text:
# ТЕ136
ТЕ136 (Тепловоз з Електричною передачею, 136-та серія) — радянський дослідний магістральний восьмивісний тепловоз для водіння вантажних поїздів.

## Конструкція
У конструкції тепловоза ТЕ136 були застосовані принципово нові рішення: система повітряного пуску двигуна, чотиривісний зчленований візок з низькорозташованим шворнем, охолодження наддувного повітря дизельного двигуна в повітро-повітряних охолоджувачах.
- Габарити:
  - Довжина по осях автозчеплення — 24750 мм
  - Ширина по рамі — 3126 мм
  - Висота по даху — 5110 мм

## Історія
1984 Луганський тепловозобудівний завод за проектом конструкторського бюро підприємства під керівництвом головного конструктора заводу Філонова збудував односекційний восьмивісний тепловоз ТЕ136-0001. Тепловоз мав дві кабіни, два чотиривісні візки, тягову передачу змінно-постійного струму, дизельний двигун тепловоза мав потужність 6 000 к.с..
Тепловоз ТЕ136-0001 здійснив пробні поїздки на Донецькій залізниці, після чого проходив випробування на експериментальному кільці Всеросійського науково-дослідного інституту залізничного транспорту в Щербинці, брав участь у кількох виставках.
Пізніше побудували тепловоз ТЕ136-0002, але він не був переданий в дослідну експлуатацію. На цьому тепловозі були випробувані візки з бігунковими колісними парами.
1992 Луганський завод виготовив тепловоз 2ТЕ136-0001. Дослідні поїздки тепловоза в депо ім. М. Горького Приволзької залізниці закінчилися пожежею в кабіні машиніста. Тепловоз не був відновлений після пожежі. Довгий час тепловоз простоював на шляхах випробувального кільця. 1996 за наказом Міністерства шляхів сполучення РФ тепловоз був переданий в Хабаровський інститут інженерів залізничного транспорту як навчальний стенд, де перебував станом на 2011.
1997 унікальні дослідні тепловози були продані на металобрухт і розрізані на території, що належала фірмі «Вольмета» в місті Дукштас (Литва): у травні ТЕ136-001 і ТЕ136-002 у червні.

## Джерело
Дослідний тепловоз ТЕ136(рос.)

title: ТЕ136

wikitext:
{{Тепловоз
|Серія                           = ТЕ136
|Зображення                      = TE136-0001.jpg
|Коментар до зображення          = Тепловоз ТЕ136-0001
|Головний конструктор            =
|Роки будування                  = 1984-1992
|Країна будування                = {{URS}} → {{UKR}}
|Виробник                        =
|Завод                           = [[Луганський тепловозобудівний завод]]
|Разом побудовано                = 4 секції
|Країни експлуатації             = не експлуатувався
|Залізниця                       =
|Роки експлуатації               =
|Ширина колії                    = [[1520 мм]]
|Рід служби                      =

|Конструкційна швидкість         = 100 км/год
|Осьова формула                  = 20+20−20+20
|Довжина локомотива              =
|Ширина                          =
|Висота                          =
|Повна колісна база              =
|Робоча маса                     =
|Порожня маса                    =
|Зчіпна маса                     =
|Навантаження від осі на рейки   =
|Тип дизеля                      =
|Потужність дизеля               = 6000 к.с.
|Тип передачі                    = змінно-постійного струму
|Тяговий генератор               =
|Тип ТЕД                         =
|Потужність ТЕД                  =
|Підвішування ТЕД                =
|Діаметр коліс                   =
|Тяга тривалого режиму           =
|Швидкість тривалого режиму      =
|Дотична потужність              =
|ККД                             =
|Запас пального                  =
|Запас піску                     =
|Запас води                      =
|Запас мастила                   =

|Категорія у Commons             =
}}
'''ТЕ136''' ('''Т'''епловоз з '''Е'''лектричною передачею, '''136'''-та серія) — радянський дослідний магістральний восьмивісний [[тепловоз]] для водіння вантажних поїздів.

== Конструкція ==
[[Файл:TE136-0002, Lugansk plant.jpg|thumb|right|300px|Тепловоз ТЕ136-0002. Порівняно з тепловозом 0001, він мав додаткові бігункові колісні пари.]]
У конструкції тепловоза ТЕ136 були застосовані принципово нові рішення: система повітряного пуску двигуна, чотиривісний зчленований [[Візок транспортного засобу|візок]] з низькорозташованим шворнем, охолодження наддувного повітря дизельного двигуна в повітро-повітряних охолоджувачах.

* Габарити:
** Довжина по осях автозчеплення — 24750 мм
** Ширина по рамі — 3126 мм
** Висота по даху — 5110 мм

== Історія ==
1984 [[Луганський тепловозобудівний завод]] за проектом конструкторського бюро підприємства під керівництвом головного конструктора заводу Філонова збудував односекційний восьмивісний тепловоз ТЕ136-0001. Тепловоз мав дві [[кабіна машиніста|кабіни]], два чотиривісні візки, тягову передачу [[змінний струм|змінно]]-[[постійний струм|постійного]] [[струм]]у, [[Дизельний двигун|дизельний двигун]] тепловоза мав потужність 6 000 к.с.<ref name="ra90">Раков В. А. [[Локомотиви вітчизняних залізниць|Локомотивы и моторвагонный подвижной состав железных дорог Советского Союза (1976—1985 гг)]]. — М.: Транспорт, 1990. — 238 с ил. 147, табл. 4, библиогр. 342 назв</ref>.

Тепловоз ТЕ136-0001 здійснив пробні поїздки на [[Донецька залізниця|Донецькій залізниці]], після чого проходив випробування на експериментальному кільці [[Всеросійський науково-дослідний інститут залізничного транспорту|Всеросійського науково-дослідного інституту залізничного транспорту]] в [[Щербинка|Щербинці]], брав участь у кількох виставках.

Пізніше побудували тепловоз ТЕ136-0002, але він не був переданий в дослідну експлуатацію. На цьому тепловозі були випробувані візки з [[Бігунок (колісна пара)|бігунковими]] [[Колісна пара|колісними парами]].

1992 Луганський завод виготовив тепловоз 2ТЕ136-0001. Дослідні поїздки тепловоза в депо ім. М. Горького [[Приволзька залізниця|Приволзької залізниці]] закінчилися пожежею в кабіні машиніста. Тепловоз не був відновлений після пожежі. Довгий час тепловоз простоював на шляхах випробувального кільця. 1996 за наказом [[Міністерство шляхів сполучення|Міністерства шляхів сполучення РФ]] тепловоз був переданий в [[Далекосхідний державний університет шляхів сполучення|Хабаровський інститут інженерів залізничного транспорту]] як навчальний стенд, де перебував станом на 2011.

1997 унікальні дослідні тепловози були продані на металобрухт і розрізані на території, що належала фірмі «Вольмета» в місті [[Дукштас]] ([[Литва]]): у травні ТЕ136-001<ref>{{cite web|url=http://parovoz.com/newgallery/pg_view.php?ID=8831&LNG=RU#picture|title=Просмотр фотографии|archiveurl=https://archive.today/20120724093747/http://parovoz.com/newgallery/pg_view.php?ID=8831&LNG=RU%23picture#picture|archivedate=2012-07-24|accessdate=2013-04-03|deadurl=no}}</ref> і ТЕ136-002 у червні<ref>{{cite web|url=http://parovoz.com/newgallery/pg_view.php?ID=8832&LNG=RU#picture|title=Просмотр фотографии|archiveurl=https://archive.today/20120715112645/http://parovoz.com/newgallery/pg_view.php?ID=8832&LNG=RU%23picture#picture|archivedate=2012-07-15|accessdate=2013-04-03|deadurl=no}}</ref>.

== Джерело ==
[http://ivan1950.tripod.com/Disel-TE136.html Дослідний тепловоз ТЕ136]{{ref-ru}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Тепловози СРСР}}
{{Тепловози ЛТЗ}}
{{Дослідні тепловози}}

[[Категорія:Тепловози СРСР]]
[[Категорія:Тепловози з електричною передачею]]

title: Основні дані

Країна будування: СРСР → Україна

Завод: Луганський тепловозобудівний завод

Разом побудовано: 4 секції

Країни експлуатації: не експлуатувався

title: Технічні дані

Конструкційна швидкість: 100 км/год

Тип передачі: змінно-постійного струму


text:
# Глібово (Судогодський район)
Глібово (рос. Глебово) — присілок у Судогодському районі Владимирської області Російської Федерації.
Входить до складу муніципального утворення Лавровське сільське поселення. Населення становить 0 осіб (2010).

## Історія
Присілок розташований на землях фіно-угорського народу мещери.
Від 10 травня 1929 року належить до Судогодського району, утвореного спочатку у складі Владимирського округу Івановської промислової області з частин Владимирського та Гусєвського повітів Владимирської губернії. Від 1944 року в складі Владимирської області.
Згідно із законом від 13 травня 2005 року входить до складу муніципального утворення Лавровське сільське поселення.

## Населення
| 1859 | 1905 | 1926 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 54   | ↗153 | ↘126 | ↘0   | →0   |

wikiname: ukwiki

title: Глібово (Судогодський район)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Глібово
|назва ін.       = Глебово
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Владимирська область]]
|район           = [[Судогодський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Лавровське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{стабільно}} 0 (2010){{RUS-VLA-census}}
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[UTC+3]], [[Літній час|літом]] [[UTC+4]]
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Владимирська область
}}
'''Глібово''' ({{lang-ru|Глебово}}) — [[присілок]] у [[Судогодський район|Судогодському районі]] [[Владимирська область|Владимирської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Входить до складу муніципального утворення [[Лавровське сільське поселення]]. Населення становить 0 осіб (2010){{RUS-VLA-census}}.

== Історія ==

Присілок розташований на землях фіно-угорського народу [[Мещера (плем'я)|мещери]]<ref>''Боровков Е.'' [http://www.historicus.ru/mordva_muroma_meshera/ Мордва, мурома и мещера — древнее население Верхнего Поволжья] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200218152943/http://www.historicus.ru/mordva_muroma_meshera/ |date=18 лютого 2020 }}. Historicus.ru. {{ref-ru}}</ref>.

Від [[10 травня]] [[1929]] року належить до Судогодського району, утвореного спочатку у складі Владимирського округу [[Івановська промислова область|Івановської промислової області]] з частин Владимирського та Гусєвського повітів [[Владимирська губернія|Владимирської губернії]]. Від 1944 року в складі Владимирської області<ref>{{cite web|title=История АТД Владимирской области|url=http://vlarhiv.ru/view/media/files/Admin-territor_delenie.pdf|accessdate=2020-02-05|archive-date=30 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171030003621/http://vlarhiv.ru/view/media/files/Admin-territor_delenie.pdf}}</ref>.

Згідно із законом від [[13 травня]] [[2005]] року входить до складу муніципального утворення Лавровське сільське поселення<ref>{{cite web|url=http://7law.info/vladimir/act2h/u605.htm|deadlink=yes|title=Закон Владимирской области от 13.05.2005 № 60-ОЗ «О наделении Судогодского района и вновь образованных муниципальных образований, входящих в его состав, соответствующим статусом муниципальных образований и установлении их границ»|accessdate=2014-07-24|archiveurl=https://web.archive.org/web/20171107020034/http://7law.info/vladimir/act2h/u605.htm|archivedate=2017-11-07}} {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Глебово (Судогодский район) }}

{{Населення РФ | Глебово (Судогодский район) | Графік }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Судогодський район}}
{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Присілки Владимирської області]]
[[Категорія:Населені пункти Судогодського району]]

title: присілок Глібово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Владимирська область

Муніципальний район: Судогодський район

Поселення: Лавровське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: UTC+3, літом UTC+4

Основні дані:
Мапа
· Глібово · Глібово


text:
# Чериковський район
Чериковський район (біл. Чэрыкаўскі раён) — адміністративна одиниця Білорусі, Могильовська область. Район займає територію 102,227 тис. га і має протяжність з півночі на південь — 46 км, і з заходу на схід-40 км. Територія району знаходиться в межах Оршансько-Могильовської рівнини, загальний нахил з північного сходу на південний захід вздовж річки Сож. Середня висота масиву над рівнем моря 180—200 м.
Клімат — помірно-континентальний. Середня температура січня — мінус 7,9 градусів за Цельсієм, липня — плюс 18,3 градуса за Цельсієм. Вегетаційний період — 187 діб. Опадів випадає в середньому 594 мм за рік.
Чисельність населення Черіковского району на 01.01.2009 року становить 15 874 особи, з яких у місті проживає 8 427, у сільській місцевості — 7 447. Середня щільність населення — 15,8 людини на 1 квадратний кілометр.

title: Чериковський район

wikitext:
{{Район Білорусі
| назва           = Чериковський
| місцева назва   = Чэрыкаўскі раён
| прапор          = Flag of Čerykaŭ.png
| опис прапора    =
| герб            = Coat of Arms of Čerykaŭ, Belarus.png
| опис герба      =
| розташування    =
| мапа            = Mogilev-Oblast-Cherikov.png
| область         =  [[Могильовська область]]
| утворений       = [[17 липня]] [[1924]]
| населення       = ([[2009]]) 14 875<ref name="belstat2009">[https://archive.today/20120523225241/belstat.gov.by/homep/ru/perepic/2009/itogi1.php Результаты переписи 2009 года]</ref>
| площа           = 1 022,27<ref>[http://www.gki.gov.by/docs/gzk_2010.doc «Государственный земельный кадастр Республики Беларусь»]{{Недоступне посилання}} (по состоянию на 1 января 2010 г.)</ref>
| густота         = 14,55
| код району      = 22-43
| поштові індекси = 213 5хх
| центр           = [[Чериков]]
| міські ради     =
| селищні ради    =
| сільські ради   = 5
| міста           = 1
| смт             =
| села            = 114
| селища          =
| адреса          = 213530, м. Чериков, вул. Болдіна, 31
| вебсторінка     = http://cherikov.mogilev-region.by/
| голова РДА      =
| голова ради     =
}}

'''Чериковський район''' ({{lang-be|Чэрыкаўскі раён}}) — адміністративна одиниця [[Білорусь|Білорусі]], [[Могильовська область]]. Район займає територію 102,227 тис. га і має протяжність з півночі на південь — 46 км, і з заходу на схід-40 км. Територія району знаходиться в межах Оршансько-Могильовської рівнини, загальний нахил з північного сходу на південний захід вздовж річки Сож. Середня висота масиву над рівнем моря 180—200 м.

