text:
# Стефано де Філіппо
Стефано Ді Філіппо — танцівник, переможець європейських і світових турнірів з бальних танців з латиноамериканської програми. народився 12 квітня 1980 року. Рідне місто — Рим (Італія).

## Початок кар'єри
До миру танцю Стефано ді Філіппо (Stefano Di Filippo) почав наближатися у віці 8 років. Рішення було невипадковим — Ді Філіппо пішов по стопах своїх батьків, які раніше виступали серед аматорів. Він завжди жив у Римі, а у віці 9 років став їздити на заняття в італійський регіон Венето, місто Падуя. Саме з тренером Керолін Сміт у танцюриста складалися стосунки з явним натяком на довготривалість. Як вважає сам Ді Філіппо, до слів тренера потрібно прислухатися, це як правила, яких необхідно дотримуватися. Дуже важливо знайти хорошого викладача та вірити йому, також потрібно вірити в самого себе та партнера.
Першою партнеркою, з якою Стефано офіційно розпочав свою танцювальну кар'єру стала Сара Магнанеллі (Sara Magnanelli). 25 серпня 1996 на конкурсі German Open 1996, що пройшов у Манхеймі (Німеччина), відбувся їх дебют на паркеті. Змагаючись у категорії "Юніори — 1 ", пара зайняла 26 місце з 144 пар. Місце в турнірній таблиці італійці поділили з парою з Литви.

## Любитель
Стефано продовжив виступати з Сарою й далі: у категоріях «Молодь» і «Любителі». З усіх виступів найкращий результат ця пара показала 4 грудня 1999 на IDSF Open Montichiari, посівши перше місце. Варто відзначити, що за весь період Стефано всього один раз брав участь у змаганнях з європейської програми. Дует Ді Філіппо та Магнанеллі існував 4 роки. Молоді люди припинили партнерство після турніру UK Open 2000, який пройшов наприкінці січня 2000 року в Борнмуті (Англія).
Стефано ді Філіппо недовго залишався в пошуках. Рішення про те, хто стане новою партнеркою, було прийнято майже відразу ж, і вибір припав на рідну сестру — Анналізу. Танцюрист розповідав пізніше, що цей союз став самим безтурботним з усіх. Слід також відзначити й довготривалість союзу. Офіційно пара дебютувала на German Open 2000 в Манхаймі (Німеччина). Стефано продовжував виступати в латиноамериканській програмі. Тут 29 серпня брат і сестра посіли 12 місце з 409 серед "любителів " з усього світу. Найвищим результатом для них стала перемога на Siebrand World Trophy 2006, що пройшов у Амстелвінє (Нідерланди). Як вважає танцюрист, увесь цей час їм було важко здаватися парою в очах глядачів. Але поривам брата та сестри Ді Філіппо допомагала Керолін Сміт (Carolyn Smith). Стефано залишився незмінний у виборі викладача, продовжуючи й далі займатися з нею. Вони намагалися тренуватися, немов насправді він і Анналіза не пов'язані родинними узами. Результат цього було видно: пара вийшла у фінал чемпіонату світу. Однак 19 березня 2006 року на 8-му Tokyo International Open DanceSport Championships, отримавши почесне третє місце, пара вирішила припинити партнерські стосунки у зв'язку з відходом Анналізи зі спорту.
Залишивши позаду 85 змагань і 6 років співпраці з сестрою, Стефано встає в пару з Ганною Мельниковою. Він продовжує виступати за свою країну й в цьому союзі. Тренером у його новому тандемі незмінно залишається Керолін Сміт. Стефано дуже пишається, що не займається з великою кількістю різних тренерів. Незабаром він починає також займатися з Річардом Портером (Richard Porter).
Дебютуючу пару Стефано Ді Філіппо та Ганни Мельникової радо зустрічає Блекпульский фестиваль 25 травня 2006, приносячи їм фінальне 5 місце. Саме в парі з Ганною, як зізнається сам танцюрист, він змужнів і набув точного розуміння чоловічого й жіночого начала в танці. На той момент саме з нею він бачив себе далі у професіоналах. Зі слів Стефано, цей союз насправді приносив не тільки успіх, але й задоволення. 29 перемог з 49 змагань. Однак парі Ді Філіппо і Мельникова прийшов кінець у 2009 році в Блекпулі, буквально через три роки з їх дебютного виходу на паркет. Тільки, на відміну від першого виступу, фестиваль 2009 року лише поповнив число перемог. Прощальний виступ пари також відбулося на Блекпульского фестивалі.
У 2008 і 2010 роках Стефано взяв участь як викладач в італійському проекті «Танці з зірками».

## Професіонал
Кар'єру в категорії «Професіонали» Стефано Ді Філіппо починає з Ольгою Урумовою. Уперше на паркет пара виходить на UK Open 2010, який пройшов в Борнмуті (Англія) 19 січня. Перемоги чи призового місця виступ не приніс, вони посіли лише 8 місце в півфіналі. У цьому союзі Стефано танцював усього 2,5 роки. Разом вони стали фіналістами найбільших турнірів, у тому числі Блекпула, і переможцями Чемпіонату Світу за версією IPDSC. Їхній заключний спільний виступ відбувся в жовтні 2011 року на International Championshipa 2011 в Брентвуді (Англія), пара посіла 6 місце у фіналі змагання. До слова, будучи з Урумовою, Стефано ді Філіппо почав висловлювати думку проти політики, що диктується Італійською федерацією танцювального спорту. Дуету тільки одного разу дозволили виступати на турнірах UK, де трохи раніше рекомендувалося не брати участі зовсім. Танцюрист також зазначив, що він не вважає ці турніри найкращими, а просто відстоює право самостійно обирати для себе, у яких турнірах варто брати участь. Подібне публічне повідомлення Стефано Ді Філіппо з'явилося в інтернеті із заявою про відхід з FIDS до відновлення прав свободи та рішень в італійській федерації. А 15 січня 2012 року пара Ді Філіппо та Урумова перестала існувати.
Новою партнеркою Стефано через півроку стала Дар'я Чеснокова. У своєму першому публічному інтерв'ю після того, як новина про створення нової пари офіційно підтвердилася, танцюрист відзначив, що нова партнерка повернула йому віру. Танцювальний тандем був створений, коли вони обидва якийсь час перебували в пошуках пари. Ді Філіппо у своєму інтерв'ю також розповів, що танці для нього — усе. Спільними зусиллями пара готує нове танцювальне шоу «Dance with Milly».
2013 приніс Стефано кілька других місць, включаючи чемпіонат світу серед професіоналів за версією WDC у латині, і, напевно, одне з найбільш значущих подій у житті — весілля. Стефано Ді Філіппо і Дарина Чеснокова одружилися, Дар'я взяла прізвище чоловіка й тепер фігурує в турнірних таблицях як Дарина Ді Філіппо. Їх танець не просто енергійний, як у безлічі молодих спортсменів, він став зрілим і починає набувати своїх відтінків.

## Партнерки Стефано і країни, за які виступала пара
Чер 2012 — теп.ч. — Дарія Ді Філіппо (Чеснокова) (Італія)
Серпень 2009 — січень 2012 — Ольга Урумова (Італія)
Квітень 2006 — травень 2009 — Ганна Мельникова (Італія)
Березень 2000 — березень 2006 — Анналіза Ді Філіппо (Італія)
Липень 1996 — лютий 2000 — Сара Магнанеллі (Італія)

title: Стефано де Філіппо

wikitext:
{{особа}}
{{однофамільці|Ді Філіппо}}
'''Стефано Ді Філіппо''' — танцівник, переможець європейських і світових турнірів з бальних танців з латиноамериканської програми. народився 12 квітня 1980 року. Рідне місто — Рим (Італія).

== Початок кар'єри ==
До миру танцю Стефано ді Філіппо (Stefano Di Filippo) почав наближатися у віці 8 років. Рішення було невипадковим — Ді Філіппо пішов по стопах своїх батьків, які раніше виступали серед аматорів. Він завжди жив у Римі, а у віці 9 років став їздити на заняття в італійський регіон Венето, місто Падуя. Саме з тренером Керолін Сміт у танцюриста складалися стосунки з явним натяком на довготривалість. Як вважає сам Ді Філіппо, до слів тренера потрібно прислухатися, це як правила, яких необхідно дотримуватися. Дуже важливо знайти хорошого викладача та вірити йому, також потрібно вірити в самого себе та партнера.

Першою партнеркою, з якою Стефано офіційно розпочав свою танцювальну кар'єру стала Сара Магнанеллі (Sara Magnanelli). 25 серпня 1996 на конкурсі German Open 1996, що пройшов у Манхеймі (Німеччина), відбувся їх дебют на паркеті. Змагаючись у категорії "Юніори — 1 ", пара зайняла 26 місце з 144 пар. Місце в турнірній таблиці італійці поділили з парою з Литви.

== Любитель ==
Стефано продовжив виступати з Сарою й далі: у категоріях «Молодь» і «Любителі». З усіх виступів найкращий результат ця пара показала 4 грудня 1999 на IDSF Open Montichiari, посівши перше місце. Варто відзначити, що за весь період Стефано всього один раз брав участь у змаганнях з європейської програми. Дует Ді Філіппо та Магнанеллі існував 4 роки. Молоді люди припинили партнерство після турніру UK Open 2000, який пройшов наприкінці січня 2000 року в Борнмуті (Англія).

Стефано ді Філіппо недовго залишався в пошуках. Рішення про те, хто стане новою партнеркою, було прийнято майже відразу ж, і вибір припав на рідну сестру — Анналізу. Танцюрист розповідав пізніше, що цей союз став самим безтурботним з усіх. Слід також відзначити й довготривалість союзу. Офіційно пара дебютувала на German Open 2000 в Манхаймі (Німеччина). Стефано продовжував виступати в латиноамериканській програмі. Тут 29 серпня брат і сестра посіли 12 місце з 409 серед "любителів " з усього світу. Найвищим результатом для них стала перемога на Siebrand World Trophy 2006, що пройшов у Амстелвінє (Нідерланди). Як вважає танцюрист, увесь цей час їм було важко здаватися парою в очах глядачів. Але поривам брата та сестри Ді Філіппо допомагала Керолін Сміт (Carolyn Smith). Стефано залишився незмінний у виборі викладача, продовжуючи й далі займатися з нею. Вони намагалися тренуватися, немов насправді він і Анналіза не пов'язані родинними узами. Результат цього було видно: пара вийшла у фінал чемпіонату світу. Однак 19 березня 2006 року на 8-му Tokyo International Open DanceSport Championships, отримавши почесне третє місце, пара вирішила припинити партнерські стосунки у зв'язку з відходом Анналізи зі спорту.

Залишивши позаду 85 змагань і 6 років співпраці з сестрою, Стефано встає в пару з Ганною Мельниковою. Він продовжує виступати за свою країну й в цьому союзі. Тренером у його новому тандемі незмінно залишається Керолін Сміт. Стефано дуже пишається, що не займається з великою кількістю різних тренерів. Незабаром він починає також займатися з Річардом Портером (Richard Porter).

Дебютуючу пару Стефано Ді Філіппо та Ганни Мельникової радо зустрічає Блекпульский фестиваль 25 травня 2006, приносячи їм фінальне 5 місце. Саме в парі з Ганною, як зізнається сам танцюрист, він змужнів і набув точного розуміння чоловічого й жіночого начала в танці. На той момент саме з нею він бачив себе далі у професіоналах. Зі слів Стефано, цей союз насправді приносив не тільки успіх, але й задоволення. 29 перемог з 49 змагань. Однак парі Ді Філіппо і Мельникова прийшов кінець у 2009 році в Блекпулі, буквально через три роки з їх дебютного виходу на паркет. Тільки, на відміну від першого виступу, фестиваль 2009 року лише поповнив число перемог. Прощальний виступ пари також відбулося на Блекпульского фестивалі.

У 2008 і 2010 роках Стефано взяв участь як викладач в італійському проекті «Танці з зірками».

