text:
# Синдром помилкової пам'яті
У психології синдром помилкової пам'яті (СПП, англ. False memory syndrome) був запропонованим «шаблоном переконань і поведінки», за якого на особистість і стосунки людини впливають хибні спогади про психологічну травму, спогади, в які індивід твердо вірить, але заперечує обвинувачений. Вважалося, що синдром хибної пам'яті є результатом терапії відновлення пам'яті, науково дискредитованої форми терапії, спрямованої на відновлення спогадів. Спочатку концептуалізована Фондом синдрому помилкової пам'яті. Ця організація прагнула зрозуміти загальну модель поведінки, яка виникла після того, як пацієнт пройшов терапію відновлення пам'яті, і придумати термін для пояснення цієї моделі. Принцип, згідно з яким люди можуть зберігати хибні спогади, і роль, яку зовнішній вплив може відіграти в їх формуванні, широко визнаний вченими, але ведуться дискусії щодо того, чи може цей ефект призвести до детальних спогадів про неодноразове сексуальне насильство та значні зміни особистості, такі як відчуження від членів сім'ї, типові для випадків, до яких історично застосовувалася СПП. СПП не вказано як психіатричне захворювання в жодних медичних довідниках, включаючи ICD-11 або DSM-5. Найбільш впливовою фігурою в генезисі цієї теорії є психологиня Елізабет Лофтус.

## Визначення
Дослідниця пам'яті Джулія Шоу зазначає, що «синдром» не відноситься до нормального, поширеного досвіду наявності помилкових спогадів або демонстрації помилок пам'яті чи упереджень. Синдром хибної пам'яті був запропонованим «шаблоном переконань і поведінки», у якому ідентичність людини та міжособистісні стосунки зосереджені на пам'яті про травматичний досвід, якого, як стверджує обвинувачений, ніколи не було, але в який передбачувана жертва твердо вірить.
Розмовний «синдром» не мав на меті бути діагностичним, але стосувався набору поведінки, яка склалася в шаблон:
1. Віра в те, що проблема психічного здоров'я є реакцією на минулу травматичну подію, яка була придушена.
2. Розвиток псевдопам'яті.
3. Центр ідентичності навколо спогадів.
4. Розвиток крайньої залежності від психотерапії та терапевта.
5. Відчуженість від родини та друзів.

Концепція СПП є суперечливою, і ні Діагностичний і статистичний посібник з психічних розладів, ні Міжнародна класифікація хвороб не включають її. Член Фундації синдрому помилкової пам'яті Пол Р. Макх'ю, з поміж інших прихильників концепції синдрому помилкової пам'яті, припустив, що цей термін не було прийнято в четвертій версії посібника, оскільки відповідний комітет, за словами Макх'ю, очолений віруючими у відновлену пам'ять. Ті, хто бере участь у процесі редагування та публікації DSM-IV, відкинули це звинувачення та охарактеризували заяву Макх'ю як змовницьку, зазначивши, що останнє видання Міжнародної класифікації хвороб так само вирішило не включати синдром помилкової пам'яті, але включило диссоціативну амнезію.

## Терапія для відновлення пам'яті
Терапія відновлення пам'яті — це універсальна фраза для опису науково дискредитованих терапевтичних процесів і методів, які можуть створювати помилкові спогади. Ці невичерпні методи включають гіпноз, інтерв'ю під керівництвом седативних засобів, ведення щоденника з метою відновлення спогадів (часто у формі автоматичного запису), вікову регресію та інтерпретацію «спогадів тіла», особливо, якщо терапевт вважає, що спогади про пригнічені травматичні події є причиною проблем клієнта. Цей термін не вказано в DSM-V і не використовується в будь-якій основній формальній психотерапевтичній модальності, що призвело до звинувачень у тому, що цей термін є лише принизливим.