Клімат — помірно-континентальний. Середня температура січня — мінус 7,9 градусів за Цельсієм, липня — плюс 18,3 градуса за Цельсієм. Вегетаційний період — 187 діб. Опадів випадає в середньому 594 мм за рік.

Чисельність населення Черіковского району на 01.01.2009 року становить 15 874 особи, з яких у місті проживає 8 427, у сільській місцевості — 7 447. Середня щільність населення — 15,8 людини на 1 квадратний кілометр.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Belarus-geo-stub}}
{{Розташування2
|nw=[[Чауський район]]|n=[[Мстиславський район]]|ne=[[Кричевський район]]
|w=[[Славгородський район]]|e=[[Климовицький район]]|sw=|s=[[Краснопільський район (Білорусь)|Краснопільський район]]|se=}}
{{Могильовська область}}

[[Категорія:Райони Могильовської області]]
[[Категорія:Чериковський район]]

title: Чэрыкаўскі раён

Герб: Прапор

title: Основні дані

Країна: Білорусь

Область: Могильовська область

Густота населення: 14,55 осіб/км²

title: Населені пункти та ради

Районний центр: Чериков

Населені пункти та ради: Мапа району

title: Районна влада

Адреса адміністрації: 213530, м. Чериков, вул. Болдіна, 31


text:
# Зем'янске Подградіє
Зем'янске Подградіє (словац. Zemianske Podhradie) — село, громада округу Нове Место-над-Вагом, Тренчинський край. Кадастрова площа громади — 8.23 км².
Населення 770 осіб (станом на 31 грудня 2020 року).

## Історія
Зем'янске Подградіє згадується 1397 року.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.   | 2014.   | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- | ------- | ------- |
| Кількість осіб: | 801   | 783     | 773     | 769     |
| Різниця:        |       | -2,24 % | -1,27 % | -0,51 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 767   | 769     |
| Різниця:        |       | +0,26 % |

title: Зем'янске Подградіє

wikitext:
{{Населений пункт Словаччини
|староста =Мірослав Замечнік
|автошляхи
}}
{{також|Подградіє}}
'''Зем'янске Подградіє''' ({{lang-sk|Zemianske Podhradie}}) — село, [[громади Словаччини|громада]] округу [[Нове Место-над-Вагом (округ)|Нове Место-над-Вагом]], [[Тренчинський край]]. Кадастрова площа громади — 8.23 км².

Населення 770 осіб (станом на 31 грудня 2020 року).

== Історія ==
Зем'янске Подградіє згадується 1397 року.

== Населення ==
{{SK|pop}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{офіційний сайт||громади}}
{{obce}}

{{бібліоінформація}}

{{Округ Нове Место-над-Вагом}}
{{Тренчинський край}}
[[Категорія:Округ Нове Место-над-Вагом]]

title: обец

герб: прапор

Країна: Словаччина

Край: Тренчинський

Окрес: Нове Место-над-Вагом → SPARQL ←

· густота: 93,42 осіб/км²

Автомоб. ном.: NM

Поштовий індекс: 913 07 (pošta Bošáca)

Староста: Мірослав Замечнік

— фізична: 94 км

title: Карта

Карта:
Зем'янске Подградіє (Тренчинський край)
Зем'янске Подградіє у Вікісховищі


text:
# Tropidophorus robinsoni
Tropidophorus robinsoni — вид сцинкоподібних ящірок родини сцинкових (Scincidae). Мешкає в М'янмі і Таїланді.

## Поширення і екологія
Tropidophorus robinsoni мешкають на крайньому півдні М'янми, в області Танінтаї, а також на півдні Таїланду, в районі перешийку Кра. Вони живуть у вологих рівнинних тропічних лісах, поблизу струмків. Ведуть денний, напівводний спосіб життя. Є яйцеживородними.

title: Tropidophorus robinsoni

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Tropidophorus robinsoni''
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=104834110|title=Tropidophorus robinsoni|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.2|accessdate=26 червня 2023}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| infraordo = [[Сцинкоподібні]] (Scincomorpha)
| familia = [[Сцинкові]] (Scincidae)
| genus = ''[[Tropidophorus]]''
| species = '''''T. robinsoni'''''
| binomial = ''Tropidophorus robinsoni''
| binomial_authority =[[Malcolm Arthur Smith|M.A. Smith]], 1919
| synonyms =
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Tropidophorus robinsoni
| commonscat = Tropidophorus robinsoni
| commons = Tropidophorus robinsoni
}}
'''''Tropidophorus robinsoni''''' — вид [[Сцинкоподібні|сцинкоподібних]] [[Ящірки|ящірок]] родини [[Сцинкові|сцинкових]] (Scincidae)<ref>{{NRDB species|genus=Tropidophorus|species=robinsoni}}</ref>. Мешкає в [[М'янма|М'янмі]] і [[Таїланд]]і.

== Поширення і екологія ==
''Tropidophorus robinsoni'' мешкають на крайньому півдні М'янми, в області [[Танінтаї]], а також на півдні Таїланду, в районі перешийку [[Кра]]. Вони живуть у вологих рівнинних тропічних лісах, поблизу струмків. Ведуть денний, напівводний спосіб життя. Є [[Яйцеживородні тварини|яйцеживородними]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q5125295}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Сцинкові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1919]]
[[Категорія:Плазуни М'янмі]]
[[Категорія:Плазуни Таїланду]]

title: ?Tropidophorus robinsoni

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Інфраряд: Сцинкоподібні (Scincomorpha)

Родина: Сцинкові (Scincidae)

Рід: Tropidophorus

Вид: T. robinsoni

Вікісховище: Tropidophorus robinsoni

Віківиди: Tropidophorus robinsoni


text:
# Провулок гармонії
Провулок гармонії (англ. Harmony Lane) — малобюджетний американський фільм 1935 року режисера Йозефа Сантлі про життя Стівена Фостера, виданий кінокомпанією Mascot Pictures.
Це був перший звуковий фільм про життя відомого композитора. Пізніше, два інших фільми про Стівена Фостера були зняті у кольорі: «Річка Сванні» (1939) (найскладніший і найдорожчий з трьох) і «Я мрію про Джині» (1952).

## Сюжет
Фільм розповідає про життя і кохання композитора Стівена Фостера, про його ранній успіх та занепад, деградацію і очікувану смерть від алкоголізму.

## В ролях
- Дуглас Монтгомері[en] — Стівен Фостер
- Евелін Венейбл — Сьюзен Пентланд
- Едріенн Еймс[en] — Джейн Макдавелл
- Йозеф Которн[en] — професор Генрі Клібер
- Вільям Фровлі[en] — Едвін П. «Ед» Крісті
- Девід Торренс — містер Пентланд
- Гілберт Емері[en] — містер Фостер
- Ллойд Г'юз — Ендрю Робінсон
- Альберт Герман[en] — Тамбо
- Кора Сью Коллінз[en] — Маріан Фостер
- Джеймс Буш[en] — Моррісон Ферстер
- Едіт Крейг — Генрієтта Фостер
- Флоренс Робертс[en] — місіс Фостер
- Фердинанд Мюньє — містер Понд
- Кларенс Муз[en] — старий Джо

title: Провулок гармонії

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Провулок гармонії
| оригінальна назва = {{lang-en|Harmony Lane}}
| плакат            = Harmony Lane FilmPoster.jpeg
| зображення розмір = 200px
| зображення        =
| підпис            = Театральна афіша
| жанр              =
| режисер           = {{Не перекладено|Йозеф Сантлі|||Joseph Santley}}
| продюсер          = {{Не перекладено|Нет Лівайн|||Nat Levine}}
| сценарист         = [[Елізабет Міхан]] (сценарій)
Йозеф Сантлі (сценарій)
{{Не перекладено|Мілтон Краймс|||Milton Krims}} (оповідь)
| на основі         =
| актори            = {{Не перекладено|Дуглас Монтгомері|||Douglass Montgomery}}
[[Евелін Венейбл]]
{{Не перекладено|Едріенн Еймс|||Adrienne Ames}}
| композитор        =
| музика            =
| оператор          = {{Не перекладено|Джек А. Марта|||Jack A. Marta}}
{{Не перекладено|Ернест Міллер (кінематографіст)|Ернест Міллер||Ernest Miller (cinematographer)}}
| художник          =
| монтаж            = Рей Куртісс
| оповідач          =
| кінокомпанія      = {{Не перекладено|Mascot Pictures|||Mascot Pictures}}
| дистриб'ютор      =
| тривалість        = 89 хв.
| мова              = [[Англійська мова|англійська]]
| озвучення українською =
| країна            = {{USA}}
| рік               =
| дата виходу       = 23 жовтня 1935
| кошторис          =
| касові збори      =
| imdb_id           = 0026455
| сайт              =
| попередній        =
| наступний         =
}}
'''Провулок гармонії''' ({{lang-en|Harmony Lane}}) — малобюджетний американський фільм 1935 року режисера {{Не перекладено|Йозеф Сантлі|Йозефа Сантлі||Joseph Santley}} про життя [[Стівен Фостер|Стівена Фостера]], виданий кінокомпанією {{Не перекладено|Mascot Pictures|||Mascot Pictures}}.

Це був перший звуковий фільм про життя відомого композитора. Пізніше, два інших фільми про Стівена Фостера були зняті у кольорі: «{{Не перекладено|Річка Сванні|||Swanee River (film)}}» (1939) (найскладніший і найдорожчий з трьох) і «{{Не перекладено|Я мрію про Джині|||I Dream of Jeanie (film)}}» (1952).

== Сюжет ==
Фільм розповідає про життя і кохання композитора Стівена Фостера, про його ранній успіх та занепад, деградацію і очікувану смерть від алкоголізму.

