20,9        | −4,9         | −0,4         | 5,4          | 2            | −3,4         | −15,7        | −28,1        | −41,3        | −43          |
| Норма опадів, мм        | 50           | 41           | 33           | 38           | 36           | 57           | 58           | 47           | 43           | 53           | 51           | 50           | 557          |
| Днів з дощем            | 4            | 3            | 5            | 11           | 14           | 15           | 14           | 12           | 14           | 14           | 10           | 6            | 122          |
| Днів зі снігом          | 24           | 20           | 14           | 4            | 1            | 0,1          | 0            | 0            | 0,3          | 4            | 15           | 22           | 104          |
| Вологість повітря, %    | 83           | 80           | 79           | 67           | 58           | 58           | 67           | 69           | 73           | 76           | 83           | 83           | 73           |
| ----------------------- | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ |
| Джерело: Weatherbase    |              |              |              |              |              |              |              |              |              |              |              |              |              |

### Водойми
У селі є два озера. Одне з них болотисте, яке називається Броно, зараз заповідник. Там охороняється рослина-хижак Росичка. А друге чисте прозоре — Луки.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1172 особи, з яких 565 чоловіків та 607 жінок.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 1204 особи.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| українська | 99,09 %  |
| російська  | 0,66 %   |
| білоруська | 0,25 %   |

## Соціальна сфера
У селі діють школа, лікарня, дитячий садочок, пекарня, перукарня, 2 бари, багато магазинів, ринок, аптека. Також діє прикордонна застава «Самари» на кордоні з Білоруссю. Із білоруського боку знаходиться пункт пропуску «Дзівін», Берестейська область, на автошляху місцевого значення у напрямку Дзівіна та Кобриня.
Вперше згадується про школу у с. Самари в 1885 році. В історії залишився унікальний документальний опис побуту та етнографії с. Самари.
Та вже у 1891 році у Самарах діяла церковно — приходська школа, в якій також навчались хлопчики. Ці школа існувала до початку першої світової війни 1914 року дітей навчали читати, писати і рахувати.
Двадцяті — тридцяті роки 20 століття ввійшли в історію краю як період знищення української школи, що почала зароджуватися в часи УНР, гетьманату.
1940 року в околицях працювало три школи: у Самарах, у Боровусі і в Заліссі. В останніх двох діяли підготовчі школи, а в Самарах — початкова.

## Мікротопоніми
Село поділяється на кутки:
- «Корея»,
- «Груд»,
- «Верестя»,
- «Забріддя»,
- «Центр»,
- «Головище» та інші.
- «Козовата»
- «Кришево»

title: Самари (Ковельський район)

wikitext:
{{Otheruses|Самари}}
{{Село
| назва           = Самари
| область         = [[Волинська область]]
| район           = [[Ковельський район]]
| громада         = [[Самарівська сільська громада]]
| код КОАТУУ      = 0724286901
| розташування    = Ratne Raion.svg
| зображення      = Samary Ratnivskyi Volynska-Church of the Dormition-north-east view.jpg
| зображення_підпис = Успенська церква (1865 рік)  — вигляд з північного сходу
| mapx            = 183
| mapy            = 17
| засновано       =
| населення       = 1000
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 2.011
| ref-площа       =
| щільність       = 744,4
| поштовий індекс = 44113
| телефонний код  = 3366
| координати      = {{coord|51|51|55|N|24|37|1|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 51|
| lat_min         = 51|
| lat_sec         = 55
| lon_deg         = 24|
| lon_min         = 37|
| lon_sec         = 1
| висота          = 150
| ref-висота      =
| водойма         = оз. Луки
оз. Бронне
| адреса          = вул. Соборна, 26, с. Самари, Ратнівський р-н, Волинська обл., 44113
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=04.02.2009&rf7571=4492 Самари]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      = 142
| ref-відстань о  =
| відстань р      = 27.4
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
| голова          = Маргес Микола
}}
'''Сама́ри''' — [[село]] в Україні, центр  [[Самарівська сільська громада|Самарівської сільської громади]] [[Ковельський район|Ковельського району]] [[Волинська область|Волинської області]]. Відстань до [[Ратне|селища Ратне]] становить близько 27 км і проходить автошляхом місцевого значення. Головні вулиці Молодіжна, Газіна та Соборна, яка проходить через центр населеного пункту.

