text:
# CELA2B
CELA2B (англ. Chymotrypsin like elastase family member 2B) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на короткому плечі 1-ї хромосоми.  Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 269 амінокислот, а молекулярна маса — 28 810.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MIRTLLLSTL |  | VAGALSCGVS |  | TYAPDMSRML |  | GGEEARPNSW |  | PWQVSLQYSS |
| NGQWYHTCGG |  | SLIANSWVLT |  | AAHCISSSGI |  | YRVMLGQHNL |  | YVAESGSLAV |
| SVSKIVVHKD |  | WNSDQVSKGN |  | DIALLKLANP |  | VSLTDKIQLA |  | CLPPAGTILP |
| NNYPCYVTGW |  | GRLQTNGALP |  | DDLKQGQLLV |  | VDYATCSSSG |  | WWGSTVKTNM |
| ICAGGDGVIC |  | TCNGDSGGPL |  | NCQASDGRWE |  | VHGIGSLTSV |  | LGCNYYYKPS |
| IFTRVSNYND |  | WINSVIANN  |  |            |  |            |  |            |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

Кодований геном білок за функціями належить до гідролаз, протеаз, серинових протеаз.
Задіяний у такому біологічному процесі як поліморфізм.
Секретований назовні.

title: CELA2B

wikitext:
{{Картка гена}}
'''CELA2B''' ({{lang-en|Chymotrypsin like elastase family member 2B}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на короткому плечі 1-ї хромосоми. <ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:29995 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:29995 |language=англ. |accessdate=28 серпня 2017 |url-status=dead }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 269 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 28 810<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/P08218#sequences |title=UniProt, P08218 |language=англ. |accessdate=28 серпня 2017 |archive-date=24 листопада 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161124214544/http://www.uniprot.org/uniprot/P08218/#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MIRTLLLSTL		VAGALSCGVS		TYAPDMSRML		GGEEARPNSW		PWQVSLQYSS

NGQWYHTCGG		SLIANSWVLT		AAHCISSSGI		YRVMLGQHNL		YVAESGSLAV

SVSKIVVHKD		WNSDQVSKGN		DIALLKLANP		VSLTDKIQLA		CLPPAGTILP

NNYPCYVTGW		GRLQTNGALP		DDLKQGQLLV		VDYATCSSSG		WWGSTVKTNM

ICAGGDGVIC		TCNGDSGGPL		NCQASDGRWE		VHGIGSLTSV		LGCNYYYKPS

IFTRVSNYND		WINSVIANN

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Кодований геном білок за функціями належить до [[гідролази|гідролаз]], [[протеаза|протеаз]], [[серинова протеаза|серинових протеаз]].
Задіяний у такому біологічному процесі як поліморфізм.
Секретований назовні.

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=Characterization of pancreatic elastase II cDNAs: two elastase II mRNAs are expressed in human pancreas. |journal=DNA |автор=Kawashima I., Tani T., Shimoda K., Takiguchi Y. |дата=1987 |сторінки=163 — 172|volume=6}} {{PMID|3646943}} {{DOI|10.1089/dna.1987.6.163}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Хромосома 1 (людина)|Хромосома 1]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Серинові протеази]]

title: Ідентифікатори

Символи: CELA2B, ELA2B, chymotrypsin like elastase family member 2B, chymotrypsin like elastase 2B

Зовнішні ІД: OMIM: 609444 HomoloGene: 88835 GeneCards: CELA2B

Молекулярна функція: • GO:0070122 peptidase activity · • serine-type peptidase activity · • hydrolase activity · • serine-type endopeptidase activity

Клітинна компонента: • extracellular region · • міжклітинний простір

Біологічний процес: • протеоліз

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

PubMed search: н/д

Ортологи: Вікідані


text:
# Владислав Желенський (композитор)
Владислав Желенський (Владислав Маркіян Микола Желенський, пол. Władysław Marcjan Mikołaj Żeleński; нар. 6 липня 1837, Ґродковиці — 23 лютого 1921, Краків) — польський композитор і піаніст, педагог, доктор філософії (1862). Засновник і перший директор Консерваторії музичного товариства в Кракові (нині Музична академія).

## Життєпис
Владислав Желенський походив від шляхетського польського роду Желенських (пол. Żeleńskich) герба Цьолек, що оселилися 1680 року в маєтку Ґродковиці біля Кракова. Батько, Маркіян Желенський (1804—1846), захоплювався музикою, грав на фортепіано, писав власні композиції. Він брав участь у Листопадовому повстанні й 1833 року одружився з Камілою Руссоцькою, матір′ю майбутнього композитора. У подружжя народилось п′ятеро дітей, Владислав — друга дитина. 23 лютого 1846 року під час Галицького повстання на родинний маєток Желенських було скоєно озброєний напад селян, будинок пограбували, а батька вбили. Мати з дітьми змушена була переїхати до Кракова.
1850—1857 рр. Владислав Желенський навчався в Краківській гімназії святої Анни (відомий як Колеґіум Новодворського, нині Перший загальноосвітній ліцей імені Бартоломея Новодворського в Кракові). Також вчився грати на фортепіано в майстра Казимира Войцеховського, а від 1854 року займався у відомого польського педагога Яна Ґермаша. Музичну композицію вивчав у польського композитора Францішека Мірецького. У двадцять років Владислав Желенський створив твори для двох струнних квартетів, написав фортепіанне тріо й увертюру для оркестру, яку особисто виконував на концерті 29 липня 1857 року в Кракові.
1857 року за вказівкою матері, Владислав вступив на філософський факультет Ягеллонського університету, згодом продовжив навчання в Карлів університеті в Празі й 1862 року отримав звання доктора філософії.
У Празі Владислав Желенський продовжував займатися музикою, а саме брав уроки гри на фортепіано в німецького піаніста-вітруоза Олександра Дрейшка (1859). Згодом розпочав навчання контрапункту й захопився грою на органі під керівництвом чеського композитора Джозефа Крейчі.
Від кінця 1866 року навчався в Паризькій Консерваторії у Наполеона Анрі Ребера, працював над оперою «Dziwożona». 1868—1870 років закінчив приватний курс у композитора Бертольда Дамського.
1870 року Владислав Желенський повернувся до Польщі. 30 січня 1871 року відбувся його концерт у Кракові. Згодом він переїхав до Варшави, де після смерті Станіслава Монюшка очолив клас гармонії та контрапункту Варшавської консерваторії. Від 1878 року до 1882 рр. — директор Варшавського музичного товариства. 1880 року повернувся до Кракова. За сприяння Владислава Желенського було засновано Консерваторію музичного товариства при Музичній школі музики в Кракові, яку він очолив. Одним із відомих учнів Владислава Желенського був польський піаніст і композитор Зиґмуд Стойовський.
1913 року з нагоди 75 річниці від дня народження Владислав Желенський став Почесним громадянином міста Кракова.
23 лютого 1921 року Владислав Желенський помер у Кракові. Похований на Раковицькому цвинтарі в родинній усипальні.

## Родина
1872 року Владислав Желенський одружився з Вандою Грабовською (1841—1904), з якою мав трьох синів:
- Станіслав Желенський — архітектор;
- Тадеуш Бой-Желенський — перекладач, письменник, лікар за фахом
- Едвард Желенський — співробітник банку[4].

Після смерті першої дружини одружився 1907 року з Теклою Симонович (1838-1935).

## Творчість
Владислав Желенський — один із представників неоромантизму польської музики, після Станіслава Монюшка. Автор оркестрової та камерної музики.
На його творчий стиль вплинула музика Мендельсона й Шумана, а згодом твори Монюшка й Сметани. Владислав Желенський високо оцінював творчість Глюка йШопена. У 1880-і роки ідеальною стала для нього музика Брамса, захоплювався композиціями Дворжака, Чайковського й Вагнера. Вагомий вплив на творчість композитора мала народна музика.
Владислав Желенський автор чотирьох опер:
- «Конрад Валленрод» (пол. Konrad Wallenrod) — за однойменним твором Адама Міцкевича,1885
- «Балладина» (пол. Goplana) — драматичний твір Юліуша Словацького, 1886—1891
- «Янек» (пол. Janek) — опера у двох діях, 1891—1900
- «Стара Казка» (пол. Stara baśń) — опера в 4 актах (1905—1906).

Написав дві оркестрові увертюри: «У Татрах» (пол. W Tatrach, 1868—1870) і «Відлуння лісове» (пол. Echa leśne). Автор двох симфоній, двох струнних квартетів E-dur й F-dur, романсу для скрипки й фортепіано та багато інших.
На жаль, більшість музичних композицій Владислава Желенського не збереглись.

## Нагороди
- Кавалер Ордена Франца Йосифа – Австро-Угорщина (1898)[11]

## Ушанування пам′яті
- Художник Яцек Мальчевський за життя композитора 1901 року написав картину «Портрет Владислава Желенського з музою» (1901). Зберігається в Національному музеї Варшави.
- Відбудовано будинок сім′ї Желенських у Ґродковіце[12], на території маєтку розміщено родинний склеп.
- 25 жовтня 1997 року встановлено пам′ятну дошку до 160-річчя від дня народження композитора на будинку в Ґродковіце.

wikiname: ukwiki

title: Владислав Желенський (композитор)

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses|Желенський}}
{{Музикант}}
'''Владислав Желенський''' ('''Владислав Маркіян Микола Желенський''', [[Польська мова|пол.]] ''Władysław Marcjan Mikołaj Żeleński''; нар. [[6 липня]] [[1837]], [[Ґродковиці]] — [[23 січня|23 лютого]] [[1921]], [[Краків]]){{Sfn|Negrey|2012}}{{Sfn|Chechlińska|2004}} — [[Поляки|польський]] [[композитор]] і [[піаніст]], педагог, доктор філософії (1862). Засновник і перший директор Консерваторії музичного товариства в Кракові (нині [[Музична академія (Краків)|Музична академія]]).

== Життєпис ==
Владислав Желенський походив від шляхетського польського роду [[Желенський|Желенських]] ([[Польська мова|пол.]] ''Żeleńskich'') герба [[Цьолек]], що оселилися 1680 року в маєтку [[Ґродковиці]] біля [[Краків|Кракова]]. Батько, Маркіян Желенський (1804—1846), захоплювався музикою, грав на фортепіано, писав власні [[Композиція (музика)|композиції]]. Він брав участь у [[Листопадове повстання (1830—1831)|Листопадовому повстанні]] й 1833 року одружився з Камілою Руссоцькою, матір′ю майбутнього композитора. У подружжя народилось п′ятеро дітей, Владислав — друга дитина{{Sfn|Negrey|2012}}. 23 лютого 1846 року під час [[Галицьке повстання (1846)|Галицького повстання]] на родинний маєток Желенських було скоєно озброєний напад селян, будинок пограбували, а батька вбили{{Sfn|Negrey|2012}}{{R|rzeź galicyjska}}. Мати з дітьми змушена була переїхати до Кракова{{Sfn|Negrey|2012}}.

1850—1857 рр. Владислав Желенський навчався в Краківській гімназії святої Анни (відомий як Колеґіум [[Новодворські (рід)|Новодворського]], нині Перший загальноосвітній ліцей імені Бартоломея Новодворського в Кракові). Також вчився грати на фортепіано в майстра Казимира Войцеховського, а від 1854 року займався у відомого польського педагога Яна Ґермаша. Музичну композицію вивчав у польського композитора Францішека Мірецького. У двадцять років Владислав Желенський створив твори для двох [[Струнний квартет|струнних квартетів]], написав [[фортепіанне тріо]] й [[Увертюра|увертюру]] для оркестру, яку особисто виконував на концерті 29 липня 1857 року в Кракові{{Sfn|Negrey|2012}}.

1857 року за вказівкою матері, Владислав вступив на філософський факультет [[Ягеллонський університет|Ягеллонського університету]]{{Sfn|Negrey|2012}}{{R|Culture}}, згодом продовжив навчання в [[Карлів університет]]і в [[Прага|Празі]] й 1862 року отримав звання [[Доктор філософії|доктора філософії]]{{Sfn|Negrey|2012}}.

У [[Прага|Празі]] Владислав Желенський продовжував займатися музикою, а саме брав уроки гри на фортепіано в німецького піаніста-вітруоза [[Дрейшок Олександр|Олександра Дрейшка]] (1859). Згодом розпочав навчання [[Контрапункт|контрапункту]] й захопився грою на органі під керівництвом чеського композитора Джозефа Крейчі{{Sfn|Negrey|2012}}.

Від кінця 1866 року навчався в [[Паризька вища національна консерваторія музики й танцю|Паризькій Консерваторії]] у Наполеона Анрі Ребера{{Sfn|Negrey|2012}}{{R|Culture}}, працював над оперою «''Dziwożona»''{{Sfn|Negrey|2012}}. 1868—1870 років закінчив приватний курс у композитора Бертольда Дамського{{Sfn|Negrey|2012}}{{R|Culture}}.

1870 року Владислав Желенський повернувся до Польщі. 30 січня 1871 року відбувся його концерт у Кракові. Згодом він переїхав до [[Варшава|Варшави]], де після смерті [[Станіслав Монюшко|Станіслава Монюшка]] очолив клас [[Гармонія (музика)|гармонії]] та контрапункту [[Музичний університет Фридерика Шопена|Варшавської консерваторії]]. Від 1878 року до 1882 рр. — директор Варшавського музичного товариства. 1880 року повернувся до Кракова. За сприяння Владислава Желенського було засновано [[Музична академія (Краків)|Консерваторію музичного товариства при Музичній школі музики в Кракові]], яку він очолив. Одним із відомих учнів Владислава Желенського був польський піаніст і композитор Зиґмуд Стойовський{{Sfn|Negrey|2012}}.

1913 року з нагоди 75 річниці від дня народження Владислав Желенський став Почесним громадянином міста Кракова{{Sfn|Negrey|2012}}{{R|Kurjer Lwowski}}.