== В ролях ==
* {{Не перекладено|Дуглас Монтгомері|||Douglass Montgomery}} — ''[[Стівен Фостер]]''
* [[Евелін Венейбл]] — ''Сьюзен Пентланд''
* {{Не перекладено|Едріенн Еймс|||Adrienne Ames}} — ''Джейн Макдавелл''
* {{Не перекладено|Йозеф Которн|||Joseph Cawthorn}} — ''професор Генрі Клібер''
* {{Не перекладено|Вільям Фровлі|||William Frawley}} — ''Едвін П. «Ед» Крісті''
* [[Девід Торренс]] — ''містер Пентланд''
* {{Не перекладено|Гілберт Емері|||Gilbert Emery}} — ''містер Фостер''
* [[Ллойд Г'юз]] — ''Ендрю Робінсон''
* {{Не перекладено|Альберт Герман|||Albert Herman}} — ''Тамбо''
* {{Не перекладено|Кора Сью Коллінз|||Cora Sue Collins}} — ''Маріан Фостер''
* {{Не перекладено|Джеймс Буш (актор)|Джеймс Буш||James Bush (actor)}} — ''Моррісон Ферстер''
* [[Едіт Крейг]] — ''Генрієтта Фостер''
* {{Не перекладено|Флоренс Робертс|||Florence Roberts}} — ''місіс Фостер''
* Фердинанд Мюньє — ''містер Понд''
* {{Не перекладено|Кларенс Муз|||Clarence Muse}} — ''старий Джо''

== Посилання ==
* {{AFI film|982|Провулок гармонії}}
* {{Internet Archive film|id=harmony_lane|name=Провулок гармонії}}
* {{kino-teatr фільм|27185}}
* {{rotten-tomatoes|id=harmony_lane}}
* {{tcmdb title|77425}}
{{Бібліоінформація}}
{{film-stub}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми 1935]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Біографічні фільми США]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми США]]
[[Категорія:Фільми Mascot Pictures]]

title: англ. Harmony Lane

англ. Harmony Lane: Театральна афіша

Жанр: музичний фільм, біографічний фільм, воєнний фільм і романтичний фільм

Режисер: Йозеф Сантлі

Продюсер: Нет Лівайн

Сценарист: Елізабет Міхан (сценарій) · Йозеф Сантлі (сценарій) · Мілтон Краймс (оповідь)

У головних · ролях: Дуглас Монтгомері · Евелін Венейбл · Едріенн Еймс

Оператор: Джек А. Марта · Ернест Міллер

Монтаж: Рей Куртісс

Кінокомпанія: Mascot Pictures

Дистриб'ютор: Mascot Picturesd

Мова: англійська

Країна: США

Дата виходу: 23 жовтня 1935


text:
# Іспастер
Іспастер (баск. Ispaster (офіційна назва), ісп. Ispáster) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Країна Басків, у провінції Біская. Населення — 662 особи (2009).
Муніципалітет розташований на відстані близько 340 км на північ від Мадрида, 32 км на схід від Більбао.
На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2009 рік)
- Бараїнка: 21 особа
- Курчіага-Арропайн: 89 осіб
- Гардата-Артікас: 86 осіб
- Іспастер-Елешальде: 339 осіб
- Мендасона: 27 осіб
- Соларте-Гальєте: 78 осіб
- Солуанес: 22 особи

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету

title: Іспастер

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Іспастер
 | місцева_назва       = {{lang-eu|Ispaster}}, {{lang-es|Ispáster}}
 | прапор              =
 | герб                = Escudo de Ispaster.svg
 | автономна_спільнота = [[Країна Басків]]
 | провінція           = [[Біская]]
 | комарка             =
 | широта              = 43.363
 | довгота             = -2.543
 | висота              = 110
 | населення           = 662
 | рік_насел           = 2009
 | площа               = 22,62
 | густота             = 29,27
 | поштові_індекси     = 48280
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 48049
 | мер                 = Хесус Марія Лекерікабеаскоа Аррільяга
 | рік_обрання         =
 | www                 = http://www.ispaster.net/
}}
'''Іспастер''' ({{lang-eu|Ispaster}} (офіційна назва), {{lang-es|Ispáster}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Країна Басків]], у провінції [[Біская]]. Населення — {{formatnum:662}} особи (2009).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 340 км на північ від [[Мадрид]]а, 32 км на схід від [[Більбао]].

На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2009 рік)<ref>{{cite web|url=http://www.ine.es/nomen2/|title=Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales|publisher=[[Національний інститут статистики Іспанії]] (INE)|language=іспанською|accessdate=2010-12-13|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HygqxNsX?url=http://www.ine.es/nomen2/|archivedate=2013-07-09|deadurl=yes}}</ref>
* Бараїнка: 21 особа
* Курчіага-Арропайн: 89 осіб
* Гардата-Артікас: 86 осіб
* Іспастер-Елешальде: 339 осіб
* Мендасона: 27 осіб
* Соларте-Гальєте: 78 осіб
* Солуанес: 22 особи

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Ispáster}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Bizkaia municipalities Ispaster.PNG|Розташування муніципалітету
</gallery>

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети Біскайї}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети Біскайї]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Країна Басків

Провінція: Біская

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Хесус Марія Лекерікабеаскоа Аррільяга

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Велика Мельниця (присілок)
Велика Мельниця (рос. Большая Мельница) — присілок в Питаловському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Гавровська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Гавровська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 6    | ↘2   | ↘0   |

title: Велика Мельниця (присілок)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Велика Мельниця
|назва ін.       = Большая Мельница
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Питаловський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Гавровська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 0
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Велика Мельниця''' ({{lang-ru|Большая Мельница}}) — [[присілок]] в [[Питаловський район|Питаловському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Гавровська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Гавровська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Большая Мельница (деревня) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Питаловський район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Питаловського району]]

title: присілок Велика Мельниця

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Питаловський район

Поселення: Гавровська волость

title: Основні дані

Населення: ▼ 0

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Велика Мельниця · Велика Мельниця


text:
# Егеленд (Північна Дакота)
Егеленд (англ. Egeland) — місто (англ. city) в США, в окрузі Таунер штату Північна Дакота. Населення — 32 особи (2020).

## Географія
Егеленд розташований за координатами 48°37′39″ пн. ш. 99°5′53″ зх. д. / 48.62750° пн. ш. 99.09806° зх. д. (48.627572, -99.097931).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 0,97 км², уся площа — суходіл. В 2017 році площа становила 0,83 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 28 осіб у 17 домогосподарствах у складі 7 родин. Густота населення становила 29 осіб/км².  Було 42 помешкання (43/км²).
Расовий склад населення:
| - 89,3 % — білих - 10,7 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 0,0 %. Частка іспаномовних становила 0,0 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 10,7 % — особи молодші 18 років, 57,2 % — особи у віці 18—64 років, 32,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 60,5 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 133,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 127,3 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 34 460 доларів США (медіана — 36 000), а середній дохід на одну сім'ю — 52 871 долар (медіана — 48 125).
Цивільне працевлаштоване населення становило 12 осіб. Основні галузі зайнятості: мистецтво, розваги та відпочинок — 41,7 %, сільське господарство, лісництво, риболовля — 25,0 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 16,7 %.

title: Егеленд (Північна Дакота)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Егеленд
|оригінальна назва  = {{lang-en|Egeland}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Post office in Egeland, North Dakota 7-19-2009.jpg
|опис зображення= <!-- Post office in Egeland -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Північна Дакота
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Таунер (округ, Північна Дакота)|Таунер]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 0,97
|висота центру НП   = 464
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 28,87
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −6
|DST                    = −5
|телефонний код         = 701
|поштовий індекс        = 58331
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 3822540
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Егеленд''' ({{lang-en|Egeland}}) — місто ({{lang-en|city}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Таунер (округ, Північна Дакота)|Таунер]] штату [[Північна Дакота]]. Населення — 32 особи (2020).

== Географія ==
Егеленд розташований за координатами {{Coord|48|37|39|N|99|5|53|W|type:city_region:US-DE}} (48.627572, -99.097931){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 0,97 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]]. В 2017 році площа становила{{R|gazetteer2017}} 0,83 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1910 = 266
| 1920 = 306
| 1930 = 333
| 1940 = 275
| 1950 = 248
| 1960 = 190
| 1970 = 96
| 1980 = 112
| 1990 = 103
| 2000 = 49
| 2010 = 28
| 2020 = 32
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|author=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=7 вересня 2013|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015|df=}}</ref><br>2018 Estimate<ref name="2018 Pop Estimate">{{cite web|title=Population Estimates|url=https://census.gov/data/tables/2018/demo/popest/total-cities-and-towns.html|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=30 вересня 2019|archive-date=8 березня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210308064742/https://www.census.gov/data/tables/2018/demo/popest/total-cities-and-towns.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало 28 осіб у 17 домогосподарствах у складі 7 родин. [[Густота населення]] становила 29 осіб/км².  Було 42 помешкання (43/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 89,3 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 10,7 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 0,0 %. Частка іспаномовних становила 0,0 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 10,7 % — особи молодші 18 років, 57,2 % — особи у віці 18—64 років, 32,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 60,5 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 133,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 127,3 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:34460}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:36000}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:52871}} долар (медіана — {{formatnum:48125}}).
Цивільне працевлаштоване населення становило 12 осіб. Основні галузі зайнятості: мистецтво, розваги та відпочинок — 41,7 %, сільське господарство, лісництво, риболовля — 25,0 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 16,7 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2017>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2017-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer-2017}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Таунер (округ, Північна Дакота)}}

[[Категорія:Міста Північної Дакоти]]
[[Категорія:Населені пункти округу Таунер (Північна Дакота)]]
[[Категорія:Населені пункти США, засновані 1905]]

title: Країна

Штат: Північна Дакота

Округ: Таунер

Населення: 32 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 28,87 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−6, влітку UTC-5


text:
# Чарльз Шиффер
Чарльз Шиффер (англ. Charles Sheaffer, 6 грудня 1904 — 28 серпня 1989) — американський хокеїст на траві.
Бронзовий призер Олімпійських Ігор 1932 року.

title: Чарльз Шиффер

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Чарльз Шиффер
| оригінал імені = Charles Sheaffer
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
{{MedalSport | Чоловічий [[Хокей на траві на Олімпійських іграх|хокей на траві]]}}
{{MedalBronze| [[Літні Олімпійські ігри 1932|Лос-Анджелес 1932]] | [[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 1932|командні змагання]]}}

}}

'''Чарльз Шиффер''' ({{lang-en|Charles Sheaffer}}, 6 грудня 1904 — 28 серпня 1989) — [[Сполучені Штати Америки|американський]] [[Хокей на траві|хокеїст на траві]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Бронзовий призер Олімпійських Ігор [[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 1932|1932]] року.
<!--ДосягненняКінець Код:OGB32.-->

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/20426 Чарльз Шиффер на Olympedia.org]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Sh/Charles-Sheaffer-1.html Чарльз Шиффер на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Шиффер Чарльз}}
{{USA-sport-bio-stub}}
{{Склад збірної США з хокею на траві на Олімпійських іграх 1932}}

title: Загальна інформація

Громадянство: США

Народження: 6 грудня 1904 · St. Davidsd, Делавер, Пенсільванія, США

Смерть: 28 серпня 1989 (84 роки) · Брин-Мавр, Монтґомері, Пенсільванія, США

title: Спорт

Вид спорту: хокей на траві

title: Чоловічий хокей на траві

Бронза: Лос-Анджелес 1932 · командні змагання


text:
# Межа беззаконня (фільм, 1934)
Межа беззаконня (англ. The Lawless Frontier) — вестерн 1934 року, режисера Роберта Н. Бредбері. В головних ролях Джон Вейн, Шейла Террі, Джордж "Габбі" Гейес та Ерл Двайр. Фільм з бюджетом у 11 000 доларів був знятий менш ніж за тиждень у каньйоні Ред-Рок на півночі від Лос-Анджелеса. Прем'єра фільму відбулась 22 листопада 1934 року.

## У ролях
- Джон Вейн - Джон Тобін
- Шейла Террі - Рубі
- Джек Роквелл - шериф Люк Вільямс
- Джордж "Габбі" Гейес - Дасті
- Джей Вілсі - другий помічник Занті
- Якіма Канутт в ролі Джо, помічник Занті
- Гордон Де Мейн - Міллер
- Ерл Двайр - Пандро Занті, псевдонім Дон Йорба

## Зовнішні посилання
- The Lawless Frontier на сайті IMDb (англ.)
- The Lawless Frontier is available for free download at the Internet Archive
- Межа беззаконня (фільм, 1934) на сайті AllMovie (англ.)
- The Lawless Frontier at the TCM Movie Database
- The Lawless Frontier на сайті American Film Institute Catalog[en] (англ.)

title: Межа беззаконня (фільм, 1934)

wikitext:
{{Картка:Фільм
| Name              = Межа беззаконня
| оригінальна назва =
| image             = TheLawlessFrontier.jpg
| director          = [[Роберт Н. Бредбері]]
| режисер           = [[Роберт Н. Бредбері]]
| режисери          = [[Пол Малверн]]
| starring          = {{plainlist|
* [[Джон Вейн]]
* [[Шейла Террі]]
* [[Джордж "Габбі" Гейес]]
* [[Ерл Двайр]]
}}
| music             =
| cinematography    = [[Арчі Стаут]]
| editing           = [[Чарльз Гант]]
| distributor       = [[Monogram Pictures]]
| рік               =
| released          = {{Film date|1934|11|22}}
| runtime           = 59 хвилин
| Language          = Англійська
| country           = США
}}
'''Межа беззаконня''' ({{lang-en|The Lawless Frontier}}) — [[вестерн]] 1934 року, режисера [[Роберт Н. Бредбері|Роберта Н. Бредбері]]. В головних ролях [[Джон Вейн]], [[Шейла Террі (актор)|Шейла Террі]], [[Джордж "Габбі" Хейс|Джордж "Габбі" Гейес]] та [[Ерл Двайр]]. Фільм з бюджетом у 11 000 доларів був знятий менш ніж за тиждень у каньйоні Ред-Рок на півночі від [[Лос-Анджелес|Лос-Анджелеса]]. Прем'єра фільму відбулась 22 листопада 1934 року.<ref>{{Cite web |url=http://www.tcm.com/tcmdb/title/81062/The-Lawless-Frontier/articles.html |title=Архівована копія |accessdate=13 листопада 2020 |archive-date=18 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160318091731/http://www.tcm.com/tcmdb/title/81062/The-Lawless-Frontier/articles.html }}</ref>