До 9 жовтня 2016 року село було центром [[Самарівська сільська рада|Самарівської сільської ради]].

== Географія ==
Село Самари знаходиться в північній частині Волинської області. Коріння його історії сягають у далеку давнину. Так, археологи М. М. Кучінко та Г. В. Охріненко у своїй книзі «Археологічні пам'ятки Волині» згадують про знайдені речі на місці сучасного села доби палеоліту, мезоліту та часів свідерської культури (IX—XIII тисячоліття до н. е.). Але перша писемна згадка про село, яке тоді називалося Самаровиче, відноситься до 1500 року.

=== Клімат ===
Село знаходиться у зоні, котра характеризується [[вологий континентальний клімат|вологим континентальним кліматом з теплим літом]]. Найтепліший місяць — [[липень]] із середньою температурою 21.4 °C (70.5 °F). Найхолодніший місяць — [[січень]], із середньою температурою -10.1 °С (13.8 °F).<ref>[https://weatherbase.com/weather/weather-summary.php3?s=592228&cityname=Samary%2C+Volyn%2C+Ukraine&units=metric Клімат Самар]</ref>

{{Клімат міста
|Місто_род=Самар
|Джерело=[https://www.weatherbase.com/weather/weather.php3?s=592228&cityname=Samary-Volyns'ka-Oblast' Weatherbase]
| Рік_сер=5.6
| Січ_сер=-10.1
| Лют_сер=-9.8
| Бер_сер=-3.5
| Кві_сер=6.9
| Тра_сер=14.8
| Чер_сер=19.6
| Лип_сер=21.4
| Сер_сер=19.2
| Вер_сер=13.2
| Жов_сер=5.8
| Лис_сер=-2.4
| Гру_сер=-8.3
| Рік_сер_макс=10.1
| Січ_сер_макс=-6.8
| Лют_сер_макс=-6.1
| Бер_сер_макс=0.4
| Кві_сер_макс=12.1
| Тра_сер_макс=20.8
| Чер_сер_макс=25.4
| Лип_сер_макс=26.9
| Сер_сер_макс=25
| Вер_сер_макс=18.6
| Жов_сер_макс=9.9
| Лис_сер_макс=0.1
| Гру_сер_макс=-5.4
| Рік_сер_мін=1.6
| Січ_сер_мін=-13.1
| Лют_сер_мін=-13.1
| Бер_сер_мін=-7
| Кві_сер_мін=2.6
| Тра_сер_мін=9.4
| Чер_сер_мін=14.4
| Лип_сер_мін=16.3
| Сер_сер_мін=14.2
| Вер_сер_мін=8.9
| Жов_сер_мін=2.7
| Лис_сер_мін=-4.7
| Гру_сер_мін=-11
| Рік_сер_опади=557
| Січ_сер_опади=50
| Лют_сер_опади=41
| Бер_сер_опади=33
| Кві_сер_опади=38
| Тра_сер_опади=36
| Чер_сер_опади=57
| Лип_сер_опади=58
| Сер_сер_опади=47
| Вер_сер_опади=43
| Жов_сер_опади=53
| Лис_сер_опади=51
| Гру_сер_опади=50
| Рік_а_макс=40.4
| Січ_а_макс=4.2
| Лют_а_макс=6.8
| Бер_а_макс=16.9
| Кві_а_макс=31.1
| Тра_а_макс=34.4
| Чер_а_макс=38.4
| Лип_а_макс=40.4
| Сер_а_макс=39.9
| Вер_а_макс=33.8
| Жов_а_макс=26
| Лис_а_макс=14.6
| Гру_а_макс=7.3
| Рік_а_мін=-43
| Січ_а_мін=-43
| Лют_а_мін=-36.9
| Бер_а_мін=-31.4
| Кві_а_мін=-20.9
| Тра_а_мін=-4.9
| Чер_а_мін=-0.4
| Лип_а_мін=5.4
| Сер_а_мін=2
| Вер_а_мін=-3.4
| Жов_а_мін=-15.7
| Лис_а_мін=-28.1
| Гру_а_мін=-41.3
| Рік_дощ=122
| Січ_дощ=4
| Лют_дощ=3
| Бер_дощ=5
| Кві_дощ=11
| Тра_дощ=14
| Чер_дощ=15
| Лип_дощ=14
| Сер_дощ=12
| Вер_дощ=14
| Жов_дощ=14
| Лис_дощ=10
| Гру_дощ=6
| Рік_сніг=104
| Січ_сніг=24
| Лют_сніг=20
| Бер_сніг=14
| Кві_сніг=4
| Тра_сніг=1
| Чер_сніг=0.1
| Лип_сніг=0
| Сер_сніг=0
| Вер_сніг=0.3
| Жов_сніг=4
| Лис_сніг=15
| Гру_сніг=22
| Рік_вол=73
| Січ_вол=83
| Лют_вол=80
| Бер_вол=79
| Кві_вол=67
| Тра_вол=58
| Чер_вол=58
| Лип_вол=67
| Сер_вол=69
| Вер_вол=73
| Жов_вол=76
| Лис_вол=83
| Гру_вол=83
}}

