text:
# Марюс Шаляморас
Марюс Шаляморас (лит. Marius Šaliamoras; нар. 8 червня 1962, Вільнюс) — литовський архітектор, професор, голова Спілки архітекторів Литви (2014-2017).

## Біографія
У 1985 році закінчив Вільнюську художню академію. До 1987 року працював у виробничій групі архітекторів Мажейкяйського району. У 1987—1989 роках працював в Інституті реставрації та проектування пам'ятників у Вільнюсі.
З 1989 року викладав у Вільнюській художній академії, з 2008 року — завідувач кафедрою архітектури, професор (2007).
З 1991 року працював у компанії NUMAS (Вільнюс) на посаді керівника проектів. У 2014 — 2017 роках був головою Спілки архітекторів Литви.

## Проекти
Найважливіші проекти, реалізовані Марюсом Шаляморасом у Вільнюсі:
- храм Новоапостольської церкви на вулиці Расу (спільно з Вітаутасом Насвітісом; 1994),
- меморіал жертв свободи Литви на цвинтарі Антакалніо (спільно з архітектором Юрасом Балькявічюсом і скульптором Станісловасом Кузмою; 1995),
- католицька духовна семінарія Святого Йосифа на вулиці Калварії (спільно з архітектором Юрасом Балькявічюсом; 1997),
- колумбарій Тускулену (спільно з групою співавторів; 2009),
- реконструкція навчального корпусу Вільнюської художньої академії (2009).

Крім того, Марюс Шаляморас спроектував костел і парафіяльний дім у Пабраде (спільно з Юрасом Балькявічюсом і Артурасом Бурбою; 2007).

title: Марюс Шаляморас

wikitext:
{{Архітектор}}
'''Марюс Шаляморас''' ({{Lang-lt|Marius Šaliamoras}}; нар. [[8 червня]] [[1962]], [[Вільнюс]]) — литовський архітектор, професор, голова Спілки архітекторів Литви ([[2014]]-[[2017]]).

== Біографія ==
[[Файл:Naujoji_Apaštalų_Bažnyčia_Vilniuje.JPG|ліворуч|міні| Церква Нових апостолів ]]
У [[1985|1985 році]] закінчив [[Вільнюська художня академія|Вільнюську художню академію]]. До [[1987|1987 року]] працював у виробничій групі архітекторів [[Мажейкяйський район|Мажейкяйського району]]. У 1987—1989 роках працював в Інституті реставрації та проектування пам'ятників у Вільнюсі.

З [[1989|1989 року]] викладав у Вільнюській художній академії, з [[2008|2008 року]] — завідувач кафедрою архітектури, професор ([[2007]]).

З [[1991|1991 року]] працював у компанії {{Langi|lt|NUMAS}} (Вільнюс) на посаді керівника проектів. У [[2014]] — [[2017|2017 роках]] був головою Спілки архітекторів Литви{{Sfn|VLE}}.
[[Файл:Pabrade_church.jpg|міні| Костел у [[Пабраді|Пабраде]] ]]

== Проекти ==
[[Файл:Vilnius_priest_seminary.jpg|міні| Семінарія святого Йосифа ]]
[[Файл:Tuskulenai_columbarium.jpg|міні| Колумбарій Тускулену ]]
Найважливіші проекти, реалізовані Марюсом Шаляморасом у Вільнюсі:

* храм Новоапостольської церкви на вулиці Расу (спільно з [[Вітаутас Насвітіс|Вітаутасом Насвітісом]]; [[1994]]),
* меморіал жертв свободи Литви на [[Цвинтар Антакалніо|цвинтарі Антакалніо]] (спільно з архітектором Юрасом Балькявічюсом і скульптором Станісловасом Кузмою; [[1995]]),
* католицька духовна семінарія Святого Йосифа на вулиці Калварії (спільно з архітектором Юрасом Балькявічюсом; [[1997]]),
* колумбарій Тускулену (спільно з групою співавторів; [[2009]]),
* реконструкція навчального корпусу Вільнюської художньої академії (2009).

Крім того, Марюс Шаляморас спроектував костел і парафіяльний дім у [[Пабраде]] (спільно з Юрасом Балькявічюсом і Артурасом Бурбою; 2007){{Sfn|VLE}}.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* {{Cite web|url=https://www.vle.lt/Straipsnis/saliamoras-91414|title=Šaliamòras Marius|last=Jurgita Biliukevičiūtė|date=2013-06-03|website=Visuotinė lietuvių enciklopedija|publisher=Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras|accessdate=2018-08-03|language=lt|ref=VLE}}
{{authority control}} {{ВП-портали|Біографії|Архітектура|Литва}}
{{DEFAULTSORT:Шаляморас, Марюс}}
{{Ізольована стаття|сирота1}}
[[Категорія:Литовські архітектори]]
[[Категорія:Вікіпедія:Статті з іншим значенням на Вікіданих]]
[[Категорія:Уродженці Вільнюса]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Народились 1962]]
[[Категорія:Народились 8 червня]]

title: Марюс Шаляморас

Народження: 8 червня 1962 (62 роки) Вільнюс, Литовська Радянська Соціалістична Республіка, СРСР

Поховання: Цвинтар Антакалніса

Діяльність: архітектор


text:
# Нові Ґнатовиці
Нові Ґнатовиці (пол. Nowe Gnatowice) — село в Польщі, у гміні Тересін Сохачевського повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 142 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Скерневицького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 67      | 19                 | 42               | 6                    |
| Жінки    | 75      | 12                 | 43               | 20                   |
| Разом    | 142     | 31                 | 85               | 26                   |

wikiname: ukwiki

title: Нові Ґнатовиці

in_language: uk

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Нові Ґнатовиці
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Nowe Gnatowice}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Сохачевський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Тересін (гміна){{!}}Тересін
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 142
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 46
|поштовий індекс        = 96-515
|автомобільний код      = WSC
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0738881
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Нові Ґнатовиці''' ({{lang-pl|Nowe Gnatowice}}) — село в Польщі, у [[Тересін (гміна)|гміні Тересін]] [[Сохачевський повіт|Сохачевського повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:142}} {{МНОЖИНА:142|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Скерневицьке воєводство|Скерневицького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=67 |ЧолПре=19 |ЧолПрац=42 |ЧолПост=6
|Жін=75 |ЖінПре=12 |ЖінПрац=43 |ЖінПост=20
|Разом=142 |РазомПре=31 |РазомПрац=85 |РазомПост=26
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Тересін}}

[[Категорія:Села Сохачевського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Сохачевський повіт

Гміна: Тересін

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: WSC

OSM: ↑295887 ·R (Ґміна Тересін)


text:
# Едуард Бельо
Едуард Бельо (ісп. Eduard Bello, нар. 20 січня 1995, Куа) — венесуельський футболіст, півзахисник мексиканського клубу «Масатлан».
Виступав, зокрема, за клуби «Карабобо» та «Депортес Антофагаста», а також національну збірну Венесуели.

## Клубна кар'єра
Народився 20 січня 1995 року в місті Куа. Вихованець футбольної школи клубу «Яракуянос». Дорослу футбольну кар'єру розпочав 2013 року в основній команді того ж клубу, в якій провів один сезон, взявши участь у 20 матчах чемпіонату.
Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Карабобо», до складу якого приєднався 2014 року. Відіграв за команду з Валенсії наступні три сезони своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Карабобо», був основним гравцем команди.
У 2018 році уклав контракт з клубом «Депортес Антофагаста», у складі якого провів наступні чотири роки своєї кар'єри гравця. Граючи у складі «Депортес Антофагаста» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди.
До складу клубу «Масатлан» приєднався 2022 року. Станом на 5 липня 2024 року відіграв за команду з Масатлана 25 матчів в національному чемпіонаті.

## Виступи за збірну
У 2018 році дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Венесуели.
У складі збірної був учасником розіграшу Кубка Америки 2024 року у США.
| Дата       | Місто         | Господарі         | Результат          | Гості     | Турнір                          | Голи | Примітки |
| ---------- | ------------- | ----------------- | ------------------ | --------- | ------------------------------- | ---- | -------- |
| 11-9-2018  | Панама        | Панама            | 0 – 2              | Венесуела | товариський матч                | -    | 78'      |
| 16-10-2018 | Барселона     | ОАЕ               | 0 – 2              | Венесуела | товариський матч                | -    | 57'      |
| 5-9-2021   | Ліма          | Перу              | 1 – 0              | Венесуела | Відбір до ЧС 2022               | -    | 83'      |
| 9-9-2021   | Асунсьйон     | Парагвай          | 2 – 1              | Венесуела | Відбір до ЧС 2022               | -    | 22'      |
| 7-10-2021  | Каракас       | Венесуела         | 1 – 3              | Бразилія  | Відбір до ЧС 2022               | -    | 59' 79'  |
| 10-10-2021 | Каракас       | Венесуела         | 2 – 1              | Еквадор   | Відбір до ЧС 2022               | 1    | 88'      |
| 14-10-2021 | Сантьяго      | Чилі              | 3 – 0              | Венесуела | Відбір до ЧС 2022               | -    | 61'      |
| 16-11-2021 | Каракас       | Венесуела         | 1 – 2              | Перу      | Відбір до ЧС 2022               | -    | 70'      |
| 1-6-2022   | Та-Калі       | Мальта            | 0 – 1              | Венесуела | товариський матч                | -    | 80'      |
| 9-6-2022   | Мурсія        | Саудівська Аравія | 0 – 1              | Венесуела | товариський матч                | -    | 46'      |
| 24-3-2023  | Джидда        | Саудівська Аравія | 1 – 2              | Венесуела | товариський матч                | -    | 71'      |
| 28-3-2023  | Джидда        | Узбекистан        | 1 – 1              | Венесуела | товариський матч                | -    | 42' 70'  |
| 12-10-2023 | Куяба         | Бразилія          | 1 – 1              | Венесуела | Відбір до ЧС 2026               | 1    | 79'      |
| 17-10-2023 | Матурін       | Венесуела         | 3 – 0              | Чилі      | Відбір до ЧС 2026               | -    | 46'      |
| 22-6-2024  | Санта-Клара   | Еквадор           | 1 – 2              | Венесуела | Копа Америка 2024 - 1-й етап    | 1    | 46'      |
| 26-6-2024  | Інглвуд       | Венесуела         | 1 – 0              | Мексика   | Копа Америка 2024 - 1-й етап    | -    | 71'      |
| 30-6-2024  | Остін (Техас) | Ямайка            | 0 – 3              | Венесуела | Копа Америка 2024 - 1-й етап    | 1    |          |
| 5-7-2024   | Арлінгтон     | Венесуела         | 1 – 1 (3 - 4 п.п.) | Канада    | Копа Америка 2024 - чвертьфінал | -    | 84'      |
| Усього     |               | Матчів            | 18                 |           | Голів                           | 4    |          |

title: Едуард Бельо

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Едуард Бельо
| зображення =
| підпис =
| місце-народження = [[Куа]]
| країна-народження = {{VEN}}
| дата-народження = 20.1.1995
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 177 см
| вага =
| поточний-клуб = {{Прапорець|MEX}} [[Масатлан (футбольний клуб)|«Масатлан»]]
| позиція = [[півзахисник]]
| номер  =
| юнацькі-роки =
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|VEN}} «[[Яракуянос]]»
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2013–2014 | {{Прапорець|VEN}} | «[[Яракуянос]]» | 20 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2014–2017 | {{Прапорець|VEN}} | [[Карабобо (футбольний клуб)|«Карабобо»]] | 99 |24}}
{{Футболіст рядок 1|2018–2022 | {{Прапорець|CHI}} | «[[Депортес Антофагаста]]» | 101 |31}}
{{Футболіст рядок 0|2022– | {{Прапорець|MEX}} | [[Масатлан (футбольний клуб)|«Масатлан»]] | 25 |4}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|2018– | {{Прапорець|VEN}} | [[збірна Венесуели з футболу|Венесуела]] | 18 |4}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 5 липня 2024
| збірна-поновлення = 5 липня 2024
}}
'''Едуард Бельо''' ({{lang-es|Eduard Bello}}, {{нар}} [[20 січня]] [[1995]], [[Куа]]) — [[Венесуела|венесуельський]] [[футболіст]], [[півзахисник]] мексиканського клубу [[Масатлан (футбольний клуб)|«Масатлан»]].