23 лютого 1921 року Владислав Желенський помер у Кракові. Похований на [[Раковицький цвинтар|Раковицькому цвинтарі]] в родинній усипальні{{R|Cmentarium}}.

== Родина ==
1872 року Владислав Желенський одружився з Вандою Грабовською (1841—1904), з якою мав трьох синів:

* Станіслав Желенський — архітектор;
* [[Тадеуш Бой-Желенський]] — перекладач, письменник, лікар за фахом
* Едвард Желенський — співробітник банку{{Sfn|Negrey|2012}}.

Після смерті першої дружини одружився 1907 року з Теклою Симонович (1838-1935){{Sfn|Negrey|2012}}.

== Творчість ==
Владислав Желенський — один із представників неоромантизму польської музики, після Станіслава Монюшка{{Sfn|Chodkowski|1995}}{{Sfn|Chechlińska|2004}}. Автор оркестрової та камерної музики{{Sfn|Negrey|2012}}{{Sfn|Chechlińska|2004}}.

На його творчий стиль вплинула музика [[Фелікс Мендельсон|Мендельсона]] й [[Роберт Шуман|Шумана]], а згодом твори Монюшка й [[Бедржіх Фридрих Сметана|Сметани]]. Владислав Желенський високо оцінював творчість [[Крістоф Віллібальд Глюк|Глюка]] й[[Фридерик Шопен|Шопена]]. У 1880-і роки ідеальною стала для нього музика [[Йоганнес Брамс|Брамса]], захоплювався композиціями [[Антонін Леопольд Дворжак|Дворжака]], [[Чайковський Петро Ілліч|Чайковського]] й [[Ріхард Вагнер|Вагнера]]. Вагомий вплив на творчість композитора мала народна музика{{Sfn|Negrey|2012}}.

Владислав Желенський автор чотирьох опер:

* «<nowiki/>[[Конрад Валленрод]]<nowiki/>» ([[Польська мова|пол]]. ''Konrad Wallenrod) —'' за однойменним твором [[Адам Міцкевич|Адама Міцкевича]],1885
* «Балладина» ([[Польська мова|пол.]] ''Goplana'') — драматичний твір [[Юліуш Словацький|Юліуша Словацького]], 1886—1891
* «Янек» ([[Польська мова|пол.]] ''Janek'') — опера у двох діях, 1891—1900
* «Стара Казка» ([[Польська мова|пол.]] Stara baśń) — опера в 4 актах (1905—1906).

Написав дві оркестрові [[Увертюра|увертюри]]: «У Татрах» ([[Польська мова|пол.]] ''W Tatrach'', 1868—1870) і «Відлуння лісове» ([[Польська мова|пол.]] ''Echa leśne''). Автор двох симфоній, двох струнних квартетів E-dur й F-dur, романсу для скрипки й фортепіано та багато інших.

На жаль, більшість музичних композицій Владислава Желенського не збереглись{{Sfn|Negrey|2012}}{{Sfn|Chechlińska|2004}}.

== Нагороди ==

* [[Орден Франца Йосифа|Кавалер Ордена Франца Йосифа]] – [[Австро-Угорщина]] (1898){{R|Order Franciszka Józefa}}

== Ушанування пам′яті ==

* Художник [[Яцек Мальчевський]] за життя композитора 1901 року написав картину «Портрет Владислава Желенського з музою» (1901). Зберігається в [[Національний музей (Варшава)|Національному музеї Варшави]].
* Відбудовано будинок сім′ї Желенських у Ґродковіце<ref>{{Cite web|title=Pałac Żeleńskich Grodkowice - wesela i imprezy okolicznościowe Kraków, Wieliczka|url=http://www.palac-zelenskich.pl/|website=www.palac-zelenskich.pl|accessdate=2020-02-21|archive-date=4 травня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200504161249/http://www.palac-zelenskich.pl/}}</ref>, на території маєтку розміщено родинний склеп.
* 25 жовтня 1997 року встановлено пам′ятну дошку до 160-річчя від дня народження композитора на будинку в Ґродковіце.

== Примітки ==
{{Reflist|* <ref name="Culture">{{cytuj stronę| url = http://www.culture.pl/baza-muzyka-pelna-tresc/-/eo_event_asset_publisher/eAN5/content/wladyslaw-zelenski | tytuł = Władysław Żeleński | data dostępu = 2011-09-14 | autor = Małgorzata Kosińska | opublikowany = culture.pl | język = pl}}</ref>
* <ref name="rzeź galicyjska">{{Cytuj książkę|nazwisko = Tessarczyk|imię = Antoni|tytuł = Rzeź galicyjska 1846 r. czyli szczegółowy opis dokonanych morderstw, rozbojów i łupieztw, wraz z ważniejszymi wypadkami jakie tym okropnym scenom towarzyszyły w związku z intrygami biurokracyi|rok = 1848|wydawca = W drukarni Stanisława Cieszkowskiego|miejsce = Kraków|strony = 69-70|isbn =}}</ref>
* <ref name="Kurjer Lwowski">{{Cytuj stronę | url = http://anno.onb.ac.at/cgi-content/anno?aid=klw&datum=19130315&seite=3&zoom=33 | tytuł = Kurjer Lwowski z Soboty dnia 15 Marca 1913, s. 3 | praca = Österreichische Nationalbibliothek | język = pl | data dostępu = 2018-08-27 | archiwum = https://archive.today/20180827192123/http://anno.onb.ac.at/cgi-content/anno?aid=klw&datum=19130315&seite=3&zoom=33 | zarchiwizowano = 2018-08-27}}</ref>
* <ref name="Order Franciszka Józefa">{{Cytuj książkę | tytuł = Hof- und Staatshandbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie für das Jahr 1918 | miejsce = Wiedeń | data = 1918 | strony = 185 | url = http://alex.onb.ac.at/cgi-content/alex?aid=shb&datum=1918&page=559&size=49}}</ref>
* <ref name="Cmentarium">{{Cytuj stronę | url = http://cmentarium.sowa.website.pl/Cmentarze/spisRakow.html#zz | tytuł = Spis osób pochowanych na Cmentarzu Rakowickim w KrakowieSpis osób pochowanych na Cmentarzu Rakowickim w Krakowie (osoby pochowane do 1939 r.) | praca = Cmentarium | język = pl | data dostępu = 2018-08-28 | archiwum = https://archive.today/20180828001537/http://cmentarium.sowa.website.pl/Cmentarze/spisRakow.html%23zz | zarchiwizowano = 2018-08-28}}</ref>}}

== Література та джерела ==

* [[Музична енциклопедія (Польща)]]. / ''Encyklopedia muzyczna PWM'' — Краків, 2012. —Том 12. — С.392—401. — ISBN 978-83-224-0935-0 (пол.)
* ''Мацей Негрей''. Владислав Желенський. / Maciej Negrey. Władysław Żeleński 1888-1921. — [https://archive.today/20180827155604/https://www.amuz.krakow.pl/poczet-rektorow/rektorzy-akademii-muzycznej/wladyslaw-zelenski/ Академія музики в Кракові] (пол.)
* Енциклопедія музики. За ред. Анджея Ходковського. / ''Encyklopedia muzyki''. Andrzej Chodkowski (red.). — Варшава: PWN, 1995. С. 987—988. — ISBN 83-01-11390-1 (пол.)
* ''Софія Хехлінська''. Желенський Владислав. / ''Zofia Chechlińska: Żeleński, Władysław''. // ''The New Grove Dictionary of Music and Musicians, vol. Z''. Oxford University Press, 2004. — ISBN 978-0-19-517067-2 (<abbr>англ.</abbr>)
* [[Зджіслав Яхімецький|''Зджіслав Яхімецький'']]. Владислав Желенський. / ''Zdzisław Jachimecki:'' ''Władysław Żeleński''. — Краків: Polskie Wydawnictwo Muzyczne, 1987. Серія: Biblioteka Słuchacza. ISBN 83-224-0370-4 (пол.).

== Посилання ==
* {{УМузЕ-2|частина=Желенський Владислав|сторінки =81}}
* [https://culture.pl/pl/tworca/wladyslaw-zelenski Владислав Желенський] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200921181949/https://culture.pl/pl/tworca/wladyslaw-zelenski |date=21 вересня 2020 }} на сайті [[Culture.pl]]
* [https://www.allmusic.com/artist/mn0001554661 Владислав Желенський] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200220131451/https://www.allmusic.com/artist/mn0001554661 |date=20 лютого 2020 }} на сайті [[AllMusic]]
* [https://archive.today/20180827155604/https://www.amuz.krakow.pl/poczet-rektorow/rektorzy-akademii-muzycznej/wladyslaw-zelenski/ Почесний ректор]
* [[scores:Category:Żeleński,_Władysław|Владислав Желенський (ноти)]] на сайті [[International Music Score Library Project]]
* [https://www.discogs.com/artist/1010322-W%C5%82adys%C5%82aw-%C5%BBele%C5%84ski Владислав Желенський] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200509031335/https://www.discogs.com/artist/1010322-W%C5%82adys%C5%82aw-%C5%BBele%C5%84ski |date=9 травня 2020 }} на сайті [[Discogs]]
* [https://musicbrainz.org/artist/b9c5bb51-2b9d-413f-acdc-0d696db7129f Владислав Желенський (дискографія)] на сайті [[MusicBrainz]]

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Желенський, Владислав}}
[[Категорія:Померли 1921]]
[[Категорія:Народились 1837]]
[[Категорія:Поховані на Раковицькому цвинтарі]]
[[Категорія:Почесні громадяни Кракова]]
[[Категорія:Композитори-чоловіки академічної музики Польщі]]
[[Категорія:Композитори академічної музики XX століття]]

title: Основна інформація

Місце народження: Ґродковіце, Ґміна Клай, Велицький повіт, Малопольське воєводство, Республіка Польща

Місце смерті: Краків, Польська Республіка

Поховання: Раковицький цвинтар

Громадянство: Республіка Польща

Професії: піаніст, композитор, музичний педагог, професор, органіст, диригент

Вчителі: Franciszek Mireckid, Дрейшок Олександр, Йозеф Крейчі і Наполеон Анрі Реберd

Інструменти: фортепіано, орган і орган

Жанри: опера і симфонія

Заклад: Музичний університет Фридерика Шопена

Нагороди: Лицарський хрест ордена Франца Йосифа

У шлюбі з: Wanda Żeleńskad

Діти: Тадеуш Бой-Желенський, Stanisław Gabriel Żeleńskid і Edward Żeleńskid


text:
# Волчок (одяг)
Волчок ( рос. ВОЛЧОК) - російський виробник вуличного одягу.

## Історія
Бренд "Волчок" був створений у 2014 році Василем Волчок-Русаковичем, який раніше працював на 2x2 та займався радянським вінтажним одягом через інтернет-магазин .  Першим досягненням   Волчок-Русаковича стало виготовлення 200 чорних футболок з принтом "Юність", що зробило бренд популярним серед місцевих жителів.  Величезна увага ЗМІ привернула Волчок у жовтні 2016 року, коли колишня головна редакторка L'Officiel Russia Евеліна Хромченко та редактор моди Vogue Russia Ольга Дуніна носили чорні футболки "Юність" на коктейльній вечірці в галереї Лафайєт .

## Дизайн
Volchok створює футболки, толстовки, штани, шкарпетки, плащі, пальто та інший одяг для чоловіків і жінок, тоді як більшість моделей підпадають під унісекс .   Одяг (в основному) виготовляється місцево в Росії, тому він залишається доступним для постійних клієнтів.  За словами Волчка-Русаковича, його компанія також є соціальною платформою для молоді, оскільки простий дизайн з лаконічною чорно-білою палітрою кольорів призначений для того, щоб бути носієм повідомлень, що передаються за допомогою друку та гасел.  Найвідоміші дизайни Волчка засновані на кириличних гаслах, таких як "Вера" ("Надія"), "Юность" (Молодь) або "Моя оборона" ("Мій захист"), "Ні царі, ні боги".   Однак деякі колекції ввели більш складне графічне оформлення. На 11-му шоу Faces & Laces у Москві в серпні 2017 року Волчок представив колекцію, названу на честь ігрової серії Final Fantasy, яка включала малюнки, зроблені в традиціях японської анімації . Колекція Volchok FW 2018—19, представлена на московському шоу Futurum в Музеї Москви в останній день Mercedes-Benz Fashion Week Russia в березні 2018 року, містила зображення птахів та інших диких істот.   Посилання Волчка беруться з російської андерграунд культури, навіть коли самі повідомлення є політичними: колекція SS-2018, представлена в MBFWRussia в жовтні 2017 року, була присвячена складним політичним відносинам між Росією та Україною .  Волчок-Русакович характеризує характер бренду як "російську готику", тоді як модні журнали вважають це прикладом пострадянської естетики.

## Визнання
Волчок був одним з перших російських брендів вуличного одягу, який взяв участь у великих модних показах.  З 2016 року він бере участь у сезонних заходах Mercedes-Benz Fashion Week Russia та виставці Pitti Uomo у Флоренції, Італія, у січні 2018 року.  Волчок отримав численні  згадки у журналах Vogue, L'Officiel, Fashionista та інших модних журналах, а також The Calvert Journal, орієнтованому на Новий Схід, як помітний представник російської модної сцени та частина нової хвилі російської моди.   Після MBFWRussia в березні 2018 року репортер iD Rae Witte назвав колекцію Volchok FW 2018—19 найцікавішою колекцією вуличного одягу , а співавтор  Dee Moran визнав Волчок потенційним суперником Гоші Рубчинського .

## Магазини
Волчок працює в магазинах у Москві (Хлебозавод №9), Санкт-Петербурзі (Бертольд Центр), Барселоні та Києві .

title: Волчок (одяг)

wikitext:
{{Картка компанії
|назва = Volchok
|лого =
|галузь = Виробництво одягу
|засновник = Василь Волчок-Русакович
|продукція =
|зображення =
|місто =
}} '''Волчок''' ( {{Lang-ru|ВОЛЧОК}}) - [[Росія|російський]] виробник вуличного одягу.