== Професіонал ==
Кар'єру в категорії «Професіонали» Стефано Ді Філіппо починає з Ольгою Урумовою. Уперше на паркет пара виходить на UK Open 2010, який пройшов в Борнмуті (Англія) 19 січня. Перемоги чи призового місця виступ не приніс, вони посіли лише 8 місце в півфіналі. У цьому союзі Стефано танцював усього 2,5 роки. Разом вони стали фіналістами найбільших турнірів, у тому числі Блекпула, і переможцями Чемпіонату Світу за версією IPDSC. Їхній заключний спільний виступ відбувся в жовтні 2011 року на International Championshipa 2011 в Брентвуді (Англія), пара посіла 6 місце у фіналі змагання. До слова, будучи з Урумовою, Стефано ді Філіппо почав висловлювати думку проти політики, що диктується Італійською федерацією танцювального спорту. Дуету тільки одного разу дозволили виступати на турнірах UK, де трохи раніше рекомендувалося не брати участі зовсім. Танцюрист також зазначив, що він не вважає ці турніри найкращими, а просто відстоює право самостійно обирати для себе, у яких турнірах варто брати участь. Подібне публічне повідомлення Стефано Ді Філіппо з'явилося в інтернеті із заявою про відхід з FIDS до відновлення прав свободи та рішень в італійській федерації. А 15 січня 2012 року пара Ді Філіппо та Урумова перестала існувати.

Новою партнеркою Стефано через півроку стала Дар'я Чеснокова. У своєму першому публічному інтерв'ю після того, як новина про створення нової пари офіційно підтвердилася, танцюрист відзначив, що нова партнерка повернула йому віру. Танцювальний тандем був створений, коли вони обидва якийсь час перебували в пошуках пари. Ді Філіппо у своєму інтерв'ю також розповів, що танці для нього — усе. Спільними зусиллями пара готує нове танцювальне шоу «Dance with Milly».

2013 приніс Стефано кілька других місць, включаючи чемпіонат світу серед професіоналів за версією WDC у латині, і, напевно, одне з найбільш значущих подій у житті — весілля. Стефано Ді Філіппо і Дарина Чеснокова одружилися, Дар'я взяла прізвище чоловіка й тепер фігурує в турнірних таблицях як Дарина Ді Філіппо. Їх танець не просто енергійний, як у безлічі молодих спортсменів, він став зрілим і починає набувати своїх відтінків.

== Партнерки Стефано і країни, за які виступала пара  ==

Чер 2012 — теп.ч. — [[Дарія Ді Філіппо]] (Чеснокова) (Італія)

Серпень 2009 — січень 2012 — Ольга Урумова (Італія)

Квітень 2006 — травень 2009 — Ганна Мельникова (Італія)

Березень 2000 — березень 2006 — Анналіза Ді Філіппо (Італія)

Липень 1996 — лютий 2000 — Сара Магнанеллі (Італія)

== Джерела ==

1. https://web.archive.org/web/20140327235208/http://ballroom.mostdance.com/articles/stefano-di-filippo-biografiya

2. http://ballrooms.su/publ/3-1-0-184

{{Ізольована стаття|сирота1}}
[[Категорія:Танцюристи]]

title: Стефано де Філіппо

Народився: 12 квітня 1980 (44 роки) · Рим, Італія

Країна: Італія

Діяльність: танцюрист

Знання мов: італійська

У шлюбі з: Дарія Ді Філіппо


text:
# Нуль функції
В математиці області визначення в яких функція приймає нульове значення. Наприклад, для функції ƒ заданої формулою
{\displaystyle f(x)=x^{2}-6x+9\,.}
x = 3 є коренем, оскільки
{\displaystyle f(3)=3^{2}-6(3)+9=0.\ }
Поняття кореня можна розглядати для будь-яких функцій, множина значень яких містить нульовий елемент (чи є підмножиною математичної структури, що містить такий елемент), зокрема, для дійсних функції дійсних змінних, функцій комплексної змінної, ...
Для функції {\displaystyle f:R\to R\,} коренями є значення в яких графік функції перетинає вісь X.
Знаходження коренів функції часто вимагає використання числових методів (на приклад, метод Ньютона, градієнтний метод). Задача знаходження коренів квадратного рівняння призвела до появи поняття комплексних чисел.

## Нулі многочлена
Основна теорема алгебри стверджує, що кожен многочлен степеня n має n комплексних коренів враховуючи їхню кратність. Комплексні (не дійсні) корені завжди входять спряженими парами. Кожен многочлен непарного степеня має принаймні один дійсний корінь. Зв'язок між коренями многочлена та його коефіцієнтами встановлює теорема Вієта.
Однією з нерозв'язаних математичних проблем є знаходження нулів дзета-функції Рімана.

wikiname: ukwiki

title: Нуль функції

in_language: uk

wikitext:
В математиці [[область визначення|області визначення]] в яких функція приймає [[нуль]]ове значення. Наприклад, для функції ''ƒ'' заданої формулою
:<math>f(x)=x^2-6x+9 \,.</math>
''x'' = 3 є коренем, оскільки
:<math>f(3) = 3^2 - 6(3) + 9 = 0.\ </math>

Поняття кореня можна розглядати для будь-яких функцій, [[множина значень]] яких містить нульовий елемент (чи є підмножиною математичної структури, що містить такий елемент), зокрема, для дійсних функції дійсних змінних, функцій комплексної змінної, ...

Для функції <math>f:R\to R \,</math> коренями є значення в яких графік функції перетинає [[Декартова система координат|вісь X]].

Знаходження коренів функції часто вимагає використання числових методів (на приклад, [[метод Ньютона]], [[градієнтний метод]]). Задача знаходження коренів квадратного рівняння призвела до появи поняття комплексних чисел<ref>{{Cite web |url=http://people.bath.ac.uk/aab20/complexnumbers.html |title=Коротка історія комплексних чисел (''англ''.) |accessdate=6 жовтня 2006 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20061006172834/http://people.bath.ac.uk/aab20/complexnumbers.html |archivedate=6 жовтня 2006 |deadurl=yes }}</ref>.

== Нулі многочлена ==
{{Докладніше|Корінь многочлена}}
[[Основна теорема алгебри]] стверджує, що кожен [[многочлен]] [[степінь многочлена|степеня]] ''n'' має ''n'' [[комплексні числа|комплексних]] коренів враховуючи їхню кратність. Комплексні (не [[дійсні числа|дійсні]]) корені завжди входять [[спряжені числа|спряженими]] парами. Кожен многочлен непарного степеня має принаймні один дійсний корінь. Зв'язок між коренями многочлена та його коефіцієнтами встановлює [[теорема Вієта]].

Однією з нерозв'язаних математичних проблем є знаходження нулів [[Дзета-функція Рімана|дзета-функції Рімана]].

== Див. також ==
* [[Нуль]]
* [[Теорема Вієта]]
* [[Гіпотеза Рімана]]
* [[Метод Ліля]]
* [[Теорема Мардена]]

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Елементарна математика]]
[[Категорія:Функції та відображення]]


text:
# Жабі-Руґ
Жабі-Руґ (пол. Żabi Róg, нім. Horn) — село в Польщі, у гміні Моронґ Острудського повіту Вармінсько-Мазурського воєводства.
Населення — 1243 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Ольштинського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 627     | 123                | 472              | 32                   |
| Жінки    | 616     | 135                | 395              | 86                   |
| Разом    | 1243    | 258                | 867              | 118                  |

title: Жабі-Руґ

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Жабі-Руґ
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Żabi Róg}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Dworzec żabi róg.JPG
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Вармінсько-Мазурське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Острудський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Моронґ (гміна){{!}}Моронґ
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 1243
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 89
|поштовий індекс        = 14-300 (poczta: Morąg)
|автомобільний код      = NOS
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0482938
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Жабі-Руґ''' ({{lang-pl|Żabi Róg}}, {{lang-de|Horn}}) — село в Польщі, у [[Моронґ (гміна)|гміні Моронґ]] [[Острудський повіт|Острудського повіту]] [[Вармінсько-Мазурське воєводство|Вармінсько-Мазурського воєводства]].
Населення — {{formatnum:1243}} {{МНОЖИНА:1243|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ольштинське воєводство|Ольштинського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=627 |ЧолПре=123 |ЧолПрац=472 |ЧолПост=32
|Жін=616 |ЖінПре=135 |ЖінПрац=395 |ЖінПост=86
|Разом=1243 |РазомПре=258 |РазомПрац=867 |РазомПост=118
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Моронґ}}

[[Категорія:Села Острудського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Вармінсько-Мазурське воєводство

Повіт: Острудський повіт

Гміна: Моронґ

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Поштовий індекс: 14-300 (poczta: Morąg)

Автомобільний код: NOS

OSM: ↑2986381 ·R (Ґміна Моронґ)


text:
# Питомник (зупинний пункт)
Пито́мник — пасажирський залізничний зупинний пункт Лиманської дирекції Донецької залізниці.
Розташований поблизу присадибних ділянок та с. Передільське, Щастинський район, Луганської області на лінії Кіндрашівська-Нова — Граківка між станціями Городній (7 км) та Красноозерівка (14 км).
Через військову агресію Росії на сході України транспортне сполучення припинене. 30 травня 2016 року рух поїздів відновлено, лінією Валуйки — Кіндрашівська почував курсувати приміський поїзд Кіндрашівська-Нова — Лантратівка.

title: Питомник (зупинний пункт)

wikitext:
{{Станція
| назва_колір = Blue1
| назва_колір_фону = yellow
| підзаголовок_колір = Purple1
| підзаголовок_колір_фону = Cyan1
| назва = Питомник
| лінія_верх = [[Лиманська дирекція залізничних перевезень|Лиманська дирекція]]
| система_верх = [[Донецька залізниця]]
| тип = роз'їзд
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| розташування = с. [[Передільське]]
| адреса =
| координати = {{coord|48|46|24.6|N|39|08|59.2|E|scale:1500}}
| лінії = [[Кіндрашівська-Нова]] — [[Граківка]]
| структура =
| глибина =
| рівнів =
| платформ = 1
| тип_платформ = бічна
| колій = 1
| статус =
| час_роботи =
| транспортні_послуги =
| супутні_послуги =
| інженер =
| відкрито = {{дата з віком|1951}}
| закрито =
| перебудовано =
| електрифіковано =
| колишні_назви =
| архітектор =
| стиль =
| поверхів =
| власник = [[Донецька залізниця]]
| оператор = [[Укрзалізниця]]
| вебсайт =
| тип_коду =
| код =
| код_ємр = 507729
| код_експрес_2 = 2214154
| зона =
| пасажиропотік =
| мапа =
| мапа_стан =
| мапа_назва =
| мапа_маршруту =
| мапа_маршруту_стан =
| мапа_маршруту_назва =
}}
{{Otheruses|Питомник}}
{{Кіндрашівська — Валуйки}}
'''Пито́мник''' — пасажирський залізничний [[зупинний пункт]] [[Лиманська дирекція залізничних перевезень|Лиманської дирекції]] [[Донецька залізниця|Донецької залізниці]].<ref>[http://www.railway.dn.ua/ua/by_train_res/60303674 Розклад на Донзалізниці]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>

Розташований поблизу присадибних ділянок та с. [[Передільське]], [[Щастинський район]], [[Луганська область|Луганської області]] на лінії [[Кіндрашівська-Нова]] — [[Граківка]] між станціями [[Городній]] (7 км) та [[Красноозерівка]] (14 км).

Через [[Війна на сході України|військову агресію Росії на сході України]] транспортне сполучення припинене. 30 травня 2016 року рух поїздів відновлено, лінією Валуйки — Кіндрашівська почував курсувати приміський поїзд Кіндрашівська-Нова — [[Лантратівка (станція)|Лантратівка]]<ref>{{cite web
| url = http://dn.depo.ua/ukr/severodonetsk/na-luganshchini-vidnovleniy-primiskiy-poyizd-zv-yazav-p-yat-30052016110100
| title = На Луганщині відновлений приміський поїзд зв'язав п'ять районів
| date = 30 травня 2015
| work = Depo.Донбас
}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ТК4}}
* {{ЖДС}}

{{railway-station}}
{{railway-stub}}

[[Категорія:Транспорт Щастинського району]]
[[Категорія:Зупинні пункти Донецької залізниці]]
[[Категорія:Зупинні пункти Луганської області]]

title: Розташування

Розташування: с. Передільське

title: Структура

Лінія(ї): Кіндрашівська-Нова — Граківка

Тип платформ: бічна

title: Історія

title: Інша інформація

Власник: Донецька залізниця

Оператор: Донецька залізниця

title: Дільниця Кіндрашівська — Валуйки

3,2 · Валуйки-Пасажирські

Куп'янськ-Вузловий

764,8 · Шалаєво

777,5 · | Південно-Східна залізниця | | Донецька залізниця |

974,9 · Кіндрашівська-Нова

Луганськ – Іллєнко

Старий Оскол – Лиски

| 0 | | 754,8 | · Валуйки-Сортувальні
975 · Локомотивний

761 км
Герасимівка
776,3 · Вистрел
782 · Граківка
788,9 · Лантратівка
Р66
794 · Горицвітний
800,6 · Розпасіївка
804,8 · 805 км
808 · Врожайний
819,1 · Солідарний
825,8 · Осикове
827,9 · Киянів Перевал
835,5 · 836 км
838,6 · Катран
843 · 843 км
849,5 · Білокуракине
Т 1307
853 · 853 км
857,7 · Луб'янка
864,2 · Чумбур
Т 1313
867,8 · 868 км
872,1 · Острогляд
878,6 · Уют
Т 1302
Р07
884,8 · Старобільськ
890,8 · Толоківка
896,3 · Плугатарівка
899,8 · 900 км
904,9 · Переможний
910,9 · Штормове
916,5 · Марсівський
919,6 · 920 км
922,7 · Новий Айдар
Н21
926,8 · 927 км
929,6 · Деменкове
933,1 · Бахмутівка
935,4 · Полунична
938,4 · 938 км
943 · Молодість
945,1 · Питомник
947,8 · 948 км
950,5 · Енергетичний
Т 1309
956,4 · Городній
962,4 · Теплівський
965,1 · Транзитний

979,3 · Кіндрашівська


text:
# Морська пошуково-рятувальна служба
Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» (абрв. КП «МПРС») — центральний орган виконавчої влади створений наприкінці 2011 року Міністерством інфраструктури України. Служба забезпечує несення постійної пошуково-рятувальній готовності для оперативного порятунку людей, надання їм невідкладної медичної допомоги та евакуації у безпечне місце.
Місце базування КП МПРС розташоване в смт Олександрівка, Одеської області.