== У ролях ==
* [[Джон Вейн]] - Джон Тобін
* [[Шейла Террі (актор)|Шейла Террі]] - Рубі
* [[Джек Роквелл]] - шериф Люк Вільямс
* [[Джордж "Габбі" Хейс|Джордж "Габбі" Гейес]] - Дасті
* [[Джей Вілсі]] - другий помічник Занті
* [[Якіма Канутт]] в ролі Джо, помічник Занті
* [[Гордон Де Майн|Гордон Де Мейн]] - Міллер
* [[Ерл Двайр]] - Пандро Занті, псевдонім Дон Йорба

== Джерела ==
{{Reflist}}

== Зовнішні посилання ==
* {{IMDb title|id=0025373|title=The Lawless Frontier}}
* The Lawless Frontier is available for free download at the Internet Archive
* {{AllMovie title|28582}}
* The Lawless Frontier at the TCM Movie Database
* {{AFI film|title=The Lawless Frontier}}

[[Категорія:Вестерни США]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми США]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми США 1934]]
[[Категорія:Фільми 1934]]

title: англ. The Lawless Frontier

Жанр: B westernd

Режисери: Роберт Н. Бредбері

Продюсер: Пол Малверн

Сценарист: Роберт Н. Бредбері

У головних · ролях: - Джон Вейн - Шейла Террі - Джордж "Габбі" Гейес - Ерл Двайр

Оператор: Арчі Стаут

Монтаж: Чарльз Гант

Кінокомпанія: Lone Star Productionsd

Дистриб'ютор: Monogram Pictures

Тривалість: 59 хвилин

Мова: Англійська

Дата виходу: - 22 листопада 1934


text:
# Прапор Прилук
Пра́пор Прилу́к — міський стяг Прилук.

## Опис
Прапор Прилук — це прямокутне шовкове полотнище зеленого кольору, співвідношення сторін 2 і 3, з двостороннім зображенням св. Георгія на білому коні, який лівою рукою вражає списом поверженого змія, а у правій тримає блакитний щит з золотою головою бика, пронизаного золотою шаблею, по кутах полотнища зображені крилаті голівки херувимів, по краю золотиста окантовка.
Затверджено прапор Прилук рішенням 19 сесії міської ради 23 скликання.

title: Прапор Прилук

wikitext:
{{Картка:Прапор|
|назва        = Прапор Прилук
|зображення   = Pryluky prapor.png
|використання = 110000
|пропорції    = 2:3
|затверджений =
|дизайн       =
|колір1       = Зелений
|колір2       =
|тип          = Міський
}}

'''Пра́пор Прилу́к''' — міський [[стяг]] [[Прилуки|Прилук]].

== Опис ==
[[Прапор]] [[Прилуки|Прилук]] — це прямокутне шовкове полотнище зеленого кольору, співвідношення сторін 2 і 3, з двостороннім зображенням св. Георгія на білому коні, який лівою рукою вражає списом поверженого [[змія]], а у правій тримає блакитний [[щит]] з золотою головою [[бик]]а, пронизаного золотою шаблею, по кутах полотнища зображені крилаті голівки [[херувим]]ів, по краю золотиста окантовка.

Затверджено прапор Прилук рішенням 19 сесії міської ради 23 скликання.

== Див. також ==
* [[Герб Прилук]]
* [[Прилуки]]

== Посилання ==
* [http://www.pryluky.osp-ua.info/ch-1_fl-gerb.html Офіційний сайт Прилук] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110228131348/http://pryluky.osp-ua.info/ch-1_fl-gerb.html |date=28 лютого 2011 }}
* [http://www.calend.ru/cityday/1081/ Календарь событий] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110720121918/http://www.calend.ru/cityday/1081/ |date=20 липня 2011 }}

{{Прапори районних центрів Чернігівської області}}

[[Категорія:Прапори міст Чернігівської області|Прилуки]]
[[Категорія:Прилуки]]

title: Прапор Прилук

Кольори: | | зелений |

Тип: Міський

Приналежність: Прилуки


text:
# Назін Сергій Анатолійович
Назін Сергій Анатолійович (16 липня 1987) — російський стрибун у воду.
Призер Чемпіонату світу з водних видів спорту 2019 року.
Призер літньої Універсіади 2013 року.

title: Назін Сергій Анатолійович

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Назін Сергій Анатолійович
| оригінал імені = Sergey Nazin
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з водних видів спорту]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з водних видів спорту 2019|Кванджу 2019]]|[[Стрибки у воду на Чемпіонаті світу з водних видів спорту 2019 — командні змагання|змішані командні змагання]]}}
{{MedalCompetition|[[Літня Універсіада]]}}
{{MedalSilver|[[Літня Універсіада 2013|Казань 2013]]|Команда}}
{{MedalCompetition|[[Всесвітні ігри військовослужбовців]]}}
{{MedalBronze|[[Всесвітні ігри військовослужбовців 2019|Ухань 2019]]|Синхронна вишка, 10 м}}
}}
'''Назін Сергій Анатолійович''' (16 липня 1987) — [[Росія|російський]] [[Стрибки у воду|стрибун у воду]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Призер Чемпіонату світу з водних видів спорту [[Чемпіонат світу з водних видів спорту 2019|2019]] року.
Призер літньої Універсіади [[Літня Універсіада 2013|2013]] року.
<!--ДосягненняКінець Код:.1913-->

== Посилання ==
* [https://www.iat.uni-leipzig.de/datenbanken/dbdiving/daten.php?id_sportler=10000030 Назін Сергій Анатолійович на сайті Інституту прикладних наук про тренування в Лейпцизі (IAT)]

== Примітки ==
{{примітки}}

{{DEFAULTSORT:Анатолійович Назін Сергій}}
[[Категорія:Народились 1987]]
[[Категорія:Медалісти літньої Універсіади 2009]]
[[Категорія:Медалісти літньої Універсіади 2013]]
[[Категорія:Російські срібні призери Універсіад]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Росія

Народження: 16 липня 1987 (37 років) · Бузулук, Оренбурзька область, РРФСР, СРСР

title: Спорт

Вид спорту: стрибки у воду

title: Чемпіонат світу з водних видів спорту

Срібло: Кванджу 2019 · змішані командні змагання

title: Літня Універсіада

Срібло: Казань 2013 · Команда

title: Всесвітні ігри військовослужбовців

Бронза: Ухань 2019 · Синхронна вишка, 10 м


text:
# 1775 у літературі

## Книги

### П'єси
- «Севільський цирульник» — прем'єра комедії П'єра Бомарше (п'єсу написано в 1773 році).
- «Клеопатра» — трагедія Вітторіо Альф'єрі.
- «Суперники» — комедія Річарда Шерідана.

### Поезія
- «Мишеїда» — поема Ігнація Красицького.

### Нехудожні книги
- Dissertatio inauguralis botanico medica de Artemisiis Йоганнеса Пауля Стехмана.

## Народились
- 10 лютого — Чарлз Лем, англійський поет, публіцист і літературний критик епохи романтизму, один з найбільших майстрів жанру есе в історії англійської літератури.
- 16 грудня — Джейн Остін, англійська письменниця.

## Померли
- 8 січня — Джон Баскервілль, англійський типограф.

title: 1775 у літературі

wikitext:
{{18 століття в літературі}}

== Книги ==

=== П'єси ===
* «[[Севільський цирульник (п'єса)|Севільський цирульник]]» — прем'єра комедії [[П'єр Бомарше|П'єра Бомарше]] (п'єсу написано в [[1773 в літературі|1773 році]]).
* «Клеопатра» — трагедія [[Вітторіо Альф'єрі]].
* «Суперники» — комедія [[Річард Брінслі Шерідан|Річарда Шерідана]].

=== Поезія ===
* «Мишеїда» — поема [[Ігнацій Красицький|Ігнація Красицького]].

=== Нехудожні книги ===
* [[Dissertatio inauguralis botanico medica de Artemisiis]] Йоганнеса Пауля Стехмана.

== Народились ==
* [[10 лютого]] — [[Чарлз Лем]], англійський поет, публіцист і літературний критик епохи романтизму, один з найбільших майстрів жанру есе в історії англійської літератури.
* [[16 грудня]] — [[Джейн Остін]], англійська письменниця.

== Померли ==
* [[8 січня]] — [[Джон Баскервілль]], англійський типограф.

[[Категорія:1775 у літературі]]


text:
# ГЕС Пічі-Пікун-Леуфу
ГЕС Пічі-Пікун-Леуфу (ісп. Embalse de Pichi Picún Leufú) — гідроелектростанція в центральній Аргентині на межі провінцій Неукен та Ріо-Негро. Знаходячись між ГЕС П'єдра-дель-Агіла (вище за течією) та ГЕС Ель-Чокон, входить до складу каскаду на річці Лімай, яка є правим витоком Ріо-Негро (впадає в Атлантичний океан за 250 км на південь від Баїя-Бланки).
У межах проекту річку перекрили земляною греблю із бетонним облицюванням висотою 45 метрів та довжиною 1045 метрів, яка потребувала 1,56 млн м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 19 км2 та об'ємом 197 млн м3, в якому відбувається коливання рівня поверхні між позначками 477 та 479 метрів НРМ.
Біля правого берегу розташована бетонна ділянка греблі, яка включає шість шлюзів для пропуску надлишкової води та машинний зал. Останній обладнали трьома турбінами типу Каплан потужністю по 87 МВт, що при напорі 20,7 метра забезпечують виробництво 1080 млн кВт-год електроенергії на рік.

title: ГЕС Пічі-Пікун-Леуфу

wikitext:
{{Гідроелектростанція
|Зображення                     =
|Назва                          = ГЕС Пічі-Пікун-Леуфу
|Пікселі                        = 300px
|Підпис                         =
|Країна                         = {{ARG}}
|lat_dir =S |lat_deg =40 |lat_min =0 |lat_sec = 40.3
  |lon_dir =W |lon_deg =69 |lon_min = 59 |lon_sec = 25.1
  |region     =
  |CoordScale =
|Статус = діюча
|Річка = [[Лімай (річка)|Лімай]]
|Каскад = каскад на Лімай
|Початок будівництва =
|Роки введення першого та останнього гідроагрегатів = [[1999]]
|Встановлена потужність = 261
|Середнє річне виробництво = 1080
|Тип ГЕС = руслово-греблева
|Розрахований напір = 20,7
|Тип турбін = Каплан
|Кількість та марка турбін = 3 IMPSA
|Витрата через турбіни =
|Кількість та марка гідрогенераторів = 3 IMPSA
|Потужність гідроагрегатів = 3х87
|Тип греблі = земляна із бетонним облицюванням
|Висота греблі = 45
|Довжина греблі = 1045
|Шлюз =
|ЛЕП =
|Власник = Hidroelectrica Pichi Picun Leufu
}}

'''ГЕС Пічі-Пікун-Леуфу''' ({{lang-es|Embalse de Pichi Picún Leufú}}) — гідроелектростанція в центральній Аргентині на межі провінцій [[Неукен (провінція)|Неукен]] та [[Ріо-Негро (річка в Патагонії)|Ріо-Негро]]. Знаходячись між [[ГЕС П'єдра-дель-Агіла]] (вище за течією) та [[Ель-Чокон (гребля)|ГЕС Ель-Чокон]], входить до складу каскаду на річці [[Лімай (річка)|Лімай]], яка є правим витоком [[Ріо-Негро (річка в Патагонії)|Ріо-Негро]] (впадає в Атлантичний океан за 250 км на південь від [[Баїя-Бланка|Баїя-Бланки]]).

У межах проекту річку перекрили земляною греблю із бетонним облицюванням висотою 45 метрів та довжиною 1045 метрів, яка потребувала 1,56 млн м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 19 км2 та об'ємом 197 млн м3, в якому відбувається коливання рівня поверхні між позначками 477 та 479 метрів [[Висота над рівнем моря|НРМ]].

