text:
# ФК «Ювентус» у сезоні 1935—1936
ФК «Ювентус» у сезоні 1935—1936 — сезон італійського футбольного клубу «Ювентус».

## Склад команди
| № | Поз. | Нац.   | Гравець             |
| - | ---- | ------ | ------------------- |
|   | ВР   | Італія | Чезаре Валінассо    |
|   | ВР   | Італія | Еугеніо Стаккіоне   |
|   | ЗХ   | Італія | П'єтро Рава         |
|   | ЗХ   | Італія | Вірджиніо Розетта   |
|   | ЗХ   | Італія | Альфредо Фоні       |
|   | ПЗ   | Італія | Луїджі Бертоліні    |
|   | ПЗ   | Італія | Джованні Варльєн    |
|   | ПЗ   | Італія | Маріо Варльєн       |
|   | ПЗ   | Італія | Теобальдо Депетріні |
|   | ПЗ   | Італія | Луїс Монті          |

| № | Поз. | Нац.   | Гравець           |
| - | ---- | ------ | ----------------- |
|   | НП   | Італія | Альдо Борель      |
|   | НП   | Італія | Феліче Борель     |
|   | НП   | Італія | Гульєльмо Габетто |
|   | НП   | Італія | Армандо Дієна     |
|   | НП   | Італія | Ліно Касон        |
|   | НП   | Італія | Умберто Менті     |
|   | НП   | Італія | Гастоне Прендато  |
|   | НП   | Італія | П'єтро Серантоні  |

## Чемпіонат Італії
|                         |     | Турнірна таблиця 1935-1936 | О  | І  | В  | Н  | П  | М+ | М- |
| ----------------------- | --- | -------------------------- | -- | -- | -- | -- | -- | -- | -- |
| Вийшов до Кубка Мітропи | 1.  | «Болонья»                  | 40 | 30 | 15 | 10 | 5  | 39 | 21 |
| Вийшов до Кубка Мітропи | 2.  | «Рома»                     | 39 | 30 | 16 | 7  | 7  | 32 | 20 |
| Вийшов до Кубка Мітропи | 3.  | «Торіно»                   | 38 | 30 | 16 | 6  | 8  | 49 | 33 |
| Вийшов до Кубка Мітропи | 4.  | «Амброзіана-Інтер»         | 36 | 30 | 14 | 8  | 8  | 61 | 34 |
|                         | 5.  | «Ювентус»                  | 35 | 30 | 13 | 9  | 8  | 46 | 33 |
|                         | 6.  | «Трієстина»                | 32 | 30 | 10 | 12 | 8  | 46 | 39 |
|                         | 7.  | «Лаціо»                    | 30 | 30 | 11 | 8  | 11 | 48 | 42 |
|                         | 8.  | «Мілан»                    | 28 | 30 | 10 | 8  | 12 | 40 | 41 |
|                         | 9.  | «Наполі»                   | 28 | 30 | 11 | 6  | 13 | 42 | 45 |
|                         | 10. | «Алессандрія»              | 28 | 30 | 9  | 10 | 11 | 34 | 37 |
|                         | 11. | «Дженова 1893»             | 28 | 30 | 7  | 14 | 9  | 38 | 44 |
|                         | 12. | «Фіорентина»               | 27 | 30 | 10 | 7  | 13 | 32 | 42 |
|                         | 13. | «Самп'єрдаренезе»          | 27 | 30 | 9  | 9  | 12 | 32 | 49 |
|                         | 14. | «Барі»                     | 25 | 30 | 7  | 11 | 12 | 26 | 38 |
| Вибув до Серії B        | 15. | «Палермо»                  | 23 | 30 | 10 | 3  | 17 | 24 | 50 |
| Вибув до Серії B        | 16. | «Брешія»                   | 16 | 30 | 5  | 6  | 19 | 21 | 42 |

## Кубок Мітропи
| 1/8 перший матч 16 червня 1935                                                                                | Вікторія (Пльзень)         | 3:3        | Ювентус                    | Плзень                                                 |  |
| 18:20 CET                                                                                | Бина 19' Биро 36' Гесс 60' | (протокол) | Борель 24' Феррарі 33' 61' | Стадіон: Вікторія Глядачі: 16 000 Суддя: Міхай Іванчич |  |
| Вікторія: Вацлав Дедич, Йоганн Вана, Богумил Мудра, Ярослав Бештяк, Штефан Биро, Ярослав Влчек (к), Вацлав Горак, Ладислав Чулик, Вилем Червений, Карел Гесс, Владимир Бина, тренер: Їндржих Провіта Ювентус: Чезаре Валінассо, Вірджиніо Розетта (к), Альфредо Фоні, Маріо Варльєн, Луїс Монті, Луїджі Бертоліні, Армандо Дієна, Феліче Борель, Гульєльмо Габетто, Джованні Феррарі, Ренато Чезаріні, тренер: Вірджиніо Розетта |                            |            |                            |                                                        |  |

| 1/8 другий матч 23 червня 1935                                                                                | Ювентус                                 | 5:1        | Вікторія (Пльзень) | Турин                                                          |  |
| 18:00 CET                                                                                | Феррарі 9' 87' Борель 24' 68' Дієна 36' | (протокол) | Горак 70'          | Стадіон: Беніто Муссоліні Глядачі: 14 000 Суддя: Алоїз Беранек |  |
| Ювентус: Чезаре Валінассо, Вірджиніо Розетта (к), Альфредо Фоні, Маріо Варльєн, Луїс Монті, Луїджі Бертоліні, Армандо Дієна, Феліче Борель, Гульєльмо Габетто, Джованні Феррарі, Ренато Чезаріні, тренер: Вірджиніо Розетта Вікторія: Вацлав Дедич, Йоганн Вана, Богумил Мудра, Ярослав Бештяк, Штефан Биро, Ярослав Влчек (к), Вацлав Горак, Ладислав Чулик, Вилем Червений, Карел Гесс, Владимир Бина, тренер: Їндржих Провіта |                                         |            |                    |                                                                |  |

| 1/4 перший матч 30 червня 1935                                                                                | Хунгарія          | 1:3        | Ювентус                           | Будапешт                                                      |  |
| 18:00 CET                                                                                | Мюллер 75' (пен.) | (протокол) | Феррарі 50' Габетто 65' Дієна 67' | Стадіон: "Хунгарія керут Глядачі: 17 000 Суддя: Алоїз Беранек |  |
| Хунгарія: Йожеф Уйварі, Дьюла Манді (к), Карой Кіш, Імре Егрі, Густав Шебеш, Янош Дудаш, Ференц Шаш, Гайнріх Мюллер, Ласло Чех, Йожеф Турай, Паль Тіткош, тренер: Імре Шенкей Ювентус: Чезаре Валінассо, Вірджиніо Розетта (к), Альфредо Фоні, Маріо Варльєн, Луїс Монті, Луїджі Бертоліні, Армандо Дієна, Феліче Борель, Гульєльмо Габетто, Джованні Феррарі, Ренато Чезаріні, тренер: Вірджиніо Розетта |                   |            |                                   |                                                               |  |

| 1/4 другий матч 6 липня 1935                                                                                | Ювентус     | 1:1        | Хунгарія   | Турин                                                   |  |
| 18:00 CET                                                                                | Феррарі 14' | (протокол) | Тіткош 48' | Стадіон: Беніто Муссоліні Глядачі: 9000 Суддя: Ян Бізик |  |
| Ювентус: Чезаре Валінассо, Вірджиніо Розетта (к), Альфредо Фоні, Маріо Варльєн, Луїс Монті, Луїджі Бертоліні, Армандо Дієна, Феліче Борель, Гульєльмо Габетто, Джованні Феррарі, Ренато Чезаріні, тренер: Вірджиніо Розетта Хунгарія: Йожеф Уйварі, Карой Кіш, Шандор Біро, Імре Егрі, Густав Шебеш (к), Янош Дудаш, Ференц Шаш, Гайнріх Мюллер, Ласло Чех, Йожеф Турай, Паль Тіткош, тренер: Імре Шенкей |             |            |            |                                                         |  |

| 1/2 перший матч 16 липня 1935                                                                                | Спарта (Прага)                | 2:0        | Ювентус   | Прага                                               |  |
| 18:15 CET                                                                                | Фацінек 43' Заїчек 68' (пен.) | (протокол) | Монті 68' | Стадіон: Летна Глядачі: 36 000 Суддя: Алоїз Беранек |  |
| Спарта: Богумил Кленовець, Ярослав Бургр (к), Йозеф Чтиржокий, Йозеф Коштялек, Ярослав Боучек, Еріх Србек, Фердинанд Фацінек, Олдржих Заїчек, Раймон Брен, Олдржих Неєдлий, Геза Калочаї, тренер: Франтішек Седлачек Ювентус: Чезаре Валінассо, Вірджиніо Розетта (к), Альфредо Фоні, Маріо Варльєн, Луїс Монті, Луїджі Бертоліні, Гастоне Прендато, Феліче Борель, Гульєльмо Габетто, Джованні Феррарі, Ренато Чезаріні, тренер: Вірджиніо Розетта |                               |            |           |                                                     |  |

| 1/2 другий матч 21 липня 1935                                                                                | Ювентус                    | 3:1        | Спарта (Прага) | Турин                                                          |  |
| 17:30 CET                                                                                | Прендато 1' Борель 53' 89' | (протокол) | Неєдлий 65'    | Стадіон: Беніто Муссоліні Глядачі: 17 000 Суддя: Міхай Іванчич |  |
| Ювентус: Чезаре Валінассо, Вірджиніо Розетта (к), Альфредо Фоні, Маріо Варльєн, Луїс Монті, Луїджі Бертоліні, Гастоне Прендато, Феліче Борель, Гульєльмо Габетто, Джованні Феррарі, Ренато Чезаріні, тренер: Вірджиніо Розетта Спарта: Богумил Кленовець, Ярослав Бургр (к), Йозеф Чтиржокий, Йозеф Коштялек, Ярослав Боучек, Еріх Србек, Фердинанд Фацінек, Олдржих Заїчек, Раймон Брен, Олдржих Неєдлий, Геза Калочаї, тренер: Франтішек Седлачек - на 81-й хвилині Монті не забив пенальті — відбив Кленовець |                            |            |                |                                                                |  |

| 1/2 перегравання 28 липня 1935                                                                                | Спарта (Прага)                          | 5:1        | Ювентус         | Базель                                                    |  |
| 18:00 CET                                                                                | Заїчек 18' 90' Брен 36' 85' Фацінек 38' | (протокол) | Фоні 70' (пен.) | Стадіон: Ранкгоф Глядачі: 8000 Суддя: Альберт Едвард Фогг |  |
| Спарта: Богумил Кленовець, Ярослав Бургр (к), Йозеф Чтиржокий, Йозеф Коштялек, Ярослав Боучек, Еріх Србек, Фердинанд Фацінек, Олдржих Заїчек, Раймон Брен, Олдржих Неєдлий, Геза Калочаї, тренер: Франтішек Седлачек Ювентус: Чезаре Валінассо, Вірджиніо Розетта (к), Альфредо Фоні, Маріо Варльєн, Луїс Монті, Луїджі Бертоліні, Гастоне Прендато, Феліче Борель, Гульєльмо Габетто, Джованні Феррарі, Ренато Чезаріні, тренер: Вірджиніо Розетта |                                         |            |                 |                                                           |  |

## Товариські матчі
- 08.09.1935, «Амброзіана-Інтер» — «Ювентус» — 0-0 (Кубок Джузеппе Каймі)
- 11.09.1935, «Ювентус» — Б'єллезе 4-2
- 15.09.1935, «Дженоа» — «Ювентус» — 1-2
- 28.10.1935, Б'єллезе — «Ювентус» — 1-0
- 12.12.1935, «Фауль Вітербо» — «Ювентус» — 0-5
- 16.04.1936, «Ювентус» — Б'єллезе — 6-1

title: ФК «Ювентус» у сезоні 1935—1936

wikitext:
{{Сезон футбольного клубу
 | назва клубу     = «[[Ювентус]]»
 | сезон           = 1935—1936
 | президент       = Енріко Кравері
 Джованні Маццоніс
 | головний тренер = [[Вірджиніо Розетта]]
 | капітан         = [[Вірджиніо Розетта]]
 | стадіон         = «[[Олімпійський стадіон (Турин)|Беніто Муссоліні]]», [[Турин]]
 | ліга            = [[Італійська Серія A 1935–1936|Серія A]]
 | місце           = 5
 | раунд у кубку   = [[Кубок Італії з футболу 1935—1936|чвертьфінал]]
 | раунд у єврокубку  = [[Кубок Мітропи 1935|Кубок Мітропи]] — 1/2 фіналу
 | бомбардир       =  [[Серія A (Італія)|Чемпіонат]]: [[Гульєльмо Габетто]] — 20 {{Гол}}
 | попередній сезон = [[ФК «Ювентус» у сезоні 1934—1935|1934—1935]]
 | наступний сезон = [[ФК «Ювентус» у сезоні 1936—1937|1936—1937]]
}}
'''ФК «Ювентус» у сезоні 1935—1936''' — сезон [[Італія|італійського]] футбольного клубу «[[Ювентус]]».