## Історія
Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» було утворено в 2011 році у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1069 «Про забезпечення функціонування єдиної системи пошуку і рятування на морі» на виконання Міжнародної конвенції з пошуку й рятування на морі (SAR-79), до якої Україна приєдналася у 1992 році.
Держава делегувала КП «МПРС» виконання Міжнародної Конвенції з пошуку і рятування на морі 1979 року, Міжнародної Конвенції з охорони людського життя на морі 1974 року, Угоди про співробітництво причорноморських країн з пошуку та рятування на Чорному морі 1998 року з фінансуванням таких заходів за рахунок частини (10 %) корабельного портового збору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 584 "Про реорганізацію казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» КП «МПРС» реорганізовано в філію державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Це негативно відобразилось на діяльності підприємства, що призвело до зниження пошуково-рятувальної готовності України[джерело?].
У результаті розслідування причин трагічної аварії судна «Іволга», яка забрала життя багатьох людей, Кабінет міністрів України постановою від 24.02.2016 № 1598 ухвалив рішення про відновлення діяльності КП «МПРС», у розвиток якого Міністерство інфраструктури України видано наказ від 25.03.2016 № 119 «Про виконання заходів про відновлення єдиної системи пошуку та рятування на морі».

## Структура
- Державний морський рятувально-координаційний Центр, ДМРКЦ (м. Одеса)[3]
- Берегова радіостанція морських районів А1, А2 ГМЗЛБ[4] (м. Одеса Великий Фонтан; радіус 23 і 200 миль)[5]
- Морський рятувальний підцентр, МРПЦ (м. Бердянськ)[6]
  - Берегова радіостанція морського району А1 ГМЗЛБ (м. Маріуполь; радіус 20 миль)[7]
  - Пост аварійного сповіщення (м. Бердянськ; радіус 20 миль)[8]

Виведені з експлуатації
- Берегова радіостанція морського району А1 ГМЗЛБ[4] (м.Севастополь)
- Береговий Радіоцентр ГМЗЛБ (м. Севастополь)
- Берегова радіостанція морського району А1 ГМЗЛБ (м.Керч)
- Береговий Радіоцентр ГМЗЛБ (м. Керч)

## Флот
Пункти базування
| Розм-ня по акваторіям                  | Катери / буксири                        | Координати                                                              |
| -------------------------------------- | --------------------------------------- | ----------------------------------------------------------------------- |
| Морський порт «Бердянськ»              | катер ПРК-03                            | 46°45′02″ пн. ш. 36°46′45″ сх. д. / 46.750560° пн. ш. 36.779170° сх. д. |
| Одеський морський порт                 | катер ПРК-01                            | 46°30′13″ пн. ш. 30°44′40″ сх. д. / 46.50361° пн. ш. 30.74444° сх. д.   |
| Морський порт «Чорноморськ»            | буксир «Сапфір» (з ПРК-501)катер ПРК-02 | 46°19′44″ пн. ш. 30°39′34″ сх. д. / 46.32889° пн. ш. 30.65944° сх. д.   |
| Скадовський морський порт              | катер ПРК-05                            | 46°06′26″ пн. ш. 32°54′43″ сх. д. / 46.107306° пн. ш. 32.911889° сх. д. |
| Морський порт «Білгород-Дністровський» | катер ПРК-04                            | 46°04′01″ пн. ш. 30°27′24″ сх. д. / 46.06694° пн. ш. 30.45667° сх. д.   |
| Морський порт «Усть-Дунайськ»          | катер ПРК-06                            | 45°28′01″ пн. ш. 29°42′43″ сх. д. / 45.466993° пн. ш. 29.711874° сх. д. |

Судна та катери
| Рятувальні судна                |       |                      |         |          |                                                                                |  |
| проєкту 1454 тип «Наполегливий» | 1 од. | «Сапфір»             | СРСР    | 1988     | водотоннажність — 1650 тонн, довжина/ширина/осадка — 58,3/12,64/4,67 м, 2-а двигуна потужністю 1080 кВт кожен, швидкість 13,5 вузлів (26 км/год), автоном. 20 діб, 36 чол.                                           |  |
| Пошуково-рятувальні катери      |       |                      |         |          |                                                                                |  |
| проєкт 522 / 522А               | 1 од. | ПРК–06               | СРСР    | 1960     | водо-сть: стандартна/повна — 92/119 тонн(и), довжина/ширина/осадка — 28,58/5,5/1,7 м, швидкість — 12,2 вузлів (22,6 км/год), дальність плавання від 850 до 1760 миль, автоном. 10 діб, 1 дизель — 450 к. с., 22 чол. |  |
| тип RIB 650 SAR                 | 1 од. | ПРК-501              | Україна | 2018     | габ. довжина/ширина — 6,5/2,9 м, вага — 1350 кг, вантажопідйомність — 2382 кг, 2 двигуна потужністю по 140 к. с. кожен, швидкість 45 вузлів (83 км/год), 10 місць                                                    |  |
| тип RIB 500 SAR                 | 1 од. | ПРК-502              | Україна | 2017     | габ. довжина/ширина — 5,0/2,2 м, вага — 540 кг, вантажопідйомність — 810 кг, потужність 1 двигуна бл. 50 — 90 к. с., 8 місць                                                                                |  |
| тип Watercat пр. Patrol 150 SAR | 2 од. | ПРК-01 ПРК-02        | Естонія | 2011     | довжина/ширина/осадка — 14,9/4,4/0,85 м, водотоннажність — 22,000 кг, пал.баки — 2300 л, 2-а диз. двигуна потужністю по 500 кВт кожен, швидкість до 35 вузлів (65 км/год), 16 місць                                  |  |
| тип Boomeranger RIB C-1100 SAR  | 3 од. | ПРК–03 ПРК–04 ПРК–05 | Естонія | 20102011 | довжина/ширина/осадка — 11,9/3,65/0,85 м; повна водотоннажність — 5600 кг, пал.баки — 3500 л, 2-а диз. двигуна потужністю 315 к. с. кожен, швидкість до 32 вузлів (59,2 км/год), 12 місць                            |  |

## Керівництво
- грудень 2011 — липень 2013 рр. — директор Сударев Віктор Олексійович
- 29 березня 2016 р. — 19 жовтня 2019 р. — директор Сударев Віктор Олексійович
- 19 жовтня — 25 жовтня 2019 р. — директор Шелковніков Валерій Юрійович[17][18]
- 25 жовтня — 24 грудня 2019 р. — в.о. директора Купрій Алла Анатоліївна[19][20]
- 24 грудня 2019 р. — т. ч. — директор Сударев Віктор Олексійович[21][22]

title: Морська пошуково-рятувальна служба

wikitext:
{{Орган виконавчої влади
|назва              = Морська пошуково-рятувальна служба

|скорочення         = КП МПРС |оригінальна назва  =
|країна             = {{ПрТ|Україна}}
|печатка            =
|ширина печатки     =
|підпис печатки     =
|емблема            =
|ширина емблеми     =
|підпис емблеми     =
|зображення         =
|ширина зображення  =
|підпис зображення  =
|дата створення     = {{дата з віком|2011||}}
|попередник1        =
|дата скасування    =
|наступник          =
|підпорядкування    = [[Державна служба морського та річкового транспорту України|Морська адміністрація]]
|керівне відомство  =
|штаб-квартира      = м. [[Одеса]], вул. Люстдорфська дорога,140а
|lat_dir = |lat_deg = |lat_min = |lat_sec = |lon_dir = |lon_deg = |lon_min = |lon_sec = |region_code        =
|співробітників     =
|бюджет             =
|міністр1           =
|функція міністра1  =
|міністр2           =
|функція міністра2  =
|голова1            = Віктор Сударев
|посада голови1     = Директор
|голова2            =
|посада голови2     =
|підвідомчий орган1 =
|підвідомчий орган2 =
|документ1          =
|сайт               = http://sar.gov.ua
|розділ приміток    =
|карта              =
|ширина карти       =
|підпис карти       =
}}

'''Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба»''' ({{Abbr|абрв.||Абревіатура}} ''КП «МПРС»'') — [[Виконавча влада в Україні#Центральні органи виконавчої влади (агентство, інспекція, служба)|центральний орган виконавчої влади]] створений наприкінці 2011 року [[Міністерство інфраструктури України|Міністерством інфраструктури України]]. Служба забезпечує несення постійної пошуково-рятувальній готовності для оперативного порятунку людей, надання їм невідкладної медичної допомоги та евакуації у безпечне місце.

Місце базування ''КП МПРС'' розташоване в смт [[Олександрівка (Чорноморська міська громада)|Олександрівка]], Одеської області<ref>{{Cite web |url=http://dumskaya.net/news/yaht-klub-sovinon-i-chelovek-za-bortom-kak-poisk-074129/ |title=«Бумерангер» для Затоки, «база» в Совиньоне и человек за бортом: будни украинской ПСС |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=5 грудня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201205001516/https://dumskaya.net/news/yaht-klub-sovinon-i-chelovek-za-bortom-kak-poisk-074129/ }}</ref>.

== Історія ==
Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» було утворено в 2011 році у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1069 «Про забезпечення функціонування єдиної системи пошуку і рятування на морі» на виконання [[Міжнародна конвенція з пошуку й рятування на морі|Міжнародної конвенції з пошуку й рятування на морі]] (SAR-79), до якої Україна приєдналася у 1992 році.

Держава делегувала КП «МПРС» виконання Міжнародної Конвенції з пошуку і рятування на морі 1979 року, Міжнародної Конвенції з охорони людського життя на морі 1974 року, Угоди про співробітництво причорноморських країн з пошуку та рятування на Чорному морі 1998 року з фінансуванням таких заходів за рахунок частини (10 %) корабельного портового збору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 584 "Про реорганізацію казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» КП «МПРС» реорганізовано в філію державного підприємства «Адміністрація морських портів України». {{Джерело?|Це негативно відобразилось на діяльності підприємства, що призвело до зниження пошуково-рятувальної готовності України}}.

У результаті розслідування причин трагічної аварії судна «Іволга», яка забрала життя багатьох людей<ref>{{cite web|url=https://www.slideshare.net/ZubkoGennadiy/ss-54732847|title=Іволга: факти, причини, висновки|work=|author=Gennadiy Zubko|date=4 листопада 2015|accessdate=2021-02-05|archive-date=4 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220204023006/https://www.slideshare.net/ZubkoGennadiy/ss-54732847}}</ref>, Кабінет міністрів України постановою від 24.02.2016 № 1598 ухвалив рішення про відновлення діяльності КП «МПРС», у розвиток якого Міністерство інфраструктури України видано наказ від 25.03.2016 № 119 «Про виконання заходів про відновлення єдиної системи пошуку та рятування на морі».