Біля правого берегу розташована бетонна ділянка греблі, яка включає шість шлюзів для пропуску надлишкової води та машинний зал. Останній обладнали трьома турбінами типу Каплан потужністю по 87 МВт, що при напорі 20,7 метра забезпечують виробництво 1080 млн кВт-год електроенергії на рік.<ref>{{Cite web|url=https://www.energia.gob.ar/contenidos/archivos/Reorganizacion/contenidos_didacticos/publicaciones/recursos_hidricos.pdf|title=CATÁLOGO DE RECURSOS HÍDRICOS|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180329184453/https://www.energia.gob.ar/contenidos/archivos/Reorganizacion/contenidos_didacticos/publicaciones/recursos_hidricos.pdf|archivedate=29 березня 2018|deadurl=yes}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://globalenergyobservatory.org/geoid/42216|title=Pichi Picun Leufu Hydroelectric Power Plant Argentina - GEO|website=globalenergyobservatory.org|language=en|accessdate=2018-03-29|archive-date=2 грудня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161202102220/http://globalenergyobservatory.org/geoid/42216}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.orsep.gob.ar/presa-22.html|title=Pichi Picún Leufú - Presas - ORSEP|website=www.orsep.gob.ar|accessdate=2018-03-29|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180329184635/http://www.orsep.gob.ar/presa-22.html|archivedate=2018-03-29|deadurl=yes}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Гідроелектростанції Аргентини|Пічі-Пікун-Леуфу]]
[[Категорія:Споруди, збудовані 1999]]
[[Категорія:Неукен (провінція)]]
[[Категорія:Ріо-Негро (провінція)]]
[[Категорія:Засновані в Аргентині 1999]]

title: ГЕС Пічі-Пікун-Леуфу

Країна: Аргентина

Адмінодиниця: Patagoníad · Неукен

Стан: діюча

Річка: Лімай

Каскад: каскад на Лімай

title: Основні характеристики

Установлена потужність: 261 МВт

Середнє річне виробництво: 1080 млн кВт·год

Тип ГЕС: руслово-греблева

title: Характеристики обладнання

Тип турбін: Каплан

Кількість та марка турбін: 3 IMPSA

Кількість та марка гідрогенераторів: 3 IMPSA

Потужність гідроагрегатів: 3х87 МВт

title: Основні споруди

Тип греблі: земляна із бетонним облицюванням

Власник: Hidroelectrica Pichi Picun Leufu

Основні споруди: ГЕС Пічі-Пікун-Леуфу


text:
# Паламарчук Євген Миколайович
Євге́н Микола́йович Паламарчу́к (нар. 8 січня 1984 року в Києві) — український футболіст, захисник петропавлівсько-борщагівської «Чайки».
Виступав за команди «Динамо-3», ЦСКА, «Волинь».

title: Паламарчук Євген Миколайович

wikitext:
{{Футболіст
 | ім'я = Євген Паламарчук
 | повне-ім'я = Євген Миколайович Паламарчук
 | дата-народження = 8.1.1984
 | місце-народження = [[Київ]]
 | країна-народження = [[СРСР]]
 | зріст = 195
 | вага = 77
 | прізвисько =
 | поточний-клуб = {{Прапорець|UKR}} [[Чайка (Петропавлівська Борщагівка)|«Чайка» ПБ]] <small>(аматори)</small>
 | позиція = захисник
 | номер = 20
 | юнацькі-роки =
 | юнацькі-клуби =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2001—2002|{{Прапорець|UKR}}|«[[Динамо-3]]» |28|0}}
{{Футболіст рядок 0|2002—2008|{{Прапорець|UKR}}|[[ЦСКА (Київ)|ЦСКА]] |136|0}}
{{Футболіст рядок 1|2008—2009|{{Прапорець|UKR}}|[[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь»]] |13|0}}
{{Футболіст рядок 0|2009|{{Прапорець|UKR}}|[[Арсенал (Біла Церква)|«Арсенал» БЦ]] |7|0}}
{{Футболіст рядок 1|2010|{{Прапорець|UKR}}|[[Бастіон (футбольний клуб)|«Бастіон»]] | | }}
{{Футболіст кінець}}
 | збірна-роки =
 | збірна-команда =
 | збірна-ігри(голи) =
 | пк-поновлення = 20 лютого 2015
 | збірна-поновлення =
}}
{{однофамільці|Паламарчук}}
'''Євге́н Микола́йович Паламарчу́к''' (нар. [[8 січня]] [[1984]] року в [[Київ|Києві]]) — [[Україна|український]] [[футболіст]], [[захисник (футбол)|захисник]] петропавлівсько-борщагівської [[Чайка (Петропавлівська Борщагівка)|«Чайки»]].

Виступав за команди «[[Динамо-3]]», [[ЦСКА (Київ)|ЦСКА]], [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь»]].

== Джерела ==
* [http://ffu.org.ua/ukr/tournaments/prof/4757/ Реєстр матчів гравця на офіційному сайті ФФУ]
* [http://www.fc.volyn.net/pl_palamarchuk.php Інформація про гравця на неофіційному сайті ФК «Волинь»]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
{{Footballer-stub}}
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Арсенала» (Біла Церква)]]
[[Категорія:Футболісти «Волині»]]
[[Категорія:Футболісти ЦСКА (Київ)]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Уродженці Києва]]
[[Категорія:Футболісти «Сокола» (Михайлівка-Рубежівка)]]
[[Категорія:Футболісти «Бастіона»]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо-3»]]
[[Категорія:Футболісти «Чайки» (Петропавлівська Борщагівка)]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Євген Миколайович Паламарчук

Громадянство: Україна

Позиція: захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Чайка» ПБ (аматори)

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Динамо-3» · 28 · (0)

ЦСКА · 136 · (0)

«Волинь» · 13 · (0)

«Арсенал» БЦ · 7 · (0)

«Бастіон» · ( )

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 20 лютого 2015.


text:
# Отто Штанге
Отто Штанге (нім. Otto Stange; 30 березня 1890, Оттенгаузен — 15 жовтня 1980, Шопфгайм) — німецький воєначальник, генерал-майор люфтваффе. Кавалер Німецького хреста в золоті.

## Біографія
12 жовтня 1910 року вступив в армію. Учасник Першої світової війни. Після демобілізації армії залишений в рейхсвері. З 1 грудня 1922 року — технічний офіцер і офіцер батареї 5-го артилерійського полку. З 1 жовтня 1932 року служив в штабі 3-го транспортного батальйону. З 1 жовтня 1934 року — командир ескадрону 22-го транспортного батальйону. 1 квітня 1935 року переведений в люфтваффе і призначений командиром батареї 22-го зенітного дивізіону. З 1 жовтня 1936 року — командир дивізіону 32-го зенітного полку.
З 15 листопада 1938 року — консультант відділу ППО Управління озброєнь сухопутних військ, 1 жовтня 1939 року очолив відділ. З 6 липня 1940 року — командир 102-го зенітного полку. З 5 липня 1942 року — інспектор спорядження і боєприпасів при генералові зенітних військ Імперського міністерства авіації. З 9 березня 1944 року — вищий командир училищ польової зенітної артилерії. З 2 квітня 1945 року — командир 3-ї зенітної дивізії. 8 травня 1945 року взятий в полон британськими військами. 8 травня 1947 року звільнений.

## Звання
- Фенріх (1 листопада 1921)
- Оберфенріх (1 листопада 1922)
- Лейтенант (1 грудня 1922)
- Оберлейтенант (31 липня 1925)
- Ротмістр (1 березня 1933)
- Майор (1 жовтня 1936)
- Оберстлейтенант (1 квітня 1939)
- Оберст (1 жовтня 1941)
- Генерал-майор (20 квітня 1945)

## Нагороди
- Залізний хрест 2-го класу
- Почесний хрест ветерана війни з мечами
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го, 3-го, 2-го і 1-го класу (25 років)
- Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938 року»
- Застібка до Залізного хреста 2-го класу
- Залізний хрест 1-го класу
- Нагрудний знак зенітної артилерії люфтваффе
- Німецький хрест в золоті (27 травня 1942)

title: Отто Штанге

wikitext:
{{Особа
|військове звання = {{Ранг|країна=3 Рейх|звання=Генерал-майор|рід=люфтваффе}}
|нагороди = {{(!}}
{{!}}{{Золотий німецький хрест}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Застібка до Залізного хреста 2-го класу}}
{{!}}-
{{!}}{{Залізний хрест 2-го класу}}{{!!}}{{Почесний хрест ветерана війни}}{{!!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 1-го класу (Люфтваффе)}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 2-го класу (Люфтваффе)}}{{!!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 3-го класу (Люфтваффе)}}{{!!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (Люфтваффе)}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938»}}
{{!}}-
{{!}}{{Нагрудний знак зенітної артилерії люфтваффе}}
{{!)}}
}}

'''Отто Штанге''' ({{lang-de|Otto Stange}}; [[30 березня]] [[1890]], [[Оттенгаузен]] — [[15 жовтня]] [[1980]], [[Шопфгайм]]) — німецький воєначальник, [[генерал-майор]] [[люфтваффе]]. Кавалер [[Німецький хрест|Німецького хреста]] в золоті.

== Біографія ==
12 жовтня 1910 року вступив в армію. Учасник [[Перша світова війна|Першої світової війни]]. Після демобілізації армії залишений в [[Рейхсвер|рейхсвері]]. З 1 грудня 1922 року — технічний офіцер і офіцер батареї 5-го артилерійського полку. З 1 жовтня 1932 року служив в штабі 3-го транспортного батальйону. З 1 жовтня 1934 року — командир ескадрону 22-го транспортного батальйону. 1 квітня 1935 року переведений в люфтваффе і призначений командиром батареї 22-го зенітного дивізіону. З 1 жовтня 1936 року — командир дивізіону 32-го зенітного полку.

З 15 листопада 1938 року — консультант відділу ППО Управління озброєнь сухопутних військ, 1 жовтня 1939 року очолив відділ. З 6 липня 1940 року — командир 102-го зенітного полку. З 5 липня 1942 року — інспектор спорядження і боєприпасів при генералові зенітних військ [[Імперське міністерство авіації|Імперського міністерства авіації]]. З 9 березня 1944 року — вищий командир училищ польової зенітної артилерії. З 2 квітня 1945 року — командир [[3-тя зенітна дивізія (Третій Рейх)|3-ї зенітної дивізії]]. 8 травня 1945 року взятий в полон британськими військами. 8 травня 1947 року звільнений.

== Звання ==

* [[Фенріх]] (1 листопада 1921)
* [[Оберфенріх]] (1 листопада 1922)
* [[Лейтенант]] (1 грудня 1922)
* [[Оберлейтенант]] (31 липня 1925)
* [[Ротмістр]] (1 березня 1933)
* [[Майор]] (1 жовтня 1936)
* [[Оберстлейтенант]] (1 квітня 1939)
* [[Оберст]] (1 жовтня 1941)
* [[Генерал-майор]] (20 квітня 1945)

== Нагороди ==

* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]] 2-го класу
* [[Почесний хрест ветерана війни]] з мечами
* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го, 3-го, 2-го і 1-го класу (25 років)
* [[Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938 року»]]
* [[Застібка до Залізного хреста]] 2-го класу
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]] 1-го класу
* [[Нагрудний знак зенітної артилерії люфтваффе]]
* [[Німецький хрест]] в золоті (27 травня 1942)

== Посилання ==

* [https://www.oocities.org/~orion47/WEHRMACHT/LUFTWAFFE/Generalmajor/STANGE_OTTO.html Біографічні дані.]
{{DEFAULTSORT:Штанге Отто}}
[[Категорія:Німецькі військовики Першої світової війни]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з Німеччини]]

title: нім. Otto Stange

Народився: 30 березня 1890 · Ottenhausend, Вайсензе, Земмерда, Тюрингія, Німеччина

Помер: 15 жовтня 1980 (90 років) · Шопфгайм

Діяльність: офіцер

Учасник: Перша світова війна і Друга світова війна

Військове звання: Генерал-майор

Нагороди: | Золотий німецький хрест | Залізний хрест 1-го класу | Застібка до Залізного хреста 2-го класу | | Залізний хрест 2-го класу | Почесний хрест ветерана війни (для учасників бойових дій) | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 1-го класу | | Медаль «За вислугу років у Вермахті» | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 3-го класу | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу | | Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» | | | | Нагрудний знак зенітної артилерії люфтваффе | | |

title: Військове звання

Золотий німецький хрест: Залізний хрест 1-го класу · Застібка до Залізного хреста 2-го класу

Залізний хрест 2-го класу: Почесний хрест ветерана війни (для учасників бойових дій) · Медаль «За вислугу років у Вермахті» 1-го класу

Медаль «За вислугу років у Вермахті»: Медаль «За вислугу років у Вермахті» 3-го класу · Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу


text:
# Алі Абдалла Салех
Алі Абдалла Салех (араб. علي عبدالله صالحⓘ, ʿAlī ʿAbdullāh Ṣāliḥ; 21 березня 1942 — 4 грудня 2017) — єменський державний військовий діяч і Президент Північного Ємену (1978 — 1990), а після об'єднання ЄАР і НДРЄ — голова Президентської Ради єдиного Ємену (1990—1994) і пізніше (з 1994) — президент об'єднаної країни.

