text:
# Мері Кеннет Келлер
Мері Кенет Келер (англ. Mary Kenneth Keller; (17 грудня 1913 — 10 січня 1985) — сестра Згромадження Сестер Милосердя Благословенної Діви Марії, американська католицька сестра-черниця, педагог і піонер у галузі комп'ютерних наук. Одна з перших людей і перша жінка, яка отримала ступінь доктора філософії (PhD) в галузі комп'ютерних наук у Сполучених Штатах. Келер та Ірвінг Танг були першими двома докторантами у галузі комп'ютерних наук (Келер отримала ступінь доктора філософії (Ph.D.), а Танг — ступінь доктора наук (D.Sc.) в один день).

## Кар‘єра
Келер, при народженні названа Евелін Марі Келер, народилася в Клівленді, штат Огайо, 17 грудня 1913 року в родині Джона Адама Келера та Кетрін Джозефіни (уродженої Салліван) Келер. Вона вступила до Згромадження Сестер Милосердя Пресвятої Діви Марії в 1932 році і склала обіти в цьому релігійному згромадженні в 1940 році. Вона отримала ступінь бакалавра математики в 1943 році та магістра математики і фізики в 1953 році в Університеті ДеПоль в Чикаго. Келер отримала ступінь доктора філософії в Університеті Вісконсін-Медісон у 1965 році. Її дисертація «Індуктивний висновок на комп'ютерних моделях» була присвячена «побудові алгоритмів, які виконують аналітичне диференціювання алгебраїчних виразів, написаних на мові CDC FORTRAN 63».
Під час навчання в аспірантурі Келер була пов'язана з різними установами, включаючи Мічиганський університет, Пердью та Дартмут. Хоча багато джерел стверджують, що Келер почала працювати на практикумі (воркшопі) Національного наукового фонду в 1958 році в центрі комп'ютерних наук Дартмутського коледжу (на той час чоловічого закладу), де вона брала участь у реалізації першого ядра мови DTSS BASIC, працюючи під керівництвом Джона Г. Кемені і Томаса Е. Курца разом з приблизно десятком інших студентів, — це навряд чи відповідає дійсності, оскільки Дартмут не мав свого першого комп'ютера до 1959 року. Келер брала участь у літній програмі для вчителів старших класів Дартмутського коледжу в 1961 році, де вона працювала з Томасом Курцем, батьком мови BASIC. Вона стала досвідченим викладачем мови BASIC і написала у співавторстві видатний підручник з цього предмету в 1973 році.
Келер вірила в те, що комп'ютери можуть розширити доступ до інформації та сприяти розвитку освіти. Отримавши докторський ступінь у 1965 році, Келер заснувала кафедру комп'ютерних наук у Коледжі Кларка (нині Університет Кларка), католицькому жіночому коледжі, заснованому сестрами милосердя Пресвятої Діви Марії в місті Дубук, штат Айова. Того ж року Національний науковий фонд виділив їй грант у розмірі 25 000 доларів, який виплачувався протягом двох років, на «навчальне обладнання для бакалаврської освіти». Очоливши одну з перших кафедр комп'ютерних наук у невеликому коледжі, Келер керувала цією кафедрою протягом двадцяти років. В Університеті Кларка зараз працює Центр обчислень та інформаційних послуг імені Келер, який надає комп'ютерну та телекомунікаційну підтримку студентам, викладачам і співробітникам Коледжу Кларка. Коледж також заснував стипендію імені Мері Кенет Келер з інформатики на її честь.
Келер адвокатувала залучення жінок до комп'ютерних технологій та використання комп'ютерів в освіті. Вона допомогла заснувати Асоціацію користувачів малих комп'ютерів в освіті (англ. Association of Small Computer Users in Education, ASCUE). Вона написала чотири книги на цю тему. На конференції ACM/SIGUCC з обслуговування користувачів у 1975 році Келер заявила, що «ми ще не повністю використовували комп'ютер як найбільший міждисциплінарний інструмент, винайдений на сьогоднішній день».
Померла 10 січня 1985 р., у віці 71 року.

title: Мері Кеннет Келлер

wikitext:
{{однофамільці|Келлер (прізвище)|Келлер}}
{{особа}}
'''Мері Кенет Келер''' ({{lang-en|Mary Kenneth Keller}}; (17 грудня 1913 — 10 січня 1985) — сестра [[Sisters of Charity of the Blessed Virgin Mary|Згромадження Сестер Милосердя Благословенної Діви Марії]], американська католицька сестра-черниця, педагог і піонер у галузі комп'ютерних наук. Одна з перших людей і перша жінка, яка отримала ступінь доктора філософії (PhD) в галузі комп'ютерних наук у Сполучених Штатах. Келер та Ірвінг Танг були першими двома докторантами у галузі комп'ютерних наук (Келер отримала ступінь доктора філософії (Ph.D.), а Танг — ступінь доктора наук (D.Sc.) в один день)<ref>{{Cite web|url = https://www.newspaperarchive.com/us/wisconsin/madison/madison-wisconsin-state-journal/1965/06-08/page-5?tag=commencement&rtserp=tags/commencement?&ndt=ex&py=1965&pm=6&pd=8&pc=17236&psi=103&pci=7|title = Wisconsin State Journal, June 8, 1965| date=8 June 1965 }}</ref><ref>{{Cite web|url = https://www.newspaperarchive.com/us/wisconsin/madison/madison-capital-times/1965/06-07/page-12?tag=commencement&rtserp=tags/commencement?&ndt=ex&py=1965&pm=6&pd=7&pc=17236&psi=103&pci=7|title = Capital Times| date=7 June 1965 |access-date = 19 вересня 2015}}</ref><ref name=":0" /><ref name="London 2013">{{cite web |last=London |first=Ralph L |title=Who Earned First Computer Science Ph.D.? |date=2013-01-15 |website=Communications of the ACM |url=https://cacm.acm.org/blogs/blog-cacm/159591-who-earned-first-computer-science-ph-d/fulltext |access-date=2019-10-25}}</ref>.

== Кар‘єра ==
Келер, при народженні названа Евелін Марі Келер, народилася в Клівленді, штат Огайо, 17 грудня 1913 року в родині Джона Адама Келера та Кетрін Джозефіни (уродженої Салліван) Келер<ref name=":0">{{Cite journal|last=Gurer|first=Denise|date=January 1995|title=Pioneering Women in Computer Science|journal=Communications of the ACM|volume= 38| issue = 1|pages=45–54|doi=10.1145/204865.204875|s2cid=6626310|doi-access=free}}</ref><ref>{{Cite journal |last1=Head |first1=Jennifer |last2=O’Leary |first2=Dianne P. |date=2023-01-01 |title=The Legacy of Mary Kenneth Keller, First U.S. Ph.D. in Computer Science |url=https://ieeexplore.ieee.org/document/10076929 |journal=IEEE Annals of the History of Computing |volume=45 |issue=1 |pages=55–63 |doi=10.1109/MAHC.2022.3231763 |issn=1058-6180|arxiv=2208.01765 }}</ref>. Вона вступила до Згромадження Сестер Милосердя Пресвятої Діви Марії в 1932 році<ref name="gurer">{{cite journal|last=Gürer|first=Denise|date=June 2002|title=Pioneering Women in Computer Science|url=http://courses.cs.washington.edu/courses/csep590/06au/readings/p175-gurer.pdf|journal=Communications of the ACM|volume=38|pages=45–54|doi=10.1145/204865.204875|number=1|s2cid=6626310}}</ref><ref name="Crezo">{{cite news|last1=Crezo|first1=Adrienne|title=First Female Ph.D. in Computer Science Was a Nun|url=http://mentalfloss.com/article/53178/first-woman-earn-phd-computer-science-was-nun|access-date=28 березня 2015|work=Real Clear Science|date=14 жовтня 2013}}</ref> і склала обіти в цьому релігійному згромадженні в 1940 році<ref name="gurer" /><ref>{{cite news
|title=CS Prof From Iowa Was a 'Heroine of Computing' -- and a Nun
|url=http://www.cs.uni.edu/~wallingf/blog/archives/monthly/2014-05.html
|date=25 травня 2014}}</ref>. Вона отримала ступінь бакалавра математики в 1943 році та магістра математики і фізики в 1953 році в Університеті ДеПоль в Чикаго. Келер отримала ступінь доктора філософії в Університеті Вісконсін-Медісон у 1965 році<ref>{{cite web|url=http://cacm.acm.org/blogs/blog-cacm/159591-who-earned-first-computer-science-phd/fulltext|title=Who Earned First Computer Science Ph.D.?|last=London|first=Ralph L.|date=15 січня 2013|type=blog|access-date=1 серпня 2014|periodical=Communications of the ACM}}</ref><ref>{{Citation|last=Steel|first=Martha Vickers|title=Women in computing: experiences and contributions within the emerging computing industry|date=11 грудня 2011|url=http://www.computinghistorymuseum.org/teaching/papers/research/steel.pdf|type=CSIS 550 History of Computing – Research Paper|access-date=1 серпня 2014|archive-date=23 листопада 2011|archive-url=https://web.archive.org/web/20111123023549/http://www.computinghistorymuseum.org/teaching/papers/research/steel.pdf}}</ref><ref name="uwismadison">{{Cite web|url=http://research.cs.wisc.edu/includes/textfiles/phds.65-70.txt|title=UW-Madison Computer Science Ph.D.s Awarded, May 1965 - August 1970|work=Department of Computer Sciences, University of Wisconsin-Madison|access-date=2015-08-28}}, PhDs granted at UW-Madison Computer Sciences Department.</ref>. Її дисертація «Індуктивний висновок на комп'ютерних моделях»<ref name="uwismadison" /> була присвячена «побудові алгоритмів, які виконують аналітичне диференціювання алгебраїчних виразів, написаних на мові CDC FORTRAN 63»<ref>{{Cite web|url=https://www.women.cs.cmu.edu/ada/Resources/Women/|title=The Ada Project|website=www.women.cs.cmu.edu|access-date=2017-11-18|archive-date=2018-03-26|archive-url=https://web.archive.org/web/20180326031002/https://www.women.cs.cmu.edu/ada/Resources/Women/|url-status=dead}}</ref>.

Під час навчання в аспірантурі Келер була пов'язана з різними установами, включаючи Мічиганський університет, Пердью та Дартмут<ref>{{Cite journal|last=Gurer|first=Denise|date=January 1995|title=Pioneering women in computer science|journal=Communications of the ACM|volume= 38| issue = 1|pages=45–54|doi=10.1145/204865.204875|s2cid=6626310|doi-access=free}}</ref>. Хоча багато джерел стверджують, що Келер почала працювати на практикумі (воркшопі) Національного наукового фонду<ref>{{Cite web|title = Sisters of Charity of the Blessed Virgin Mary - BVM News|url = http://www.bvmcong.org/whatsnew_archive.cfm|website = www.bvmcong.org|access-date = 2015-10-14|archive-date = 2017-09-02|archive-url = https://web.archive.org/web/20170902182905/http://www.bvmcong.org/whatsnew_archive.cfm|url-status = dead}}</ref> в 1958 році в центрі комп'ютерних наук Дартмутського коледжу (на той час чоловічого закладу), де вона брала участь у реалізації першого ядра мови DTSS BASIC, працюючи під керівництвом Джона Г. Кемені і Томаса Е. Курца разом з приблизно десятком інших студентів, — це навряд чи відповідає дійсності, оскільки Дартмут не мав свого першого комп'ютера до 1959 року<ref>{{cite encyclopedia
 |encyclopedia=History of Programming Languages I
 |last=Kurtz
 |first=Thomas E.
 |title=BASIC
 |date=1981
 |publisher=[[Association for Computing Machinery|ACM]]
 |isbn=0127450408
 |doi=10.1145/800025.1198404
 |editor-last=Wexelblat
 |editor-first=Richard
 |location=New York
 |pages=[https://archive.org/details/historyofprogram0000hist/page/515 515–537]
 |chapter-url=https://books.google.com/books?id=Hy-jBQAAQBAJ
 |s2cid=222095524
 |url=https://archive.org/details/historyofprogram0000hist/page/515
 }}</ref>. Келер брала участь у літній програмі для вчителів старших класів Дартмутського коледжу в 1961 році, де вона працювала з Томасом Курцем, батьком мови BASIC. Вона стала досвідченим викладачем мови BASIC і написала у співавторстві видатний підручник з цього предмету в 1973 році<ref name="Mary Kenneth Keller ">{{cite journal| last1=Head | first1=Jennifer | last2=O'Leary | first2=Dianne P. | title=The Legacy of Mary Kenneth Keller, First U.S. Ph.D. In Computer Science | journal=IEEE Annals of the History of Computing | year=2023 | volume=45 | pages=55–63 | doi=10.1109/MAHC.2022.3231763 |arxiv=2208.01765| s2cid=257642795 }}</ref>.