== Історія ==
Бренд "Волчок" був створений у 2014 році Василем Волчок-Русаковичем, який раніше працював на [[2x2]] та займався [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянським]] вінтажним одягом через [[інтернет-магазин]] . <ref name="tvrain">{{Cite web|url=https://tvrain.ru/lite/teleshow/molodye_i_derzkie/kataev-447570/|title="Либо рэп, либо техно": как одеть школьников и миллениалов во всё черное и стать модным дизайнером|trans_title=Either Rap or Techno: How to Make Students and Millennials Wear Black and Become a Fashion Designer|date=13 жовтня 2017|publisher=Дождь|accessdate=2018-07-03|language=Russian|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225204722/https://tvrain.ru/lite/teleshow/molodye_i_derzkie/kataev-447570/}}</ref> Першим досягненням   Волчок-Русаковича стало виготовлення 200 чорних [[Футболка|футболок]] з принтом "Юність", що зробило бренд популярним серед місцевих жителів. <ref name="bazaar">{{Cite web|url=https://bazaar.ru/fashion/vybor/ottepel-volchok-i-eshche-5-silnyh-rossiyskih-brendov-streetwear/|title="Оттепель, «Волчок" и еще 5 сильных российских брендов streetwear|trans_title=Ottepel, Volchok and 5 More Strong Russian Streetwear Brands|date=11 серпня 2017|publisher=Harper's Bazaar|accessdate=2018-07-03|language=Russian|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201723/https://bazaar.ru/fashion/vybor/ottepel-volchok-i-eshche-5-silnyh-rossiyskih-brendov-streetwear/}}</ref> Величезна увага ЗМІ привернула Волчок у жовтні 2016 року, коли колишня головна редакторка [[L'Officiel de la couture et de la mode de Paris|L'Officiel]] Russia [[Евеліна Хромченко]] та редактор моди [[Vogue|Vogue Russia]] Ольга Дуніна носили чорні футболки "Юність" на [[Коктейльна вечірка|коктейльній вечірці]] в [[Galeries Lafayette|галереї Лафайєт]] . <ref>{{Cite web|url=http://evelinakhromtchenko.com/?p=27567|title=Поколение "ЮНОСТЬ"|trans_title=The Youth Generation|last=Ирина Ларина, Римма Исмагилова|date=10 жовтня 2016|publisher=Evelina Kromchenko blog|accessdate=2018-07-03|language=Russian|archive-date=14 вересня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190914055215/http://evelinakhromtchenko.com/?p=27567}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://www.vogue.ru/fashion/people-and-parties/kokteyl_walk_of_shame_x_vogue_rossiya_v_galeries_lafayette/|title=Коктейль Walk of Shame x Vogue Россия в Galeries Lafayette|trans_title=Walk of Shame x Vogue Russia cocktail party in Galeries Lafayette|date=3 жовтня 2016|publisher=Vogue|accessdate=2018-07-03|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201728/https://www.vogue.ru/fashion/people-and-parties/kokteyl_walk_of_shame_x_vogue_rossiya_v_galeries_lafayette}}</ref>

== Дизайн ==
Volchok створює [[Футболка|футболки]], [[Светр|толстовки]], [[штани]], [[шкарпетки]], [[Плащ|плащі]], [[пальто]] та інший одяг для чоловіків і жінок, тоді як більшість моделей підпадають під [[унісекс]] . <ref name="vogueit">{{Cite web|url=http://www.vogue.it/vogue-talents/news/2017/11/06/mercedes-benz-fashion-week-russia-ss-2018/|title=Mercedes-Benz Fashion Week Russia SS 2018|date=6 листопада 2017|publisher=Vogue|accessdate=2018-07-03|language=it|archive-date=28 вересня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200928143632/https://www.vogue.it/vogue-talents/news/2017/11/06/mercedes-benz-fashion-week-russia-ss-2018}}</ref> <ref name="huffpost">{{Cite web|url=https://www.huffingtonpost.com/entry/made-in-russia-the-new-generation-of-streetwear-designers_us_59f90744e4b0b7f0915f62c6|title=Made in Russia: The New Generation of Streetwear Designers|last=Angela Han|date=31 жовтня 2017|publisher=HuffPost|accessdate=2018-07-03}}</ref> Одяг (в основному) виготовляється місцево в Росії, тому він залишається доступним для постійних клієнтів. <ref name="fashionista2018">{{Cite web|url=https://fashionista.com/2018/03/moscow-fashion-week-fall-2018-best-collections-2|title=Our Favorite Collections from the Second Half of Moscow Fashion Week|date=19 березня 2018|publisher=Fashionista|accessdate=2018-07-03}}</ref> За словами Волчка-Русаковича, його компанія також є соціальною платформою для молоді, оскільки простий дизайн з лаконічною чорно-білою палітрою кольорів призначений для того, щоб бути носієм повідомлень, що передаються за допомогою друку та гасел. <ref name="buro">{{Cite web|url=https://www.buro247.ru/fashion/fashion-industry/27-oct-2017-russian-streetwear-vs-government.html|title=Почему российская уличная мода увлеклась панельками и 90-ми|trans_title=The Reason Russian Streetwear Became Enthusiastic about Panel Buildings and the 90th|last=Ксения Обуховская|date=27 жовтня 2017|publisher=Buro 24/7|accessdate=2018-07-03|language=Russian|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201723/https://www.buro247.ru/fashion/fashion-industry/27-oct-2017-russian-streetwear-vs-government.html}}</ref> Найвідоміші дизайни Волчка засновані на [[Кирилиця|кириличних]] гаслах, таких як "Вера" ("Надія"), "Юность" (Молодь) або "Моя оборона" ("Мій захист"), "Ні царі, ні боги". <ref name="wonderzine">{{Cite web|url=http://www.wonderzine.com/wonderzine/style/style/218307-streetwear-in-russia|title=От носков до худи: 10 российских марок уличной одежды|trans_title=From Socks to Hoodies: 10 Russian Streetwear Brands|last=Юлия Ли|date=28 квітня 2016|publisher=Wonderzine|accessdate=2018-07-03|language=Russian|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201732/https://www.wonderzine.com/wonderzine/style/style/218307-streetwear-in-russia}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://amuse-i-d.vice.com/5-post-soviet-brands-on-the-rise/|title=5 Post-Soviet Brands on the Rise|last=Anastasia Fedorova|date=8 серпня 2016|publisher=Amuse|accessdate=2018-07-03}}</ref> Однак деякі колекції ввели більш складне графічне оформлення. На 11-му шоу Faces & Laces у Москві в серпні 2017 року Волчок представив колекцію, названу на честь ігрової серії [[Final Fantasy|Final Fantasy,]] яка включала малюнки, зроблені в традиціях [[Аніме|японської анімації]] . Колекція Volchok FW 2018—19, представлена на московському шоу Futurum в Музеї Москви в останній день Mercedes-Benz Fashion Week Russia в березні 2018 року, містила зображення птахів та інших диких істот. <ref name="bazaar"/>  Посилання Волчка беруться з російської андерграунд культури, навіть коли самі повідомлення є політичними: колекція SS-2018, представлена в MBFWRussia в жовтні 2017 року, була присвячена складним політичним відносинам між [[Росія|Росією]] та [[Україна|Україною]] .  Волчок-Русакович характеризує характер бренду як "російську готику", тоді як модні журнали вважають це прикладом пострадянської естетики. <ref name="tvrain"/> <ref name="fashionista2017">{{Cite web|url=https://fashionista.com/2017/10/moscow-russia-fashion-week-designers-spring-2018|title=Meet 5 Underground Designers Making Waves at Moscow Fashion Week|last=Elsa de Berker|date=30 жовтня 2017|publisher=Fashionista|accessdate=2018-07-03}}</ref>

== Визнання ==
Волчок був одним з перших російських брендів вуличного одягу, який взяв участь у великих модних показах. <ref name="buro"/> З 2016 року він бере участь у сезонних заходах Mercedes-Benz Fashion Week Russia та виставці {{iw|Pitti_Immagine|Pitti Uomo|en|Pitti_Immagine}} у [[Флоренція|Флоренції]], [[Італія|Італія,]] у січні 2018 року. <ref>{{Cite web|url=http://www.sobaka.ru/fashion/heroes/66908|title=Дневник Pitti Uomo-2018: как дизайнеры из Петербурга и Москвы вывезли русскую моду за рубеж|trans_title=Putti Uomo-2018 Diary: St. Petersburg and Moscow Designers Bring Russian Fashion Abroad|last=Алина Малютина|date=17 січня 2018|publisher=Собака.ru|accessdate=2018-07-03|language=Russian|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201720/http://www.sobaka.ru/fashion/heroes/66908}}</ref> Волчок отримав численні  згадки у журналах [[Vogue]], [[L'Officiel de la couture et de la mode de Paris|L'Officiel]], Fashionista та інших модних журналах, а також {{iw|Pitti_Immagine|The Calvert Journal,|en|Pitti_Immagine}} орієнтованому на Новий Схід, як помітний представник російської модної сцени та частина нової хвилі російської моди. <ref>{{Cite web|url=https://www.calvertjournal.com/articles/show/6278/cyrillic-slogan-streetwear-clothing-rubchinskiy-vetements|title=Spelling it out: why Cyrillic slogan streetwear is the new punk uniform for post-Soviet teens|last=Sasha Raspopina|date=23 червня 2016|publisher=The Calvert Journal|accessdate=2018-07-03|archive-date=11 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201111213833/https://www.calvertjournal.com/articles/show/6278/cyrillic-slogan-streetwear-clothing-rubchinskiy-vetements}}</ref> <ref name="huffpost"/> Після MBFWRussia в березні 2018 року репортер {{iw|I-D|iD|en|I-D}} Rae Witte назвав колекцію Volchok FW 2018—19 найцікавішою колекцією вуличного одягу , а співавтор  Dee Moran визнав Волчок потенційним суперником [[Гоша Рубчинський|Гоші Рубчинського]] . <ref>{{Cite web|url=https://i-d.vice.com/en_uk/article/xw7ya4/5-young-russian-designers-who-arent-gosha|title=5 young russian designers who aren't gosha|last=Rae Witte|date=28 березня 2018|publisher=i-D|accessdate=2018-07-03|archive-date=21 березня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190321125219/https://i-d.vice.com/en_uk/article/xw7ya4/5-young-russian-designers-who-arent-gosha}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://thefallmag.com/mercedes-benz-fashion-week-russia-fw-18-19/|title=Mercedes Benz Fashion Week Russia FW 18/19|last=Dee Moran|date=26 березня 2018|publisher=The Fall|accessdate=2018-07-03|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201719/https://thefallmag.com/mercedes-benz-fashion-week-russia-fw-18-19/}}</ref>

== Магазини ==
Волчок працює в магазинах у [[Москва|Москві]] (Хлебозавод №9), Санкт-Петербурзі (Бертольд Центр), Барселоні та [[Київ|Києві]] . <ref>{{Cite web|url=http://www.spottedbylocals.com/moscow/khlebozavod-9/|title=Khlebozavod #9 – Reintegrated industrial spot|last=Andrey Berezkin|date=5 березня 2018|publisher=Spotted by Locals|accessdate=2018-07-03|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201730/https://www.spottedbylocals.com/moscow/khlebozavod-9/}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://daily.afisha.ru/beauty/4703-12-novyh-magazinov-odezhdy-aksessuarov-i-tovarov-dlya-doma/|title=15 новых магазинов одежды, аксессуаров и товаров для дома|trans_title=15 New Fashion, Accessories and Home Goods Stores|last=Оля Чуковская|date=16 березня 2017|publisher=Афиша Daily|accessdate=2018-07-03|language=Russian|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201719/https://daily.afisha.ru/beauty/4703-12-novyh-magazinov-odezhdy-aksessuarov-i-tovarov-dlya-doma/}}</ref> <ref>{{Cite web|url=http://www.donttakefake.com/rossijskij-brend-volchok-ob-otkrytii-magazina-v-kieve/|title=Российский бренд "Волчок" — об открытии магазина в Киеве|trans_title=Volchok Brand from Russia — on Kyiv Store Opening|last=Сергей Сурепин|date=23 вересня 2017|publisher=DTF Magazine|accessdate=2018-07-03|language=Russian|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201730/https://donttakefake.com/rossijskij-brend-volchok-ob-otkrytii-magazina-v-kieve/}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://www.inyourpocket.com/st-petersburg-en/volchok_152755v|title=Volchok|publisher=In Your Pocket|accessdate=2018-07-03|archive-date=25 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200225201722/https://www.inyourpocket.com/st-petersburg-en/volchok_152755v}}</ref>

== Список літератури ==
{{Reflist|2}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Підприємства Москви]]
[[Категорія:Засновані в Росії 2014]]

title: Volchok

Тип: бізнес

Галузь: Виробництво одягу

Засновник(и): Василь Волчок-Русакович

Штаб-квартира: Москва

Продукція: streetweard


text:
# Кадзіхара Юмі
Юмі Кадзіхара (яп. 梶原 悠未, нар. 10 квітня 1997) — японська велогонщиця, срібна призерка Олімпійських ігор 2020 року, чемпіонка світу.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада  | Дисципліна | Місце |
| ---------- | ---------- | ----- |
| Токіо 2020 | омніум     | 2     |
| Токіо 2020 | медісон    | DNF   |

## Зовнішні посилання
- Юмі Кадзіхара [Архівовано 8 серпня 2021 у Wayback Machine.] на сайті Cycling Archives

title: Кадзіхара Юмі

wikitext:
{{ЯІ|Кадхіхара|Юмі}}
{{Спортсмен
| ім'я = Юмі Кадзіхара
| повне_ім'я = ({{lang-ja|梶原 悠未}})
| зображення = UCI Track World Championships 2020 028.jpg
| розмір_зображення = 255 пкс
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[японці|японка]]
| місце_проживання =
| дата_народження =
| місце_народження =
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст =
| вага =
| вебсторінка  =
| країна = {{JPN}}
| вид_спорту = [[Велосипедний спорт|велоспорт]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry|{{JPN}}}}
{{MedalSport|[[Велосипедний спорт|Велоспорт]]}}
{{MedalOlympic}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 2020|Токіо 2020]]|[[Велоспорт на літніх Олімпійських іграх 2020 — омніум (жінки)|омніум]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з трекових велоперегонів|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з трекових велоперегонів 2020|Берлін 2020]]|омніум}}
| show-medals = yes
}}
'''Юмі Кадзіхара''' ({{lang-ja|梶原 悠未}}, {{н|ж}} [[10 квітня]] [[1997]]) — [[Японія|японська]] [[Велосипедний спорт|велогонщиця]], срібна призерка Олімпійських ігор [[Літні Олімпійські ігри 2020|2020]] року, чемпіонка світу.