== Структура ==
* Державний морський рятувально-координаційний Центр, ДМРКЦ (м. [[Одеса]])<ref>{{Cite web |url=http://sar.gov.ua/?p=392 |title=Державний морський рятувально-координаційний Центр |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=28 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201028175148/https://sar.gov.ua/?p=392 }}</ref>
* Берегова радіостанція морських районів А1, А2 ГМЗЛБ<ref name="ft">ГМЗЛБ — скорочена назва ''Глобальної морської системи зв'язку у разі лиха та для забезпечення безпеки''</ref> (м. [[Одеса]] [[Великий Фонтан (Одеса)|Великий Фонтан]]; радіус 23 і 200 [[Морська миля|миль]])<ref>{{Cite web |url=http://sar.gov.ua/?p=409 |title=Берегова радіостанція морських районів А1, А2 ГМЗЛБ м. Одеса |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=28 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201028175728/https://sar.gov.ua/?p=409 }}</ref>
* Морський рятувальний підцентр, МРПЦ (м. [[Бердянськ]])<ref>{{Cite web |url=http://sar.gov.ua/?p=403 |title=Морський рятувальний підцентр |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=28 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201028174533/https://sar.gov.ua/?p=403 }}</ref>
** Берегова радіостанція морського району А1 ГМЗЛБ (м. [[Маріуполь]]; радіус 20 [[Морська миля|миль]])<ref>{{Cite web |url=http://sar.gov.ua/?p=421 |title=Берегова радіостанція морського району А1 ГМЗЛБ м. Маріуполь |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=28 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201028173740/https://sar.gov.ua/?p=421 }}</ref>
** Пост аварійного сповіщення (м. [[Бердянськ]]; радіус 20 [[Морська миля|миль]])<ref>{{Cite web |url=http://sar.gov.ua/?p=423 |title=Берегова радіостанція морського району А1 ГМЗЛБ м. Бердянськ |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=28 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201028174141/https://sar.gov.ua/?p=423 }}</ref>

;Виведені з експлуатації:
* Берегова радіостанція морського району А1 ГМЗЛБ<ref name="ft"/> (м.[[Севастополь]])
* Береговий Радіоцентр ГМЗЛБ (м. [[Севастополь]])
* Берегова радіостанція морського району А1 ГМЗЛБ (м.[[Керч]])
* Береговий Радіоцентр ГМЗЛБ (м. [[Керч]])

== Флот ==

;Пункти базування:
{|class="wikitable" style="font-size: 90%;" border="2" cellpadding="4" background:#f9f9f9 ;
|-
! Розм-ня по [[акваторія]]м
! Катери / буксири
! [[Координати]]
|-
| [[Бердянський морський торговельний порт|Морський порт «Бердянськ»]]
|катер ПРК-03
| {{Coord|46.750560|36.779170}}
|-
| [[Одеський морський торговельний порт|Одеський морський порт]]
| катер ПРК-01
| {{Coord|46.50361|30.74444}}
|-
| [[Морський торговельний порт «Чорноморськ»|Морський порт «Чорноморськ»]]
| буксир «Сапфір» (з ПРК-501)
катер ПРК-02
| {{Coord|46.32889|30.65944}}
|-
| [[Скадовський морський торговельний порт|Скадовський морський порт]]
| катер ПРК-05
| {{Coord|46.107306|32.911889}}
|-
| [[Морський торговельний порт «Чорноморськ»|Морський порт «Білгород-Дністровський»]]
| катер ПРК-04
| {{Coord|46.06694|30.45667}}
|-
| [[Усть-Дунайський морський торговельний порт|Морський порт «Усть-Дунайськ»]]
| катер ПРК-06
| {{Coord|45.466993|29.711874}}
|}

;Судна та катери:
{| class="wikitable" style="text-align:center;" width="100%"
! width="3%"| Тип і Проєкт !! width="17%"| Кількість !! width="10%"| Назва !! width="10%"| Виробник !! width="10%"| Рік !! width="30%"| Характеристика
|-
|colspan="8" class="dark" | '''Рятувальні судна'''
|-
| проєкту 1454 тип «Наполегливий»
| 1 од.
| [[Сапфір (пошуково-рятувальне судно)|«Сапфір»]]
| {{ПрТ|СРСР}}
| [[1988]]
| [[водотоннажність]] — 1650 [[Тонна|тонн]], довжина/ширина/осадка — 58,3/12,64/4,67 [[Метр|м]], 2-а двигуна потужністю 1080 [[Кіловат-година|кВт]] кожен, швидкість 13,5 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]] (26 км/год), автоном. 20 діб, 36 чол.<ref>{{Cite web |url=http://fleetphoto.ru/projects/1576/ |title=Спасательные судна проекта 1454, тип «Напористый» |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=6 березня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210306175137/https://fleetphoto.ru/projects/1576/ }}</ref>
|-
| colspan="8" class="dark" | '''Пошуково-рятувальні катери'''
|-
| проєкт 522 / 522А
| 1 од.
| [[ПРК–06 (пошуково-рятувальний катер)|ПРК–06]]
| {{ПрТ|СРСР}}
| [[1960]]
| водо-сть: стандартна/повна — 92/119 [[Тонна|тонн(и)]], довжина/ширина/осадка — 28,58/5,5/1,7 [[Метр|м]], швидкість — 12,2 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]] (22,6 км/год), дальність плавання від 850 до 1760 [[Морская миля|миль]], автоном. 10 діб, 1 дизель — 450 [[Кінська сила|к. с.]], 22 чол.<ref>[http://russianships.info/spasat/522.htm Морские водолазные боты Проект 522] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210410082901/http://russianships.info/spasat/522.htm |date=10 квітня 2021 }} на http://russianships.info/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201129112314/http://russianships.info/ |date=29 листопада 2020 }}</ref>
|
|-
| тип RIB 650 SAR
| 1 од.
| ПРК-501
| {{ПрТ|Україна}}
| [[2018]]
| габ. довжина/ширина — 6,5/2,9 [[Метр|м]], вага — 1350 кг, вантажопідйомність — 2382 кг, 2 двигуна потужністю по 140 [[Кінська сила|к. с.]] кожен, швидкість 45 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]] (83 км/год), 10 місць<ref>[http://www.nauticexpo.com/prod/vector-inflatables/product-70327-517779.html Search and rescue boat RIB 650] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201201151826/https://www.nauticexpo.com/prod/vector-inflatables/product-70327-517779.html |date=1 грудня 2020 }}{{ref-en}}</ref>
|-
| тип RIB 500 SAR
| 1 од.
| ПРК-502<ref>{{Cite web |url=http://368.media/2020/03/10/korruptsiya-v-morskoj-poiskovo-spasatelnoj-sluzhbe-politsiya-aktivizirovala-rassledovanie-zakupki-lodok/ |title=Коррупция в Морской поисково-спасательной службе |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=20 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200920044058/https://368.media/2020/03/10/korruptsiya-v-morskoj-poiskovo-spasatelnoj-sluzhbe-politsiya-aktivizirovala-rassledovanie-zakupki-lodok/ }}</ref>
| {{ПрТ|Україна}}
| [[2017]]
| габ. довжина/ширина — 5,0/2,2 [[Метр|м]], вага — 540 кг, вантажопідйомність — 810 кг, потужність 1 двигуна бл. 50 — 90 [[Кінська сила|к. с.]], 8 місць<ref>{{Cite web |url=http://www.ribboat.com.ua/rib500.htm |title=Катер типа RIB 500 |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=8 квітня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220408033943/http://ribboat.com.ua/rib500.htm }}</ref>
|-
| тип Watercat пр. Patrol 150 SAR
| 2 од.
| ПРК-01
ПРК-02
| {{ПрТ|Естонія}}
| [[2011]]
| довжина/ширина/осадка — 14,9/4,4/0,85 [[Метр|м]], [[водотоннажність]] — 22,000 кг, пал.баки — 2300 [[Літр|л]], 2-а диз. двигуна потужністю по 500 [[Кіловат-година|кВт]] кожен, швидкість до 35 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]] (65 км/год), 16 місць<ref>[http://fleetphoto.ru/projects/4981/ Тип Watercat, проект 1500 Patrol (Baltic 1500 SAR)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190817180857/http://fleetphoto.ru/projects/4981/ |date=17 серпня 2019 }} на http://fleetphoto.ru/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170130232554/http://fleetphoto.ru/ |date=30 січня 2017 }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.brd24.com/news/a-2789.html |title=Бердянская морская поисково-спасательная служба получит новый спасательный катер |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=19 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200919151008/https://www.brd24.com/news/a-2789.html }}</ref>
|-
| тип Boomeranger RIB C-1100 SAR
| 3 од.
| ПРК–03
ПРК–04
ПРК–05
| {{ПрТ|Естонія}}
| [[2010]]
[[2010]]
[[2011]]
| довжина/ширина/осадка — 11,9/3,65/0,85 [[Метр|м]]; [[Водотоннажність|повна водотоннажність]] — 5600 кг, пал.баки — 3500 [[Літр|л]], 2-а диз. двигуна потужністю 315 [[Кінська сила|к. с.]] кожен, швидкість до 32 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]] (59,2 км/год), 12 місць<ref>[http://cfts.org.ua/news/43677 Украинские спасатели получили пять новых катеров] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120902104642/http://cfts.org.ua/news/43677 |date=2 вересня 2012 }}{{ref-ru}}</ref>
|}

== Керівництво ==
* грудень 2011 — липень 2013 рр. — директор [[Сударев Віктор Олексійович]]
* 29 березня 2016 р. — 19 жовтня 2019 р. — директор Сударев Віктор Олексійович
* 19 жовтня — 25 жовтня 2019 р. — директор Шелковніков Валерій Юрійович<ref>{{Cite web |url=http://pep.org.ua/uk/person/9727 |title=Шелковніков Валерій Юрійович |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=11 листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211111161532/https://pep.org.ua/uk/person/9727 }}</ref><ref>[http://clarity-project.info/edr/38017026 Сударев Віктор Олексійович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210615040501/https://clarity-project.info/edr/38017026 |date=15 червня 2021 }} на http://clarity-project.info/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220303192112/https://clarity-project.info/ |date=3 березня 2022 }}</ref>
* 25 жовтня — 24 грудня 2019 р. — в.о. директора Купрій Алла Анатоліївна<ref>{{Cite web |url=http://pep.org.ua/uk/person/45603 |title=Купрій Алла Анатоліївна |accessdate=4 грудня 2020 |archive-date=11 листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211111154325/https://pep.org.ua/uk/person/45603 }}</ref><ref>[http://declarations.com.ua/declaration/nacp_9925cdcc-0743-4a94-b53b-62d805dbfa19 Купрій Алла Анатоліївна] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211112004040/https://declarations.com.ua/declaration/nacp_9925cdcc-0743-4a94-b53b-62d805dbfa19 |date=12 листопада 2021 }} на http://declarations.com.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200329091825/https://declarations.com.ua/ |date=29 березня 2020 }}</ref>
* 24 грудня 2019 р. — т. ч. — директор Сударев Віктор Олексійович<ref>{{Cite web |url=http://ukrport.org.ua/виктор-сударев-восстановлен-в-кп-морс/ |title=Виктор Сударев восстановлен в КП «Морская поисково-спасательная служба» |accessdate=25 квітня 2022 |archive-date=26 березня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210326142401/https://ukrport.org.ua/виктор-сударев-восстановлен-в-кп-морс/ }}</ref><ref>[http://dumskaya.net/news/draka-s-sosluzhivtcami-krazhi-imushchestva-i-fin-107150/ Уличенный в коррупции директор одесской спасательной службы вернулся на должность] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210326142258/https://dumskaya.net/news/draka-s-sosluzhivtcami-krazhi-imushchestva-i-fin-107150/ |date=26 березня 2021 }} на http://dumskaya.net/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191023053949/https://dumskaya.net/ |date=23 жовтня 2019 }}</ref>