## Докази помилкових спогадів
Людська пам'ять є створеною та дуже піддатливою навіюванню, і може створити широкий спектр нешкідливих, сором'язливих і лякаючих спогадів за допомогою різних технік, включаючи керовані образи, гіпноз та навіювання іншими. Хоча не всі люди, які зазнали впливу цих методів, розвивають спогади, експерименти свідчать про те, що значна кількість людей розвиває, і буде активно захищати існування цих подій, навіть якщо їм скажуть, що вони були помилковими та навмисно імплантованими. Питання про можливість хибних спогадів спричинили вибух інтересу до навіюваності людської пам'яті та призвели до величезного збільшення знань про те, як спогади кодуються, зберігаються та викликаються в пам'яті, що призвело до піонерських експериментів, таких як техніка «Загублені в торговому центрі». В експерименті Редігера та МакДермотта (1995) суб'єктам надавали список пов'язаних предметів (таких як цукерки, цукор, мед) для вивчення. Коли їх попросили згадати список, учасники з такою ж, якщо не більшою ймовірністю згадали семантично пов'язані слова (наприклад, солодке), ніж предмети, які насправді вивчалися, таким чином створюючи помилкові спогади. Незважаючи на те, що цей експеримент широко повторюється, він залишається суперечливим через дискусію про те, що люди можуть зберігати семантично пов'язані елементи зі списку слів концептуально, а не як мову, що може пояснити помилки при запам'ятовуванні слів, без створення помилкових спогадів. Сьюзен Кленсі виявила, що люди, які стверджують, що були жертвами викрадення інопланетянами, частіше згадують семантично пов'язані слова, ніж контрольна група в такому експерименті.
Техніка «Загублені в торговому центрі» — це дослідницький метод, призначений для імплантації помилкової пам'яті про те, як ви загубилися в торговому центрі в дитинстві, щоб перевірити, чи може обговорення помилкової події створити «спогад» про подію, яка не відбувалася. У своєму початковому дослідженні Елізабет Лофтус виявила, що у 25 % випробовуваних розвинулася «пам'ять» про подію, яка насправді ніколи не відбувалася. Розширення та варіації методики «Загублені в торговому центрі» показали, що в середньому одна третина піддослідних могла переконатися, що вони пережили в дитинстві те, чого насправді ніколи не було, навіть травматичні чи неможливі події.

### Справи про сексуальне насильство
Питання про точність і надійність пригніченої пам'яті, яку хтось пізніше пригадав, сприяло деяким розслідуванням і судовим справам, включаючи випадки ймовірного сексуального насильства або сексуального насильства над дітьми (СННД). Дослідження Елізабет Лофтус було використано для протидії претензіям щодо відновлення пам'яті в суді, і це призвело до суворіших вимог щодо використання відновлених спогадів, які використовуються в судових процесах, а також більшої вимоги до підтвердження доказів. Крім того, деякі штати США більше не дозволяють судове переслідування на основі відновлених свідчень. Страхові компанії почали неохоче страхувати терапевтів від позовів про зловживання службовим становищем, пов'язаних із відновленням спогадів.
Прихильники відновлення спогадів стверджують, що існують «переконливі докази того, що розум здатний пригнічувати травматичні спогади про сексуальне насильство над дітьми». Вітфілд стверджує, що захист від «помилкової пам'яті» є «здається складним, але здебільшого надуманим і часто помилковим». Він стверджує, що цей захист був створений «обвинуваченими, засудженими та за власним визнанням розбещувачів дітей та їхніми захисниками», щоб спробувати «заперечити їх образливу, злочинну поведінку». Браун стверджує, що коли свідки-експерти та адвокати, які виступають за помилкову пам'ять, стверджують, що немає причинно-наслідкового зв'язку між СННД та дорослою психопатологією, що СННД не викликає специфічних проблем, пов'язаних із травмою, таких як прикордонний та дисоціативний розлади ідентичності, інших змінних, окрім СННД може пояснити відмінності дорослої психопатології та те, що віддалені наслідки СННД є неспецифічними та загальними, що це свідчення є неточним і може ввести присяжних в оману.