== Виступи на Олімпіадах ==
{|class = "wikitable"
!Олімпіада!!Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2020|Токіо 2020]] || [[Велоспорт на літніх Олімпійських іграх 2020 — омніум (жінки)|омніум]] || {{срібло2}}
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2020|Токіо 2020]] || [[Велоспорт на літніх Олімпійських іграх 2020 — медісон (жінки)|медісон]] || {{DNF}}
|-
|}

== Зовнішні посилання ==
* [http://www.cyclingarchives.com/coureurfiche.php?coureurid=102853 Юмі Кадзіхара] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210808091258/http://www.cyclingarchives.com/coureurfiche.php?coureurid=102853 |date=8 серпня 2021 }} на сайті ''Cycling Archives''

{{Olympic-medalist-stub}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

[[Категорія:Японські велогонщики]]
[[Категорія:Японські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 2020]]
[[Категорія:Велогонщики на літніх Олімпійських іграх 2020]]
[[Категорія:Велогонщики на Азійських іграх 2018]]
[[Категорія:Японські чемпіони світу]]
[[Категорія:Чемпіонки світу з трекових велоперегонів]]
[[Категорія:Японські чемпіони Азійських ігор]]
[[Категорія:Японські бронзові призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Велогонщики на літніх Олімпійських іграх 2024]]
[[Категорія:Велогонщики на Азійських іграх 2022]]

title: Загальна інформація

Національність: японка

Громадянство: Японія

Народження: 10 квітня 1997 (27 років) · Префектура Сайтама, Японія

Alma mater: Q86626997?, Senior High School at Sakado, University of Tsukubad і Цукубський університет

title: Спорт

Країна: Японія

Вид спорту: велоспорт

Дисципліна: велотрекові гонки

Команда: World Cycling Centre Teamd

title: Олімпійські ігри

Срібло: Токіо 2020 · омніум

title: Чемпіонат світу

Золото: Берлін 2020 · омніум


text:
# Батурина
Бату́рина (рос. Батурина) — присілок у складі Аромашевського району Тюменської області, Росія.
Населення — 14 осіб (2010, 24 у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік:
- росіяни — 87 %

title: Батурина

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Батурина
 | назва ін.       = {{lang-ru|Батурина}}
 | карта розташування1 = Росія Тюменська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Тюменська область]]
 | район           = [[аромашевський район|Аромашевський]]
 | поселення       = [[русаковське сільське поселення|Русаковське]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 14 осіб ([[2010]]{{RUS-TYU-popstat-2010}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
| lat_deg= 56
| lat_min= 58
| lat_sec= 13
 | lon_dir=E
| lon_deg= 68
| lon_min= 51
| lon_sec= 16
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Бату́рина''' ({{lang-ru|Батурина}}) — [[присілок]] у складі [[аромашевський район|Аромашевського району]] [[тюменська область|Тюменської області]], [[Росія]].

Населення — 14 осіб ([[2010]], 24 у [[2002]]{{RUS-TYU-popstat}}).

Національний склад станом на 2002 рік:
* [[росіяни]] — 87 %

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|O-42-114}}

{{tumen-geo-stub}}
{{аромашевський район}}

[[Категорія:Населені пункти Аромашевського району]]
[[Категорія:Присілки Тюменської області]]

title: присілок Батурина

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Тюменська область

Муніципальний район: Аромашевський

Поселення: Русаковське

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Батурина · Батурина


text:
# Бурсік (гора)
Бурсік (англ. Mount Bursik) — гора в Антарктиді, найвища вершина піків Соголт та гірського хребта Герітедж у південній частині гір Елсворта, висотою — 2500 метрів. Розташована у землі Елсворта в Західній Антарктиді.

## Історія
Гора була відкрита експедицією Геологічної служби Сполучених Штатів Америки в рамках дослідження гір Елсворта у 1961-1966 роках. Вивчалась польовими обстеженнями та аерофотозйомкою військово-морського флоту Сполучених Штатів. Консультативний комітет з антарктичних назв назвав гору на честь капітана ВМС США Влада Дон Бурсіка (1918-1973). Бурсик у 1966 році був заступником командувача морських операцій під час виконання «Програми ВМС США з освоєння Антарктики».

title: Бурсік (гора)

wikitext:
{{Гора
| назва              = Бурсік
| місцева_назва      = {{lang-en|Mount Bursik}}
| фото               = Union-Glacier.jpg
| фото_розмір        = 300px
| коментар           = Бурсік на мапі хр. Герітедж
| країна             = {{ATA}}
| регіон             = [[Земля Елсворта]]
| висота             = 2500 [[Метр|м]]<ref name="peakbagger">{{cite peakbagger |12119|Mount Bursik, Antarctica|}}</ref>
| відносна_висота    =
| ізоляція           = 97,36 км → [[Соутвік]] (3280 м)<ref name="peakbagger"/>
| список             = {{ubl | {{nobr|Хребет Герітедж (1-ше)}} | }}
| гірська_система    = Хребет [[Герітедж (хребет)|Герітедж]] (гори [[Елсворт (гори)|Елсворта]])
| координати         = {{coord|79|43|0|S|84|23|0|W|scale:30000|display=title,inline}}
 |lat_dir = N|lat_deg = 79|lat_min = 43|lat_sec = 0
 |lon_dir = W|lon_deg = 84|lon_min = 23|lon_sec = 0
| тип                = [[гора]]
| вік                =
| останнє_виверження =
| перше_сходження    =
| класичний_маршрут  =
| мапа               =
| мапа_підпис        =
| мапа_ширина        = 300
| карта розташування = Антарктида
| розмір карти       = 300 <!-- для шаблону «Карта розташування» -->
| position           =
| карта розташування1=
| розмір карти1      = 300 <!-- для шаблону «Карта розташування» -->
| position1          =
}}

'''Бурсік''' ({{lang-en|Mount Bursik}}) — [[гора]] в [[Антарктида|Антарктиді]], найвища вершина піків [[Соголт (піки)|Соголт]] та гірського хребта [[Герітедж (хребет)|Герітедж]] у південній частині гір [[Елсворт (гори)|Елсворта]], висотою — 2500 метрів. Розташована у землі [[Земля Елсворта|Елсворта]] в [[Західна Антарктида|Західній Антарктиді]].

== Історія ==
Гора була відкрита експедицією [[Геологічна служба США|Геологічної служби]] [[Сполучені Штати Америки|Сполучених Штатів Америки]] в рамках дослідження гір Елсворта у 1961-1966 роках. Вивчалась польовими обстеженнями та аерофотозйомкою [[Військово-морські сили США|військово-морського флоту]] Сполучених Штатів. [[US-ACAN|Консультативний комітет]] з антарктичних назв назвав гору на честь капітана ВМС США Влада Дон Бурсіка (1918-1973)<ref>[http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=30108434 Vlada Don Bursik] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160109054553/http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=30108434 |date=9 січня 2016 }} в онлайн-базі даних [[Find a Grave]]. Процитовано 30-05-2018.</ref>. Бурсик у 1966 році був заступником [[Керівник військово-морськими операціями|командувача морських операцій]] під час виконання «Програми ВМС США з освоєння Антарктики»<ref name="GNIS">{{GNIS|id=2195|type=antarid|name=Mount Bursik}}. {{ref-en}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{cite peakbagger |12119|Mount Bursik, Antarctica|30-05-2018}}
* {{GNIS|id=2195|type=antarid|name=Mount Bursik}}. Процитовано: 30-05-2018 {{ref-en}}

{{antarctica-geo-stub}}

{{Ac}}
[[Категорія:Гори Антарктиди]]
[[Категорія:Гори Елсворт]]
[[Категорія:Двотисячники]]

Країна: Антарктида

Регіон: Земля Елсворта

Система: Хребет Герітедж (гори Елсворта)

Тип: гора

Ізоляція: 97,36 км → Соутвік (3280 м)

Список: - Хребет Герітедж (1-ше)


text:
# Замок Арчдейл
Замок Арчдейл (англ. Castle Archdale) — один із замків Ірландії, розташований в графстві Фермана, Північна Ірландія, неподалік від селища Ірвінстоун. Навколо руїн замку є парк, який нині під контролем Управління навколишнього середовища Північної Ірландії.

## Історія
Замком і парком Арчдейл колись володіла аристократична родина Арчдейл, що мала біля замку маєток. Родина Арчдейл поселилася в Ірландії в 1614 році під час колонізації Ірландії англійськими та шотландськими колоністами після остаточного завоювання Ірландії Англією. Замок збудував в 1615 році Джон Арчдейл (пом. 1621), що переселився в Ольстер з Норфолка. Замок був побудований по Т-плану, мав башту висотою 66 футів і 15 футів висотою на кожному куті замку. Після смерті Джона Арчдейла замок успадкував його син Едвард Арчдейл. У 1641 році спалахнуло повстання за незалежність Ірландії. Замок захопили повстанці під проводом Рорі Мак Гвайра. Під час боїв замок був зруйнований.
Згідно легенди під час штурму замку сталася пожежа і всі захисники замку загинули, включаючи і господарів замку — аристократів Арчдейлів. Згідно з цією ж легендою, загинула при цьому вся родина, крім одного сина Едварда Арчдейла, якого медсестра викинула з вікна. Замок знову зазнав руйнувань у 1689 році під час вільямітських (якобітських) війн. У XVIII столітті замок був частково відбудований, але навіть від тої відбудови мало що залишилося — дворик викладений бруківкою, оточений білими будівлями, житлові будинки, інформаційний центр, чайні будиночки. Руїни старого замку розташовані в старій частині парку.
Під час Другої світової війни на території замку Арчдейл була база ВПС союзників. На території бази було розміщено 2500 чоловік. Звідси робили вильоти військові літаки-гідроплани завдання яких було захист кораблів від нападів німецьких підводних човнів. Сьогодні на території замку є музей з експонатами часів Другої світової війни.
Колись до замку Арчдейл прямувала залізниця і була приватна залізнична станція, що була відкрита 13 червня 1866 року, але станція була закрита 3 липня 1950 року. Є пором, що прямує від замку Арчдейл до острова Вайт.

title: Замок Арчдейл

wikitext:
{{замок}}
[[File:Castle_Archdale_-_geograph.org.uk_-_52755.jpg|right|thumb|300px|Руїни замку Арчдейл.]]
'''Замок Арчдейл''' ({{lang-en|Castle Archdale}}) — один із замків [[Ірландія (острів)|Ірландії]], розташований в графстві [[Фермана (графство)|Фермана]], [[Північна Ірландія]], неподалік від селища Ірвінстоун. Навколо руїн замку є парк, який нині під контролем Управління навколишнього середовища Північної Ірландії.

== Історія ==
Замком і парком Арчдейл колись володіла аристократична родина Арчдейл, що мала біля замку маєток. Родина Арчдейл поселилася в Ірландії в 1614 році під час колонізації Ірландії англійськими та шотландськими колоністами після остаточного завоювання Ірландії Англією. Замок збудував в 1615 році Джон Арчдейл (пом. 1621), що переселився в [[Ольстер]] з Норфолка. Замок був побудований по Т-плану, мав башту висотою 66 футів і 15 футів висотою на кожному куті замку. Після смерті Джона Арчдейла замок успадкував його син Едвард Арчдейл. У 1641 році спалахнуло повстання за незалежність Ірландії. Замок захопили повстанці під проводом Рорі Мак Гвайра. Під час боїв замок був зруйнований.

Згідно легенди під час штурму замку сталася пожежа і всі захисники замку загинули, включаючи і господарів замку — аристократів Арчдейлів. Згідно з цією ж легендою, загинула при цьому вся родина, крім одного сина Едварда Арчдейла, якого медсестра викинула з вікна. Замок знову зазнав руйнувань у 1689 році під час вільямітських (якобітських) війн. У XVIII столітті замок був частково відбудований, але навіть від тої відбудови мало що залишилося — дворик викладений бруківкою, оточений білими будівлями, житлові будинки, інформаційний центр, чайні будиночки. Руїни старого замку розташовані в старій частині парку.

Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] на території замку Арчдейл була база ВПС союзників. На території бази було розміщено 2500 чоловік. Звідси робили вильоти військові літаки-гідроплани завдання яких було захист кораблів від нападів німецьких підводних човнів. Сьогодні на території замку є музей з експонатами часів Другої світової війни.

Колись до замку Арчдейл прямувала залізниця і була приватна залізнична станція, що була відкрита 13 червня 1866 року, але станція була закрита 3 липня 1950 року. Є [[пором]], що прямує від замку Арчдейл до острова [[Вайт (Ірландія)|Вайт]].

== Див. також ==
* [[Список замків Ірландії]]

== Джерела ==
* «John Archdale». WikiTree. Retrieved 19 April 2015.
* «Edward Archdale». WikiTree. Retrieved 19 April 2015.
* «Castle Archdale» (PDF). The Plantation of Ulster: The Story of Co Fermanagh. Retrieved 19 April 2015.
* «Castle Archdale Private station» (PDF). Railscot — Irish Railways. Retrieved 2007-09-15.