== Склад команди ==
{{Fs start}}
{{Fs player|no=|pos=ВР|nat=ITA 1861-1946|name=[[Чезаре Валінассо]]}}
{{Fs player|no=|pos=ВР|nat=ITA 1861-1946|name=Еугеніо Стаккіоне}}
{{Fs player|no=|pos=ЗХ|nat=ITA 1861-1946|name=[[П'єтро Рава]]}}
{{Fs player|no=|pos=ЗХ|nat=ITA 1861-1946|name=[[Вірджиніо Розетта]]}}
{{Fs player|no=|pos=ЗХ|nat=ITA 1861-1946|name=[[Альфредо Фоні]]}}
{{Fs player|no=|pos=ПЗ|nat=ITA 1861-1946|name=[[Луїджі Бертоліні]]}}
{{Fs player|no=|pos=ПЗ|nat=ITA 1861-1946|name=[[Джованні Варльєн]]}}
{{Fs player|no=|pos=ПЗ|nat=ITA 1861-1946|name=[[Маріо Варльєн]]}}
{{Fs player|no=|pos=ПЗ|nat=ITA 1861-1946|name=[[Теобальдо Депетріні]]}}
{{Fs player|no=|pos=ПЗ|nat=ITA 1861-1946|name=[[Луїс Монті]]}}
{{Fs mid}}
{{Fs player|no=|pos=НП|nat=ITA 1861-1946|name=[[Альдо Борель]]}}
{{Fs player|no=|pos=НП|nat=ITA 1861-1946|name=[[Феліче Борель]]}}
{{Fs player|no=|pos=НП|nat=ITA 1861-1946|name=[[Гульєльмо Габетто]]}}
{{Fs player|no=|pos=НП|nat=ITA 1861-1946|name=[[Армандо Дієна]]}}
{{Fs player|no=|pos=НП|nat=ITA 1861-1946|name=Ліно Касон}}
{{Fs player|no=|pos=НП|nat=ITA 1861-1946|name=Умберто Менті}}
{{Fs player|no=|pos=НП|nat=ITA 1861-1946|name=[[Гастоне Прендато]]}}
{{Fs player|no=|pos=НП|nat=ITA 1861-1946|name=[[П'єтро Серантоні]]}}
{{Fs end}}

== Чемпіонат Італії ==
{{main|Італійська Серія A 1935–1936}}

{| align=center style="font-size: 90%; border-collapse:collapse" border=0 cellspacing=0 cellpadding=2
|- align=center bgcolor=#98A1B2
!width=35|
!width=40|
!width=220|Турнірна таблиця 1935-1936
!width=55|О
!width=40|І
!width=40|В
!width=40|Н
!width=40|П
!width=40|М+
!width=40|М-
|- align=center style="background:#DDEEFF;"
|[[Файл:Metro-M.svg|15px|Вийшов до Кубка Мітропи|link=Кубок Мітропи]]||1.||style="text-align:left;"|'''[[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]]'''
||'''40'''||30||15||10||5||39||21
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
|[[Файл:Metro-M.svg|15px|Вийшов до Кубка Мітропи|link=Кубок Мітропи]] ||2.||style="text-align:left;"|[[Рома (футбольний клуб)|«Рома»]]
||'''39'''||30||16||7||7||32||20
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| [[Файл:Metro-M.svg|15px|Вийшов до Кубка Мітропи|link=Кубок Мітропи]]  ||3.||style="text-align:left;"|[[Торіно (футбольний клуб)|«Торіно»]]
||'''38'''||30||16||6||8||49||33
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
|[[Файл:Metro-M.svg|15px|Вийшов до Кубка Мітропи|link=Кубок Мітропи]] ||4.||style="text-align:left;"|[[Інтернаціонале (футбольний клуб)|«Амброзіана-Інтер»]]
||'''36'''||30||14||8||8||61||34
|- align=center style="background:#CCFFCC;"
| ||5.||style="text-align:left;"|«[[Ювентус]]»
||'''35'''||30||13||9||8||46||33
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||6.||style="text-align:left;"|«[[Трієстина]]»
||'''32'''||30||10||12||8||46||39
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| ||7.||style="text-align:left;"|[[Лаціо (футбольний клуб)|«Лаціо»]]
||'''30'''||30||11||8||11||48||42
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||8.||style="text-align:left;"|[[Мілан (футбольний клуб)|«Мілан»]]
||'''28'''||30||10||8||12||40||41
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| ||9.||style="text-align:left;"|«[[Наполі]]»
||'''28'''||30||11||6||13||42||45
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||10.||style="text-align:left;"|[[Алессандрія (футбольний клуб)|«Алессандрія»]]
||'''28'''||30||9||10||11||34||37
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| ||11.||style="text-align:left;"|[[Дженоа|«Дженова 1893»]]
||'''28'''||30||7||14||9||38||44
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||12.||style="text-align:left;"|[[Фіорентина (футбольний клуб)|«Фіорентина»]]
||'''27'''||30||10||7||13||32||42
|- align=center style="background:#F5F5F5;"
| ||13.||style="text-align:left;"|«[[Самп'єрдаренезе]]»
||'''27'''||30||9||9||12||32||49
|- align=center style="background:#FFFFFF;"
| ||14.||style="text-align:left;"|[[Барі (футбольний клуб)|«Барі»]]
||'''25'''||30||7||11||12||26||38
|- align=center style="background:#FFA0C0;"
|[[Файл:1downarrow red.svg|15px|Вибув до Серії B]] ||15.||style="text-align:left;"|'''[[Палермо (футбольний клуб)|«Палермо»]]'''
||'''23'''||30||10||3||17||24||50
|- align=center style="background:#FFC0E0;"
|[[Файл:1downarrow red.svg|15px|Вибув до Серії B]] ||16.||style="text-align:left;"|'''[[Брешія (футбольний клуб)|«Брешія»]]'''
||'''16'''||30||5||6||19||21||42
|}

== Кубок Італії ==
{{main|Кубок Італії з футболу 1935—1936}}

== Кубок Мітропи ==
{{main|Кубок Мітропи 1935}}
{{Звіт про матч детальний прихований
|дата=16 червня 1935
|час=18:20 CET
|раунд= 1/8
перший матч
|команда1={{Прапорець|TCH}} [[Вікторія (Пльзень)]]
|рахунок=3:3
|протокол=[https://www.juworld.net/partita.asp?idpartita=1010 (протокол)]
|команда2=[[Ювентус]] {{Прапорець|ITA|1935}}
|голи1=[[Владимир Бина|Бина]] {{гол|19}}
[[Штефан Биро|Биро]] {{гол|36}}
[[Карел Гесс|Гесс]] {{гол|60}}
|голи2=[[Феліче Борель|Борель]] {{гол|24}}
[[Джованні Феррарі|Феррарі]] {{гол|33}} {{гол|61}}
|стадіон=Вікторія
|місто=[[Плзень]]
|глядачі=16 000
|суддя={{Прапорець|HUN|1935}} [[Міхай Іванчич]]
|склади команд
|склад1=Вікторія: [[Вацлав Дедич]], [[Йоганн Вана]], [[Богумил Мудра]], [[Ярослав Бештяк]], [[Штефан Биро]], [[Ярослав Влчек (футболіст)|Ярослав Влчек]] (к), [[Вацлав Горак]], [[Ладислав Чулик]], [[Вилем Червений]], [[Карел Гесс]], [[Владимир Бина]], тренер: [[Їндржих Провіта]]
|склад2=Ювентус: [[Чезаре Валінассо]], [[Вірджиніо Розетта]] (к), [[Альфредо Фоні]], [[Маріо Варльєн]], [[Луїс Монті]], [[Луїджі Бертоліні]], [[Армандо Дієна]], [[Феліче Борель]], [[Гульєльмо Габетто]], [[Джованні Феррарі]], [[Ренато Чезаріні]], тренер: [[Вірджиніо Розетта]]
|результат= н
}}
{{Звіт про матч детальний прихований
|дата=23 червня 1935
|час=18:00 CET
|раунд= 1/8
другий матч
|команда1={{Прапорець|ITA|1935}} [[Ювентус]]
|рахунок=5:1
|протокол=[https://www.juworld.net/partita.asp?idpartita=1011 (протокол)]
|команда2=[[Вікторія (Пльзень)]] {{Прапорець|TCH}}
|голи1=[[Джованні Феррарі|Феррарі]] {{гол|9}} {{гол|87}}
[[Феліче Борель|Борель]] {{гол|24}} {{гол|68}}
[[Армандо Дієна|Дієна]] {{гол|36}}
|голи2=[[Вацлав Горак|Горак]] {{гол|70}}
|стадіон=[[Олімпійський стадіон (Турин)|Беніто Муссоліні]]
|місто=[[Турин]]
|глядачі=14 000
|суддя={{Прапорець|AUT}} [[Алоїз Беранек]]
|склади команд
|склад1=Ювентус: [[Чезаре Валінассо]], [[Вірджиніо Розетта]] (к), [[Альфредо Фоні]], [[Маріо Варльєн]], [[Луїс Монті]], [[Луїджі Бертоліні]], [[Армандо Дієна]], [[Феліче Борель]], [[Гульєльмо Габетто]], [[Джованні Феррарі]], [[Ренато Чезаріні]], тренер: [[Вірджиніо Розетта]]
|склад2=Вікторія: [[Вацлав Дедич]], [[Йоганн Вана]], [[Богумил Мудра]], [[Ярослав Бештяк]], [[Штефан Биро]], [[Ярослав Влчек (футболіст)|Ярослав Влчек]] (к), [[Вацлав Горак]], [[Ладислав Чулик]], [[Вилем Червений]], [[Карел Гесс]], [[Владимир Бина]], тренер: [[Їндржих Провіта]]
|результат= в
}}
{{Звіт про матч детальний прихований
|дата=30 червня 1935
|час=18:00 CET
|раунд= 1/4
перший матч
|команда1={{Прапорець|HUN|1935}} [[МТК (Будапешт)|Хунгарія]]
|рахунок=1:3
|протокол=[https://www.juworld.net/partita.asp?idpartita=1012 (протокол)]
|команда2=[[Ювентус]] {{Прапорець|ITA|1935}}
|голи1=[[Гайнріх Мюллер|Мюллер]] {{гол|75|пен.}}
|голи2=[[Джованні Феррарі|Феррарі]] {{гол|50}}
[[Гульєльмо Габетто|Габетто]] {{гол|65}}
[[Армандо Дієна|Дієна]] {{гол|67}}
|стадіон="[[Хунгарія керут (стадіон)|Хунгарія керут]]
|місто=[[Будапешт]]
|глядачі=17 000
|суддя={{Прапорець|AUT}} [[Алоїз Беранек]]
|склад1=Хунгарія: [[Йожеф Уйварі]], [[Дьюла Манді]] (к), [[Карой Кіш]], [[Імре Егрі]], [[Густав Шебеш]], [[Янош Дудаш]], [[Ференц Шаш]], [[Гайнріх Мюллер]], [[Ласло Чех (футболіст)|Ласло Чех]], [[Йожеф Турай]], [[Паль Тіткош]], тренер: [[Імре Шенкей]]
|склад2=Ювентус: [[Чезаре Валінассо]], [[Вірджиніо Розетта]] (к), [[Альфредо Фоні]], [[Маріо Варльєн]], [[Луїс Монті]], [[Луїджі Бертоліні]], [[Армандо Дієна]], [[Феліче Борель]], [[Гульєльмо Габетто]], [[Джованні Феррарі]], [[Ренато Чезаріні]], тренер: [[Вірджиніо Розетта]]
|результат= в
}}
{{Звіт про матч детальний прихований
|дата=6 липня 1935
|час=18:00 CET
|раунд= 1/4
другий матч
|команда1={{Прапорець|ITA|1935}} [[Ювентус]]
|рахунок=1:1
|протокол=[https://www.juworld.net/partita.asp?idpartita=1013 (протокол)]
|команда2=[[МТК (Будапешт)|Хунгарія]] {{Прапорець|HUN|1935}}
|голи1=[[Джованні Феррарі|Феррарі]] {{гол|14}}
|голи2=[[Паль Тіткош|Тіткош]] {{гол|48}}
|стадіон=[[Олімпійський стадіон (Турин)|Беніто Муссоліні]]
|місто=[[Турин]]
|глядачі=9000
|суддя={{Прапорець|TCH}} [[Ян Бізик]]
|склади команд
|склад1=Ювентус: [[Чезаре Валінассо]], [[Вірджиніо Розетта]] (к), [[Альфредо Фоні]], [[Маріо Варльєн]], [[Луїс Монті]], [[Луїджі Бертоліні]], [[Армандо Дієна]], [[Феліче Борель]], [[Гульєльмо Габетто]], [[Джованні Феррарі]], [[Ренато Чезаріні]], тренер: [[Вірджиніо Розетта]]
|склад2=Хунгарія: [[Йожеф Уйварі]], [[Карой Кіш]], [[Шандор Біро]], [[Імре Егрі]], [[Густав Шебеш]] (к), [[Янош Дудаш]], [[Ференц Шаш]], [[Гайнріх Мюллер]], [[Ласло Чех (футболіст)|Ласло Чех]], [[Йожеф Турай]], [[Паль Тіткош]], тренер: [[Імре Шенкей]]
|результат= н
}}
{{Звіт про матч детальний прихований
|дата=16 липня 1935
|час=18:15 CET
|раунд= 1/2
перший матч
|команда1={{Прапорець|TCH}} [[Спарта (футбольний клуб, Прага)|Спарта (Прага)]]
|рахунок=2:0
|протокол=[https://www.juworld.net/partita.asp?idpartita=1014 (протокол)]
|команда2=[[Ювентус]] {{Прапорець|ITA|1935}}
|голи1=[[Фердінанд Фацінек|Фацінек]] {{гол|43}}
[[Олдржих Заїчек|Заїчек]] {{гол|68|пен.}}
|голи2=[[Луїс Монті|Монті]] {{sent off|0|68}}
|стадіон=[[Дженералі Арена|Летна]]
|місто=[[Прага]]
|глядачі=36 000
|суддя={{Прапорець|AUT}} [[Алоїз Беранек]]
|склади команд
|склад1=Спарта: [[Богумил Кленовець]], [[Ярослав Бургр]] (к), [[Йозеф Чтиржокий]], [[Йозеф Коштялек]], [[Ярослав Боучек (футболіст)|Ярослав Боучек]], [[Еріх Србек]], [[Фердинанд Фацінек]], [[Олдржих Заїчек]], [[Раймон Брен]], [[Олдржих Неєдлий]], [[Геза Калочаї]], тренер: [[Ференц Седлачек|Франтішек Седлачек]]
|склад2=Ювентус: [[Чезаре Валінассо]], [[Вірджиніо Розетта]] (к), [[Альфредо Фоні]], [[Маріо Варльєн]], [[Луїс Монті]], [[Луїджі Бертоліні]], [[Гастоне Прендато]], [[Феліче Борель]], [[Гульєльмо Габетто]], [[Джованні Феррарі]], [[Ренато Чезаріні]], тренер: [[Вірджиніо Розетта]]
|результат= п
}}
{{Звіт про матч детальний прихований
|дата=21 липня 1935
|час=17:30 CET
|раунд= 1/2
другий матч
|команда1={{Прапорець|ITA|1935}} [[Ювентус]]
|рахунок=3:1
|протокол=[https://www.juworld.net/partita.asp?idpartita=1015 (протокол)]
|команда2=[[Спарта (футбольний клуб, Прага)|Спарта (Прага)]] {{Прапорець|TCH}}
|голи1=[[Гастоне Прендато|Прендато]] {{гол|1}}
[[Феліче Борель|Борель]] {{гол|53}} {{гол|89}}
|голи2=[[Олдржих Неєдлий|Неєдлий]] {{гол|65}}
|стадіон=[[Олімпійський стадіон (Турин)|Беніто Муссоліні]]
|місто=[[Турин]]
|глядачі=17 000
|суддя={{Прапорець|HUN|1935}} [[Міхай Іванчич]]
|склади команд
|склад1=Ювентус: [[Чезаре Валінассо]], [[Вірджиніо Розетта]] (к), [[Альфредо Фоні]], [[Маріо Варльєн]], [[Луїс Монті]], [[Луїджі Бертоліні]], [[Гастоне Прендато]], [[Феліче Борель]], [[Гульєльмо Габетто]], [[Джованні Феррарі]], [[Ренато Чезаріні]], тренер: [[Вірджиніо Розетта]]
|склад2=Спарта: [[Богумил Кленовець]], [[Ярослав Бургр]] (к), [[Йозеф Чтиржокий]], [[Йозеф Коштялек]], [[Ярослав Боучек (футболіст)|Ярослав Боучек]], [[Еріх Србек]], [[Фердинанд Фацінек]], [[Олдржих Заїчек]], [[Раймон Брен]], [[Олдржих Неєдлий]], [[Геза Калочаї]], тренер: [[Ференц Седлачек|Франтішек Седлачек]]
* на 81-й хвилині Монті не забив пенальті — відбив Кленовець
|результат= в
}}
{{Звіт про матч детальний прихований
|дата=28 липня 1935
|час=18:00 CET
|раунд= 1/2
перегравання
|команда1={{Прапорець|TCH}} [[Спарта (футбольний клуб, Прага)|Спарта (Прага)]]
|рахунок=5:1
|протокол=[https://www.juworld.net/partita.asp?idpartita=1016 (протокол)]
|команда2=[[Ювентус]] {{Прапорець|ITA|1935}}
|голи1=[[Олдржих Заїчек|Заїчек]] {{гол|18}} {{гол|90}}
[[Раймон Брен|Брен]] {{гол|36}} {{гол|85}}
[[Фердінанд Фацінек|Фацінек]] {{гол|38}}
|голи2=[[Альфредо Фоні|Фоні]] {{гол|70|пен.}}
|стадіон=[[Ранкгоф]]
|місто=[[Базель]]
|глядачі=8000
|суддя={{Прапорець|ENG}} [[Альберт Едвард Фогг]]
|склад1=Спарта: [[Богумил Кленовець]], [[Ярослав Бургр]] (к), [[Йозеф Чтиржокий]], [[Йозеф Коштялек]], [[Ярослав Боучек (футболіст)|Ярослав Боучек]], [[Еріх Србек]], [[Фердинанд Фацінек]], [[Олдржих Заїчек]], [[Раймон Брен]], [[Олдржих Неєдлий]], [[Геза Калочаї]], тренер: [[Ференц Седлачек|Франтішек Седлачек]]
|склад2=Ювентус: [[Чезаре Валінассо]], [[Вірджиніо Розетта]] (к), [[Альфредо Фоні]], [[Маріо Варльєн]], [[Луїс Монті]], [[Луїджі Бертоліні]], [[Гастоне Прендато]], [[Феліче Борель]], [[Гульєльмо Габетто]], [[Джованні Феррарі]], [[Ренато Чезаріні]], тренер: [[Вірджиніо Розетта]]
|результат= п
}}