=== Водойми ===
У селі є два озера. Одне з них болотисте, яке називається Броно, зараз заповідник. Там охороняється рослина-хижак [[Росичка]]. А друге чисте прозоре — [[Лука (озеро)|Луки]].

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 1172 особи, з яких 565 чоловіків та 607 жінок.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкали 1204 особи.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="standard"
|-
! Мова
! Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 99,09 %
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 0,66 %
|-
| [[білоруська мова в Україні|білоруська]]
| align="right"| 0,25 %
|}

== Соціальна сфера ==
У селі діють школа, лікарня, дитячий садочок, пекарня, перукарня, 2 бари, багато магазинів, ринок, аптека. Також діє [[прикордонна застава]] «[[Самари (пункт пропуску)|Самари]]» на кордоні з [[Білорусь|Білоруссю]]. Із білоруського боку знаходиться пункт пропуску «Дзівін», [[Берестейська область]], на автошляху місцевого значення у напрямку [[Дивин (Кобринський район)|Дзівіна]] та [[Кобринь|Кобриня]].

Вперше згадується про школу у с. Самари в 1885 році. В історії залишився унікальний документальний опис побуту та етнографії с. Самари.

Та вже у 1891 році у Самарах діяла церковно — приходська школа, в якій також навчались хлопчики. Ці школа існувала до початку першої світової війни 1914 року дітей навчали читати, писати і рахувати.

Двадцяті — тридцяті роки 20 століття ввійшли в історію краю як період знищення української школи, що почала зароджуватися в часи УНР, гетьманату.

1940 року в околицях працювало три школи: у Самарах, у Боровусі і в Заліссі. В останніх двох діяли підготовчі школи, а в Самарах — початкова.

== Мікротопоніми ==
Село поділяється на кутки:
* «Корея»,
* «Груд»,
* «Верестя»,
* «Забріддя»,
* «Центр»,
* «Головище» та інші.
* «Козовата»
* «Кришево»

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Волинська область (осіб) - Регіон, Рік, Категорія населення , Стать (1989(12.01))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=20 жовтня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp |date=2014-07-31 }}</ref>

<ref name="населення 2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Волинська область (осіб) - Регіон , Рік (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=20 жовтня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp |date=2014-07-31 }}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Розподіл населення за рідною мовою, Волинська область (у % до загальної чисельності населення) - Регіон, Рік , Вказали у якості рідної мову (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=20 жовтня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp |date=2014-07-31 }}</ref>