== Див. також ==
* {{нп|Морська рятувальна служба (Велика Британія)|Королівський національний інститут рятувальних човнів|en|Royal National Lifeboat Institution}}
* {{нп|Морська пошуково-рятувальна служба (Німеччина)|Німецька морська пошуково-рятувальна служба|en|German Maritime Search and Rescue Service}}
* {{нп|Морська рятувальна служба (Швеція)|Шведське товариство морського порятунку|en|Swedish Sea Rescue Society}}
* {{нп|Морська рятувальна служба (Франція)|Національне товариство порятунку на морі|en|Société Nationale de Sauvetage en Mer}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
{{У соціальних мережах
|title        = КП «Морська Пошуково- Рятувальна Служба»
|facebook     = Казенне-підприємство-Морська-Пошуково-Рятувальна-Служба-1167276046652678/
|telegram     =
|twitter      =
|youtube      =
 UCmVyW5wSeosafXUFvhDIgLw
|youtube-user =
|youtube-site =
|instagram    =
|flickr       =
|pinterest    =
|linkedin     =
|livejournal  =
|medium       =
}}
* [http://www.kmu.gov.ua/npas/69779173 ПОЛОЖЕННЯ про порядок присвоєння звань особам командного складу морських суден] на http://www.kmu.gov.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080907172309/http://www.kmu.gov.ua/ |date=7 вересня 2008 }}
* [http://opendatabot.ua/c/38017026 КП «МПРС»] на www.opendatabot.ua/
* [http://pep.org.ua/uk/company/10487 МОРСЬКА ПОШУКОВО-РЯТУВАЛЬНА СЛУЖБА: Керівники] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211111140126/https://pep.org.ua/uk/company/10487 |date=11 листопада 2021 }}
* [http://fleetphoto.ru/list.php?eid_own=3531 Список судов Морская поисково-спасательная служба (МПСС)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181111113608/http://fleetphoto.ru/list.php?eid_own=3531 |date=11 листопада 2018 }} на http://fleetphoto.ru/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170130232554/http://fleetphoto.ru/ |date=30 січня 2017 }}

[[Категорія:Морські рятувальні служби|Морські рятувальні служби]]
[[Категорія:Центральні органи виконавчої влади України]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2011]]

title: Загальна інформація

Країна: Україна

Керівництво діяльністю здійснює: Морська адміністрація

Штаб-квартира: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога,140а

Директор: Віктор Сударев


text:
# Обратеєво
Обратеєво (рос. Обратеево) — село у Дмитровському районі Орловської області Російської Федерації.
Населення становить 23 особи. Входить до муніципального утворення Столбищенське сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований у межах Чорнозем'я та історичного Дикого Поля. 30 липня 1928 року у складі Орловського округу Центрально-Чорноземної області, 13 червня 1934 року після ліквідації Центрально-Чорноземної області населений пункт увійшов до складу новоствореної Курської області.
З 27 вересня 1937 року район у складі новоствореної Орловської області.
Від 2013 року входить до муніципального утворення Столбищенське сільське поселення.

## Населення
| 1853 | 1866 | 1877 | 1897  | 1926 | 1979 | 2002 |
| ---- | ---- | ---- | ----- | ---- | ---- | ---- |
| 800  | ↘797 | ↗843 | ↗1030 | ↘976 | ↘125 | ↘77  |
| 2010 |      |      |       |      |      |      |
| ↘23  |      |      |       |      |      |      |

title: Обратеєво

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Обратеєво
|назва ін.       = Обратеево
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Орловська область]]
|район           = [[Дмитровський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Столбищенське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 23
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Орловська область
}}
'''Обратеєво''' ({{lang-ru|Обратеево}}) — [[село]] у [[Дмитровський район|Дмитровському районі]] [[Орловська область|Орловської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 23 особи. Входить до муніципального утворення [[Столбищенське сільське поселення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований у межах [[Чорнозем'я]] та історичного [[Дике Поле|Дикого Поля]]. 30 липня 1928 року у складі [[Орловський округ|Орловського округу]] [[Центрально-Чорноземна область|Центрально-Чорноземної області]], 13 червня 1934 року після ліквідації Центрально-Чорноземної області населений пункт увійшов до складу новоствореної [[Курська область|Курської області]].

З 27 вересня 1937 року район у складі новоствореної Орловської області.

Від 2013 року входить до муніципального утворення Столбищенське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/460230967 |title=Закон Орловской области от 25 декабря 2013 года N 1578-ОЗ «Об административно-территориальном устройстве Орловской области» |access-date=2022-02-28 |archive-date=2022-02-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220228084440/https://docs.cntd.ru/document/460230967 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Обратеево }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Дмитровський район}}
{{Oryol-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Дмитровського району]]

title: село Обратеєво

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Орловська область

Муніципальний район: Дмитровський район

Поселення: Столбищенське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Обратеєво · Обратеєво


text:
# Війна за незалежність Латвії
Латві́йська війна́ за незале́жність (латис. Latvijas brīvības cīņas), Ви́звольна війна́ Ла́твії (латис. Latvijas atbrīvošanas karš)— загальна назва бойових дій на території сучасної Латвії в період 5 грудня 1918 — 11 серпня 1920.

## Початок війни
У вересні 1917 року в окупованій німецькими військами Ризі, латиські політичні партії сформували коаліцію — Демократичний блок (Demokrātiskais bloks). На початку грудня в Валці латиські національні організації остаточно сформували Латвійську тимчасову національну раду (латис. Latviešu pagaidu nacionālā padome).
24 грудня 1917 (6 січня 1918 року) в Валці Виконавчий комітет Ради робітничих, солдатських і безземельних депутатів Латвії (Ісколат) прийняв декларацію про самовизначення Латвії. Була утворена радянська Латвія (т. зв. Республіка Ісколата), влада якої поширювалася на неокуповану німецькими військами частину Ліфляндську губернію. Головою уряду (Ісколата) став Фріціс Розіньш.
30 січня 1918 Латвійська тимчасова національна рада (латис. Latviešu Pagaidu Nacionālā padoma, LPNP) ухвалила рішення про створення суверенної та демократичної Латвії, в яку повинні були включити всі населені латишами місцевості.
До 22 лютого 1918 року німецькі війська зайняли всю територію Курляндської, Ліфляндської та Вітебської губерній. Незабаром німецьке командування (Обер-Ост) і ландтаги остзейских баронів і бюргерів проголосили створення на території Курляндської, Ліфляндської та Естляндської губерній пронімецького Балтійського герцогства (нім. Baltenland).
17 листопада 1918 року Латвійська тимчасова національна рада і Демократичний блок погодилися на спільне формування тимчасового парламенту — Народної ради Латвії (латиш. Tautas padome), який прийняв резолюцію про утворення незалежної та демократичної республіки.
18 листопада 1918 року Народною радою на чолі з Карлісом Улманісом і Янісом Чаксте, який представляв ряд латвійських партій і громадських організацій, на підставі резолюцій, прийнятих напередодні, на урочистій церемонії в другому Ризькому міському (Російському) театрі, була проголошена незалежність Латвійської Республіки.
7 грудня 1918 уряд Карліса Улманіса з метою захисту території Латвії від наступу Червоної Армії уклав з німецьким уповноваженим в Прибалтиці Августом Віннігом угоду про оголошення Балтійського ландесвера (збройні формування колишнього пронімецького Балтійського герцогства) збройними силами Латвійської республіки. Відповідно до угоди, ландесвер мав складатися з німецьких, латиських і російських рот, при цьому частка латишів повинна була складати 2/3 (ця умова так і не була дотримана і частка латишів не перевищувала 1/3). Тимчасовий уряд Латвії пішов на угоду з німецьким командуванням, оскільки на той момент не мав коштів для покупки зброї, а нечисленні латиські загони не могли воювати одночасно на два фронти — з ландесвером і з Червоною армією. При цьому латвійський уряд обіцяв добровольцям з числа військовослужбовців німецької армії, за умови участі в бойових діях по захисту Латвійської Республіки не менше 4-х тижнів, латвійське громадянство і 100 моргенів земельного наділу.

## Встановлення Радянської влади
Після закінчення німецької окупації, 17 грудня 1918, вийшов Маніфест Тимчасового робітничо-селянського уряду Латвії, очолюваного Петром Стучкою, про встановлення радянської влади. За допомогою латиських червоних стрільців та інших частин Червоної Армії, уряд Стучки зумів встановити контроль над основною частиною Латвії, включаючи Ригу, захоплену 3 січня 1919 року. 13 січня 1919 року в Ризі була проголошена Латвійська Соціалістична Радянська Республіка.
До квітня 1919 року Червоній армії, в лавах якої були й латиські стрільці, вдалося захопити більшу частину території Латвії, за винятком невеликої області навколо портового міста Лієпаї, яка залишалася під контролем тимчасового уряду Латвії, очолюваного Карлісом Улманісом. Там же дислокувалися та підрозділи ландесвера, які на той момент ще вважалися формально збройними силами Латвійської Республіки й мали у своєму складі латиську бригаду, що налічувала близько 2 тисяч солдатів і офіцерів.

## Переворот 16 квітня, уряд Ніедри, зміни влади в Ризі
16 квітня 1919 року в Лієпаї німецькі загони ландесвера скинули уряд Улманіс, який звинувачували у співпраці з Антантою і вважали антинімецьким. Через кілька днів повалений тимчасовий уряд Улманіс переїхав на пароплав «Саратов», який прибув спеціально з Таллінна і стояв у Лієпайському порту під охороною англійських військових. Під охороною британської та французької військових ескадр судно вийшло на рейд і близько двох місяців провело в морі.
26 квітня 1919 року командування ландесвера призначило прем'єр-міністром Латвії лютеранського пастора Андріевса Ніедру, латиша за національністю, який отримав популярність завдяки своїм гострим виступам на сторінках латиських газет. Офіційною датою вступу уряду Ніедри до повноважень вважається 10 травня 1919 року.
Таким чином, з квітня по червень в Латвії було два уряди: уряд Улманіса, який, перебуваючи в морі, не міг серйозно впливати на хід подій, тому що йому підпорядковувалися лише створена в Південній Естонії під патронажем Естонської армії Північно-латвійська бригада; другий — у Лієпаї, що підкорялося диктату німецького командування.
В кінці травня 1919 року загони ландесвера взяли Ригу, витіснивши звідти підрозділи Червоної армії.
Після того, як 22 травня 1919 року ландесвер, Залізна дивізія, що складалася з прибулих з Німеччини добровольців, та за підтримки добровольців дансько-балтійського корпусу і білогвардійських формувань під командуванням князя Лівена звільнили Ригу від більшовиків, уряд Ніедри переїхав у латвійську столицю.

## Встановлення при владі уряду Улманіса
27 червня 1919 року тимчасовий уряд Улманіса відновив свою діяльність у Лієпаї.
2 липня в результаті прориву лінії оборони Риги Естонською армією на чолі з Йоханом Лайдонером і латиськими полками командування ландесвера і Залізної дивізії погодилося на перемир'я, запропоноване представниками Антанти, яке набрало чинності 3 липня. Після того, як відповідно до умов перемир'я, до 5 липня 1919 року останні частини Залізної дивізії залишили Ригу, а підрозділи ландесвера були включені до складу Латвійської армії, уряд Улманіса повернувся в латвійську столицю.

## Бермонтіада
У вересні 1919 року колишній командувач німецьким корпусом в Латвії граф Рюдігер фон дер Гольц за підтримки армії Веймарської республіки організував в таборах для полонених у Німеччині вербування та переправлення в Латвію російських солдатів і офіцерів, з яких була створена Західна добровольча армія під командуванням білогвардійського полковника Павла Бермондт-Авалова. До складу Західної армії були також включені підрозділи формально ліквідованого німецького корпусу фон дер Гольца і білогвардійські загони, які залишалися в Латвії. 20 вересня Бермондт-Авалов оголосив про прийняття на себе всієї повноти влади в Прибалтиці й відмовився підкорятися командувачу військами Білих армій на Північному Заході Росії генералу М. Юденичу.
У перших числах жовтня 1919 року війська Бермонта-Авалова почали наступ на Ригу. Латиші стримали їх натиск вздовж берега річки Даугави, і до 11 листопада бермонтовці за сприяння флоту Антанти були відкинуті від Риги. До кінця листопада територія Латвії була повністю від них звільнена. Бермондт-Авалов був змушений втекти до Пруссії.