### Випадки зловживання службовим становищем
Наприкінці 1990-х років у США відбулося кілька судових процесів, у яких психіатри та психологи були успішно подані до суду або досягли позасудової угоди за звинуваченням у поширенні ятрогенних спогадів про сексуальне насильство в дитинстві, інцест та сатанинські ритуальні насильства.
Деякі з цих позовів були подані особами, які пізніше заявили, що їхні відновлені спогади про інцест або сатанинські ритуальні насильства були помилковими. Фонд синдрому помилкової пам'яті (ФСПП) використовує для опису цих осіб термін «ретрактори» та публічно ділиться такими історіями. Існують дебати щодо загальної кількості відкликань, порівняно із загальною кількістю звинувачень і причин відкликань.

#### Травми, отримані внаслідок недбалості
Сексуальне насильство над дітьми та підлітками може призвести до тяжких негативних наслідків. Сексуальне насильство над дітьми є фактором ризику багатьох класів психічних розладів, включаючи тривожні розлади, афективні розлади, дисоціативні розлади та розлади особистості. Недотримання психіатрами визнаних медичних стандартів завдає шкоди пацієнтам і обвинуваченим. Справа «Рамона проти Ізабелли» стала відомим випадком службової недбалості в 1994 році. Журі Каліфорнії присудило 500 000 доларів Гері Рамоні, чия дочка Холлі помилково звинуватила його в сексуальному насильстві в дитинстві на основі помилкових спогадів, отриманих терапевтами під час лікування булімії. Суддя Верховного суду Лос-Анджелеса Бертон Бах відхилив цивільний позов Холлі Рамони проти її батька, вважаючи, що результат позову її батька про службову недбалість вирішив питання про те, чи мало місце будь-яке зловживання. The Washington Post назвала статтю «Позов про сексуальне насильство відхилено у справі про помилкові спогади» 14 грудня 1994 року. У 1990-х було багато справ, переданих до суду. Більшість включала комбінації зловживання гіпнозом, керованими образами, аміталом натрію та антидепресантами.
Термін «синдром хибної пам'яті» описує явище, при якому пацієнт психічної терапії «пам'ятає» таку подію, як сексуальне насильство в дитинстві, яке ніколи не відбувалося. Зв'язок між певними терапевтичними методами та розвитком психологічних розладів, таких як дисоціативний розлад ідентичності, походить від позовів про недбалість і державних ліцензійних дій проти терапевтів. Ці випадки демонструють легкість, з якою людину можна спонукати до прояву дисоціативних симптомів, особливо коли гіпноз, амітал натрію, сильнодіючі ліки або читання з використанням травматичних образів підсилюють ефект пропозицій або очікувань терапевта. Ці випадки також показують, що як тільки симптоми з'являються, стандартний метод лікування часто призводить до погіршення психічного та емоційного благополуччя пацієнта.

## У масовій культурі
Телевізійні шоу та фільми були зняті про це явище, наприклад серіал USA Network «The Sinner» , який торкається ідеї відновлення забутих спогадів. Шоу зосереджується на жінці, яка одного разу вбиває начебто випадкового чоловіка на пляжі за те, що він виконав пісню, яка спровокувала травматичну подію з її минулого, про яку вона тимчасово забула. Протягом першого сезону детективи намагаються запустити її пам'ять і знайти мотив її вчинку.
The Caretaker (Джеймс Лейленд Кірбі) торкається цієї теми у своєму альбомі 2008 року Persistent Repetition of Phrases, який містить трек під назвою «False Memory Syndrome». Пізніше Кірбі взяв семпл «False Memory Syndrome» у треку «H1 Post Awareness Confusions» зі свого альбому Everywhere at the End of Time.