Келер вірила в те, що комп'ютери можуть розширити доступ до інформації та сприяти розвитку освіти<ref>{{Cite web
| title = Sister Mary Kenneth Keller
| work = The Ada Project: Pioneering Women in Computing Technology
| access-date = 2014-11-09
| url = http://www.women.cs.cmu.edu/ada/Resources/Women/?view=alphabetical
| archive-date = 2020-05-29
| archive-url = https://web.archive.org/web/20200529035318/https://www.women.cs.cmu.edu/ada/Resources/Women/?view=alphabetical
| url-status = dead
}}</ref>. Отримавши докторський ступінь у 1965 році, Келер заснувала кафедру комп'ютерних наук у Коледжі Кларка (нині Університет Кларка), католицькому жіночому коледжі, заснованому сестрами милосердя Пресвятої Діви Марії в місті Дубук, штат Айова. Того ж року Національний науковий фонд виділив їй грант у розмірі 25 000 доларів, який виплачувався протягом двох років, на «навчальне обладнання для бакалаврської освіти»<ref>{{Cite book|title=Grants and Awards for the Fiscal Year Ended June 30, 1965|last=National Science Foundation|publisher=Government Printing Office|year=1965|location=Washington, DC|pages=98}}</ref>. Очоливши одну з перших кафедр комп'ютерних наук у невеликому коледжі, Келер керувала цією кафедрою протягом двадцяти років<ref>[http://www.nwhm.org/blog/category/uncategorized/ About — National Women's History Museum — NWHM<!-- Bot generated title -->] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120510051542/http://www.nwhm.org/blog/category/uncategorized/ |date=2012-05-10 }}</ref><ref>{{Cite journal|last=Dorn|first=Philip H.|date=April 1986|title=Sister Mary Kenneth Keller|journal=Annals of the History of Computing|volume= 8| issue = 2|pages=194|doi=10.1109/MAHC.1986.10042}}</ref>. В Університеті Кларка зараз працює Центр обчислень та інформаційних послуг імені Келер, який надає комп'ютерну та телекомунікаційну підтримку студентам, викладачам і співробітникам Коледжу Кларка<ref>[http://www.clarke.edu/page.aspx?id=2684 Computer Center: Clarke University<!-- Bot generated title -->]</ref>. Коледж також заснував стипендію імені Мері Кенет Келер з інформатики на її честь<ref>[https://www.cappex.com/page/meritAid/programDetail.jsp?id=153126&program=151605 Mary Kenneth Keller Computer Science Scholarship — Clarke University Scholarships<!-- Bot generated title -->]</ref>.

Келер адвокатувала залучення жінок до комп'ютерних технологій<ref name="gurer"/> та використання комп'ютерів в освіті. Вона допомогла заснувати Асоціацію користувачів малих комп'ютерів в освіті (англ. Association of Small Computer Users in Education, ASCUE)<ref name="Annals">{{cite journal|date=1986|title=Brief Obituary for Sister Mary Kenneth Keller|journal=Annals of the History of Computing|volume=8|issue=2|page=194|doi=10.1109/MAHC.1986.10042}}</ref>. Вона написала чотири книги на цю тему<ref>[http://www.encyclopediadubuque.org/index.php?title=KELLER%2C_Mary_Kenneth Keller, Mary Kenneth — Encyclopedia Dubuque<!-- Bot generated title -->]</ref>. На конференції ACM/SIGUCC з обслуговування користувачів у 1975 році Келер заявила, що «ми ще не повністю використовували комп'ютер як найбільший міждисциплінарний інструмент, винайдений на сьогоднішній день»<ref>{{Cite journal|last=Keller|first=Sister Mary Kenneth|date=December 1975|title=The role of the university computer center in educational research (with remote hope)|journal=ACM SIGUCCS Newsletter|volume= 5| issue = 4|pages=12–14|doi=10.1145/1098890.1098893|s2cid=21300012|doi-access=free}}</ref>.

Померла 10 січня 1985 р., у віці 71 року.<ref name=Annals />

== Бібліографія ==
* {{cite thesis|last1=Keller|first1=Mary Kenneth|title=Inductive inference on computer generated patterns|date=1965|publisher=The University of Wisconsin|location=Madison, Wisconsin|url=http://dl.acm.org/citation.cfm?id=905124|type=PhD Thesis}} (Doctoral Dissertation)
* ''Computer graphics and applications of matrix methods: three dimensional computer graphics and projections'' by Mary K Keller; Consortium for Mathematics and Its Applications (U.S.); Undergraduate Mathematics and Its Applications Project (U.S.) Lexington, MA: COMAP/UMAP, 1983. U106, U110.<ref>{{cite web|title=Computer Graphics and Applications of Matrix Methods: Three Dimensional Computer Graphics and Projections (UMAP) Sister Mary K. Keller|url=http://www.comap.com/product/?idx=271|access-date=28 березня 2015|archive-date=7 квітня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160407232407/http://comap.com/product/?idx=271|url-status=dead}}</ref>
* ''Mathematical logic and probability with BASIC programming'' by William S Dorn, Herbert J Greenberg, and Mary K Keller. Prindle, Weber & Schmidt, 1973<ref name="Mary Kenneth Keller "/>
* ''Electrical circuits and Applications of matrix methods: analysis of linear circuits'' Mary K Keller; Consortium for Mathematics and Its Applications (U.S.); Undergraduate Mathematics and Its Applications Project (U.S.), 1978. U108.<ref>{{cite web|title=Electrical Circuits and Applications of Matrix Methods: Analysis of Linear Circuits (UMAP) Sister Mary K. Keller|url=http://216.250.163.249//product/?idx=401|access-date=28 березня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150402104838/http://216.250.163.249//product/?idx=401|archive-date=2 квітня 2015|url-status=dead}}</ref>
* ''Food service management and Applications of matrix methods: food service and dietary requirements'' by Mary K Keller; Consortium for Mathematics and Its Applications (U.S.); Undergraduate Mathematics and Its Applications Project (U.S.) Lexington, MA: COMAP/UMAP, 1983. U105, U109.<ref>{{cite web|title=Food Service Management and Applications of Matrix Methods: Food Service and Dietary Requirements (UMAP) Sister Mary K. Keller|url=http://216.250.163.249//product/?idx=270|access-date=28 березня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150402155700/http://216.250.163.249//product/?idx=270|archive-date=2 квітня 2015|url-status=dead}}</ref>
* ''Markov chains and applications of matrix methods: fixed point and absorbing Markov chains'' by Mary K Keller; Consortium for Mathematics and Its Applications (U.S.); Undergraduate Mathematics and Its Applications Project (U.S.) Lexington, MA: COMAP/UMAP, 1983. U107, U111.<ref>{{cite web|title=Markov Chains and Applications of Matrix Methods: Fixed Point and Absorbing Markov Chains (UMAP) Sister Mary K. Keller|url=http://216.250.163.249//product/?idx=272|access-date=28 березня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150402190107/http://216.250.163.249//product/?idx=272|archive-date=2 квітня 2015|url-status=dead}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{нк}}

{{DEFAULTSORT:Келлер Мері Кеннет}}

[[Категорія:Черниці]]
[[Категорія:Жінки-інформатики]]

title: Мері Кеннет Келлер

Ім'я при народженні: англ. Evelyn Marie Keller

Народилася: 17 грудня 1913 · Клівленд, Огайо, США

Померла: 10 січня 1985 (71 рік) · Дубук, Айова, США

Країна: США

Місце проживання: Дубук

Діяльність: дослідниця у галузі інформатики, викладачка університету, черниця у католицизмі, математикиня

Галузь: інформатика

Alma mater: Університет Вісконсину в Медісоні (1965), Університет Де Поляd, Clarke Universityd і Mundelein Colleged

Науковий керівник: Preston C. Hammerd

Заклад: Clarke Universityd

Членство: Товариство з промислової та прикладної математики, Association for Computing Machinery і Математична асоціація Америки

Magnum opus: BASIC

Конфесія: католицтво


text:
# Ільчишин Іван Петрович
Іван Петрович Ільчишин (нар. 7 квітня 1978, Дрогобич, Львівська область, УРСР) — український футболіст та футзаліст, нападник, футзальний тренер.

## Кар'єра футболіста
Футбольну кар'єру розпочав 1995 року в «Кристалі» (Чортків).
Кар'єру футзаліста розпочав 1997 року в дрогобицькому «Каменярі». Також у 1999-2000 роках захищав кольори футбольних команд з Дрогобича, «Галичини» та «Нафтовика». У 2001 році дебютував в українській футзальній Екстра-лізі у складі ДСС (Запоріжжя). У 2002 році перейшов до львівської «Енергії». З січня 2004 року півтора року грав у ЛТК (Луганськ). На початку 2006 року повернувся до дрогобицького «Каменяра». У кінці січня 2008 року переїхав до Польщі, де 2 лютого дебютував в АЗС УВ (Варшава). Загалом, як граючий тренер, виступав у цій команді у 9 матчах ліги, відзначився 4 голами. Після вильоту АЗС-у до II ліги перебрався в «Янго» (Катовиці), з яким розпочав підготовку до сезону 2008/09 років. У сезоні 2010/11 років зіграв 17 матчів зіграв за рідний дрогобицький «Каменяр-Термопласт», після чого закінчив футбольну кар’єру.
У 2007 та 2008 роках також виступав у клубі пляжного футболу «Старт» (Іллічівськ).

## Кар'єра тренера
У 2006 році розпочав тренерську роботу, де поєднував функції гравця та тренера в дрогобицького «Каменяра». З 2007 по 2008 рік — граючий головний тренер клубу «Старт» (Іллічівськ). У першій половині 2008 року був граючим тренером у АЗС УВ (Варшава). У серпні 2008 року його запросили до «Янго» (Катовиці), де також був граючим тренером. З липня 2009 року по червень 2010 року керував «П. А. Нова» (Глівіце). Потім очолив аматорський колектив «Галичина» (Дрогобич).

wikiname: ukwiki

title: Ільчишин Іван Петрович

in_language: uk

wikitext:
{{Однофамільці|Ільчишин}}
{{Футболіст
| ім'я              = Іван Ільчишин
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Іван Петрович Ільчишин
| дата-народження   = 07.04.1978
| місце-народження  = [[Дрогобич]], [[Львівська область]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             =
| вага              =
| прізвисько        =
| громадянство      = {{UKR}}
| позиція           = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| поточний-клуб     =
| номер             =
| юнацькі-клуби     =
| юнацькі-роки      =
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1995 |{{Прапорець|UKR}}|[[Кристал (Чортків)|«Кристал» (Ч)]] |1|0}}
{{Футболіст рядок 1|1999—2000 |{{Прапорець|UKR}}|[[Галичина (Дрогобич)|«Галичина» (Др)]] |19|0}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1997—2000 |{{Прапорець|UKR}}|«Каменяр» (Др) |31|27}}
{{Футболіст рядок 1|1999—2000 |{{фарм-клуб}}{{Прапорець|UKR}}|«Гвардієць-Динамо» (Л) |5|4}}
{{Футболіст рядок 0|2001 |{{Прапорець|UKR}}|[[Дніпроспецсталь (футзальний клуб)|ДСС (З)]] |17|1}}
{{Футболіст рядок 1|2002—2004 |{{Прапорець|UKR}}|[[Енергія (Львів)|«Енергія» (Л)]] |50|12}}
{{Футболіст рядок 0|2003—2004 |{{фарм-клуб}}{{Прапорець|UKR}}|«ЛДІФК-Енергія» (Л) |5|4}}
{{Футболіст рядок 1|2004—2005 |{{Прапорець|UKR}}|[[ЛТК (футзальний клуб)|ЛТК (Л)]] |45|26}}
{{Футболіст рядок 0|2004 |{{фарм-клуб}}{{Прапорець|UKR}}|ЛТК-2 (Л) |1|0}}
{{Футболіст рядок 1|2006—2008 |{{Прапорець|UKR}}|«Каменяр» (Др) |32|37}}
{{Футболіст рядок 0|2008 |{{Прапорець|POL}}|АЗС УВ (Варшава) |9|4}}
{{Футболіст рядок 1|2008—2009 |{{Прапорець|POL}}|«Янго» (Катовиці) |?|?}}
{{Футболіст рядок 0|2010—2011 |{{Прапорець|UKR}}|«Каменяр-Термопласт» (Др) |17|8}}
{{Футболіст кінець}}
| пляжний-клуби = {{Прапорець|UKR}} [[Старт (футбольний клуб, Чорноморськ)|«Старт» (Іл)]]
| пляжний-роки = 2007—2008
| пляжний-ігри(голи) = 19 (6)
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| гравець збірної =
| тренер-команда = {{Прапорець|POL}} «П. А. Нова» (Глівіце)
{{Прапорець|UKR}} «Галичина» (Др)
| тренер-сезон = 2009—2010
201?—?
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Іван Петрович Ільчишин''' ({{н}} [[7 квітня]] [[1978]], [[Дрогобич]], [[Львівська область]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]) — [[Україна|український]] [[футболіст]] та [[футзал]]іст, [[Нападник (футбол)|нападник]], футзальний тренер.