## Біографія

### Ранні роки
Алі Абдалла Салех народився 21 березня 1942 у селі Бейт аль-Ахмар провінції Сана. Походить з племені санхан, що входить до племінної конфедерації мусульман-зейдитів — Хашид.

### Військова кар'єра
Військову кар'єру почав підлітком у 1958 році. Після повалення монархії 1962 року Салех перейшов на бік республіканців і 1963 був зведений у чин лейтенанта 2-го рангу. Повалений єменський король і його прихильники, які втекли на північ країни, розв'язали громадянську війну, що тривала вісім років. У грудні 1967 роялісти обложили Сану. Салех був одним з героїв 70-денної облоги міста, що закінчилася перемогою республіканців.

### Президент Північного Ємену
Після того як 24 червня 1978 президент Ахмад аль-Гашімі загинув під час вибуху бомби в аташе-кейсі посланника президента НДРЄ, Алі Абдалла Салех став членом Тимчасової президентської ради. 17 липня на надзвичайному засіданні УНС переважною більшістю голосів його було обрано президентом ЄАР (Північного Ємену) і головнокомандувачем збройними силами країни.
У лютому 1979 напруженість між Північним і Південним Єменом переросла у збройний конфлікт. Північноєменські війська перейшли кордон й атакували кілька сіл у Південному Ємені, проте південноєменські війська за радянської, кубинської і східнонімецької підтримки вдерлися на північ. За посередництва ЛАД у березні в Кувейті між двома Єменами була досягнута домовленість про припинення вогню, відведення військ і відкриття кордонів. 17 вересня того ж року на основі колективного рішення всіх керівників і персоналу Збройних сил на знак вдячності за його зусилля зі створення та розвитку Збройних Сил та безпеки Салех отримав звання полковника, а 30 серпня 1982 став генеральним секретарем партії Загальний народний конгрес.
22 травня 1983 Салеха було переобрано. 17 липня 1988 Законодавча рада ЄАР обрала його на черговий президентський термін.

### На чолі єдиного Ємену
У червні 1989 року між Північним і Південним Єменом почалися переговори про об'єднання і наприкінці листопада наступного року було підписано угоду про об'єднання ЄАР і НДРЄ в єдину державу протягом року на основі проекту конституції 1981. 20 травня 1990 Рада Шури одноголосно надали Салеху звання генерала на знак вдячності за його величезні зусилля у справі об'єднання нації, а 22 травня він підняв прапор Єменської Республіки в Адені, що ознаменувало собою об'єднання Ємену. Алі Абдалла Салех став головою президентської Ради нової держави, а прем'єр-міністром — голова Президії Верховної Народної Ради НДРЄ — Гейдар Абу Бакр аль-Аттас.

### Громадянська війна і прикордонні конфлікти
1994 року в країні вибухнула Громадянська війна. 21 травня лідери півдня оголосили про відокремлення і проголосили Демократичну Республіку Ємен. У той же день Алі Абдалла Салех ввів надзвичайний стан у країні, наказавши розпочати наступ на Аден. До липня урядові війська відновили контроль над півднем.
16 грудня 1995 спалахнули Єменсько-еритрейські збройні сутички навколо групи островів Ханіш, у результаті яких єменські війська зазнали поразки. Під контроль еритрейських військ перейшов найбільший з островів — Ханіш Кебір, а в серпні наступного року — сусідній острів Ханіш Сахір. Обидві держави вирішили звернутися в міжнародний арбітражний суд у Гаазі, який 1998 року визнав належність островів Ємену.

### Політична криза в Ємені
Взимку 2010 — 2011 рр.. У країнах арабського світу почалися масові заворушення, викликані різними причинами, але спрямовані головним чином проти чинної влади. Масові заворушення призвели до зміни влади в Тунісі й Єгипті та охопили інші арабські країни, зокрема, Ємен. 2 лютого Алі Абдалла Салех оголосив, що не буде переобиратися на наступний термін. Проте наступного дня понад 20 тис. демонстрантів провели «День гніву», зажадавши відставки президента. У наступні дні масові акції протесту з вимогою відставки президента не припинялися, відбулися зіткнення демонстрантів з прихильниками влади й поліцією. 21 лютого Алі Абдалла Салех оголосив, що не піде під тиском опозиції: «Я піду тільки в одному випадку: якщо зазнаю поразки на виборах» .
18 березня Салех ввів у країні надзвичайний стан, а за два дні відправив уряд у відставку. 22 березня він висловив готовність піти у відставку до кінця 2011 року. У квітні за участю Ради співробітництва арабських держав Перської затоки (GCC) було розроблено план врегулювання, який передбачав відставку Алі Абдулли Салеха з наданням йому і його сім'ї гарантій безпеки, а також передачу влади віце-президенту Абд аль-Рабу Мансуру аль-Хаді. Спочатку єменський лідер відкидав цей план, потім (11 квітня) він погодився з ним, але 22 травня знову відмовився.
23 травня загін поліцейського спецназу за підтримки бійців національної гвардії спробував заарештувати лідера племені хашід Садика аль-Ахмар, але біля будинку аль-Ахмара по них відкрили вогонь, змусивши поліцейських відступити. Прихильники аль-Ахмара незабаром розгорнули бої з урядовими силами в столиці країни. Під їх контроль перейшли декілька урядових установ, зокрема будівлі міністерства промисловості й державного інформаційного агентства. У ході п'ятиденних боїв Сана виявилася розділеною на кілька частин: Алі Абдалла Салех контролював південну частину міста, війська аль-Ахмара — західну, а північ столиці контролював генерал Алі Мохсена аль-Ахмар, який підтримав опозицію ще в березні. 27 травня Садик аль-Ахмар оголосив про перемир'я з президентом. У той же день кілька ісламістів з угрупування «Послідовники шаріату» взяли адміністративний центр провінції Аб'ян — місто Зинджибар. Вже 31 травня бої в столиці між прихильниками Салеха і аль-Ахмар поновилися.
3 червня в результаті обстрілу мечеті на території президентської резиденції було поранено самого Салеха, а також прем'єр-міністра й спікера парламенту, що супроводжували його, при цьому загинули семеро охоронців. Наступного дня президент прибув на лікування в Саудівську Аравію. За повідомленням американських ЗМІ, Салех серйозно постраждав під час вибуху: 40 % його шкіри було вкрито опіками, також у нього виявили внутрішньочерепний крововилив.

## Сім'я
1970 року в Салеха народився старший син — Ахмед. Він навчався у США та у військовій академії в Сандгерсті. У 2000 році Ахмед отримав посаду голови Республіканської гвардії Ємену. Після цього отримав посаду посла Ємену у ОАЕ. У 2019 році Республіканську гвардію очолив інший син — Тарік Салех.
Єдиноутробний брат Салеха від другого шлюбу матері — бригадний генерал Алі Мохсен Салех аль-Махар керував Республіканською гвардією, допоки не був замінений на свого племінника. Під час арабської весни команвав північним військовим округом та 1-ю бронетанковою дивізією (одним з найбільш боєздатних військовим з'єднанням у країні) та перейшов на сторону повстанців.
Інший єдиноутробний брат — генерал Мухамад Салех аль-Ахмар керував повітряними силами країни.
Племінник — генерал Тарік Мухаммад Абдалла Салех очолював Президентську гвардію.

## Смерть
29 листопада 2017 року, між прихильниками Салеха й хуситами спалахнув конфлікт навколо мечеті, що носить ім'я Салеха. 2 грудня партія Салеха закликала народ Ємену до повстання проти хуситів.
4 грудня 2017 року Алі Абдалла Салех був убитий під час перестрілки після безуспішної спроби його арешту силами МВС, підконтрольними ополченню «Ансар Аллах». Також був убитий генеральний секретар партії ВНК Аріф Аль-Зукав, а його сина заарештували. Тіло Салеха пронесли містом на ковдрі та поховали вночі з 5 на 6 грудня 2017 року у Сані

title: Алі Абдалла Салех

wikitext:
{{Картка:Лідер
| ім'я = Алі Абдалла Салех<br />علي عبد الله صالح
| жінка =
| зображення = President Ali Abdullah Saleh.jpg
| розмір_зображення = 180px
| зображення_підпис =  Салех у Кремлі під час візиту до Росії. 2004 рік.
<!--
| початок_терміну = 1 жовтня 1994
| кінець_терміну = 23 грудня 2011 -->
| прем'єр-міністр =
| виборчий_округ =
| дружина =Асама Салех
| чоловік =
| діти =Син Ахмед
| родичі =
| професія = військовий
| національність = [[Араби|Араб]]
| релігія = [[Іслам|мусульманин]]—[[зейдити|зейдит]]
| партія = [[Загальний народний конгрес (Ємен)|Загальний народний конгрес]]
| посада3 = 6-й [[Список президентів Єменської Арабської Республіки|Президент Єменської Арабської Республіки]]
| попередник3 = [[Абдул Карім Абдалла аль-Араші]]
| наступник3 = посаду скасовано
| початок_терміну3 = 17 липня 1978
| кінець_терміну3 = 22 травня 1990
| посада2 = 1-й Голова Президентської Ради Ємену
| попередник2 = посада впроваджена
| наступник2 = посада скасована
| початок_терміну2 = 22 травня 1990
| кінець_терміну2 = 1 жовтня 1994
| посада = 1-й [[Президент Ємену]]
| попередник = посада впроваджена
| наступник = [[Абд Раббо Мансур Гаді]]
| початок_терміну = 1 жовтня 1994
| кінець_терміну = 22 січня 2012
}}

'''Алі Абдалла Салех''' ([[Арабська мова|араб.]] {{audio|Ali abdullah saleh pronunciation.oga|{{lang|ar|علي عبدالله صالح}}}}, ''ʿAlī ʿAbdullāh Ṣāliḥ''; {{дата народження|21|3|1942}} — {{дата смерті|4|12|2017}}) — [[ємен]]ський державний військовий діяч і Президент Північного Ємену (1978 — 1990), а після об'єднання [[Єменська Арабська Республіка|ЄАР]] і [[Народна Демократична Республіка Ємен|НДРЄ]] — голова Президентської Ради єдиного Ємену (1990—1994) і пізніше (з 1994) — президент об'єднаної країни.

== Біографія ==

=== Ранні роки ===
Алі Абдалла Салех народився 21 березня 1942 у селі Бейт аль-Ахмар провінції Сана<ref>{{cite news| title=Али Абдалла САЛЕХ| publisher=Справочник «Коммерсантъ»| url=http://www.kommersant.ru/factbook/note.aspx?objectid=21030| language=ru| accessdate=5 червня 2011| archiveurl=https://web.archive.org/web/20110609091224/http://www.kommersant.ru/factbook/note.aspx?objectid=21030| archivedate=9 червня 2011| deadurl=yes}}</ref>. Походить з племені санхан, що входить до племінної конфедерації мусульман-[[зейдити|зейдитів]] — Хашид<ref name="GlobalSecurity.org">{{cite news| title=Ali Abdullah Saleh| publisher=GlobalSecurity.org| url=http://www.globalsecurity.org/military/world/yemen/saleh.htm| language=en| accessdate=5 червня 2011| archive-date=30 серпня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110830141947/http://www.globalsecurity.org/military/world/yemen/saleh.htm}}</ref>.
=== Військова кар'єра ===
[[Файл :Young Saleh of Yemen.jpg|thumb|left|100px|Молодий Салех у військовій формі]]

Військову кар'єру почав підлітком у 1958 році. Після повалення монархії 1962 року Салех перейшов на бік республіканців і 1963 був зведений у чин лейтенанта 2-го рангу<ref name="GlobalSecurity.org"/>. Повалений єменський король і його прихильники, які втекли на північ країни, розв'язали [[Військовий переворот у Ємені (1962)|громадянську війну]], що тривала вісім років. У грудні 1967 роялісти обложили [[Сана|Сану]]. Салех був одним з героїв 70-денної облоги міста<ref name="GlobalSecurity.org"/>, що закінчилася перемогою республіканців.

