text:
# Берлін-Темпельгоф
Аеропорт Берлін-Темпельгоф (Flughafen Berlin-Tempelhof) (IATA: THF, ICAO: EDDI) — аеропорт у Берліні, який функціонував з 1920-х рр. по 2008 рік. Розташовується у районі Темпельгоф, всередині кільцевої лінії S-Bahn Berlin.

## Історія
Темпельгофське поле, на якому був побудований аеропорт Темпельгоф, раніше служило плацом для стройової підготовки. У 1909 році Орвілл Райт представив тут свій літальний апарат, проводив показові польоти і встановив кілька рекордів. У 1922 році площу вирівняли і зміцнили, а в 1923 році тут з'явилися два перші ангари. Перша авіалінія з'єднала Берлін з Кенігсбергом. Звідси після здачі аеропорту в експлуатацію 6 квітня 1926 року був здійснений перший регулярний рейс авіакомпанії «Lufthansa» (тоді ще «Deutsche Luft Hansa AG») в Цюрих. Вже в 1927 році до аеропорту Темпельгоф — першому у світі — була підведена лінія U-Bahn.
У 1930-і роки за обсягом перевезень Темпельгоф значно перевершував аеропорти Парижа, Амстердама і Лондона. Однак технічні можливості аеропорту були швидко вичерпані, і в 1934 році архітектором Ернстом Загебілем був представлений план його розширення, відповідно до якого аеропорт зможе обслуговувати до шести мільйонів пасажирів на рік (в 1934 році — тільки 200 тисяч осіб).
Аеровокзал площею 284 тисяч м² став на той час найбільшою будівлею у світі. Він також є й однією з найдовших будівель: загальна довжина дугоподібної частини будівлі складає близько 1,2 км. Покрите травою летовище овальної форми мало в діаметрі близько двох кілометрів і дозволяло досить легким літакам того часу, як, наприклад, «Junkers Ju 52», точно сідати і злітати проти панівного вітру. Будівництво тривало і після початку війни в 1939 році, але й до 1945 року аеропорт ще не був повністю добудований. Станція метрополітену була відповідно перенесена до нової будівлі аеропорту.

### Повітряний міст
У квітні 1945 року аеропорт Темпельгоф був захоплений радянськими військами, а 4 липня був переданий американській окупаційній владі. Американська військова адміністрація реквізувала його і скасувала вильоти літаків цивільної авіації. На момент передачі аеропорту американцям його нова будівля ще не експлуатувалася.
У 1948 році аеропорт став грати нову роль. Під час блокади Західного Берліна разом з іншими аеродромами в Тегелі і Гатові Темпельгоф використовувався для постачання до міста продовольства. Велика частина вантажу було пальне. Авіапостачання міста життєво необхідним продовольством берлінським повітряним мостом, що з'єднав Берлін з іншими західнонімецькими містами, тривало з 26 червня 1948 року по 12 травня 1949 року. Літаки злітали і сідали в Темпельгофі що 90 секунд. Завдяки американському пілотові Гейл Хелворсену, який при посадці в Темпельгофі скидав для берлінських дітей з вікна кабіни солодощі на парашутах з носових хусток, літаки, які працювали на берлінському повітряному мосту, стали називати «родзинкові бомбардувальники». Для безперебійної роботи повітряного мосту була побудована південна злітно-посадкова смуга, яка перекрила вулицю Одерштрассе в районі Нойкельн.
Про ці історичні події нагадує пам'ятник повітряному мосту на площі перед аеропортом. Іронічні берлінці дали пам'ятнику прізвисько «граблі голоду» (Hungerharke) і «пазури голоду» (Hungerkralle). Аналогічні пам'ятники встановлені в аеропорту Франкфурта-на-Майні і на військовому аеродромі в Целле.

### Аеропорт Західного Берліна
З 1950 року частина аеропорту була передана Верховним комісаром США в Німеччині для цивільних авіаперевезень. Наявні потужності швидко досягли межі, і в результаті переговорів з американцями частина аеропорту що залишалася за ними в тому ж році передана для цивільного використання.
Щоб трохи полегшити монументальний вигляд вхідного залу («Залу пошани») аеровокзалу і надати йому сучасніший вигляд, була знижена висота стелі за рахунок установки проміжного перекриття. «Зал пошани» над ним досі не використовувався, і побачити його можна тільки на спеціальних екскурсіях. Укріплена для важких літаків повітряного мосту металева злітно-посадкова смуга, що зносилася, була замінена на асфальтову.
Важливу роль відігравала куляста радарна антена в північно-східній частині будівлі, яка за часів холодної війни була найсхіднішою точкою авіадиспетчерської служби США. І сьогодні ці 100 м² є єдиною територією аеропорту, що використовується Бундесвером.
У 1954 році пасажирообіг Темпельгоф склав 650 тисяч осіб, які в основній масі обслуговувалися авіакомпаніями союзників: «British European Airways», що стала згодом «British Airways», «Air France» (до 1960 року) і «Pan American World Airways». Влітку 1975 року Темпельгоф був закритий для цивільного повітряного сполучення, його замінив новий аеропорт Берлін-Тегель, що з'явився на території французького військового аеропорту за проєктом гамбурзьких архітекторів «Gerkan, Marg und Partner».

### Поновлення роботи аеропорту в 1985 році
У 1985 році аеропорт Темпельгоф відкрився знову для бізнес-авіації і авіаперевізників з невеликими літаками.
У 1990 році аеропорт обслужив понад 400 тисяч пасажирів. У 1994 році ВПС США передали аеропорт у власність керуючої компанії аеропорту.
Довжина ЗПС аеропорту становила 2116 м, тому розмір літаків, що приземляються в Темпельгофі, був обмежений (не більш Airbus A320 та Boeing 727), і аеропорт використовувався переважно для рейсів усередині Німеччини і Європи. Аеропорт Темпельгоф також використовувався для потреб авіації, яка не належить до регулярних рейсів авіакомпаній і чартерам.

### Закриття аеропорту
У 1996 році федеральний міністр транспорту, правлячий бургомістр Берліна і прем'єр-міністр Бранденбурга взяли так зване «консенсусне рішення» про будівництво міжнародного аеропорту Берлін-Бранденбург, за яким має відбутися закриття аеропортів Темпельгоф і Тегель.. На території, яку займає нерентабельний аеропорт, відповідно до містобудівного проєкту «Темпельгофська свобода», в будівлі аеропорту з'являться культурний, медійний та творчий центр Tempelhof Forum THF, а по межі летовища — нові житлові квартали А власне на летовищі має бути розбитий парк. Плани берлінського Сенату зіткнулися з протидією деяких авіакомпаній. Противники закриття аеропорту організували ініціативну групу, провели збір підписів для проведення референдуму і добилися його проведення. Незважаючи на те, що при явці в 36,1 % за аеропорт проголосували 60,1 % тих що брали участь у референдумі, їхні голоси склали лише 21,7 % від усіх виборців, що недостатньо для визнання референдуму таким, що відбувся (25 %). Проведення референдуму обійшлося міській скарбниці в 2,5 млн євро.
30 жовтня 2008 року відбулося офіційне закриття аеропорту для регулярного сполучення. Останнім літаком, що злетіли з ЗПС Темпельгоф 24 листопада 2008 р є приватний Ан-2, рег. D-FBAW, що раніше належав ВПС НДР.. На кінець 2010-х льотне поле аеродрому відкрито для вільного відвідування всіма бажаючими.

### Після закриття
З 2015 року будівлю аеровокзалу і ангари використовуються як тимчасовий центр прийому та розміщення біженців (найбільший в Німеччині)

## Архітектура
У своєму проєкті нового аеропорту в Темпельгофі архітектор Ернст Загебіль врахував всі вимоги, які висувалися в той час до великих аеропортів, передбачивши в єдиній архітектурній формі окремі функціональні рівні для зон прибуття, вильоту, поштових і вантажних перевезень. На момент зведення аеропорту функціональна комплексність споруд аеропорту, яка полягала не тільки у виділенні рівнів, але і в різноманітті звичної зараз додаткової інфраструктури, як готелі, конгрес-центри, ресторани і офісні приміщення авіакомпаній «Lufthansa», було абсолютно унікальним рішенням і стала зразком в будівництві сучасних аеропортів. У 2004 році британський архітектор сер Норман Фостер назвав Темпельгоф «матір'ю всіх аеропортів».
У 2011 році аеропорт Берлін-Темпельгоф був внесений до списку історичних пам'яток інженерно-архітектурного мистецтва Німеччини.

title: Берлін-Темпельгоф

wikitext:
{{Infobox airport
| name = Аеропорт Берлін-Темпельгоф
| nativename = {{lang-de|Flughafen Berlin-Tempelhof}}
| nativename-a =
| nativename-r =
| image2 = Thf-eingang.JPG
| caption2 = Центральний вхід в аеропорт
| IATA = <s>THF</s>
| ICAO = <s>EDDI</s>
| type = не діючий
| owner = [[Institute for Federal Real Estate]] та [[Берлін|Федеральна земля Берлін]]<ref>[http://www.bundesimmobilien.de/Dateien/Image-Broschuere_eng.pdf Institute for Federal Real Estate] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090424000812/http://www.bundesimmobilien.de/Dateien/Image-Broschuere_eng.pdf |date=24 квітня 2009 }}, September 2008. Page 9.</ref>
| operator = Berlin Airports
| city-served = <s>Берлін</s>
| location = [[Берлін]], {{flag|Germany}}
| hub = {{nowrap|{{flagicon|Germany}} [[Deutsche Luft Hansa]] (1926—1945)}}
{{flagicon|USA}} [[American Overseas Airlines]]
(1948–1950)
{{flagicon|USA}} [[Pan American World Airways]]
(1950–1975)
{{flagicon|France}} [[Air France]] (1950–1959)
{{flagicon|UK}} [[British European Airways]]
(1951–1974)
{{flagicon|USA}} [[Capitol Air|Capitol Int'l Airways]] (1960s)
{{flagicon|USA}} [[Saturn Airways]] (1960s)
{{flagicon|UK}} [[Court Line#Autair|Autair]] (1960s)
{{flagicon|UK}} Overseas Aviation (early 1960s)
{{flagicon|UK}} [[British Airways]] (1974–1975)
{{flagicon|USA}} [[Tempelhof Airways]] (1981–1990)
{{flagicon|Germany}} [[Hamburg Airlines]] (1990–1997)
{{flagicon|Germany}} Conti-Flug (1990–1994)
{{flagicon|Germany}} [[Lufthansa CityLine]] (1990–1992)
{{flagicon|Germany}} [[Cirrus Airlines]] (2001–2008)
| elevation-f = 164
| elevation-m = 50
| coordinates =
| website =
| metric-elev =
| metric-rwy =
| r1-number = 09L/27R
| r1-length-f = 6,870
| r1-length-m = 2,094
| r1-surface = [[Асфальт]]
| r2-number = 09R/27L
| r2-length-f = 6,037
| r2-length-m = 1,840
| r2-surface = Асфальт
| stat-year =
| stat1-header =
| stat1-data =
| stat2-header =
| stat2-data =
| footnotes = Source: German [[Aeronautical Information Publication|AIP]] at [[EUROCONTROL]]<ref name="AIP">{{cite web|url=http://www.ead.eurocontrol.int/publicuser/protect/pu/main.jsp|title=EAD Basic - Error Page|work=eurocontrol.int|accessdate=16 жовтня 2015|archive-date=12 січня 2011|archive-url=https://www.webcitation.org/5vfkOQheM?url=http://www.ead.eurocontrol.int/publicuser/protect/pu/main.jsp}}</ref>
| image = FlughafenBerlinTempelhof1984.jpg
}}

'''Аеропорт Берлін-Темпельгоф''' ({{lang|de|Flughafen Berlin-Tempelhof}}) {{airport codes|<s>THF</s>|<s>EDDI</s>}} — аеропорт у [[Берлін]]і, який функціонував з 1920-х рр. по 2008 рік. Розташовується у районі [[Темпельгоф]], всередині кільцевої лінії [[S-Bahn Berlin]].

== Історія ==
[[Файл:Lage der Berliner Flughäfen.svg|thumb|left|Розташування аеропортів в околицях Берліна]]
Темпельгофське поле, на якому був побудований аеропорт Темпельгоф, раніше служило плацом для стройової підготовки. У 1909 році [[Орвілл Райт]] представив тут свій літальний апарат, проводив показові польоти і встановив кілька рекордів. У 1922 році площу вирівняли і зміцнили, а в 1923 році тут з'явилися два перші ангари. Перша авіалінія з'єднала Берлін з [[Кенігсберг]]ом. Звідси після здачі аеропорту в експлуатацію 6 квітня 1926 року був здійснений перший регулярний рейс авіакомпанії «[[Lufthansa]]» (тоді ще «Deutsche Luft Hansa AG») в [[Цюрих]]. Вже в 1927 році до аеропорту Темпельгоф — першому у світі — була підведена лінія [[Берлінський метрополітен|U-Bahn]].