== Кар'єра футболіста ==
Футбольну кар'єру розпочав 1995 року в [[Кристал (Чортків)|«Кристалі» (Чортків)]].

Кар'єру футзаліста розпочав 1997 року в дрогобицькому «Каменярі». Також у 1999-2000 роках захищав кольори футбольних команд з Дрогобича, [[Галичина (Дрогобич)|«Галичини»]] та [[Галичина (Дрогобич)|«Нафтовика»]]. У 2001 році дебютував в українській футзальній Екстра-лізі у складі [[Дніпроспецсталь (футзальний клуб)|ДСС (Запоріжжя)]]. У 2002 році перейшов до львівської [[Енергія (Львів)|«Енергії»]]. З січня 2004 року півтора року грав у [[ЛТК (футзальний клуб)|ЛТК (Луганськ)]]. На початку 2006 року повернувся до дрогобицького «Каменяра». У кінці січня 2008 року переїхав до Польщі, де 2 лютого дебютував в АЗС УВ (Варшава). Загалом, як граючий тренер, виступав у цій команді у 9 матчах ліги, відзначився 4 голами. Після вильоту АЗС-у до II ліги перебрався в «Янго» (Катовиці), з яким розпочав підготовку до сезону 2008/09 років. У сезоні 2010/11 років зіграв 17 матчів зіграв за рідний дрогобицький «Каменяр-Термопласт», після чого закінчив футбольну кар’єру.

У 2007 та 2008 роках також виступав у клубі пляжного футболу [[Старт (футбольний клуб, Чорноморськ)|«Старт» (Іллічівськ)]].

== Кар'єра тренера ==
У 2006 році розпочав тренерську роботу, де поєднував функції гравця та тренера в дрогобицького «Каменяра». З 2007 по 2008 рік — граючий головний тренер клубу [[Старт (футбольний клуб, Чорноморськ)|«Старт» (Іллічівськ)]]<ref>[https://futsalua.org/blog/post/ivan-ilchishin-yazyk-futbola-ponyaten-dlya-kazhdogo-igroka Иван Ильчишин: Язык футбола понятен для каждого игрока]{{Недоступне посилання}} {{ref-ru}}</ref>. У першій половині 2008 року був граючим тренером у АЗС УВ (Варшава). У серпні 2008 року його запросили до «Янго» (Катовиці)<ref>[https://futsalua.org/blog/post/ivan-ilchishin-polyaki-igrayut-eshche-v-romanticheskii-futzal Иван Ильчишин: "Поляки играют ещё в романтический футзал"]{{Недоступне посилання}} {{ref-ru}}</ref>, де також був граючим тренером. З липня 2009 року по червень 2010 року керував «П. А. Нова» (Глівіце). Потім очолив аматорський колектив «Галичина» (Дрогобич)<ref>[https://futsal-amator.com.ua/ua/news/lvovskaya-drogobich-chempionat_goroda-chempionat_drogobichchini Чемпіонат Дрогобиччини, 6 тур]{{Недоступне посилання}} {{ref-ru}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ФФУ|43813}}
* [https://upl.ua/ua/people/view/43760 Візитна картка футболіста на офіційному сайті УПЛ]
* {{ff|446215}}
* [https://ukr-footbal.org.ua/personalii/hravtsi/22983--1978-sp-23102.html Профіль гравця] на сайті «Український футбол»
* [http://funball.org.ua/players/detailed/2385/ Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210115143836/http://funball.org.ua/players/detailed/2385/ |date=15 січня 2021 }} на сайті funball.org.ua {{ref-ru}}
{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Уродженці Дрогобича]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Українські футзалісти]]
[[Категорія:Українські футзальні тренери]]
[[Категорія:Футболісти «Кристала» (Чортків)]]
[[Категорія:Футболісти «Галичини» (Дрогобич)]]
[[Категорія:Гравці МФК «ДСС»]]
[[Категорія:Гравці МФК «Енергія» Львів]]
[[Категорія:Гравці МФК «ЛТК»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Іван Петрович Ільчишин

Народження: 7 квітня 1978 (46 років)

Громадянство: Україна

Позиція: нападник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Кристал» (Ч) · 1 · (0)

«Галичина» (Др) · 19 · (0)

title: Професіональні клуби (футзал)

Роки: Клуб · І (г)

«Каменяр» (Др) · 31 · (27)

→ «Гвардієць-Динамо» (Л) · 5 · (4)

«Енергія» (Л) · 50 · (12)

→ «ЛДІФК-Енергія» (Л) · 5 · (4)

«Каменяр» (Др) · 32 · (37)

АЗС УВ (Варшава) · 9 · (4)

«Янго» (Катовиці) · ? · (?)

«Каменяр-Термопласт» (Др) · 17 · (8)

title: Професіональні клуби (пляжний футбол)

Роки: Клуб · І (г)

«Старт» (Іл) · 19 (6)

title: Тренерська діяльність**

Сезони: Команда · Місце

«П. А. Нова» (Глівіце) · «Галичина» (Др)

Тренерська діяльність**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Тренерська діяльність**: ** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# Катрін Тасєва
Катрін Тасєва (англ. Katrin Taseva, болг. Катрин Янкова Тасева нар. 24 листопада 1994, Самоков) — болгарська гімнастка, що виступає в індивідуальній першості. Срібна призерка чемпіонатів світу в командній першості, багаторазова призерка Європейських ігор, чемпіонатів Європи та кубків світу. Спортсменка 2018 року в Болгарії.

## Біографія
У 2018 році виставила на аукціон свою золоту медаль за вправу з булавами та переможні булави з домашнього чемпіонату Європи, щоб зібрати кошти на лікування злоякісної пухлини болгарського футболіста Івана Тодорова. Анонімний покупець повернув нагороду з булавами в січні 2019 року.

## Спортивна кар'єра
В спортивну секцію запросив тренер після перегляду дітей в садочку, коли було чотири роки.

## Результати на турнірах
| Рік  | Змагання           | Команда | АП |   |   |   |   |
| ---- | ------------------ | ------- | -- | - | - | - | - |
| 2017 | Чемпіонат Європи   |         |    | 4 |   |   | 2 |
| 2017 | Чемпіонат світу    |         | 10 |   |   |   | 8 |
| 2018 | Чемпіонат Європи   |         | 5  |   |   |   |   |
| 2018 | Чемпіонат світу    | 2       | 6  | 7 | 8 | 8 |   |
| 2019 | Чемпіонат Європи   |         | 30 | 7 |   | 4 | 8 |
| 2019 | Європейські ігри   |         |    |   | 2 |   | 3 |
| 2019 | Чемпіонат світу    | 6       | 9  |   |   |   |   |
| 2020 | Чемпіонат Європи   |         | 7  |   |   |   |   |
| 2021 | Кубок світу. Софія |         | 5  |   | 4 | 4 |   |
| 2021 | Кубок світу. Баку  |         | 7  | 5 |   |   | 3 |
| 2021 | Чемпіонат Європи   |         | 7  | 6 | 7 | 5 | 5 |

title: Катрін Тасєва

wikitext:
{{Спортсмен
|ім'я = Катрін Тасєва
|світові =
|спортивне звання =
|студентська команда =
|клуб =
|команда = нац. збірна Болгарії
|статус професіонала =
|тренери = Браніміра Маркова
|завершення виступів =
|тренує =
|регіональні =
|вид спорту = Художня гімнастика
|національні =
|олімпійські =
|паралімпійські =
|дефлімпійські =
|найвищий рейтинг =
|поточний рейтинг =
|особисті рекорди =
|медалі = {{MedalTopBox}}
{{MedalCountry|{{BUL}}}}
{{MedalSport|[[Художня гімнастика]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з художньої гімнастики 2018|Софія 2018]]|Команда}}
{{MedalCompetition|[[Європейські ігри]]}}
{{MedalSilver|[[Художня гімнастика на Європейських іграх 2019|Мінськ 2019]]|М'яч}}
{{MedalBronze|[[Художня гімнастика на Європейських іграх 2019|Мінськ 2019]]|Стрічка}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи]]}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2017|Будапешт 2017]]|Стрічка}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2017|Будапешт 2017]]|Команда}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2019|Баку 2019]]|Команда}}
|дисципліна = Індивідуальна першість
|країна =
|повне ім'я =
|дата народження = 24.11.1997
|оригінал імені =
|зображення =
|розмір зображення =
|підпис =
|прізвисько =
|громадянство =
|національність = [[Болгарія]]
|місце проживання = [[Самоков]]
|місце народження =
|вебсторінка  =
|дата смерті =
|місце смерті =
|причина смерті =
|зріст =
|вага =
|батько =
|мати =
|діти =
|show-medals = yes
}}
'''Катрін Тасєва''' ({{lang-en|Katrin Taseva}}, {{lang-bg|Катрин Янкова Тасева}} {{н}} [[24 листопада]] [[1994]], [[Самоков]]) — [[Болгарія|болгарська]] [[Художня гімнастика|гімнастка]], що виступає в індивідуальній першості. Срібна призерка чемпіонатів світу в командній першості, багаторазова призерка Європейських ігор, чемпіонатів Європи та кубків світу. Спортсменка 2018 року в Болгарії.

== Біографія ==
У 2018 році виставила на аукціон свою золоту медаль за вправу з булавами та переможні булави з домашнього чемпіонату Європи, щоб зібрати кошти на лікування злоякісної пухлини болгарського футболіста Івана Тодорова. Анонімний покупець повернув нагороду з булавами в січні 2019 року.<ref name=":0">{{Cite web |url=https://www.gymnastics.sport/site/athletes/bio_detail.php?id=34311 |title=Архівована копія |accessdate=5 серпня 2021 |archive-date=2 червня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210602235231/https://www.gymnastics.sport/site/athletes/bio_detail.php?id=34311 }}</ref>

== Спортивна кар'єра ==
В спортивну секцію запросив тренер після перегляду дітей в садочку, коли було чотири роки.<ref name=":0" />

==== 2021 ====

== Результати на турнірах ==
{| class="wikitable"
!Рік
!Змагання
!Команда
!АП
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_hoop.svg|посилання=Hoop_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_ball.svg|посилання=Ball_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_clubs.svg|посилання=Clubs_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_ribbon.svg|посилання=Ribbon_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
|-
| rowspan="2" |'''2017'''
|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2017|Чемпіонат Європи]]
|
|
|4
|
|
|{{срібло2}}
|-
|[[Чемпіонат світу з художньої гімнастики 2017|Чемпіонат світу]]
|
|10
|
|
|
|8
|-
| rowspan="2" |'''2018'''
|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2018|Чемпіонат Європи]]
|
|5
|
|
|
|
|-
|[[Чемпіонат світу з художньої гімнастики 2018|Чемпіонат світу]]
|{{срібло2}}
|6
|7
|8
|8
|
|-
| rowspan="3" |'''2019'''
|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2019|Чемпіонат Європи]]
|
|30
|7
|
|4
|8
|-
|[[Художня гімнастика на Європейських іграх 2019|Європейські ігри]]
|
|
|
|{{срібло2}}
|
|{{бронза3}}
|-
|[[Чемпіонат світу з художньої гімнастики 2019|Чемпіонат світу]]
|6
|9
|
|
|
|
|-
|'''2020'''
|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2020|Чемпіонат Європи]]
|
|7
|
|
|
|
|-
| rowspan="4" |'''2021'''
|Кубок світу. Софія
|
|5
|
|4
|4
|
|-
|Кубок світу. Баку
|
|7
|5
|
|
|{{бронза3}}
|-
|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2021|Чемпіонат Європи]]
|
|7
|6
|7
|5
|5
|-
|}

*

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Тасєва}}

[[Категорія:Болгарські художні гімнастки]]
[[Категорія:Срібні призерки чемпіонатів світу з художньої гімнастики]]
[[Категорія:Срібні призерки чемпіонатів Європи з художньої гімнастики]]
[[Категорія:Бронзові призерки чемпіонатів Європи з художньої гімнастики]]
[[Категорія:Срібні призери Європейських ігор 2019]]
[[Категорія:Бронзові призери Європейських ігор 2019]]
[[Категорія:Гімнасти на літніх Олімпійських іграх 2020]]

title: Загальна інформація

Національність: Болгарія

Громадянство: Болгарія

Місце проживання: Самоков

Народження: 24 листопада 1997 (27 років) · Самоков, Софійська область, Болгарія

Вага: 50 кг

Alma mater: National Sports Academyd

title: Спорт

Вид спорту: Художня гімнастика

Дисципліна: Індивідуальна першість

Команда: нац. збірна Болгарії

Тренери: Браніміра Маркова

title: Чемпіонат світу

Срібло: Софія 2018 · Команда

title: Європейські ігри

Срібло: Мінськ 2019 · М'яч

Бронза: Мінськ 2019 · Стрічка

title: Чемпіонат Європи

Срібло: Будапешт 2017 · Стрічка

Бронза:
Будапешт 2017 · Команда
Баку 2019 · Команда


text:
# SXGA
SXGA (англ. Super eXtended Graphics Array) — стандарт дисплеїв з роздільністю 1280×1024 пікселів. Ця роздільність була розроблена IBM в 1990 році і стала наступником XGA.
Стандарт, має незвичайне співвідношення сторін 5:4 (1.25:1) на відміну від звичайного 4:3 (1.33:1), що означає, що зображення і відео 4:3 будуть кашерування екрану на вужчих екранах 5:4. Стандарт використовується головним для 17" і 19" LCD моніторів.