Виступав, зокрема, за клуби [[Карабобо (футбольний клуб)|«Карабобо»]] та «[[Депортес Антофагаста]]», а також [[збірна Венесуели з футболу|національну збірну Венесуели]].

== Клубна кар'єра ==
Народився [[20 січня]] [[1995]] року в місті [[Куа]]. Вихованець футбольної школи клубу «[[Яракуянос]]». Дорослу футбольну кар'єру розпочав [[2013]] року в основній команді того ж клубу, в якій провів один сезон, взявши участь у 20 матчах чемпіонату.

Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу [[Карабобо (футбольний клуб)|«Карабобо»]], до складу якого приєднався [[2014]] року. Відіграв за команду з [[Валенсія (Венесуела)|Валенсії]] наступні три сезони своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Карабобо», був основним гравцем команди.

У [[2018]] році уклав контракт з клубом «[[Депортес Антофагаста]]», у складі якого провів наступні чотири роки своєї кар'єри гравця. Граючи у складі «Депортес Антофагаста» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди.

До складу клубу [[Масатлан (футбольний клуб)|«Масатлан»]] приєднався [[2022]] року. Станом на 5 липня 2024 року відіграв за команду з [[Масатлан]]а 25 матчів в національному чемпіонаті.

== Виступи за збірну ==
У [[2018]] році дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Венесуели з футболу|національної збірної Венесуели]].

У складі збірної був учасником [[Кубок Америки з футболу 2024|розіграшу Кубка Америки 2024 року]] у [[США]].

== Статистика виступів ==
=== Статистика виступів за збірну ===
{{Матчі за збірну початок|VEN}}
{{Матчі за збірну|11-9-2018|Панама|PAN|0|2|VEN|-|Тов|13={{Sostin|78}}|14=Панама (місто)}}
{{Матчі за збірну|16-10-2018|Барселона|ARE|0|2|VEN|-|Тов|13={{Sostin|57}}}}
{{Матчі за збірну|5-9-2021|Ліма|PER|1|0|VEN|-|ВідбірЧС|2022|13={{Sostin|83}}}}
{{Матчі за збірну|9-9-2021|Асунсьйон|PRY|2|1|VEN|-|ВідбірЧС|2022|13={{Sostin|22}}}}
{{Матчі за збірну|7-10-2021|Каракас|VEN|1|3|BRA|-|ВідбірЧС|2022|13={{Sostin|59}} {{Cartellinogiallo|79}}}}
{{Матчі за збірну|10-10-2021|Каракас|VEN|2|1|ECU|1|ВідбірЧС|2022|13={{Sostout|88}}}}
{{Матчі за збірну|14-10-2021|Сантьяго|CHL|3|0|VEN|-|ВідбірЧС|2022|13={{Sostout|61}}}}
{{Матчі за збірну|16-11-2021|Каракас|VEN|1|2|PER|-|ВідбірЧС|2022|13={{Sostin|70}}}}
{{Матчі за збірну|1-6-2022|Та-Калі|MLT|0|1|VEN|-|Тов|13={{Sostout|80}}}}
{{Матчі за збірну|9-6-2022|Мурсія|KSA|0|1|VEN|-|Тов|13={{sostout|46}}}}
{{Матчі за збірну|24-3-2023|Джидда|KSA|1|2|VEN|-|Тов|13={{Sostout|71}}}}
{{Матчі за збірну|28-3-2023|Джидда|UZB|1|1|VEN|-|Тов|13={{Cartellinogiallo|42}} {{Sostout|70}}}}
{{Матчі за збірну|12-10-2023|Куяба|BRA|1|1|VEN|1|ВідбірЧС|2026|13={{Sostin|79}}}}
{{Матчі за збірну|17-10-2023|Матурін|VEN|3|0|CHI|-|ВідбірЧС|2026|13={{Sostout|46}}}}
{{Матчі за збірну|22-6-2024|Санта-Клара|ECU|1|2|VEN|1|Coppa America|2024|1-й етап|13={{sostin|46}}|14=Санта-Клара (Каліфорнія)}}
{{Матчі за збірну|26-6-2024|Інглвуд|VEN|1|0|MEX|-|Coppa America|2024|1-й етап|13={{Sostout|71}}| 14 =Інглвуд (Каліфорнія)}}
{{Матчі за збірну|30-6-2024|Остін (Техас)|JAM|0|3|VEN|1|Coppa America|2024|1-й етап}}
{{Матчі за збірну|5-7-2024|Арлінгтон|VEN|1|1|CAN|-|Coppa America|2024|чвертьфінал|dtr|3 - 4|13={{sostout|84}}|14=Арлінгтон (Техас)}}
{{Матчі за збірну кінець|18|4}}

== Посилання ==
* {{Transfermarkt}}
* {{NFT player}}
* {{Soccerway}}

{{Склад збірної Венесуели на Кубку Америки 2024}}
{{ac}}
{{footballer-stub}}

{{DEFAULTSORT:Бельо}}
[[Категорія:Венесуельські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Венесуели з футболу]]
[[Категорія:Гравці розіграшу Кубка Америки з футболу 2024]]
[[Категорія:Футболісти «Яракуянос»]]
[[Категорія:Футболісти «Карабобо»]]
[[Категорія:Футболісти «Депортес Антофагаста»]]
[[Категорія:Футболісти «Масатлана»]]
[[Категорія:Венесуельські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Чилі]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Мексиці]]
[[Категорія:Уродженці Куи]]

title: Особисті дані

Народження: 20 січня 1995 (30 років)

Вага: 69 кг

Громадянство: Венесуела

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Масатлан»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Яракуянос» · 20 · (1)

«Карабобо» · 99 · (24)

«Депортес Антофагаста» · 101 · (31)

«Масатлан» · 25 · (4)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Венесуела · 18 · (4)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 5 липня 2024.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 5 липня 2024.


text:
# Шельвайлер
Шельвайлер (нім. Schellweiler) — громада в Німеччині, розташована в землі Рейнланд-Пфальц. Входить до складу району Кузель. Складова частина об'єднання громад Кузель.
Площа — 4,31 км2. Населення становить 483 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Шельвайлер

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Шельвайлер
| місцева_назва       = Schellweiler
| тип_НП              = громада
| зображення          =
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU Schellweiler COA.svg
| прапор              =
| карта               = Schellweiler in KUS.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Шельвайлер на карті району
| земля               = [[Рейнланд-Пфальц]]
| округ               =
| район               = [[Кузель (район)|Кузель]]
| об'єднання громад = [[Кузель (об'єднання громад)|Кузель]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 290
| площа               = 4.31
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-RP||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-RP||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-RP|07336091}}
| latd=49 | latm=30| lats=52.15
| longd=7| longm=23| longs=29.21
| розміщення_підпису = right
| поштовий_код        = 66869
| телефонний_код      = 06381
| стат_код            = 07 3 36 091
| авто_номер          = KUS
| вебсайт             = [http://www.schellweiler.de/ www.schellweiler.de]
}}
'''Шельвайлер''' ({{lang-de|Schellweiler}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Рейнланд-Пфальц]]. Входить до складу району [[Кузель (район)|Кузель]]. Складова частина [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Кузель (об'єднання громад)|Кузель]].

Площа — 4,31 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-RP|07336091}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-RP||дата}}).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Schellweiler}}
* [http://www.schellweiler.de/ Офіційний сайт] {{ref-de}}

{{Район Кузель}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=2074154-6}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Рейнланд-Пфальцу]]

title: Координати: 49°30′52.15″ пн. ш. 7°23′29.21″ сх. д. / 49.5144861° пн. ш. 7.3914472° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Рейнланд-Пфальц

Район: Кузель

Об'єднання громад: Кузель

Населення (31 грудня 2020)

Шельвайлер на карті району

ШельвайлерРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Андреєво (міський округ місто Чкаловськ)
Андреєво (рос. Андреево) — присілок в Чкаловському міському окрузі Нижньогородської області Російської Федерації.
Населення становить 110 осіб. Входить до складу муніципального утворення Міський округ місто Чкаловськ.

## Історія
Раніше населений пункт належав до ліквідованого 2015 року Чкаловського району. До 2015 року входило до складу муніципального утворення Пуреховська сільрада.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 165  | ↘110 |

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Андреєво
|назва ін.       = Андреево
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Нижньогородська область]]
|район           =
|міський округ   = [[Міський округ місто Чкаловськ|Чкаловськ]]
|поселення       = [[Пуреховська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 110
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Нижньогородська область
}}
'''Андреєво''' ({{lang-ru|Андреево}}) — [[присілок]] в [[Міський округ місто Чкаловськ|Чкаловському міському окрузі]] [[Нижньогородська область|Нижньогородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 110 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Міський округ місто Чкаловськ]].

== Історія ==

Раніше населений пункт належав до ліквідованого 2015 року Чкаловського району<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/465523041 |title=Закон Нижегородской области от 8 мая 2015 года № 59-З «О преобразовании муниципальных образований Чкаловского муниципального района Нижегородской области» |access-date=2016-01-20 |archive-date=2015-06-29 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150629074920/http://docs.cntd.ru/document/465523041 |deadlink=no }}</ref>. До 2015 року входило до складу муніципального утворення Пуреховська сільрада<ref>{{Cite web |url=http://gpd.government-nnov.ru/?id=18475 |title=Населённые пункты города областного значения Чкаловск |accessdate=2016-12-05 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170628113154/http://gpd.government-nnov.ru/?id=18475 |archivedate=2017-06-28 |deadlink=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170628113154/http://gpd.government-nnov.ru/?id=18475 |date=2017-06-28 }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Андреево (Чкаловский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Міський округ місто Чкаловськ}}
{{Russia-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Росія}}
[[Категорія:Населені пункти міського округу місто Чкаловськ]]

[[ru:Андреево (Чкаловский район)]]

title: присілок Андреєво

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Нижньогородська область

Міський округ: Чкаловськ

Поселення: Пуреховська сільрада

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Андреєво · Андреєво


text:
# СНЕГ-3
СНЕГ-3 (Спектрометр НЕйтронів і Гамма-випромінювання) — французький науково-дослідний супутник, призначений для вивчення галактичних гамма-променів і сонячної радіації. Супутник «СНЕГ-3» було запущено 17 червня 1977 радянським носієм «Космос-3М» з космодрому Капустин Яр. Французька назва цього апарата — «Signe 3» (абревіатура від фр. de Solar interplanetary gamma neutron experiment) або «D2B Gamma». Іспит на супутнику «СНЕГ-3» був частиною міжнародної програми з вивчення та локалізації космічних джерел рентгенівського і гамма-випромінювання.