}}

== Література ==
* Самари́ // [[Історія міст і сіл Української РСР]] : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.601-602

{{Самарівська сільська громада}}
{{Ратнівський район}}

{{Volyn-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Ковельського району (1940—2020)]]
[[Категорія:Села Волинської області]]

title: село Самари

Країна: Україна

Область: Волинська область

Район: Ковельський район

Тер. громада: Самарівська сільська громада

Облікова картка: Самари

title: Основні дані

Густота населення: 744,4 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: оз. Луки оз. Бронне

title: Місцева влада

Сільський голова: Маргес Микола

title: Карта

Карта: Самари

title: Мапа

Мапа: Самари у Вікісховищі


text:
# Малиновка (Томський район)
Мали́новка (рос. Малиновка) — село у складі Томського району Томської області, Росія. Адміністративний центр Малиновського сільського поселення.

## Населення
Населення — 2247 осіб (2010; 2499 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 89 %

title: Малиновка (Томський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Малиновка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Малиновка}}
 | карта розташування1 = Росія Томська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Томська область]]
 | район           = [[томський район|Томський]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[малиновське сільське поселення (Томський район)|Малиновське]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 2247 осіб ([[2010]]{{RUS-TOM-census}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 56
 | lat_min= 41
 | lat_sec= 55
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 85
 | lon_min= 20
 | lon_sec= 26
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Малиновка}}

'''Мали́новка''' ({{lang-ru|Малиновка}}) — [[село]] у складі [[томський район|Томського району]] [[томська область|Томської області]], [[Росія]]. Адміністративний центр [[малиновське сільське поселення (Томський район)|Малиновського сільського поселення]].

== Населення ==
Населення — 2247 осіб ([[2010]]; 2499 у [[2002]]<ref>{{Cite web |url=http://lingvarium.org/russia/BD/2015/Tomskaya.xls |title=Дані перепису населення Росії 2002 року |accessdate=14 лютого 2021 |archive-date=3 лютого 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190203215002/http://lingvarium.org/russia/BD/2015/Tomskaya.xls }}</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 89 %

== Джерела ==
* {{Карта|O-45-111}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.698851&lon=85.333557&z=12&show=/7877342/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.698851&lon=85.333557&z=12&show=/7877342/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{tomsk-obl-stub}}
{{томський район}}

[[Категорія:Населені пункти Томського району]]
[[Категорія:Села Томської області]]

title: село Малиновка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Томська область

Муніципальний район: Томський

Поселення: Малиновське

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Малиновка · Малиновка


text:
# Альберт I (король Бельгії)
Альберт I (Albert I) (8 квітня 1875 — 17 лютого 1934) — король Бельґії з 1909 з династії Заксен-Кобурґ-Ґота. Його коронували 23 грудня 1909 року після смерті дядька Леопольда ІІ. У зв'язку з погіршенням міжнародної ситуації в 1914 році схвалив закон про загальну військову повинність. Під час Першої світової війни головнокомандувач бельгійської армії, що воювала на боці Антанти.

## Спадкоємець
1891 року після смерті старшого брата, принца Бодуена, Альберта проголосили спадкоємцем престолу. Здобув приватну освіту, закінчив 1892 року Королівську військову школу. До вступу на престол мав титул графа Фландрського. 2 жовтня 1900 року одружився з герцогинею Єлизаветою Баварською, дочкою герцога Карла Фрідріха.

## Початок правління
На відміну від дядька, був дуже популярним як монарх із самого початку правління. Уникав розкоші двору, полюбляв приймати гостей, багато подорожував. У 1898 та 1919 роках відвідав США. 1900 року здійснив поїздку «Вільною державою Конго» (особистим володінням та «концесією» його дядька, короля Леопольда II) й після повернення до Бельгії наполягав на зміні відносин з африканцями. Як король він значно гуманізував управління колонією (стала державним, а не приватним володінням).
У 1909—1910 роках у Бельгії відбулись суттєві реформи: були прийняті закони про обов'язкову військову службу та про шкільну освіту, тривалість якої було збільшено до 14 років.