## Порівняльна таблиця
| Назва | x (ширина) | y (висота) | Пікселів (×1 мільйон) | Співвід- ношення сторін | Різниця пікселів у процентах | Різниця пікселів у процентах | Різниця пікселів у процентах | Різниця пікселів у процентах | Різниця пікселів у процентах | Різниця пікселів у процентах | Різниця пікселів у процентах | Різниця пікселів у процентах | Широкоекранна версія | Типовий розмір екрану |
| Назва | x (ширина) | y (висота) | Пікселів (×1 мільйон) | Співвід- ношення сторін | VGA                          | SVGA                         | XGA                          | XGA+                         | SXGA                         | SXGA+                        | UXGA                         | QXGA                         | Широкоекранна версія | Типовий розмір екрану |
| ----- | ---------- | ---------- | --------------------- | ----------------------- | ---------------------------- | ---------------------------- | ---------------------------- | ---------------------------- | ---------------------------- | ---------------------------- | ---------------------------- | ---------------------------- | -------------------- | --------------------- |
| VGA   | 640        | 480        | 0,31                  | 1,33                    | 0%                           | −36%                         | −61%                         | −69%                         | −77%                         | −79%                         | −84%                         | −90%                         | WVGA                 |                       |
| SVGA  | 800        | 600        | 0,48                  | 1,33                    | 56%                          | 0%                           | −39%                         | −52%                         | −63%                         | −67%                         | −75%                         | −85%                         | WSVGA                |                       |
| XGA   | 1024       | 768        | 0,79                  | 1,33                    | 156%                         | 64%                          | 0%                           | −21%                         | −40%                         | −47%                         | −59%                         | −75%                         | WXGA                 | 15" / 38 см           |
| XGA+  | 1152       | 864        | 1,00                  | 1,33                    | 224%                         | 107%                         | 27%                          | 0%                           | −24%                         | −32%                         | −48%                         | −68%                         | WXGA+                | 17" / 43 см           |
| SXGA  | 1280       | 1024       | 1,31                  | 1,25                    | 327%                         | 173%                         | 67%                          | 32%                          | 0%                           | −11%                         | −32%                         | −58%                         | WSXGA                | 17–19" / 43–48 см     |
| SXGA+ | 1400       | 1050       | 1,47                  | 1,33                    | 379%                         | 206%                         | 87%                          | 48%                          | 12%                          | 0%                           | −23%                         | −53%                         | WSXGA+               |                       |
| UXGA  | 1600       | 1200       | 1,92                  | 1,33                    | 525%                         | 300%                         | 144%                         | 93%                          | 46%                          | 31%                          | 0%                           | −39%                         | WUXGA                | 20" / 51 см           |
| QXGA  | 2048       | 1536       | 3,15                  | 1,33                    | 924%                         | 555%                         | 300%                         | 216%                         | 140%                         | 114%                         | 64%                          | 0%                           | WQXGA                | 30" / 76 см           |

title: SXGA

wikitext:
{{Без джерел|дата=березень 2023}}
[[Файл:Vector Video Standards2.svg|350px|right|thumb|SXGA (5:4) поірвняно з іними стандартами дисплеїв]]

'''SXGA''' ({{lang-en|Super eXtended Graphics Array}}) — [[стандарти комп'ютерних дисплеїв|стандарт дисплеїв]] з роздільністю 1280×1024 [[піксель|пікселів]]. Ця [[роздільність]] була розроблена [[IBM]] в 1990 році і стала наступником [[XGA]].

Стандарт, має незвичайне співвідношення сторін 5:4 (1.25:1) на відміну від звичайного 4:3 (1.33:1), що означає, що зображення і відео 4:3 будуть кашерування екрану на вужчих екранах 5:4. Стандарт використовується головним для 17" і 19" LCD моніторів.

== Порівняльна таблиця ==
{{Роздільності моніторів}}

{{Бібліоінформація}}
{{Стандарти комп'ютерних дисплеїв}}

[[Категорія:Стандарти комп'ютерних дисплеїв]]


text:
# Уруз
Уруз (або Урус, Ур, англ. Uruz, Ur) — друга руна германського Старшого (першого) Футарка та друга руна атта (аети) Фрейра та Фрейї. Назва руни означає «дикий бик, тур» як символ первісної некерованої сили природи, фізичної сили. Фонетично могла означати звуки [u], [v], [oo].
На відміну від домашньої рогатої худоби, яку уособлює руна Фіху, тур  — дика тварина, що живе в лісі. Значення символу урус може бути віднесене до дикої енергії або нестримного потенціалу. Категорія урус в рамках Старшого Футарка відповідає за некеровану частину людської психіки. Ця руна також може позначати життєспроможність та особисте здоров'я, мужність, сексуальний потяг та чоловічу потенцію. Вона також репрезентує неусвідомлену енергію всередині людини.

## Кодування
| Unicode UTF-16   | U+16a2                 |
| назва по Unicode | RUNIC LETTER URUZ UR U |
| HTML             | ᚢ                |

title: Уруз

wikitext:
[[Файл:Runic letter uruz.svg|framed|Урус]]
'''Уруз''' (або ''Урус'', ''Ур'', {{lang-en|Uruz, Ur}}) — друга [[Руни|руна]] германського Старшого (першого) Футарка та друга руна атта (аети) [[Фрейр]]а та [[Фрейя|Фрейї]]. Назва руни означає «дикий бик, [[тур]]» як символ первісної некерованої сили природи, фізичної сили<ref>Анна Кайа. ''Руни''. М.: Локід, 1998. ISBN 5-320-00278-5, с. 126</ref>. Фонетично могла означати звуки [u], [v], [oo].

На відміну від домашньої рогатої худоби, яку уособлює руна [[Фіху]], тур  — дика тварина, що живе в лісі. Значення символу ''урус'' може бути віднесене до ''дикої енергії'' або ''нестримного потенціалу''. Категорія ''урус'' в рамках Старшого Футарка відповідає за некеровану частину людської психіки. Ця руна також може позначати життєспроможність та особисте здоров'я, мужність, сексуальний потяг та чоловічу потенцію. Вона також репрезентує неусвідомлену енергію всередині людини.

== Кодування ==
{| border="1" cellspacing="0" cellpadding="5"
| [[Unicode]] [[UTF-16]] || U+16a2
|-
| назва по Unicode || RUNIC LETTER URUZ UR U
|-
| [[HTML]] || &#5794;
|}

== Див. також ==
* [[Слов'янські руни]]
*[[Руни Одіна]]
* {{Тл|Script}} — шаблон для відображення рунічної писемності.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Ральф Х. Блюм'', «Книга рун» (Руны викингов), под общ. ред. Платова Антона, пер. с англ. Ласточкин С. Е., Фаминская Т. В., изд. «София», г. [[Москва]], 2000 г. — 192 с. ISBN 5-220-00334-8 {{ref-ru}}
* ''[[Гвідо фон Ліст|Гвидо фон Лист]]'', «[http://www.litmir.co/bd/?b=167729 Тайна рун] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161222164709/http://www.litmir.co/bd/?b=167729 |date=22 грудня 2016 }}», общая редакция '''[[Платов Антон Валерійович|Антона Платова]]''', перевод с англ. Л. Колотушкиной, — г. [[Москва]], изд. «Гелиос»-«София», 2001 г. — 144 с. ISBN 5-220-00439-5, ISBN 5-344-00095-2. {{ref-ru}}
* ''Эдред Торссон'', «Источник судьбы» (научно-популярное издание), под общ. ред. Платова Антона, пер. с англ. Емельяновой М., Коровина М., изд. «Гелиос», изд. «София», г. [[Москва]], 2002 г. — 176 с. ISBN 5-344-00079-0 {{ref-ru}}
* {{книга
|автор = Эдред Торссон.
|заголовок = Северная магия
|посилання = http://www.libland.ru/?mod=library&sort=razdel&sub=magic&id=397&list=1
|місце = [[Київ|Киев]]
|видавництво = «София»
|рік = 1997
|сторінки = 256
|серія = Мистерии германских народов
|isbn = 966-7319-01-6
}} {{ref-ru}}
* [[Стівен Флаверс|Stephen Edred Flowers]] (pen-name «Edred Thorsson»), «Runecaster's Handbook (At the Well of Wyrd)», Samuel Weiser Inc., York Beach, 1988 {{ref-en}}
* [[Стівен Флаверс|Stephen Edred Flowers]] (pen-name «Edred Thorsson»), «The Secret of the Runes», Destiny Books. 1988. ISBN 0-89281-207-9. {{ref-en}}
* ''[[Гвідо фон Ліст|Guido von List]]'', «Das Geheimnis der Runen». [Vienne. 1908. {{ref-de}}

{{Руни}}
{{ВП-портали|Історія|Міфологія}}
{{DEFAULTSORT:Уруз}}
[[Категорія:Руни]]
[[Категорія:Графеми]]


text:
# Otomys
Otomys — рід родини мишеві.

## Види
- Otomys anchietae (Bocage, 1882)
- Otomys angoniensis (Wroughton, 1906)
- Otomys barbouri (Lawrence & Loveridge, 1953)
- Otomys burtoni (Thomas, 1918)
- Otomys cuanzensis (Hill & Carter, 1937)
- Otomys denti (Thomas, 1906)
- Otomys irroratus (Brants, 1827)
- Otomys lacustris (G.M. Allen & Loveridge, 1933)
- Otomys laminatus (Thomas et Schwann, 1905)
- Otomys occidentalis (Dieterlen et Van der Straeten, 1992)
- Otomys saundersiae (Roberts, 1929)
- Otomys sloggetti (Thomas, 1902)
- Otomys tropicalis (Thomas, 1902)
- Otomys typus (Heuglin, 1877)
- Otomys unisulcatus (F. Cuvier, 1829)

## Опис
Голова й тіло довжиною 124—217 мм, хвіст 55—150 мм, вага 60—255 гр. Хутро різниться за щільністю, текстурою, довжиною, але зазвичай довге, товсте, кошлате. Верх від блідо-бурого через відтінки коричневого до світло- коричневого чи світло-іржавого. Низ білий, кремовий, жовтувато-коричневий, коричнюватий чи тьмяний темно-сіруватий, зазвичай блідіший ніж верх. Відносно короткий хвіст добре вкритий шерстю. Самиці мають 4 молочні залози. Зубна формула: 1/1, 0/0, 0/0, 3/3 = 16.

## Поширення
Живуть в багатьох областях на південь від Сахари. Більшість видів живуть на болотах, луках і аналогічних місцях проживання. У Ефіопії O. typus живе на висотах 1800—4000 м, де населяє краї струмків і боліт.

## Звички
Харчуються рослинністю, іноді доповнюючи його корінням та насінням.

title: Otomys

wikitext:
{{Taxobox
| name =
| image = Otomys irroratus 8231s.jpg
| image_caption = ''[[Otomys irroratus]]''
| fossil_range = пізній [[пліоцен]] - сучасність
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| domain = [[Еукаріоти]]
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Ссавці]] (Mammalia)
| ordo = [[Гризуни]] (Rodentia)
| superfamilia = [[Мишовиді]] (Muroidea)
| familia = [[Мишеві]] (Muridae)
| subfamilia = [[Otomyinae]]
| genus = '''''Otomys'''''
| genus_authority = (F. Cuvier, 1824)
}}

'''Otomys''' — рід родини [[мишеві]].

== Види ==
* ''[[Otomys anchietae]]'' (Bocage, 1882)
* ''[[Otomys angoniensis]]'' (Wroughton, 1906)
* ''[[Otomys barbouri]]'' (Lawrence & Loveridge, 1953)
* ''[[Otomys burtoni]]'' (Thomas, 1918)
* ''[[Otomys cuanzensis]]'' (Hill & Carter, 1937)
* ''[[Otomys denti]]'' (Thomas, 1906)
* ''[[Otomys irroratus]]'' (Brants, 1827)
* ''[[Otomys lacustris]]'' (G.M. Allen & Loveridge, 1933)
* ''[[Otomys laminatus]]'' (Thomas et Schwann, 1905)
* ''[[Otomys occidentalis]]'' (Dieterlen et Van der Straeten, 1992)
* ''[[Otomys saundersiae]]'' (Roberts, 1929)
* ''[[Otomys sloggetti]]'' (Thomas, 1902)
* ''[[Otomys tropicalis]]'' (Thomas, 1902)
* ''[[Otomys typus]]'' (Heuglin, 1877)
* ''[[Otomys unisulcatus]]'' (F. Cuvier, 1829)

== Опис ==
Голова й тіло довжиною 124—217 мм, хвіст 55—150 мм, вага 60—255 гр. Хутро різниться за щільністю, текстурою, довжиною, але зазвичай довге, товсте, кошлате. Верх від блідо-бурого через відтінки коричневого до світло- коричневого чи світло-іржавого. Низ білий, кремовий, жовтувато-коричневий, коричнюватий чи тьмяний темно-сіруватий, зазвичай блідіший ніж верх. Відносно короткий хвіст добре вкритий шерстю. Самиці мають 4 молочні залози. [[Зубна формула]]: 1/1, 0/0, 0/0, 3/3 = 16.