== Товариські матчі ==
* 08.09.1935, «[[Інтернаціонале|Амброзіана-Інтер]]» — «[[Ювентус]]» — 0-0 (Кубок Джузеппе Каймі)
* 11.09.1935, «[[Ювентус]]» — [[Б'єллезе (футбольний клуб)|Б'єллезе]] 4-2
* 15.09.1935, «[[Дженоа]]» — «[[Ювентус]]» — 1-2
* 28.10.1935, [[Б'єллезе (футбольний клуб)|Б'єллезе]] — «[[Ювентус]]» — 1-0
* 12.12.1935, «Фауль Вітербо» — «[[Ювентус]]» — 0-5
* 16.04.1936, «[[Ювентус]]» — [[Б'єллезе (футбольний клуб)|Б'єллезе]] — 6-1

== Посилання ==
* {{cite web |url=http://www.myjuve.it/stagione-1935-36-juventus/dettaglio-39.aspx |title=Сезон на сайті myjuve.it|language=it. |accessdate=25 жовтня 2020}}
* {{cite web |url=http://www.juworld.net/stagioni-partite-ufficiali.asp?idstagione=39 |title=Сезон на сайті juworld.net|language=it. |accessdate=25 жовтня 2020}}

{{Сезони ФК «Ювентус»}}

[[Категорія:Сезони ФК «Ювентус»|1935–1936]]
[[Категорія:Італійські футбольні клуби в сезоні 1935—1936|Ювентус]]

title: «Ювентус» · Сезон 1935—1936

Президент: Енріко Кравері · Джованні Маццоніс

Головний тренер: Вірджиніо Розетта

Капітан: Вірджиніо Розетта

Стадіон: «Беніто Муссоліні», Турин

Ліга: Серія A

Раунд у кубку: чвертьфінал

Раунд у єврокубку: Кубок Мітропи — 1/2 фіналу

Бомбардир: Чемпіонат: Гульєльмо Габетто — 20

Домашня: Виїзна


text:
# Соловйовка (Граховський район)
Соловйо́вка (рос. Соловьёвка) — присілок в Граховському районі Удмуртії, Росія.

## Населення
Населення — 44 особи (2010; 50у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік:
- удмурти — 84 %

## Історія
До 1921 року присілок входив до складу Білярської волості Єлабузького повіту, після — Можгинського повіту. З 1924 року — в складі Новогорської сільської ради Граховської волості. В період з 1925 по 1954 року присілок був в складі Верхньо-Кокшанської сільської ради. Після 1954 року сільрада була ліквідована, а присілок приєднаний до Новогорської сільської ради. В 1982 році присілок відійшов до складу Макаровської сільської ради, яка в 2004 році була ліквідована і присілок знову відійшов до Новогорської сільської ради.

## Урбаноніми[3]
- вулиці — Ставкова

wikiname: ukwiki

title: Соловйовка (Граховський район)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Соловйовка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Соловьёвка}}
 | розташування    =
 | опис розташування =
 | карта розташування1 = Росія Удмуртія
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | суб'єкт РФ      = [[Удмуртія]]
 | муніципальний округ           = [[Граховський район]]
 | міський округ   =
 | поселення       =
 | рада            =
 | код ЗКАТУ       = 94 212 844 010
 | засноване       =
 | перша згадка    =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 44 особи ([[2010]])
 | поштові індекси = 427741
 | код             = 34163
 | координати      = {{coord|56|08|15|N|52|13|28|E|scale:30000}}
 | висота          = 135
 | водойма         = річка [[сайка (притока Возжайки)|Сайка]]
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Соловйовка}}

'''Соловйо́вка''' ({{lang-ru|Соловьёвка}}) — [[присілок]] в [[граховський район|Граховському районі]] [[удмуртія|Удмуртії]], [[Росія]].

== Населення ==
Населення — 44 особи ([[2010]]{{RUS-UD-popstat-2010}}; 50у [[2002]]{{RUS-UD-popstat}}).

Національний склад станом на 2002 рік:
* [[удмурти]] — 84 %

== Історія ==
До [[1921]] року присілок входив до складу Білярської волості [[єлабузький повіт|Єлабузького повіту]], після — [[можгинський повіт|Можгинського повіту]]. З [[1924]] року — в складі Новогорської сільської ради Граховської волості. В період з [[1925]] по [[1954]] року присілок був в складі Верхньо-Кокшанської сільської ради. Після [[1954]] року сільрада була ліквідована, а присілок приєднаний до Новогорської сільської ради. В [[1982]] році присілок відійшов до складу Макаровської сільської ради, яка в [[2004]] році була ліквідована і присілок знову відійшов до Новогорської сільської ради.

== Урбаноніми<ref>[http://www.moscowindex.ru/rus/18007/ Поштові індекси]</ref> ==
* '''''вулиці''''' — Ставкова

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20140119111506/http://www.panoramio.com/map/#lt=56.137898&ln=52.222137&z=4&k=1&a=1&tab=1 www.panoramio.com]
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=56.137229&lon=52.225056&z=13&show=/12738636/ru/ На Вікімапії]

{{Портали|Географія|Удмуртія|Росія}}

{{Граховський район}}

{{udm-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Граховського району]]
[[Категорія:Присілки Удмуртії]]

title: присілок Соловйовка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Удмуртія

Муніципальний округ: Граховський район

title: Основні дані

Водойма: річка Сайка

Основні дані:
Мапа
· Соловйовка · Соловйовка


text:
# Унаквере
У́наквере (ест. Unakvere küla) — село в Естонії, у волості Пиг'я-Сакала повіту Вільяндімаа.

## Населення
Чисельність населення на 31 грудня 2011 року становила 9 осіб.

## Географія
Через населений пункт проходить автошлях 24110 (Веневере — Тяексі).

## Історія
З 7 травня 1992 до 21 жовтня 2017 року село входило до складу волості Кио.

title: Унаквере

wikitext:
{{Населений пункт Естонії
 |статус                  = [[село]]
 |назва                   = Унаквере
 |оригінальна назва       = Unakvere küla
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
 |зображення_розмір       =
 |зображення_підпис       =
  |lat_dir = N|lat_deg = |lat_min =  |lat_sec =
  |lon_dir = E|lon_deg = |lon_min =  |lon_sec =
  |CoordAddon             =
  |CoordScale             =
 |розмір карти країни     =
 |розмір карти регіону    =
 |розмір карти району     =
 |position                =
 |повіт                   = [[Вільяндімаа]]
 |волость                 = [[Пиг'я-Сакала (волость)|Пиг'я-Сакала]]
 |підпорядкування         =
 |вид общини              =
 |община                  =
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              = 9
  |рік перепису           = (31.12.2011)<ref name="lp1">{{Rahvastik2011}}</ref>
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            = +2
 |DST                     = +1
 |телефонний код          =
 |поштовий індекс         = 70508
 |поштові індекси         =
 |автомобільний код       =
 |цифровий ідентифікатор  = 8681
 |категорія в Commons     =
 |назва для Commons       =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   =
 |add2                    =
 |add3n                   =
 |add3                    =
}}
'''У́наквере''' ({{lang-et|Unakvere küla}}) — [[село]] в [[Естонія|Естонії]], у волості [[Пиг'я-Сакала (волость)|Пиг'я-Сакала]] повіту [[Вільяндімаа]].

== Населення ==
Чисельність населення на [[31 грудня]] [[2011]] року становила 9 осіб<ref name="lp1" />.

== Географія ==
Через населений пункт проходить автошлях {{Автошлях Естонії|3|24110}} ([[Веневере (Пиг'я-Сакала)|Веневере]] — [[Тяексі]]).

== Історія ==
З [[7 травня]] [[1992]] до [[21 жовтня]] [[2017]] року село входило до складу волості [[Кио (волость)|Кио]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Rahvastik2011}}

== Посилання ==
* [http://www.pohja-sakala.ee/ Офіційний сайт волості Пиг'я-Сакала] {{ref-et}}
* [http://koo.kovtp.ee/ Офіційний сайт волості Кио] {{ref-et}}

{{Портали|Географія|Естонія}}

{{Estonia-geo-stub}}
{{Волость Пиг'я-Сакала}}

[[Категорія:Волость Пиг'я-Сакала]]
[[Категорія:Села Вільяндімаа]]
[[Категорія:Волость Кио]]

Країна: Естонія

Повіт: Вільяндімаа

Волость: Пиг'я-Сакала

Часовий пояс: UTC+2, влітку UTC+3


text:
# Hydac

Компанія HYDAC International — німецький виробник гідравлічного та фільтраційного обладнання. Головний офіс компанії розташований в місті Зульцбах Саарланд.

## Виробничі потужності та філії
Підприємство засновано у 1963  році та нараховує близько 6000 співробітників у всьому світі. Виробничі потужності розташовані в місті Зульцбах (Саарланд), Геттелборн, Нойнкирхен, Саарбрюккен та Дудвайлер. В распоряджені підприємства 15 офісів в Німеччині та близько 50 філій за кордоном, а також більш ніж 500 партнерів в усьому світі. Частково власне виробництво та ринки збуту розташовані в Азії в Індії (1994), Сінгапурі (1995), Китаї (1996), Японії (1998), Південній Кореї (1999), Малайзії (1999).