## Перша світова війна
Альберт I набув найбільшої відомості й популярності в Європі (країни Антанти) під час Першої світової війни.
Про плани Німеччини розпочати війну Альберт дізнався 1913 року в Берліні від Вільгельма II. Король попередив Францію. Невдовзі після Сараєвського убивства, 3 липня 1914 року, в особистому листі Вільгельму Альберт повідомив його про нейтралітет своєї країни. Однак німецькі війська порушили нейтралітет Бельгії та вторглись на її територію. Альберт став, відповідно до 68-ї статті Конституції, головнокомандувачем бельгійської армії. Начальником штабу був генерал Салльєр де Моранвіль.
За великої переваги супротивника бельгійцям довелось відступити й залишити Брюссель. Однак Альберту вдалось перегрупувати свою армію й затопити низовинний берег Ізера водою, відкривши шлюзи дамби (пораду дав французький генерал Фердинанд Фош). До кінця війни бельгійці на чолі з королем, незважаючи на рівність сил, утримували невеликий плацдарм на своїй території.
Слава «короля-солдата» й «короля-лицаря» у всіх країнах Антанти була величезною. Англійські письменники та поети видали збірку «Книга короля Альберта», присвячену королю й народу Бельгії. По війні Альберта продовжували вважати національним героєм.

## Повоєнний період
Після завершення Першої світової війни Альберт зробив внесок до відновлення країни, що постраждала від німецької окупації. Він підтримував розвиток промисловості й торгового флоту. 1921 року йому надали звання фельдмаршала англійської армії.
З молодості король захоплювався спортом, їздою верхи, альпінізмом та природничими науками. Щоденно читав праці з різних галузей — з літератури, військової справи, медицини, авіації. Водив мотоцикл і навчився пілотувати літак.
Король, як альпініст, багато часу проводив у горах. У результаті нещасного випадку, зірвавшись зі скелі під час одного зі сходжень поблизу Марш-Ле-Дам, він загинув 17 лютого 1934 року у віці 58 років.

## Дружина й діти
2 жовтня 1900 року він одружився з Єлизаветою фон Віттельсбах, герцогинею Баварською (1876—1965), дочкою герцога Карла Фрідріха Баварського та племінницею імператриці Австрії Єлизавети. У них народились:
- Леопольд III (1901—1983), король Бельгії.
- Карл (1903—1983), герцог Фландрський, регент Бельгії.
- Марія Жозе (1906—2001), принцеса Бельгійська, остання королева Італії.

title: Альберт I (король Бельгії)