## Кінець громадянської війни
На початку 1920 року останні загони Червоної армії були витіснені за межі східного кордону Латвії.
11 серпня 1920 уряд Латвії підписав договір про перемир'я з РРФСР, за яким Радянський уряд:
|  | … визнає беззастережно незалежність, самостійність і суверенність Латвійської Держави і відмовляється добровільно і на вічні часи від всяких суверенних прав котрі належали Росії щодо до латвійського народу і землі … |

26 січня 1921 країни-переможці в Першій світовій війні (Антанта) офіційно визнали незалежність Латвійської Республіки.
22 вересня 1921 Латвія і дві інші балтійські країни були визнані Лігою Націй.

title: Війна за незалежність Латвії

wikitext:
{{Мовні помилки|дата=січень 2019}}
{{Infobox military conflict
|partof       = [[Наступ радянських військ на захід (1918–1919)]]
|зображення   = Kugis Saratov.jpg
|conflict     = Війна за незалежність Латвії
|підпис       = Повернення Тимчасового уряду Латвії до Риги на кораблі "Саратов", 8 липня 1919 року
|date         = 5 грудня 1918 – 11 серпня 1920
(1 рік, 8 місяців і 6 днів)
|place        = [[Латвійська Республіка (1918—1940)|Латвія]]
|casus        = Проголошення Республіки Латвія (18 листопада 1918)
|territory    =
|result       = Перемога Латвії
|combatant1   = {{LAT}}

{{EST}}
{{flagicon|Poland}} [[Польська Республіка (1918—1939)|Польща]]
{{LIT}}

* [[Шведи|Шведські]] і [[Данці|Данські]] добровольці<ref name="chakoten.dk">{{Cite web |url=http://www.chakoten.dk/cgi-bin/fm.cgi?n=911 |title=Данські добровольці в Естонії та боротьба за свободу Латвії 1919 року
 |publisher=chakoten.dk |author=Per Finsted |language=da |access-date=18 червня 2011 |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20110928121525/http://www.chakoten.dk/cgi-bin/fm.cgi?n=911}}</ref>
Підтримка союзних держав:
* {{flagicon|France|1795}} [[Третя французька республіка|Франція]]
* {{flag|UKGBI}} [[Сполучене Королівство Великої Британії та Ірландії|Сполучене Королівство]]
''та інші''
|combatant2   = [[Файл:Flag of Germany (1867–1918).svg|20 px]] VI резервний корпус:<ref name=axishistory>{{cite web|url=https://www.axishistory.com/books/36-germany/germany-freikorps/2234-generalkommando-vi-reservekorps|title=Generalkommando VI Reservekorps|publisher=Axis History|accessdate=23 березня 2021|archive-date=19 жовтня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201019211836/https://www.axishistory.com/books/36-germany/germany-freikorps/2234-generalkommando-vi-reservekorps}}</ref>
* {{flagicon image|Flag of Baltic Germans.svg}} [[Балтійський ландесвер]]
* {{flagicon image|Flag of the Iron Division Freikorps.svg}} [[Фрайкор]]
{{flagicon image|Flag of the West Russian Volunteer Army.svg}} [[Західна добровольча армія]] (вересень 1919)
|combatant3   = [[Файл:Flag of the Latvian Socialist Soviet Republic (1918–1920).svg|20 px]] [[Латвійська Соціалістична Радянська Республіка|Латвійська СРР]]
[[Файл:Flag of the Russian Soviet Federative Socialist Republic (1918–1937).svg|20 px]] [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|Російська РФСР]]
|strength1    = {{flagicon|Latvia}}:
69 232
271 кулемет
321 легкий кулемет
54 гармати
33 міномети<ref>[http://www.latvietislatvija.com/Militarais_stavoklis.htm ''Latvijas Atbrīvošanas kaŗa vēsture''] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110713185842/http://www.latvietislatvija.com/Militarais_stavoklis.htm |date=2011-07-13 }} {{in lang|lv}}</ref>
(січень 1920)
{{flagicon|Estonia}}:
16 000<ref name=ents/>
3 броньовані машини
5 бронепоїздів
39 гармат
204 кулеметів<ref name=maide>{{cite book|title=Ülevaade Eesti Vabadussõjast (1918–1920) (Overview on Estonian War of Independence)|language=et|author=Co. Jaan Maide|url=http://www.ksk.edu.ee/file.php?ID=1207|year=1933|url-status=dead|archive-url=https://web.archive.org/web/20100822143207/http://www.ksk.edu.ee/file.php?ID=1207|archive-date=2010-08-22}}</ref>
(червень 1919)
{{flagicon|United Kingdom}}:
1 крейсер
8 есмінців
2 торпедні катери
1 тральщик
{{flagicon|France|1795}}:
2 торпедні катери
2 канонерські човни
{{flagicon|Poland}}:
20 000 піхотинців
25 танків
(січень 1920)
|strength2    = {{flagicon|German Empire}}:
20 000<ref name=ents>{{cite book|chapter=Iseseisvuse aeg 1941–44|title= Eesti. Üld. |publisher=Eesti entsüklopeedia|volume= 11|year=2002|pages=296–311}}</ref>
10 броньованих машин
3 бронепоїзди
18 літаків
100 гармат
469 кулеметів<ref name=maide/>
(червень 1919)
|strength3    = {{flagicon image|Flag of the Russian Soviet Federative Socialist Republic (1918–1937).svg}}:
5 600–6 300<ref name=mangulis>Mangulis, Visvaldis. Latvia in the Wars of the 20th Century. Princeton Junction: Cognition Books, 1983, xxi, 207p.</ref>
55 кулеметів
42 гармати
3 бронепоїзди<ref name=latvia1919>{{cite web|url=http://pygmy-wars.50megs.com/history/latvia/historylatvia1919.pdf|title=Latvia 1919|publisher=pygmy-wars.50megs.com|accessdate=23 березня 2021|archive-date=2 лютого 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140202095428/http://pygmy-wars.50megs.com/history/latvia/historylatvia1919.pdf}}</ref>
|casualties1  = {{flagicon|Latvia}}:
3 046 вбитих
4 085 поранених<ref>[http://www.arhivi.lv/sitedata/LVVA/dokumenti/Publikacijas/LatvijasBrivibasCinas.pdf ''Latvijas Brīvības cīņas''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110725234144/http://www.arhivi.lv/sitedata/LVVA/dokumenti/Publikacijas/LatvijasBrivibasCinas.pdf |date=25 липня 2011 }}, page 15 {{in lang|lv}}</ref>
{{flagicon|Estonia}}:
300 вбитих
800 поранених<ref>[http://www.estonica.org/et/Ajalugu/1914-1920_Esimene_maailmasõda_ja_Eesti_iseseisvumine/Eesti_Vabadussõda/ Eesti Vabadussõda] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160926125534/http://www.estonica.org/et/Ajalugu/1914-1920_Esimene_maailmasõda_ja_Eesti_iseseisvumine/Eesti_Vabadussõda/ |date=26 вересня 2016 }} Estonica.org {{in lang|et}}</ref>
|casualties2  = {{flagicon|German Empire}}:
840 вбитих
3 000 поранених<ref>{{cite book|title=Von den baltischen Provinzen zu den baltischen Staaten 1918-1920|page=61|author=Hans von Rimscha, Hellmuth Weiss|publisher=J. G. Herder-Institut|year=1977}}</ref><ref name=encyclopaedia2>Kaevats, Ülo: ''Eesti Entsüklopeedia 5'', page 396. Valgus, 1990, {{ISBN|5-89900-009-0}}</ref>
|casualties3  = щонайменше 11 захоплених і страчених
}}
'''Латві́йська війна́ за незале́жність''' ({{lang-lv|Latvijas brīvības cīņas}}), '''Ви́звольна війна́ Ла́твії''' ({{lang-lv|Latvijas atbrīvošanas karš}})— загальна назва бойових дій на території сучасної [[Латвія|Латвії]] в період [[5 грудня]] [[1918]] — [[11 серпня]] [[1920]].{{Історія Латвії}}

== Початок війни ==
У вересні [[1917]] року в окупованій німецькими військами Ризі, латиські політичні партії сформували коаліцію — Демократичний блок (Demokrātiskais bloks). На початку грудня в Валці латиські національні організації остаточно сформували Латвійську тимчасову національну раду ({{lang-lv|Latviešu pagaidu nacionālā padome}}).

[[24 грудня]] 1917 ([[6 січня]] 1918 року) в Валці Виконавчий комітет Ради робітничих, солдатських і безземельних депутатів Латвії ([[Ісколат]]) прийняв декларацію про самовизначення Латвії. Була утворена радянська Латвія (т. зв. Республіка Ісколата), влада якої поширювалася на неокуповану німецькими військами частину [[Ліфляндська губернія|Ліфляндську губернію]]. Головою уряду (Ісколата) став [[Фріціс Розіньш]].

[[30 січня]] 1918 Латвійська тимчасова національна рада ({{lang-lv|Latviešu Pagaidu Nacionālā padoma, LPNP}}) ухвалила рішення про створення суверенної та демократичної Латвії, в яку повинні були включити всі населені латишами місцевості.

До [[22 лютого]] 1918 року німецькі війська зайняли всю територію Курляндської, Ліфляндської та Вітебської губерній. Незабаром німецьке командування ([[Обер Ост|Обер-Ост]]) і ландтаги остзейских баронів і бюргерів проголосили створення на території Курляндської, Ліфляндської та Естляндської губерній пронімецького [[Об'єднане Балтійське герцогство|Балтійського герцогства]] ({{lang-de|Baltenland}}).

[[17 листопада]] 1918 року Латвійська тимчасова національна рада і Демократичний блок погодилися на спільне формування тимчасового парламенту — Народної ради Латвії (латиш. Tautas padome), який прийняв резолюцію про утворення незалежної та демократичної республіки.

[[18 листопада]] 1918 року Народною радою на чолі з [[Карліс Улманіс|Карлісом Улманісом]] і [[Яніс Чаксте|Янісом Чаксте]], який представляв ряд латвійських партій і громадських організацій, на підставі резолюцій, прийнятих напередодні, на урочистій церемонії в другому Ризькому міському (Російському) театрі, була проголошена незалежність [[Латвійська Республіка (1918—1940)|Латвійської Республіки]].

[[7 грудня]] 1918 уряд Карліса Улманіса з метою захисту території Латвії від наступу Червоної Армії уклав з німецьким уповноваженим в Прибалтиці [[Август Вінніг|Августом Віннігом]] угоду про оголошення [[Балтійський ландесвер|Балтійського ландесвера]] (збройні формування колишнього пронімецького Балтійського герцогства) збройними силами Латвійської республіки. Відповідно до угоди, ландесвер мав складатися з німецьких, латиських і російських рот, при цьому частка латишів повинна була складати 2/3 (ця умова так і не була дотримана і частка латишів не перевищувала 1/3). Тимчасовий уряд Латвії пішов на угоду з німецьким командуванням, оскільки на той момент не мав коштів для покупки зброї, а нечисленні латиські загони не могли воювати одночасно на два фронти — з ландесвером і з Червоною армією. При цьому латвійський уряд обіцяв добровольцям з числа військовослужбовців німецької армії, за умови участі в бойових діях по захисту Латвійської Республіки не менше 4-х тижнів, латвійське громадянство і 100 моргенів земельного наділу.

== Встановлення Радянської влади ==
Після закінчення німецької окупації, [[17 грудня]] [[1918]], вийшов Маніфест Тимчасового робітничо-селянського уряду Латвії, очолюваного Петром Стучкою, про встановлення радянської влади. За допомогою латиських червоних стрільців та інших частин Червоної Армії, уряд Стучки зумів встановити контроль над основною частиною Латвії, включаючи Ригу, захоплену 3 січня 1919 року. [[13 січня]] [[1919]] року в [[Рига|Ризі]] була проголошена [[Латвійська Радянська Соціалістична Республіка|Латвійська Соціалістична Радянська Республіка]].

До квітня 1919 року Червоній армії, в лавах якої були й [[латиські стрільці]], вдалося захопити більшу частину території Латвії, за винятком невеликої області навколо портового міста [[Лієпая|Лієпаї]], яка залишалася під контролем тимчасового уряду Латвії, очолюваного [[Карліс Улманіс|Карлісом Улманісом]]. Там же дислокувалися та підрозділи ландесвера, які на той момент ще вважалися формально збройними силами Латвійської Республіки й мали у своєму складі латиську бригаду, що налічувала близько 2 тисяч солдатів і офіцерів.

== Переворот 16 квітня, уряд Ніедри, зміни влади в Ризі ==
[[Файл:Brunuvilciens Cesisjpg.jpg|leftP|200px|thumb|Північно-латвійська бригада]]
[[16 квітня]] 1919 року в Лієпаї німецькі загони ландесвера скинули уряд Улманіс, який звинувачували у співпраці з [[Антанта|Антантою]] і вважали антинімецьким. Через кілька днів повалений тимчасовий уряд Улманіс переїхав на пароплав «Саратов», який прибув спеціально з [[Таллінн]]а і стояв у Лієпайському порту під охороною англійських військових. Під охороною британської та французької військових ескадр судно вийшло на рейд і близько двох місяців провело в морі.

[[26 квітня]] 1919 року командування ландесвера призначило прем'єр-міністром Латвії лютеранського пастора [[Андріевс Ніедра|Андріевса Ніедру]], латиша за національністю, який отримав популярність завдяки своїм гострим виступам на сторінках латиських газет. Офіційною датою вступу уряду Ніедри до повноважень вважається [[10 травня]] 1919 року.