{{Список замків Ірландії}}
[[Категорія:Ольстер]]
[[Категорія:Замки графства Фермана]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1615]]

title: Замок Арчдейл

Тип: садиба [d ]

Країна: Сполучене Королівство : ISO3166-1 alpha-3: GBR ; ISO3166-1 цифровий: 826 ; , ISO3166-2: GB-UKM

Розташування: Північна Ірландія


text:
# Соліфенацин
Соліфенацин (англ. Solifenacin, лат. Solifenacinum) — синтетичний препарат, який належить до блокаторів м-холінорецепторів, що застосовується перорально

## Фармакологічні властивості
Соліфенацин — синтетичний лікарський препарат, який належить до блокаторів м-холінорецепторів, та є похідним хінуклідину. Механізм дії препарату полягає в блокуванні м-холінорецепторів, переважно підтипу М3, які знаходяться в стінці сечового міхура, що спричинює інгібування впливу ацетилхоліну на м-холінорецептори, що спричинює розслаблення детрузора сечового міхура, а також знижує скоротливість гіперрефлекторного сечового міхура, наслідком чого стає зниження частоти спонтанних скорочень детрузора сечового міхура, збільшення місткості сечового міхура, а також знижує частоту позивів до сечовипускання. Соліфенацин застосовується при гіперактивності сечового міхура в дорослих, у тому числі з нетриманням сечі в дорослих та при частих імперативних позовах до сечопуску, в тому числі в чоловіків із доброякісною гіперплазією передміхурової залози. Хоча соліфенацин офіційно не схвалений для застосування в дитячому віці, у клінічних дослідженнях соліфенацин був ефективний у лікуванні синдрому гіперактивності сечового міхура в дітей та підлітків, та мав хороший профіль безпеки в застосуванні. Завдяки більшій спорідненості соліфенацину до м-холінорецепторів стінки сечового міхура при його застосуванні спостерігається більша ефективність та значно менше побічних ефектів, ніж при застосуванні толтеродину та оксибутиніну.

### Фармакокінетика
Соліфенацин добре та відносно повільно всмоктується у шлунково-кишковому тракті, біодоступність препарату становить 90 %. Максимальна концентрація соліфенацину в крові досягається протягом 3—8 годин після прийому препарату. Соліфенацин майже повністю (на 98 %) зв'язується з білками плазми крові. Даних за проникнення препарату через плацентарний бар'єр та за виділення в грудне молоко в людей немає. Метаболізується соліфенацин у печінці з утворенням спочатку активних, а пізніше неактивних метаболітів. Виводиться соліфенацин з організму переважно із сечею у вигляді метаболітів, частина препарату виводиться з калом. Період напіввиведення соліфенацину становить 45—68 годин, цей час може змінюватися при порушеннях функції печінки і нирок, а також у осіб похилого віку.

## Покази до застосування
Соліфенацин застосовують при гіперактивності сечового міхура, у тому числі з нетриманням сечі в дорослих та при частих імперативних позовах до сечопуску.

## Побічна дія
При застосуванні соліфенацину побічні ефекти спостерігаються рідше, ніж при застосуванні інших м-холінолітиків, зокрема толтеродину та оксибутиніну. Найчастішим побічним ефектом препарату була сухість у роті. Іншими побічними ефектами препарату є:
- Алергічні реакції та реакції з боку шкірних покривів — свербіж шкіри, шкірний висип, набряк Квінке, кропив'янка, багатоформна еритема, синдром Лаєлла.
- З боку травної системи — нудота, блювання, діарея або запор, сухість у роті, біль у животі, гастроезофагеальна рефлюксна хвороба, кишкова непрохідність, зниження апетиту, порушення функції печінки.
- З боку нервової системи — головний біль, запаморочення, сплутаність свідомості, галюцинації, порушення пам'яті, нечіткість зору, марення, сонливість, сухість кон'юнктиви, глаукома.
- З боку серцево-судинної системи — тахікардія, фібриляція передсердь, периферичні набряки, серцева недостатність, подовження інтервалу QT на ЕКГ.
- Інші побічні ефекти — затримка сечі, ускладнене сечовипускання, інфекції сечовидільних шляхів, ниркова недостатність. гіперкаліємія, збільшення активності ферментів печінки.

## Протипоказання
Соліфенацин протипоказаний при підвищеній чутливості до препарату, при порушеннях відтоку сечі, міастенії, закритокутовій глаукомі, важких шлунково-кишкових захворюваннях, включно при мегаколоні, закритокутовій глаукомі, важкій печінковій та нирковій недостатності, а також при одночасному застосуванні інгібіторів цитохрому CYP3A4 (зокрема кетоконазолу). Соліфенацин не рекомендований до застосування в дитячому віці, вагітності та годуванні грудьми.

## Форми випуску
Соліфенацин випускається у вигляді таблеток по 0,005 і 0,01 г. Соліфенацин також випускається у вигляді комбінації з тамсулозином.

title: Соліфенацин

wikitext:
{{медпопередження}}
{{Лікарський засіб |
|Зображення =  Solifenacin structure.svg
|IUPAC_name = (3''R'')-1-Azabicyclo[2 2 2]oct-3-yl (1''S'')-1-phenyl-3,4-dihydroisoquinoline-2(1''H'')-carboxylate
| CAS_number = 242478-37-1
| ATC_prefix = G04
| ATC_suffix = BD08
| PubChem = 154059
|  C = 23|H =26|N =2|O =2
| Молярна маса = 362,465
| Біодоступність = 90%
| Метаболізм = [[Печінка]]
| Період напіввиведення = 45—68 год.
| Екскреція = [[Нирки]] (70%), фекалії (23%)
| Назва, фірма-виробник, країна, номер реєстрації, дата =ВЕЗИКАР®,
«Астеллас Фарма Юроп Б.В.»,Нідерланди
'''UA/3763/01/02'''
07.07.2015—07/07/2020
}}
'''Соліфенацин''' ({{lang-en|Solifenacin}}, {{lang-lat|Solifenacinum}}) — синтетичний препарат, який належить до блокаторів [[Мускариновий ацетилхоліновий рецептор|м-холінорецепторів]]<ref name="drugs.com">[https://www.drugs.com/monograph/vesicare.html Vesicare] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181004230133/https://www.drugs.com/monograph/vesicare.html |date=4 жовтня 2018 }} {{ref-en}}</ref><ref name="irbis-nbuv.gov.ua">[http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_nbuv/cgiirbis_64.exe?C21COM=2&I21DBN=UJRN&P21DBN=UJRN&IMAGE_FILE_DOWNLOAD=1&Image_file_name=PDF/Zdmu_2014_4_7.pdf Обзор применения солифенацина в терапии недержания мочи] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181004231638/http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_nbuv/cgiirbis_64.exe?C21COM=2&I21DBN=UJRN&P21DBN=UJRN&IMAGE_FILE_DOWNLOAD=1&Image_file_name=PDF%2FZdmu_2014_4_7.pdf |date=4 жовтня 2018 }} {{ref-ru}}</ref>, що застосовується [[пероральний прийом лікарських засобів|перорально]]<ref name="compendium.com.ua">{{Cite web |url=https://compendium.com.ua/uk/akt/83/82994/solifenacinum/ |title=СОЛІФЕНАЦИН (SOLIFENACINUM, СОЛИФЕНАЦИН) |accessdate=3 жовтня 2018 |archive-date=4 жовтня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181004230149/https://compendium.com.ua/uk/akt/83/82994/solifenacinum/ }}</ref><ref name="vidal">https://www.vidal.ru/drugs/molecule/1669 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161105102449/http://www.vidal.ru/drugs/molecule/1669 |date=5 листопада 2016 }} {{ref-ru}}</ref>

== Фармакологічні властивості ==
Соліфенацин — синтетичний лікарський препарат, який належить до блокаторів [[Мускариновий ацетилхоліновий рецептор|м-холінорецепторів]], та є похідним [[хінуклідин]]у. Механізм дії препарату полягає в блокуванні м-холінорецепторів, переважно підтипу [[CHRM3|М3]], які знаходяться в стінці [[сечовий міхур|сечового міхура]], що спричинює інгібування впливу [[ацетилхолін]]у на м-холінорецептори, що спричинює розслаблення детрузора сечового міхура, а також знижує скоротливість [[гіперактивність сечового міхура|гіперрефлекторного сечового міхура]], наслідком чого стає зниження частоти спонтанних скорочень детрузора сечового міхура, збільшення місткості сечового міхура, а також знижує частоту позивів до [[сечовипускання]].<ref name="irbis-nbuv.gov.ua"/><ref name="compendium.com.ua"/><ref name="vidal.ru">https://www.vidal.ru/drugs/molecule/1669 {{ref-ru}}</ref> Соліфенацин застосовується при гіперактивності сечового міхура в дорослих, у тому числі з [[нетримання сечі|нетриманням сечі]] в дорослих та при частих імперативних позовах до сечопуску, в тому числі в чоловіків із [[доброякісна гіперплазія передміхурової залози|доброякісною гіперплазією передміхурової залози]].<ref name="compendium.com.ua"/><ref name="vidal.ru"/> Хоча соліфенацин офіційно не схвалений для застосування в дитячому віці, у клінічних дослідженнях соліфенацин був ефективний у лікуванні синдрому гіперактивності сечового міхура в дітей та підлітків, та мав хороший профіль безпеки в застосуванні.<ref>[http://www.inurol.kiev.ua/solifenatsin-u-detei-i-podrostkov-s-giperaktivnym-mochevym-puzyrem-rezultaty-randomizirovannogo-klin Солифенацин у детей и подростков с гиперактивным мочевым пузырём: результаты рандомизированного клинического исследования 3 фазы] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181004225940/http://www.inurol.kiev.ua/solifenatsin-u-detei-i-podrostkov-s-giperaktivnym-mochevym-puzyrem-rezultaty-randomizirovannogo-klin |date=4 жовтня 2018 }} {{ref-ru}}</ref> Завдяки більшій спорідненості соліфенацину до м-холінорецепторів стінки сечового міхура при його застосуванні спостерігається більша ефективність та значно менше [[побічна дія (медицина)|побічних ефектів]], ніж при застосуванні [[толтеродин]]у та [[оксибутинін]]у.<ref name="irbis-nbuv.gov.ua"/>

=== Фармакокінетика ===
Соліфенацин добре та відносно повільно всмоктується у шлунково-кишковому тракті, біодоступність препарату становить 90 %. Максимальна концентрація соліфенацину в крові досягається протягом 3—8 годин після прийому препарату. Соліфенацин майже повністю (на 98 %) зв'язується з білками плазми крові. Даних за проникнення препарату через плацентарний бар'єр та за виділення в грудне молоко в людей немає. Метаболізується соліфенацин у печінці з утворенням спочатку активних, а пізніше неактивних метаболітів. Виводиться соліфенацин з організму переважно із сечею у вигляді метаболітів, частина препарату виводиться з калом. Період напіввиведення соліфенацину становить 45—68 годин, цей час може змінюватися при порушеннях функції печінки і нирок, а також у осіб похилого віку.<ref name="drugs.com"/><ref name="irbis-nbuv.gov.ua"/><ref name="vidal.ru"/>

== Покази до застосування ==
Соліфенацин застосовують при [[гіперактивність сечового міхура|гіперактивності сечового міхура]], у тому числі з [[нетримання сечі|нетриманням сечі]] в дорослих та при частих імперативних позовах до сечопуску.<ref name="compendium.com.ua"/><ref name="vidal.ru"/>

== Побічна дія ==
При застосуванні соліфенацину [[Побічна дія (медицина)|побічні ефекти]] спостерігаються рідше, ніж при застосуванні інших м-холінолітиків, зокрема [[толтеродин]]у та [[оксибутинін]]у. Найчастішим побічним ефектом препарату була сухість у роті.<ref name="irbis-nbuv.gov.ua"/> Іншими побічними ефектами препарату є<ref name="compendium.com.ua"/><ref name="vidal.ru"/>:
* [[Алергія|Алергічні]] реакції та реакції з боку шкірних покривів — свербіж шкіри, шкірний висип, [[набряк Квінке]], [[кропив'янка (хвороба)|кропив'янка]], багатоформна [[еритема]], [[синдром Лаєлла]].
* З боку [[травна система|травної системи]] — [[нудота]], [[блювання]], [[діарея]] або [[запор]], сухість у роті, біль у животі, [[гастроезофагеальна рефлюксна хвороба]], [[кишкова непрохідність]], зниження апетиту, порушення функції печінки.
* З боку [[нервова система|нервової системи]] — [[головний біль]], [[запаморочення]], сплутаність свідомості, [[галюцинації]], порушення пам'яті, нечіткість зору, марення, сонливість, сухість [[кон'юнктива|кон'юнктиви]], [[глаукома]].
* З боку [[серцево-судинна система|серцево-судинної системи]] — [[тахікардія]], [[фібриляція передсердь]], периферичні набряки, [[серцева недостатність]], подовження [[інтервал QT|інтервалу QT]] на [[ЕКГ]].
* Інші побічні ефекти — [[затримка сечі]], ускладнене сечовипускання, інфекції сечовидільних шляхів, [[ниркова недостатність]]. гіперкаліємія, збільшення активності ферментів печінки.