wikitext:
{{Інші імена|Альберт (значення)|Альберт}}
{{Державний діяч
| українське ім'я        = Альберт I
| оригінальне ім'я   = Albert I
| портрет            = Albert I Koning der Belgen.jpg
| підпис            =
| ширина портрета    =
| титул              = [[Король Бельгії]]
| порядок            = 3
| прапор               = Flag of Belgium.svg
| періодпочаток       = [[23 грудня]] [[1909]]
| періодкінець       = [[17 лютого]] [[1934]] року
| попередник     = [[Леопольд II (король Бельгії)|Леопольд II]]
| спадкоємець           = [[Леопольд III (король Бельгії)|Леопольд III]]
| коронація          =
| зречення          =
| прем'єр            =
| титул_2              = Спадкоємець [[Бельгія|бельгійського]] престолу
| порядок_2            =
| прапор_2               = Flag of Belgium.svg
| періодпочаток_2       = [[23 січня]] [[1891]]
| періодкінець_2       = [[23 грудня]] [[1909]] року
| попередник_2     = [[Бодуен, принц Бельгії|Бодуен]]
| спадкоємець_2           = [[Леопольд III (король Бельгії)|Леопольд III]]
| коронація_2          =
| зречення_2          =
| прем'єр_2            =
| національність     =
| віросповідання     =
| династія           = [[Саксен-Кобург-Готська династія|Саксен-Кобург-Готська]]
| ім'я при народженні   =
| батько             = [[Філіп Бельгійський, граф Фландрський]]
| мати               = [[Марія Гогенцоллерн-Зігмарінген]]
| дружина            = [[Єлизавета Баварська (королева Бельгії)|Єлизавета фон Віттельсбах]]
| діти               =
| роки служби        =
| приналежність     =
| рід військ         =
| звання             =
| командував         =
| битви              =
| наукова сфера      =
| місце роботи       =
| відомий як         =
| партія             =
| діяльність         =
| професія           =
| освіта             =
| вчена ступінь      =
| нагороди           = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Трьох зірок}}
{{!}} {{Орден Лазні}}
{{!}} {{Королівський Вікторіанський орден}}
{{!}}-
{{!}} {{Кавалер Вищого ордена Святого Благовіщення}}
{{!}} {{Кавалер Великого хреста ордена Леопольда I}}
{{!}} {{Орден Білого лева}}
{{!}}-
{{!}} {{Орден Білого Орла}}
{{!}} {{Орден Слона}}
{{!}} {{Великий хрест ордена Вежі й Меча}}
{{!}}-
{{!}} {{Кавалер Великого хреста ордена Святого Олафа}}
{{!}} {{Орден Підв'язки}}
{{!}} {{Орден Золотого руна}}
{{!}}-
{{!}} {{Лицар (Дама) Справедливості Ордена Святого Іоанна (Велика Британія)}}
{{!}} {{Кавалер Великого Хреста Савойського військового ордена}}
{{!}} {{Орден Андрія Первозванного}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Святого Георгія 3 ступеня}}
{{!}} {{Орден Святого Георгія 4 ступеня}}
{{!}} {{Орден Святого Олександра Невського}}
{{!}} {{Орден Святого Станіслава 1 ступеня}}
{{!}}-
{{!}} {{Орден Святої Анни 1 ступеня}}
{{!}} {{Верховний орден Христа}}
{{!)}}
| автограф           =
| монограма          = Royal Monogram of King Albert I, King of the Belgians.svg
| сайт               =
| Commons            = Albert I of Belgium
| Rodovid            =
}}
'''Альберт I''' (Albert I) ([[8 квітня]] [[1875]] — [[17 лютого]] [[1934]]) — [[король]] [[Бельгія|Бельґії]] з 1909 з [[Династія|династії]] Заксен-Кобурґ-Ґота. Його коронували 23 грудня 1909 року після смерті дядька [[Леопольд II (король Бельгії)|Леопольда ІІ]]. У зв'язку з погіршенням міжнародної ситуації в 1914 році схвалив закон про [[Загальна військова повинність|загальну військову повинність]]. Під час [[Перша світова війна|Першої світової війни]] головнокомандувач бельгійської армії, що воювала на боці [[Антанта|Антанти]].

== Спадкоємець ==
1891 року після смерті старшого брата, принца [[Бодуен, принц Бельгії|Бодуена]], Альберта проголосили спадкоємцем престолу. Здобув приватну освіту, закінчив 1892 року Королівську військову школу. До вступу на престол мав титул графа [[Фландрське графство|Фландрського]]. 2 жовтня 1900 року одружився з герцогинею [[Єлизавета Баварська (королева Бельгії)|Єлизаветою Баварською]], дочкою герцога Карла Фрідріха.

== Початок правління ==
На відміну від дядька, був дуже популярним як монарх із самого початку правління. Уникав розкоші двору, полюбляв приймати гостей, багато подорожував. У 1898 та 1919 роках відвідав [[Сполучені Штати Америки|США]]. 1900 року здійснив поїздку «[[Вільна держава Конго|Вільною державою Конго]]» (особистим володінням та «концесією» його дядька, короля Леопольда II) й після повернення до Бельгії наполягав на зміні відносин з африканцями. Як король він значно гуманізував управління колонією (стала державним, а не приватним володінням).