## Підрозділи
Підрозділи компанії утворювалися або як що спеціалізуються на виробництві певних видів продукції частини HYDAC International (назва починається з HYDAC), або ставали частиною компанії в результаті злиття (HYDROSAAR, NORDHYDRAULIC AB і QHP):

### Німеччина
- HYDAC Filter Systems GmbH, системи зневоднювання й устаткування для аналізу рідин;
- HYDROSAAR GmbH, гідравлічне обладнання для гірничої промисловості.
- HYDAC System GmbH, гідравлічні агрегати й установки;
- HYDAC Accessories GmbH, кріплення й приналежності;
- HYDAC Cooling GmbH, системи охолодження;
- HYDAC Technology GmbH, гідроакумулятори;
- HYDAC Electronic GmbH, електроніка і програмне забезпечення; 2008 рік - HYDAC і TTControl оголошують про стратегічне партнерство;
- HYDAC Filtertechnik GmbH, фільтри та фільтрувальні елементи;
- HYDAC Service GmbH, сервіс, монтаж і діагностика;
- HYDAC Fluidtechnik GmbH, компактна гідравліка;
- Kraeft GmbH Systemtechnik - розробка гідравлічних систем з електронним керуванням.

### Швеція
- NordHydraulic AB, гідравлічне обладнання.

### Велика Британія
- Quality Hydraulic Power Ltd (QHP), гідравлічне обладнання.

### Нідерланди
- HYCOM - комплектні гідравлічні системи та сервіс.

### Швейцарія
- BIERI HYDRAULIK AG,  гідравлічні насоси, клапани

## Дочірні компанії

### Польща
- HYDAC Sp. z o.o. Заснована в 1992 році. Спочатку офіс знаходився в Вроцлаве. У 2001 році HYDAC Sp. z o.o. відкриває представництва в Москві, Києвіі та Мінську. У 2004 році замість представництва в Росії створюється дочірнє підприємство ТОВ "ХЮДАК Інтернешнл", що володіє статусом Повноважного Представника компанії HYDAC на території Російської Федерації. У цьому ж році в Міколуві побудовані власні виробничі комплекси для створення гідравлічних станцій і головний офіс HYDAC Sp. z o.o. У 2008 Hydac відкриває своє офіційне Представництво в Донецьку.

## Сертифікати
ISO 9001, ISO 14001, OHSAS 18001

title: Hydac

wikitext:
{{картка компанії
|назва             = HYDAC International
|логотип              = Hydac_International_Logo.svg
|тип                  = Приватна компания
|заснована = [[1963]]
|розташування = {{Прапорець20|GER}}: Зульцбах [[Саарланд]], [[Саарбрюккен]]
|ключові фігури = Д-р Олександр Дітер,
Вольфган Херінг
|галузь = [[Машинобудування]]
|продукція = [[Гідравліка]]
|число співробітників = 8 тис. чоловік
(2015 рік)
|материнская компания = HYDAC International
|дочірні компанії = HYDAC Sp. z o.o.
|сайт = http://www.hydac.com
}}
'''Компанія HYDAC International''' — німецький виробник гідравлічного та фільтраційного обладнання. Головний офіс компанії розташований в місті Зульцбах [[Саарланд]].

== Виробничі потужності та філії ==

Підприємство засновано у [[1963]]  році та нараховує близько 6000 співробітників у всьому світі. Виробничі потужності розташовані в місті Зульцбах ([[Саарланд]]), Геттелборн, Нойнкирхен, [[Саарбрюккен]] та Дудвайлер. В распоряджені підприємства 15 офісів в [[Німеччина|Німеччині]] та близько 50 [[філія|філій]] за [[кордон]]ом, а також більш ніж 500 партнерів в усьому світі. Частково власне виробництво та ринки збуту розташовані в [[Азія|Азії]] в [[Індія|Індії]] (1994), [[Сінгапур]]і (1995), [[Китай|Китаї]] (1996), [[Японія|Японії]] (1998), [[Південна Корея|Південній Кореї]] (1999), [[Малайзія|Малайзії]] (1999).

== Підрозділи ==

Підрозділи компанії утворювалися або як що спеціалізуються на виробництві певних видів продукції частини HYDAC International (назва починається з HYDAC), або ставали частиною [[компанія|компанії]] в результаті [[Злиття і поглинання|злиття]] (HYDROSAAR, NORDHYDRAULIC AB і QHP):

=== Німеччина ===
* HYDAC Filter Systems GmbH, системи зневоднювання й устаткування для аналізу рідин;
* HYDROSAAR GmbH, гідравлічне обладнання для гірничої промисловості.
* HYDAC System GmbH, гідравлічні агрегати й установки;
* HYDAC Accessories GmbH, кріплення й приналежності;
* HYDAC Cooling GmbH, системи охолодження;
* HYDAC Technology GmbH, [[гідроакумулятор]]и;
* HYDAC Electronic GmbH, електроніка і програмне забезпечення; 2008 рік - HYDAC і TTControl оголошують про стратегічне партнерство;
* HYDAC Filtertechnik GmbH, фільтри та фільтрувальні елементи;
* HYDAC Service GmbH, сервіс, монтаж і [[діагностика]];
* HYDAC Fluidtechnik GmbH, компактна [[гідравліка]];
* Kraeft GmbH Systemtechnik - розробка гідравлічних систем з електронним керуванням.

=== Швеція ===
* NordHydraulic AB, гідравлічне обладнання.

=== Велика Британія ===

* Quality Hydraulic Power Ltd (QHP), гідравлічне обладнання.

=== Нідерланди ===
* HYCOM - комплектні гідравлічні системи та сервіс.

=== Швейцарія ===
* BIERI HYDRAULIK AG,  гідравлічні [[насос]]и, [[клапан]]и

== Дочірні компанії ==

=== Польща ===

* HYDAC Sp. z o.o. Заснована в 1992 році. Спочатку офіс знаходився в [[Вроцлав]]е. У 2001 році HYDAC Sp. z o.o. відкриває представництва в [[Москва|Москві]], [[Київ|Києві]]і та [[Мінськ]]у. У 2004 році замість представництва в Росії створюється дочірнє підприємство ТОВ "ХЮДАК Інтернешнл", що володіє статусом Повноважного Представника компанії HYDAC на території Російської Федерації. У цьому ж році в [[Міколув]]і побудовані власні виробничі комплекси для створення гідравлічних станцій і головний офіс HYDAC Sp. z o.o. У 2008 Hydac відкриває своє офіційне Представництво в [[Донецьк]]у.

== Сертифікати ==
[[ISO 9000|ISO 9001]], ISO 14001, OHSAS 18001

== Посилання ==
* [http://www.hydac.com/de-en/start.html Офіційний вебсайт (англ.)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111007002754/http://www.hydac.com/de-en/start.html |date=7 жовтня 2011 }}
* [http://www.hydac.com.ua Офіційний вебсайт українською] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220417194121/https://www.hydac.com.ua/ |date=17 квітня 2022 }}
* [http://www.reuters.com/article/pressRelease/idUS83898+14-Oct-2008+BW20081014 Reuters.com: TTControl та HYDAC оголошують про стратегічне партнерство] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/66hTrBZLC?url=http://www.reuters.com/article/2008/10/14/idUS83898+14-Oct-2008+BW20081014 |date=5 квітня 2012 }}

[[Категорія:Машинобудівні підприємства Німеччини]]
[[Категорія:Підприємства Саару]]
[[Категорія:Засновані в Німеччині 1963]]

title: HYDAC International

Тип: Приватна компания

Правова форма: приватна компанія

Галузь: Машинобудування

Штаб-квартира: : Зульцбах Саарланд, Саарбрюккен

Ключові особи: Д-р Олександр Дітер, · Вольфган Херінг

Продукція: Гідравліка

Співробітники: 8 тис. чоловік · (2015 рік)

Дочірні компанії: HYDAC Sp. z o.o.


text:
# Хамон Серрано
Хамон Серрано (ісп. jamon serrano) — сиров'ялений окіст з охолодженого м'яса білої свині. Засолене, висушене, а потім пров'ялене протягом мінімум 14 місяців в природних умовах м'ясо набуває ні з чим не порівнюваний смак і аромат. Хамон Серрано багатий ненасиченими жирними кислотами, вітамінами А та Е, мінералами та мікроелементами. Більш того, продукт відноситься до низькокалорійних: в 100 г міститься всього 160 ккал. Може вживатися з будь-якими стравами. Назва перекладається як «гірський хамон».

## Історія
Хамон вже давно є частиною іспанської культури. Історія його виготовлення налічує століття. Свіжосолений хамон висів у горах, де він набував своєї унікальної текстури та смаку від прохолодного гірського повітря.

## Виробничий процес
1. Соління: Ноги свині ретельно натирають сіллю і залишають в холодному місці на декілька тижнів.
2. Миття: Після соління м'ясо миється для видалення зайвої солі.
3. Висихання: Ноги висять у провітрюваному приміщенні декілька місяців.
4. В'ялення: Після висихання м'ясо дозріває ще кілька місяців у спеціальних умовах, набуваючи свого характерного смаку.

### Вживання в кулінарії
Хамон Серрано часто подається як закуска, нарізаючи тонкими шматочками. Він може входити до складу багатьох традиційних іспанських страв, таких як тапас, а також комбінується з фруктами, наприклад, динею або фігами.

### Зберігання
Хамон Серрано слід зберігати в прохолодному та добре провітрюваному місці, подалі від прямих сонячних променів. Відрізані шматочки зберігаються в холодильнику.

### Відмінності від інших видів хамону
Іспанія славиться різноманітністю своїх в'ялених м'ясних продуктів. На відміну від хамон серрано, існує також хамон іберіко, який виготовляється з особливої породи свиней і має більш вишуканий смак.

title: Хамон Серрано

wikitext:
{{Без джерел|дата=серпень 2023}}
{{Страва}}

'''Хамон Серрано''' ({{lang-es|jamon serrano}}) — сиров'ялений окіст з охолодженого м'яса білої свині. Засолене, висушене, а потім пров'ялене протягом мінімум 14 місяців в природних умовах м'ясо набуває ні з чим не порівнюваний смак і аромат. Хамон Серрано багатий ненасиченими жирними кислотами, вітамінами А та Е, мінералами та мікроелементами. Більш того, продукт відноситься до низькокалорійних: в 100 г міститься всього 160 ккал. Може вживатися з будь-якими стравами. Назва перекладається як «гірський хамон».

== Історія ==
Хамон вже давно є частиною іспанської культури. Історія його виготовлення налічує століття. Свіжосолений хамон висів у горах, де він набував своєї унікальної текстури та смаку від прохолодного гірського повітря.

== Виробничий процес ==
# Соління: Ноги свині ретельно натирають сіллю і залишають в холодному місці на декілька тижнів.
# Миття: Після соління м'ясо миється для видалення зайвої солі.
# Висихання: Ноги висять у провітрюваному приміщенні декілька місяців.
# В'ялення: Після висихання м'ясо дозріває ще кілька місяців у спеціальних умовах, набуваючи свого характерного смаку.

=== Вживання в кулінарії ===
Хамон Серрано часто подається як закуска, нарізаючи тонкими шматочками. Він може входити до складу багатьох традиційних іспанських страв, таких як тапас, а також комбінується з фруктами, наприклад, динею або фігами.

=== Зберігання ===
Хамон Серрано слід зберігати в прохолодному та добре провітрюваному місці, подалі від прямих сонячних променів. Відрізані шматочки зберігаються в холодильнику.

=== Відмінності від інших видів хамону ===
Іспанія славиться різноманітністю своїх в'ялених м'ясних продуктів. На відміну від хамон серрано, існує також хамон іберіко, який виготовляється з особливої породи свиней і має більш вишуканий смак.
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Іспанська кухня]]
[[Категорія:М'ясні страви]]

title: Хамон Серрано

Походження: Іспанія

Необхідні компоненти: Шинка


text:
# Нижній Турів
Нижній Ту́рів — село в Україні, у Самбірському районі Львівської області. Населення становить 512 осіб. Орган місцевого самоврядування - Боринська селищна рада.

## Географія
Розташоване в долині потоку Списаний за 9 км від найближчої залізничної станції Нижня Яблунька та 16 км від райцентру Турка. Попри село пролягає автошлях Н 13.

## Історія
Село Нижній Турів (Турочка Матенчина, Турочки Нижні) було засноване над притоками р. Яблунька — р.Писана та потоками Ясен і Рощен у 1556 р. на підставі привілею королеви Ізабелли, наданого солтисам Павлу Івашковичу і Теодору Ячковичу. Це доручення у 1567 р. було підтверджене грамотою короля Сигізмунда Августа. Дерев'яна церква латинізованого типу в Н. Турові була споруджена у 1792 р. на місці старої церкви (1556 р.). Ця церква була розібрана у 1913 р. (до цього часу збереглися сліди старих фундаментів) і поблизу неї, у 1914 р., було побудовано церкву Успення Пр. Богородиці в неоукр'аїнському стилі.
У Радянсько-німецькій війні на боці СРСР брали участь 138 селян, з них 26 загинули. У 1974 році в пам'ять про загиблих у селі встановлено обеліск.
7.5.1946 перейменували село Турочки Нижні Турочко-Нижнянської сільської Ради Боринського району на село Нижній Турів.
Після приходу радянської окупаційної влади організовано примусову колективізацію, селян зігнали на роботу до відділення місцевого радгоспу.