## Історія
Угоду про початок радянсько-французького співробітництва у космосі було підписано 1966 року, після відвідання президентом Франції Шарлем де Ґоллем космодрому Байконур. Згодом було втілено десятки різних радянсько-французьких програм, що включають вивчення космічного простору, медико-біологічні досліди, вивчення верхньої атмосфери, спостереження за космічними апаратами та інші дослідження, для реалізації яких використовувалися радянські і французькі космічні апарати, геофізичні ракети, аеростати та наземні контрольні станції.
1972 року на радянській високоапогейній космічній лабораторії «Прогноз-2» було встановлено прилад «Снег-1» (фр. Signe 1), створений тулузським Центром вивчення космічних випромінювань (фр. Centre d'Étude Spatiale des Rayonnements, CESR) та призначений для дослідження гамма-випромінювання Сонця і пошуку нейтронів сонячного походження. Цей прилад детектував також гамма-спалахи галактичного походження. Наступна серія спільних іспитів у галузі гамма-астрономії, здійснених за допомогою удосконалених французьких приладів, встановлених на радянських космічних апаратах, отримала загальне позначення «Снег-2» і була присвячена як вивченню Сонця, так і виявленню і локалізації космічних джерел рентгенівських і гамма-променів. Досліди «Снег-2МП» («Модифікований, Прогноз», фр. Signe 2MP) встановлювалися на високоапогейних супутниках Землі «Прогноз-6» і «Прогноз-7», а «Снег-2МЗ» («Модифікований, Зонд», фр. Signe 2MS) — на міжпланетних станціях «Венера-11» і «Венера-12». Разом вони утворювали мережу космічного спостереження, що дозволяє методом тріангуляції визначати напрямок до одночасно спостережуваних різними апаратами джерел.
CESR запропонував також здійснити власний проєкт з вивчення космічного гамма-випромінювання на французькому низькоорбітальному супутнику Землі, досвід створення та запуску яких вже був на той момент. Ці починання були підтримані французьким Національним центром космічних досліджень (фр. Centre National d'Études Spatiales, CNES) і компанії Matra було замовлено супутник «D2B Gamma», який планувався до запуску французьким носієм «Діамант-Б». Проте за час розробки і будівництва апарата програму «Діамант» було закрито через перерозподіл бюджету на користь європейського носія «Аріан». Урешті запуск супутника було здійснено за програмою радянсько-французького космічного співробітництва на ракеті «Космос-3М», а супутник, за порядковим номером експерименту в науковій програмі, перейменовано на «СНЕГ-3» (фр. Signe 3).
Основними завданнями іспитів «Снег-2МП», «Снег-2МЗ» і «Снег-3» були: пошук гамма- і рентгенівських спалахів та їхня локалізація; пошук дискретних гамма- і рентгенівських джерел; вимір гамма- і рентгенівського фону. СНЕГ-3, запущений влітку 1977 року, став першим експериментом цієї серії. Наступної осені того ж року було запущено експеримент «Снег-2МП» на «Прогнозі-6», а ще через рік у космосі одночасно працювали «Снег-2МП» на «Прогнозі-7» та «Снег-2МЗ» на станціях «Венера».

## Конструкція
Супутник «D2B Gamma», який згодом отримав назву «СНЕГ-3» (Signe 3), було побудовано французькою компанією Matra на замовлення Національного центру космічних досліджень. Конструкція супутника була тотожня раніше побудованому тією ж компанією супутнику D2B Aura, призначеному для спостережень атмосфери і космічного простору в ультрафіолетовому діапазоні та була розвитком конструкції супутників для астрофізичних досліджень D2A Tournesol і D2A Polaire.
Супутник мав масу 102 кг, зокрема 28 кг було виділено на наукове устатковання. Його корпус був циліндром 71 см у поперечнику і 80 см завдовжки. Енергопостачання апарата здійснювалося від чотирьох розкривних панелей сонячних батарей з буферними срібно-кадмієвими акумуляторами, діаметр супутника за розкритими сонячними батареями — 260 см. Потужність, забезпечувана сонячними батареями — 50 Ват. Система орієнтації за допомогою газореактивних двигунів, що працювали на стислому азоті, забезпечувала постійний напрямок поздовжньої осі апарата на Сонце, апарат усталювався у просторі з точністю до 50 кутових секунд за допомогою обертання навколо осі зі швидкістю 15 оборотів на годину. Телеметрична система забезпечувала передачу даних зі швидкістю 256 біт/с у режимі реального часу і 8192 біт/с при відтворенні записувального пристрою. Розрахунковий строк існування супутника становив 1 рік.
Окремою проблемою було зрівноважування підвищених, порівняно з ракетою «Діамант», задля якої спочатку планувався супутник, вібраційних і теплових навантажень, що виникають на носії «Космос-3М» після скидання головного обтічника. Для гасіння вібрацій у тулузькому космічному центрі CNES було виготовлено спеціальний перехідник, через який супутник кріпився до носія. Проблему надлишкових теплових навантажень було вирішено пізнішим скиданням головного обтічника, на висотах, де менша щільність атмосфери і, відповідно, тепловий потік.

## Корисне навантаження
Наукове устатковання супутника «СНЕГ-3» було створене Національним центром космічних досліджень, Центром вивчення космічних випромінювань й Університетом Поля Сабат'є. На борту супутника було встановлено гамма-телескоп для пошуку джерел гамма- і рентгенівського випромінювання, а також прилади для вивчення сонячної радіації в ультрафіолетовому діапазоні та впливу сонячної діяльності на стан верхньої атмосфери.

### Гамма-астрономія
Супутник «СНЕГ-3» мав постійну орієнтацію на Сонце та насталювався обертанням навколо своєї осі. Встановлений на борту супутника гамма-телескоп з полем зору 20° і кутовим дозволом близько 2° був направлений у протилежний від Сонця бік і встановлений під кутом 10° до осі обертання супутника. Таким чином, за кожен оборот супутника навколо своєї осі «проглядалася» смуга в ±20° від площини екліптики. Сцинтиляційні датчики з фотопомножувачами реєстрували гамма-випромінювання в полі зору телескопа, події в діапазоні енергій від 20 кеВ до 8 МеВ в 14 широких смугах енергетичного спектра фіксувалися з проміжком 16 секунд. Додатково реєструвався спектр космічного гамма-випромінювання в діапазоні енергій від 250 кеВ до 2.5 МеВ у 256 вузьких смугах по 10 кеВ, результати цих спостережень передавались у реальному часі. Також на супутнику було встановлено детектори для реєстрації подій з енергією більше 20 кеВ в полі зору телескопа, що мали часову здатність 32 мс, й усеспрямовані детектори, що реєстрували події з енергією більше 60 кеВ і часовою здатністю до 8 мс.

### Дослідження Сонця
На борту супутника було встановлено ультрафіолетовий спектрометр, який призначався для спостереження Сонця навколо спектральних ліній з довжиною хвилі 1850 і 2150 Å. Метою цих спостережень було вивчення хромосферного випромінювання, зв'язане з активністю Сонця, на тлі постійного фотосферного випромінювання. Цей дослід був першим із запланованої серії подібних досліджень, які мали проводитися протягом повного циклу сонячної активності. Для того, щоб зменшити очікувану деградацію приладу під дією потужного сонячного випромінювання, в ньому було застосовано оптичні складові з супрасилу, спеціальний тип фотодіодів у детекторі та компоненти підвищеної стійкості в електронних схемах.

## Програма польоту
Супутник «СНЕГ-3» було запущено 17 червня 1977 року носієм «Космос-3М» з космодрому Капустин Яр і виведено на орбіту з апогеєм 524 км, перигеєм 452 км і нахилом 50,6°. Таку орбіту було обрано як компроміс між знаходженням апарата нижче радіаційних поясів Землі, енергійні частинки яких при взаємодії з матеріалами супутника можуть викликати гамма- та рентгенівське випромінювання, що створюють перешкоди проведенню запланованих досліджень, та тривалістю існування апарата, що визначається у тому числі висотою польоту. Управління супутником здійснювалося з Центру управління польотом космічних апаратів наукового і народногосподарського призначення (6-ий центр ДЦВУ), що знаходився на території Інституту космічних досліджень АН СРСР і з Космічного центру у Тулузі. Наукові дані приймалися трьома французькими станціями (Тулуза, Куру і Преторія) та п'ятьма американськими (Острів Вознесіння, Меррітт-Айленд, Сантьяго, Кіто й Оррорал Веллі)), в обробці даних взяли участь французький Центр ядерних досліджень у Сакле, ІКВ АН СРСР, ФІАН ім. П. М. Лебедєва та ФТІ ім. А. Ф. Йоффе. Супутник увійшов в атмосферу та припинив своє існування у червні 1979 року.
Експеримент із гамма-астрономії на супутнику «СНЕГ-3» тривав протягом півтора року. До весни 1978 дані передавалися в режимі реального часу і в розширеному обсязі зберігалися бортовим реєстратором для передачі під час сеансів зв'язку з центрами управління. Навесні 1978 реєстратор відмовив і після цього була можлива тільки передача даних обмеженого обсягу в реальному часі. За час роботи гамма-телескоп супутника оглянув як досить протяжну область центру Галактики, де знаходиться велика кількість дискретних гамма- і рентгенівських джерел, так і область бідного такими джерелами галактичного антицентру. Обробка результатів іспиту на супутнику «СНЕГ-3» дозволила отримати нові дані про космічні джерела гамма- і рентгенівського випромінювань. Було зареєстровано джерела рентгенівського випромінювання в області центру Галактики та в районі Крабоподібної туманності. Отримано великий обсяг інформації про гамма-спалахи різної потужності. Одночасна фіксація 10 листопада 1977 потужного гамма-спалаху на супутниках «СНЕГ-3», «Прогноз-6» і західноєвропейської станції «Геліос» дозволила локалізувати його джерело. Проводилося вивчення фонового гамма-випромінювання, що несе подробиці про будову Галактики та розподіл у ній міжзоряної речовини.
Прилад для спостереження за Сонцем деградував швидше, ніж очікувалося, надходження даних із нього припинилося після грудня 1977 року. За цей час було накопичено великий обсяг інформації про зв'язок активності Сонця і його випромінювання в ультрафіолетовому діапазоні. Також було досліджено залежність вмісту атомарного кисню в іоносфері й озону в стратосфері від сонячної активності.