У 1930-і роки за обсягом перевезень Темпельгоф значно перевершував аеропорти [[Париж]]а, [[Амстердам]]а і [[Лондон]]а. Однак технічні можливості аеропорту були швидко вичерпані, і в 1934 році архітектором [[Ернст Загебіль|Ернстом Загебілем]] був представлений план його розширення, відповідно до якого аеропорт зможе обслуговувати до шести мільйонів пасажирів на рік (в 1934 році — тільки 200 тисяч осіб).

Аеровокзал площею 284 тисяч м² став на той час найбільшою будівлею у світі. Він також є й однією з найдовших будівель: загальна довжина дугоподібної частини будівлі складає близько 1,2 км. Покрите травою летовище овальної форми мало в діаметрі близько двох кілометрів і дозволяло досить легким літакам того часу, як, наприклад, «[[Junkers Ju 52]]», точно сідати і злітати проти панівного вітру. Будівництво тривало і після початку війни в 1939 році, але й до 1945 року аеропорт ще не був повністю добудований. Станція метрополітену була відповідно перенесена до нової будівлі аеропорту.

=== Повітряний міст ===
{{main|Берлінський повітряний міст}}
[[Файл:Berlin Tempelhof Luftbrueckendenkmal.jpg|thumb|upright|Пам'ятник повітряному мосту в аеропорту Берлін-Темпельгоф]]
[[Файл:C-47s at Tempelhof Airport Berlin 1948.jpg|thumb|Родзинкові бомбардувальники в очікуванні розвантаження в аеропорту Темпельгоф в 1948 році]]
У квітні 1945 року аеропорт Темпельгоф був захоплений радянськими військами, а 4 липня був переданий американській окупаційній владі. Американська військова адміністрація реквізувала його і скасувала вильоти літаків цивільної авіації. На момент передачі аеропорту американцям його нова будівля ще не експлуатувалася.

У 1948 році аеропорт став грати нову роль. Під час блокади Західного Берліна разом з іншими аеродромами в [[Берлін-Тегель|Тегелі]] і [[Гатов (летовище)|Гатові]] Темпельгоф використовувався для постачання до міста продовольства. Велика частина вантажу було пальне. Авіапостачання міста життєво необхідним продовольством берлінським повітряним мостом, що з'єднав Берлін з іншими західнонімецькими містами, тривало з 26 червня 1948 року по 12 травня 1949 року. Літаки злітали і сідали в Темпельгофі що 90 секунд. Завдяки американському пілотові Гейл Хелворсену, який при посадці в Темпельгофі скидав для берлінських дітей з вікна кабіни солодощі на парашутах з носових хусток, літаки, які працювали на берлінському повітряному мосту, стали називати «[[родзинкові бомбардувальники]]». Для безперебійної роботи повітряного мосту була побудована південна злітно-посадкова смуга, яка перекрила вулицю [[Одерштрассе]] в районі [[Нойкельн]].

Про ці історичні події нагадує пам'ятник повітряному мосту на площі перед аеропортом. Іронічні берлінці дали пам'ятнику прізвисько ''«граблі голоду»'' (''Hungerharke'') і «''пазури голоду''» (''Hungerkralle''). Аналогічні пам'ятники встановлені в аеропорту Франкфурта-на-Майні і на військовому аеродромі в [[Целле]].

=== Аеропорт Західного Берліна ===
З 1950 року частина аеропорту була передана Верховним комісаром США в Німеччині для цивільних авіаперевезень. Наявні потужності швидко досягли межі, і в результаті переговорів з американцями частина аеропорту що залишалася за ними в тому ж році передана для цивільного використання.

Щоб трохи полегшити монументальний вигляд вхідного залу («Залу пошани») аеровокзалу і надати йому сучасніший вигляд, була знижена висота стелі за рахунок установки проміжного перекриття. «Зал пошани» над ним досі не використовувався, і побачити його можна тільки на спеціальних екскурсіях. Укріплена для важких літаків повітряного мосту металева злітно-посадкова смуга, що зносилася, була замінена на асфальтову.

Важливу роль відігравала куляста [[Радар|радарна антена]] в північно-східній частині будівлі, яка за часів холодної війни була найсхіднішою точкою авіадиспетчерської служби США. І сьогодні ці 100 м² є єдиною територією аеропорту, що використовується [[Бундесвер]]ом.

У 1954 році пасажирообіг Темпельгоф склав 650 тисяч осіб, які в основній масі обслуговувалися авіакомпаніями союзників: «British European Airways», що стала згодом «[[British Airways]]», «[[Air France]]» (до 1960 року) і «[[Pan American World Airways]]». Влітку 1975 року Темпельгоф був закритий для цивільного повітряного сполучення, його замінив новий аеропорт [[Берлін-Тегель]], що з'явився на території французького військового аеропорту за проєктом гамбурзьких архітекторів «''Gerkan, Marg und Partner''».

=== Поновлення роботи аеропорту в 1985 році ===
[[Файл:Entwicklung Flughafen THF 2007.svg|thumb|left|Статистика пасажирообігу аеропорту з 1991 року]]
У 1985 році аеропорт Темпельгоф відкрився знову для бізнес-авіації і авіаперевізників з невеликими літаками.

[[Файл:FlughafenBerlinTempelhof1984.jpg|thumb|Аеропорт у травні 1984 року в день відкритих дверей]]
[[Файл:Flughafen Tempelhof Vorfeld.jpg|thumb|Обслуговування літака що приземлився]]

У 1990 році аеропорт обслужив понад 400 тисяч пасажирів. У 1994 році ВПС США передали аеропорт у власність керуючої компанії аеропорту.

Довжина ЗПС аеропорту становила 2116 м, тому розмір літаків, що приземляються в Темпельгофі, був обмежений (не більш [[Airbus A320]] та [[Boeing 727]]), і аеропорт використовувався переважно для рейсів усередині Німеччини і Європи. Аеропорт Темпельгоф також використовувався для потреб авіації, яка не належить до регулярних рейсів авіакомпаній і [[Повітряний чартер|чартерам]].

=== Закриття аеропорту ===
У 1996 році федеральний міністр транспорту, [[правлячий бургомістр Берліна]] і прем'єр-міністр [[Бранденбург]]а взяли так зване «консенсусне рішення» про будівництво міжнародного аеропорту [[Берлін-Бранденбург]], за яким має відбутися закриття аеропортів Темпельгоф і Тегель<ref>[http://www.tagesspiegel.de/berlin/Berliner-Flughaefen-Tempelhof-Konsensbeschluss;art1050,2323859 ''Der Tagesspiegel''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080510091112/http://www.tagesspiegel.de/berlin/Berliner-Flughaefen-Tempelhof-Konsensbeschluss;art1050,2323859 |date=10 травня 2008 }} от 18.06.2007 года</ref>.. На території, яку займає нерентабельний аеропорт, відповідно до містобудівного проєкту «Темпельгофська свобода», в будівлі аеропорту з'являться культурний, медійний та творчий центр ''Tempelhof Forum THF'', а по межі летовища — нові житлові квартали А власне на летовищі має бути розбитий парк. Плани берлінського Сенату зіткнулися з протидією деяких авіакомпаній. Противники закриття аеропорту організували ініціативну групу, провели збір підписів для проведення референдуму і добилися його проведення. Незважаючи на те, що при явці в 36,1 % за аеропорт проголосували 60,1 % тих що брали участь у референдумі, їхні голоси склали лише 21,7 % від усіх виборців, що недостатньо для визнання референдуму таким, що відбувся (25 %). Проведення референдуму обійшлося міській скарбниці в 2,5 млн євро.

30 жовтня 2008 року відбулося офіційне закриття аеропорту для регулярного сполучення. Останнім літаком, що злетіли з ЗПС Темпельгоф 24 листопада 2008 р є приватний Ан-2, рег. D-FBAW, що раніше належав ВПС НДР<ref>{{Cite web |url=http://www.airliners.net/photo/Antonov-%28PZL-Mielec%29-An-2T/1443609/L/%26sid%3D3c5afa1b74b49b40b163a7996f0e2262 |title=''Picture of the Antonov (PZL-Mielec) An-2T aircraft'' |accessdate=29 травня 2022 |archive-date=5 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160305081324/http://www.airliners.net/photo/Antonov-%28PZL-Mielec%29-An-2T/1443609/L/%26sid%3D3c5afa1b74b49b40b163a7996f0e2262 }}</ref>.. На кінець 2010-х льотне поле аеродрому відкрито для вільного відвідування всіма бажаючими.

=== Після закриття ===
З 2015 року будівлю аеровокзалу і ангари використовуються як тимчасовий центр прийому та розміщення біженців (найбільший в Німеччині)<ref>{{Cite web|url=http://www.dw.com/ru/%25D0%25B0%25D1%258D%25D1%2580%25D0%25BE%25D0%25BF%25D0%25BE%25D1%2580%25D1%2582-%25D1%2582%25D0%25B5%25D0%25BC%25D0%25BF%25D0%25B5%25D0%25BB%25D1%258C%25D1%2585%25D0%25BE%25D1%2584-%25D0%25BC%25D0%25B5%25D1%2581%25D1%2582%25D0%25BE-%25D0%25BE%25D1%2582%25D0%25B4%25D1%258B%25D1%2585%25D0%25B0-%25D0%25B8%25D0%25BB%25D0%25B8-%25D1%2586%25D0%25B5%25D0%25BD%25D1%2582%25D1%2580-%25D0%25BF%25D1%2580%25D0%25B8%25D0%25B5%25D0%25BC%25D0%25B0-%25D0%25B1%25D0%25B5%25D0%25B6%25D0%25B5%25D0%25BD%25D1%2586%25D0%25B5%25D0%25B2/a-19012553|title=Аэропорт Темпельгоф: место отдыха или центр приема беженцев?|author=Deutsche Welle|work=|date=31.01.2016|publisher=DW.COM|accessdate=2016-09-20|archive-date=24 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170824085320/http://www.dw.com/ru/аэропорт-темпельхоф-место-отдыха-или-центр-приема-беженцев/a-19012553}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.dw.com/ru/%25D1%2582%25D0%25B5%25D0%25BC%25D1%258B-%25D0%25B4%25D0%25BD%25D1%258F/%25D0%25B3%25D0%25B5%25D1%2580%25D0%25BC%25D0%25B0%25D0%25BD%25D0%25B8%25D1%258F/s-2230|title=Темпельгоф: самый большой в Германии центр для беженцев|author=|work=|date=16.09.2016|publisher=DW.COM|accessdate=2016-09-20|archive-date=29 квітня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170429082406/http://www.dw.com/ru/темы-дня/германия/s-2230}}</ref>

== Архітектура ==
[[Файл:Airport Berlin Tempelhof Main Building-Mario Duhanic.png|thumb|Схема аеровокзалу з пероном: '''а)''' площа Повітряного моста, '''b)''' зона реєстрації, '''c)''' зона вильоту, ''' d)''' перон]]
[[Файл:Flughafen Tempelhof Eingangshalle.jpg|thumb|Зона реєстрації]]
[[Файл:BerlinTempelhofFlughafenModell.jpg|thumb|Модель аеропорту Темпельгоф у [[Німецький технічний музей|Німецькому технічному музеї]]]]

У своєму проєкті нового аеропорту в Темпельгофі архітектор Ернст Загебіль врахував всі вимоги, які висувалися в той час до великих аеропортів, передбачивши в єдиній архітектурній формі окремі функціональні рівні для зон прибуття, вильоту, поштових і вантажних перевезень. На момент зведення аеропорту функціональна комплексність споруд аеропорту, яка полягала не тільки у виділенні рівнів, але і в різноманітті звичної зараз додаткової інфраструктури, як [[готель|готелі]], [[конгрес-центр]]и, [[ресторан]]и і офісні приміщення авіакомпаній «Lufthansa», було абсолютно унікальним рішенням і стала зразком в будівництві сучасних аеропортів. У 2004 році британський архітектор сер [[Норман Фостер]] назвав Темпельгоф ''«матір'ю всіх аеропортів»''.

У 2011 році аеропорт Берлін-Темпельгоф був внесений до списку [[Історичні пам'ятки інженерно-архітектурного мистецтва Німеччини|історичних пам'яток інженерно-архітектурного мистецтва Німеччини]].