Таким чином, з квітня по червень в Латвії було два уряди: уряд Улманіса, який, перебуваючи в морі, не міг серйозно впливати на хід подій, тому що йому підпорядковувалися лише створена в Південній Естонії під патронажем [[Збройні сили Естонії|Естонської армії]] Північно-латвійська бригада; другий — у Лієпаї, що підкорялося диктату німецького командування.

В кінці травня 1919 року загони ландесвера взяли Ригу, витіснивши звідти підрозділи Червоної армії.

Після того, як [[22 травня]] 1919 року ландесвер, [[Залізна дивізія (Латвія)|Залізна дивізія]], що складалася з прибулих з Німеччини добровольців, та за підтримки [[Дансько-балтійський допоміжний корпус|добровольців дансько-балтійського корпусу]] і білогвардійських формувань під командуванням князя [[Анатоль фон Лівен|Лівена]] звільнили Ригу від більшовиків, уряд Ніедри переїхав у латвійську столицю.

== Встановлення при владі уряду Улманіса ==
[[27 червня]] [[1919]] року тимчасовий уряд Улманіса відновив свою діяльність у Лієпаї.

[[2 липня]] в результаті прориву лінії оборони Риги Естонською армією на чолі з [[Йохан Лайдонер|Йоханом Лайдонером]] і латиськими полками командування ландесвера і Залізної дивізії погодилося на перемир'я, запропоноване представниками Антанти, яке набрало чинності 3 липня. Після того, як відповідно до умов перемир'я, до [[5 липня]] 1919 року останні частини Залізної дивізії залишили Ригу, а підрозділи ландесвера були включені до складу Латвійської армії, уряд Улманіса повернувся в латвійську столицю.

== Бермонтіада ==
У вересні 1919 року колишній командувач німецьким корпусом в Латвії граф [[Рюдігер фон дер Гольц]] за підтримки армії [[Веймарська республіка|Веймарської республіки]] організував в таборах для полонених у Німеччині вербування та переправлення в Латвію російських солдатів і офіцерів, з яких була створена Західна добровольча армія під командуванням білогвардійського полковника [[Бермондт-Авалов Павло Рафаїлович|Павла Бермондт-Авалова]]. До складу Західної армії були також включені підрозділи формально ліквідованого німецького корпусу фон дер Гольца і білогвардійські загони, які залишалися в Латвії. [[20 вересня]] Бермондт-Авалов оголосив про прийняття на себе всієї повноти влади в Прибалтиці й відмовився підкорятися командувачу військами Білих армій на Північному Заході Росії генералу [[Юденич Микола Миколайович|М. Юденичу]].

У перших числах жовтня 1919 року війська Бермонта-Авалова почали наступ на Ригу. Латиші стримали їх натиск вздовж берега річки Даугави, і до 11 листопада бермонтовці за сприяння [[Операції ВМФ Великої Британії на Балтиці (1918-1919)|флоту Антанти]] були відкинуті від Риги. До кінця листопада територія Латвії була повністю від них звільнена. Бермондт-Авалов був змушений втекти до [[Пруссія|Пруссії]].

== Кінець громадянської війни ==
На початку [[1920]] року останні загони [[Червона армія|Червоної армії]] були витіснені за межі східного кордону Латвії.

[[11 серпня]] 1920 уряд Латвії підписав договір про перемир'я з [[РРФСР]], за яким Радянський уряд:
{{Цитата|… визнає беззастережно незалежність, самостійність і суверенність Латвійської Держави і відмовляється добровільно і на вічні часи від всяких суверенних прав котрі належали Росії щодо до латвійського народу і землі … }}

[[26 січня]] 1921 країни-переможці в Першій світовій війні (Антанта) офіційно визнали незалежність [[Латвійська Республіка (1918—1940)|Латвійської Республіки]].

[[22 вересня]] 1921 Латвія і дві інші балтійські країни були визнані [[Ліга Націй|Лігою Націй]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Перша світова війна}}
{{Розпад Російської імперії}}
{{Війни XX століття}}

{{Портали|Перша світова війна|Історія|Латвія|Війна}}

[[Категорія:Війна за незалежність Латвії|*]]
[[Категорія:Війни за незалежність]]
[[Категорія:Незалежна Латвія (1918-1940 роки)]]
[[Категорія:Конфлікти в 1918]]
[[Категорія:Конфлікти в 1919]]
[[Категорія:Конфлікти в 1920]]
[[Категорія:Події 5 грудня]]
[[Категорія:Події 11 серпня]]

title: Війна за незалежність Латвії

Дата: 5 грудня 1918 – 11 серпня 1920 · (1 рік, 8 місяців і 6 днів)

Місце: Латвія

Результат: Перемога Латвії

title: Сторони

VI резервний корпус: - Балтійський ландесвер - Фрайкор · Західна добровольча армія (вересень 1919) · Латвійська СРР · Російська РФСР

title: Військові сили

: · 20 000 · 10 броньованих машин · 3 бронепоїзди · 18 літаків · 100 гармат · 469 кулеметів · (червень 1919) · : · 5 600–6 300 · 55 кулеметів · 42 гармати · 3 бронепоїзди

title: Втрати

: · 840 вбитих · 3 000 поранених · щонайменше 11 захоплених і страчених


text:
# Центральні резервні поліцейські сили
Центральні резервні поліцейські сили (англ. Central Reserve Police Force, CRPF) — внутрішні сили безпеки Індії, одна зі служб центральних збройних поліцейських сил (CAPF), підпорядкована МВС.
Служба заснована 27 липня 1939 року як Crown Representative's Police. Після здобуття Індією незалежності була переформована у Центральні резервні поліцейські сили Законом про CRPF від 28 грудня 1949 року.

## Функції
Основною функцією CRPF є надання допомоги у поліцейських операціях з підтримання закону і порядку та протидії повстанцям, а також допомога у пошуково-рятувальних операціях під час стихійних лих. До 1965 року CRPF також охороняли індо-пакистанський кордон, потім для цієї мети було створено Прикордонні сили безпеки. У 2008 році до CRPF було додано підрозділ під назвою Commando Battalion for Resolute Action або CoBRA (див. нижче) для протидії руху наксалітів.

## Структура та організація
CRPF очолює генеральний директор, який є офіцером індійської поліції. Сфера діяльності розділена на десять адміністративних секторів, кожен з яких очолює генеральний інспектор. До CRPF входить 247 батальйонів приблизно по 1200 осіб у кожному.

### Сили швидкого реагування
Сили швидкого реагування (англ. Rapid Action Force, RAF) — створений у 1991 році підрозділ CRPF у складі 15 батальйонів, призначений для боротьби з громадськими заворушеннями, контроля натовпу, охорони проведення фестивалів і виборів тощо.
Також RAF навчені проведенню пошуково-рятувальних операцій під час стихійних лих та епідемій — зокрема, вони надавали допомогу постраждалим від циклону у Гуджараті в червні 1998 року, спалаху чуми в Сураті в 1994, суперциклону в Орісі (нині Одіша) в 1999, землетрусу в Гуджараті у 2001 тощо.
Крім того, контингент RAF було розгорнуто у Ліберії в рамках миротворчої місії ООН.
Підрозділ оснащений нелетальною зброєю, завжди знаходиться в готовності до швидкого розгортання і застосовується лише за наказами МВС за конкретними вимогами урядів штатів на короткий термін.
До кожної роти RAF входить загін батальйону Mahila-88 (див. нижче), що складається виключно з жінок на випадок протидії жінкам-демонстрантам.
Перші п'ять батальйонів були сформовані до жовтня 1992 року, 5 батальйонів були додані у квітні 1994 року, ще 5 — у 2017. RAF має як відзнаку власний окремий прапор, отриманий 7 жовтня 2003 року від Лал Крішна Адвані, тодішнього заступника прем'єр-міністра Індії.

### Група охорони парламенту
Група охорони парламенту (англ. Parliament Duty Group, PDG) — сформований у 2012 році елітний підрозділ CRPF, що забезпечує збройну охорону Сансад Бхаван (у співпраці з поліцією Делі, ITBP і Службою безпеки парламенту). Група складається з 1540 співробітників різних підрозділів CRPF. Її бійці, серед іншого, навчені захисту від зброї масового ураження та проведенню рятувальних операцій.

### Спеціальна група охорони
Спеціальна група охорони (англ. Special Duty Group, SDD) — елітний підрозділ CRPF, завданням якого є охорона зовнішнього кордону офіційної резиденції прем'єр-міністра, його офісу, а також заходів на відкритому повітрі з його участю. До групи входить близько 1000 осіб.

### CoBRA
Commando Battalion for Resolute Action (CoBRA) — спецпідрозділ CRPF, створений у 2009 році для протидії наксалітам і навчений веденню бою в умовах джунглів, протипартизанській тактиці, знешкодженню вибухових пристроїв, збору розвідувальної інформації тощо . CoBRA складається з одинадцяти батальйонів, розгорнутих у штатах Чхаттісгарх, Біхар, Одіша, Джаркханд, Мадх'я-Прадеш, Махараштра, Західна Бенгалія, Андхра-Прадеш, Ассам і Мегхалая. У 2021 році був створений жіночий підрозділ CoBRA з особового складу батальйону Махіла-88.

### Батальйон Махіла-88
Жіночий батальйон (гінді महिला, IAST Mahila, дослівно «Жінки»). Батальйон створений у 1986, його загони включаються до інших підрозділів CRPF. У 2007 році направлений до Ліберії жіночий батальйон RAF став першим у світі підрозділом такого роду, розгорнутим під егідою Миротворчої місії ООН. Констебль Камлеш Кумарі Ядав з батальйону Махіла-88 була посмертно нагороджена орденом Ашока Чакра, ціною свого життя завадивши терористу-смертнику проникнути на територію парламенту Індії під час терористичної атаки в 2001 році.

title: Центральні резервні поліцейські сили

wikitext:
{{Картка:Правоохоронний орган
| назва =
| абревіатура = CRPF
| мова_оригіналу = en
| оригінальна_назва = Central Reserve Police Force
| герб =
| прапор =
| мапа_зони_юрисдикції =
| підпис_мапи =
| розмір_мапи =
| тип = [[жандармерія]]
| юрисдикція =
| площа_юрисдикції =
| населення =
| дата_заснування = 27 липня
| рік_заснування = 1939
| дата_ліквідації =
| девіз = सेवा और निष्ठा ({{lang-uk|Служба і вірність}})
| назва_керівника = генеральний директор
| керівник = Anish Dayal Singh
| керівна_організація = [[Центральні збройні поліцейські сили]]
| співробітники = 313 634
| документ = Закон про Центральні резервні поліцейські сили (1949){{r|act}}
| бюджет = {{INR}} 32809.65 [[крор]] ({{USD}} 4,1 млрд) станом на 2024–25{{r|budget}}
| територіальні_підрозділи =
| кількість_відділків =
| адреса = [[Нью-Делі]], Індія
| вебсайт = crpf.gov.in
}}

'''Центральні резервні поліцейські сили''' ({{lang-en|Central Reserve Police Force}}, ''CRPF'') — внутрішні сили безпеки [[Індія|Індії]], одна зі служб [[Центральні збройні поліцейські сили|центральних збройних поліцейських сил]] (CAPF), підпорядкована {{iw|Міністерство внутрішніх справ Індії|МВС|en|Ministry of Home Affairs (India)}}.

Служба заснована 27 липня 1939 року як ''Crown Representative's Police''. Після здобуття Індією незалежності була переформована у Центральні резервні поліцейські сили Законом про CRPF від 28 грудня 1949 року.

== Функції ==
Основною функцією CRPF є надання допомоги у поліцейських операціях з підтримання закону і порядку та протидії повстанцям, а також допомога у пошуково-рятувальних операціях під час стихійних лих. До 1965 року CRPF також охороняли {{iw|індо-пакистанський кордон||en|India–Pakistan border}}, потім для цієї мети було створено [[Прикордонні сили безпеки]]. У 2008 році до CRPF було додано підрозділ під назвою ''Commando Battalion for Resolute Action'' або ''CoBRA'' (див. нижче) для протидії руху [[Наксаліти|наксалітів]].

== Структура та організація ==
CRPF очолює генеральний директор, який є офіцером індійської поліції. Сфера діяльності розділена на десять адміністративних секторів, кожен з яких очолює генеральний інспектор. До CRPF входить 247 батальйонів приблизно по 1200 осіб у кожному.

=== Сили швидкого реагування ===
Сили швидкого реагування ({{lang-en|Rapid Action Force}}, RAF) — створений у 1991 році підрозділ CRPF у складі 15 батальйонів, призначений для боротьби з громадськими заворушеннями, контроля натовпу, охорони проведення фестивалів і виборів тощо{{r|raf-2}}.