title: СНЕГ-3

wikitext:
{{Космічний апарат
| Назва      = СНЕГ-3
{{lang-fr|Signe 3, D2B Gamma}}
| Зображення = [[Файл:Signe3.gif|290px]]
| Опис       =

| Повна назва       = Спектрометр нейтронів і гамма-випромінювання, 3
| COSPAR ID         =
| NORAD ID          = 10064
| Організація       = {{Прапорець|Франція}} {{iw|Дослідницький інститут астрофізики і планетології (Тулуза)|CESR|fr|Institut de recherche en astrophysique et planétologie}}/[[CNES]]
| Виготівник        = {{Прапорець|Франция}} [[Matra]]
| Оператор          = {{Прапорець|Франция}} {{iw|Исследовательский институт астрофизики и планетологии (Тулуза)|CESR|fr|Institut de recherche en astrophysique et planétologie}}
| Тип апарата       =
| Проліт            =
| Дата прольоту     =
| Нині рухається до =
| Штучний супутник  = [[Земля|Землі]]
| Вихід на орбіту   =
| Обертів           =
| Дата запуску      = 17 червня 1977
| Ракета-носій      = [[Космос-3М]] (11К65М)
| Номер запуску     =
| Космодром         = {{Прапорець|СРСР}} [[Капустин Яр]]
| Тривалість польоту =
| Схід з орбіти     = 21 червня 1979

| Маса                    = 102 кг
| Розміри                 = Корпус: Ø 0.71 м х 0.8 м.
За панелями сонячних батарей Ø 2.6 м.
| Потужність              =
| Джерела живлення        = [[Система енергопостачання космічного апарата#Сонячні батареї|Сонячні батареї]]
| Платформа               = D2
| Час активного існування =

| Тип орбіти      = [[Низька навколоземна орбіта|ННО]]
| Велика піввісь  =
| Ексцентриситет  =
| Нахил           = 50,6°
| Період          =
| Апоцентр        = 524 км
| Перицентр       = 452 км
| Обертів за добу =
| Висота орбіти   =
| Час перетину екватора =

| Небесне тіло       =
| Дата і час посадки =
| Місце посадки      =
| Зліт               =

| Прилади             = Гамма-телескоп, Сонячний спектрометр
| Головні прилади     =
| Роздільна здатність =

| Транспондери       =
| Діапазон(и)        =
| Зона покриття      =
| Вихідна потужність =
| Діапазон           =

| Вебсторінка =
}}
[[Файл:Почтовая марка СССР "СССР-Франция Сотрудничество в космосе".jpg|thumb|280px|Космічні апарати «СНЕГ-3», «Прогноз» та «Венера» на поштовій марці СРСР]]
{{External media
 |align     = right
 |image1    = [https://fra1.digitaloceanspaces.com/aircosmos/media/d8d92555e2b4736df99b8a6e03285fd82cf6b0305fb7054cb04c96db069126f3.jpg Signe 3] ([[CNES]])
 |video1 = [https://www.youtube.com/watch?v=M5xw3wQ4NvI&t=15s Снег-3. Голос далеких миров (Франция-СССР)] [[Центрнаучфильм]]
}}
'''СНЕГ-3''' ('''С'''пектрометр '''НЕ'''йтронів і '''Г'''амма-випромінювання) — [[Франція|французький]] науково-дослідний [[Штучний супутник|супутник]], призначений для вивчення галактичних [[гамма-промені]]в і [[Сонячна радіація|сонячної радіації]]. Супутник «СНЕГ-3» було запущено 17 червня 1977 радянським носієм «[[Космос-3М]]» з космодрому [[Капустин Яр]]. Французька назва цього апарата — ''«Signe 3»'' (абревіатура від {{lang-fr|de Solar interplanetary gamma neutron experiment}}) або ''«D2B Gamma»''. Іспит на супутнику «СНЕГ-3» був частиною міжнародної програми з вивчення та локалізації космічних джерел [[Рентгенівське випромінювання|рентгенівського]] і гамма-випромінювання.

== Історія ==
{{Див. також|АРКАД (космічний проєкт)|МАС (супутник)|Інтеркосмос#Інші міжнародні програми}}
Угоду про початок радянсько-французького співробітництва у космосі було підписано 1966 року, після відвідання президентом Франції [[Шарль де Ґолль|Шарлем де Ґоллем]] [[космодром]]у [[Байконур]]<ref>{{ref-ru}} {{cite web|url=https://www.roscosmos.ru/31625|title=55 лет историческому визиту Шарля де Голля на Байконур|website=[[Роскосмос]]|accessdate=2021-08-27|archive-date=27 серпня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210827104009/https://www.roscosmos.ru/31625/}}</ref>. Згодом було втілено десятки різних радянсько-французьких програм, що включають вивчення космічного простору, медико-біологічні досліди, вивчення верхньої атмосфери, спостереження за [[Космічний апарат|космічними апаратами]] та інші дослідження, для реалізації яких використовувалися радянські і французькі космічні апарати, [[Геофізична ракета|геофізичні ракети]], [[аеростат]]и та наземні контрольні станції{{sfn|С.В. Петрунин|1980|loc=Сотрудничество СССР и Франции в области космонавтики}}<ref>{{ref-ru}} {{книга|заголовок=Международные экипажи в космосе|автор=Козырев В.И., Никитин С.А.|частина=Примеры двустороннего сотрудничества|видавництво=[[Наука (видавництво)|Наука]]|рік=1985|місце=М.}}</ref>.

1972 року на радянській [[Висока еліптична орбіта|високоапогейній]] космічній лабораторії «[[Прогноз-2]]» було встановлено прилад «Снег-1» ({{lang-fr|Signe 1}}), створений [[Тулуза|тулузським]] {{iw|Дослідницький інститут астрофізики і планетології (Тулуза)|Центром вивчення космічних випромінювань|fr|Institut de recherche en astrophysique et planétologie}} ({{lang-fr|Centre d'Étude Spatiale des Rayonnements, CESR}}) та призначений для дослідження гамма-випромінювання Сонця і пошуку [[нейтрон]]ів сонячного походження. Цей прилад детектував також [[гамма-спалах]]и галактичного походження<ref>{{ref-en}} {{cite web|title=Prognoz-2|url=https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/prognoz2.html|website=[[NASA]] High Energy Astrophysics Science Archive Research Center|accessdate=2021-02-01|archive-date=28 жовтня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211028182234/https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/prognoz2.html}}</ref><ref name=РАН>{{ref-ru}} {{cite web|url=http://stp.cosmos.ru/index.php?id=1163&tx_ttnews%5Btt_news%5D=1447&cHash=4824935c0e293ad254ee2dcc77add16c|title=Космические аппараты серии «ПРОГНОЗ»|website=Секция «Солнечная система» совета [[РАН]] по космосу|accessdate=2021-01-27|deadlink=no|archive-date=7 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210207230327/http://stp.cosmos.ru/index.php?id=1163&tx_ttnews%5Btt_news%5D=1447&cHash=4824935c0e293ad254ee2dcc77add16c}}</ref>. Наступна серія спільних іспитів у галузі [[Гамма-астрономія|гамма-астрономії]], здійснених за допомогою удосконалених французьких приладів, встановлених на радянських космічних апаратах, отримала загальне позначення «Снег-2» і була присвячена як вивченню Сонця, так і виявленню і локалізації космічних джерел [[Рентгенівське випромінювання|рентгенівських]] і гамма-променів<ref name=AnC />. Досліди «Снег-2МП» («Модифікований, Прогноз», {{lang-fr|Signe 2MP}}) встановлювалися на високоапогейних супутниках Землі «[[Прогноз-6]]»<ref>{{ref-en}} {{cite web|title=Prognoz-6|url=https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/prognoz6.html|website=[[NASA]] High Energy Astrophysics Science Archive Research Center|accessdate=2021-09-20|archive-date=28 жовтня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211028182239/https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/prognoz6.html}}</ref> і «[[Прогноз-7]]»<ref>{{ref-en}} {{cite web|title=Prognoz-7|url=https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/prognoz7.html|website=[[NASA]] High Energy Astrophysics Science Archive Research Center|accessdate=2021-09-20|archive-date=26 жовтня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211026235503/https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/prognoz7.html}}</ref>, а «Снег-2МЗ» («Модифікований, Зонд», {{lang-fr|Signe 2MS}}) — на [[Автоматична міжпланетна станція|міжпланетних станціях]] «[[Венера-11]]» і «[[Венера-12]]»<ref>{{ref-en}} {{cite web|title=Venera 11 & Venera 12|url=https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/venera1112.html|website=[[NASA]] High Energy Astrophysics Science Archive Research Center|accessdate=2021-09-20|archive-date=16 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211216131102/https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/venera1112.html}}</ref>. Разом вони утворювали мережу космічного спостереження, що дозволяє методом [[Тріангуляція (геодезія)|тріангуляції]] визначати напрямок до одночасно спостережуваних різними апаратами джерел{{sfn|Brian Harvey|2021|loc=Prognoz and Prognoz M/Interball|pp=47—49}}.

CESR запропонував також здійснити власний проєкт з вивчення космічного гамма-випромінювання на французькому [[Низька навколоземна орбіта|низькоорбітальному]] супутнику Землі, досвід створення та запуску яких вже був на той момент. Ці починання були підтримані французьким [[Національний центр космічних досліджень Франції|Національним центром космічних досліджень]] ({{lang-fr|Centre National d'Études Spatiales, CNES}}) і компанії [[Matra Automobile (Matra Manufacturing & Services)|Matra]] було замовлено супутник «D2B Gamma», який планувався до запуску французьким носієм «[[Діамант (ракета-носій)|Діамант-Б]]». Проте за час розробки і будівництва апарата програму «Діамант» було закрито через перерозподіл бюджету на користь [[Європейське космічне агентство|європейського]] носія «[[Аріан (ракети)|Аріан]]». Урешті запуск супутника було здійснено за програмою радянсько-французького космічного співробітництва на ракеті «Космос-3М», а супутник, за порядковим номером експерименту в науковій програмі, перейменовано на «СНЕГ-3» ({{lang-fr|Signe 3}})<ref name=ниж>{{ref-ru}} {{стаття|заголовок=СССР-Франция: Эксперимент «Снег 3»|автор=Б. Андреев, В. Новиков|видання=[[Наука и жизнь]]|рік=1977|номер=9}}</ref><ref name=AnC>{{ref-fr}} {{cite web|url=https://www.air-cosmos.com/article/il-y-a-40-ans-signe-3-et-lastronomie-gamma-4561|title=Il y a 40 ans, SIGNE-3 et l’astronomie gamma|website=Air & Cosmos|accessdate=2021-09-21|archive-date=23 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211223044101/https://www.air-cosmos.com/article/il-y-a-40-ans-signe-3-et-lastronomie-gamma-4561}}</ref>.

Основними завданнями іспитів «Снег-2МП», «Снег-2МЗ» і «Снег-3» були: пошук гамма- і рентгенівських спалахів та їхня локалізація; пошук дискретних гамма- і рентгенівських джерел; вимір гамма- і рентгенівського фону. СНЕГ-3, запущений влітку 1977 року, став першим експериментом цієї серії. Наступної осені того ж року було запущено експеримент «Снег-2МП» на «Прогнозі-6», а ще через рік у космосі одночасно працювали «Снег-2МП» на «Прогнозі-7» та «Снег-2МЗ» на станціях «Венера»{{sfn|С.В. Петрунин|1980|loc=Советско-французские проекты и эксперименты. ''Гамма- и рентгеновская астрономия''}}.

== Конструкція ==
Супутник «D2B Gamma», який згодом отримав назву «СНЕГ-3» (''Signe 3''), було побудовано французькою компанією [[Matra Automobile (Matra Manufacturing & Services)|Matra]] на замовлення [[Національний центр космічних досліджень Франції|Національного центру космічних досліджень]]. Конструкція супутника була тотожня раніше побудованому тією ж компанією супутнику {{iw|D2B Aura|D2B Aura|fr|Aura (satellite français)}}, призначеному для спостережень атмосфери і космічного простору в [[Ультрафіолетове випромінювання|ультрафіолетовому]] діапазоні<ref>{{ref-en}} {{cite web|url=https://space.skyrocket.de/doc_sdat/aura.htm|title=Aura / Signe 3 (D 2B)|website=Gunter's Space Page|accessdate=2021-09-20|archive-date=23 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211223044107/https://space.skyrocket.de/doc_sdat/aura.htm}}</ref> та була розвитком конструкції супутників для астрофізичних досліджень {{iw|D2A Tournesol|D2A Tournesol|fr|Tournesol (satellite)}} і {{iw|D2A Polaire|D2A Polaire|fr|Polaire (satellite)}}<ref>{{ref-en}} {{cite web|url=https://space.skyrocket.de/doc_sdat/tournesol.htm|title=Tournesol / Polaire (D 2A)|website=Gunter's Space Page|accessdate=2021-09-20|archive-date=23 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211223044105/https://space.skyrocket.de/doc_sdat/tournesol.htm}}</ref><ref>{{ref-ru}} {{книга|автор=Д. Ю. Гольдовский|заголовок=Космические программы западноевропейских стран|видавництво=[[Знание (видавництво, Москва)|Знание]]|місце=М.|рік=1978|серія=Новое в жизни, науке, технике. Серия «Космонавтика, астрономия»|частина=Франция}}</ref>.