== Бібліографія ==
* Frank Schmitz: ''Flughafen Tempelhof. Berlins Tor zur Welt.'' be.bra Verlag, Berlin 1997, ISBN 3-930863-32-4.
* Laurenz Demps, Carl-Ludwig Paeschke: ''Flughafen Tempelhof. Die Geschichte einer Legende.'' Ullstein Verlag, Berlin 1998, ISBN 3-550-06973-1.
* Elke Dittrich: ''Ernst Sagebiel — Leben und Werk (1892—1970).'' Lukas Verlag, Berlin 2005, ISBN 3-936872-39-2.
* Elke Dittrich: ''Der Flughafen Tempelhof in Entwurfszeichnungen und Modellen 1935—1944.'' Lukas Verlag, Berlin 2005, ISBN 3-936872-52-X.
* Philipp Meuser: ''Vom Fliegerfeld zum Wiesenmeer. Geschichte und Zukunft des Flughafens Tempelhof.'' Quintessenz Verlag, Berlin 2000, ISBN 3-8148-0085-0.
* André Hoffmann: ''Der nationalsozialistische ‚Weltflughafen‘ Berlin-Tempelhof — seine Entstehung und Bedeutung.'' Magisterarbeit Philipps-Universität, Marburg 2002.

== Посилання ==
{{commons-inline|Flughafen Berlin-Tempelhof|Аеропорт Темпельгоф}}
* [https://web.archive.org/web/20080531135126/http://www.stadtentwicklung.berlin.de/planen/staedtebau-projekte/tempelhof/index.shtml Містобудівний проєкт «Темпельгофська свобода» на сайті адміністрації Сенату Берліна {{ref-de}}]
* [https://web.archive.org/web/20080428180912/http://www.n24.de/news/newsitem_795329.html Історія аеропорту Темпельгоф у світлинах]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Аеропорти Німеччини}}

[[Категорія:Аеропорти Берліна]]
[[Категорія:Засновані в Німеччині 1923]]

title: нім. Flughafen Berlin-Tempelhof

нім. Flughafen Berlin-Tempelhof:
Центральний вхід в аеропорт
ІАТА: THF • ICAO: EDDI

title: Загальні дані

Тип: не діючий

Власник: Institute for Federal Real Estate та Федеральна земля Берлін

Оператор: Berlin Airports

Обслуговує: Берлін

Розташування: Берлін

Хаб: Deutsche Luft Hansa (1926—1945) · American Overseas Airlines · (1948–1950) · Pan American World Airways · (1950–1975) · Air France (1950–1959) · British European Airways · (1951–1974) · Capitol Int'l Airways (1960s) · Saturn Airways (1960s) · Autair (1960s) · Overseas Aviation (early 1960s) · British Airways (1974–1975) · Tempelhof Airways (1981–1990) · Hamburg Airlines (1990–1997) · Conti-Flug (1990–1994) · Lufthansa CityLine (1990–1992) · Cirrus Airlines (2001–2008)

title: Злітно-посадкові смуги

Напрямок: Довжина · Тип поверхні (PCN)

фт: м

Злітно-посадкові смуги: Source: German AIP at EUROCONTROL

title: Ідентифікатори і посилання


text:
# Ільмень (Воронезька область)
Ільмень (рос. Ильмень) — село у Поворинському районі Воронезької області Російської Федерації.
Населення становить 390 осіб (2010). Входить до складу муніципального утворення Мазурське сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований на межі українських історичних регіонів Східна Слобожанщина та Жовтий Клин.
Від 1946 року належить до Поворинського району.
Згідно із законом від 15 жовтня 2004 року входить до складу муніципального утворення Мазурське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 390  |

wikiname: ukwiki

title: Ільмень (Воронезька область)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Ільмень
|назва ін.       = Ильмень
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Воронезька область]]
|район           = [[Поворинський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Мазурське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 390 (2010){{RUS-VOR-census}}
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Воронезька область
}}
'''Ільмень''' ({{lang-ru|Ильмень}}) — [[село]] у [[Поворинський район|Поворинському районі]] [[Воронезька область|Воронезької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 390 осіб (2010){{RUS-VOR-census}}. Входить до складу муніципального утворення [[Мазурське сільське поселення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований на межі українських історичних регіонів [[Східна Слобожанщина]] та [[Жовтий Клин]].

Від 1946 року належить до Поворинського району.

Згідно із законом від [[15 жовтня]] [[2004]] року входить до складу муніципального утворення [[Мазурське сільське поселення]]<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/802017374 |title=Закон Воронежской области от 15 октября 2004 года № 63-ОЗ «Об установлении границ, наделении соответствующим статусом, определении административных центров отдельных муниципальных образований Воронежской области» |accessdate=5 травня 2020 |archive-date=24 жовтня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211024173226/https://docs.cntd.ru/document/802017374 }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Ильмень (Воронежская область)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Поворинський район}}

{{Voronezh-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Села Воронезької області]]
[[Категорія:Населені пункти Поворинського району]]

title: село Ільмень

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Воронезька область

Муніципальний район: Поворинський район

Поселення: Мазурське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Ільмень · Ільмень


text:
# Гайдамацьке болото
Гайдама́цьке боло́то — ландшафтний заказник місцевого значення на теренах Розважівської та Обуховецької сільських рад Іванківського району Київської області. Створений згідно рішення Київської обласної ради від 2 квітня 2009 за № 447-24-V. Ландшафтний заказник створено для збереження типово поліських екосистем у межиріччі Дніпра і Тетерева, захисту популяцій рідкісних видів болотяних рослин, хижих і ратичних видів тварин. Наукове обгрунутвання створення заказника підготовлено експертами Ukrainian Nature Conservation Group.

## Загальні відомості
Землекористувачем даної ділянки є Державне підприємство «Іванківське лісове господарство». На час створення найбільший заказник, що був створений на основі наукового обґрунтування НЕЦУ.
Площа заказника 751 га. Він займає усі виділи кварталів 20, 34, 35 у Жеревському лісництві та кварталів 44, 45, 46, 51, 52, 53, 54, 57, 58, 59, 60 в Обухівському лісництві, що дозволяє забезпечити умови збереження самопідтримування природного комплексу. Заказник знаходиться в екологічному коридорі регіонального значення, розташованому вздовж заплави і призаплавних лісів річки Тетерів. Коридор простягається від міста Житомир до місця впадіння ріки Тетерів до Київського водосховища. Однією з найважливіших частин коридору є лісовий масив між річкою Тетерів та її лівими притоками Жеревою, Болотною, до якого входить Гайдамацьке болото.

## Історія
Назва місцевості походить з XVIII ст., коли в часи Гайдамаччини загони гайдамак переховувались серед великих болотних масивів від переслідувачів. В час Другої світової війни (1941–1943 рр.) серед боліт переховувались партизанські загони.

## Опис
Ландшафтний заказник «Гайдамацьке болото» розташований на територіях віднесених згідно геоботанічного районування до Димерсько-Горностайпольського району Києво-Поліського округу Поліської підпровінції, Східноєвропейської провінції Європейської широколистянолісової області. Регіон відзначається значним розмаїттям видів вищих рослин, яких налічується близько 300. Тут поєднуються рослинні угрупування соснового, мішаного та листяного лісів.

### Флора
У заказнику рослинність зосереджена у двох біотопах — мішаних лісів та боліт. Серед лісів збереглись ділянки сосняків вересових (на сухих ґрунтах) (Pinetum caliunosum), кустричникових (Pinelum sphagnosum), бруснично-чорницевих (на вологих ґрунтах) (Pinetum tiliosum), орляково-конвалієвих (Pinetum pieridiosum), де зосереджена велика популяція конвалії травневої. У дев'яти виділах зосереджено старовікові дубові насадження.
У першому ярусі мішаного сосново-дубового лісу (Pineta silvestris quercetosa roburi) зростає сосна звичайна, дуб звичайний і у меншій мірі дуб північний з незначною домішкою грабу. У другому ярусі лісів зустрічається клен татарський, ясен, горобина звичайна, черешня, черемха звичайна, ірга. З чагарників найбільш поширеними є чорна і червона бузина, ліщина звичайна, свидина криваво-червона, крушина ламка та жостір проносний. У травостані лісів зустрічаються рідкісні види. Доволі поширений сон широколи́стий, що підлягає захисту згідно Додатку І до Бернської конвенції і запропонований до включення до Червоного списку Київської області, як і лікарські рослини перстач білий, плаун булавовидний, конвалія звичайна. Сон лучний, плаун колючий занесені до Червоної книги України.
На верхових болотах збереглась майже у первісному стані поліська болотяна флора, що в значній мірі втрачена через меліорацію земель. У сфагнових верхових болотах зустрічаються рідкісні для Київщини сфагнові мохи, росички, популяції бобівник трилистий, образки болотні, теліптеріс болотяний, рекомендовані для внесення до Червоного списку Київської області. Верба чорнична занесена до Червоної книги України. На плесах боліт можна віднайти популяції трьох видів комахоїдних рослин з родини пухирникових, рекомендованих для включення до Червоного списку Київської області. Ділянки чорної вільхи з трав'яним покривом з гравілату річкового, гадючника в'язолистого трапляються по периметру боліт. Поряд трапляються ділянки неморальної флори, надаючи особливої цінності зональній екосистемі. Серед грабових насаджень поширені неморальні види копитняка, переліска багаторічна, анемона дібровна, що рекомендована до включення в Червоний список Київської області, та інші. Єдину на Київщині популяцію з 20 генеративних особин рідкісної червонокнижної орхідеї — зозульок Фукса, виявлено на ділянці березово-грабового лісу.
Недостатньо вивчені різноманітні нижчі рослини заказника — водорості, гриби, лишайники та мохи.

### Фауна
Серед численних комах Гайдамацького болота до Червоної книги України занесені махаон, жук-олень, вусач дубовий великий західний, вусач пахучий мускусний, бражник дубовий, ведмедиця Гера, ведмедиця-господиня.
У заказнику можна віднайти 10 видів амфібій і 6 видів плазунів, що притаманні болотистим місцинам. Згідно Додатку ІІ до Бернської конвенції захисту підлягають прудка ящірка, болотна черепаха, веретільниця та жаба трав'яна, а змія мідянка звичайна занесена до Червоної книги України.
У заказнику присутнє типове для біотипів мішаних лісів різноманіття птахів з родини горобиних — низка видів дроздів, синиці велика, чубата, блакитна та довгохвоста, повзикові, вівчарики, крутиголовка, сойка. Зустрічається сім видів дятлів, зокрема чорний дятел. Згідно Бернської конвенції охороняються денні і нічні хижі птахи — сови сіра, вухата, болотяна, сич хатній, яструб великий, підсоколик великий. Періодично сюди залітають червонокнижні підорлик малий, змієїд, шуліка рудий. Найбільшу цінність становлять місця гніздування рідкісних чорного лелеки і орлана-білохвоста.
З ссавців тут зустрічаються шість видів рідких кажанів, з яких вечірниця мала і нічниця ставкова занесені до Червоної книги України. Поширені мишовидні гризуни, заєць сірий, бобер європейський, ласиця, вовчок сірий та соня лісова, бурозубка середня, вивірка звичайна, їжак білочеревий, червонокнижна норка європейська, борсук європейський, видра річкова. Присутня природна популяція вовка, інколи зустрічається червонокнижна рись звичайна. Найбільш поширеними є шляхетний олень, сарна європейська, свиня дика, лось звичайний, якого запропоновано внести до Червоної книги України.

## Галерея
- Сосновий ліс
- Буковий ліс
- Березовий ліс
- Заболочена місцина
- Любка дволиста. Рослину занесено до Червоної книги України
- Зозульки Фукса. Рослину занесено до Червоної книги України

title: Гайдамацьке болото

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name                = Ландшафтний заказник місцевого значення "Гайдамацьке болото"
  | image               = Лісовий заказник місцевого значення “Гайдамацьке болото”.jpg
  | зображення_підпис   =
  | ширина_зображення   = 280
  | map                 =
  | caption             =
  | ширина_мапи         =
  | локатор_x           =
  | локатор_y           =
  | розташування        = {{UKR}}
[[Розважів]]
[[Обуховичі]]
[[Іванківський район]]
[[Київська область]]
  | nearest_city        = [[Чорнобиль]]
  |lat_degrees          = 50 | lat_minutes  = 54 | lat_seconds  = 35 | lat_direction  = N
  |long_degrees         = 29 | long_minutes = 46 | long_seconds = 29 | long_direction = E
  | площа               = 751 [[га]]
  | заснований          = [[2008]]
  | число_відвідувачів  =
  | рік_відвідувачів    =
  | керуюча_організація = ДП „Іванківське лісове господарство”
  | Карта розташування  = Україна Київська область
  | Карта розташування 2  =
}}
'''Гайдама́цьке боло́то''' — [[ландшафтний заказник]] місцевого значення на теренах [[Розважівська сільська рада|Розважівської]] та [[Обуховицька сільська рада|Обуховецької сільських рад]] [[Іванківський район|Іванківського району]] [[Київська область|Київської області]]. Створений згідно рішення [[Київська обласна рада|Київської обласної ради]] від [[2 квітня]] [[2009]] за № 447-24-V. Ландшафтний заказник створено для збереження типово [[Полісся|поліських]] екосистем у межиріччі [[Дніпро|Дніпра]] і [[Тетерів|Тетерева]], захисту популяцій рідкісних видів болотяних рослин, хижих і ратичних видів тварин. Наукове обгрунутвання створення заказника підготовлено експертами [[Ukrainian Nature Conservation Group]].