Також RAF навчені проведенню [[Пошуково-рятувальна операція|пошуково-рятувальних операцій]] під час стихійних лих та епідемій — зокрема, вони надавали допомогу постраждалим від {{iw|Гуджаратський циклон (1998)|циклону у Гуджараті в червні 1998 року|en|1998 Gujarat cyclone}}, {{iw|Епідемія чуми в Індії (1994)|спалаху чуми в Сураті в 1994|en|1994 plague in India}}, {{iw|Циклон в Орісі (1999)|суперциклону в Орісі (нині Одіша) в 1999|en|1999 Odisha cyclone}}, [[Гуджаратський землетрус (2001)|землетрусу в Гуджараті у 2001]] тощо{{r|e-pao}}.

Крім того, контингент RAF було розгорнуто у Ліберії в рамках [[Місія ООН у Ліберії|миротворчої місії ООН]].

Підрозділ оснащений [[Нелетальна зброя|нелетальною зброєю]], завжди знаходиться в готовності до швидкого розгортання і застосовується лише за наказами МВС за конкретними вимогами урядів штатів на короткий термін.

До кожної роти RAF входить загін батальйону Mahila-88 (див. нижче), що складається виключно з жінок на випадок протидії жінкам-демонстрантам{{r|raf-3}}.

Перші п'ять батальйонів були сформовані до жовтня 1992 року, 5 батальйонів були додані у квітні 1994 року{{r|raf-1}}, ще 5 — у 2017{{r|raf-2}}. RAF має як відзнаку власний окремий прапор, отриманий 7 жовтня 2003 року від {{iw|Лал Крішна Адвані||en|L. K. Advani}}, тодішнього заступника прем'єр-міністра Індії{{r|raf-3}}.

=== Група охорони парламенту ===
Група охорони парламенту ({{lang-en|Parliament Duty Group}}, PDG) — сформований у 2012 році елітний підрозділ CRPF, що забезпечує збройну охорону [[Сансад Бхаван]] (у співпраці з [[Поліція Делі|поліцією Делі]], [[Поліція індо-тибетського кордону|ITBP]] і Службою безпеки парламенту). Група складається з 1540 співробітників різних підрозділів CRPF. Її бійці, серед іншого, навчені захисту від зброї масового ураження та проведенню рятувальних операцій{{r|pdg}}.

=== Спеціальна група охорони ===
Спеціальна група охорони ({{lang-en|Special Duty Group}}, SDD) — елітний підрозділ CRPF, завданням якого є охорона зовнішнього кордону офіційної резиденції [[Прем'єр-міністр Індії|прем'єр-міністра]], його офісу, а також заходів на відкритому повітрі з його участю. До групи входить близько 1000 осіб.

=== CoBRA ===
Commando Battalion for Resolute Action ([[Кобра|CoBRA]]) — спецпідрозділ CRPF, створений у 2009 році для протидії [[Наксаліти|наксалітам]] і навчений веденню бою в умовах джунглів, [[Антипартизанська війна|протипартизанській тактиці]], знешкодженню вибухових пристроїв, збору розвідувальної інформації тощо {{r|e-pao}}. CoBRA складається з одинадцяти батальйонів, розгорнутих у штатах [[Чхаттісгарх]], [[Біхар]], [[Одіша]], [[Джаркханд]], [[Мадх'я-Прадеш]], [[Махараштра]], [[Західна Бенгалія]], [[Андхра-Прадеш]], [[Ассам]] і [[Мегхалая]]. У 2021 році був створений жіночий підрозділ CoBRA з особового складу батальйону Махіла-88.

=== Батальйон Махіла-88 ===
Жіночий батальйон ({{lang-hi|महिला}}, [[IAST]] Mahila, дослівно «Жінки»). Батальйон створений у 1986, його загони включаються до інших підрозділів CRPF. У 2007 році направлений до Ліберії жіночий батальйон RAF став першим у світі підрозділом такого роду, розгорнутим під егідою Миротворчої місії ООН. Констебль {{iw|Камлеш Кумарі Ядав||en|Kamlesh Kumari Yadav}} з батальйону Махіла-88 була [[Посмертна нагорода|посмертно нагороджена]] орденом [[Ашока Чакра]], ціною свого життя завадивши терористу-смертнику проникнути на територію парламенту Індії під час {{iw|Напад на парламент Індії (2001)|терористичної атаки в 2001 році|en|2001 Indian Parliament attack}}{{r|e-pao}}.

== Примітки ==
{{reflist|

<ref name = act>
{{cite web
 | url = https://mha.gov.in/sites/default/files/crpf_act1949_0.pdf
 | title = The Central Reserve Police Force Act, 1949
 | publisher = [[Міністерство внутрішніх справ Індії]]
 | lang = en
 | format = pdf
 | access-date = 27 квітня 2024
 | url-status = live
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20190606082217/https://mha.gov.in/sites/default/files/crpf_act1949_0.pdf
 | archive-date = 06 червня 2019
}}</ref>

<ref name = budget>
{{cite web
 | url = https://economictimes.indiatimes.com/news/india/rs-1-85-lakh-crore-allocation-to-mha-in-budget/articleshow/89275279.cms
 | title = Rs 1.85 lakh crore allocation to MHA in budget
 | publisher = [[The Economic Times]]
 | date = 01 лютого 2022
 | lang = en
 |access-date = 27 квітня 2024
 | url-status = live
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20230325114724/https://economictimes.indiatimes.com/news/india/rs-1-85-lakh-crore-allocation-to-mha-in-budget/articleshow/89275279.cms
 | archive-date = 25 березня 2023
}}</ref>

<ref name = e-pao>
{{cite web
 | url = https://e-pao.net/epSubPageExtractor.asp?src=news_section.opinions.Politics_and_Governance.CRPF_Maintaining_Peace_in_Nation
 | title = CRPF – Maintaining Peace in Nation
 | publisher = E-PAO
 | lang = en
 | url-status = live
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20230828050206/https://e-pao.net/epSubPageExtractor.asp?src=news_section.opinions.Politics_and_Governance.CRPF_Maintaining_Peace_in_Nation
 | archive-date = 28 серпня 2023
}}</ref>

<ref name = pdg>
{{cite web
 | url = http://www.telegraphindia.com/1120510/jsp/nation/story_15473003.jsp
 | title = CRPF for Parliament security
 | publisher = [[The Telegraph]]
 | date = 10 травня 2012
 | lang = en
 | url-status = dead
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20120707161249/http://www.telegraphindia.com/1120510/jsp/nation/story_15473003.jsp
 | archive-date = 07 липня 2012
}}</ref>

<ref name = raf-1>
{{cite web
 | url = https://www.globalsecurity.org/military/world/india/raf.htm
 | title = Rapid Action Force (RAF)
 | publisher = Global Security
 | lang = en
 | access-date = 27 квітня 2024
 | url-status = live
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20210824155235/https://www.globalsecurity.org/military/world/india/raf.htm
 | archive-date = 24 серпня 2022
}}</ref>

<ref name = raf-2>
{{cite web
 | url = http://www.hindustantimes.com/india-news/raf-adding-5-new-battalions-to-tackle-increasing-cases-of-violence/story-iTnNvk60DdZcyASRP2bhpI.html
 | title = RAF adding 5 new battalions to tackle increasing cases of violence
 | publisher = [[Hindustan Times]]
 | date = 22 вересня 2017
 | lang = en
 | access-date = 27 квітня 2024
 | url-status = live
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20230207175132/http://www.hindustantimes.com/india-news/raf-adding-5-new-battalions-to-tackle-increasing-cases-of-violence/story-iTnNvk60DdZcyASRP2bhpI.html
 | archive-date = 07 лютого 2023
}}</ref>

<ref name = raf-3>{{cite web
 | url = http://crpf.nic.in/about-sector-RAF.htm
 | title = RAF Sector
 | publisher = CRPF
 | lang = en
 | url-status = dead
 | archive-url = https://web.archive.org/web/20171012033743/http://crpf.nic.in/about-sector-RAF.htm
 | archive-date = 06 жовтня 2017
 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171012033743/http://crpf.nic.in/about-sector-RAF.htm |date= 12 жовтня 2017 }}</ref>}}

[[Категорія:Міністерство внутрішніх справ Індії]]
[[Категорія:Правоохоронні органи Індії]]
[[Категорія:Центральні збройні поліцейські сили Індії]]

Тип: жандармерія

Юрисдикція: Індія

Дата заснування: 27 липня

Девіз: सेवा और निष्ठा (укр. Служба і вірність)

генеральний директор: Anish Dayal Singh

Керівна організація: Центральні збройні поліцейські сили

Адреса штаб-квартири: Нью-Делі, Індія


text:
# Верхньояркеєво
Верхньоярке́єво (рос. Верхнеяркеево, башк. Үрге Йәркәй) — село, центр Ілішевського району Башкортостану, Росія. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Яркеєвської сільської ради, є також адміністративним центром Юнновської сільської ради, до складу якої не входить.
Населення — 9710 осіб (2010; 9339 у 2002).
Національний склад:
- башкири — 74 %

title: Верхньояркеєво

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Верхньояркеєво
 | назва ін.       = {{lang-ru|Верхнеяркеево}}<br/>{{lang-ba|Үрге Йәркәй}}
 | карта розташування1 = Росія Башкортостан
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Башкортостан]]
 | район           = [[Ілішевський район]]
 | поселення       = [[юнновська сільська рада|Яркеєвська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 9710 осіб ([[2010]]{{RUS-BA-census}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 55
 | lat_min= 27
 | lat_sec= 02
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 54
 | lon_min= 18
 | lon_sec= 19
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Верхньоярке́єво''' ({{lang-ru|Верхнеяркеево}}, {{lang-ba|Үрге Йәркәй}}) — [[село]], центр [[ілішевський район|Ілішевського району]] [[Башкортостан]]у, [[Росія]]. Адміністративний центр та єдиний населений пункт [[яркеєвська сільська рада|Яркеєвської сільської ради]], є також адміністративним центром [[юнновська сільська рада|Юнновської сільської ради]], до складу якої не входить.

Населення — 9710 осіб ([[2010]]; 9339 у [[2002]]{{RUS-census2002}}).

Національний склад{{RUS-BA-population-2002-2009}}:
* [[башкири]] — 74 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-40-13}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=55.452676&lon=54.305248&z=13&show=/9368256/ru/ На Вікімапії]

{{bash-stub}}
{{ілішевський район}}

[[Категорія:Населені пункти Ілішевського району]]
[[Категорія:Села Башкортостану]]
[[Категорія:Районні центри Башкортостану]]

title: село Верхньояркеєво

Суб'єкт Російської Федерації: Башкортостан

Муніципальний район: Ілішевський район

Поселення: Яркеєвська сільрада

title: Основні дані

Площа: 13 км²

Основні дані:
Мапа
· Верхньояркеєво · Верхньояркеєво


text:
# Льошкіно
Льошкіно (рос. Лёшкино) — присілок у Марьовському районі Новгородської області Російської Федерації.
Населення становить 2  особи. Належить до муніципального утворення Мойсеєвське сільське поселення.

## Історія
До 1927 року населений пункт перебував у складі Новгородської губернії. У 1927-1944 роках перебував у складі Ленінградської області.

## Населення
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 6    | ↘4   | →4   | →4   | ↘3   | ↘2   | →2   |

title: Льошкіно

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Льошкіно
|назва ін.       = Лёшкино
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Новгородська область]]
|район           =[[Марьовський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Мойсеєвське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{стабільно}} 2
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Новгородська область
}}
'''Льошкіно''' ({{lang-ru|Лёшкино}}) — [[присілок]] у [[Марьовський район|Марьовському районі]] [[Новгородська область|Новгородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 2  особи. Належить до муніципального утворення [[Мойсеєвське сільське поселення]].

== Історія ==

До 1927 року населений пункт перебував у складі [[Новгородська губернія|Новгородської губернії]]. У 1927-1944 роках перебував у складі [[Ленінградська область|Ленінградської області]].

== Населення ==

{{Населення РФ | Лёшкино }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Марьовський район}}
{{Novgorod-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Населені пункти Марьовського району]]
[[Категорія:Присілки Новгородської області]]

title: присілок Льошкіно

Суб'єкт Російської Федерації: Новгородська область

Муніципальний район: Марьовський район

Поселення: Мойсеєвське сільське поселення

title: Основні дані

Населення: ▬ 2

Основні дані:
Мапа
· Льошкіно · Льошкіно