Супутник мав масу 102 кг, зокрема 28 кг було виділено на наукове устатковання. Його корпус був циліндром 71 см у поперечнику і 80 см завдовжки. [[Система енергопостачання космічного апарата|Енергопостачання апарата]] здійснювалося від чотирьох розкривних панелей [[Сонячна батарея|сонячних батарей]] з буферними [[Срібно-кадмієвий акумулятор|срібно-кадмієвими акумуляторами]], діаметр супутника за розкритими сонячними батареями — 260 см. Потужність, забезпечувана сонячними батареями — 50 [[Ват]]. [[Система орієнтації космічного приладу|Система орієнтації]] за допомогою газореактивних двигунів, що працювали на стислому азоті, забезпечувала постійний напрямок поздовжньої осі апарата на Сонце, апарат усталювався у просторі з точністю до 50 [[Кутова секунда|кутових секунд]] за допомогою обертання навколо осі зі швидкістю 15 оборотів на годину. [[Телеметрія|Телеметрична система]] забезпечувала передачу даних зі швидкістю 256 біт/с у режимі реального часу і 8192 біт/с при відтворенні записувального пристрою. Розрахунковий строк існування супутника становив 1 рік{{sfn|Космонавтика: Энциклопедия|1985|loc=«СНЕГ-3»|сторінки=361—362}}<ref name=nasa>{{ref-en}} {{cite web|title=SIGNE 3|url=https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=1977-049A|website=[[NASA]] Space Science Data Coordinated Archive|accessdate=2021-09-22|archive-date=23 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211223044105/https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=1977-049A}}</ref>.

Окремою проблемою було зрівноважування підвищених, порівняно з ракетою «Діамант», задля якої спочатку планувався супутник, вібраційних і теплових навантажень, що виникають на носії «Космос-3М» після скидання головного обтічника. Для гасіння вібрацій у {{iw|Космічний центр у Тулузі|тулузькому космічному центрі|fr|Centre spatial de Toulouse}} CNES було виготовлено спеціальний перехідник, через який супутник кріпився до носія. Проблему надлишкових теплових навантажень було вирішено пізнішим скиданням головного обтічника, на висотах, де менша щільність атмосфери і, відповідно, тепловий потік{{sfn|С.В. Петрунин|1980|loc=Советско-французские проекты и эксперименты. ''Гамма- и рентгеновская астрономия''}}.

== Корисне навантаження ==
Наукове устатковання супутника «СНЕГ-3» було створене [[Національний центр космічних досліджень Франції|Національним центром космічних досліджень]], {{iw|Дослідницький інститут астрофізики та планетології (Тулуза)|Центром вивчення космічних випромінювань|fr|Institut de recherche en astrophysique et planétologie}} й [[Університет Поля Сабат'є|Університетом Поля Сабат'є]]. На борту супутника було встановлено гамма-телескоп для пошуку джерел гамма- і рентгенівського випромінювання, а також прилади для вивчення сонячної радіації в ультрафіолетовому діапазоні та впливу сонячної діяльності на стан верхньої атмосфери{{sfn|Brian Harvey|2021|loc=First satellites: SRET and Signe 3|pp=41—44}}.

=== Гамма-астрономія ===
Супутник «СНЕГ-3» мав постійну орієнтацію на Сонце та насталювався обертанням навколо своєї осі. Встановлений на борту супутника [[гамма-телескоп]] з полем зору 20° і кутовим дозволом близько 2° був направлений у протилежний від Сонця бік і встановлений під кутом 10° до осі обертання супутника. Таким чином, за кожен оборот супутника навколо своєї осі «проглядалася» смуга в ±20° від [[Екліптика|площини екліптики]]<ref name=ЗиВ />. [[Сцинтиляційні лічильники|Сцинтиляційні датчики]] з [[Фотоелектронний помножувач|фотопомножувачами]] реєстрували гамма-випромінювання в полі зору телескопа, події в діапазоні енергій від 20 [[Електронвольт|кеВ]] до 8 МеВ в 14 широких смугах енергетичного спектра фіксувалися з проміжком 16 секунд. Додатково реєструвався спектр космічного гамма-випромінювання в діапазоні енергій від 250 кеВ до 2.5 МеВ у 256 вузьких смугах по 10 кеВ, результати цих спостережень передавались у реальному часі. Також на супутнику було встановлено детектори для реєстрації подій з енергією більше 20 кеВ в полі зору телескопа, що мали часову здатність 32 [[Мілісекунда|мс]], й усеспрямовані детектори, що реєстрували події з енергією більше 60 кеВ і часовою здатністю до 8 мс<ref name=gamma>{{cite web|lang=en|title=Gamma-Ray Astronomy experiments on SIGNE 3|url=https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/experiment/display.action?id=1977-049A-01|website=[[NASA]] Space Science Data Coordinated Archive|accessdate=2021-09-20|archive-date=23 жовтня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211023125857/https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/experiment/display.action?id=1977-049A-01}}</ref>.

=== Дослідження Сонця ===
На борту супутника було встановлено [[Ультрафіолетове випромінювання|ультрафіолетовий]] [[спектрометр]], який призначався для спостереження Сонця навколо спектральних ліній з [[Довжина хвилі|довжиною хвилі]] 1850 і 2150 [[Ангстрем|Å]]. Метою цих спостережень було вивчення [[Хромосфера|хромосферного]] випромінювання, зв'язане з [[Сонячна активність|активністю Сонця]], на тлі постійного [[Фотосфера|фотосферного]] випромінювання. Цей дослід був першим із запланованої серії подібних досліджень, які мали проводитися протягом повного [[Одинадцятирічний цикл сонячної активності|циклу сонячної активності]]. Для того, щоб зменшити очікувану деградацію приладу під дією потужного сонячного випромінювання, в ньому було застосовано оптичні складові з супрасилу{{ref+|Супрасил — [[кварцове скло]] високої чистоти, що застосовується в астрономічній оптиці<ref>{{ref-ru}} {{книга|заголовок=Оптические материалы. Часть 2|автор=Зверев В.А., Е.В. Кривопустова, Т.В. Точилина|частина= Материалы, применяемые в астрономической оптике|місце=СПб.|рік=2013|видавництво=[[НИУ ИТМО]]|сторінки=191—192}}</ref>.|ком.}}, спеціальний тип [[фотодіод]]ів у детекторі та компоненти підвищеної стійкості в електронних схемах<ref>{{ref-en}} {{стаття|заголовок=The 'Solar Surveillance' experiment aboard the Signe III satellite|автор= G. Thuillier, J. Blamont, J. Millard et al.|видання=Reports of 5th Conference on Space Optics|рік=1976|видавництво=[[CNES]]|місце=Toulouse|pages=195—206|}}</ref><ref name=UV />.

== Програма польоту ==
Супутник «СНЕГ-3» було запущено 17 червня 1977 року носієм «[[Космос-3М]]» з [[космодром]]у [[Капустин Яр]] і виведено на орбіту з [[Апогей|апогеєм]] 524 км, [[Перигей|перигеєм]] 452 км і [[Кеплерові елементи орбіти|нахилом]] 50,6°<ref>{{ref-ru}} {{cite web|url=http://www.cosmoworld.ru/spaceencyclopedia/chrono/index.shtml?1977.html|author=А. Железняков|title=Энциклопедия «Космонавтика» // ХРОНИКА ОСВОЕНИЯ КОСМОСА. 1977 год|accessdate=2021-09-20|archive-date=28 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211228174804/http://www.cosmoworld.ru/spaceencyclopedia/chrono/index.shtml?1977.html}}</ref>. Таку орбіту було обрано як компроміс між знаходженням апарата нижче [[Радіаційний пояс Землі|радіаційних поясів Землі]], енергійні частинки яких при взаємодії з матеріалами супутника можуть викликати гамма- та рентгенівське випромінювання, що створюють перешкоди проведенню запланованих досліджень, та тривалістю існування апарата, що визначається у тому числі висотою польоту{{sfn|С.В. Петрунин|1980|loc=Средства для проведения совместных советско-французских экспериментов}}. Управління супутником здійснювалося з [[Центр управління польотом|Центру управління польотом]] космічних апаратів наукового і народногосподарського призначення (6-ий центр [[Головний випробувальний космічний центр імені Г. С. Титова|ДЦВУ]]), що знаходився на території [[Інститут космічних досліджень РАН|Інституту космічних досліджень АН СРСР]]<ref>{{ref-ru}} {{стаття|тип=журнал|автор=К. Лантратов|заголовок=Закрыт 6-ой Центр ГЦИУ ВКС|видання=[[Новости космонавтики]]|номер=24|рік=1995}}</ref> і з {{iw|Космічний центр у Тулузі|Космічного центру|fr|Centre spatial de Toulouse}} у Тулузі. Наукові дані приймалися трьома французькими станціями ([[Тулуза]], [[Куру (космодром)|Куру]] і [[Преторія]]) та п'ятьма американськими ([[Острів Вознесіння]], [[Меррітт-Айленд (Флорида)|Меррітт-Айленд]], [[Сантьяго]], [[Кіто]] й {{iw|Станція стеження Оррорал Веллі|Оррорал Веллі|en|Orroral Valley Tracking Station}})<ref name=nasa />), в обробці даних взяли участь французький {{iw|Центр ядерних досліджень (Сакле)|Центр ядерних досліджень у Сакле|en|Saclay Nuclear Research Centre}}, [[ІКВ АН СРСР]], [[Фізичний інститут імені П. М. Лебедєва РАН|ФІАН ім. П. М. Лебедєва]] та [[ФТІ ім. А. Ф. Йоффе]]{{sfn|Brian Harvey|2021|loc=First satellites: SRET and Signe 3|pp=41—44}}. Супутник увійшов в атмосферу та припинив своє існування у червні 1979 року<ref>{{ref-en}} {{cite web |author =  |url = https://www.n2yo.com/satellite/?s=10064 |deadlink = no |archive-url = https://web.archive.org/web/20211228174754/https://www.n2yo.com/satellite/?s=10064 |archive-date = 28 грудня 2021 |title = SIGNE 3 |publisher = за даними [[Мережа Космічного Спостереження Сполучених Штатів|Космічного каталогу]] |website = n2yo.com |access-date = 2021-09-20 }}</ref>.

Експеримент із гамма-астрономії на супутнику «СНЕГ-3» тривав протягом півтора року{{sfn|Космонавтика: Энциклопедия|1985|loc=«СНЕГ-3»|страницы=361—362}}. До весни 1978 дані передавалися в режимі реального часу і в розширеному обсязі зберігалися бортовим реєстратором для передачі під час сеансів зв'язку з центрами управління. Навесні 1978 реєстратор відмовив і після цього була можлива тільки передача даних обмеженого обсягу в реальному часі<ref name=nasa /><ref name=AnC />. За час роботи гамма-телескоп супутника оглянув як досить протяжну область центру Галактики, де знаходиться велика кількість дискретних гамма- і рентгенівських джерел, так і область бідного такими джерелами галактичного антицентру. Обробка результатів іспиту на супутнику «СНЕГ-3» дозволила отримати нові дані про космічні джерела гамма- і рентгенівського випромінювань. Було зареєстровано джерела рентгенівського випромінювання в області [[Галактичний центр|центру Галактики]] та в районі [[Крабоподібна туманність|Крабоподібної туманності]]. Отримано великий обсяг інформації про гамма-спалахи різної потужності. Одночасна фіксація 10 листопада 1977 потужного гамма-спалаху на супутниках «СНЕГ-3», «Прогноз-6» і західноєвропейської станції «{{iw|Геліос (космічні апарати, 1970-ті)|Геліос|en|Helios (spacecraft)}}» дозволила локалізувати його джерело{{sfn|С.В. Петрунин|1980|loc=Советско-французские проекты и эксперименты. ''Гамма- и рентгеновская астрономия''}}<ref name=gamma />. Проводилося вивчення [[Дифузне позагалактичне фонове випромінювання|фонового гамма-випромінювання]], що несе подробиці про будову Галактики та розподіл у ній міжзоряної речовини<ref name=ЗиВ>{{ref-ru}} {{стаття|заголовок=«Снег-3» и гамма-астрономия|автор=С. В. Петрунин, Г. И. Харитонов|видання=[[Земля и Вселенная]]|тип=журнал|сторінки=44—47|рік=1978|номер=3|}}</ref>.