== Поширення ==
Живуть в багатьох областях на південь від Сахари. Більшість видів живуть на болотах, луках і аналогічних місцях проживання. У Ефіопії ''O. typus'' живе на висотах 1800—4000 м, де населяє краї струмків і боліт.

== Звички ==
Харчуються рослинністю, іноді доповнюючи його корінням та насінням.

== Джерела ==
* ''Ronald M. Nowak'' Walker's Mammals of the World, JHU Press, 7 квіт. 1999 [http://books.google.com.ua/books?id=7W-DGRILSBoC&pg=PA1439 Google книги] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131021065516/http://books.google.com.ua/books?id=7W-DGRILSBoC&pg=PA1439 |date=21 жовтня 2013 }}
* [http://www.iucnredlist.org IUCN 2013. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6IuYnscCO?url=http://www.iucnredlist.org/ |date=16 серпня 2013 }}

[[Категорія:Мишеві]]
[[Категорія:Ссавці Африки]]

title: ? · Час існування: пізній пліоцен - сучасність

Домен: Еукаріоти

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Гризуни (Rodentia)

Надродина: Мишовиді (Muroidea)

Родина: Мишеві (Muridae)

Підродина: Otomyinae

Рід: Otomys · (F. Cuvier, 1824)

Вікісховище: Otomys


text:
# Кранног
Кранног (ірл. crannóg) — назва, що використовується в Шотландії і Ірландії для штучного або природного острова, який використовують як місце проживання. Назва також належить до дерев'яних платформ, споруджених на мілководді в місцевих озерах, в основному в епоху неоліту. Між тим, мало слідів цих будов дійшло до нас.
Назва походить від ірл. crann, що означає «дерево».
З берега на кранног можна було потрапити по кам'яному або дерев'яному мосту.
Мабуть, найдавнішим кранногом є острівець Eilean Domhnuill на Північному Уїсті — він був споруджений в період неоліту, близько 3800–3200 р. до н. е. Кранноги часто споруджувалися в епоху від залізної доби аж до настання Середньовіччя, тобто тоді ж, коли споруджувалися брохи і дуни.
Найбільша концентрація кранногів у Шотландії виявлена в регіоні Дамфріс і Галлоуей. Також велику кількість кранногів знайдено на Шотландському високогір'ї та в Ірландії.
Нині реконструйовані кранноги можна побачити на шотландському озері Лох-Тей і в Краггауновені у Ірландії.
При розкопках археологічної пам'ятки в Ліснакрогері (Lisnacrogher) (графство Антрім, Ірландія), відкритої в XIX столітті, знайдено велику кількість матеріалів латенської культури, зокрема піхви для мечів, типові для кельтського мистецтва.

## Ресурси Інтернету
- Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Кранног
- [Архівовано 7 червня 2016 у Wayback Machine.]'The Island Dwellings of North Uist'
- Crannog.co.uk [Архівовано 12 грудня 2015 у Wayback Machine.], The Scottish Crannog Centre Reconstruction of a crannog.
- McMahonsOfMonaghan.org [Архівовано 21 червня 2012 у Wayback Machine.], Crannog illustration showing attack in Monaghan, Ireland in the 16th century.
- Channel4.com [Архівовано 11 жовтня 2008 у Wayback Machine.], Time Team on Crannogs.
- Channel4.com [Архівовано 10 жовтня 2008 у Wayback Machine.], Time Team excavation at Loch Migdale, January 2004.
- Canmore [Архівовано 4 грудня 2008 у Wayback Machine.], Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Scotland's Canmore database, a searchable database of archaeological and architectural sites in Scotland, including crannogs.
- About.com [Архівовано 20 липня 2008 у Wayback Machine.], Llangors Crannog

title: Кранног

wikitext:
{{універсальна картка}}
[[Файл: Loch tay crannog 02.jpg|thumb|300px|Реконструкція краннога на озері [[Лох-Тей]].]]
'''Кранног''' ({{lang-ga|crannóg}}) — назва, що використовується в [[Шотландія|Шотландії]] і [[Ірландія|Ірландії]] для штучного або природного [[острів|острова]], який використовують як місце проживання. Назва також належить до дерев'яних платформ, споруджених на мілководді в місцевих [[озеро|озерах]], в основному в епоху [[неоліт]]у. Між тим, мало слідів цих будов дійшло до нас.

Назва походить від {{lang-ga|crann}}, що означає «дерево»<ref>{{Cite web |url=http://www.stonepages.com/ireland/craggaunowen.html |title=Stonepages |accessdate=2 лютого 2013 |archive-date=25 березня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130325072636/http://www.stonepages.com/ireland/craggaunowen.html }}</ref>.

З берега на кранног можна було потрапити по кам'яному або дерев'яному мосту.

Мабуть, найдавнішим кранногом є острівець ''Eilean Domhnuill'' на [[Північний Уїст|Північному Уїсті]] — він був споруджений в період [[неоліт]]у, близько 3800–3200 р. до н. е. Кранноги часто споруджувалися в епоху від залізної доби аж до настання [[Середньовіччя]], тобто тоді ж, коли споруджувалися [[Брох|брохи]] і [[дун (фортеця)|дуни]].

Найбільша концентрація кранногів у Шотландії виявлена в регіоні [[Дамфріс і Галлоуей]]. Також велику кількість кранногів знайдено на [[Шотландське високогір'я|Шотландському високогір'ї]] та в Ірландії.

Нині реконструйовані кранноги можна побачити на шотландському озері [[Лох-Тей]] і в {{не перекладено|Краггауновен|Краггауновені|en|Craggaunowen}} у [[Ірландія|Ірландії]].

При розкопках археологічної пам'ятки в Ліснакрогері (Lisnacrogher) (графство [[Антрім (графство)|Антрім]], Ірландія), відкритої в XIX столітті, знайдено велику кількість матеріалів [[латенська культура|латенської культури]], зокрема піхви для мечів, типові для кельтського мистецтва.

== Література ==
* Burnett George. The Family of Burnett of Leys. — Aberdeen: New Spalding Club, 1901.
* Armit Ian. Scotland's Hidden History. — Tempus Publishing, Limited, 2000.
* Crone A. The History of a Scottish Lowland Crannog: excavations at Buiston // AOC/STAR. — Edinburgh, 2000. — Monograph 4.
* Halsall, Guy. Warfare and Society in the Barbarian West, 450-900. — London: Routledge, 2003.

== Ресурси Інтернету ==
* {{commonscat-inline|Crannogs}}
* [https://sites.google.com/site/hebrideanarchofislands/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160607194914/https://sites.google.com/site/hebrideanarchofislands/ |date=7 червня 2016 }}'The Island Dwellings of North Uist'
* [http://www.crannog.co.uk/ Crannog.co.uk] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151212050533/http://www.crannog.co.uk/ |date=12 грудня 2015 }}, The Scottish Crannog Centre Reconstruction of a crannog.
* [http://www.mcmahonsofmonaghan.org/crannogs.html McMahonsOfMonaghan.org] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120621194313/http://www.mcmahonsofmonaghan.org/crannogs.html |date=21 червня 2012 }}, Crannog illustration showing attack in [[Monaghan]], [[Ireland]] in the 16th century.
* [http://www.channel4.com/history/timeteam/snapshot_crannogs.html Channel4.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081011211542/http://www.channel4.com/history/timeteam/snapshot_crannogs.html |date=11 жовтня 2008 }}, Time Team on Crannogs.
* [http://www.channel4.com/history/timeteam/2004_migdale.html Channel4.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081010212136/http://www.channel4.com/history/timeteam/2004_migdale.html |date=10 жовтня 2008 }}, Time Team excavation at Loch Migdale, January 2004.
* [http://www.rcahms.gov.uk Canmore] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081204122032/http://www.rcahms.gov.uk/highlightacp3.html |date=4 грудня 2008 }}, Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Scotland's Canmore database, a searchable database of archaeological and architectural sites in Scotland, including crannogs.
* [http://archaeology.about.com/od/lterms/qt/llangorse_crann.htm About.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080720143504/http://archaeology.about.com/od/lterms/qt/llangorse_crann.htm |date=20 липня 2008 }}, Llangors Crannog

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Фортифікація}}
{{ФортифікаціяПольова}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Доісторичні Британські острови]]
[[Категорія:Стародавня Шотландія]]
[[Категорія:Стародавня Ірландія]]
[[Категорія:Архітектурне проєктування]]
[[Категорія:Нова кам'яна доба Європи]]
[[Категорія:Кельтська архітектура]]
[[Категорія:Штучні острови]]


text:
# Вулиця Вітряна (Львів)
Вулиця Вітряна — вулиця у Залізничному районі міста Львова, у місцевості Скнилівок. Сполучає вулиці Кульпарківську та Симона Петлюри.
Вулиця виникла на початку XX століття у складі передміського селища Скнилівок. Після приєднання селища міста у 1952 році, вулиці колишнього селища були перейменовані або ж новоутвореним вулицям надавалися певні назви. Так, у 1958 році вулиця отримала сучасну назву Вітряна.
Забудована одноповерховими будинками 1950-х років у стилі конструктивізму та сучасними садибами.

title: Вулиця Вітряна (Львів)

wikitext:
{{Otherstreets|Вітряна вулиця}}
{{Вулиця України
 |назва                 = Вулиця Вітряна
 |населений пункт       = [[Львів]]
 |місцевість            = [[Скнилівок]]
 |район                 = [[Залізничний район (Львів)|Залізничний]]
 |на карті              =
 |фото                  =
 |розмір_фото           =
 |підпис                =
 |назва на честь        =
 |колишні назви         =
 |польська назва укр    =
 |польська назва пол    =
 |радянська назва укр   =
 |радянська назва рос   =
 |протяжність           = 220 м
 |координати п          = {{Coord|49|48|56.8|N|23|59|06.2|E|scale:6000|display=inline,title}}
 |координати к          = {{Coord|49|48|59.4|N|23|58|56.2|E|scale:6000}}
 |покриття              = [[асфальт]]
 |рух                   = двосторонній
 |індекс                = 79021<ref name="пошта"/>
 |телефони              =
 |метро                 =
 |автобус               =
 |трамвай               =
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       =
 |фунікулер             =
 |зупинки               =
 |будівлі               = № 6, 8, 9-19, 16а<ref name="адреси"/>
 |архітектурні пам'ятки =
 |пам'ятники            =
 |храми                 =
 |державні установи     =
 |навчальні заклади     =
 |заклади культури      =
 |медичні заклади       =
 |аптеки                =
 |пошта                 = ВПЗ № 21 ([[Вулиця Симона Петлюри (Львів)|вул. Петлюри]], 36)<ref name="пошта"/>
 |комерція              =
 |забудова              = садибна малоповерхова{{sfn|1243 вулиці Львова|2009|с=369}}
 |підприємства          =
 |організації           =
 |парки                 =
}}
'''Вулиця Вітряна''' — [[вулиця]] у [[Залізничний район (Львів)|Залізничному районі]]<ref name=":0"/><ref name="вулиці"/> міста [[Львів|Львова]], у місцевості [[Скнилівок]]. Сполучає вулиці [[Вулиця Кульпарківська|Кульпарківську]] та [[Вулиця Симона Петлюри (Львів)|Симона Петлюри]]<ref name="google"/>.

Вулиця виникла на початку [[XX століття]] у складі передміського селища [[Скнилівок]]. Після приєднання селища міста у [[1952]] році, вулиці колишнього селища були перейменовані або ж новоутвореним вулицям надавалися певні назви. Так, у [[1958]] році вулиця отримала сучасну назву ''Вітряна''{{sfn|Довідник перейменувань вулиць і площ Львова|2001|с=13}}.

Забудована одноповерховими будинками [[1950-ті|1950-х]] років у стилі [[конструктивізм]]у та сучасними садибами{{sfn|1243 вулиці Львова|2009|с=369}}.