== Загальні відомості ==
[[Земельна ділянка|Землекористувачем]] даної ділянки є Державне підприємство «Іванківське лісове господарство». На час створення найбільший заказник, що був створений на основі наукового обґрунтування [[Національний екологічний центр України|НЕЦУ]].

Площа заказника 751 га. Він займає усі виділи кварталів 20, 34, 35 у Жеревському лісництві та кварталів 44, 45, 46, 51, 52, 53, 54, 57, 58, 59, 60 в Обухівському лісництві, що дозволяє забезпечити умови збереження самопідтримування природного комплексу. Заказник знаходиться в екологічному коридорі регіонального значення, розташованому вздовж [[Заплава|заплави]] і призаплавних лісів річки [[Тетерів]]. Коридор простягається від міста [[Житомир]] до місця впадіння ріки Тетерів до [[Київське водосховище|Київського водосховища]]. Однією з найважливіших частин коридору є лісовий масив між річкою Тетерів та її лівими притоками [[Жерева (річка)|Жеревою]], [[Болотна (притока Тетерева)|Болотною]], до якого входить Гайдамацьке болото.

== Історія ==
Назва місцевості походить з XVIII ст., коли в часи [[Гайдамаки|Гайдамаччини]] загони гайдамак переховувались серед великих болотних масивів від переслідувачів. В час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] (1941–1943 рр.) серед боліт переховувались партизанські загони.

== Опис ==
Ландшафтний заказник «Гайдамацьке болото» розташований на територіях віднесених згідно геоботанічного районування до Димерсько-Горностайпольського району Києво-Поліського округу Поліської підпровінції, Східноєвропейської провінції Європейської широколистянолісової області. Регіон відзначається значним розмаїттям видів вищих рослин, яких налічується близько 300. Тут поєднуються рослинні угрупування [[Сосновий ліс|соснового]], [[Мішаний ліс|мішаного]] та [[Листяний ліс|листяного лісів]].

=== Флора ===
У заказнику рослинність зосереджена у двох [[біотоп]]ах — мішаних лісів та боліт. Серед лісів збереглись ділянки сосняків вересових (на сухих ґрунтах) (Pinetum caliunosum), кустричникових (Pinelum sphagnosum), бруснично-чорницевих (на вологих ґрунтах) (Pinetum tiliosum), орляково-конвалієвих (Pinetum pieridiosum), де зосереджена велика популяція [[Конвалія травнева|конвалії травневої]]<ref>[http://geoecograph.blogspot.com/2014/10/pinetum-pleurozium-Belarus-Polesye.html Сосняк мшистый (Pinetum pleurozium) — один из наиболее распространенных типов леса в Полесье] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150525024947/http://geoecograph.blogspot.com/2014/10/pinetum-pleurozium-Belarus-Polesye.html |date=25 травня 2015 }}{{ref-ru}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://borrozaz.ru/lesovodstvo/sosnovye_lesa_pineta |title=Сосновые леса (Pineta)  |accessdate=23 травня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150525015814/http://borrozaz.ru/lesovodstvo/sosnovye_lesa_pineta |archivedate=25 травня 2015 |deadurl=yes }}</ref>. У дев'яти виділах зосереджено старовікові дубові насадження.

У першому ярусі мішаного сосново-дубового лісу<ref>{{Cite web |url=http://geoknigi.com/book_view.php?id=1248 |title=Лісова рослинність Волинської області. Ліси Волині |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=24 травня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150524061152/http://geoknigi.com/book_view.php?id=1248 }}</ref> (Pineta silvestris quercetosa roburi) зростає [[сосна звичайна]], [[дуб звичайний]] і у меншій мірі [[Дуб червоний|дуб північний]] з незначною домішкою [[Граб звичайний|грабу]]. У другому ярусі лісів зустрічається [[клен татарський]], [[ясен]], [[горобина звичайна]], [[черешня]], [[черемха звичайна]], [[ірга]]. З чагарників найбільш поширеними є [[Бузина чорна|чорна]] і [[Бузина червона|червона бузина]], [[ліщина звичайна]], [[свидина]] криваво-червона, [[крушина ламка]] та [[жостір проносний]]. У травостані лісів зустрічаються рідкісні види. Доволі поширений [[Сон розкритий|сон широколи́стий]], що підлягає захисту згідно Додатку І до [[Бернська конвенція з охорони європейської фауни, флори, та природних місць перебування 1979|Бернської конвенції]] і запропонований до включення до Червоного списку Київської області, як і лікарські рослини [[перстач білий]], [[плаун булавовидний]], конвалія звичайна. [[Сон лучний]], [[плаун колючий]] занесені до [[Червона книга України|Червоної книги України]].

На [[Верхове болото|верхових болотах]] збереглась майже у первісному стані поліська болотяна флора, що в значній мірі втрачена через меліорацію земель. У сфагнових верхових болотах зустрічаються рідкісні для Київщини [[Сфагнум|сфагнові мохи]], [[Росичка|росички]], популяції [[бобівник трилистий]], [[образки болотні]]<ref>{{Cite web |url=http://poleznopro.ru/zhinochi-enciklopedii/800-obrazki-bolotni-opis-i-vlastivosti-bilokrilnika.html |title=Образки болотні |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=24 травня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150524061131/http://poleznopro.ru/zhinochi-enciklopedii/800-obrazki-bolotni-opis-i-vlastivosti-bilokrilnika.html }}</ref>, [[теліптеріс болотяний]]<ref>{{Cite web |url=http://pidruchniki.com/1209061348760/tovaroznavstvo/telipteris_bolotyaniy |title=Теліптерис болотяний  |accessdate=23 травня 2015 |archive-date=24 травня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150524023312/http://pidruchniki.com/1209061348760/tovaroznavstvo/telipteris_bolotyaniy }}</ref>, рекомендовані для внесення до Червоного списку Київської області. [[Верба чорнична]] занесена до Червоної книги України. На плесах боліт можна віднайти популяції трьох видів [[Рослини-хижаки|комахоїдних рослин]] з родини [[Пухирникові|пухирникових]], рекомендованих для включення до Червоного списку Київської області. Ділянки [[Вільха чорна|чорної вільхи]] з трав'яним покривом з [[Гравілат річковий|гравілату річкового]], [[Гадючник в'язолистий|гадючника в'язолистого]] трапляються по периметру боліт. Поряд трапляються ділянки неморальної флори, надаючи особливої цінності зональній екосистемі. Серед грабових насаджень поширені неморальні види [[копитняк]]а, [[переліска багаторічна]]<ref>[http://www.brc.ac.uk/plantatlas/index.php?q=node/2629 Melica uniflora (Wood Melick)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200811224411/https://www.brc.ac.uk/plantatlas/index.php?q=node%2F2629 |date=11 серпня 2020 }}{{ref-en}}</ref>, [[анемона дібровна]], що рекомендована до включення в Червоний список Київської області, та інші. Єдину на Київщині популяцію з 20 генеративних особин рідкісної червонокнижної орхідеї — [[зозульки Фукса|зозульок Фукса]], виявлено на ділянці березово-грабового лісу.

Недостатньо вивчені різноманітні нижчі рослини заказника — водорості, гриби, лишайники та мохи.

=== Фауна ===
Серед численних комах Гайдамацького болота до Червоної книги України занесені [[Махаон (комаха)|махаон]], [[жук-олень]], [[вусач дубовий великий західний]], [[вусач пахучий мускусний]], [[бражник дубовий]], ведмедиця Гера<ref>{{Cite web |url=http://oblast.kr.ua/animals/2153-vedmedicya-gera.html |title=Ведмедиця Гера |accessdate=23 травня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150525013607/http://oblast.kr.ua/animals/2153-vedmedicya-gera.html |archivedate=25 травня 2015 |deadurl=yes }}</ref>, [[ведмедиця-господиня]].

У заказнику можна віднайти 10 видів амфібій і 6 видів [[плазун]]ів, що притаманні болотистим місцинам. Згідно Додатку ІІ до Бернської конвенції захисту підлягають [[Ящірка прудка|прудка ящірка]], [[Європейська болотна черепаха|болотна черепаха]], [[веретільниця]] та [[жаба трав'яна]], а змія [[мідянка звичайна]] занесена до Червоної книги України.

У заказнику присутнє типове для біотипів мішаних лісів різноманіття птахів з родини горобиних — низка видів дроздів, синиці [[Синиця велика|велика]], [[Синиця чубата|чубата]], [[Синиця блакитна|блакитна]] та [[Синиця довгохвоста|довгохвоста]], [[повзикові]], [[вівчарик]]и, [[крутиголовка]], [[сойка]]. Зустрічається сім видів дятлів, зокрема [[Жовна чорна|чорний дятел]]. Згідно Бернської конвенції охороняються денні і нічні хижі птахи — сови [[Сова сіра|сіра]], [[Сова вухата|вухата]], [[Сова болотяна|болотяна]], [[сич хатній]], [[яструб великий]], [[підсоколик великий]]. Періодично сюди залітають червонокнижні [[підорлик малий]], [[змієїд]], [[шуліка рудий]]. Найбільшу цінність становлять місця гніздування рідкісних [[Лелека чорний|чорного лелеки]] і [[орлан-білохвіст|орлана-білохвоста]].

З ссавців тут зустрічаються шість видів рідких кажанів, з яких [[вечірниця мала]] і [[нічниця ставкова]] занесені до Червоної книги України. Поширені мишовидні гризуни, [[заєць сірий]], [[бобер європейський]], [[ласиця]], [[вовчок сірий]] та [[соня лісова]], [[мідиця звичайна|бурозубка середня]], [[вивірка звичайна]], [[їжак білочеревий]], червонокнижна [[норка європейська]], [[борсук європейський]], [[видра річкова]]. Присутня природна популяція [[вовк]]а, інколи зустрічається червонокнижна [[рись звичайна]]. Найбільш поширеними є [[Олень благородний|шляхетний олень]], [[сарна європейська]], [[свиня дика]], [[лось звичайний]]<ref>{{Cite web |url=http://biomon.org/cadastre/2tp-hunting/alces-alces/ |title=Чисельність, розселення і добування лосів (Alces alces) в Україні |accessdate=23 травня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20100820082634/http://biomon.org/cadastre/2tp-hunting/alces-alces/ |archivedate=20 серпня 2010 |deadurl=yes }}</ref><ref>[http://www.iucnredlist.org/details/41782/0 Alces alces  МЧК] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121111133943/http://www.iucnredlist.org/details/41782/0 |date=11 листопада 2012 }}{{ref-en}}</ref>, якого запропоновано внести до Червоної книги України.