## Пам'ятки
- Дерев'яна церква Успіння Пресвятої Богородиці 1914 року. У ній зберігаються ікона XVIII ст. зі старої церкви та Євангеліє львівського друку XVII ст. із церкви Св. Дмитра у Соколиках. Поблизу церкви розташована триярусна дерев'яна дзвіниця 1914 р., на прицерковній території є кілька старих надгробних хрестів. Окрім того, у присілку Соколіки є церква Великомученика Димитрія Солунського. Обидва храми належать до ПЦУ[2].
- У селі збереглися традиційна дерев'яна бойківська забудова й загорожі, старі мости, є багато придорожніх капличок і хрестів.

## Населення
- 1880—417 (з них 385 греко-католиків русинів та 32 юдеї)[3]
- 1921—614 мешканців
- 1970—570 мешканців, дворів — 155[4]
- 1989—480 (231 чол., 249 жін.)[5]
- 2001—512[6]

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 512       | 100%     |

## Господарство
У часи СРСР на теренах села діяли дві польові бригади, ферма і дві пилорами нижньояблунецького радгоспу «Турківський». Також працювала взуттєва майстерня.

## Соціальна сфера
Восьмирічна школа, бібліотека (7400 книг), ФАП, три крамниці.

## Уродженці
- Маєцький Тарас Михайлович (1983—2017) — учасник російсько-української війни.[8]
- Розлуцька Анастасія Богданівна - журналістка, громадська діячка, волонтерка, авторка проєкту "Безкоштовні курси української мови".[9]
- Мандзяк Віктор Юрійович - блогер, фітнес-тренер, нутриціолог, автор книг про схуднення та здоровий спосіб життя.[10]

title: Нижній Турів

wikitext:
{{Село
 | назва           = Нижній Турів
 | область         = [[Львівська область]]
 | район           = [[Самбірський район]]
 | громада         = [[Боринська селищна громада]]
 | код КОАТУУ      = 4625586201
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       = 1556
 | населення       = 512
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 1,8
 | ref-площа       =
 | щільність       = 284,44
 | поштовий індекс = 82533
 | телефонний код  = 3269
 | координати      =  {{coord|49|5|31|N|22|56|24|E|scale:100000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 49 || lat_min = 5 || lat_sec = 31
   | lon_deg = 22 || lon_min = 56 || lon_sec = 24
 | висота          = 635
 | ref-висота      =
 | водойма         = річка [[Писана]]
 | адреса          = 82547, Львівська обл., Самбірський р-н, смт. Бориня
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            = Nyzhniy turiv gerb.png
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}

'''Нижній Ту́рів''' — [[село]] в Україні, у [[Самбірський район|Самбірському районі]] [[Львівська область|Львівської області]]. Населення становить 512 осіб. Орган місцевого самоврядування - [[Боринська селищна рада]].

== Географія ==
Розташоване в долині потоку [[Списаний]] за 9 км від найближчої залізничної станції [[Нижня Яблунька]] та 16 км від райцентру [[Турка]]. Попри село пролягає [[автошлях Н 13]].

== Історія ==
Село Нижній Турів (Турочка Матенчина, Турочки Нижні) було засноване над притоками р. [[Яблунька (притока Стрию)|Яблунька]] — р.[[Писана]] та потоками Ясен і Рощен у [[1556]] р. на підставі привілею королеви Ізабелли, наданого солтисам Павлу Івашковичу і Теодору Ячковичу. Це доручення у 1567 р. було підтверджене грамотою короля Сигізмунда Августа. Дерев'яна церква латинізованого типу в Н. Турові була споруджена у 1792 р. на місці старої церкви (1556 р.). Ця церква була розібрана у 1913 р. (до цього часу збереглися сліди старих фундаментів) і поблизу неї, у 1914 р., було побудовано церкву Успення Пр. Богородиці в неоукр'аїнському стилі.

У [[Радянсько-німецька війна|Радянсько-німецькій війні]] на боці [[СРСР]] брали участь 138 селян, з них 26 загинули. У [[1974]] році в пам'ять про загиблих у селі встановлено [[обеліск]].

7.5.1946 перейменували село Турочки Нижні Турочко-Нижнянської сільської Ради [[Боринський район|Боринського району]] на село Нижній Турів.<ref>[[s:Указ Президії Верховної Ради УРСР від 7.5.1946 «Про збереження історичних найменувань та уточнення … назв … Дрогобицької області»|Указ Президії Верховної Ради УРСР від 7.5.1946 «Про збереження історичних найменувань та уточнення і впорядкування існуючих назв сільських Рад і населених пунктів Дрогобицької області»]]</ref>

Після приходу радянської окупаційної влади організовано примусову колективізацію, селян зігнали на роботу до відділення місцевого радгоспу.

== Пам'ятки ==
* Дерев'яна церква [[Успіння Пресвятої Богородиці]] [[1914]] року. У ній зберігаються ікона XVIII ст. зі старої церкви та Євангеліє львівського друку XVII ст. із церкви Св. Дмитра у Соколиках. Поблизу церкви розташована триярусна дерев'яна дзвіниця 1914 р., на прицерковній території є кілька старих надгробних хрестів. Окрім того, у присілку Соколіки є церква [[Великомученик]]а [[Димитрій Солунський|Димитрія Солунського]]. Обидва храми належать до [[ПЦУ]]<ref>{{Cite web |url=http://uaoc.lviv.ua/index.php?id=57 |title=Архівована копія |accessdate=1 жовтня 2015 |archive-date=3 жовтня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151003095904/http://uaoc.lviv.ua/index.php?id=57 }}</ref>.
* У селі збереглися традиційна дерев'яна бойківська забудова й загорожі, старі мости, є багато придорожніх капличок і хрестів.

== Населення ==
* 1880—417 (з них 385 греко-католиків русинів та 32 юдеї)<ref>[http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_XII/632 Нижній Турів(Tureczki Niżne)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141009123023/http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_XII/632 |date=9 жовтня 2014 }}{{ref-pl}} у «[http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innyh krajów słowiańskich] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210125060459/http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny |date=25 січня 2021 }}», Tom XII, druk «Wieku» Nowy-Świat Nr 59, Warszawa 1892</ref>
* 1921—614 мешканців
* 1970—570 мешканців, дворів — 155{{#tag:ref|«Історія міст і сіл УРСР. Львівська область», 1978, стор. 695}}
* 1989—480 (231 чол., 249 жін.){{#tag:ref|[http://stat6.stat.lviv.ua/PXWEB2006p/Database/Regiostat/02/03/01/01.asp Головне управління статистики] Львівської області}}
* 2001—512<ref>{{ОКВРУ|21456}}</ref>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|512
|100%
|}

== Господарство ==
У часи СРСР на теренах села діяли дві польові бригади, ферма і дві [[Лісопильна рама|пилорами]] [[Нижня Яблунька|нижньояблунецького]] [[радгосп]]у «Турківський». Також працювала взуттєва майстерня.

== Соціальна сфера ==
Восьмирічна школа, бібліотека (7400 книг), [[ФАП]], три крамниці.

== Уродженці ==
* Маєцький Тарас Михайлович (1983—2017) — учасник російсько-української війни.<ref>{{Cite web |url=http://turka1.at.ua/gazetb17/1717.pdf |title=Бойківшина |accessdate=20 лютого 2019 |archive-date=13 квітня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180413171527/http://turka1.at.ua/gazetb17/1717.pdf }}</ref>
* Розлуцька Анастасія Богданівна - журналістка, громадська діячка, волонтерка, авторка проєкту "Безкоштовні курси української мови".<ref>{{Cite web|url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v1082359-19#Text|title=Про реєстрацію кандидатів у народні депутати України, включених до виборчого списку Політичної Партії "ГОЛОС", у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року|website=Офіційний вебпортал парламенту України|language=uk|access-date=2024-08-15}}</ref>
* Мандзяк Віктор Юрійович - блогер, фітнес-тренер, нутриціолог, автор книг про схуднення та здоровий спосіб життя.<ref>{{Cite web|url=https://www.instagram.com/p/CeWjmXwNDA4/|title=Instagram|website=www.instagram.com|access-date=2024-08-15}}</ref>

== Див. також ==
* [[Бойки]]
* [[Бойківщина]]
* [[Галичина]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* {{ОКВРУ|21456}}
* «Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innyh krajów słowiańskich]», Tom XII, druk «Wieku» Nowy-Świat Nr 59, Warszawa 1892.

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/l'vovskaja/16909 Погода в селі Нижній Турів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190219074332/http://weather.in.ua/ua/l'vovskaja/16909 |date=19 лютого 2019 }}
* {{SgKP|XII|632|Tureczki}}
* [http://turka-rda.gov.ua/turkivschyna-turystychna/1284-2/ Інформація про храми Турківського району на сайті РДА] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161006031122/http://turka-rda.gov.ua/turkivschyna-turystychna/1284-2/ |date=6 жовтня 2016 }}

{{Боринська селищна громада}}
{{Самбірський район}}

[[Категорія:Села Львівської області]]
[[Категорія:Географічні об'єкти, що входять у Смарагдову мережу]]

{{Ukraine-geo-stub}}

title: село Нижній Турів

Країна: Україна

Область: Львівська область

Район: Самбірський район

Тер. громада: Боринська селищна громада

title: Основні дані

Площа: 1,8 км²

Густота населення: 284,44 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: річка Писана

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Нижній Турів


text:
# Конвой №5012
Конвой № 5012 — японський конвой часів Другої світової війни, проведення якого відбувалось у грудні 1943-го.
Вихідним пунктом конвою був атол Трук у центральній частині Каролінських островів, де ще до війни створили головну базу японського ВМФ у Океанії, з якої до лютого 1944-го провадились операції в цілому ряді архіпелагів. Пунктом призначення став атол Кваджелейн, де була головна японська база на Маршаллових островах.
До складу конвою увійшли переобладнаний канонерський човен «Дайдо-Мару» та транспорт «Татебе-Мару», тоді як охорону забезпечував допоміжний тральщик Wa-6.
На початку грудня 1943-го загін полишив Трук та попрямував на схід. У другій половині 4 грудня в районі за вісім сотень кілометрів від вихідного пункту (дещо менш ніж за дві сотні кілометрів на північний схід від острова Понпеї) конвой побачив на своєму радарі на відстані понад 16 км американський підводний човен USS Apogon. Субмарина занурилась та розпочала зближення, що тривало півтори години. Нарешті USS Apogon зайняв положення для атаки та з дистанції близько кілометра дав залп із трьох торпед, дві з яких уразили «Дайдо-Мару». Японський корабель затонув за 8 хвилин.
Після атаки японці скинули 16 глибинних бомб, проте не змогли завдати шкоди американському кораблю.

title: Конвой №5012

wikitext:
{{Location map+ | Океанія
| width = 450
| caption = Маршрут конвою. Місце потоплення «Дайдо-Мару» позначене як «1»
| relief = 1
| places =
  {{Location map~ | Океанія
    | label = '''Кваджелейн'''
    | label_size =
    | position = right
    | background =
    | mark = Green pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 9 | lat_min = 13 | lat_sec    = 00 | lat_dir = N
    | lon_deg = 167 | lon_min = 23| lon_sec    = 00| lon_dir = E
}}
    {{Location map~ | Океанія
    | label = '''Трук'''
    | label_size =
    | position = bottom
    | background =
    | mark = Green pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 7 | lat_min = 25 | lat_sec    = 17 | lat_dir = N
    | lon_deg = 151 | lon_min = 46| lon_sec    = 3| lon_dir = E
  }}
{{Location map~ | Океанія
    | label = '''1'''
    | label_size =
    | position = top
    | background =
    | mark = Red pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 8 | lat_min = 15 | lat_sec    = 00 | lat_dir = N
    | lon_deg = 159| lon_min = 6 | lon_sec    = 00| lon_dir = E
  }}
}}

'''Конвой № 5012''' — японський конвой часів [[Друга світова війна|Другої світової війни]], проведення якого відбувалось у грудні 1943-го.

Вихідним пунктом конвою був атол Трук у центральній частині Каролінських островів, де ще до війни створили головну базу японського ВМФ у Океанії, з якої до лютого 1944-го провадились операції в цілому ряді архіпелагів. Пунктом призначення став атол Кваджелейн, де була головна японська база на Маршаллових островах.

До складу конвою увійшли переобладнаний [[канонерський човен]] «<nowiki/>[[Дайдо-Мару]]<nowiki/>» та транспорт «Татебе-Мару», тоді як охорону забезпечував допоміжний тральщик [[Wa-6]].

На початку грудня 1943-го загін полишив Трук та попрямував на схід. У другій половині 4 грудня в районі за вісім сотень кілометрів від вихідного пункту (дещо менш ніж за дві сотні кілометрів на північний схід від острова Понпеї) конвой побачив на своєму радарі на відстані понад 16 км американський підводний човен [[USS Apogon (SS-308)|USS Apogon]]. Субмарина занурилась та розпочала зближення, що тривало півтори години. Нарешті USS Apogon зайняв положення для атаки та з дистанції близько кілометра дав залп із трьох торпед, дві з яких уразили «Дайдо-Мару». Японський корабель затонув за 8 хвилин.

Після атаки японці скинули 16 глибинних бомб, проте не змогли завдати шкоди американському кораблю.<ref>{{Cite web|title=Japanese Auxiliary Gunboats|url=http://www.combinedfleet.com/Daido_t.htm|website=www.combinedfleet.com|accessdate=2022-12-10}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://uboat.net/allies/warships/ship/3054.html|title=Apogon (SS-308) Submarine of the Balao class}}</ref>

== Примітки ==

{{reflist}}
{{Японські конвої до/з бази на атолі Трук|nocat=1}}
[[Категорія:Японські конвої до Трука|5012]]


text:
# Літочківська сільська рада
Літочківська сільська рада — орган місцевого самоврядування у Броварському районі Київської області з адміністративним центром у с. Літочки.