title: Синдром помилкової пам'яті

wikitext:
У [[Психологія|психології]] '''синдром помилкової пам'яті''' (СПП, {{lang-en|False memory syndrome}}) був запропонованим «шаблоном переконань і поведінки»<ref name=":1">{{cite web 2|last=de Rivera|first=Joseph|date=1997|title=The Construction of False Memory Syndrome: The Experience of Retractors|url=http://www.tandfonline.com/doi/abs/10.1207/s15327965pli0804_1|journal=Psychological Inquiry|language=en|volume=8|issue=4|pages=P. 271–292|doi=10.1207/s15327965pli0804_1|issn=1047-840X}}</ref>, за якого на особистість і стосунки людини впливають [[Парамнезія|хибні спогади]] про [[Психологічна травма|психологічну травму]], спогади, в які індивід твердо вірить, але заперечує обвинувачений.<ref>{{публікація|книга
|назва=Try to remember: Psychiatry's clash over meaning, memory and mind
|автор=McHugh
|автор ім'я=Paul Rodney
|authorlink1=
|рік=2008
|видавництво=[[Dana Foundation|Dana Press]]
|pages=66–67
|isbn=978-1-932594-39-3
}}</ref> Вважалося, що синдром хибної пам'яті є результатом терапії відновлення пам'яті, науково дискредитованої форми терапії, спрямованої на відновлення спогадів. Спочатку концептуалізована [[Фонд синдрому помилкової пам'яті|Фондом синдрому помилкової пам'яті]]. Ця організація прагнула зрозуміти загальну модель поведінки, яка виникла після того, як пацієнт пройшов терапію відновлення пам'яті, і придумати термін для пояснення цієї моделі.<ref>{{стаття|last=Freyd|first=Pamela|date=5 березня 1993|title=Our Critics|url=http://fmsfonline.org/newsletters/fmsf_1993_mar_v2_n3.pdf|journal=FMS Foundation Newsletter|volume=2|issue=3|pages=3–4|мова=en}}</ref> Принцип, згідно з яким люди можуть зберігати хибні спогади, і роль, яку зовнішній вплив може відіграти в їх формуванні, широко визнаний вченими, але ведуться дискусії щодо того, чи може цей ефект призвести до детальних спогадів про неодноразове сексуальне насильство та значні зміни особистості, такі як відчуження від членів сім'ї, типові для випадків, до яких історично застосовувалася СПП. СПП не вказано як [[Психічний розлад|психіатричне захворювання]]<ref>{{публікація|книга
|назва=Sexual abuse litigation: a practical resource for attorneys, clinicians, and advocates
|автор=Rix
|автор ім'я=Rebecca
|рік=2000
|видавництво=Routledge
|pages=33
|isbn=978-0-7890-1174-9
}}</ref> в жодних медичних довідниках, включаючи [[МКХ-11|ICD-11]]<ref name="Inviting Scientific Discourse on Tr">{{стаття|last=Dalenberg|first=Constance J.|last2=Brand|first2=Bethany L.|last3=Loewenstein|first3=Richard J.|last4=Frewen|first4=Paul A.|last5=Spiegel|first5=David|date=12 червня 2020|title=Inviting Scientific Discourse on Traumatic Dissociation: Progress Made and Obstacles to Further Resolution|journal=Psychological Injury and Law|volume=13|issue=2|pages=135–154|doi=10.1007/s12207-020-09376-9|мова=en}}</ref> або DSM-5.<ref>{{публікація|книга
|посилання=https://archive.org/details/diagnosticstatis0005unse
|назва=Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders
|відповідальний=American Psychiatric Association
|рік=2013
|видавництво=American Psychiatric Publishing
|видання=1th ed
|місце=Arlington, VA
|isbn=978-0-89042-555-8
|url-access=registration
}}</ref> Найбільш впливовою фігурою в генезисі цієї теорії є психологиня [[Елізабет Лофтус]].<ref name="Zagorski">{{стаття|last=Zagorski|first=N.|year=2005|title=Profile of Elizabeth F. Loftus|journal=Proceedings of the National Academy of Sciences|volume=102|issue=39|pages=13721–13723|bibcode=2005PNAS..10213721Z|doi=10.1073/pnas.0506223102|pmc=1236565|pmid=16172386|doi-access=free|мова=en}}</ref>

== Визначення ==
Дослідниця пам'яті Джулія Шоу зазначає, що «синдром» не відноситься до нормального, поширеного досвіду наявності помилкових спогадів або демонстрації помилок пам'яті чи упереджень.<ref>{{cite web 2|url=https://www.scientificamerican.com/blog/mind-guest-blog/stop-calling-it-false-memory-syndrome/|title=Stop Calling It False Memory "Syndrome"|last=Shaw|first=Julia|website=Scientific American|language=en|access-date=2024-03-10}}</ref> Синдром хибної пам'яті був запропонованим «шаблоном переконань і поведінки»<ref name=":1"/>, у якому ідентичність людини та міжособистісні стосунки зосереджені на пам'яті про травматичний досвід, якого, як стверджує обвинувачений, ніколи не було, але в який передбачувана жертва твердо вірить.