== [[Галерея]] ==
<gallery>
Файл:Гайдамацьке болото DSC 0104 stitch.jpg|Сосновий ліс
Файл:Гайдамацьке болото DSC 0096.jpg|Буковий ліс
Файл:Гайдамацьке болото DSC 0097.jpg|Березовий ліс
Файл:Гайдамацьке болото DSC 0099.jpg|Заболочена місцина
Файл:Гайдамацьке болото DSC 0114.jpg|[[Любка дволиста]]. Рослину занесено до [[Червона книга України|Червоної книги України]]
Файл:Гайдамацьке болото DSC 0110.jpg|[[Зозульки Фукса]]. Рослину занесено до [[Червона книга України|Червоної книги України]]
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Зубаровський В. М. Фауна України. Т. 5. Птахи. Вип. 2. Хижі птахи. — Київ: Наук. думка, 1977.
* [[Чопик Володимир Іванович|В. И. Чопик]], [[Дудченко Любов Григорівна|Л. Г. Дудченко]], [[Краснова Алла Миколаївна|А. Н. Краснова]]. «[[Дикорастущие полезные растения Украины]]». Справочник. — Київ: [[Наукова думка]], 1983.{{ref-ru}}

== Посилання ==
* [http://necu.org.ua/gaydamatske-boloto/ Створено заказник «Гайдамацьке болото»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150718204025/http://necu.org.ua/gaydamatske-boloto/ |date=18 липня 2015 }}
* [https://web.archive.org/web/20150523224406/http://uatravel.org/gaydamatske-boloto-ivankivskiy-ray/ Гайдамацьке болото, Іванківський район, Київська обл ]
* [http://pryroda.in.ua/kyiv-region/zakaznyky/haydamatske-boloto/ Лісовий заказник місцевого значення «Гайдамацьке болото»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305060612/http://pryroda.in.ua/kyiv-region/zakaznyky/haydamatske-boloto/ |date=5 березня 2016 }}
* [http://pryroda.in.ua/kyiv-region/zakaznyky/haydamatske-boloto/attachment/karta-haydamatske-boloto/ Карта — Гайдамацьке болото] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305065350/http://pryroda.in.ua/kyiv-region/zakaznyky/haydamatske-boloto/attachment/karta-haydamatske-boloto/ |date=5 березня 2016 }}

{{Природно-заповідний фонд Іванківського району}}

[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 2008]]
[[Категорія:Природно-заповідний фонд Іванківського району]]
[[Категорія:Ландшафтні заказники Київської області]]
[[Категорія:Засновані в Київській області 2008]]

Країна: Україна

Розташування: Україна · Розважів · Обуховичі · Іванківський район · Київська область

Найближче місто: Чорнобиль

Оператор: ДП „Іванківське лісове господарство”


text:
# Средня вас-Гориче
Средня Вас-Гориче (словен. Srednja vas - Goriče) — поселення в общині Крань, Горенський регіон, Словенія. Висота над рівнем моря: 490,9 м.

title: Средня вас-Гориче

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Средня Вас-Гориче
 | місцева_назва       = Srednja vas - Goriče
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Горенський регіон]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 80 (2002)
 | площа           = 0.82
 | густота         =
 | висота          =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
 | код країни      =
 | код міста       =
|latd=46 |latm=19 |lats=17.18 |latNS=N
|longd=14|longm=21 |longs=0.64 |longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Средня Вас-Гориче''' ({{lang-sl|Srednja vas - Goriče}}) — поселення в общині [[Крань]], [[Горенський регіон]], [[Словенія]]. Висота над рівнем моря: 490,9 м.

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/popis2002/si/popisni_rezultati/slovenija/kranj.htm Статистичне бюро Республіки Словенія, населення, 2002] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150904133244/http://www.stat.si/popis2002/si/popisni_rezultati/slovenija/kranj.htm |date=4 вересня 2015 }}

{{Крань}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Средня Вас-Гориче · Srednja vas - Goriče

Країна: Словенія

Регіон: Горенський регіон

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: KR

OSM: ↑1675676 ·R (Муніципалітет Крань)


text:
# Ольгертс Остенбергс
Ольгертс Остенбергс (латис. Oļģerts Ostenbergs, у радянських документах Ольгерд Индрикович Остенберг; 28 січня 1925 — 13 грудня 2012) — радянський і латвійський архітектор.

## Біографія
Ольгертс Остенбергс народився 28 січня 1925 року в місті Даугавпілсі.
Навчався на архітектурному факультеті Латвійського державного університету (1946-1951), закінчив архітектурний факультет Ленінградського інженерно-будівельного інституту (1957).
Після закінчення інституту працював архітектором в різних проектних організаціях міста Риги. (1957-1961), проектувальником і головним архітектором Інституту архітектурно-будівельного проектування «Торгпроект» (1961-1969) і Ризького проектного інституту «Пилспроект» (1972-1973).
Викладав в Ризькому політехнічному інституті і Латвійській академії мистецтв. Член Спілки архітекторів з 1963 року і Спілки художників Латвійської РСР з 1985 року.

## Творчість
Основні роботи Ольгерта Остенберга: Саласпілський меморіальний ансамбль (авторський колектив, 1967); Пам'ятник радянським військовополоненим в Саласпілсі (авторський колектив, 1968); інтер'єр ювелірного магазину «Рота» (1969); інститут «Торгпроект» (1973); ризьке кафе «Ленінград» (1973); торговий центр Иманта-4 (1976); адміністративна будівля в Латгальському передмісті міста Риги (1978); пам'ятник Іманту Судмалісу в Лієпаї (1978, скульптори В. Албергс і Г. Гріндберга); пам'ятник Александру Чаку в Ризі (1981, скульптор Л. Жургіна).
Автор індивідуальних проектів житлових та дачних будинків. Брав участь у конкурсах, публікував роботи з теорії архітектури і дизайну в латвійських, польських і німецьких друкованих виданнях.

## Нагороди та премії
- Ленінська премія (1970) — за меморіал в Саласпілсі

title: Ольгертс Остенбергс

wikitext:
{{Особа}}
'''Ольгертс Остенбергс''' ({{Lang-lv|Oļģerts Ostenbergs}}, у радянських документах ''Ольгерд Индрикович Остенберг''; [[28 січня]] [[1925]] — [[13 грудня]] [[2012]]) — радянський і латвійський архітектор.

== Біографія ==
Ольгертс Остенбергс народився [[28 січня]] [[1925]] року в місті [[Даугавпілс|Даугавпілсі]].

Навчався на архітектурному факультеті [[Латвійський університет|Латвійського державного університету]] (1946-1951), закінчив архітектурний факультет [[Санкт-Петербурзький державний архітектурно-будівельний університет|Ленінградського інженерно-будівельного інституту]] (1957).

Після закінчення інституту працював архітектором в різних проектних організаціях міста Риги. (1957-1961), проектувальником і головним архітектором Інституту архітектурно-будівельного проектування «Торгпроект» (1961-1969) і Ризького проектного інституту «Пилспроект» (1972-1973)<ref>Māksla un arhitektūra biogrāfijās. — [Rīga] : Latvijas enciklopēdija : Preses nams, 1995-[2003]. — (Latvija un latvieši). 2.sēj. Kal-Rum / atb. red. Andris Vilsons; aut.: Vaidelotis Apsītis, Laila Baumane ... [u.c.]. — Rīga : Latvijas enciklopēdija, 1996. — 239 lpp.  : il. ISBN 5-89960-057-8 ISBN 5-89960-059-4</ref>.

Викладав в [[Ризький технічний університет|Ризькому політехнічному інституті]] і Латвійській академії мистецтв. Член Спілки архітекторів з 1963 року і Спілки художників Латвійської РСР з [[1985]] року<ref>[http://www.makslinieki.lv/profile/2803/ Oļģerts Ostenbergs | www.makslinieki.lv | (LRSP) Radošo savienību profesionālo mākslinieku reģistrs]</ref>.

== Творчість ==
Основні роботи Ольгерта Остенберга: Саласпілський меморіальний ансамбль (авторський колектив, 1967); Пам'ятник радянським військовополоненим в Саласпілсі (авторський колектив, 1968); інтер'єр ювелірного магазину «Рота» (1969); інститут «Торгпроект» (1973); ризьке кафе «Ленінград» (1973); торговий центр Иманта-4 (1976); адміністративна будівля в Латгальському передмісті міста Риги (1978); пам'ятник [[Судмаліс Імант Янович|Іманту Судмалісу]] в Лієпаї (1978, скульптори В. Албергс і Г. Гріндберга); пам'ятник [[Александрс Чакс|Александру Чаку]] в Ризі (1981, скульптор Л. Жургіна).

Автор індивідуальних проектів житлових та дачних будинків. Брав участь у конкурсах, публікував роботи з теорії архітектури і дизайну в латвійських, польських і німецьких друкованих виданнях.

== Нагороди та премії ==

* [[Ленінська премія]] (1970) — за меморіал в [[Саласпілс|Саласпілсі]]

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20100224071318/http://jonins.mii.lu.lv/ia/Piemin1.htm Деякі роботи Ольгерта Остенберга на сайті, присвяченому монументальній скульптурі Латвії]

== Примітки ==
{{reflist}}
{{НК}}
{{DEFAULTSORT:Остенбергс, Ольгертс}}
[[Категорія:Члени Спілки архітекторів СРСР]]
[[Категорія:Випускники Латвійського університету]]
[[Категорія:Латвійські архітектори]]
[[Категорія:Радянські архітектори]]
[[Категорія:Випускники Санкт-Петербурзького державного архітектурно-будівельного університету]]
[[Категорія:Лауреати Ленінської премії]]
[[Категорія:Померли 2012]]
[[Категорія:Померли 13 грудня]]
[[Категорія:Уродженці Даугавпілса]]
[[Категорія:Народились 1925]]
[[Категорія:Народились 28 січня]]

title: Ольгертс Остенбергс

Народився: 28 січня 1925 · Даугавпілс, Латвія

Помер: 13 грудня 2012 (87 років)

Поховання: Лісовий цвинтар

Країна: СРСР · Латвія

Діяльність: архітектор

Alma mater: Латвійський університет і Санкт-Петербурзький державний архітектурно-будівельний університет

Заклад: Ризький технічний університет

Членство: Спілка архітекторів СРСР

Magnum opus: Саласпілський меморіал

Нагороди: Ленінська премія


text:
# Олександрійський педагогічний фаховий коледж імені В.О. Сухомлинського
Олександрійський педагогічний  фаховий коледж імені В. О. Сухомлинського — заклад фахової передвищої освіти  розташований в Кіровоградській області , Олександрія, Україна. Коледж названо на честь видатного педагога Василя Сухомлинського . При коледжі є музей В.О.Сухомлинського.

## Директори
- Гайдук Станіслав Микитович

- Литвин Анатолій Васильович

## Історія
- 01.07.1911 - 1915  - педагогічна семінарія
- 1920-1925 -  педагогічний технікум
- 1928-1931 -  технікум підготовки вчителів початкової школи
- 18.12.1944 - перейменовано в педагогічне училище
- 22.12.1980 - присвоєно ім'я В.О.Сухомлинського
- 1989 - отримано статус вищого педагогічного училища (коледжу)
- 2001 - перереєстрація в Олександрійський педагогічний коледж імені В.О.Сухомлинського
- 25.01.2007 - перейменовано в Комунальний вищий навчальний заклад "Олександрійський педагогічний коледж імені В.О.Сухомлинського"
- 06.11.2020 - перейменовано в Олександрійський педагогічний фаховий коледж імені В.О.Сухомлинського

wikitext:
{{проблеми|без джерел=березень 2024|значущість=березень 2024|достовірність=березень 2024}}
{{Коледж
|назва             = Олександрійський педагогічний фаховий коледж імені В.О.Сухомлинського
|оригінал          =
|абревіатура       =
|емблема           = Logom.png
|зображення        = 2021-07-10 pdk.jpg
|підпис            = Олександрійський педагогічний фаховий коледж імені В.О.Сухомлинського
|координати        =
|країна            = {{UKR}}
|розташування      = 28000, Кіровоградська обл., м. Олександрія
|тип               = Коледж
|девіз             = "Пишаємося нашими студентами"
|засновано         = 1944
|дата заснування   =
|день коледжу      =
|рівень акредитації= I-IV
|директор          = Литвин Анатолій Васильович
|студенти          =
|співробітники     =
|доктори           =
|кандидати         =
|викладачі         = 70
|кольори           = Синій, блакитний, білий
|приналежність     = Кіровоградська обласна рада
|сайт              = http://www.opk.org.ua
|нагороди          =
|адреса            = Кіровоградська обл., м. Олександрія, вул. Будівельників, 1
|примітки          =
}}
'''Олександрійський педагогічний  фаховий коледж імені В. О. Сухомлинського''' — заклад фахової передвищої освіти <ref>{{Cite web|url=http://www.opk.org.ua/|title=Головна|website=Олександрійський педагогічний фаховий коледж імені В.О. Сухомлинського|language=uk-ua|access-date=2024-03-17}}</ref> розташований в [[Кіровоградська область|Кіровоградській області]] , [[Олександрія]], [[Україна]]. Коледж названо на честь видатного [[Педагог (Стародавня Греція)|педагога]] [[Сухомлинський Василь Олександрович|Василя Сухомлинського ]]. При коледжі є музей В.О.Сухомлинського.

== Директори  ==

* [[Гайдук Станіслав Микитович]]

* [[Литвин Анатолій Васильович]]

== Випускники ==

==  Історія   ==

* 01.07.1911 - 1915  - [[Педагогіка|педагогічна]] [[семінарія]]
* 1920-1925 -  педагогічний [[технікум]]
* 1928-1931 -  технікум [[Підготовка до іспиту|підготовки]] [[Учитель|вчителів]] [[Початкова школа|початкової]] [[Школа|школи]]
* 18.12.1944 - перейменовано в педагогічне [[училище]]
* 22.12.1980 - присвоєно ім'я [[Сухомлинський Василь Олександрович|В.О.Сухомлинського]]
* 1989 - отримано статус [[Заклад вищої освіти|вищого]] педагогічного училища ([[Коледж|коледжу]])
* 2001 - перереєстрація в Олександрійський педагогічний коледж імені В.О.Сухомлинського
* 25.01.2007 - перейменовано в Комунальний вищий навчальний заклад "Олександрійський педагогічний коледж імені В.О.Сухомлинського"
* 06.11.2020 - перейменовано в Олександрійський педагогічний фаховий коледж імені В.О.Сухомлинського

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://cusu.edu.ua/ua/news/12622-oleksandriiskomu-pedahohichnomu-koledzhu-110-rokiv Олександрійському педагогічному коледжу – 110 років!]<!--Ось за таким зразком можна додавати посилання і джерела про коледж-->

{{університет-доробити}}
[[Категорія:Коледжі України]]
[[Категорія:Педагогічні ВНЗ України]]
[[Категорія:Навчальні заклади Кіровоградської області]]
[[Категорія:Освіта в Олександрії]]

Тип: Коледж

Гасло: "Пишаємося нашими студентами"

Акредитація: I-IV рівня

Директор: Литвин Анатолій Васильович

Кольори: Синій, блакитний, білий

Приналежність: Кіровоградська обласна рада


text:
# Шаховський Всеволод Миколайович
Князь Всеволод Миколайович Шаховський (13 (25) вересня 1874 — 17 серпня 1954) — російський державний діяч, міністр торгівлі та промисловості (1915—1917). Дійсний статський радник (1912), гофмейстер (1910).