Прилад для спостереження за Сонцем деградував швидше, ніж очікувалося, надходження даних із нього припинилося після грудня 1977 року. За цей час було накопичено великий обсяг інформації про зв'язок активності Сонця і його випромінювання в ультрафіолетовому діапазоні. Також було досліджено залежність вмісту атомарного кисню в [[Іоносфера|іоносфері]] й [[озон]]у в [[Стратосфера|стратосфері]] від [[Сонячна активність|сонячної активності]]<ref name=ниж /><ref name=UV>{{ref-en}} {{cite web|title=Solar Monitoring experiments on SIGNE 3|url=https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/experiment/display.action?id=1977-049A-02|website=[[NASA]] Space Science Data Coordinated Archive|accessdate=2021-09-20|archive-date=24 жовтня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211024141300/https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/experiment/display.action?id=1977-049A-02}}</ref>.

== Примітки ==
=== Коментарі ===
{{Примітки|group=ком.}}

=== Джерела ===
{{Примітки|3}}

== Література ==
* {{ref-ru}} {{книга|автор=С.В. Петрунин|заголовок=Советско-французское сотрудничество в космосе|видавництво=[[Знание (видавництво, Москва)|Знание]]|місце=М.|рік=1980|серія=Новое в жизни, науке, технике. Серия «Космонавтика, астрономия»|ref=С.В. Петрунин}}
* {{ref-ru}} {{книга|заголовок=Космонавтика: Энциклопедия|рік=1985|відповідальний=Гл. ред. [[Глушко Валентин Петрович|В. П. Глушко]]; Редколлегия: [[Бармін Володимир Павлович|В. П. Бармин]], [[Бушуєв Костянтин Давидович|К. Д. Бушуев]], В. С. Верещетин и др.|сторінок=528|видавництво=Советская энциклопедия|місце=М.|ref=Космонавтика: Энциклопедия}}
* {{ref-en}} {{книга|заголовок=European-Russian Space Cooperation: From de Gaulle to ExoMars|автор=Brian Harvey|видавництво=Springer Nature|рік=2021|isbn=9783030676865|ref=Brian Harvey}}

== Посилання ==
* {{ref-ru}} {{cite web|url=https://www.kik-sssr.ru/SIGNE_KapYar.htm|title=Французский спутник SIGNE-3, запущенный в СССР на РН "Космос-3М" с пл. 107 Капьяра|website=КИК СССР|accessdate=2021-09-20|archive-date=23 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211223044104/https://www.kik-sssr.ru/SIGNE_KapYar.htm}}
* {{ref-en}} {{cite web|title=Signe 3|url=https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/signe3.html|website=[[NASA]] High Energy Astrophysics Science Archive Research Center|accessdate=2021-09-20|archive-date=23 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211223044106/https://heasarc.gsfc.nasa.gov/docs/heasarc/missions/signe3.html}}

{{Космічні запуски 1977}}
{{Космічні телескопи}}

[[Категорія:Міжнародні космічні проєкти]]
[[Категорія:Інтеркосмос]]
[[Категорія:Французькі штучні супутники Землі]]
[[Категорія:Науково-дослідні супутники]]
[[Категорія:Гамма-телескопи]]

title: Основні параметри

Організація: CESR/CNES

Виготівник: Matra

Оператор: CESR

Штучний супутник: Землі

Дата запуску: 17 червня 1977

Ракета-носій: Космос-3М (11К65М)

Космодром: Капустин Яр

Схід з орбіти: 21 червня 1979

title: Технічні параметри

Розміри: Корпус: Ø 0.71 м х 0.8 м. · За панелями сонячних батарей Ø 2.6 м.

Джерела живлення: Сонячні батареї

title: Орбітальні дані

Тип орбіти: ННО

title: Прилади

Прилади: Гамма-телескоп, Сонячний спектрометр


text:
# Чечельницький Павло Георгійович
Павло Георгійович Чечельницький (2 березня 1942, Ашгабат) — український архітектор, головний архітектор Українського державного проектного інституту «Укрміськбудпроект». Заслужений архітектор України, дійсний член Української академії архітектури.

## Біографія
Народився у 1942 році у місті Ашхабад, Туркменська РСР, в родині будівельників. У 1947 році з батьками переїхав до Харкова. У 1966 році закінчив архітектурне відділення Харківського інженерно-будівельного інституту. З 1970 року — член Спілки архітекторів України.
Працюючи у проектних організаціях («Харківпроект», «Харків-метропроект», «Харківархпроект», «Укрміськбудпроект»), виконав проекти багатьох житлових та громадських будівель. За сумісництвом працював у творчій майстерні «Ю. Шкодовський» і компанії «Ароф». Він є автором:
- 14 діючих станцій Харківського метрополітену, станцій метро у Дніпропетровську, Єкатеринбурзі;
- станцій швидкісних трамваїв у Кривому Розі і у Волгограді (РФ);
- 28 серій житлових будинків для масового будівництва у містах і селах Східної і Південної України;
- проектів більше 30 храмів, що збудовані або ще будуються у Харківській, Полтавській, Донецькій і Хмельницькій областях.

У 2001 році був обраний членом-кореспондентом, а у 2009 році — дійсним членом Академії архітектури України.

## Відзнаки, нагороди
- Лауреат премії Ради Міністрів СРСР (1986)
- Медаль Всесоюзного Фонду Миру (1992)
- Отримав звання Заслужений архітектор України (1995)
- Двічі лауреат Творчої премії Харківського міськвиконкому (2000, 2005)
- Одержав Гран-прі у міжнародному конкурсі «Сучасне храмобудівництво» (Чернігів, 2005)

title: Чечельницький Павло Георгійович

wikitext:
{{Архітектор
| ім'я                     = Павло Георгійович Чечельницький
| оригінальне ім'я         =
| зображення               =
| ширина                   =
| підпис                   =
| ім'я при народженні      =
| дата народження          = 02.03.1942
| місце народження         = [[Ашгабат]]
| дата смерті              =
| місце смерті             =
| поховання                =
| релігія                  =
| національність           =
| громадянство             = {{URS}} → {{UKR}}
| підданство               =
| навчався                 = [[Харківський національний університет будівництва й архітектури|Харківського інженерно-будівельного інституту]]
| працював у містах        = [[Харків]], [[Дніпро (місто)|Дніпро]], [[Єкатеринбург]], [[Волгоград]], [[Кривий Ріг]]
| стиль                    =
| найважливіші споруди     =
| містобудівні проєкти     =
| реставрація пам'яток     =
| нереалізовані проєкти    =
| наукові праці            =
| нагороди                 = {{премія Ради Міністрів СРСР|1986}}
{{Заслужений архітектор України}}
| сайт                     =
| автограф                 =
| примітки                 =
}}
{{однофамільці|Чечельницький}}
'''Павло Георгійович Чечельницький''' ({{ДН|2|3|1942}}, [[Ашгабат]]) — український [[архітектор]], головний архітектор Українського державного проектного інституту «Укрміськбудпроект»<ref>{{Cite web |url=http://ugsp.com.ua/ua/contacteus |title=Сайт «Укрміськбудпроекту» |accessdate=30 вересня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20141006130302/http://ugsp.com.ua/ua/contacteus |archivedate=6 жовтня 2014 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141006130302/http://ugsp.com.ua/ua/contacteus |date=2014-10-06 }}</ref>. Заслужений архітектор України, дійсний член Української академії архітектури.

== Біографія ==
Народився у 1942 році у місті Ашхабад, Туркменська РСР, в родині будівельників. У 1947 році з батьками переїхав до [[Харків|Харкова]]. У 1966 році закінчив архітектурне відділення [[Харківський національний університет будівництва й архітектури|Харківського інженерно-будівельного інституту]]. З 1970 року — член [[Національна спілка архітекторів України|Спілки архітекторів України]].

Працюючи у проектних організаціях («[[Харківпроект]]», «Харків-метропроект», «Харківархпроект», «Укрміськбудпроект»), виконав проекти багатьох житлових та громадських будівель. За сумісництвом працював у творчій майстерні «Ю. Шкодовський» і компанії «Ароф». Він є автором:
* 14 діючих станцій [[Харківський метрополітен|Харківського метрополітену]], станцій метро у [[Дніпро (місто)|Дніпропетровську]], [[Єкатеринбург|Єкатеринбурзі]];
* станцій швидкісних трамваїв у [[Кривий Ріг|Кривому Розі]] і у [[Волгоград]]і (РФ);
* 28 серій житлових будинків для масового будівництва у містах і селах Східної і Південної України;
* проектів більше 30 храмів, що збудовані або ще будуються у Харківській, Полтавській, Донецькій і Хмельницькій областях.

У 2001 році був обраний членом-кореспондентом, а у 2009 році — дійсним членом [[Академія архітектури України|Академії архітектури України]].

== Відзнаки, нагороди ==
* Лауреат [[Премія Ради Міністрів СРСР|премії Ради Міністрів СРСР]] (1986)
* Медаль Всесоюзного Фонду Миру (1992)
* Отримав звання [[Заслужений архітектор України]] (1995)
* Двічі лауреат Творчої премії Харківського міськвиконкому (2000, 2005)
* Одержав Гран-прі у міжнародному конкурсі «Сучасне храмобудівництво» (Чернігів, 2005)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://who-is-who.ua/main/page/budarh2010/53/439 100 провідних будівельників та архітекторів України 2010] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141006141002/http://who-is-who.ua/main/page/budarh2010/53/439 |date=6 жовтня 2014 }}
* [http://who-is-who.ua/main/page/naclideryukr2011/189/572 Національні лідери України 2012] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141006123730/http://who-is-who.ua/main/page/naclideryukr2011/189/572 |date=6 жовтня 2014 }}

{{архітектор-доробити}}
{{без ілюстрацій}}

[[Категорія:Уродженці Туркменії]]
[[Категорія:Українські архітектори]]
[[Категорія:Архітектори Харкова]]
[[Категорія:Випускники Харківського національного університету будівництва й архітектури]]
[[Категорія:Члени Національної спілки архітекторів України]]
[[Категорія:Автори Енциклопедії сучасної України]]

title: Павло Георгійович Чечельницький

Народження: 2 березня 1942 (83 роки)Ашгабат

Країна: СРСР → Україна

Праця в містах: Харків, Дніпро, Єкатеринбург, Волгоград, Кривий Ріг

Членство: Національна спілка архітекторів України

Нагороди: Заслужений архітектор України


text:
# Офіс редакції B, Польського Телебачення
Офіс редакції B Польського телебачення   — постмодерністська офісна будівля, що належить Польському телебаченню, розташована на вул. Jana Pawła Woronicza, 17 у Варшаві.