Розмовний «синдром» не мав на меті бути діагностичним, але стосувався набору поведінки, яка склалася в шаблон:<ref name=":1"/>
# Віра в те, що проблема психічного здоров'я є реакцією на минулу травматичну подію, яка була придушена.
# Розвиток псевдопам'яті.
# Центр ідентичності навколо спогадів.
# Розвиток крайньої залежності від психотерапії та терапевта.
# Відчуженість від родини та друзів.

Концепція СПП є суперечливою<ref name="pmid31584864">{{стаття|last=Otgaar H, Howe ML, Patihis L, Merckelbach H, Lynn SJ, Lilienfeld SO|displayauthors=etal|year=2019|title=The Return of the Repressed: The Persistent and Problematic Claims of Long-Forgotten Trauma|journal=Perspect Psychol Sci|volume=14|issue=6|pages=1072–1095|doi=10.1177/1745691619862306|pmc=6826861|pmid=31584864|мова=en}}</ref><ref name="pmid25706242">{{стаття|last=Howe ML, Knott LM|year=2015|title=The fallibility of memory in judicial processes: lessons from the past and their modern consequences|journal=Memory|volume=23|issue=5|pages=633–56|doi=10.1080/09658211.2015.1010709|pmc=4409058|pmid=25706242|мова=en}}</ref>, і ні [[Діагностичний і статистичний посібник з психічних розладів]], ні [[Міжнародна класифікація хвороб]] не включають її. Член Фундації синдрому помилкової пам'яті [[Пол Макх'ю|Пол Р. Макх'ю]]<ref>{{публікація|книга
|назва=Try to remember: Psychiatry's clash over meaning, memory and mind
|автор=McHugh
|автор ім'я=Paul Rodney
|authorlink1=
|рік=2008
|видавництво=[[Dana Foundation|Dana Press]]
|pages=55
|isbn=978-1-932594-39-3
|ref=
}}</ref>, з поміж інших прихильників концепції синдрому помилкової пам'яті<ref>{{стаття|last=Patihis|first=Lawrence|last2=Otgaar|first2=Henry|last3=Merckelbach|first3=Harald|date=2019|title=Expert Witnesses, Dissociative Amnesia, and Extraordinary Remembering Response to Brand et al|url=https://doi.org/10.1007/s12207-019-09348-8|journal=Psychological Injury and Law|volume=12|issue=3–4|pages=281–285|doi=10.1007/s12207-019-09348-8|access-date=18 червня 2023|мова=en}}</ref>, припустив, що цей термін не було прийнято в четвертій версії посібника, оскільки відповідний комітет, за словами Макх'ю, очолений віруючими у [[Витіснені спогади|відновлену пам'ять]]. Ті, хто бере участь у процесі редагування та публікації DSM-IV, відкинули це звинувачення та охарактеризували заяву Макх'ю як змовницьку, зазначивши, що останнє видання [[МКХ-11|Міжнародної класифікації хвороб]] так само вирішило не включати синдром помилкової пам'яті, але включило [[Дисоціативна амнезія|диссоціативну амнезію]].<ref name="Inviting Scientific Discourse on Tr"/>