## Біографія
Походив з княжого роду, що походить від династії Рюриковичів. Онук князя Івана Яковича Шаховського (1820—1859). Землевласник Новоладозького повіту Петербурзької губернії.
Отримав військово-морську освіту в Морському кадетському корпусі (1893), під час навчання в якому здійснив ряд плавань у складі екіпажів імператорських яхт (1894—1896).
Із 1898 року на державній службі, послідовно працював у Міністерстві фінансів (з 1898), Головному управлінні торговим мореплавством і портами (1902—1905 рр., секретар головноуправляючого вел. кн. Олександра Михайловича), Міністерстві промисловості та торгівлі (1905—1915 рр., чиновник особливих доручень, керуючий адміністративною частиною Відділу торгових портів, начальник Управління внутрішніх водних шляхів (з 1910), керуючий Міністерством (з 18 лютого 1915 р.)).
6 травня 1915 року призначений міністром торгівлі і промисловості. Із 17 серпня 1915 року голова Особливої наради для обговорення та об'єднання заходів щодо забезпечення паливом.
У дні Лютневої революції з 1 по 5 березня перебував під арештом. У 1919 році емігрував до Данії, в 1920 році приїхав до Франції. Землевласник, жив переважно у своєму маєтку біля міста Тур. Займався розведенням бджіл. Один із засновників православної парафії в Турі, був його почесним піклувальником, старостою і представником на єпархіальних з'їздах, жертвував кошти на потреби парафії та приписної громади в Анже (департамент Мен і Луара). Був директором церковної школи. Член Союзу ревнителів пам'яті імператора Миколи II (з 1928). Почесний член Морських зборів, член Об'єднання Гвардійського екіпажу. У 1936 обраний почесним головою Союзу колишніх російських службовців відомства шляхів сполучення.

## Нагороди
- Звання камер-юнкера (1900)
- Орден Святої Анни ІІІ ступеня (1901)
- Найвища милість (1907)
- Звання камергера (1908)
- Посада гофмейстера (1911)
- Високе благовоління (1912)
- Орден Святого Володимира ІІІ ступеня (1913)
- Медаль «У пам'ять царювання імператора Олександра III»
- Медаль «У пам'ять 300-річчя царювання дому Романових»
- Орден Корони ІV ступеня (Королівство Пруссія)

## Праці
- Шаховской В. Н. «Sic transit gloria mundi» (Так проходит мирская слава). 1893-1917 гг. — Париж, 1953. — 215 с.
- Шаховской В. Н. Так проходит мирская слава. 1893–1917 / вступ. ст. и коммент. С. В. Куликова. — М. : Ретроспектива; Кучково поле, 2019. — 688 с. — (Живая история) — 1000 прим. — ISBN 978-5-9950-0990-0.

title: Шаховський Всеволод Миколайович

wikitext:
{{Однофамільці|Шаховський}}
{{особа}}

Князь '''Всеволод Миколайович Шаховський''' (13 (25) вересня 1874 — 17 серпня 1954) — російський державний діяч, міністр торгівлі та промисловості (1915—1917). [[Дійсний статський радник]] (1912), [[гофмейстер]] (1910).

== Біографія ==
Походив з княжого роду, що походить від династії Рюриковичів. Онук князя Івана Яковича Шаховського (1820—1859). Землевласник Новоладозького повіту [[Санкт-Петербурзька губернія|Петербурзької губернії]].

Отримав військово-морську освіту в [[Морський кадетський корпус|Морському кадетському корпусі]] (1893), під час навчання в якому здійснив ряд плавань у складі екіпажів імператорських яхт (1894—1896).

Із 1898 року на державній службі, послідовно працював у Міністерстві фінансів (з 1898), Головному управлінні торговим мореплавством і портами (1902—1905 рр., секретар головноуправляючого вел. кн. Олександра Михайловича), Міністерстві промисловості та торгівлі (1905—1915 рр., чиновник особливих доручень, керуючий адміністративною частиною Відділу торгових портів, начальник Управління внутрішніх водних шляхів (з 1910), керуючий Міністерством (з 18 лютого 1915 р.)).

6 травня 1915 року призначений міністром торгівлі і промисловості. Із 17 серпня 1915 року голова Особливої наради для обговорення та об'єднання заходів щодо забезпечення паливом.

У дні [[Лютнева революція|Лютневої революції]] з 1 по 5 березня перебував під арештом. У 1919 році емігрував до Данії, в 1920 році приїхав до Франції. Землевласник, жив переважно у своєму маєтку біля міста [[Тур (місто)|Тур]]. Займався розведенням бджіл. Один із засновників православної парафії в Турі, був його почесним піклувальником, старостою і представником на єпархіальних з'їздах, жертвував кошти на потреби парафії та приписної громади в [[Анже]] (департамент Мен і Луара). Був директором церковної школи. Член Союзу ревнителів пам'яті імператора [[Микола II (російський імператор)|Миколи II]] (з 1928). Почесний член Морських зборів, член Об'єднання Гвардійського екіпажу. У 1936 обраний почесним головою Союзу колишніх російських службовців відомства шляхів сполучення.

== Нагороди ==
* Звання [[камер-юнкер]]а (1900)
* [[Орден Святої Анни]] ІІІ ступеня (1901)
* [[Найвища милість]] (1907)
* Звання [[камергер]]а (1908)
* Посада [[гофмейстер]]а (1911)
* Високе благовоління (1912)
* [[Орден Святого Володимира]] ІІІ ступеня (1913)
* [[Медаль «У пам'ять царювання імператора Олександра III»]]
* [[Медаль «У пам'ять 300-річчя царювання дому Романових»]]
* [[Орден Корони (Пруссія)|Орден Корони]] ІV ступеня ([[Королівство Пруссія]])

== Праці ==
* {{Книга
|автор = Шаховской В. Н.
|заголовок = «Sic transit gloria mundi» (Так проходит мирская слава). 1893-1917 гг
|відповідальний =
|посилання = https://archive.org/details/sictransitgloria00shak
|місце = Париж
|видавництво =
|рік = 1953
|том =
|сторінок = 215
|сторінки =
|ISBN =
}}
* {{Книга
|посилання = https://svyazepoh.ru/izdatelskie-proekty/zhivaya-istoriya-memuarnaya-seriya-fonda-svyaz-epokh/v-n-shakhovskoj-tak-prokhodit-mirskaya-slava-1893-1917.html
|автор = Шаховской В. Н.
|заголовок = Так проходит мирская слава. 1893–1917
|відповідальний = вступ. ст. и коммент. С. В. Куликова
|рік = 2019
|місце = М.
|видавництво = Ретроспектива; Кучково поле
|сторінок = 688
|серія = Живая история
|ISBN = 978-5-9950-0990-0
|isbn2 = 978‑5‑9907259‑8‑0
|тираж = 1000
}}

== Література ==
* {{БРЭ|Шаховской|id=4691490|автор=Д. Н. Шилов}}
* Сорокина О. Всеволод Николаевич Шаховской // Политические деятели России 1917.: Биографический словарь. — Москва, 1993.
* [https://library6.com/3596/item/439552 Шаховской В. Н. Так проходит мирская слава. 1893—1917] / вступ. ст. и коммент. С. В. Куликова. — М.: Ретроспектива; Кучково поле, 2019. — 688 с. — (Живая история) ISBN 978‑5‑9950‑0990‑0 (Кучково поле) ISBN 978‑5‑9907259‑8‑0 (Ретроспектива)

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Випускники Морського кадетського корпусу]]
[[Категорія:Кавалери ордена Корони 4-го класу (Пруссія)]]
[[Категорія:Кавалери ордена Святої Анни 3 ступеня]]
[[Категорія:Кавалери ордена святого Володимира 3 ступеня]]

title: Шаховський Всеволод Миколайович

Помер: 17 серпня 1954 (79 років)

Країна: Російська імперія

Діяльність: політик

Alma mater: Морський кадетський корпус


text:
# Каніжа (Славонія)
Ка́ніжа (хорв. Kaniža) — село в Хорватії у складі громади Бебрина, в області Славонія, адміністративно належить до Бродсько-Посавської жупанії. Є одним із осередків розселення хорватських українців.

## Положення
Каніжа лежить у долині річки Сава, за 15 км від Славонського Броду і за два кілометри від річки Сава. Сусідні села — Слободниця, Бебрина, Зб'єг.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 808 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

## Українці у Каніжі
Українці оселилися в Каніжі близько 1900 року. Згідно з переписом 1910 року, 400 з тодішніх 1206 жителів села були українцями. Вони організаційно об'єднані і мають своє Українське культурно-освітнє товариство ім. Тараса Шевченка.
У селі також діє греко-католицька церква, де збираються жителі українського походження.

## Клімат
Середня річна температура становить 11,23°C, середня максимальна – 26,08°C, а середня мінімальна – -6,43°C. Середня річна кількість опадів – 794 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 6,23             | 8,65             | 13,28            | 17,92            | 22,98            | 26,08            | 25,93            | 25,10            | 21,18            | 15,86            | 10,00            | 5,89             |                  |
| Середня температура, °C                       | −0,1             | 2,30             | 6,91             | 11,60            | 16,64            | 19,76            | 21,56            | 20,72            | 16,80            | 11,50            | 5,60             | 1,50             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −6,43            | −4,01            | 0,62             | 5,24             | 10,30            | 13,42            | 17,16            | 16,35            | 12,41            | 7,10             | 1,22             | −2,89            |                  |
| Норма опадів, мм                              | 51               | 52               | 48               | 59               | 73               | 98               | 68               | 63               | 56               | 75               | 84               | 67               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 1.66             | 1.90             | 2.20             | 2.20             | 1.92             | 1.80             | 1.80             | 1.60             | 1.59             | 1.60             | 1.64             | 1.70             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 4310             | 7008             | 10943            | 15316            | 19233            | 21384            | 22410            | 20592            | 15064            | 9169             | 4851             | 3609             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

## Громадські об'єднання
У селі працюють два культурно-мистецькі товариства: українське культурно-освітнє товариство ім. Тараса Шевченка і хорватське культурно-мистецьке товариство «Посавац», діє футбольний клуб «Посавац», який виступає у п'ятій за рангом хорватській футбольній лізі на рівні Бродсько-Посавської жупанії, клуб настільного тенісу та добровільне пожежне товариство.