=== Президент Північного Ємену ===
[[Файл:Saleh 1988.jpg|thumb|right|100px|Салех в 1988, як Президент Північного Ємену]]
[[Файл:Ali Abdullah Saleh.jpg|thumb|left|Салех з [[Джордж Вокер Буш|Джорджом Бушом]] в 2007]]
Після того як 24 червня 1978 президент [[Ахмад аль-Гашімі]] загинув під час вибуху бомби в аташе-кейсі посланника президента НДРЄ, Алі Абдалла Салех став членом Тимчасової президентської ради. 17 липня на надзвичайному засіданні УНС переважною більшістю голосів його було обрано президентом ЄАР (Північного Ємену) і головнокомандувачем збройними силами країни<ref name="Академия наук">{{книга-ру|автор        = Академия Наук СССР
|заглавие     = Новейшая история Арабских стран Азии 1917-1985
|издательство = [[Наука (видавництво)|Наука]]
|место     =М.
|год          = 1988
|страницы     = 440-445
|isbn         =
}}</ref>.

У лютому 1979 напруженість між Північним і Південним Єменом переросла у збройний конфлікт. Північноєменські війська перейшли кордон й атакували кілька сіл у Південному Ємені, проте південноєменські війська за радянської, кубинської і східнонімецької підтримки вдерлися на північ<ref>{{книга-ру|автор        = George C. Kohn
|заглавие     = Dictionary of wars. Facts on File library of world histor
|том     = 50
|ссылка       = http://books.google.com/books?id=OIzreCGlHxIC&pg=PT627&dq=February+1979+South+Yemen&hl=ru&ei=Z6TrTc2_McjOsgarw6DnCg&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=10&ved=0CF4Q6AEwCQ#v=onepage&q=February%201979%20South%20Yemen&f=false
|издательство = Infobase Publishing
|год          = 2007
|страницы     = 615
|isbn         = 0816065772, 9780816065776}}{{oq|en|Mutual hostilities increased until February 24, 1979, when troops on both sides of the border fired on each other. Noth Yemenite forces were led by radical army offices across the border and attacked a number of villages in South Yemen; with Soviet, Cuban, and East German, South Yemenite troops invaded the north. Alarmed by this invasion of its ally, Saudi Arabia called an emergency meeting of the League of Arab States and, along with the United States, rushed arms to North Yemen. A U.S. naval task force was sent to the Arabian sea.}}</ref>. За посередництва ЛАД у березні в Кувейті між двома Єменами була досягнута домовленість про припинення вогню, відведення військ і відкриття кордонів<ref name="Академия наук"/>. 17 вересня того ж року на основі колективного рішення всіх керівників і персоналу Збройних сил на знак вдячності за його зусилля зі створення та розвитку Збройних Сил та безпеки Салех отримав звання полковника, а 30 серпня 1982 став генеральним секретарем партії [[Загальний народний конгрес (Ємен)|Загальний народний конгрес]]<ref name="GlobalSecurity.org"/>.

22 травня 1983 Салеха було переобрано<ref name="Йемен">{{cite news| title=ЙЕМЕН в XX веке| publisher=Хронос| url=http://www.hrono.ru/land/1900yem.html| language=ru| accessdate=6 червня 2011| archive-date=24 червня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110624102232/http://www.hrono.ru/land/1900yem.html}}</ref>. 17 липня 1988 Законодавча рада ЄАР обрала його на черговий президентський термін<ref name="Йемен"/>.
[[Файл:Aa salih with cheney.jpg|thumb|left|Віце-президент США [[Дік Чейні]] та президент Алі Абдалла Салех обговорюють спілні зусилля на конференції по боротьбі в місті [[Сана]], 14 березня 2002, Ємен]]

=== На чолі єдиного Ємену ===
У червні 1989 року між Північним і Південним Єменом почалися переговори про об'єднання і наприкінці листопада наступного року було підписано угоду про об'єднання ЄАР і НДРЄ в єдину державу протягом року на основі проекту конституції 1981<ref name="Йемен"/>. 20 травня 1990 Рада Шури одноголосно надали Салеху звання генерала на знак вдячності за його величезні зусилля у справі об'єднання нації, а 22 травня він підняв прапор Єменської Республіки в Адені<ref name="GlobalSecurity.org"/>, що ознаменувало собою об'єднання Ємену. Алі Абдалла Салех став головою президентської Ради нової держави, а прем'єр-міністром — голова Президії Верховної Народної Ради НДРЄ — [[Гейдар Абу Бакр аль-Аттас]].

=== Громадянська війна і прикордонні конфлікти ===
{{Докладніше|Громадянська війна в Ємені (1994)}}
1994 року в країні вибухнула Громадянська війна. 21 травня лідери півдня оголосили про відокремлення і проголосили [[Демократична Республіка Ємен|Демократичну Республіку Ємен]]<ref>{{cite news| title=Yemeni Civil War - 1994| publisher=GlobalSecurity.org| url=http://www.globalsecurity.org/military/world/war/yemen1.htm| language=en| accessdate=6 червня 2011| archive-date=1 липня 2017| archive-url=https://web.archive.org/web/20170701200943/http://www.globalsecurity.org/military/world/war/yemen1.htm}}</ref>. У той же день Алі Абдалла Салех ввів надзвичайний стан у країні, наказавши розпочати наступ на Аден<ref name="Йемен"/>. До липня урядові війська відновили контроль над півднем.

16 грудня 1995 спалахнули Єменсько-еритрейські збройні сутички навколо групи островів Ханіш, у результаті яких єменські війська зазнали поразки<ref>{{cite news| title=Hanish Island Conflict| publisher=GlobalSecurity.org| url=http://www.globalsecurity.org/military/world/war/hanish.htm| language=en| accessdate=6 червня 2011| archive-date=4 червня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110604094700/http://www.globalsecurity.org/military/world/war/hanish.htm}}</ref>. Під контроль еритрейських військ перейшов найбільший з островів — [[Ханіш|Ханіш Кебір]], а в серпні наступного року — сусідній острів Ханіш Сахір<ref name="Институт Ближнего Востока ">{{cite news| title=О ситуации в районе Красного моря| publisher=Институт Ближнего Востока| url=http://www.iimes.ru/rus/stat/2003/19-02-03.htm| author=Юрченко В. П.| language=ru| accessdate=6 червня 2011| archive-date=3 січня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110103052321/http://www.iimes.ru/rus/stat/2003/19-02-03.htm}}</ref>. Обидві держави вирішили звернутися в міжнародний арбітражний суд у Гаазі, який 1998 року визнав належність островів Ємену<ref name="Институт Ближнего Востока "/>.

=== Політична криза в Ємені ===
{{Докладніше|Повстання в Ємені 2011—2012}}
Взимку 2010 — 2011 рр.. У країнах арабського світу почалися масові заворушення, викликані різними причинами, але спрямовані головним чином проти чинної влади. Масові заворушення призвели до зміни влади в Тунісі й Єгипті та охопили інші арабські країни, зокрема, Ємен. 2 лютого Алі Абдалла Салех оголосив, що не буде переобиратися на наступний термін<ref>{{cite news| title=Президент Йемена отказался от участия в выборах| publisher="Лента.Ру"| url=http://lenta.ru/news/2011/02/02/noterm/| date=02.02.2011| language=ru| accessdate=7 червня 2011| archive-date=12 червня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110612105130/http://lenta.ru/news/2011/02/02/noterm/}}</ref>. Проте наступного дня понад 20 тис. демонстрантів провели «День гніву», зажадавши відставки президента<ref>{{cite news| title=Более 20 тыс человек участвуют в демонстрации в столице Йемена| publisher=РИА Новости| url=http://www.rian.ru/world/20110203/329785877.html| date=03/02/2011| language=ru| accessdate=7 червня 2011| archive-date=9 лютого 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110209140446/http://rian.ru/world/20110203/329785877.html}}</ref>. У наступні дні масові акції протесту з вимогою відставки президента не припинялися, відбулися зіткнення демонстрантів з прихильниками влади й поліцією. 21 лютого Алі Абдалла Салех оголосив, що не піде під тиском опозиції: «Я піду тільки в одному випадку: якщо зазнаю поразки на виборах» .

18 березня Салех ввів у країні надзвичайний стан, а за два дні відправив уряд у відставку<ref>{{cite news| title=В Йемене объявили режим чрезвычайного положения| publisher="Лента.Ру"| url=http://lenta.ru/news/2011/03/18/yemeni/| date=18.03.2011| language=ru| accessdate=8 червня 2011| archive-date=31 травня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110531033620/http://lenta.ru/news/2011/03/18/yemeni/}}</ref><ref>{{cite news| title=Президент Йемена распустил правительство| publisher="Лента.Ру"| url=http://lenta.ru/news/2011/03/20/sackgov/| date=20.03.2011| language=ru| accessdate=8 червня 2011| archive-date=22 березня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110322162811/http://www.lenta.ru/news/2011/03/20/sackgov/}}</ref>. 22 березня він висловив готовність піти у відставку до кінця 2011 року<ref>{{cite news| title=Президент Йемена согласился уйти в отставку раньше срока| publisher="Лента.Ру"| url=http://lenta.ru/news/2011/03/22/yaman/| date=22.03.2011| language=ru| accessdate=8 червня 2011| archive-date=27 травня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110527143317/http://lenta.ru/news/2011/03/22/yaman/}}</ref>. У квітні за участю Ради співробітництва арабських держав Перської затоки (GCC) було розроблено план врегулювання, який передбачав відставку Алі Абдулли Салеха з наданням йому і його сім'ї гарантій безпеки, а також передачу влади віце-президенту Абд аль-Рабу Мансуру аль-Хаді. Спочатку єменський лідер відкидав цей план, потім (11 квітня) він погодився з ним<ref>{{cite news| title=Президент Йемена согласился уйти в отставку| publisher="Лента.Ру"| url=http://lenta.ru/news/2011/04/11/away/| date=11.04.2011| language=ru| accessdate=8 червня 2011| archive-date=14 червня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110614052010/http://lenta.ru/news/2011/04/11/away/}}</ref>, але 22 травня знову відмовився.

23 травня загін поліцейського спецназу за підтримки бійців національної гвардії спробував заарештувати лідера племені хашід Садика аль-Ахмар, але біля будинку аль-Ахмара по них відкрили вогонь, змусивши поліцейських відступити<ref>{{cite news| title=Племена против Салеха| publisher="Лента.Ру"| url=http://lenta.ru/articles/2011/05/25/yaman/| date=25.05.2011| author=Яковина Иван| language=ru| accessdate=8 червня 2011| archive-date=31 травня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110531043052/http://lenta.ru/articles/2011/05/25/yaman/}}</ref>. Прихильники аль-Ахмара незабаром розгорнули бої з урядовими силами в столиці країни. Під їх контроль перейшли декілька урядових установ, зокрема будівлі міністерства промисловості й державного інформаційного агентства<ref>{{cite news| title=Клан президента Йемена перешел на сторону оппозиции и захватывает столицу страны| publisher=NEWSru.com| url=http://www.newsru.com/world/24may2011/clan.html| date=24 мая 2011 г.| language=ru| accessdate=8 червня 2011| archive-date=27 травня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110527143202/http://www.newsru.com/world/24may2011/clan.html}}</ref>. У ході п'ятиденних боїв Сана виявилася розділеною на кілька частин: Алі Абдалла Салех контролював південну частину міста, війська аль-Ахмара — західну, а північ столиці контролював генерал [[Алі Мохсена аль-Ахмар]], який підтримав опозицію ще в березні<ref>{{cite news| title=Столица Йемена оказалась разделенной| publisher="Лента.Ру"| url=http://lenta.ru/news/2011/05/27/yaman/| date=27.05.2011| author=Яковина Иван| language=ru| accessdate=8 червня 2011| archive-date=2 червня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110602210035/http://lenta.ru/news/2011/05/27/yaman/}}</ref>. 27 травня Садик аль-Ахмар оголосив про перемир'я з президентом<ref>{{cite news| title=Один из противников президента Йемена согласился на перемирие| publisher="Лента.Ру"| url=http://lenta.ru/news/2011/05/27/yemen/| date=27.05.2011| author=Яковина Иван| language=ru| accessdate=8 червня 2011| archive-date=27 вересня 2013| archive-url=https://web.archive.org/web/20130927114403/http://lenta.ru/news/2011/05/27/yemen/}}</ref>. У той же день кілька ісламістів з угрупування «Послідовники шаріату» взяли адміністративний центр [[Аб'ян (мухафаза)|провінції Аб'ян]] — місто [[Зинджибар]]<ref>{{cite news | title=В Йемене обустраиваются исламисты
|publisher=Газета "Коммерсантъ"| url=http://www.kommersant.ru/doc-y/1650836|date= 31.05.2011 |author=Сергей Строкань | language=ru}}</ref>. Вже 31 травня бої в столиці між прихильниками Салеха і аль-Ахмар поновилися.