## Загальні відомості
Історична дата утворення: в 1934 році. Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: р. Любич.
Загальна площа землі в адмінмежах Літочківської сільської ради — 3918,0 га.
Адреса 07410, Київська обл., Броварський р-н, с. Літочки, вул. Червоноармійська.

## Населені пункти
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
- с. Літочки
- с. Соболівка
- х. Парня

## Склад ради
Рада складається з 14 депутатів та голови.

### Керівний склад ради
| ПІБ                   | Основні відомості                                                             | Дата обрання | Дата звільнення |
| --------------------- | ----------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Дасік Олег Васильович | Сільський голова, 1971 року народження, освіта, безпартійний                  | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Дасік Олег Васильович | Сільський голова, 1971 року народження, освіта незакінчена вища, безпартійний | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

title: Літочківська сільська рада

wikitext:
{{Сільрада|
   | назва               = Літочківська сільська рада
   | розташування        = Літочківська сільська рада.jpg
   | будівля             =
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Київська область]]
   | район               = {{Кв-Брв}}
   | центр               = с. [[Літочки]]
   | голова              = Дасік Олег Васильович
   | кількість членів    = 14
   | код КОАТУУ          = 3221285200
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=15363 Літочківська сільська рада]
   | площа               = 37,14
   | населення           = 620 ''(станом на 2001 рік)''
   | щільність           = 16,69
   | населені пункти     = 2
   | поштовий індекс     = 07410
   | телефонний код      = 4594
   | адреса              = 07410, Київська обл., Броварський р-н, с.Літочки, Хатянівська, 18-А,
| вебсторінка         =
  }}

'''Літочківська сільська рада''' — [[орган місцевого самоврядування]] у [[Броварський район|Броварському районі]] [[Київська область|Київської області]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Літочки]].

== Загальні відомості ==
Історична дата утворення: в [[1934]] році. Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: р. [[Любич (річка)|Любич]].

Загальна площа землі в адмінмежах Літочківської сільської ради — 3918,0 га.

[[Адреса]] 07410, Київська обл., Броварський р-н, с. Літочки, вул. Червоноармійська.

== Населені пункти ==
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
* с. [[Літочки]]
* с. [[Соболівка (Броварський район)|Соболівка]]
* х. [[Парня (Броварський район)|Парня]]

== Склад ради ==
Рада складається з 14 депутатів та голови.

=== Керівний склад ради ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Дасік Олег Васильович
| Сільський голова, 1971 року народження, освіта, безпартійний
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Дасік Олег Васильович
| Сільський голова, 1971 року народження, освіта незакінчена вища, безпартійний
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними джерела''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=1030&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=15363 Картка ради на сайті Верховної Ради України]
* [http://brovary-region.gov.ua/index.php?option=com_content&task=view&id=21&Itemid= Сайт Броварської районної державної адміністрації]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Броварського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Броварського району]]
[[Категорія:Сільські ради Броварського району]]

title: Основні дані

Область: Київська область

Район: Броварський район

Адм. центр: с. Літочки

Облікова картка: Літочківська сільська рада

title: Склад

Голова ради: Дасік Олег Васильович

title: Територія та населення

Населення: 620 (станом на 2001 рік)

Густота: 16,69 осіб/км²

title: Контактні дані


text:
# Герб комуни Еркельюнга
Герб комуни Еркельюнга (швед. Örkelljunga kommunvapen) — символ шведської адміністративно-територіальної одиниці місцевого самоврядування комуни Еркельюнга.

## Історія
Комуна Еркельюнга була сформована 1971 року. Для неї опрацювали новий проєкт, який 1974 року було зареєстровано.

## Опис (блазон)
У синьому полі над хвилястою срібною основою перекинутий у перев'яз справа срібний дзвін.

## Зміст
Сюжет герба пов'язаний із легендою про дзвін, який впав у озеро Престшен і його звучання досі можна почути з глибин озера.

title: Герб комуни Еркельюнга

wikitext:
{{Картка герба
|назва              = Герб комуни Еркельюнга
|зображення         = Örkelljunga vapen.svg
|зображення_розмір  = 200px
|зображення2        =
|зображення2_розмір =
|зображення2_підпис =
|носій              = [[Еркельюнга (комуна)|комуна Еркельюнга]]
|дата_затвердження  = 1974
|використання       = Муніципальний
}}
'''Герб комуни Еркельюнга''' ({{lang-sv|Örkelljunga kommunvapen}}) — символ [[Швеція|шведської]] адміністративно-територіальної одиниці місцевого самоврядування [[Комуна (Швеція)|комуни]] [[Еркельюнга (комуна)|Еркельюнга]].

== Історія ==
Комуна Еркельюнга була сформована [[1971]] року. Для неї опрацювали новий проєкт, який [[1974]] року було зареєстровано.

== Опис (блазон) ==
У синьому полі над хвилястою срібною основою перекинутий у перев'яз справа срібний дзвін.

== Зміст ==
Сюжет герба пов'язаний із легендою про дзвін, який впав у озеро Престшен і його звучання досі можна почути з глибин озера.

== Див. також ==
* [[Еркельюнга (комуна)]]
* [[Еркельюнга]]

== Джерела ==
* [https://riksarkivet.se/heraldik-register-vapen?HeraldikID=329 Heraldiskt register] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304102521/http://riksarkivet.se/heraldik-register-vapen?HeraldikID=329 |date=4 березня 2016 }}
* Nevéus C. Ny svensk vapenbok. — Stockholm: Streiffert, 1992. — S. 169-170.

{{Герби комун лену Сконе}}

{{Портали|Швеція}}

[[Категорія:Герби комун лену Сконе]]

title: Деталі

Носій: комуна Еркельюнга

Використання: Муніципальний


text:
# Венді Агілар
Венді Агілар (14 травня 1972) — мексиканська плавчиня.
Учасниця Олімпійських Ігор 1996 року, де в змаганнях груп у складі своєї збірної посіла останнє, 8-ме, місце.

title: Венді Агілар

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Венді Агілар
| оригінал імені = Wendy Aguilar
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
}}

'''Венді Агілар''' (14 травня 1972) — [[Мексика|мексиканська]] [[Плавання (вид спорту)|плавчиня]].
Учасниця Олімпійських Ігор [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1996|1996]] року, де в змаганнях груп у складі своєї збірної посіла останнє, 8-ме, місце<ref>[https://www.fina.org/competitions/989/olympic-games-atlanta-1996/results?disciplines=SY&event=45d059af-8056-4a43-87ed-1c0325312d40 Результати ОІ-1996]{{ref-en}}</ref>.

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/49094 Венді Агілар на Olympedia.org]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Ag/Wendy-Aguilar-1.html Венді Агілар на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Агілар Венді}}
[[Категорія:Мексиканські синхронні плавчині]]
[[Категорія:Призери Панамериканських ігор 1995 року]]
[[Категорія:Мексиканські олімпійці]]
[[Категорія:Синхронні плавчині на літніх Олімпійських іграх 1996]]
[[Категорія:Мексиканські бронзові призери Панамериканських ігор]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Мексика

Народження: 14 травня 1972 (52 роки)

title: Спорт

Країна: Мексика

Вид спорту: спортивне плавання


text:
# Коротка історія майже всього на світі. Від динозаврів і до космосу (книга)
Коротка історія майже всього на світі. Від динозаврів і до космосу (англ. A Short History of Nearly Everything) — науково-популярна книга Білла Брайсона, автора багатьох бестселерів, в якій він пояснює дивовижні досягнення науки та навіть зазирає в майбутнє, силкуючись зрозуміти суть людського покликання. Книга, вперше вийшла у видавництві «Broadway Books» у США в травні 2003 року. Українською мовою її переклало та опублікувало 2018 року видавництво «Наш Формат» (перекладач — Олена Замойська).

## Огляд книги
|                                                     | Ми на диво мало знаємо про те, що відбувається в нас під ногами. Кумедно, Форд почав виробляти автомобілі, а Нобелівський комітет присуджувати премії значно раніше, ніж ми дізналися, що в Землі є ядро. І, звісно ж, ідея про те, що материки, наче латаття, рухаються поверхнею Землі, стала загальновизнаною менш ніж покоління тому. |
| — Bill Bryson, A Short History of Nearly Everything |                                                                                |

Брайсон описує зрозумілими термінами складні речі — розмір Всесвіту, атомів і субатомних часток, досліджує історію геології  та біології  і відстежує життя з моменту першого появу до сучасності, підкреслюючи розвиток сучасного Homo sapiens. Крім того, він розглядає можливість зіткнення Землі з метеоритом, розмірковуючи над можливостями людей виявити такий метеорит до зіткнення, та над пошкодженнями, які таке зіткнення може викликати. Автор описує деякі з останніх руйнівних катастроф вулканічного походження в історії нашої планети, включаючи Кракатау і парк Йеллоустон.
|                                                     | Ніхто не усвідомлює меж руйнівної природи людства, але факт залишається фактом: де б ми не з’являлися протягом останніх 50 тисяч років або близько того, тварини зазвичай зникали, здебільшого у приголомшливих кількостях. В Америці після появи на континенті сучасних людей протягом 10–20 тисяч років майже миттєво зникли 30 родів великих тварин — деякі були дуже великими. Європа й Азія, де у великих тварин було більше часу, щоб навчитися обережності, втратили від третини до половини усіх особин. Австралія, з протилежно інших причин, втратила не менше 95 відсотків. |
| — Bill Bryson, A Short History of Nearly Everything |                                                                                |

Значна частина книги присвячена курйозним історіям ексцентричної поведінки вчених та дослідників.
|                                                     | Якось поет Поль Валері запитав Айнштайна, чи є в нього записник для занотовування ідей. Айнштайн подивився на нього зі щирим здивуванням. «О, це зайве, — відповів він. — Ідеї в мене з’являються нечасто». |
| — Bill Bryson, A Short History of Nearly Everything |                                                                                |

Брайсон розглядає сучасні уявлення про вплив людини на клімат Землі, а також наслідки цих перетворень — масштабні природні катастрофи, землетруси, цунамі, урагани і масові вимирання.
Книга містить кілька фактичних помилок і неточностей. Деякі з них виникли через те, що з моменту публікації були зроблені нові відкриття та висновки, а деякі погляди та класифікації зазнали змін. Наприклад, раніше Плутон відносили до звичайних планет, але зараз він вважається карликовою планетою і найбільшим об'єктом у поясі Койпера. А Всесвіт не збирається припиняти розширення, як вважалось ще десятиріччя тому, навпаки, воно прискорюється.

## Нагороди та відгуки
Книга отримала загалом позитиві відгуки, а рецензенти називають її інформативною, добре написаною та дуже розважальною

.
- У 2004 році «науково-популярний бестселер здобув відзнаку Aventis Лондонського королівського товариства[6]. Пізніше автор пожертвував свою винагороду у розмірі 10.000 фунтів стерлінгів благочинній дитячій лікарні Great Ormond Street Hospital.
- У 2005 році A Short History of Nearly Everything здобула Європейську премію Декарта[7] за наукову комунікацію. Того ж року її було номіновано на нагороду The Baillie Gifford Prize for Non-Fiction (Премія Самуеля Джонсона в жанрі нон-фікшн)[8].

## Переклади українською
- Білл Брайсон. Коротка історія майже всього на світі. Від динозаврів і до космосу / пер. Олена Замойська. — К.: Наш Формат, 2018. — 472 с. — ISBN 978-617-7513-04-8.

wikitext:
{{Видання
| зображення =Коротка історія майже всього на світі. Від динозаврів і до космосу – обкладинка українського перекладу книги.jpeg
| назва =Коротка історія майже всього на світі. Від динозаврів і до космосу
| підпис =Обкладинка видання українського мовою видавництва «Наш Формат»
| автор =[[Білл Брайсон]]
| назва_оригіналу =A Short History of Nearly Everything
| країна ={{USA}}
| мова =[[Англійська мова|Англійська]]
| серія =
| тема =
| жанр =
| місце =
| видавництво_укр = [[Наш Формат]] {{UKR-}}
| видавництво_ориг = [https://www.broadwaybooks.net/ Broadway Books] {{USA-}}
| дата_публікації =06.05.2003
| дата публікації українською =2018
| перекладач =Олена Замойська
| носій =Тверда, матова
| сторінки = 472
| isbn = {{UKR-}} 978-617-7513-04-8
| попередній_твір =
| наступний_твір =
}}

'''Коротка історія майже всього на світі. Від динозаврів і до космосу''' ({{lang-en| A Short History of Nearly Everything}}) — [[Науково-популярні видання|науково-популярна]] книга [[Білл Брайсон|Білла Брайсона]], автора багатьох бестселерів, в якій він пояснює дивовижні досягнення науки та навіть зазирає в майбутнє, силкуючись зрозуміти суть людського покликання. Книга, вперше вийшла у видавництві «Broadway Books»<ref>{{Cite web| url=https://www.broadwaybooks.net/book/9780767908177| title=A Short History of Nearly Everything (Hardcover) – Broadway Books| website=www.broadwaybooks.net| language=англ.| 5=| accessdate=13 липня 2018| archive-date=13 липня 2018| archive-url=https://web.archive.org/web/20180713142032/https://www.broadwaybooks.net/book/9780767908177}}</ref> у США в травні 2003 року. Українською мовою її переклало та опублікувало 2018 року видавництво «[[Наш Формат]]» (перекладач — Олена Замойська).