## Галерея
- Римо-католицька церква
- Греко-католицька церква

title: Каніжа (Славонія)

wikitext:
{{Otheruses|Каніжа (значення)}}
{{НП
 |країна                  = {{CRO}}
 |статус                  = [[Село]]
 |українська назва        = Каніжа
|оригінальна назва = Kaniža
 |підпорядкування         = Село
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              = Kaniza (ulaz u selo).JPG
|опис зображення = В'їзд у село
  |lat_dir =N |lat_deg =45 |lat_min =06 |lat_sec =36
  |lon_dir =E |lon_deg =17 |lon_min =51 |lon_sec =58
 |розмір карти країни     =
 |розмір карти регіону    =
 |розмір карти району     =
 |position                = <!-- right, left, top або bottom (положення підпису маркера на мапі) -->
 |вид регіону             = Жупанія
 |регіон                  = Бродсько-Посавська жупанія{{!}}Бродсько-Посавська
 |регіон в таблиці        =
 |вид району              = Муніципалітет{{!}}Громада
 |район                   = [[Бебрина]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =
 |община                  =
 |община в таблиці        =
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   = <ref>{{Cite web |url=http://preglednik.arkod.hr/ARKOD-Web/#layers=DOF,ZU,OP,KO,NA,DKP,LPIS_FILTERED,LPIS_200,LPIS_210,LPIS_310,LPIS_320,LPIS_410,LPIS_421,LPIS_422,LPIS_423,LPIS_424,LPIS_490,LPIS_900&map_x=608819.5175731471&map_y=4998460.21311563&map_sc=57142&feature=NA_ATTR:2812&highlight |title=Arkod |accessdate=30 червня 2015 |archive-date=3 жовтня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171003151204/http://preglednik.arkod.hr/ARKOD-Web/#layers=DOF,ZU,OP,KO,NA,DKP,LPIS_FILTERED,LPIS_200,LPIS_210,LPIS_310,LPIS_320,LPIS_410,LPIS_421,LPIS_422,LPIS_423,LPIS_424,LPIS_490,LPIS_900&map_x=608819.5175731471&map_y=4998460.21311563&map_sc=57142&feature=NA_ATTR:2812&highlight }}</ref> 32,72
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              = 808 <ref>{{Cite web |url=http://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup12_0108.html |title=Popis stanovništva Republike Hrvatske 2011., www.dzs.hr |accessdate=30 червня 2015 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304210352/http://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup12_0108.html }}</ref>
  |рік перепису           = 2011
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      = [[римокатолицький|Римокатолики]], [[грекокатолики]]
  |катойконім             =
 |часовий пояс            =
 |DST                     = +1
 |телефонний код          = +385(0)35
 |поштовий індекс         = 35254
 |поштові індекси         =
 |автомобільний код       = SB
 |вид ідентифікатора      =
 |цифровий ідентифікатор  =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   =
 |add2                    =
 |add3n                   =
 |add3                    =
}}
'''Ка́ніжа''' ({{lang-hr|Kaniža}}) — [[село]] в [[Хорватія|Хорватії]] у складі громади [[Бебрина]], в області [[Славонія]], адміністративно належить до [[Бродсько-Посавська жупанія|Бродсько-Посавської жупанії]]. Є одним із осередків розселення [[Українська діаспора в Хорватії|хорватських українців]].
== Положення ==
Каніжа лежить у долині річки Сава, за 15 км від [[Славонський Брод|Славонського Броду]] і за два кілометри від річки [[Сава (річка)|Сава]]. Сусідні села — Слободниця, Бебрина, Зб'єг.

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 808 осіб<ref name="census2011">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup12.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=04 червня 2018
|archive-date=4 червня 2017
|archive-url=https://web.archive.org/web/20170604085546/http://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup12.html
}}</ref>.

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovništvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_12.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=04 червня 2018
|archive-date=15 серпня 2020
|archive-url=https://web.archive.org/web/20200815194713/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_12.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=1500
|Крок більшої шкали=200
|Крок меншої шкали=40
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=887
|Рік2=1869|Значення2 =958
|Рік3=1880|Значення3 =806
|Рік4=1890|Значення4 =905
|Рік5=1900|Значення5 =954
|Рік6=1910|Значення6 =1206
|Рік7=1921|Значення7 =1096
|Рік8=1931|Значення8 =1167
|Рік9=1948|Значення9 =1191
|Рік10=1953|Значення10 =1254
|Рік11=1961|Значення11 =1064
|Рік12=1971|Значення12 = 884
|Рік13=1981|Значення13 = 755
|Рік14=1991|Значення14 = 779
|Рік15=2001|Значення15 = 824
|Рік16=2011|Значення16 = 808
}}
== Українці у Каніжі ==
[[Українці]] оселилися в Каніжі близько [[1900]] року. Згідно з переписом [[1910]] року, 400 з тодішніх 1206 жителів села були українцями. Вони організаційно об'єднані і мають своє [[Українська громада Республіки Хорватія|Українське культурно-освітнє товариство ім. Тараса Шевченка]].

У селі також діє [[Хорватська греко-католицька церква|греко-католицька церква]], де збираються жителі українського походження.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 11,23°C, середня максимальна – 26,08°C, а середня мінімальна – -6,43°C. Середня річна кількість опадів – 794 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=25 березня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=-0.10           | Січ_сер_опади=51
| Лют_сер=2.30           | Лют_сер_опади=52
| Бер_сер=6.91           | Бер_сер_опади=48
| Кві_сер=11.60           | Кві_сер_опади=59
| Тра_сер=16.64           | Тра_сер_опади=73
| Чер_сер=19.76           | Чер_сер_опади=98
| Лип_сер=21.56           | Лип_сер_опади=68
| Сер_сер=20.72           | Сер_сер_опади=63
| Вер_сер=16.80           | Вер_сер_опади=56
| Жов_сер=11.50           | Жов_сер_опади=75
| Лис_сер=5.60           | Лис_сер_опади=84
| Гру_сер=1.50           | Гру_сер_опади=67

| Січ_сер_мін= -6.43       | Січ_сер_макс= 6.23
| Лют_сер_мін= -4.01       | Лют_сер_макс= 8.65
| Бер_сер_мін= 0.62       | Бер_сер_макс= 13.28
| Кві_сер_мін= 5.24       | Кві_сер_макс= 17.92
| Тра_сер_мін= 10.30       | Тра_сер_макс= 22.98
| Чер_сер_мін= 13.42       | Чер_сер_макс= 26.08
| Лип_сер_мін= 17.16       | Лип_сер_макс= 25.93
| Сер_сер_мін= 16.35       | Сер_сер_макс= 25.10
| Вер_сер_мін= 12.41       | Вер_сер_макс= 21.18
| Жов_сер_мін= 7.10       | Жов_сер_макс= 15.86
| Лис_сер_мін= 1.22       | Лис_сер_макс= 10.00
| Гру_сер_мін= -2.89       | Гру_сер_макс= 5.89

|Січ_вітер = 1.66	|Січ_рад = 4310
|Лют_вітер = 1.90	|Лют_рад = 7008
|Бер_вітер = 2.20	|Бер_рад = 10943
|Кві_вітер = 2.20	|Кві_рад = 15316
|Тра_вітер = 1.92	|Тра_рад = 19233
|Чер_вітер = 1.80	|Чер_рад = 21384
|Лип_вітер = 1.80	|Лип_рад = 22410
|Сер_вітер = 1.60	|Сер_рад = 20592
|Вер_вітер = 1.59	|Вер_рад = 15064
|Жов_вітер = 1.60	|Жов_рад = 9169
|Лис_вітер = 1.64	|Лис_рад = 4851
|Гру_вітер = 1.70	|Гру_рад = 3609
}}

== Громадські об'єднання ==
У селі працюють два культурно-мистецькі товариства: українське культурно-освітнє товариство ім. Тараса Шевченка і хорватське культурно-мистецьке товариство «Посавац», діє футбольний клуб «Посавац», який виступає у п'ятій за рангом хорватській футбольній лізі на рівні Бродсько-Посавської жупанії, клуб настільного тенісу та добровільне пожежне товариство.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Katolicka crkva (Kaniza).JPG|Римо-католицька церква
Файл:Grkokatolicka crkva (Kaniza).JPG|Греко-католицька церква
</gallery>

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}

{{Бродсько-Посавська жупанія}}
[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]
[[Категорія:Українці Хорватії]]

title: Країна

Країна: Хорватія

Статус: Село

Жупанія: Бродсько-Посавська

Громада: Бебрина

Конфесійний склад: Римокатолики, грекокатолики

Часовий пояс: UTC+2 і UTC+1

Автомобільний код: SB

OSM: ↑222861 ·R (Бродсько-Посавська жупанія, Бебрина)


text:
# Всеукраїнський банк розвитку
Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» (ВБР) — колишній комерційний банк, створений 24 квітня 2009 року з головним офісом в Києві, був бізнесом "сім’ї Януковича", та використовувався нею для незаконного збагачення через надання кредитів по завищених ставках держкомпаніям України. Засновники: Олександр Янукович і Валентина Арбузова, до останнього єдиним власником банку був старший син колишнього президента України Віктора Януковича — Олександр Янукович. Правління очолювала Валентина Арбузова, мати колишнього глави НБУ Сергія Арбузова.
За два з половиною роки активи банку виросли на 1240% і склали на 01.07.2012 р. 2,5 млрд грн. За оцінками спеціалістів, після приходу Януковича до влади ВБР отримав можливість фінансувати залізницю і видавав їй кредити під вигідні проценти. Станом на 1 листопада 2013 року «ВБР» надав кредити регіональним залізницям та іншим держпідприємствам на суму близько 866 млн грн.
28 листопада 2014 року, Національний банк України визнав ВБР неплатоспроможним і ввів у банк тимчасову адміністрацію терміном на 3 місяці. Станом на жовтень 2014 року, загальні активи ВБР становили 5,6 млрд грн., за їх розмірами банк посідав 31 місце серед усіх 166 діючих банків України. За розміром активів на 1 січня 2015 року "ВБР" займав 36 місце (5,635 млрд грн) серед 158 банків.
Станом на 31 жовтня ГСУ МВС здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні у відношенні службових осіб банку. В ході досудового слідства встановлено, що службові особи ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в період 2012-2014 років незаконно видали кредити державним підприємствам за завищеними відсотковими ставкам, а отримані злочинні доходи легалізували шляхом розміщення коштів на депозитних рахунках власника банку – Януковича О.В. та підконтрольних осіб – працівників банку «ВБР» та інших юридичних осіб.
Слідчими ГСУ МВС проведений обшук в ПАТ «ВБР» та накладений арешт на депозитні рахунки фізичних та юридичних осіб на суму понад 2,6 млрд.грн. (з яких 12 млн. грн. належать особисто Януковичу О.В.).
24 грудня 2015 року Національний банк України ухвалив рішення про відкликання ліцензії у ПАТ «ВБР» та ліквідацію банку.
14 квітня 2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено запис про припинення державної реєстрації ПАТ “ВБР” як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

title: Всеукраїнський банк розвитку

wikitext:
[[Публічне акціонерне товариство]] '''«Всеукраїнський Банк Розвитку» (ВБР)''' — колишній комерційний банк, створений [[24 квітня]] [[2009]] року з головним офісом в Києві, був бізнесом "сім’ї Януковича", та використовувався нею для незаконного збагачення через надання кредитів по завищених ставках держкомпаніям України<ref name="avak">https://www.facebook.com/arsen.avakov.1/posts/924663034290470?pnref=story ФБ-Сторінка голови МВС Авакова</ref>. Засновники: Олександр Янукович і Валентина Арбузова, до останнього єдиним власником банку був старший син колишнього президента України [[Янукович Віктор Федорович|Віктора Януковича]] — [[Янукович Олександр Вікторович|Олександр Янукович]]. Правління очолювала Валентина Арбузова, мати колишнього глави НБУ [[Арбузов Сергій Геннадійович|Сергія Арбузова]].<ref name="dt.ua">[http://dt.ua/UKRAINE/u-donecku-boyoviki-pograbuvali-bank-sina-yanukovicha-na-250-mln-grn-174966_.html У Донецьку бойовики пограбували банк сина Януковича на 250 млн грн.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150806094453/http://dt.ua/UKRAINE/u-donecku-boyoviki-pograbuvali-bank-sina-yanukovicha-na-250-mln-grn-174966_.html |date=6 серпня 2015 }} dt.ua 5 червня 2015</ref>

За два з половиною роки активи банку виросли на 1240% і склали на 01.07.2012 р. 2,5 млрд грн<ref name="ВБР">[http://forbes.ua/business/1334921-kak-bank-aleksandra-yanukovicha-za-dva-s-polovinoj-goda-vyros-v-13-raz Как банк Александра Януковича за два с половиной года вырос в 13 раз] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140302084915/http://forbes.ua/business/1334921-kak-bank-aleksandra-yanukovicha-za-dva-s-polovinoj-goda-vyros-v-13-raz |date=2 березня 2014 }} ''[[Forbes (журнал)|forbes.ua]]'', 13.09.2012</ref>. За оцінками спеціалістів, після приходу Януковича до влади ВБР отримав можливість фінансувати залізницю і видавав їй кредити під вигідні проценти<ref name="Дойчебанк">[http://www.rupor.info/news-v-mire/2014/01/17/dojchebank-mozhet-zablokirovat-scheta-aleksandra-y/ «Дойчебанк» может заблокировать счета Александра Януковича] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140303063849/http://www.rupor.info/news-v-mire/2014/01/17/dojchebank-mozhet-zablokirovat-scheta-aleksandra-y/ |date=3 березня 2014 }} ''rupor.info'', 17.01.2014</ref>. Станом на 1 листопада 2013 року «ВБР» надав кредити регіональним залізницям та іншим держпідприємствам на суму близько 866 млн грн<ref name="Львів">[http://nashigroshi.org/2013/11/01/lvivski-zaliznychnyky-pozychylysya-u-yanukovycha-i-nibyto-klymenka-na-170-miljoniv/ Львівські залізничники позичили 170 мільйонів у Януковича і нібито-Клименка] ''nashigroshi.org'', 01.11.2013</ref>.