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=
<ref name=":0">{{cite web|url = https://zl.lv.court.gov.ua/sud1309/vulytsi/|назва = Список вулиць Залізничного району м. Львова|автор = |дата = |вебсайт = zl.lv.court.gov.ua|видавець = Залізничний районний суд м. Львова|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240523101418/https://zl.lv.court.gov.ua/sud1309/vulytsi/|дата-архіву = 23 травня 2024|статус-url = live|дата-доступу = 24 жовтня 2024}}</ref>
<ref name="вулиці">{{cite web|url = http://lviv.ridne.net/street_v|назва = Список вулиць Львова (В)|автор = [[Жежнич Павло Іванович|Павло Жежнич]]|дата = 30 травня 2007|вебсайт = lviv.ridne.net|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20240806192922/http://lviv.ridne.net/street_v|дата-архіву = 6 серпня 2024|статус-url = live|дата-доступу = 24 жовтня 2024}}</ref>
<ref name="пошта">{{cite web|url = https://index.ukrposhta.ua/find-post-index|назва = Знайти поштовий індекс|автор = |дата = |вебсайт = ukrposhta.ua|видавець = [[Укрпошта]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20211004200613/https://index.ukrposhta.ua/find-post-index|дата-архіву = 4 жовтня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 24 жовтня 2024}}</ref>
<ref name="адреси">{{cite web|url = https://index.ukrposhta.ua/find-address|назва = Знайти адресу|автор = |дата = |вебсайт = ukrposhta.ua|видавець = [[Укрпошта]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20221225154901/https://index.ukrposhta.ua/find-address|дата-архіву = 25 грудня 2022|статус-url = live|дата-доступу = 24 жовтня 2024}}</ref>
<ref name="google">{{cite web|url = https://www.google.com.ua/maps/|назва = Вулиця Вітряна|автор = |дата = |вебсайт = google.com.ua|видавець = [[Google Maps]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20161226131315/https://www.google.com.ua/maps|дата-архіву = 26 грудня 2016|статус-url = live|дата-доступу = 24 жовтня 2024}}</ref>
}}

== Джерела ==
{{Вікіпосилання
|Тема              = Вулиця Вітряна
|Портал            = Львів
|Портал-зображення = Хоругва Львова.png
|Вікісловник       =
|Вікіпідручник     =
|Вікіцитати        =
|Вікіджерела       =
|Віківиди          =
|Вікіновини        =
|Вікісховище       =
|Метавікі          =
|Проєкт            = Львів
|Проєкт-зображення = Coat of arms of Lviv.svg
|Родовід           =
}}
* {{книга|автор = [[Ілько Лемко]], Михалик В., Бегляров Г.|частина = Вітряна вул.|посилання частина = |заголовок = 1243 вулиці Львова (1939—2009)|оригінал = |посилання = https://shron1.chtyvo.org.ua/Lemko_Ilko/1243_vulytsi_Lvova.djvu|відповідальний = |видання = |місце = Львів|видавництво = [[Видавництво «Апріорі»|Апріорі]]|рік = 2009|том = |сторінки = 369|сторінок = 528|серія = |isbn = 978-966-2154-24-5|тираж = 1000|ref = 1243 вулиці Львова}}
* {{книга|автор = Мельник Б. В.|частина = Покажчик сучасних назв вулиць і площ Львова|заголовок = Довідник перейменувань вулиць і площ Львова. XIII—XX століття|посилання = http://history.org.ua/LiberUA/966-603-1%2015-9/966-603-1%2015-9.pdf|місце = Львів|видавництво = [[Світ (видавництво)|Світ]]|рік = 2001|сторінки = 13|сторінок = 128|серія = |isbn = 966-603-115-9|тираж = |ref = Довідник перейменувань вулиць і площ Львова}}

== Посилання ==
* {{cite web|url = https://streets.lvivcenter.org/uk/Вітряна/|назва = Проєкт «Вулиці Львова»: вулиця Вітряна|автор = |дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = |дата-архіву = |статус-url = |дата-доступу = 24 жовтня 2024}}
{{DEFAULTSORT:Вітряна вулиця (Львів)}}
{{портали|Географія|Соціологія|Львів|Львівщина|Галичина|Україна}}
{{Вулиці Залізничного району Львова}}
{{Скнилівок}}

[[Категорія:Скнилівок]]
[[Категорія:Вулиці Залізничного району Львова]]

title: Вулиця Вітряна · Львів

Місцевість: Скнилівок

Район: Залізничний

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Рух: двосторонній

Покриття: асфальт

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Поштові відділення: ВПЗ № 21 (вул. Петлюри, 36)

Забудова: садибна малоповерхова

title: Зовнішні посилання

П:
Портал «Львів»
Проєкт «Львів»


text:
# Дедешть (Ясси)
Дедешть, Дедешті (рум. Dădești) — село у повіті Ясси в Румунії. Входить до складу комуни Іон-Некулче.
Село розташоване на відстані 316 км на північ від Бухареста, 46 км на захід від Ясс.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 288 осіб.
Національний склад населення села:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 273            | 94,8%    |
| цигани         | 12             | 4,2%     |

Рідною мовою назвали:
| Мова      | Кількість осіб | Відсоток |
| --------- | -------------- | -------- |
| румунська | 273            | 94,8%    |
| циганська | 12             | 4,2%     |

title: Дедешть (Ясси)

wikitext:
{{Otheruses|Дедешть}}
{{НП Румунії
 | назва               = Дедешть
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Dădești''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Ясси
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Іон-Некулче (комуна)|Іон-Некулче]]
 | код_SIRUTA          = 95550
 | широта              = 47.2175
 | довгота             = 26.9748
 | висота              = 109
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 288
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 705306
}}
'''Дедешть''', Дедешті ({{lang-ro|Dădești}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Ясси (повіт)|Ясси]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Іон-Некулче (комуна)|Іон-Некулче]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 316 км на північ від [[Бухарест]]а, 46 км на захід від [[Ясси|Ясс]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:288}} осіб.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119074225/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 273
| 94,8%
|-
| цигани
| 12
| 4,2%
|}

Рідною мовою назвали<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119080347/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| румунська
| 273
| 94,8%
|-
| циганська
| 12
| 4,2%
|}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Ясси]]

title: Дедешть · Dădești

Країна: Румунія

Повіт: Ясси

Комуна: Іон-Некулче

Телефонний код: +40 232 (Romtelecom, TR) · +40 332 (інші оператори)


text:
# Єпархія Васада
Єпархія Васада (лат.: Dioecesis Vasadensis) — закрита кафедра Константинопольського патріархату та титулярна кафедра католицької церкви.

## Історія
Васада, яку можна ототожнити з Кестельдагом у сучасній Туреччині, є стародавнім єпископським престолом римської провінції Лікаонія в цивільній єпархії Азії. Вона входила до Константинопольського патріархату і була суфраганкою архієпархії Іконії.
Єпархія, відома як Уасада або Васада, задокументована в Notitiae Episcopatuum Константинопольського патріархату до ХІІ століття.
Є кілька відомих єпископів цієї стародавньої єпископської кафедри. Перший — Феодор, який брав участь у Нікейському соборі 325 року; через помилку в рукописній традиції його ім'я зустрічається як серед єпископів Ісаврії, так і серед єпископів Пісідії. Слід пам’ятати, що Лікаонія була зведена як римська провінція лише до 371 року.
У листі св. Василія, написаному близько 374/375 р. до митрополита Іконійського Амфілоха, згадується єпископ Север, місцезнаходження якого, однак, невідоме: за словами Ле Квієна, він був єпископом Васади, а для інших авторів належав до єпархії Містія.
На Халкедонському соборі 451 року єпископа Олімпіона не було; на урочистій сесії 25 жовтня в присутності імператора Маркіана його представляє митрополит Іконійський Онисифор, який замість нього підписав визначення віри.
Горгоній підписав петицію, надіслану Константинопольським синодом 20 липня 518 р. до патріарха Іоанна про розірвання його стосунків із Севером Антіохійським і відновлення віри Халкедону. Через погану рукописну традицію атрибуція резиденції єпископа Горгоніо є невизначеною, що одні автори приписують Васаді в Лікаонії, інші — Еноанді в Лікії.
Конон брав участь у соборі в Трулло 692 року. Нарешті, на Константинопольському соборі 879-880 рр., який реабілітував Фотія, ми знаходимо, за словами Мішеля Ле Кьєна, двох єпископів, Никифора та Ніколая, які підтримували двох конкуруючих патріархів, Фотія та Ігнатія I.
З 1929 року Васада входить до числа титулярного єпископського престолу Католицької Церкви; місце було вакантним з 4 травня 1980 року. Його єдиними власниками були: Джозеф Джеймс Бірн, апостольський вікарій Кіліма-Нджаро, нині єпархія Моші, та Йоганн Вембер, апостольський вікарій Північної Норвегії, нині територіальна прелатура Тромсе.

## Хронотаксис

### Грецькі єпископи
- Теодор † (згадується в 325 р.)
- Север ? † ( згадується в 374/375 р.)
- Олімпій † (згадується в 451 р.)
- Горгоній ? † (згадується в 518 р.)
- Конон † (згадується в 692 р.)
- Никифор † (згадується 879 р.)
- Ніколай † (згадується 879 р.)

### Титулярні єпископи
- Джозеф Джеймс Бірн, CSSp. † (29 листопада 1932 - 25 березня 1953 призначений єпископом Моші)
- Йоганн Вембер, MSF † (помер 18 лютого 1955 - 4 травня 1980)

## Зовнішні посилання
- (англ.) La sede titolare su Catholic Hierarchy
- (англ.) La sede titolare su Gcatholic

title: Єпархія Васада

wikitext:
{{універсальна картка}}'''Єпархія Васада''' ([[Латинська мова|лат]].: ''Dioecesis Vasadensis'') — закрита кафедра [[Константинопольська православна церква|Константинопольського патріархату]] та [[Титулярний престол|титулярна]] кафедра [[Католицька церква|католицької церкви]].

== Історія ==
Васада, яку можна ототожнити з Кестельдагом у сучасній [[Туреччина|Туреччині]], є стародавнім єпископським престолом [[Римська провінція|римської провінції]] [[Лікаонія]] в [[Єпархія Азія|цивільній єпархії Азії]]. Вона входила до [[Константинопольська православна церква|Константинопольського патріархату]] і була [[Суфраганна діоцезія|суфраганкою]] [[Іконійська архієпархія|архієпархії Іконії]].

Єпархія, відома як ''Уасада'' або ''Васада'', задокументована в ''[[Notitiae Episcopatuum]]'' Константинопольського патріархату до [[XII століття|ХІІ століття]].<ref> Jean Darrouzès, [http://www.scribd.com/doc/268014527/Jean-Darrouzes-Notitiae-Episcopatuum-Ecclesiae-Constantinopolitanae ''Notitiae episcopatuum Ecclesiae Constantinopolitanae. Texte critique, introduction et notes''], Paris, 1981, indice p. 506, voce ''Ouasada''.</ref>

Є кілька відомих єпископів цієї стародавньої єпископської кафедри. Перший — Феодор, який брав участь у [[Перший Нікейський собор|Нікейському соборі]] [[325]] року; через помилку в рукописній традиції його ім'я зустрічається як серед єпископів [[Ісаврія|Ісаврії]], так і серед єпископів [[Пісідія|Пісідії]]. Слід пам’ятати, що Лікаонія була зведена як римська провінція лише до [[371]] року.<ref> Destephen, ''Prosopographie du diocèse d'Asie'', pp. 892-893.</ref>

У листі [[Василій Великий|св. Василія]], написаному близько [[374|374/375 р.]] до [[Митрополит|митрополита]] [[Амфілохій Іконійський|Іконійського]] Амфілоха, згадується єпископ Север, місцезнаходження якого, однак, невідоме: за словами Ле Квієна, він був єпископом Васади, а для інших авторів належав до єпархії Містія.<ref> Destephen, ''Prosopographie du diocèse d'Asie'', pp. 842-843.</ref>

На [[Халкедонський собор|Халкедонському соборі]] [[451]] року єпископа Олімпіона не було; на урочистій сесії 25 жовтня в присутності [[Список візантійських імператорів|імператора]] [[Маркіан|Маркіана]] його представляє митрополит Іконійський Онисифор, який замість нього підписав визначення віри.<ref> Destephen, ''Prosopographie du diocèse d'Asie'', p. 735.</ref>

Горгоній підписав петицію, надіслану Константинопольським синодом 20 липня [[518]] р. до патріарха Іоанна про розірвання його стосунків із [[Север Антіохійський|Севером Антіохійським]] і відновлення віри Халкедону. Через погану рукописну традицію атрибуція резиденції єпископа Горгоніо є невизначеною, що одні автори приписують Васаді в Лікаонії, інші — Еноанді в [[Лікія|Лікії]].<ref> Destephen, ''Prosopographie du diocèse d'Asie'', p. 431.</ref>

Конон брав участь у [[Трулльський собор|соборі в Трулло]] [[692]] року. Нарешті, на [[Четвертий Константинопольський собор|Константинопольському соборі 879-880]] рр., який реабілітував [[Фотій I Великий|Фотія]], ми знаходимо, за словами Мішеля Ле Кьєна, двох єпископів, Никифора та Ніколая, які підтримували двох конкуруючих патріархів, Фотія та [[Ігнатій (патріарх Константинопольський)|Ігнатія I.]]

З [[1929]] року Васада входить до числа [[Титулярний престол|титулярного єпископського]] престолу [[Католицька церква|Католицької Церкви]]; місце було вакантним з 4 травня [[1980]] року. Його єдиними власниками були: Джозеф Джеймс Бірн, [[Апостольський вікаріат|апостольський вікарій]] Кіліма-Нджаро, нині єпархія Моші, та Йоганн Вембер, апостольський вікарій Північної Норвегії, нині територіальна прелатура Тромсе.