3 червня в результаті обстрілу мечеті на території президентської резиденції було поранено самого Салеха, а також прем'єр-міністра й спікера парламенту, що супроводжували його, при цьому загинули семеро охоронців<ref>{{Cite web |url=http://www.bbc.co.uk/news/world-middle-east-13638787 |title=BBC — Yemen: President Saleh 'injured' in attack on palace |accessdate=8 червня 2011 |archive-date=6 червня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110606062202/http://www.bbc.co.uk/news/world-middle-east-13638787 }}</ref>. Наступного дня президент прибув на лікування в Саудівську Аравію<ref>{{cite news| title=Раненый президент Йемена прибыл в Саудовскую Аравию| publisher="Лента.Ру"| url=http://lenta.ru/news/2011/06/05/arrive/| date=05.06.2011| author=Яковина Иван| language=ru| accessdate=8 червня 2011| archive-date=9 червня 2011| archive-url=https://web.archive.org/web/20110609004434/http://lenta.ru/news/2011/06/05/arrive/}}</ref>. За повідомленням американських ЗМІ, Салех серйозно постраждав під час вибуху: 40 % його шкіри було вкрито опіками, також у нього виявили внутрішньочерепний крововилив<ref>{{Cite web |url=http://www.bbc.co.uk/news/world-middle-east-13687145 |title=BBC — Yemen: Saleh 'gravely wounded' in rocket attack |accessdate=8 червня 2011 |archive-date=8 червня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110608144743/http://www.bbc.co.uk/news/world-middle-east-13687145 }}</ref>.

== Сім'я ==

[[1970]] року в Салеха народився старший син — Ахмед. Він навчався у США та у [[Королівська військова академія в Сандгерсті|військовій академії в Сандгерсті]]. У [[2000]] році Ахмед отримав посаду голови Республіканської гвардії Ємену<ref name="BBC">{{cite news| title=Yemen Crisis: Key players| publisher=BBC| url=http://www.bbc.co.uk/news/world-middle-east-13573865| date=6 червня 2011| lang=ru| accessdate=1 січня 2021| archive-date=10 лютого 2021| archive-url=https://web.archive.org/web/20210210231618/https://www.bbc.co.uk/news/world-middle-east-13573865}}</ref>. Після цього отримав посаду посла Ємену у [[Об'єднані Арабсткі Емірати|ОАЕ]]. У [[2019]] році Республіканську гвардію очолив інший син — Тарік Салех.

Єдиноутробний брат Салеха від другого шлюбу матері — [[бригадний генерал]] Алі Мохсен Салех аль-Махар керував Республіканською гвардією, допоки не був замінений на свого племінника<ref name="BBC"/>. Під час [[Арабська весна|арабської весни]] команвав північним військовим округом та 1-ю бронетанковою дивізією (одним з найбільш боєздатних військовим з'єднанням у країні) та перейшов на сторону повстанців<ref>{{cite news | title=В Йемене военные переходят на сторону оппозиции. Генерал-мятежник окружил танками президентский дворец | publisher=NEWSru.com | url=http://newsru.com/world/21mar2011/yemen.html | date=21 марта 2011 г. | lang=ru | accessdate=1 січня 2021 | archive-date=4 червня 2021 | archive-url=https://web.archive.org/web/20210604023219/https://www.newsru.com/world/21mar2011/yemen.html }}</ref>.
Інший єдиноутробний брат — [[генерал]] Мухамад Салех аль-Ахмар керував повітряними силами країни<ref name="BBC2">{{cite news| title=Saleh nephew 'quits as Yemen presidential guard chief'| publisher=BBC| url=http://www.bbc.co.uk/news/world-middle-east-17868326| date=27 квітня 2012| lang=en| accessdate=1 січня 2021| archive-date=23 лютого 2021| archive-url=https://web.archive.org/web/20210223234554/https://www.bbc.co.uk/news/world-middle-east-17868326}}</ref>.

Племінник — генерал Тарік Мухаммад Абдалла Салех очолював Президентську гвардію<ref name="BBC2"/>.

== Смерть ==
29 листопада 2017 року, між прихильниками Салеха й [[Хусити|хуситами]] спалахнув конфлікт навколо мечеті, що носить ім'я Салеха<ref name="rn">{{cite news| title=Арабська коаліція привітала розрив екс-президента Ємену з хуситами| url=https://ria.ru/world/20171202/1510088393.html?inj=1| publisher=РИА Новости| date=02.12.2017| lang=en| accessdate=4 грудня 2017| archive-date=5 грудня 2017| archive-url=https://web.archive.org/web/20171205142520/https://ria.ru/world/20171202/1510088393.html?inj=1}}</ref>. 2 грудня [[Загальний народний конгрес (Ємен)|партія]] Салеха закликала народ Ємену до повстання проти хуситів<ref name="rn"/>.

4 грудня 2017 року Алі Абдалла Салех був убитий під час перестрілки після безуспішної спроби його арешту силами МВС, підконтрольними ополченню «[[Ансар Аллах]]»<ref>[https://news.24tv.ua/u_yemeni_pid_chas_boyiv_zaginuv_eks_prezident_video_18_n897668|У Ємені під час боїв загинув експрезидент]</ref>. Також був убитий генеральний секретар партії [[Загальний народний конгрес (Ємен)|ВНК]] [[Аріф Аль-Зукав]], а його сина заарештували<ref>{{Cite web |url=https://russian.rt.com/world/news/456116-smi-husity-vzyali-v-plen-syna-ubitogo |title=ЗМІ: хусити взяли в полон сина убитого екс-президента Ємену |accessdate=4 грудня 2017 |archive-date=5 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171205143535/https://russian.rt.com/world/news/456116-smi-husity-vzyali-v-plen-syna-ubitogo }}</ref>. Тіло Салеха пронесли містом на ковдрі та поховали вночі з [[5 грудня|5]] на [[6 грудня]] 2017 року у [[Сана|Сані]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Див. також ==
* [[Громадянська війна в Ємені (1994)]]
* [[Арабська весна]]
* [[Громадянська війна в Ємені (з 2015)]]

{{Президенти Ємену}}
{{бібліоінформація}}
{{ВП-Портали|Ємен}}

{{DEFAULTSORT:Салех Алі Абдалла}}
[[Категорія:Диктатори]]
[[Категорія:Убиті політики]]
[[Категорія:Померли в Ємені]]
[[Категорія:Політики XX століття]]
[[Категорія:Політики XXI століття]]
[[Категорія:Нагороджені орденом Хосе Марті]]

title: 1-й Президент Ємену

1-й Президент Ємену: 1 жовтня 1994 — 22 січня 2012

Попередник: посада впроваджена

Наступник: Абд Раббо Мансур Гаді

title: 1-й Голова Президентської Ради Ємену

1-й Голова Президентської Ради Ємену: 22 травня 1990 — 1 жовтня 1994

Попередник: посада впроваджена

Наступник: посада скасована

title: 6-й Президент Єменської Арабської Республіки

6-й Президент Єменської Арабської Республіки:
17 липня 1978 — 22 травня 1990
Медіафайли у Вікісховищі

Попередник: Абдул Карім Абдалла аль-Араші

Наступник: посаду скасовано

Народився: 21 березня 1947 · Sanhand, Сана

Помер: 4 грудня 2017 (70 років) · Сана, Ємен

Похований: Сана

Відомий як: політик, військовослужбовець

Країна: Ємен

Національність: Араб

Політична партія: Загальний народний конгрес

Батько: Abdallah Saleh Afaashd

У шлюбі з: Асама Салех

Діти: Син Ахмед

Професія: військовий

Релігія: мусульманин—зейдит

Нагороди: Golden Key of Madridd (січень 2008) Order of Unityd


text:
# Баллера – Маунт-Айза
Баллера – Маунт-Айза – газопровід на півночі Австралії. Офіційно відомий як Carpentaria Gas Pipeline.
Газопровід ввели в дію у 1998 році з метою подачі блакитного палива до ряду районів на заході Квінсленду. Він починається від газопереробного заводу Баллера та прямує до міста Маун-Айза, де працює потужний гірничо-металургійний комплекс Маунт-Айза (рудник, гірничо-збагачувальні фабрики та плавильні заводи). Газопровід має довжину 840 кілометрів та виконаний в діаметрі 324 мм.
В Маунт-Айза на блакитне паливо перевели ТЕС Міка-Крік, яку в середині 2010-х змінили ТЕС Діамантіна та ТЕС Лейхгардт (60 МВт). Також серед електрогенеруючих об’єктів, що отримують ресурс з газопроводу, можна назвати електростанцію гірничо-хімічного комплексу Фосфат-Гілл (42 МВт). Через відгалуження довжиною 96 кілометрів до Каннігтону газ постачається на свинцево-срібний рудник Каннінгтон та мідно-золотий рудник Осборн.
В другій половині 2000-х додатвокий ресурс на вихідну точку в Баллері почав подавати реверсований газопровід Баллера – Валлумбілла, а з 2014-му те саме може робити реверсований трубопровід Мумба – Баллера.
У  2019-му став до ладу газопровід Філліп-Крік – Маунт-Айза, який створив можливість подачі до Баллера – Маунт-Айза ресурсу з родовищ басейну Амадеус та Тиморського моря. Як наслідок, трубопровід Баллера – Маунт-Айза став бідирекціональним з пропускною здатністю 3,2 млн м3 на добу в північному та 1,7 млн м3 на добу в південному напрямках.

title: Баллера – Маунт-Айза

wikitext:
{{Location map+ | Австралія
| width = 400
| caption = Схема газопроводу
| relief = 1
| places =
  {{Location map~ | Австралія
    | label = '''Маунт-Айза'''
    | label_size =
    | position = top
    | background =
    | mark = Cyan pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 20 | lat_min = 43 | lat_sec    = 33 | lat_dir = S
    | lon_deg = 139 | lon_min = 29 | lon_sec    = 2 | lon_dir = E
}}
{{Location map~ | Австралія
    | label = '''Баллера'''
    | label_size =
    | position = bottom
    | background =
    | mark = Cyan pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 27 | lat_min = 23 | lat_sec    = 26 | lat_dir = S
    | lon_deg = 141 | lon_min = 48 | lon_sec    = 23 | lon_dir = E
}}
}}

'''Баллера – Маунт-Айза''' – газопровід на півночі Австралії. Офіційно відомий як Carpentaria Gas Pipeline.

Газопровід ввели в дію у 1998 році з метою подачі блакитного палива до ряду районів на заході Квінсленду. Він починається від [[Газопереробний завод Баллера|газопереробного заводу Баллера]] та прямує до міста Маун-Айза, де працює потужний гірничо-металургійний комплекс Маунт-Айза ([[Рудник Маунт-Айза|рудник]], [[Гірничо-збагачувальні фабрики Маунт-Айза|гірничо-збагачувальні фабрики]] та [[Плавильний комплекс у Маунт-Айза|плавильні заводи]]). Газопровід має довжину 840 кілометрів та виконаний в діаметрі 324 мм.

В Маунт-Айза на блакитне паливо перевели [[ТЕС Міка-Крік]], яку в середині 2010-х змінили [[ТЕС Діамантіна]] та ТЕС Лейхгардт (60 МВт). Також серед електрогенеруючих об’єктів, що отримують ресурс з газопроводу, можна назвати електростанцію [[Гірничо-хімічний комплекс Фосфат-Гілл|гірничо-хімічного комплексу Фосфат-Гілл]] (42 МВт). Через відгалуження довжиною 96 кілометрів до Каннігтону газ постачається на свинцево-срібний [[рудник Каннінгтон]] та мідно-золотий [[рудник Осборн]].

В другій половині 2000-х додатвокий ресурс на вихідну точку в Баллері почав подавати реверсований газопровід [[Баллера – Валлумбілла/Мумба|Баллера – Валлумбілла]], а з 2014-му те саме може робити реверсований трубопровід [[Баллера – Валлумбілла/Мумба|Мумба – Баллера]].

У  2019-му став до ладу газопровід [[Філліп-Крік – Маунт-Айза]], який створив можливість подачі до Баллера – Маунт-Айза ресурсу з родовищ басейну Амадеус та Тиморського моря. Як наслідок, трубопровід Баллера – Маунт-Айза став бідирекціональним з пропускною здатністю 3,2 млн м3 на добу в північному та 1,7 млн м3 на добу в південному напрямках.<ref>{{Cite web|url=https://www.aemc.gov.au/energy-system/gas/gas-pipeline-register/qld-carpentaria-gas-pipeline|title=QLD: Carpentaria Gas Pipeline|website=AEMC|language=en|access-date=2025-01-13}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.apa.com.au/operations-and-projects/gas/gas-transmission/carpentaria-gas-pipeline-pgp|title=Carpentaria Gas Pipeline|website=www.apa.com.au|language=en|access-date=2025-01-13|archive-date=2025-01-13|archive-url=https://web.archive.org/web/20250113041615/https://www.apa.com.au/operations-and-projects/gas/gas-transmission/carpentaria-gas-pipeline-pgp|url-status=dead}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Газопроводи Австралії]]