## Опис
У будівлі Офісу редакції B Польського Телебачення розташовані кабінети управління, пульти керування антенами, а також студії звукозапису . Проєкт будинку постав на прохання Польського ТБ шляхом архітектурного конкурсу, що був організований Асоціацією польських архітекторів у 1997 році. Перше місце отримав консорціум ТОВ «DiM'84 Dom i Miasto» Чеслава Бєлецького та французької студії «Atelier d'Architecture — Karczewski & Bernier» .
Через складний контакт між французьким членом консорціуму та Польським ТБ, до проєкту приєдналася лише студія Бєлецького. Споруда збудована у 2001–2008 роках .
У 2006 році Вища Палата Контролю позитивно оцінила хід проведення архітектурного конкурсу, проте надала негативні зауваження щодо інвестиційного процесу та фінансової дисципліни під час здійснення інвестицій, включно з більш ніж триразовим підвищенням вартості будівництва  .

### Архітектура
Будівля репрезентує архітектуру постмодернізму і містить у собі свідомі та несвідомі цитати з творів Френка Гері, Тамари Лемпіцької, Володимира Татліна, а також поп-культури, як-от частина Вавилонської вежі з обкладинки Тайм (На зображенні розташована ліворуч), що символізує сучасний медіаринок . Проєкт був підданий критиці однаково як з точки зору функціональності, — наприклад, за невідповідальність стандартам ефективності, які очікують від офісної будівлі, зведеної на початку 21 століття, – так і з точки зору мистецтва (наприклад, критика з боку Ґжегожа Стясного та Ярослава Трибуша), оскільки будівля фактично перевантажена цитатами з інших архітектурних епох і не утворює єдиного цілого. За словами Ґжегожа Пьонтека, проєкт є своєрідним роздумом про стан та роль Польського ТБ у польському медійному дискурсі, де суспільне телебачення відіграє виключно комерційну роль  .
Передньою частиною фасаду будівля розвернена до вул. Samochodowej. На самому фасаді можна побачити нагромадження багатьох форм, у тому числі Вавилонську вежу (інтерпретовану як збільшений контрапункт до пандусів сусіднього гаража Депо Служби Здоров’я) і носову частину корабля. Північний фасад з боку вул. Воронич має форму півкулі й пішохідними містками з'єднується з комплексом будівель Польського ТБ, споруджених у ХХ ст., зі сходу. Перед будівлею також збудовано вимощену площу, що частково відіграє роль автостоянки .
Через виявлення ґрунтових вод на ділянці під час етапу реалізації, ідею будівництва підземної автостоянки було відкинуто. Натомість поруч збудовано окремий багатоповерховий гараж.
Кабінет президента Польського ТБ декорував особисто керівник, Анджей Урбанський.

## Нагороди
- 2008: Makabryła[7][8]

title: Офіс редакції B, Польського Телебачення

wikitext:
{{Хмарочос
| назва                = Будівля офісу редакції B Польського телебачення
| зображення           = Siedziba Telewizji Polskiej w Warszawie 2017.jpg
| підпис               = Вид на будинок з вул. Samochodowej (2017)
| місцезнаходження     = [[Варшава]], вул. Woronicza 17
| країна               = [[Польща]]
| статус               = Офісна будівля
| стиль                = [[Постмодернізм]]
| початок_будівництва  = 2001
| завершено            = 2008
| кількість_поверхів   = 12
| корисна_площа        = 22 110 м²
| архітектор           = ТОВ «DiM’84 Dom i Miasto», Чеслав Бєлецький, Томаш Ожаровський, Анджей Паздей, Барбара Петрасік, Анна Ришка-Залевська, Мар'я Твардовська, Ґжегож Вінчевський, Марек Вішневський
| власник              = [[Польське телебачення]]
}}
'''Офіс редакції B Польського телебачення''' <ref name=":1">{{Citation|title=Informacja o wynikach kontroli przygotowania, realizacji i finansowania budowy siedziby Telewizji Polskiej S.A. w Warszawie|date=październik 2006|series=LWA-41103/06, Nr ewid. 153/2006/I/05/013/LWA|place=[[Warszawa]]|pages=6-7|url=https://www.nik.gov.pl/kontrole/wyniki-kontroli-nik/pobierz,px_2006153.pdf,typ,k.pdf|language=pl}}</ref> <ref name=":2">{{Citation|title=Siedziba TVP w Warszawie|url=https://architektura.muratorplus.pl/realizacje/siedziba-tvp-w-warszawie-aa-fGrs-qi87-7NTY.html}}</ref> — [[Постмодерна архітектура|постмодерністська]] [[Адміністративні будівлі|офісна будівля]], що належить [[Польське телебачення|Польському телебаченню]], розташована на вул. Jana Pawła Woronicza, 17 у [[Варшава|Варшаві]].

== Опис ==
У будівлі Офісу редакції B Польського Телебачення розташовані кабінети управління, пульти керування антенами, а також [[Аудіостудія|студії звукозапису]] <ref name=":2"/>. Проєкт будинку постав на прохання Польського ТБ шляхом архітектурного конкурсу, що був організований Асоціацією польських архітекторів у 1997 році. Перше місце отримав [[консорціум]] ТОВ «DiM'84 Dom i Miasto» Чеслава Бєлецького та французької студії «Atelier d'Architecture — Karczewski & Bernier» <ref name=":0">{{Citation|editor=Lidia Klein|chapter=Bliżej świata. O projekcie Czesława Bieleckiego|title=P1. Postmodernizm polski. Architektura i urbanistyka|date=2013|isbn=978-83-936015-4-7|issue=1|place=[[Warszawa]]|publisher=Stowarzyszenie 40000 Malarzy|pages=181-217}}</ref>.

Через складний контакт між французьким членом консорціуму та Польським ТБ, до проєкту приєдналася лише студія Бєлецького. Споруда збудована у 2001–2008 роках <ref name=":0"/>.

У 2006 році Вища Палата Контролю позитивно оцінила хід проведення архітектурного конкурсу, проте надала негативні зауваження щодо інвестиційного процесу та фінансової дисципліни під час здійснення інвестицій, включно з більш ніж триразовим підвищенням вартості будівництва <ref name=":1"/> <ref>{{Citation|title=TVP przeprowadza się do "Wieży Babel"|date=2009-01-12|url=https://wiadomosci.dziennik.pl/wydarzenia/artykuly/86023,tvp-przeprowadza-sie-do-wiezy-babel.html|language=pl}}</ref>.

=== Архітектура ===
Будівля репрезентує архітектуру [[Постмодернізм|постмодернізму]] і містить у собі свідомі та несвідомі цитати з творів [[Френк Гері|Френка Гері]], [[Тамара Лемпицька|Тамари Лемпіцької]], [[Татлін Володимир Євграфович|Володимира Татліна]], а також поп-культури, як-от частина Вавилонської вежі з обкладинки [[Тайм (журнал)|Тайм]] (На зображенні розташована ліворуч), що символізує сучасний медіаринок <ref name=":0"/>. Проєкт був підданий критиці однаково як з точки зору функціональності, — наприклад, за невідповідальність стандартам ефективності, які очікують від офісної будівлі, зведеної на початку 21 століття, – так і з точки зору мистецтва (наприклад, критика з боку Ґжегожа Стясного та Ярослава Трибуша), оскільки будівля фактично перевантажена цитатами з інших архітектурних епох і не утворює єдиного цілого. За словами Ґжегожа Пьонтека, проєкт є своєрідним роздумом про стан та роль Польського ТБ у польському медійному [[Дискурс|дискурсі]], де суспільне телебачення відіграє виключно комерційну роль <ref name=":0" /> <ref>{{Citation|inventor=[[Grzegorz Piątek]];[[Jarosław Trybuś]];Marcin Kwietowicz|title=Grzegorz Piątek i Jarosław Trybuś. Lukier i mięso. Wokół architektury w Polsce po 1989. Rozmawia Marcin Kwietowicz|date=2012|isbn=9788393601516|issue=1|place=[[Warszawa]]|publisher=Stowarzyszenie 40000 Malarzy|pages=155}}</ref>.

Передньою частиною фасаду будівля розвернена до вул. Samochodowej. На самому фасаді можна побачити нагромадження багатьох форм, у тому числі Вавилонську вежу (інтерпретовану як збільшений контрапункт до пандусів сусіднього гаража Депо Служби Здоров’я) і [[Ніс (морський термін)|носову частину корабля]]. Північний фасад з боку вул. Воронич має форму півкулі й пішохідними містками з'єднується з комплексом будівель Польського ТБ, споруджених у ХХ ст., зі сходу. Перед будівлею також збудовано вимощену площу, що частково відіграє роль [[Автостоянка|автостоянки]] <ref name=":0"/>.

Через виявлення [[Підземні води|ґрунтових вод]] на ділянці під час етапу реалізації, ідею будівництва підземної автостоянки було відкинуто. Натомість поруч збудовано окремий багатоповерховий гараж. <ref name=":1"/>

Кабінет президента Польського ТБ декорував особисто керівник, Анджей Урбанський. <ref>{{Citation|title=Oto pałac TVP. Za nasze...|date=2009-01-14|url=https://www.fakt.pl/polityka/oto-palac-tvp-za-nasze/z2xjkv7|language=pl}}</ref>

== Нагороди ==
* 2008: Makabryła<ref>[[:pl:Makabry%C5%82a|Makabryła]]</ref><ref>{{Citation|title=Bryła i Makabryła Roku 2008 - wyniki - Bryła - architektura na świecie|url=https://www.bryla.pl/bryla/1,85298,6292573,Bryla_i_Makabryla_Roku_2008___wyniki.html|language=pl}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Бібліографія ==
* {{Cite book|title=P1. Postmodernizm polski. Architektura i urbanistyka|year=2013|publisher=Stowarzyszenie 40000 Malarzy|location=Warszawa|page=181−217|chapter=Bliżej świata. O projekcie Czesława Bieleckiego|isbn=9788393601547}}
[[Категорія:TVP]]
[[Категорія:Офісні будівлі]]
[[Категорія:Архітектура постмодернізму у Варшаві]]

title: Інформація

Розташування: Варшава, вул. Woronicza 17

Статус: Офісна будівля

Стиль: Постмодернізм

title: Технічні деталі

title: Інше

Власник: Польське телебачення


text:
# Мохамед Амін Мескіні
Мохамед Амін Мескіні (араб. محمد أمين المسكيني; нар. 5 червня 1997) — туніський футболіст, півзахисник «Есперанса».

## Клубна кар'єра
Вихованець клубу «Хаммам-Ліф». У липні 2015 року переведений до першої команди, у футболці якої дебютував 14 лютого 2016 року в переможному (1:0) виїзному поєдинку 1-о туру Ліги 1 проти «Сіді Бузіда». Мохамед вийшов на поле на 70-й хвилині, замінивши Зіада Зіаді. У команді відіграв два сезони, за цей час у чемпіонаті Тунісу зіграв 26 матчів.
У червні 2017 року перейшов до «Есперанса». У футболці нової команди дебютував 27 грудня 2012 року в переможному (3:1) домашньому поєдинку 14-о туру Ліги 1 проти «Меденіна». Мескіні вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч.

## Кар'єра в збірній
Викликався до молодіжної збірної Тунісу, проте в її складі не зіграв жодного матчу.
З 2018 по 2019 рік зіграв 2 товариські поєдинки у футболці олімпійської збірної Тунісу (проти Єгипту та Алжиру).