== Огляд книги ==
<br/>
{{Цитата |''Ми на диво мало знаємо про те, що відбувається в нас під ногами. Кумедно, Форд почав виробляти автомобілі, а Нобелівський комітет присуджувати премії значно раніше, ніж ми дізналися, що в Землі є ядро. І, звісно ж, ідея про те, що материки, наче латаття, рухаються поверхнею Землі, стала загальновизнаною менш ніж покоління тому.''| 30| '''Bill Bryson'''| A Short History of Nearly Everything}}

Брайсон описує зрозумілими термінами складні речі — розмір [[Всесвіт]]у, атомів і субатомних часток, досліджує історію [[Геологія|геології]]  та [[Біологія|біології]]  і відстежує життя з моменту першого появу до сучасності, підкреслюючи розвиток сучасного [[Людина розумна|Homo sapiens]]. Крім того, він розглядає можливість зіткнення Землі з метеоритом, розмірковуючи над можливостями людей виявити такий метеорит до зіткнення, та над пошкодженнями, які таке зіткнення може викликати. Автор описує деякі з останніх руйнівних катастроф вулканічного походження в історії нашої планети, включаючи Кракатау і парк Йеллоустон.
{{Цитата |''Ніхто не усвідомлює меж руйнівної природи людства, але факт залишається фактом: де б ми не з’являлися протягом останніх 50 тисяч років або близько того, тварини зазвичай зникали, здебільшого у приголомшливих кількостях. В Америці після появи на континенті сучасних людей протягом 10–20 тисяч років майже миттєво зникли 30 родів великих тварин — деякі були дуже великими. Європа й Азія, де у великих тварин було більше часу, щоб навчитися обережності, втратили від третини до половини усіх особин. Австралія, з протилежно інших причин, втратила не менше 95 відсотків.''| 30| '''Bill Bryson'''| A Short History of Nearly Everything}}

Значна частина книги присвячена курйозним історіям ексцентричної поведінки вчених та дослідників.
{{Цитата |''Якось поет Поль Валері запитав Айнштайна, чи є в нього записник для занотовування ідей. Айнштайн подивився на нього зі щирим здивуванням. «О, це зайве, — відповів він. — Ідеї в мене з’являються нечасто».''| 30| '''Bill Bryson'''| A Short History of Nearly Everything}}

Брайсон розглядає сучасні уявлення про вплив людини на клімат Землі, а також наслідки цих перетворень — масштабні природні катастрофи, землетруси, цунамі, урагани і масові вимирання.

Книга містить кілька фактичних помилок і неточностей<ref>{{Cite web| url=http://errata.wikidot.com/0767908171| title=Errata and corrigenda – 0767908171. A short history of nearly everything by Bill Bryson| website=errata.wikidot.com| language=англ.| 5=| accessdate=13 липня 2018| archive-date=11 листопада 2018| archive-url=https://web.archive.org/web/20181111061447/http://errata.wikidot.com/0767908171}}</ref>. Деякі з них виникли через те, що з моменту публікації були зроблені нові відкриття та висновки, а деякі погляди та класифікації зазнали змін. Наприклад, раніше [[Плутон (карликова планета)|Плутон]] відносили до звичайних планет, але зараз він вважається карликовою планетою і найбільшим об'єктом у поясі Койпера. А Всесвіт не збирається припиняти розширення, як вважалось ще десятиріччя тому, навпаки, воно [[Прискорення розширення Всесвіту|прискорюється]].

== Нагороди та відгуки ==
Книга отримала загалом позитиві відгуки, а рецензенти називають її інформативною, добре написаною та дуже розважальною<ref>{{Cite news|url=https://www.theguardian.com/books/2003/jun/21/billbryson.scienceandnature|title=Everything you've ever wanted to know (but didn't dare ask)|last=Waller|first=John|date=21 червня 2003|work=[[The Guardian]]|access-date=12.07.2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20170312060724/https://www.theguardian.com/books/2003/jun/21/billbryson.scienceandnature|archive-date=12 березня 2017|publisher=[[Guardian Media Group]]}}</ref>
<ref>{{Cite web|url=http://www.jupiterscientific.org/review/shne.html|title=A Book Review of: ''A Short History of Nearly Everything'' by Bill Bryson – Broadway Books, 2003|last=Jupiter Scientific staff|first=|date=2004|website=Jupiter Scientific|archive-url=https://web.archive.org/web/20171221140708/http://www.jupiterscientific.org/review/shne.html|archive-date=21 грудня 2017|access-date=12.07.2018}}</ref>
<ref>{{Cite web|url=https://www.bookreporter.com/reviews/a-short-history-of-nearly-everything|title=Review – A Short History of Nearly Everything|last=Ayers|first=Kate|date=23 січня 2011|website=Bookreporter|archive-url=https://web.archive.org/web/20170808130013/https://www.bookreporter.com/reviews/a-short-history-of-nearly-everything|archive-date=8 серпня 2017|access-date=12.07.2018}}</ref>.
* У 2004 році «науково-популярний бестселер здобув відзнаку Aventis Лондонського королівського товариства<ref>{{Cite web| url=https://royalsociety.org/people/bill-bryson-11156/| title=Bill Bryson – Royal Societ| website=royalsociety.org| language=англ.| 5=| accessdate=13 липня 2018| archive-date=27 жовтня 2017| archive-url=https://web.archive.org/web/20171027215537/https://royalsociety.org/people/bill-bryson-11156/}}</ref>. Пізніше автор пожертвував свою винагороду у розмірі 10.000 фунтів стерлінгів благочинній дитячій лікарні Great Ormond Street Hospital.
* У 2005 році A Short History of Nearly Everything здобула Європейську премію Декарта<ref>{{Cite web| url=https://www.theguardian.com/books/2005/dec/07/scienceprizes.billbryson| title=Bryson wins Descartes prize for his guide to science – Books – The Guardian| website=theguardian.com| language=англ.| 5=| accessdate=13 липня 2018| archive-date=30 червня 2018| archive-url=https://web.archive.org/web/20180630082035/https://www.theguardian.com/books/2005/dec/07/scienceprizes.billbryson}}</ref> за наукову комунікацію. Того ж року її було номіновано на нагороду The Baillie Gifford Prize for Non-Fiction (Премія Самуеля Джонсона в жанрі нон-фікшн)<ref>{{Cite web| url=https://thebailliegiffordprize.co.uk/samueljohnsonprize/2004| title=The Samuel Johnson Prize 2004 – The Baillie Gifford Prize for Non-Fiction| website=thebailliegiffordprize.co.uk| language=англ.| 5=| accessdate=13 липня 2018| archive-date=6 жовтня 2018| archive-url=https://web.archive.org/web/20181006075612/https://thebailliegiffordprize.co.uk/samueljohnsonprize/2004}}</ref>.

== Переклади українською ==
* ''[[Білл Брайсон]]''. Коротка історія майже всього на світі. Від динозаврів і до космосу / пер. Олена Замойська. — К.: [[Наш Формат]], 2018. — 472 с. — ISBN 978-617-7513-04-8.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://www.penguin.co.uk/authors/bill-bryson/1017933/ Сторінка Білла Брайсона на сайті видавництва Penguin Books Limited] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180713171200/https://www.penguin.co.uk/authors/bill-bryson/1017933/ |date=13 липня 2018 }} {{ref-en}}
* [http://elementy.ru/bookclub/chapters/430388 «Краткая история почти всего на свете». Глава из книги] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180713230941/http://elementy.ru/bookclub/chapters/430388 |date=13 липня 2018 }} {{ref-ru}}

{{ВП-портали|Книги|Економіка|Освіта|США|}}

[[Категорія:Книги, перекладені українською мовою]]
[[Категорія:Книги видавництва «Наш Формат»]]
[[Категорія:Книги США]]
[[Категорія:Англомовні книги]]
[[Категорія:Нехудожні книги 2003]]
[[Категорія:Науково-популярні книги]]
[[Категорія:Науково-популярні книги з астрономії]]

title: «Коротка історія майже всього на світі. Від динозаврів і до космосу»

Автор: Білл Брайсон

Назва мовою оригіналу: A Short History of Nearly Everything

Країна: США

Мова: Англійська

Жанр: есей і нон-фікшн

Видавництво: Broadway Books

Тип носія: Тверда, матова

Попередній твір: Bill Bryson's African Diaryd

title: Видання українською

Перекладач(і): Олена Замойська

Видавництво: Наш Формат


text:
# Кочерга Світлана Олексіївна
Світла́на Олексі́ївна Кочерга (29 січня 1955, с.Гермаківка Борщівського району Тернопільської області) — доктор філологічних наук, член Національної спілки письменників України, директор Музею Лесі Українки у Ялті, завідувачка кафедри української філології та методики викладання Кримського гуманітарного університету, м. Ялта (Республіканський вищий навчальний заклад). Заслужений працівник культури АР Крим, Кавалер ордена княгині Ольги III ступеня.

## Життєпис
Закінчила з відзнакою філологічний факультет Сімферопольського університету 1977 року.
У літературу Світлана Кочерга увійшла літературно-критичними статтями. Ще навчаючись на філологічному факультеті Сімферопольського університету, захопилася літературознавством. Її добрим наставником у ті роки був професор Олександр Губар, під керівництвом якого вона і виконала першу наукову студентську роботу — "Проблема мистецького синтезу у поемі-симфонії Павла Тичини «Сковорода».
Проблема «мистецького синтезу» в літературі розглядалася нею і потім, коли працювала у школі викладачем української мови та літератури, а також коли займалася розробленням дисертації з теми «Українська поетична мариністика кінця XIX — початку XX століття». Принцип мистецького синтезу став основою її власної поетичної творчості.
З 1987 року працювала науковим співробітником, а згодом — завідувачкою Ялтинського історико-літературного музею.
Закінчила аспірантуру Львівського державного університету ім. І. Франка — 1993 р. та докторантуру Волинського національного університету ім. Лесі Українки 2010 р. Тема кандидатської дисертації: «Поетична мариністика кінця XIX — початку XX століття», тема докторської дисертації: «Культурософська концепція Лесі Українки: культурні коди, образи, сюжети».
Галузь наукових інтересів — гендерні дослідження, імагологія, гностицизм, семіотика, творчість Лесі Українки.
До липня 2014 року працювала завідувачкою кафедри української філології Кримського гуманітарного університету (м. Ялта). 2014 року Світлана Кочерга залишила цю посаду та Крим взагалі і переїхала до м. Рівного. Від вересня 2015 року працює на посаді професора кафедри української мови і літератури Національного університету «Острозька академія».
Указом Президента України № 336/2016 від 19 серпня 2016 року нагороджена ювілейною медаллю «25 років незалежності України».

## Творчість
Світлана Олексіївна Кочерга є автором 2 монографій, 3 посібників та понад 80 статей у періодиці. Вона автор статей про митців Кримського півострова, зокрема про Миколу Вакуленка, заслуженого художника-кераміста майстра народних мистецтв з м. Ялти, який займається виготовленням виробів з кераміки.
Добірка віршів Світлани Олексіївни Кочерги «Тенета мовчань» доступна в Інтернеті.
На її вірші було написано кілька пісень, які виконувала Софія Ротару. Добірки її поезій друкувалися у журналі «Дзвін» (цикл «У сяйві німба голубім»), в газеті «Кримська світлиця». 1998 року у сімферопольському видавництві «Доля» вийшла її збірка «Димінуендо».
Протягом тривалого часу досліджує творчість Лесі Українки. Її перу належить нарис «Іфігенія в Тавриді», який побачив світ у Кримському державному навчально-педагогічному видавництві 1998 року.
Світлана Олексіївна Кочерга — ініціатор створення аматорського ексклюзив-театру «Сім Муз».

## Основні роботи
Монографії
- Кочерга С. Культурософія Лесі Українки. Семіотичний аналіз текстів / Світлана Кочерга. — Луцьк: Твердиня, 2010. — 676 с.
- Листи так довго йдуть…Знадоби архіву Лесі Українки в Слов'янській бібліотеці у Празі/Упорядкування, передмова та примітки Світлани Кочерги.- К.: Вид. Центр «Просвіта», , 2003.-308 с.

Посібники
- Кочерга С. О. Інтелектуальна парадигма культурософії Лесі Українки / С. Кочерга. — Луцьк: Вежа, 2010. — 204 с.
- Кочерга С. О. Іфігенія в Тавріді. Сторінки кримського літопису Лесі Українки / С. Кочерга. — Сімферополь: Кримнавчпеддержвидав, 1998. — 112 с.
- Кочерга С. О. Південний берег Криму в житті і творчості українських письменників XIX століття. — Ялта: РВВ Кримського гуманітарного інституту, 2004 — 35 с.
- Кочерга С. О. Під знаком Криму (українська література XIX і першої третини XX сторіч): навчальний посібник / С. О. Кочерга. — Острог: Видавництво Національного університету «Острозька академія», 2015. — 202 с.