== Протипоказання ==
Соліфенацин протипоказаний при підвищеній чутливості до препарату, при порушеннях відтоку сечі, [[міастенія|міастенії]], закритокутовій [[глаукома|глаукомі]], важких шлунково-кишкових захворюваннях, включно при [[мегаколон]]і, закритокутовій [[глаукома|глаукомі]], важкій [[печінкова недостатність|печінковій]] та [[ниркова недостатність|нирковій недостатності]], а також при одночасному застосуванні інгібіторів цитохрому [[CYP3A4]] (зокрема [[кетоконазол]]у). Соліфенацин не рекомендований до застосування в дитячому віці, вагітності та годуванні грудьми.<ref name="compendium.com.ua"/><ref name="vidal.ru"/>

== Форми випуску ==
Соліфенацин випускається у вигляді таблеток по 0,005 і 0,01 г.<ref name="drugs.com"/><ref>https://www.vidal.ru/drugs/molecule-in/1669 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181005030736/https://www.vidal.ru/drugs/molecule-in/1669 |date=5 жовтня 2018 }} {{ref-ru}}</ref> Соліфенацин також випускається у вигляді комбінації з [[тамсулозин]]ом.<ref>[https://www.vidal.ru/drugs/vezomni__44899 ВЕЗОМНИ (VEZOMNI)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180809025132/https://www.vidal.ru/drugs/vezomni__44899 |date=9 серпня 2018 }} {{ref-ru}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://mozdocs.kiev.ua/likiview.php?id=37006 Соліфенацин на сайті ''mozdocs.kiev.ua'']
* https://www.rlsnet.ru/mnn_index_id_3413.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200803093154/https://www.rlsnet.ru/mnn_index_id_3413.htm |date=3 серпня 2020 }}

[[Категорія:Холінолітичні засоби]]
[[Категорія:Лікарські засоби за алфавітом]]

Метаболізм: Печінка

Екскреція: Нирки (70%), фекалії (23%)

Назва, фірма-виробник, країна, номер реєстрації, дата: ВЕЗИКАР®, · «Астеллас Фарма Юроп Б.В.»,Нідерланди · UA/3763/01/02 · 07.07.2015—07/07/2020


text:
# Віртуалізація програмного забезпечення
Віртуалізація програмного забезпечення — технологія, що дозволяє відокремити програмне забезпечення від операційної системи на якій воно працює. Повністю віртуалізоване програмне забезпечення не інсталюється в традиційному розумінні, хоча кінцевий користувач на перший погляд не зможе це помітити, тому що віртуалізоване програмне забезпечення працює так само, як звичайне. Програмне забезпечення в процесі виконання працює так само, як якби воно взаємодіяло з операційною системою напряму та всіма її ресурсами, але може бути ізольоване або виконуватися у пісочниці з різним рівнем обмеження.
Сучасні операційні системи, такі як Microsoft Windows і Linux можуть включати обмежену віртуалізацію програмного забезпечення. Наприклад, Windows 7 має Windows XP режим, що дозволяє запускати програмне забезпечення для Windows XP на Windows 7 без змін.

title: Віртуалізація програмного забезпечення

wikitext:
'''Віртуалізація програмного забезпечення''' — технологія, що дозволяє відокремити [[програмне забезпечення]] від [[операційна система|операційної системи]] на якій воно працює. Повністю [[Віртуалізація|віртуалізоване]] програмне забезпечення не інсталюється в традиційному розумінні,<ref name="AppVTechnicalOverview">{{cite web|url=http://www.microsoft.com/systemcenter/appv/techoverview.mspx|title=Microsoft Application Virtualization Technical Overview|publisher=[[Microsoft]]|accessdate=1 лютого 2015|archive-date=12 квітня 2011|archive-url=https://web.archive.org/web/20110412040454/http://www.microsoft.com/systemcenter/appv/techoverview.mspx}}{{ref-en}}</ref> хоча кінцевий користувач на перший погляд не зможе це помітити, тому що віртуалізоване програмне забезпечення працює так само, як звичайне. Програмне забезпечення в процесі виконання працює так само, як якби воно взаємодіяло з операційною системою напряму та всіма її ресурсами, але може бути ізольоване або виконуватися у '''пісочниці''' з різним рівнем обмеження.

Сучасні операційні системи, такі як [[Microsoft Windows]] і [[Linux]] можуть включати обмежену віртуалізацію програмного забезпечення. Наприклад, [[Windows 7]] має [[Windows XP режим]], що дозволяє запускати програмне забезпечення для Windows XP на Windows 7 без змін.

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Віртуалізація]]


text:
# Чинізелло-Бальсамо
Чинізелло-Бальсамо (італ. Cinisello Balsamo) — місто та муніципалітет в Італії, у регіоні Ломбардія, метрополійне місто Мілан.
Чинізелло-Бальсамо розташоване на відстані близько 490 км на північний захід від Рима, 10 км на північ від Мілана.
Населення — 75 191 особа (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 7 грудня. Покровитель — Sant'Ambrogio.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживав 16 581 іноземець з 118 країн, серед них 3963 громадяни країн Євросоюзу та 645 громадян України.

## Транспорт
Місто сполучене з Міланом трамваєм.

## Уродженці
- Ернесто Кастано (*1939) — відомий у минулому італійський футболіст, захисник.

- П'єріно Праті (*1946) — відомий у минулому італійський футболіст, нападник.

## Сусідні муніципалітети
- Брессо
- Кузано-Міланіно
- Монца
- Муджо
- Нова-Міланезе
- Падерно-Дуньяно
- Сесто-Сан-Джованні

title: Чинізелло-Бальсамо

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Чинізелло-Бальсамо
 | місцева_назва = Cinisello Balsamo
 | герб          = <!-- Cinisello Balsamo-Stemma.png -->
 | регіон        = LOM <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = MI <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 45
 | latm   = 33
 | lats   = 0
 | longd  = 9
 | longm  = 13
 | longs  = 0
 | висота = 154
 | населення     = 74528
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 12,70
 | густота       = 5859
 | поштові_індекси  = 20092
 | телефонний_код = 02
 | код_ISTAT     = 015077
 | покровитель   = Sant'Ambrogio
 | мер           = Giacomo Giovanni Ghilardi
 | обраний       = 25-6-2018
 | www           = http://www.comune.cinisello-balsamo.mi.it/
}}

'''Чинізелло-Бальсамо''' ({{lang-it|Cinisello Balsamo}}) — місто та [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Ломбардія]], [[Мілан (метрополійне місто)|метрополійне місто Мілан]].

Чинізелло-Бальсамо розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 490 км на північний захід від [[Рим]]а, 10 км на північ від [[Мілан]]а.

[[Файл:La chiesa di Sant'Ambrogio vista da Piazza Gramsci, Cinisello Balsamo.jpg|thumb|300px|none|]]

Населення — {{formatnum:75191}} {{МНОЖИНА:75191|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 7 грудня. Покровитель — Sant'Ambrogio.

== Демографія ==
{{Демографія/Cinisello Balsamo}}
{{Іноземці в Італії | назва=Чинізелло-Бальсамо | дата=1 січня 2023 року
 | всього=16581 | країн=118 | Укр=645 | ЄС=3963 | таблиця= | країна1=[[Єгипет|Єгипту]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Транспорт ==

Місто сполучене з Міланом [[Міланський трамвай|трамваєм]].

== Уродженці ==
* [[Ернесто Кастано]] (*[[1939]]) — відомий у минулому італійський [[футбол]]іст, [[Захисник (футбол)|захисник]].

* [[П'єріно Праті]] (*[[1946]]) — відомий у минулому італійський [[футбол]]іст, [[Нападник (футбол)|нападник]].

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Брессо]]
* [[Кузано-Міланіно]]
* [[Монца]]
* [[Муджо]]
* [[Нова-Міланезе]]
* [[Падерно-Дуньяно]]
* [[Сесто-Сан-Джованні]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів метрополійного міста Мілан]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Провінція Мілан}}
{{Italy-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Міста Італії]]

title: Чинізелло-Бальсамо · Cinisello Balsamo

Герб: Прапор

Країна: Італія

Регіон: Ломбардія

Провінція: Мілан

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Giacomo Giovanni Ghilardi (25-6-2018)


text:
# Морський бій 26 квітня 1944 року
Морський бій 26 квітня 1944 року (англ. Action of 26 April 1944) — морський бій, що стався в рамках операції «Тунель» — прочісування есмінцями союзників узбережжя Бретані в рамках підготовки до операції «Оверлорд». У ніч з 25 на 26 квітня 1944 року крейсер класу «Дідо» «Блек Прінс» та есмінці класу «Трайбл» «Ашанті», «Атабаскан», «Хайда» і «Гурон» здійснювали зачистку узбережжя від ворожої присутності. Вони атакували міноносці класу «Ельбінг» T24, T27 і T29 біля острова Батц.

## Історія
У ніч з 21 на 22 квітня 1944 року 4-та флотилія Крігсмаріне, яка складалася з міноносців T24, T27 і T29, вийшла з Шербура до Сен-Мало на патрулювання та постановку мінних полів. В ніч з 25 на 26 квітня, після встановлення мінного поля поблизу островів Сет-Іль на північному узбережжі Бретані, німецька флотилія наразилася на флотське угруповання союзників, що складалося з легкого крейсера «Блек Прінс» та есмінців «Ашанті», «Атабаскан», «Хаїда» та «Гурон», що діяли неподалік від Іль-де-Ба. Німецька берегова артилерія безрезультатно обстріляла кораблі союзників, і командир флотилії корветтен-капітан Франц Колауф попрямував на захід у пошуках кораблів союзників, але о 02:07 радар «Блек Прінса» першим помітив німців на відстані 21 000 ярдів (19 000 м). Невдовзі німці також виявили кораблі союзників і змінили курс. Британські та канадські кораблі були швидшими за німецькі міноносці та до 02:20 скоротили дистанцію до 13 000 ярдів (12 000 м), коли «Блек Прінс» почав стріляти освітлювальними снарядами. Есмінці з відстані 9000 ярдів (8200 м) вели вогонь по T24 і T27, незабаром і крейсер «Блек Прінс» відкрив вогонь, доки одна з його передніх башт не заклинила. Вогонь союзників був точним, і о 02:31 один снаряд уразив T27, унаслідок чого, той знизив швидкість до 12 вузлів (22 км/год); Колауф наказав кораблю відходити до затоки Морле, і союзники втратили його радіолокаційне відображення серед скель затоки. T24 безрезультатно вистрілив із кормових торпедних апаратів у своїх переслідувачів, а потім у нього влучили два снаряди в надбудову, що викликало пожежу, яку швидко загасили. О 02:54 він безрезультатно випустив торпеди, що залишилися, і приблизно в той самий час снаряд вивів з ладу кермо T29. «Ашанті» та «Гурон» зосередилися на T29, тоді як «Хайда» та «Атабаскан» продовжували переслідування T24. Але T24 встиг прорватися до Сен-Мало, а канадські есмінці повернулися, щоб допомогти потопити T29.
О 04:20 кораблі союзників артилерійським вогнем потопили T29, при цьому загинуло 137 членів екіпажу. Пізніше патрульний катер врятував 73 чоловіки, які перебували у воді.

title: Морський бій 26 квітня 1944 року

wikitext:
{{Infobox Military Conflict
|conflict        = <big>Морський бій 26 квітня 1944 року</big>
Action of 26 April 1944
|partof          = [[Битва за Атлантику (1939—1945)|Битва за Атлантику]]
|image           = HMS Black Prince 1944 IWM FL 2239.jpg
|size            = 300px
|caption         = Британський [[легкий крейсер]] [[HMS Black Prince (81)|«Блек Прінс»]], що взяв участь у зіткненні 26 квітня 1944 року
|date            = [[26 квітня]] [[1944]]
|place           = [[Ла-Манш]]
|coordinates     =
|result          = перемога флоту союзників
|territory       =
|combatant1      = {{флот|Об'єднане Королівство}}
{{флот|Канада|1921}}
|combatant2      = {{флот|Третій Рейх}}
| commander1     =
| commander2     = Франц Колауф
|strength1       = легкий крейсер, 4 есмінці
|strength2       = 3 міноносці
|units1          = 2 есмінці пошкоджено, 2 есмінці незначні пошкодження
|units2          = 1 міноносець затоплено, 2 міноносці пошкоджено
|casualties1     =
|casualties2     =
}}
{{Битва за Атлантику (1939—1945)}}
'''Морський бій 26 квітня 1944 року''' ({{lang-en|Action of 26 April 1944}}) — [[Морська битва|морський бій]], що стався в рамках операції «Тунель» — прочісування есмінцями союзників узбережжя Бретані в рамках підготовки до операції «Оверлорд». У ніч з 25 на 26 квітня 1944 року крейсер класу «Дідо» «Блек Прінс» та есмінці класу «Трайбл» «Ашанті», «Атабаскан», «Хайда» і «Гурон» здійснювали зачистку узбережжя від ворожої присутності. Вони атакували міноносці класу «Ельбінг» T24, T27 і T29 біля острова Батц.

== Історія ==
У ніч з 21 на 22 квітня 1944 року [[4-та флотилія міноносців Крігсмаріне|4-та флотилія]] Крігсмаріне, яка складалася з міноносців [[T24 (міноносець)|T24]], [[T27 (міноносець)|T27]] і [[T29 (міноносець)|T29]], вийшла з [[Шербур-Октевіль|Шербура]] до [[Сен-Мало]] на патрулювання та постановку мінних полів. В ніч з 25 на 26 квітня, після встановлення мінного поля поблизу островів [[Сет-Іль (острови)|Сет-Іль]] на північному узбережжі Бретані, німецька флотилія наразилася на флотське угруповання союзників, що складалося з легкого крейсера [[HMS Black Prince (81)|«Блек Прінс»]] та есмінців [[HMS Ashanti (F51)|«Ашанті»]], [[HMCS Athabaskan (G07)|«Атабаскан»]], [[HMCS Haida (G63)|«Хаїда»]] та [[HMCS Huron (G24)|«Гурон»]], що діяли неподалік від [[Іль-де-Ба]]. Німецька [[берегова артилерія]] безрезультатно обстріляла кораблі союзників, і командир флотилії [[корветтен-капітан]] Франц Колауф попрямував на захід у пошуках кораблів союзників, але о 02:07 радар «Блек Прінса» першим помітив німців на відстані 21 000 ярдів (19 000 м). Невдовзі німці також виявили кораблі союзників і змінили курс. Британські та канадські кораблі були швидшими за німецькі міноносці та до 02:20 скоротили дистанцію до 13 000 ярдів (12 000 м), коли «Блек Прінс» почав стріляти освітлювальними снарядами. Есмінці з відстані 9000 ярдів (8200 м) вели вогонь по T24 і T27, незабаром і крейсер «Блек Прінс» відкрив вогонь, доки одна з його передніх башт не заклинила. Вогонь союзників був точним, і о 02:31 один снаряд уразив T27, унаслідок чого, той знизив швидкість до 12 вузлів (22 км/год); Колауф наказав кораблю відходити до затоки Морле, і союзники втратили його радіолокаційне відображення серед скель затоки. [[T24 (міноносець)|T24]] безрезультатно вистрілив із кормових торпедних апаратів у своїх переслідувачів, а потім у нього влучили два снаряди в надбудову, що викликало пожежу, яку швидко загасили. О 02:54 він безрезультатно випустив торпеди, що залишилися, і приблизно в той самий час снаряд вивів з ладу кермо T29. «Ашанті» та «Гурон» зосередилися на T29, тоді як «Хайда» та «Атабаскан» продовжували переслідування T24. Але T24 встиг прорватися до Сен-Мало, а канадські есмінці повернулися, щоб допомогти потопити T29.