## Досягнення
- Ліга 1
  -  Чемпіон (6): 2017/18, 2018/19

- Ліга чемпіонів КАФ
  -  Чемпіон (2): 2018, 2019

- Суперкубок КАФ
  -  Фіналіст (1): 2018/19

- Клубний кубок Арабських чемпіонів
  -  Володар (1): 2017

title: Мохамед Амін Мескіні

wikitext:
{{Otheruses|}}{{Футболіст
| ім'я              = Мохамед Амін
| зображення        = Mohamed Amine Meskini.jpg
| зображення розмір = 200 px
| підпис            =
| повне-ім'я        = Мохамед Амін Мескіні
| дата-народження   = 05.06.1997
| місце-народження  =
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             = 180 см
| вага              =
| прізвисько        =
| громадянство      = {{TUN}}
| позиція           = опорний/фланговий [[півзахисник]]
| поточний-клуб     = {{Прапорець|TUN}} [[Есперанс (футбольний клуб, Туніс)|«Есперанс»]]
| номер             = 28
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|TUN}} [[Хаммам-Ліф (футбольний клуб)|«Хаммам-Ліф»]]
| юнацькі-роки      = 2012—2015
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2015—2017|{{Прапорець|TUN}}|[[Хаммам-Ліф (футбольний клуб)|«Хаммам-Ліф»]] |26|0}}
{{Футболіст рядок 1|2017—2022|{{Прапорець|TUN}}|[[Есперанс (футбольний клуб, Туніс)|«Есперанс»]] |36|1}}
{{Футболіст рядок 1|2023—2024|
{{Прапорець|TUN}}|[[Бен Кардан (футбольний клуб, Туніс)|«Бен Кардан»]] |36|1}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда = {{Прапорець|TUN}} Туніс U-20
{{Прапорець|TUN}} Туніс U-23
| збірна-роки =
2018—2019
| збірна-ігри(голи) =
2 (0)
| гравець збірної =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Мохамед Амін Мескіні''' ({{lang-ar|محمد أمين المسكيني}}; {{н}} [[5 червня]] [[1997]]) — [[туніс]]ький [[футболіст]], [[півзахисник]] [[Есперанс (футбольний клуб, Туніс)|«Есперанса»]].

== Клубна кар'єра ==
Вихованець клубу [[Хаммам-Ліф (футбольний клуб)|«Хаммам-Ліф»]]. У липні 2015 року переведений до першої команди, у футболці якої дебютував 14 лютого 2016 року в переможному (1:0) виїзному поєдинку 1-о туру Ліги 1 проти «Сіді Бузіда». Мохамед вийшов на поле на 70-й хвилині, замінивши Зіада Зіаді<ref>[https://int.soccerway.com/matches/2016/02/14/tunisia/ligue-1/eo-sidi-bouzid/cs-hammam-lif/2155115/ EO SIDI BOUZID VS. HAMMAM-LIF  0 - 1] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200316004834/https://int.soccerway.com/matches/2016/02/14/tunisia/ligue-1/eo-sidi-bouzid/cs-hammam-lif/2155115/ |date=16 березня 2020 }} {{ref-en}}</ref>. У команді відіграв два сезони, за цей час у чемпіонаті Тунісу зіграв 26 матчів.

У червні 2017 року перейшов до [[Есперанс (футбольний клуб, Туніс)|«Есперанса»]]. У футболці нової команди дебютував 27 грудня 2012 року в переможному (3:1) домашньому поєдинку 14-о туру Ліги 1 проти «Меденіна». Мескіні вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>[https://int.soccerway.com/matches/2017/12/27/tunisia/ligue-1/esperance-sportive-de-tunis/co-medenine/2698712/ ES TUNIS VS. CO MÉDENINE  3 - 1] {{ref-en}}</ref>.

== Кар'єра в збірній ==
Викликався до молодіжної збірної Тунісу, проте в її складі не зіграв жодного матчу.

З 2018 по 2019 рік зіграв 2 товариські поєдинки у футболці олімпійської збірної Тунісу (проти Єгипту<ref>[https://www.transfermarkt.com/spielbericht/index/spielbericht/3125691 Egypt U23 4 : 1 Tunisia U23] {{ref-en}}</ref> та Алжиру<ref>[https://www.transfermarkt.com/spielbericht/index/spielbericht/3160146 Tunisia U23 1 : 0 Algeria U23] {{ref-en}}</ref>).

== Досягнення ==
* {{Прапорець|TUN}} '''[[Туніська професійна ліга 1|Ліга 1]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (6): 2017/18, 2018/19

* '''[[Ліга чемпіонів КАФ]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (2): [[Ліга чемпіонів КАФ 2018|2018]], [[Ліга чемпіонів КАФ 2018—2019|2019]]

* '''Суперкубок КАФ'''
** [[Файл:Cup Finalist.png]] Фіналіст (1): 2018/19

* Клубний кубок Арабських чемпіонів
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (1): 2017

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{soccerway|amine-meskini/436435}}
* {{transfermarkt|422389}}
* {{Zerozero profile|619426}}
* [https://www.footballdatabase.eu/en/player/details/287556 Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191228212936/https://www.footballdatabase.eu/en/player/details/287556 |date=28 грудня 2019 }} на сайті footballdatabase.eu
* [https://www.worldfootball.net/player_summary/amine-meskini/ Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191219191152/https://www.worldfootball.net/player_summary/amine-meskini/ |date=19 грудня 2019 }} на сайті worldfootball.net
* [https://web.archive.org/web/20180619063342/http://www.kooora.com/?player=125295&mode= Профіль гравця] на сайті kooora.com
{{DEFAULTSORT:Мескіні, Мохамед Амін}}
[[Категорія:Туніські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Есперанса»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Мохамед Амін Мескіні

Народження: 5 червня 1997 (28 років)

Громадянство: Туніс

Позиція: опорний/фланговий півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Есперанс»

title: Юнацькі клуби

«Хаммам-Ліф»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Хаммам-Ліф» · 26 · (0)

«Есперанс» · 36 · (1)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Туніс U-20 · Туніс U-23 · · 2 (0)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Національна система доброчесності
Національна система доброчесності (НДС) - це комплексне оцінювання, що охоплює основні сфери діяльності держави, що відповідають за боротьбу із корупцією. До них входять не тільки державні органи, зокрема Парламент, Уряд, публічний сектор, органи судової влади тощо, але й політичні партії, громадянське суспільство, ЗМІ та бізнес.
Концепція Національної системи доброчесності була напрацьована та впроваджувалась міжнародною організацією Transparency International як елемент загального підходу TI до протидії корупції.
Дослідження охоплює 13 сфер (кількість може варіюватися залежно від країни), які оцінюються у системному зв’язку із соціальними, економічними, політичними та культурними основами системи доброчесності. НСД базується на системному підході до запобігання корупції: у ньому розглядається весь спектр відповідних інституцій та секторів, а також взаємозв’язки між ними, оскільки недостатній рівень доброчесності в межах однієї інституції може породжувати серйозні проблеми у функціонуванні всієї системи доброчесності загалом.
Головним завданням дослідження НСД є оцінка функціонування відповідних інституцій та секторів у їх сукупності, виявлення особливостей їх взаємодії. Аналітична діяльність поєднується з консультаціями з органами влади, громадянським суспільством, бізнесом та іншими суб’єктами, залученими до протидії корупції, що має на меті створити імпульс, політичну волю та громадський тиск для ініціювання реформ.

## НДС в Україні
Оцінювання національної системи доброчесності (НСД) України проводиться організацією Transparency International Україна у співпраці з провідними антикорупційними експертами Центру протидії корупції, Центру політико-правових реформ, Центру політичних студій та аналітики, фірми Arzinger та незалежних фахівців.
Дослідження свідчить, що хоча у сфері антикорупції і було здійснено певний прогрес, корупція все ж залишається ключовою проблемою в Україні, а всеохопний вплив Уряду та олігархів підриває реформи.
Фінансову підтримку реалізації проекту з оцінювання української системи доброчесності було надано Європейським Союзом.
Виконання проекту було розпочато у березні 2014 року. Дослідження стосувалося періоду із початку 2011 року до початку 2015 року та визначало основні події у функціонуванні НСД в Україні після випуску попереднього оцінювання у лютому 2011 р. Як і в оцінюванні НСД 2011 р., 3 звіт 2014 р. базується виключно на методології Transparency International.
Детальніше про НДС в Україні за посиланням.

title: Національна система доброчесності

wikitext:
'''Національна система доброчесності''' ''(НДС)'' - це комплексне оцінювання, що охоплює основні сфери діяльності [[Держава|держави]], що відповідають за боротьбу із [[Корупція|корупцією]]. До них входять не тільки [[Органи державної влади|державні органи]], зокрема [[Парламент]], [[Уряд]], публічний сектор, [[Судова влада|органи судової влади]] тощо, але й [[Політична партія|політичні партії]], [[громадянське суспільство]], [[Засоби масової інформації|ЗМІ]] та бізнес.
[[Файл:Національна система доброчесності.png|міні|240x240пкс|
[https://web.archive.org/web/20161101041157/http://ti-ukraine.org/what-we-do/research/5448.html ''National Integrity System'']
]]
Концепція ''Національної системи доброчесності'' була напрацьована та впроваджувалась міжнародною організацією [[Трансперенсі Інтернешнл|Transparency International]] як елемент загального підходу [[Трансперенсі Інтернешнл|TI]] до протидії [[Корупція|корупції]].

Дослідження охоплює 13 сфер (кількість може варіюватися залежно від країни), які оцінюються у системному зв’язку із соціальними, економічними, політичними та культурними основами системи доброчесності. ''НСД'' базується на системному підході до запобігання корупції: у ньому розглядається весь спектр відповідних інституцій та секторів, а також взаємозв’язки між ними, оскільки недостатній рівень доброчесності в межах однієї інституції може породжувати серйозні проблеми у функціонуванні всієї системи доброчесності загалом.

'''Головним завданням''' дослідження ''НСД'' є оцінка функціонування відповідних інституцій та секторів у їх сукупності, виявлення особливостей їх взаємодії. Аналітична діяльність поєднується з консультаціями з органами влади, громадянським суспільством, бізнесом та іншими суб’єктами, залученими до протидії корупції, що має на меті створити імпульс, політичну волю та громадський тиск для ініціювання реформ.
==НДС в Україні==
''Оцінювання національної системи доброчесності (НСД)'' України проводиться організацією [[Трансперенсі Інтернешнл|Transparency International Україна]] у співпраці з провідними антикорупційними експертами [http://antac.org.ua/ Центру протидії корупції], [[Центр політико-правових реформ|Центру політико-правових реформ]], [[Центр Ейдос|Центру політичних студій та аналітики]], фірми [http://arzinger.ua/ Arzinger] та незалежних фахівців.

Дослідження свідчить, що хоча у сфері антикорупції і було здійснено певний прогрес, [[корупція]] все ж залишається ключовою проблемою в [[Україна|Україні]], а всеохопний вплив [[Кабінет Міністрів України|Уряду]] та [[Олігархія|олігархів]] підриває реформи.

Фінансову підтримку реалізації проекту з оцінювання української ''системи доброчесності'' було надано [[Європейський Союз|Європейським Союзом]].

Виконання проекту було розпочато у березні 2014 року. Дослідження стосувалося періоду із початку 2011 року до початку 2015 року та визначало основні події у функціонуванні НСД в Україні після випуску попереднього оцінювання у лютому 2011 р. Як і в оцінюванні НСД 2011 р., 3 звіт 2014 р. базується виключно на методології [[Трансперенсі Інтернешнл|Transparency International]].

Детальніше про НДС в Україні за [https://web.archive.org/web/20161114234307/http://ti-ukraine.org/system/files/research/nis_assessment_ukr_0.pdf посиланням].

== Посилання ==
* {{ТС_finmon|частина=Доброчесність судової системи|сторінки =223}}
* [http://www.transparency.org/ Офіційний сайт Transparency International] {{ref-en}}
* [http://ti-ukraine.org/ Сайт українського національного представництва Transparency International]

== Див. також ==
* [[Корупція]]
* [[Барометр світової корупції]]
* [[Індекс сприйняття корупції]]
* [[Трансперенсі Інтернешнл]]

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Боротьба з корупцією]]