== Хронотаксис ==

=== Грецькі єпископи ===

* Теодор † (згадується в [[325]] р.)
* Север ? † ( [[375|згадується]] в [[374|374/375 р.]])
* Олімпій † (згадується в [[451]] р.)
* Горгоній ? † (згадується в [[518]] р.)
* Конон † (згадується в [[692]] р.)
* Никифор † (згадується [[879]] р.)
* Ніколай † (згадується [[879]] р.)

=== Титулярні єпископи ===

* Джозеф Джеймс Бірн, CSSp. † (29 листопада [[1932]] - 25 березня [[1953]] призначений єпископом Моші)
* Йоганн Вембер, MSF † (помер 18 лютого [[1955]] - 4 травня [[1980]])

== Примітки ==
<references />

== Бібліографія ==

* {{Ref-la}} [[Мішель Ле Квін|Michel Le Quien]], [http://books.google.it/books?id=0agp0mJFG_sC&printsec=frontcover#v=onepage&q&f=false ''Oriens christianus in quatuor Patriarchatus digestus''], Parigi, 1740, Tomo I, coll. 1075-1078
* {{Ref-la}} [[Пій Боніфацій Гамс|Pius Bonifacius Gams]], [https://archive.org/stream/seriesepiscoporu00gamsuoft#page/451/mode/1up ''Series episcoporum Ecclesiae Catholicae''], Graz, 1957, p. 451
* Raymond Janin, [http://booksnow.scholarsportal.info/ebooks/oca2/4/dictionnairedhis06bauduoft/dictionnairedhis06bauduoft.pdf v. ''1. Basada''], in «Dictionnaire d'Histoire et de Géographie ecclésiastiques», vol. VI, 1932, col. 1063
* Sylvain Destephen, [https://books.google.it/books?id=8rjYAAAAMAAJ&printsec=frontcover&hl=it#v=onepage&q&f=false ''Prosopographie chrétienne du Bas-Empire 3. Prosopographie du diocèse d'Asie (325-641)''], Paris, 2008

== Зовнішні посилання ==

* {{Ref-en}} [http://www.catholic-hierarchy.org/diocese/d2v20.html La sede titolare] su ''Catholic Hierarchy''
* {{Ref-en}} [http://www.gcatholic.org/dioceses/former/t1939.htm La sede titolare] su ''Gcatholic''
[[Категорія:Титулярні єпархії]]

Країна: Туреччина


text:
# Йоганна Матінтало
Йоганна Матінтало (фін. ) — фінська лижниця, призерка чемпіонату світу.
Бронзову медаль світової першості Матінтало виборола в складі фінської естафетної команди на чемпіонаті світу 2021 року, що проходив у німецькому Оберстдорфі.

title: Йоганна Матінтало

wikitext:
{{спортсмен
| медалі =
{{medalCountry|{{FIN}}}}
{{турнір|[[Чемпіонат світу з лижних видів спорту|Чемпіонати світу]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з лижних видів спорту 2021|Оберстдорф 2021]] |естафета 4x5 км}}
|show-medals = yes
}}
'''Йоганна Матінтало''' ({{lang-fi| }}) — фінська лижниця, призерка чемпіонату світу.

Бронзову медаль світової першості Матінтало виборола в складі фінської естафетної команди на чемпіонаті світу 2021 року, що проходив у німецькому [[Оберстдорф]]і<ref name="FISprofile">{{cite web |url=https://www.fis-ski.com/DB/general/athlete-biography.html?sector=CC&competitorid=185258&type=st-WC |title=MATINTALO Johanna |author=<!--Staff riter(s); no by-line.--> |website=FIS-Ski |publisher=International Ski Federation |access-date=19 грудня 2019 |archive-date=17 квітня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210417140706/https://www.fis-ski.com/DB/general/athlete-biography.html?sector=CC&competitorid=185258&type=st-WC }}</ref>.

== Посилання на джерела ==
{{reflist}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Матінтало Йоганна}}

[[Категорія:Фінські лижниці]]
[[Категорія:Фінські спортсменки|Матінтало]]
[[Категорія:Лижники на зимових Олімпійських іграх 2018]]
[[Категорія:Лижники на зимових Олімпійських іграх 2022]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Фінляндія

Народження: 11 грудня 1996 (28 років) · Пьовтюя, Loimaa sub-regiond, Південно-Західна Фінляндія, Або-Б'єніборзька губернія, Фінляндія

Вага: 62 кг

title: Спорт

Країна: Фінляндія

Вид спорту: лижні перегони і біг на середні дистанції

Команда: Pöytyän Urheilijatd

title: Представник Фінляндія

Представник Фінляндія: Чемпіонати світу

Бронза: Оберстдорф 2021 · естафета 4x5 км


text:
# Ольшанка (Сокульський повіт)
Ольшанка (пол. Olszanka) — село в Польщі, у гміні Суховоля Сокульського повіту Підляського воєводства.
Населення — 94 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Білостоцького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 53      | 8                  | 35               | 10                   |
| Жінки    | 41      | 4                  | 16               | 21                   |
| Разом    | 94      | 12                 | 51               | 31                   |

title: Ольшанка (Сокульський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Ольшанка
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Olszanka}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Підляське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Сокульський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Суховоля{{!}}Суховоля
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 94
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 85
|поштовий індекс        = 16-150
|автомобільний код      = BSK
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0041170
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Ольшанка}}

'''Ольшанка''' ({{lang-pl|Olszanka}}) — село в Польщі, у [[Суховоля (гміна, Сокульський повіт)|гміні Суховоля]] [[Сокульський повіт|Сокульського повіту]] [[Підляське воєводство|Підляського воєводства]].
Населення — {{formatnum:94}} {{МНОЖИНА:94|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Білостоцьке воєводство (1975—1998)|Білостоцького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=53 |ЧолПре=8 |ЧолПрац=35 |ЧолПост=10
|Жін=41 |ЖінПре=4 |ЖінПрац=16 |ЖінПост=21
|Разом=94 |РазомПре=12 |РазомПрац=51 |РазомПост=31
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Суховоля}}

{{Підляське-доробити}}

[[Категорія:Села Сокульського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Підляське воєводство

Повіт: Сокульський повіт

Гміна: Суховоля

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: BSK

OSM: ↑3089411 ·R (Ґміна Суховоля)


text:
# Глісер
Глі́сер (фр. glisseur, від glisser — ковзати) — ковзаючий по поверхні води човен, що приводиться в дію повітряною або водяною тягою. Двигуни на глісерах ставляться авіаційні або нафтові.

## Режим глісування
При русі глісера, за рахунок спеціально спроектованої форми корпусу, що має або плоске днище, або уступи на днище у вигляді ступенів — редани, виникає гідродинамінамічна сила, яка компенсує частину сили тяжіння і викликає загальне значне спливання судна, яке «виходить на редан» (воно як би ковзає по поверхні води — глісуючи). В результаті істотно зменшується площа дотику днища з водою (у спортивних суден в кілька разів), знижується в'язкий опір руху за рахунок зменшення змоченої поверхні і підвищується швидкість ходу.
Цей тип судна/руху дуже чутливий до навантаження. Незначне збільшення навантаження або зміна розваговки може привести до того, що судно не зможе вийти на режим глісування, і продовжить рух у неекономічному водотонажному режимі при числі Фруда близько 1.
На глісери встановлюють легкі двигуни внутрішнього згоряння, газові турбіни. Рушіями служать гребні гвинти, водомети, повітряні гвинти.
Можуть глісувати гідролітаки при зльоті та посадці, легкі вітрильні судна, вітрильні дошки, а також водні лижі, вейкборди, дошки під повітряним змієм.
Ідея створення глісера з'явилася як наслідок вирішення проблеми, яка схожа на проблему подолання звукового бар'єру. При наближенні швидкості судна до швидкості поширення хвилі по воді виходить, що судно безперервно намагається заїхати на ним же створену гірку. Це явище називається хвильовою кризою. Витрата палива зростає в міру зростання швидкості і досягає свого максимуму перед виходом судна на глісування. Нестача потужності і/або невідповідна форма корпусу роблять режим глісування недосяжним. Наприклад, 30-тонному теплоходу «Зоря» для подолання хвильової кризи потрібно двигун потужністю не менше 860 к.с. (Потужність силової установки теплохода — 1000 к.с.). Після виходу на режим глісування цьому теплоходу для руху зі швидкістю 45 км/год достатньо потужності всього лише 330 к.с.
Якщо потужність силової установки достатня для підтримки руху в режимі глісування, але недостатня для подолання хвильової кризи, судно проте може бути виведено в режим глісування. Для цього необхідно встановити силовій установці режим максимальної потужності і змістити центр ваги судна вперед по відношенню до точки прикладання рівнодіючої гіростатичної і гідродинамічної сил (наприклад, переміщенням вантажу, пасажирів, перекачуванням палива або баласту). В результаті дифферент судна на корму зменшиться, що знизить величину хвильового опору і дозволить судну набирати швидкість і перейти в режим глісування. Такий спосіб широко застосовується на моторних човнах.

## Авіакатер
Авіакатер — цей же човен, з тією ж тягою, що й глісер, але відрізняється тим, що не ковзає по поверхні, а має невелику посадку.

title: Глісер

wikitext:
[[Файл:Air boat.jpg|thumb|Аероглісер з [[повітряний гвинт|повітряним гвинтом]]]]
'''Глі́сер''' ({{lang-fr|glisseur}}, від ''glisser'' — ковзати) — ковзаючий по поверхні води [[човен]], що приводиться в дію повітряною або водяною тягою<ref name="Бобров">Стаття «Глиссеры и авиокатера» ''Александр Бобров'', с.-44. Журнал «За рулем» № 1, 1928 рік. Тираж 15 000.</ref>. [[Двигун]]и на глісерах ставляться авіаційні або нафтові<ref name="Бобров"/>.

== Режим глісування ==

При русі глісера, за рахунок спеціально спроектованої форми [[Водотоннажне судно|корпусу]], що має або плоске днище, або уступи на днище у вигляді ступенів — [[Редан (суднобудування)|редани]], виникає [[Підйомна сила|гідродинамінамічна сила]], яка компенсує частину сили тяжіння і викликає загальне значне спливання судна, яке «виходить на редан» (воно як би ковзає по поверхні води — глісуючи). В результаті істотно зменшується площа дотику днища з водою (у спортивних суден в кілька разів), знижується в'язкий опір руху за рахунок зменшення змоченої поверхні і підвищується швидкість ходу.

Цей тип судна/руху дуже чутливий до навантаження. Незначне збільшення навантаження або зміна розваговки може привести до того, що судно не зможе вийти на режим глісування, і продовжить рух у неекономічному [[Закон Архімеда|водотонажному режимі]] при [[Число Фруда|числі Фруда]] близько 1.

На глісери встановлюють легкі [[Двигун внутрішнього згоряння|двигуни внутрішнього згоряння]], [[Газова турбіна|газові турбіни]]. [[Рушій|Рушіями]] служать [[Гребний гвинт|гребні гвинти]], водомети, [[Повітряний гвинт|повітряні гвинти]].

Можуть глісувати [[Гідроплан|гідролітаки]] при зльоті та [[Посадка літального об'єкта|посадці]], легкі [[Вітрильне судно|вітрильні судна]], вітрильні дошки, а також [[водні лижі]], [[Вейкбординг|вейкборди]], дошки під [[Кайтсерфінг|повітряним змієм]].

Ідея створення глісера з'явилася як наслідок вирішення проблеми, яка схожа на проблему подолання [[Звуковий бар'єр|звукового бар'єру]]. При наближенні швидкості судна до швидкості поширення хвилі по воді виходить, що судно безперервно намагається заїхати на ним же створену гірку. Це явище називається хвильовою кризою. Витрата палива зростає в міру зростання швидкості і досягає свого максимуму перед виходом судна на [[глісування]]. Нестача потужності і/або невідповідна форма корпусу роблять режим глісування недосяжним. Наприклад, 30-тонному теплоходу «Зоря» для подолання хвильової кризи потрібно двигун потужністю не менше 860 к.с. (Потужність силової установки теплохода — 1000 к.с.). Після виходу на режим глісування цьому теплоходу для руху зі швидкістю 45 км/год достатньо потужності всього лише 330 к.с.

Якщо потужність силової установки достатня для підтримки руху в режимі глісування, але недостатня для подолання хвильової кризи, судно проте може бути виведено в режим глісування. Для цього необхідно встановити силовій установці режим максимальної потужності і змістити центр ваги судна вперед по відношенню до точки прикладання рівнодіючої гіростатичної і гідродинамічної сил (наприклад, переміщенням вантажу, пасажирів, перекачуванням палива або баласту). В результаті дифферент судна на корму зменшиться, що знизить величину хвильового опору і дозволить судну набирати швидкість і перейти в режим глісування. Такий спосіб широко застосовується на [[моторний човен|моторних човнах]].