У 1909—1910 роках у Бельгії відбулись суттєві реформи: були прийняті закони про обов'язкову військову службу та про шкільну освіту, тривалість якої було збільшено до 14 років.

== Перша світова війна ==
Альберт I набув найбільшої відомості й популярності в Європі (країни [[Антанта|Антанти]]) під час Першої світової війни.

Про плани [[Німеччина|Німеччини]] розпочати війну Альберт дізнався 1913 року в [[Берлін]]і від [[Вільгельм II (німецький імператор)|Вільгельма II]]. Король попередив [[Франція|Францію]]. Невдовзі після [[Сараєвське вбивство|Сараєвського убивства]], 3 липня 1914 року, в особистому листі Вільгельму Альберт повідомив його про [[нейтралітет]] своєї країни. Однак німецькі війська порушили нейтралітет Бельгії та вторглись на її територію. Альберт став, відповідно до 68-ї статті Конституції, головнокомандувачем бельгійської армії. Начальником штабу був генерал Салльєр де Моранвіль.

За великої переваги супротивника бельгійцям довелось відступити й залишити [[Брюссель]]. Однак Альберту вдалось перегрупувати свою армію й затопити низовинний берег [[Ізер (річка)|Ізера]] водою, відкривши шлюзи дамби (пораду дав французький генерал [[Фердинанд Фош]]). До кінця війни бельгійці на чолі з королем, незважаючи на рівність сил, утримували невеликий плацдарм на своїй території.

Слава «короля-солдата» й «короля-лицаря» у всіх країнах Антанти була величезною. Англійські письменники та поети видали збірку «Книга короля Альберта», присвячену королю й народу Бельгії. По війні Альберта продовжували вважати [[Національний герой|національним героєм]].

== Повоєнний період ==
Після завершення [[Перша світова війна|Першої світової війни]] Альберт зробив внесок до відновлення країни, що постраждала від німецької окупації. Він підтримував розвиток промисловості й торгового флоту. 1921 року йому надали звання [[фельдмаршал]]а англійської армії.

З молодості король захоплювався спортом, їздою верхи, [[альпінізм]]ом та природничими науками. Щоденно читав праці з різних галузей — з літератури, військової справи, [[Медицина|медицини]], авіації. Водив мотоцикл і навчився пілотувати літак.

Король, як альпініст, багато часу проводив у горах. У результаті нещасного випадку, зірвавшись зі скелі під час одного зі сходжень поблизу [[Марш-Ле-Дам]], він загинув 17 лютого 1934 року у віці 58 років.
[[Файл:Albert I Belgijski.jpg|міні|праворуч|200пкс|[[Поштова марка|Поштові марки]] Бельгії різних кольорів із зображенням Альберта I, які друкувало поштове відомство протягом 1922—1927 років.]]

== Дружина й діти ==
2 жовтня 1900 року він одружився з [[Єлизавета Баварська (королева Бельгії)|Єлизаветою]] [[Віттельсбахи|фон Віттельсбах]], герцогинею Баварською (1876—1965), дочкою герцога [[Карл Теодор (герцог Баварський)|Карла Фрідріха Баварського]] та племінницею імператриці Австрії [[Єлизавета Баварська (імператриця Австрії)|Єлизавети]]. У них народились:
* [[Леопольд III (король Бельгії)|Леопольд III]] (1901—1983), король Бельгії.
* [[Карл Бельгійський|Карл]] (1903—1983), герцог Фландрський, регент Бельгії.
* [[Марія Жозе Бельгійська|Марія Жозе]] (1906—2001), принцеса Бельгійська, остання королева Італії.