О 04:20 кораблі союзників артилерійським вогнем потопили T29, при цьому загинуло 137 членів екіпажу. Пізніше [[патрульний катер]] врятував 73 чоловіки, які перебували у воді.

== Див. також ==
* [[Бій біля Скеркі-Бенк]]
* [[Бій біля мису Бугаро (1943)]]
* [[Наліт на Куре (липень 1945)]]
* [[Бій біля острова Нерва]]
* [[Морський бій 1 листопада 1944 року]]
* [[Бій у Баренцевому морі]]

== Примітки ==
;Виноски
{{Reflist|group=Прим.}}

;Джерела
{{reflist}}

== Література ==
* O'Hara, Vincent P. (2013). The German Fleet at War, 1939—1945. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 978-1-61251-397-3
* Whitby, Michael (2022). «The Challenges of Operation 'Tunnel', September 1943 — April 1944». In Jordan, John (ed.). Warship 2022. Oxford: Osprey Publishing. pp. 29–46. ISBN 978-1-4728-4781-2.

== Посилання ==

{{Портали|Нацистська Німеччина|Велика Британія|Канада|Друга світова війна|Морська справа|Війна}}

{{DEFAULTSORT:Данська протока}}

[[Категорія:Морські битви Німеччини у Другій світовій війні]]
[[Категорія:Морські битви Великої Британії у Другій світовій війні]]
[[Категорія:Морські битви Канади в Другій світовій війні]]
[[Категорія:Битви в Атлантиці]]
[[Категорія:Битва за Атлантику (1939—1945)]]
[[Категорія:Битви 1944]]
[[Категорія:Події 26 квітня]]
[[Категорія:Квітень 1944]]
[[Категорія:Ла-Манш]]

title: Морський бій 26 квітня 1944 року · Action of 26 April 1944

Дата: 26 квітня 1944

Місце: Ла-Манш

Результат: перемога флоту союзників

title: Сторони

Кріґсмаріне

title: Військові формування

title: Військові сили

легкий крейсер, 4 есмінці: 3 міноносці


text:
# Aichi B7A
Aichi B7A «Ryūsei» (яп. 流星, «Рюсей» — «Метеор») — серійний палубний бомбардувальник-торпедоносець Імперського флоту Японії періоду Другої світової війни.
Кодова назва союзників — «Грейс» (англ. Grace).

## Історія створення
У 1941 році Імперський флот Японії видав завдання на палубний бомбардувальник в рамках плану «16-Shi», який з часом міг би замінити одночасно два типи машин — торпедоносець B6N та пікіруючий бомбардувальник D4Y. Прийняття на озброєння такого універсального літака дозволило би зробити парк літаків палубної авіації одноріднішим і тим самим спростило б його експлуатацію.
Вимоги специфікації були дуже високими: максимальна швидкість — 570 км/г, дальність польоту з повним бойовим навантаженням (500 кг бомб у внутрішньому бомбовідсіку або 800-кг торпеда на зовнішній підвісці) — 1850 км, дальність польоту без навантаження — 3335 км, маневреність — порівнянна з A6M, озброєння — 2 нерухомі 20-мм гармати (в передній частині фюзеляжу або на крилах) і 1 рухомий 13-мм кулемет в задній частині кабіни. Двигун — Hakajima Homare потужністю 1800—2000 к.с. Оскільки новий літак мав використовуватись на новіших авіаносцях обмеження на максимальну ширину крил було зняте.
Створення літака було доручено фірмі «Айті». Роботу над проєкт очолив Норіо Озакі. В травні 1942 року перший прототип з заводським номером AM-23 був готовий. Оскільки двигун Hakajima Homare 11 до цього на жодні літаки ще не ставився, з ним постійно виникали проблеми, що значно затримало проведення випробувань. На вдалих випробуваннях літак розвинув швидкість 590 км/г, на 20 км/г перевищивши вимоги специфікації, але був недостатньо маневрений та складний у пілотуванні. Щоб усунути ці недоліки, в конструкцію наступних дослідних зразків внесли ряд змін: підсилили фюзеляж, та замінили бортове обладнання. Літак було попередньо прийнято на озброєння як Палубний бомбардувальник-торпедоносець Тип 97 (або B7A1).
Проте через відсутність двигуна потрібної потужності програма була призупинена. До розробки літака повернулись тільки в квітні 1944 році, використавши двигун Hakajima NK9C Homare 12 потужністю 1825 к.с. Після випробувань розпочалось серійне виробництво моделі B7A2 на заводах фірми Aichi в Фунаката, а також на 21-му флотському арсеналі в Омура. Хоча даний літак був простішим у виготовлені ніж Yokosuka D4Y, його виробництво просувалось дуже повільно. У травні 1945 року виробництво цих літаків було припинене у зв'язку з тим, що завод Айті був зруйнований землетрусом.
В останні роки війни розроблявся наступник B7A з назвою Мокусей" («Юпітер»), який мав би бути значно меншим і швидшим, але він так і залишився тільки на папері.

## Конструкція
Aichi B7A був суцільнометалевим одномоторним монопланом з компонуванням середньоплана із закритою кабіною та шасі, що складалось. Така схема була використана через наявність бомбового відсіку в фюзеляжі і вимогу в підйомі літака для використання гвинта діаметром 3.5 м. З метою зменшення розмірів стійок шасі було використане крило типу «зворотна чайка». Елерони могли відсуватись в низ на кут 10 градусів, що дозволяло використовувати їх як допоміжні закрилки. Літак також мав аеродинамічне гальмо, а для зберігання на авіаносцях крила могли підійматися вверх.
Озброєння складалось з 2 встановлених в крилах 20-мм гармат «Тип 99 Модель 2» і одного рухомого 7,92-мм кулемета «Тип 1» в задній вогневій точці. На літаках пізніх серій 7,92-мм кулемет був замінений на 13-мм кулемет «Тип 2».
Один із літаків B7A2 був оснащений двигуном Hakajima Homare 23 потужністю 2000 к.с. Проєкт B7A3 з двигуном Mitsubishi MK9A потужністю 2200 к.с. реалізований не був.

## Тактико-технічні характеристики (B7A2)

### Технічні характеристики
- Екіпаж: 2 чоловіка
- Довжина: 11,49 м
- Розмах крила: 14,40 м
- Висота: 4.08 м
- Площа крила: 35,40 м ²
- Маса порожнього: 3 810 кг
- Маса спорядженого: 5 625 кг
- Максимальна злітна маса: 6 500 кг
- Навантаження на крило: 158.9 кг/м²
- Двигун Nakajima NK9C Homare 12
- Потужність: 1 825 к. с.
- Питома потужність 3.1 кг/к.с.

### Льотні характеристики
- Максимальна швидкість: 566 км/г на висоті 6500 м
- Практична дальність: 1 850 км
- Максимальна дальність: 3 020 км
- Практична стеля: 11 250 м
- Час набору висоти: 4000 м за 6 хв 55 с

### Озброєння
- Гарматне:2× 20-мм гармати
- Кулеметне:1× 7,92 мм кулемет
- Бомбове навантаження:
  - 800 кг бомб або
  - 1× 800 кг торпеда

## Модифікації
- B7A1 — морський експериментальний палубний бомбардувальник; прототипи були оснащені двигуном Nakajima NK9B Homare 11; мав крило, що складалось, типу «зворотна чайка» (9 екз.);
- B7A2 — серійний; версія палубного пікіруючого бомбардувальника-торпедоносця; заводи: Aichi (80 екз.), Omara Naval Air Arsenal (25 екз.);
- B7A3 — проєкт з використанням двигуна Mitsublshi МК9А потужністю 2200 к.с. Реалізований не був.

## Історія використання
Літак Aichi B7A2, який мав високу швидкість та хорошу маневреність, виявився дуже грізним супротивником. Оскільки до часу появи цих літаків Японія не мала боєздатних авіаносців, здатних їх перевозити (Тайхо затонув в червні 1944, а Сінано в листопаді), літаки базувались на наземних аеродромах. Проте через свою нечисленність, а також через пізню появу, літаки Aichi B7A2 не вплинули суттєво на хід війни.

## Оператори
Японська імперія
- Авіація імперського флоту Японії
  - 722-ий авіазагін
  - Авіазагін Йокосука

title: Aichi B7A

wikitext:
{{Військовий літак
|Повна назва = Aichi B7A
|Модель      =
|Фотографія = [[Зображення:Aichi B7A Ryusei.jpg|300px|Aichi B7A Ryusei]]
|Призначення = [[Палубна авіація|палубний]] [[бомбардувальник]]-[[торпедоносець]]
|Перший політ = 1942
|Прийнятий на озброєння = 1944
|Знятий з озброєння = 1945
|Період використання = 1944-1945
|На озброєнні у = [[Файл:Naval_Ensign_of_Japan.svg|25px|]] [[Імперський флот Японії]]

|Екіпаж = 2
|Крейсерська швидкість =
|Максимальна швидкість = 566 (на висоті 6550 м)
|МШ біля землі =
|МШ на висоті =
|Бойовий радіус =
|Дальність польоту = 3 020
|Дальність польоту з  ППБ =
|Тривалість польоту =
|Практична стеля = 11 250
|Бойова стеля =
|Швидкопідйомність =

|Довжина = 11,49
|Висота  = 4,08
|Розмах крил = 14,40
|Розмах верхніх крил =
|Розмах нижніх крил =
|Площа крил  = 35,4
|Площа нижніх крил =
|Площа верхніх крил =
|Стрілоподібність =
|Шасі =

|Маса пустого      = 3 810
|Маса спорядженого = 6 500
|Максимальна маса злету =

|Двигуни = 1 х Hakajima NK9C Homare12 (1 825 к.с.) або
 NK9H-S Homare 23 (2000 к.с.)
|Тяга    =
|Тяга форсажна =

|Гарматне озброєння = 2х20мм
|Боєзапас =
|Точок підвіски =
|Маса підвіски =
|Внутрішнє бомбове навантаження = 800 кг або
торпеда 800
|Підвісне озброєння =
|Кулеметне озброєння = 1х7,92-мм кулемет або
1х13-мм кулемет
|Торпедне озброєння =

|Виробник =
|Всього збудовано = 114
|Вартість =
|Модифікації =
|Конструктор =
}}
'''Aichi B7A «Ryūsei»''' ({{lang-ja|流星}}, ''«Рюсей»'' — ''«Метеор»'') — серійний палубний [[бомбардувальник]]-[[торпедоносець]] [[Імперський флот Японії|Імперського флоту Японії]] періоду [[Друга світова війна|Другої світової війни]].

Кодова назва союзників — '''«Грейс»''' ({{lang-en|Grace}}).

== Історія створення ==
У 1941 році [[Імперський флот Японії]] видав завдання на палубний бомбардувальник в рамках плану «16-Shi», який з часом міг би замінити одночасно два типи машин — [[торпедоносець]] [[Nakajima B6N|B6N]] та [[пікіруючий бомбардувальник]] [[Yokosuka D4Y|D4Y]]. Прийняття на озброєння такого універсального літака дозволило би зробити парк літаків палубної авіації одноріднішим і тим самим спростило б його експлуатацію.

Вимоги специфікації були дуже високими: максимальна швидкість — 570 км/г, дальність польоту з повним бойовим навантаженням (500 кг бомб у внутрішньому бомбовідсіку або 800-кг торпеда на зовнішній підвісці) — 1850 км, дальність польоту без навантаження — 3335 км, маневреність — порівнянна з [[Mitsubishi A6M Zero|A6M]], озброєння — 2 нерухомі 20-мм гармати (в передній частині фюзеляжу або на крилах) і 1 рухомий 13-мм кулемет в задній частині кабіни. Двигун — ''Hakajima Homare'' потужністю 1800—2000 к.с. Оскільки новий літак мав використовуватись на новіших авіаносцях обмеження на максимальну ширину крил було зняте.

Створення літака було доручено фірмі «Айті». Роботу над проєкт очолив Норіо Озакі. В травні 1942 року перший прототип з заводським номером ''AM-23'' був готовий. Оскільки двигун ''Hakajima Homare 11'' до цього на жодні літаки ще не ставився, з ним постійно виникали проблеми, що значно затримало проведення випробувань. На вдалих випробуваннях літак розвинув швидкість 590 км/г, на 20 км/г перевищивши вимоги специфікації, але був недостатньо маневрений та складний у пілотуванні. Щоб усунути ці недоліки, в конструкцію наступних дослідних зразків внесли ряд змін: підсилили фюзеляж, та замінили бортове обладнання. Літак було попередньо прийнято на озброєння як '''Палубний бомбардувальник-торпедоносець Тип 97''' (або '''B7A1''').

Проте через відсутність двигуна потрібної потужності програма була призупинена. До розробки літака повернулись тільки в квітні 1944 році, використавши двигун ''Hakajima NK9C Homare 12'' потужністю 1825 к.с. Після випробувань розпочалось серійне виробництво моделі '''B7A2''' на заводах фірми Aichi в Фунаката, а також на 21-му флотському арсеналі в Омура. Хоча даний літак був простішим у виготовлені ніж [[Yokosuka D4Y]], його виробництво просувалось дуже повільно. У травні 1945 року виробництво цих літаків було припинене у зв'язку з тим, що завод Айті був зруйнований землетрусом.