Художні твори
- «Димінуендо». Збірка віршів. — Сімферополь: «Доля», 1998.
- Тенета мовчань. Збірник віршів. — Сімферополь: «Таврія-Плюс»

title: Кочерга Світлана Олексіївна

wikitext:
{{Інші значення|тип=прізвище|Кочерга (значення){{!}}Кочерга}}
{{Науковець
| ім'я               = Кочерга Світлана Олексіївна
| ім'я_мовою_оригіналу =
| зображення         = Кочерга Світлана.jpg
| зображення_розмір  = 220
| зображення_підпис  = Світлана Олексіївна Кочерга
| дата народження    = 29.1.1955
| місце народження   = с. [[Гермаківка (Борщівський район)|Гермаківка]] [[Борщівський район|Борщівського району]] [[Тернопільська область|Тернопільської області]]
| дата смерті        =
| місце смерті       =
| резиденція         =
| громадянство       = {{UKR}}
| національність     = [[українка]]
| галузь             = Література нон-фікшн, [[лесезнавство]], геопоетика
| заклад             = [[Національний університет "Острозька академія"]]
| Alma Mater         = [[Сімферопольський університет]]
| посада             = <!--інша суспільно значуща посада-->
| відомий завдяки    = дослідженню культурософії [[Леся Українка|Лесі Українки]]
| звання             = [[професор]]
| ступінь            = [[доктор філологічних наук]]
| керівник           =
| учні               = [[Вісич Олександра Андріївна]]
| батько             =
| мати               =
| чоловік            =
| діти               =
| нагороди           = {{Ювілейна медаль «25 років незалежності України»}} {{Орден княгині Ольги III ступеня}}
| автограф           =
| примітки           =
| особиста_сторінка  =
}}
[[Файл:Веранда.JPG|right|200px||thumb|[[Музей Лесі Українки у Ялті]]]]
'''Світла́на Олексі́ївна Кочерга''' ([[29 січня]] [[1955]], с.[[Гермаківка]] [[Борщівський район|Борщівського району]] [[Тернопільська область|Тернопільської області]]) — [[доктор філологічних наук]], член [[Національна спілка письменників України|Національної спілки письменників України]], директор [[Музей Лесі Українки у Ялті|Музею Лесі Українки у Ялті]], завідувачка кафедри української філології та методики викладання [[Кримський гуманітарний університет|Кримського гуманітарного університету]], м. [[Ялта]] (Республіканський вищий навчальний заклад). Заслужений працівник культури АР Крим, Кавалер [[Орден княгині Ольги|ордена княгині Ольги III ступеня]].

== Життєпис ==

Закінчила з відзнакою філологічний факультет [[Таврійський національний університет імені В. І. Вернадського|Сімферопольського університету]] 1977 року.

У літературу Світлана Кочерга увійшла літературно-критичними статтями. Ще навчаючись на філологічному факультеті Сімферопольського університету, захопилася літературознавством. Її добрим наставником у ті роки був професор [[Губар Олександр Іванович|Олександр Губар]], під керівництвом якого вона і виконала першу наукову студентську роботу — "Проблема мистецького синтезу у поемі-симфонії [[Тичина Павло Григорович|Павла Тичини]] «Сковорода».

Проблема «мистецького синтезу» в літературі розглядалася нею і потім, коли працювала у школі викладачем української мови та літератури, а також коли займалася розробленням дисертації з теми «Українська поетична мариністика кінця XIX — початку XX століття». Принцип мистецького синтезу став основою її власної поетичної творчості.

З [[1987]] року працювала науковим співробітником, а згодом — завідувачкою Ялтинського історико-літературного музею.

Закінчила аспірантуру [[Львівський національний університет імені Івана Франка|Львівського державного університету ім. І. Франка]] — 1993 р. та докторантуру [[Східноєвропейський національний університет імені Лесі Українки|Волинського національного університету ім. Лесі Українки]] 2010 р. Тема кандидатської дисертації: «Поетична мариністика кінця XIX — початку XX століття», тема докторської дисертації: «Культурософська концепція Лесі Українки: культурні коди, образи, сюжети»<ref>{{Cite web |url=http://korolenko.kharkov.com/cgi-bin/wcatalog/irbis?LNG=&Z21ID=&I21DBN=IBIS_PRINT&P21DBN=IBIS&S21STN=1&S21REF=&S21FMT=fullw_print&C21COM=S&S21CNR=&S21P01=0&S21P02=1&S21P03=A%3D&S21STR=Кочерга%2C%20Світлана%20Олексіївна |title=Культурософська концепція Лесі Українки: культурні коди, образи, сюжети [Текст]: автореферат дис. … д-ра філол. наук : 10.01.01, 10.01.06 / С. О. Кочерга ; Львів. нац. ун-т ім. І. Франка. — Львів, 2011. — 40 с. |accessdate=3 квітня 2022 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304190921/http://korolenko.kharkov.com/cgi-bin/wcatalog/irbis?LNG=&Z21ID=&I21DBN=IBIS_PRINT&P21DBN=IBIS&S21STN=1&S21REF=&S21FMT=fullw_print&C21COM=S&S21CNR=&S21P01=0&S21P02=1&S21P03=A=&S21STR=Кочерга,%20Світлана%20Олексіївна }}</ref>.

Галузь наукових інтересів — гендерні дослідження, [[імагологія]], [[гностицизм]], [[семіотика]], творчість Лесі Українки.

До липня 2014 року працювала завідувачкою кафедри української філології [[Кримський гуманітарний університет|Кримського гуманітарного університету]] (м. [[Ялта]]). 2014 року Світлана Кочерга залишила цю посаду та Крим взагалі і переїхала до м. Рівного. Від вересня 2015 року працює на посаді професора кафедри української мови і літератури [[Національний університет «Острозька академія»|Національного університету «Острозька академія»]]<ref>{{Cite web |url=https://qa.oa.edu.ua/cv/svitlana_kocherha |title=Кочерга Світлана Олексіївна. Навчально-науковий інститут соціально-гуманітарного менеджменту |accessdate=7 листопада 2021 |archive-date=7 листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211107065623/https://qa.oa.edu.ua/cv/svitlana_kocherha }}</ref>.

Указом Президента України № 336/2016 від 19 серпня 2016 року нагороджена [[Ювілейна медаль «25 років незалежності України»|ювілейною медаллю «25 років незалежності України»]]<ref>{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/3362016-20405 |title=Указ Президента України № 336/2016 від 19 серпня 2016 року |accessdate=4 жовтня 2016 |archive-date=8 вересня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160908021710/http://www.president.gov.ua/documents/3362016-20405 }}</ref>.

== Творчість ==

Світлана Олексіївна Кочерга є автором 2 монографій, 3 посібників та понад 80 статей у періодиці. Вона автор статей про митців [[Крим]]ського півострова, зокрема про [[Вакуленко Микола Миколайович|Миколу Вакуленка]], заслуженого художника-кераміста майстра народних мистецтв з м. [[Ялта|Ялти]], який займається виготовленням виробів з кераміки.

Добірка віршів Світлани Олексіївни Кочерги «Тенета мовчань» доступна в Інтернеті<ref>{{Cite web |url=http://ukrart.lviv.ua/biblio1/kocherga.html |title=Архівована копія |accessdate=6 серпня 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20080405183836/http://ukrart.lviv.ua/biblio1/kocherga.html |archivedate=5 квітня 2008 |deadurl=yes }}</ref>.

На її вірші було написано кілька пісень, які виконувала [[Софія Ротару]]. Добірки її поезій друкувалися у журналі «Дзвін» (цикл «У сяйві німба голубім»), в газеті «[[Кримська світлиця]]». [[1998]] року у сімферопольському видавництві «Доля» вийшла її збірка «Димінуендо».

Протягом тривалого часу досліджує творчість Лесі Українки. Її перу належить нарис «Іфігенія в Тавриді», який побачив світ у Кримському державному навчально-педагогічному видавництві [[1998]] року.

Світлана Олексіївна Кочерга — ініціатор створення аматорського [[Театр «Сім Муз»|ексклюзив-театру «Сім Муз»]].

== Основні роботи ==

: '''Монографії'''
* Кочерга С. Культурософія Лесі Українки. Семіотичний аналіз текстів / Світлана Кочерга. — Луцьк: Твердиня, 2010. — 676 с.
* Листи так довго йдуть…Знадоби архіву Лесі Українки в Слов'янській бібліотеці у Празі/Упорядкування, передмова та примітки Світлани Кочерги.- К.: Вид. Центр «Просвіта», , 2003.-308 с.

: '''Посібники'''
* Кочерга С. О. Інтелектуальна парадигма культурософії Лесі Українки / С. Кочерга. — Луцьк: Вежа, 2010. — 204 с.
* Кочерга С. О. Іфігенія в Тавріді. Сторінки кримського літопису Лесі Українки / С. Кочерга. — Сімферополь: Кримнавчпеддержвидав, 1998. — 112 с.
* Кочерга С. О. Південний берег Криму в житті і творчості українських письменників XIX століття. — Ялта: РВВ Кримського гуманітарного інституту, 2004 — 35 с.
* Кочерга С. О. Під знаком Криму (українська література XIX і першої третини XX сторіч): навчальний посібник / С. О. Кочерга. — Острог: Видавництво Національного університету «Острозька академія», 2015. — 202 с.

: '''Художні твори'''

* «Димінуендо». Збірка віршів. — Сімферополь: «Доля», 1998.
* Тенета мовчань. Збірник віршів. — Сімферополь: «Таврія-Плюс»

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [http://nspu.org.ua/dovidnyk/К Інформація про письменницю на сайті НСПУ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220121042110/https://nspu.org.ua/dovidnyk/К |date=21 січня 2022 }}
* [http://ukrlife.org/main/uacrim/kocherga.html Українське життя в Севастополі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071213203431/http://ukrlife.org/main/uacrim/kocherga.html |date=13 грудня 2007 }}

[[Категорія:Українські поетеси]]
[[Категорія:Українські філологи]]
[[Категорія:Науковці Ялти]]
[[Категорія:Випускники Таврійського національного університету]]
[[Категорія:Уродженці Гермаківки]]
[[Категорія:Доктори філологічних наук]]
[[Категорія:Учені, що виїхали з Криму після подій 2014 року]]

title: Кочерга Світлана Олексіївна

Народилася: 29 січня 1955 (70 років) · с. Гермаківка Борщівського району Тернопільської області

Національність: українка

Діяльність: філологиня, українознавець, літературний критик, поетеса, викладачка університету

Alma mater: Сімферопольський університет

Галузь: Література нон-фікшн, лесезнавство, геопоетика

Посада: директор музеюd

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: доктор філологічних наук

Відомі учні: Вісич Олександра Андріївна

Відома завдяки: дослідженню культурософії Лесі Українки

Нагороди: Ювілейна медаль «25 років незалежності України» Орден княгині Ольги ІІІ ступеня


text:
# Дрізд кремововолий
Дрізд кремововолий (Turdus amaurochalinus) — вид горобцеподібних птахів родини дроздових (Turdidae). Мешкає в Південній Америці.

## Опис
Довжина птаха становить 22-25 см, вага 52-73 г. Верхня частина тіла сіра або оливково-коричнева, горло світле, поцятковане темними смугами, груди попелясті, живіт білуватий. Від дзьоба до очей ідуть темні смуги. Дзьоб темно-жовтий, лапи сірі.

## Поширення і екологія
Кремововолі дрозди мешкають в Перу, Болівії, Бразилії, Аргентині, Парагваї, Уругваї і Чилі. Вони живуть в саванах серрадо, в тропічних лісах, рідколіссях і чагарникових заростях, на плантаціях, в парках і садах. Зустрічаються на висоті до 2100 м над рівнем моря. Живляться комахами, зокрема термітами, а також ягодами і плодами.

title: Дрізд кремововолий

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Дрізд кремововолий
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=22708891|title=Turdus amaurochalinus|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.1|accessdate=17 серпня 2022}}</ref>
| image =Turdus amaurochalinus-2.jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Дроздові]] (Turdidae)
| genus = [[Дрізд]] (''Turdus'')
| species = '''Дрізд кремововолий'''
| binomial = ''Turdus amaurochalinus''
| binomial_authority = [[Жан Луї Кабаніс|Cabanis]], 1850
| range_map =Turdus amaurochalinus map.svg
| range_map_caption =Ареал виду{{leftlegend|#aa87de|Проживання впродовж року}}{{leftlegend|#87aade|Зимування}}
| synonyms =
| wikispecies = Turdus amaurochalinus
| commonscat = Turdus amaurochalinus
| commons = Turdus amaurochalinus
}}
'''Дрізд кремововолий'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Turdus amaurochalinus'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Дроздові|дроздових]] (Turdidae)<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor1-link=Frank Gill (ornithologist)|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|editor3-last=Rasmussen|editor3-first=Pamela|editor3-link=Pamela Rasmussen|year=2022|title=Thrushes|work=IOC World Bird List Version 12.1|url=https://www.worldbirdnames.org/bow/thrushes/|publisher=International Ornithologists' Union|access-date=17 серпня 2022}}</ref>. Мешкає в [[Південна Америка|Південній Америці]]<ref>{{cite book|title=Thrushes|first=Peter|last=Clement|publisher=Princeton University Press|year=2001|isbn=978-0691088525}}</ref>.

== Опис ==
[[Файл:Flickr - Dario Sanches - SABIÁ-POCA (Turdus amaurochalinus) (7).jpg|міні|ліворуч|200пкс|Кремововолий дрізд]]
Довжина птаха становить 22-25 см, вага 52-73 г. Верхня частина тіла сіра або оливково-коричнева, горло світле, поцятковане темними смугами, груди попелясті, живіт білуватий. Від дзьоба до очей ідуть темні смуги. Дзьоб темно-жовтий, лапи сірі.

== Поширення і екологія ==
Кремововолі дрозди мешкають в [[Перу]], [[Болівія|Болівії]], [[Бразилія|Бразилії]], [[Аргентина|Аргентині]], [[Парагвай|Парагваї]], [[Уругвай|Уругваї]] і [[Чилі]]. Вони живуть в саванах серрадо, в тропічних лісах, рідколіссях і чагарникових заростях, на плантаціях, в парках і садах. Зустрічаються на висоті до 2100 м над рівнем моря. Живляться комахами, зокрема термітами, а також ягодами і плодами.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q1588979}}
{{птахи-доробити}}

[[Категорія:Дроздові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1850]]
[[Категорія:Птахи Перу]]
[[Категорія:Птахи Болівії]]
[[Категорія:Птахи Бразилії]]
[[Категорія:Птахи Аргентини]]
[[Категорія:Птахи Парагваю]]
[[Категорія:Птахи Уругваю]]
[[Категорія:Птахи Чилі]]

title: ?Дрізд кремововолий

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Дроздові (Turdidae)

Рід: Дрізд (Turdus)

Вид: Дрізд кремововолий

Вікісховище: Turdus amaurochalinus

Віківиди: Turdus amaurochalinus