== Див. також ==
* [[1290 Альбертіна]] — [[астероїд]], якій назвали на честь Альберта.<ref>{{DMPN}} {{ref-en}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.gumer.info/bibliotek_Buks/History/Mon_Evr/14.php Монархи Європи. Долі династій, Частина 1. Чинні династії. Бельгія. Династія Саксен-Кобург-Гота] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130421032143/http://www.gumer.info/bibliotek_Buks/History/Mon_Evr/14.php |date=21 квітня 2013 }}
* ''Шабанов В. М.'' Военный орден Святого Великомученика и Победоносца Георгия. Именные списки 1769—1920. Біографічний довідник. — Москва-2004. {{ref-ru}}
* Советская историческая энциклопедия, Москва, 1961 {{ref-ru}}

== Література ==
* ''Р. А. Кривонос''. Альберт І // [[Українська дипломатична енциклопедія]]: У 2-х т. / Редкол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.: Знання України, 2004. — Т. 1. — 760 с. — ISBN 966-316-039-Х

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20140408233822/http://www.allmonarchs.net/belgium/albert_i.html Усі монархи світу. Альберт I] {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}
{{Королі Бельгії}}

[[Категорія:Саксен-Кобург-Готська династія]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо астероїд]]
[[Категорія:Фельдмаршали Великої Британії]]
[[Категорія:Люди на марках]]
[[Категорія:Люди на монетах]]
[[Категорія:Загинули в результаті падіння з висоти]]
[[Категорія:Кавалери Великого хреста ордена Леопольда II]]
[[Категорія:Загинули в горах]]

title: 23 грудня 1909 — 17 лютого 1934 року

Попередник: Леопольд II

Спадкоємець: Леопольд III

title: 23 січня 1891 — 23 грудня 1909 року

Попередник: Бодуен

Спадкоємець: Леопольд III

Народження: 8 квітня 1875[…] · Palace of the Count of Flandersd, Брюссель, Бельгія

Смерть: 17 лютого 1934[…] (58 років) · Rochers de Marche-les-Damesd, Намюр, Бельгія

Причина смерті: climbing accidentd

Поховання: Royal Cryptd

Країна: Бельгія

Релігія: католицька церква

Рід: Саксен-Кобург-Готська

Батько: Філіп Бельгійський, граф Фландрський

Мати: Марія Гогенцоллерн-Зігмарінген

Шлюб: Єлизавета фон Віттельсбах

Діти: Леопольд III, Карл Бельгійський і Марія Жозе Бельгійська

Монограма: Монограма

Нагороди: | Орден Трьох зірок | ордена Лазні | Королівський Вікторіанський орден | | Вищий орден Святого Благовіщення | Кавалер Великого хреста ордена Леопольда I | Орден Білого Лева I ступеня | | Орден Білого Орла | Орден Слона | Великий хрест ордена Вежі й Меча | | Кавалер Великого хреста ордена Святого Олафа | Орден Підв'язки | Кавалер ордена Золотого руна | | Шаблон:Лицар (Дама) Справедливості Ордена Святого Іоанна (Велика Британія) | Кавалер Великого Хреста Савойського військового ордена | Орден Святого Андрія Первозванного | | Орден Святого Георгія | Орден Святого Георгія | Орден Святого Олександра Невського | Орден Святого Станіслава 1 ступеня | | Орден Святої Анни 1 ступеня | Верховний орден Христа | | |

23 січня 1891 — 23 грудня 1909 року: Медіафайли у Вікісховищі

Прапор: 3-й Король Бельгії

title: Спадкоємець:

Прапор: Спадкоємець бельгійського престолу

title: Монограма:

Орден Трьох зірок: ордена Лазні · Королівський Вікторіанський орден

Вищий орден Святого Благовіщення: Кавалер Великого хреста ордена Леопольда I · Орден Білого Лева I ступеня

Орден Білого Орла: Орден Слона · Великий хрест ордена Вежі й Меча

Кавалер Великого хреста ордена Святого Олафа: Орден Підв'язки · Кавалер ордена Золотого руна

Кавалер Великого Хреста Савойського військового ордена · Орден Святого Андрія Первозванного

title: Монограма:

Орден Святого Георгія: Орден Святого Георгія · Орден Святого Олександра Невського · Орден Святого Станіслава 1 ступеня

Орден Святої Анни 1 ступеня: Верховний орден Христа