В останні роки війни розроблявся наступник ''B7A'' з назвою ''Мокусей"'' (''«Юпітер»''), який мав би бути значно меншим і швидшим, але він так і залишився тільки на папері.{{sfn|Francillon|1970|p=288-291}}

== Конструкція ==
[[Файл:B7A 1.jpg|міні|праворуч|300пкс|Захоплений ''B7A''. Добре видно крило типу «зворотня чайка» і бомбовий відсік під кабіною.]]
''Aichi B7A'' був суцільнометалевим одномоторним монопланом з компонуванням [[середньоплан]]а із закритою кабіною та шасі, що складалось. Така схема була використана через наявність бомбового відсіку в фюзеляжі і вимогу в підйомі літака для використання гвинта діаметром 3.5 м. З метою зменшення розмірів стійок шасі було використане крило типу «зворотна чайка». [[Елерон]]и могли відсуватись в низ на кут 10 градусів, що дозволяло використовувати їх як допоміжні закрилки. Літак також мав аеродинамічне гальмо, а для зберігання на авіаносцях крила могли підійматися вверх.

Озброєння складалось з 2 встановлених в крилах 20-мм гармат «Тип 99 Модель 2» і одного рухомого 7,92-мм кулемета «Тип 1» в задній вогневій точці. На літаках пізніх серій 7,92-мм кулемет був замінений на 13-мм кулемет «Тип 2».

Один із літаків ''B7A2'' був оснащений двигуном ''Hakajima Homare 23'' потужністю 2000 к.с. Проєкт ''B7A3'' з двигуном ''Mitsubishi MK9A'' потужністю 2200 к.с. реалізований не був.{{sfn|Francillon|1970|p=288-291}}

== Тактико-технічні характеристики (B7A2) ==

=== Технічні характеристики ===
* '''Екіпаж:''' 2 чоловіка
* '''Довжина:''' 11,49 м
* '''Розмах крила:''' 14,40 м
* '''Висота:''' 4.08 м
* '''Площа крила:''' 35,40 м ²
* '''Маса порожнього:''' 3 810 кг
* '''Маса спорядженого:''' 5 625 кг
* '''Максимальна злітна маса:''' 6 500 кг
* '''Навантаження на крило:''' 158.9 кг/м²
* '''Двигун''' Nakajima NK9C Homare 12
* '''Потужність:''' 1 825 [[Кінська сила|к. с.]]
* '''Питома потужність''' 3.1 кг/к.с.

=== Льотні характеристики ===
* '''Максимальна [[швидкість]]:''' 566 км/г на висоті 6500 м
* '''Практична дальність:''' 1 850 км
* '''Максимальна дальність:''' 3 020 км
* '''[[Практична стеля]]:''' 11 250 м
* '''Час набору висоти:''' 4000 м за 6 хв 55 с

=== Озброєння ===
* '''Гарматне:'''2× 20-мм гармати
* '''Кулеметне:'''1× 7,92 мм [[кулемет]]
* '''Бомбове навантаження:'''
** 800 кг бомб або
** 1× 800 кг торпеда

== Модифікації ==
* '''B7A1''' — морський експериментальний палубний бомбардувальник; прототипи були оснащені двигуном ''Nakajima NK9B Homare 11''; мав крило, що складалось, типу «зворотна чайка» (9 екз.);
* '''B7A2''' — серійний; версія палубного пікіруючого бомбардувальника-торпедоносця; заводи: Aichi (80 екз.), Omara Naval Air Arsenal (25 екз.);
* '''B7A3''' — проєкт з використанням двигуна ''Mitsublshi МК9А'' потужністю 2200 к.с. Реалізований не був.

== Історія використання ==
[[Файл:Aichi B7A Grace captured by United States.jpg|thumb|300px|right|Єдиний вцілілий екземпляр Aichi B7A, захоплений американцями]]
Літак ''Aichi B7A2'', який мав високу швидкість та хорошу маневреність, виявився дуже грізним супротивником. Оскільки до часу появи цих літаків Японія не мала боєздатних авіаносців, здатних їх перевозити ([[Тайхо (авіаносець)|Тайхо]] затонув в червні 1944, а [[Сінано (авіаносець)|Сінано]] в листопаді), літаки базувались на наземних аеродромах. Проте через свою нечисленність, а також через пізню появу, літаки ''Aichi B7A2'' не вплинули суттєво на хід війни.{{sfn|Francillon|1970|p=288-291}}{{sfn|Харук|2012|p=359}}

== Оператори ==
[[Файл:B7A-Ryusei torpedo.jpg|міні|праворуч|200пкс|''Aichi B7A2'' в польоті з торпедою «[[Тип 91 (торпеда)|Тип 91]]». Напис на хвості «ヨ-251» означає що літак приписаний до авіазагону Йокосука]]
;{{flag|Japan}} Японська імперія{{sfn|Francillon|1970|p=288-291}}
* [[Авіація імперського флоту Японії]]
** 722-ий авіазагін
** Авіазагін Йокосука

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Обухович В. А., Кульбака С. П., Сидоренко С. И.'' Самолёты второй мировой войны.- Мн.: ООО «Попурри», 2003.- 736 с.:ил. ISBN 985-438-823-9.
* ''О. Дорошкевич'' Самолеты Японии второй мировой войны.-Минск, Харвест, 2004
* ''М. Шарп.'' Самолеты Второй Мировой/М. АСТ, 2000. — 352 с. ISBN 5-17-002174-7
* {{cite book |last = Francillon |first = Rene |year = 1970 |title = Japanese Aircraft of the Pacific War |publisher = TBS The Book Service Ltd |pages=583pp |ISBN= 978-0370000336}} {{ref-en}}
* {{книга|автор= Харук А.И. |рік= 2012 |заголовок= Ударная авиация Второй Мировой - штурмовики, бомбардировщики, торпедоносцы |місце=Москва |видавництво= Яуза::ЭКСМО |сторінок=400 |isbn=
978-5699595877}} {{ref-ru}}

== Посилання ==
{{Commons category-inline|Aichi B7A}}
* [http://www.nasm.si.edu/collections/artifact.cfm?id=A19630360000  Aichi B7A2 Ryusei (Shooting Star) GRACE] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100408191012/http://nasm.si.edu/collections/artifact.cfm?id=A19630360000 |date=8 квітня 2010 }} — [[Національний музей авіації і космонавтики США]]

{{Літаки Японського Імперського флоту}}
{{Літаки Aichi}}
{{нк}}
{{ВП-портали|Японія|Авіація|Друга світова війна|Військова справа}}

[[Категорія:Бомбардувальники Другої світової війни]]
[[Категорія:Літаки Другої світової війни]]
[[Категорія:Військові літаки Японії]]
[[Категорія:Літаки палубного базування]]
[[Категорія:Літаки Aichi|B7A]]
[[Категорія:Торпедоносці]]
[[Категорія:Пікіруючі бомбардувальники]]
[[Категорія:Літаки з крилом «перегорнута чайка»]]
[[Категорія:Низькоплани]]
[[Категорія:Одномоторні поршневі літаки]]

title: Aichi B7A

Призначення: палубний бомбардувальник-торпедоносець

На озброєнні у: Імперський флот Японії

Розробник: Aichi

Екіпаж: 2 особи

Максимальна швидкість (МШ): 566 (на висоті 6550 м) км/год

Двигуни: 1 х Hakajima NK9C Homare12 (1 825 к.с.) або · NK9H-S Homare 23 (2000 к.с.)

Гарматне озброєння: 2х20мм

Внутрішнє бомбове навантаження: 800 кг або · торпеда 800 кг

Кулеметне озброєння: 1х7,92-мм кулемет або · 1х13-мм кулемет


text:
# Балка Водяна
Балка Водяна (рос. Б. Водяна; б. Водяная) — балка (річка) в Україні у Синельниківському й Павлоградському районах Дніпропетровської області. Права притока річки Березнегуватої (басейн Дніпра).

## Опис
Довжина балки приблизно 23,71 км, найкоротша відстань між витоком і гирлом — 20,64 км, коефіцієнт звивистості річки — 1,15. Формується багатьма балками та загатами. На деяких ділянках балка пересихає.

## Розташування
Бере початок на північно-західній околиці села Зайцеве. Тече переважно на північний захід через село Червона Долина і на північно-східній стороні від села Карабинівка впадає у річку Березнегувату, ліву притоку річки Самари.
Населені пункти вздовж берегової смуги: Нове, Оженківка, Дачне.

## Цікаві факти
- У селі Червона Долина балку перетинає автошлях М04[3] (Автошля́х М-04 (Знам'янка — Луганськ — Ізварине (державний кордон з Росією) — автомобільний шлях міжнародного значення на території України.).
- У XX столітті існували водокачки, газгольдери та газові свердловини[2].

title: Балка Водяна

wikitext:
{{Річка
| назва             = Балка Водяна
| оригінальна_назва =
| зображення        =
| зображення_розмір = 250px
| підпис            =
| довжина           = ~23,71 км
| висота_витоку     =
| висота_гирла      =
| похил_річки       =
| стік              =
| площа_басейну     =
| витік             = на північно-західній околиці села [[Зайцеве (Синельниківський район)|Зайцеве]]
| витік_коорд       = {{coord|48|26|02|N|35|39|12|E|scale:6000}}
| гирло             = [[Березнегувата]]
| гирло_коорд       = {{coord|48|37|04|N|35|36|57|E|scale:6000}}
| басейн            = [[Дніпро|Дніпра]]
| країни_басейну    = {{UKR}}

                      [[Дніпропетровська область]]
| прирічкові_країни =
| притоки           =
| мапа              =
| мапа_розмір       =
| мапа_підпис       =
}}
'''Балка Водяна''' ({{lang-ru|Б. Водяна<ref name="Военно-топографическая карта Российской Империи 1846-1863 гг. (издавалась до 1919 г.), созданная под руководством Ф.Ф. Шуберта и П.А. Тучкова. Масштаб: 3 версты на дюйм. Ряд: XXVI, лист: 14. Показаны территории: Екатеринославской губернии">[http://www.etomesto.ru/shubert-map/26-14/ Военно-топографическая карта Российской Империи 1846-1863 гг. (издавалась до 1919 г.), созданная под руководством Ф.Ф. Шуберта и П.А. Тучкова. Масштаб: 3 версты на дюйм. Ряд: XXVI, лист: 14. Показаны территории: Екатеринославской губернии]</ref>; б. Водяная}}<ref name="Генеральний штаб // Павлоград // СРСР. УРСР Дніпропетровська область // Система координат 1942 р.">[http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-36-132.jpg Генеральний штаб // Павлоград // СРСР. УРСР Дніпропетровська область // Система координат 1942 р.]{{Недоступне посилання}}</ref>) — балка ([[річка]]) в [[Україна|Україні]] у [[Синельниківський район|Синельниківському]] й [[Павлоградський район|Павлоградському районах]] [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської області]]. Права притока річки [[Березнегувата|Березнегуватої]] (басейн [[Дніпро|Дніпра]]).

== Опис ==
Довжина балки приблизно 23,71 км, найкоротша відстань між витоком і гирлом — 20,64 км, коефіцієнт [[Звивистість річок|звивистості річки]] — 1,15<ref name="https://www.google.com.ua/maps/@48.5364429,35.6636082,14z?hl=uk">[https://www.google.com.ua/maps/@48.5364429,35.6636082,14z?hl=uk https://www.google.com.ua/maps/@48.5364429,35.6636082,14z?hl=uk]</ref>. Формується багатьма балками та загатами<ref name="Военно-топографическая карта Российской Империи 1846-1863 гг. (издавалась до 1919 г.), созданная под руководством Ф.Ф. Шуберта и П.А. Тучкова. Масштаб: 3 версты на дюйм. Ряд: XXVI, лист: 14. Показаны территории: Екатеринославской губернии"/><ref name="Генеральний штаб // Павлоград // СРСР. УРСР Дніпропетровська область // Система координат 1942 р."/>. На деяких ділянках балка пересихає<ref name="https://www.google.com.ua/maps/@48.5364429,35.6636082,14z?hl=uk"/>.

== Розташування ==
Бере початок на північно-західній околиці села [[Зайцеве (Синельниківський район)|Зайцеве]]. Тече переважно на північний захід через село [[Червона Долина (Павлоградський район)|Червона Долина]] і на північно-східній стороні від села [[Карабинівка (Павлоградський район)|Карабинівка]] впадає у річку Березнегувату, ліву притоку річки [[Самара (притока Дніпра)|Самари]].

Населені пункти вздовж берегової смуги: [[Нове (Синельниківський район)|Нове]], [[Оженківка]], [[Дачне (Павлоградський район)|Дачне]].

== Цікаві факти ==
* У селі Червона Долина балку перетинає автошлях {{Автошлях М|04}}<ref name="https://www.google.com.ua/maps/@48.5364429,35.6636082,14z?hl=uk"/> ('''Автошля́х М-04 ''([[Знам'янка (місто)|Знам'янка]] — [[Луганськ]] — [[Ізварине (пункт контролю)|Ізварине]] ([[Російсько-український кордон|державний кордон з Росією]])''''' — автомобільний шлях міжнародного значення на території [[Україна|України]].).
* У [[XX століття|XX столітті]] існували водокачки, [[Газгольдер|газгольдери]] та [[Газова свердловина|газові свердловини]]<ref name="Генеральний штаб // Павлоград // СРСР. УРСР Дніпропетровська область // Система координат 1942 р."/>.

== Примітки ==
{{reflist}}
[[Категорія:Малі річки України]]
[[Категорія:Вовча]]
[[Категорія:Балки Синельниківського району]]
[[Категорія:Балки Павлоградського району]]

title: Балка Водяна

Гирло: Березнегувата

Басейн: Дніпра

Країни: Україна · Дніпропетровська область