28 листопада 2014 року, [[Національний банк України]] визнав ВБР неплатоспроможним і ввів у банк [[Тимчасова адміністрація (банківська діяльність)|тимчасову адміністрацію]] терміном на 3 місяці.<ref>[http://economics.unian.ua/finance/1015304-nbu-viznav-neplatospromojnimi-sche-tri-banki-vklyuchayuchi-bank-sina-yanukovicha.html НБУ визнав неплатоспроможними ще три банки, включаючи банк сина Януковича] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141130182751/http://economics.unian.ua/finance/1015304-nbu-viznav-neplatospromojnimi-sche-tri-banki-vklyuchayuchi-bank-sina-yanukovicha.html |date=30 листопада 2014 }} ''[[УНІАН]]'', 28.11.2014</ref> Станом на жовтень 2014 року, загальні активи ВБР становили 5,6 млрд грн., за їх розмірами банк посідав 31 місце серед усіх 166 діючих [[Банки України|банків України]].<ref>[http://www.bank.gov.ua/doccatalog/document?id=11719772 Активи банків України, станом на 01.10.2014] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141107095442/http://www.bank.gov.ua/doccatalog/document?id=11719772 |date=7 листопада 2014 }} ''[[НБУ]]''</ref> За розміром активів на 1 січня 2015 року "ВБР" займав 36 місце (5,635 млрд грн) серед 158 банків.<ref name="dt.ua"/>

Станом на 31 жовтня ГСУ [[МВС]] здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні у відношенні службових осіб банку. В ході досудового слідства встановлено, що службові особи ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в період 2012-2014 років незаконно видали кредити державним підприємствам за завищеними відсотковими ставкам, а отримані злочинні доходи легалізували шляхом розміщення коштів на депозитних рахунках власника банку – Януковича О.В. та підконтрольних осіб – працівників банку «ВБР» та інших юридичних осіб.

Слідчими ГСУ МВС проведений обшук в ПАТ «ВБР» та накладений арешт на депозитні рахунки фізичних та юридичних осіб на суму понад 2,6 млрд.грн. (з яких 12 млн. грн. належать особисто Януковичу О.В.). <ref name="avak"/>

24 грудня 2015 року Національний банк України ухвалив рішення про відкликання ліцензії у ПАТ «ВБР» та ліквідацію банку.<ref>[http://ua.korrespondent.net/business/financial/3607047-nbu-likviduie-bank-yanukovycha-cherez-sanktsii-yes НБУ ліквідує банк Януковича через санкції ЄС] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151224143301/http://ua.korrespondent.net/business/financial/3607047-nbu-likviduie-bank-yanukovycha-cherez-sanktsii-yes |date=24 грудня 2015 }} ''[[korrespondent.net]]'', 24.12.2015</ref>

14 квітня 2021 року до [[Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань|Єдиного державного реєстру юридичних осіб]] внесено запис про припинення державної реєстрації ПАТ “ВБР” як [[Юридична особа|юридичної особи]], а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.<ref>{{Cite web|title=Фонд гарантування вкладів ліквідували банк сина Януковича|url=https://legalhub.online/bankivskyj-i-finansovyj-sektor/fond-garantuvannya-vkladiv-likviduvaly-bank-syna-yanukovycha/|accessdate=2021-04-17|language=uk|archive-date=17 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210417065908/https://legalhub.online/bankivskyj-i-finansovyj-sektor/fond-garantuvannya-vkladiv-likviduvaly-bank-syna-yanukovycha/}}</ref>

== Див. також ==
* [[«Сім'я» Януковича]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://www.vbr-bank.com.ua/ua/ Офіційний вебсайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140222031659/http://www.vbr-bank.com.ua/ua/ |date=22 лютого 2014 }}

[[Категорія:Ліквідовані банки України]]


text:
# Ямади
Ямади́ (рос. Ямады, башк. Ямаҙы) — село у складі Янаульського району Башкортостану, Росія. Адміністративний центр Ямадинської сільської ради.
Населення — 482 особи (2010; 519 у 2002).
Національний склад:
- башкири — 85 %

title: Ямади

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Ямади
 | назва ін.       = {{lang-ru|Ямады}}<br/>{{lang-ba|Ямаҙы}}
 | карта розташування1 = Росія Башкортостан
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Башкортостан]]
 | район           = [[Янаульський район]]
 | поселення       = [[ямадинська сільська рада|Ямадинська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 482 особи ([[2010]]{{RUS-BA-census}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 56
 | lat_min= 08
 | lat_sec= 29
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 55
 | lon_min= 19
 | lon_sec= 48
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Ямади́''' ({{lang-ru|Ямады}}, {{lang-ba|Ямаҙы}}) — [[село]] у складі [[янаульський район|Янаульського району]] [[Башкортостан]]у, [[Росія]]. Адміністративний центр [[ямадинська сільська рада|Ямадинської сільської ради]].

Населення — 482 особи ([[2010]]; 519 у [[2002]]{{RUS-census2002}}).

Національний склад{{RUS-BA-population-2002-2009}}:
* [[башкири]] — 85 %

== Джерела ==
* {{Карта|O-40-135}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.151382&lon=55.293331&z=13&show=/13646719/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180201220901/http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.151382&lon=55.293331&z=13&show=/13646719/ru/ |date=1 лютого 2018 }}

{{bash-stub}}
{{янаульський район}}

[[Категорія:Населені пункти Янаульського району]]
[[Категорія:Села Башкортостану]]

title: село Ямади

Суб'єкт Російської Федерації: Башкортостан

Муніципальний район: Янаульський район

Поселення: Ямадинська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Ямади · Ямади


text:
# Проста річ
«Проста́ річ» (рос. «Простая вещь») — радянський драматичний фільм 1958 року, знятий режисером Тамазом Меліавою на Кіностудії імені Олександра Довженка. У головних ролях — Сергій Курилов і Жанна
Сухопольська.
Прем'єра в СРСР відбулася 5 березня 1958 року — у кінотеатрах, а 20 лютого 1958 — телепрем'єра.

## Сюжет
Екранізація оповідання Бориса Лавреньова «Оповідання про одну річ».

## У ролях
- Сергій Курилов — Орлов / Леон Кутюр'є
- Жанна Сухопольська — Белла / Марго Кутюр'є
- Олександр Хвиля — Семенухін
- Олег Жаков — Туманович
- Олександр Ануров — Соболевський
- Костянтин Немоляєв — Розенбах
- Олег Борисов — прапорщик Терещенко
- Сергій Петров — лікар Соковнін
- Анна Пекарська — Соковніна
- Марія Капніст — гостя
- Анатолій Теремець
- Валерій Зінов'єв — епізод
- Анатолій Моторний — епізод
- Алла Ролик — епізод
- Микола Рушковський — епізод
- Анатолій Гриневич — епізод

## Знімальна група
- Режисер: Тамаз Меліава
- Сценаристи: Б. Гримак, Тамаз Меліава
- Оператор: Вадим Іллєнко
- Композитор: Ілля Віленський
- Художники-постановники: А. Матвєєв, Петро Орлов, Антоніна Петрова

title: Проста річ

wikitext:
{{Фільм
| вид               =
| українська назва  = Проста річ
| оригінальна назва = {{lang-ru|Простая вещь}}
| зображення        = No image poster.png
| зображення розмір =
| підпис            =
| жанр              = [[Драматичний фільм|драма]]
| режисер           = [[Меліава Тамаз Георгійович|Тамаз Меліава]]
| продюсер          =
| сценарист         = Б. Гримак, Тамаз Меліава
| на основі         = [[оповідання]] [[Лавреньов Борис Андрійович|Бориса Лавреньова]] ''«Оповідання про одну річ»''
| актори            = [[Курилов Сергій Іванович|Сергій Курилов]]<br/>[[Сухопольська Жанна Олександрівна|Жанна Сухопольська]]
| композитор        = [[Віленський Ілля Аркадійович|Ілля Віленський]]
| оператор          = [[Іллєнко Вадим Герасимович|Вадим Іллєнко]]
| монтаж            =
| кінокомпанія      = [[Кіностудія імені Олександра Довженка]]
| дистриб'ютор      =
| тривалість        = 72 хвилини
| озвучення українською =
| країна            = {{USSR}}
| рік               = 1958
| дата виходу       = [[20 лютого]] [[1958]] (СРСР)
| кошторис          =
| касові збори      =
| imdb_id           = 0781075
| мова              = {{російська}}
| рейтинг           =
| сайт              =
| попередній        =
| наступний         =
}}
'''«Проста́ річ»''' ({{lang-ru|«Простая вещь»}}) — радянський [[драма (жанр)|драматичний]] фільм [[1958]] року, знятий [[режисер]]ом [[Меліава Тамаз Георгійович|Тамазом Меліавою]] на [[Кіностудія імені Олександра Довженка|Кіностудії імені Олександра Довженка]]. У головних ролях — [[Курилов Сергій Іванович|Сергій Курилов]] і [[Сухопольська Жанна Олександрівна|Жанна
Сухопольська]].

[[Прем'єра]] в [[СРСР]] відбулася [[5 березня]] [[1958]] року — у [[кінотеатр]]ах, а [[20 лютого]] 1958 — телепрем'єра.

== Сюжет ==
Екранізація [[оповідання]] [[Лавреньов Борис Андрійович|Бориса Лавреньова]] ''«Оповідання про одну річ»''.

== У ролях ==
{{div col}}
* [[Курилов Сергій Іванович|Сергій Курилов]] — Орлов / Леон Кутюр'є
* [[Сухопольська Жанна Олександрівна|Жанна Сухопольська]] — Белла / Марго Кутюр'є
* [[Хвиля Олександр Леопольдович|Олександр Хвиля]] — Семенухін
* [[Жаков Олег Петрович|Олег Жаков]] — Туманович
* [[Ануров Олександр Герасимович|Олександр Ануров]] — Соболевський
* [[Немоляєв Костянтин Вікторович|Костянтин Немоляєв]] — Розенбах
* [[Борисов Олег Іванович|Олег Борисов]] — прапорщик Терещенко
* [[Петров Сергій Сергійович (актор)|Сергій Петров]] — лікар Соковнін
* [[Пекарська Анна Федорівна|Анна Пекарська]] — Соковніна
* [[Капніст Марія Ростиславівна|Марія Капніст]] — гостя
* [[Теремець Анатолій Федорович|Анатолій Теремець]]
* [[Зінов'єв Валерій Олексійович|Валерій Зінов'єв]] — епізод
* [[Анатолій Моторний]] — епізод
* [[Ролик Алла Миколаївна|Алла Ролик]] — епізод
* [[Рушковський Микола Миколайович|Микола Рушковський]] — епізод
* [[Гриневич Анатолій Андрійович|Анатолій Гриневич]] — епізод
{{div col end}}

== Знімальна група ==
{{div col}}
* Режисер: [[Меліава Тамаз Георгійович|Тамаз Меліава]]
* [[Сценарист]]и: Б. Гримак, Тамаз Меліава
* [[Оператор (професія)|Оператор]]: [[Іллєнко Вадим Герасимович|Вадим Іллєнко]]
* [[Композитор]]: [[Віленський Ілля Аркадійович|Ілля Віленський]]
* [[Художник-постановник|Художники-постановники]]: А. Матвєєв, Петро Орлов, Антоніна Петрова
{{div col end}}

== Джерела ==
* [https://usfa.gov.ua/movie-catalog/prosta-rich-i10274 «Проста річ»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210824074031/https://usfa.gov.ua/movie-catalog/prosta-rich-i10274 |date=24 серпня 2021 }} на сайті Державного агентства України з питань кіно
* [https://www.kino-teatr.ru/kino/movie/sov/8684/annot/ «Проста річ»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210823234848/https://www.kino-teatr.ru/kino/movie/sov/8684/annot/ |date=23 серпня 2021 }} на сайті kino-teatr.ru {{ref-ru}}
* [https://ru.kinorium.com/377313/ «Проста річ»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210823234846/https://ru.kinorium.com/377313/ |date=23 серпня 2021 }} на сайті ru.kinorium.com {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф|Грузія}}

[[Категорія:Фільми СРСР 1958]]
[[Категорія:Фільми Тамаза Меліави]]
[[Категорія:Фільми кіностудії імені Олександра Довженка]]
[[Категорія:Фільми-драми СРСР]]
[[Категорія:Фільми російською мовою]]

title: рос. Простая вещь

Жанр: драма

Режисер: Тамаз Меліава

Сценарист: Б. Гримак, Тамаз Меліава

У головних · ролях: Сергій Курилов · Жанна Сухопольська

Оператор: Вадим Іллєнко

Композитор: Ілля Віленський

Кінокомпанія: Кіностудія імені Олександра Довженка

Тривалість: 72 хвилини

Мова: російська

Країна: СРСР

Дата виходу: 20 лютого 1958 (СРСР)