== Авіакатер ==
Авіакатер — цей же човен, з тією ж тягою, що й глісер, але відрізняється тим, що не ковзає по поверхні, а має невелику посадку<ref name="Бобров"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53395/9081.html Глісер]}}
[[Категорія:Судна за способом руху]]
[[Категорія:Винаходи Канади]]


text:
# Пелтініш (Ботошань)
Пелтініш (рум. Păltiniș) — село у повіті Ботошані в Румунії. Входить до складу комуни Пелтініш.
Село розташоване на відстані 422 км на північ від Бухареста, 52 км на північ від Ботошань, 137 км на північний захід від Ясс.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 2083 особи, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Пелтініш (Ботошань)

wikitext:
{{Otheruses|Пелтініш}}
{{НП Румунії
 | назва               = Пелтініш
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Păltiniș''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Ботошань
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Пелтініш (комуна, Ботошань)|Пелтініш]]
 | код_SIRUTA          = 38508
 | широта              = 48.2158
 | довгота             = 26.6507
 | висота              = 234
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 2083
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 717295
}}
'''Пелтініш''' ({{lang-ro|Păltiniș}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Ботошані (повіт)|Ботошані]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Пелтініш (комуна, Ботошань)|Пелтініш]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 422 км на північ від [[Бухарест]]а, 52 км на північ від [[Ботошані|Ботошань]], 137 км на північний захід від [[Ясси|Ясс]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:2083}} особи, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Ботошань]]

title: Пелтініш · Păltiniș

Повіт: Ботошань

Комуна: Пелтініш

Телефонний код: +40 231 (Romtelecom, TR) · +40 331 (інші оператори)


text:
# Красная Звезда (газета)
«Красная звезда» (укр. «Червона зірка») — московська газета, центральний друкований орган Міністерства оборони Російської Федерації.

## Історія
Була створена за рішенням Політбюро ЦК РКП(б) від 29 листопада 1923, як центральний друкований орган Наркомату оборони СРСР з військових справ (після Другої світової війни — Міністерства оборони СРСР). Перше число вийшло 1 січня 1924 року.
В період німецько-радянської війни «Красная звезда» стала однією з провідних всесоюзних газет. У редакції працювали такі російські письменники та публіцисти, як М. О. Шолохов, О. М. Толстой, В. В. Вишневський, К. М. Симонов, А. П. Платонов.
Нагороджена орденами Червоної Зірки (1933), Бойового Червоного Прапора (1945), Леніна (1965) і Жовтневої революції (1974).
Навесні 1992, зі створенням Міністерства оборони Російської Федерації, газета стала його центральним друкованим органом. 30 червня 1992 була зареєстрована в Міністерстві друку та інформації РФ як загальноросійське друковане видання, засновником якого є військове відомство Росії.

## Сучасна газета
«Красная звезда» виходить 5 разів на тиждень: у вівторок, четвер і суботу на 4 шпальтах формату А-2, у п'ятницю — на 24 шпальтах формату А-3, в середу — на 8 шпальтах формТихоату А-2, у суботу як регіональні вкладки виходять 4-шпальтні газети 4 військових округів (Західного, Південного, Центрального і Східного) і двох флотів (Північного та Тихоокеанського).
Газета друкується в Москві (на поліграфічній базі ВАТ «Видавничий дім „Красная звезда“»), а також у 7 містах Росії (Владивосток, Єкатеринбург, Калінінград, Мінеральні Води, Новосибірськ, Санкт-Петербург, Хабаровськ) і в Севастополі (Україна).
З серпня 1998 головний редактор газети «Красная звезда» — Єфімов Микола Миколайович.

title: Красная Звезда (газета)

wikitext:
{{джерела|дата=червень 2016}}
{{Газета}}
'''«Красная звезда»''' ({{lang-uk|«Червона зірка»}}) — [[Москва|московська]] [[газета]], центральний друкований орган [[Міністерство оборони Російської Федерації|Міністерства оборони Російської Федерації]].

== Історія ==
Була створена за рішенням [[Політбюро]] [[ЦК РКП(б)]] від [[29 листопада]] [[1923]], як центральний друкований орган [[Наркомат]]у оборони [[СРСР]] з військових справ (після [[Друга світова війна|Другої світової війни]] — [[Міністерство оборони СРСР|Міністерства оборони СРСР]]). Перше число вийшло [[1 січня]] [[1924]] року.

В період [[Німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] «Красная звезда» стала однією з провідних всесоюзних газет. У редакції працювали такі російські [[письменник]]и та [[публіцист]]и, як [[Шолохов Михайло Олександрович|М. О. Шолохов]], [[Толстой Олексій Миколайович|О. М. Толстой]], [[Вишневський Всеволод Віталійович|В. В. Вишневський]], [[Симонов Костянтин Михайлович|К. М. Симонов]], [[Платонов Андрій Платонович|А. П. Платонов]].

Нагороджена [[орден]]ами [[Орден Червоної Зірки|Червоної Зірки]] ([[1933]]), [[Орден Червоного Прапора|Бойового Червоного Прапора]] ([[1945]]), [[Орден Леніна|Леніна]] ([[1965]]) і [[Орден Жовтневої Революції|Жовтневої революції]] ([[1974]]).

Навесні [[1992]], зі створенням [[Міністерство оборони Російської Федерації|Міністерства оборони Російської Федерації]], газета стала його центральним друкованим органом. [[30 червня]] 1992 була зареєстрована в Міністерстві друку та інформації РФ як загальноросійське друковане видання, засновником якого є військове відомство Росії.

== Сучасна газета ==
«Красная звезда» виходить 5 разів на тиждень: у вівторок, четвер і суботу на 4 [[шпальта]]х формату А-2, у п'ятницю — на 24 шпальтах формату А-3, в середу — на 8 шпальтах формТихоату А-2, у суботу як регіональні вкладки виходять 4-шпальтні газети 4 військових округів ([[Західний військовий округ (Росія)|Західного]], [[Південний військовий округ Російської Федерації|Південного]], [[Центральний військовий округ Російської Федерації|Центрального]] і [[Східний військовий округ Російської Федерації|Східного]]) і двох флотів ([[Північний флот Росії|Північного]] та [[Тихоокеанський флот Росії|Тихоокеанського]]).

Газета друкується в [[Москва|Москві]] (на поліграфічній базі ВАТ «Видавничий дім „Красная звезда“»), а також у 7 містах Росії ([[Владивосток]], [[Єкатеринбург]], [[Калінінград]], [[Мінеральні Води]], [[Новосибірськ]], [[Санкт-Петербург]], [[Хабаровськ]]) і в [[Севастополь|Севастополі]] ([[Україна]]).

З серпня [[1998]] головний редактор газети «Красная звезда» — Єфімов Микола Миколайович.

== Посилання ==
* [http://redstar.ru/ Сайт газети] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190322192402/http://redstar.ru/ |date=22 березня 2019 }}
* [https://xn--80ahclcogc6ci4h.xn--90anlfbebar6i.xn--p1ai/multimedia/frontline_redstar.htm? «Красная звезда»: от Бреста до Берлина". Все номера периода Великой Отечественной войны] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200531102703/https://xn--80ahclcogc6ci4h.xn--90anlfbebar6i.xn--p1ai/multimedia/frontline_redstar.htm |date=31 травня 2020 }}
{{нк}}
[[Категорія:Російськомовні газети]]
[[Категорія:Газети СРСР]]
[[Категорія:Газети Російської Федерації]]
[[Категорія:Засоби масової інформації Москви]]
[[Категорія:Організації, нагороджені орденом Леніна]]
[[Категорія:Організації, нагороджені орденом Жовтневої Революції]]
[[Категорія:Організації, нагороджені орденом Червоного Прапора]]
[[Категорія:Організації, нагороджені орденом Червоної Зірки]]
[[Категорія:Друковані видання, засновані 1923]]
[[Категорія:Засновані в СРСР 1924]]
[[Категорія:Організації, до яких застосовано санкції через російсько-українську війну]]

title: рос. Красная звезда · рос. Krasnaâ zvezda

Країна: Росія

Тип: періодичне видання

Тема: новини, культура, спорт

Мова: російська

Жанр: інформація

Політична належність: ЗС РФ

Видавець: ЗС РФ · Збройні сили СРСР

Засновано: 29 листопада 1923

Власник: Міністерство оборони Російської Федерації, · Міністерство оборони СРСР

Головний офіс: Khoroshovskoye highwayd і Москва


text:
# Кремнієво-повітряні акумулятори
Кремнієво-повітряні батареї — це нова технологія акумуляторів, винайдена командою під керівництвом професора Ейн-Елі з енергетичної програми Grand Technion в Техніоні — Ізраїльському технологічному інституті.
Технологія кремнієво-повітряних батарей заснована на електродах з кисню і кремнію. Такі батареї можуть бути легкими, з високою стійкістю як до надзвичайно сухих умов, так і до високої вологості. Як і інші анодно-повітряні батареї, зокрема метало-повітряні батареї, кремнієво-повітряні батареї покладаються на атмосферний кисень для своїх катодів; вони, відповідно, не включають жодних катодних матеріалів у свої структури, і це дозволяє заощадити на вартості та вазі.
Експериментальні елементи з використанням іонних рідких електролітів кімнатної температури виробляли від 1 до 1,2 вольт при щільності струму 0,3 міліампера на квадратний сантиметр кремнію.
Ємність акумулятора дуже порівнянна з алюмінієво-повітряним акумулятором. Питома енергія кремнієво-повітряної батареї оцінюється в 8470 Вт·год/кг, а щільність енергії становить приблизно 2109,0 Вт·год/л. Напруга акумулятора 1 – 1,2 В. Завдяки використанню спеціальної системи потоку електроліту можна досягти часу розряду понад 1000 годин для водних електролітів, що забезпечує 100% використання кремнієвого анода.

title: Кремнієво-повітряні акумулятори

wikitext:
'''Кремнієво-повітряні батареї''' — це нова технологія [[акумулятор]]ів, винайдена командою під керівництвом професора [[Ейн-Елі]] з енергетичної програми Grand Technion в [[Техніон]]і — Ізраїльському технологічному інституті.

Технологія кремнієво-повітряних батарей заснована на електродах з кисню і кремнію. Такі батареї можуть бути легкими, з високою стійкістю як до надзвичайно сухих умов, так і до високої вологості. Як і інші анодно-повітряні батареї, зокрема метало-повітряні батареї, кремнієво-повітряні батареї покладаються на атмосферний [[кисень]] для своїх [[катод]]ів; вони, відповідно, не включають жодних катодних матеріалів у свої структури, і це дозволяє заощадити на вартості та вазі.<ref>{{Cite web |url=http://www.innovations-report.com/html/reports/energy_engineering/silicon_air_battery_stop_power_thousands_hours_142512.html |title=Silicon–Air Battery: Non-stop Power for Thousands of Hours |access-date=2024-04-11 |archive-date=2012-03-20 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120320052031/http://www.innovations-report.com/html/reports/energy_engineering/silicon_air_battery_stop_power_thousands_hours_142512.html |url-status=dead }}</ref><ref>[http://greenlivingideas.com/2009/11/29/silicon-air-battery-unlimited-shelf-life/ New Silicon-Air Battery to Have Unlimited Shelf Life]</ref>

Експериментальні елементи з використанням іонних рідких [[електроліт]]ів кімнатної температури виробляли від 1 до 1,2 вольт при щільності струму 0,3 міліампера на квадратний сантиметр кремнію.<ref>{{cite journal | doi=10.1016/j.elecom.2009.08.015 | volume=11 | issue=10 | title=Silicon–air batteries | journal=Electrochemistry Communications | pages=1916–1918 | year=2009 | last1 = Cohn | first1 = Gil}}</ref>

Ємність акумулятора дуже порівнянна з алюмінієво-повітряним акумулятором. Питома енергія кремнієво-повітряної батареї оцінюється в 8470 Вт·год/кг, а щільність енергії становить приблизно 2109,0 Вт·год/л. Напруга акумулятора 1 – 1,2 В. Завдяки використанню спеціальної системи потоку електроліту можна досягти часу розряду понад 1000 годин для водних електролітів, що забезпечує 100% використання кремнієвого анода.<ref>{{cite journal|first1=Y.E.|last1=Durmus|first2=O.|last2=Aslanbas|first3=S.|last3=Kayser|first4=H.|last4=Tempel|first5=F.|last5=Hausen|first6=L.G.J.|last6=de Haart|first7=J.|last7=Granwehr|first8=Y.|last8=Ein-Eli|first9=R.-A.|last9=Eichel|first10=H.|last10=Kungl|title=Long run discharge, performance and efficiency of primary Silicon–air cells with alkaline electrolyte | volume=225 |journal=Electrochimica Acta |pages=215–224 |year=2017 |doi=10.1016/j.electacta.2016.12.120}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{17px}}
{{Хімічні джерела струму}}
{{Перспективні технології|енергія=так}}

[[Категорія:Електричні акумулятори]]
[[Категорія:Винаходи Ізраїлю]]