== Терапія для відновлення пам'яті ==
Терапія відновлення пам'яті — це універсальна фраза для опису науково дискредитованих терапевтичних процесів і методів, які можуть створювати помилкові спогади. Ці невичерпні методи включають [[гіпноз]], інтерв'ю під керівництвом седативних засобів, ведення щоденника з метою відновлення спогадів (часто у формі [[Автоматичне письмо|автоматичного запису]]), [[Вікова регресія|вікову регресію]] та інтерпретацію «спогадів тіла»<ref name=":2">{{стаття|рік=1997|title=Reported recovered memories of child sexual abuse: Recommendations for good practice and implications for training, continuing professional development and research|journal=Psychiatric Bulletin|language=en|volume=21|issue=10|pages=663–665|doi=10.1192/pb.21.10.663|issn=0955-6036|doi-access=free|мова=en}}</ref>, особливо, якщо терапевт вважає, [[Витіснені спогади|що спогади про пригнічені]] травматичні події є причиною проблем клієнта.<ref name="Saletan">{{Cite web 2|last=Saletan|first=William|author-link=William Saletan|date=2010-06-04|title=The memory doctor: the future of false memories|url=http://www.slate.com/articles/health_and_science/the_memory_doctor/2010/06/the_memory_doctor.single.html|journal=[[Slate (magazine)|Slate]]|access-date=2012-05-08|lang=en}}</ref> Цей термін не вказано в DSM-V і не використовується в будь-якій основній [[Психотерапія|формальній психотерапевтичній модальності]], що призвело до звинувачень у тому, що цей термін є лише принизливим.<ref name="Whitfield2001">{{публікація|книга
|назва=Misinformation Concerning Child Sexual Abuse and Adult Survivors
|автор=Whitfield
|автор ім'я=Charles L.
|автор2=Joyanna L. Silberg
|автор3=Paul Jay Fink
|рік=2001
|видавництво=[[Haworth Press]]
|pages=56
|isbn=978-0-7890-1901-1
}}</ref>

== Докази помилкових спогадів ==
Людська [[пам'ять]] є створеною та дуже [[Сугестія|піддатливою навіюванню]], і може створити широкий спектр нешкідливих, сором'язливих і лякаючих спогадів за допомогою різних технік, включаючи керовані образи, [[гіпноз]] та навіювання іншими. Хоча не всі люди, які зазнали впливу цих методів, розвивають спогади, експерименти свідчать про те, що значна кількість людей розвиває, і буде активно захищати існування цих подій, навіть якщо їм скажуть, що вони були помилковими та навмисно імплантованими. Питання про можливість [[Парамнезія|хибних спогадів]] спричинили вибух інтересу до навіюваності людської пам'яті та призвели до величезного збільшення знань про те, як спогади [[Кодування інформації|кодуються]], зберігаються та викликаються в пам'яті, що призвело до піонерських експериментів, таких як техніка «Загублені в торговому центрі».<ref>{{публікація|книга
|назва=The Seven Sins of Memory: How the Mind Forgets and Remembers
|автор=Schacter
|автор ім'я=D. L.
|рік=2002
|видавництво=[[Houghton Mifflin Harcourt]]
|pages=[https://books.google.com/books?id=m8qMjPF1NYAC&pg=PA123 123–130]
|isbn=978-0-618-21919-3
}}</ref> В експерименті Редігера та МакДермотта (1995) суб'єктам надавали список пов'язаних предметів (таких як цукерки, цукор, мед) для вивчення. Коли їх попросили згадати список, учасники з такою ж, якщо не більшою ймовірністю згадали семантично пов'язані слова (наприклад, солодке), ніж предмети, які насправді вивчалися, таким чином створюючи помилкові спогади.<ref>{{стаття|last=Roediger|first=Henry L.|last2=Kathleen B. McDermott|date=July 1995|title=Creating False Memories: Remembering Words Not Presented in Lists|journal=Journal of Experimental Psychology: Learning, Memory, and Cognition|series=4|volume=21|issue=4|pages=803–14|citeseerx=10.1.1.495.353|doi=10.1037/0278-7393.21.4.803|мова=en}}</ref> Незважаючи на те, що цей експеримент широко повторюється, він залишається суперечливим через дискусію про те, що люди можуть зберігати семантично пов'язані елементи зі списку слів [[Поняття|концептуально,]] а не як [[Мова|мову]], що може пояснити помилки при запам'ятовуванні [[Слово|слів]], без створення помилкових спогадів. [[Сьюзен Кленсі]] виявила, що люди, які стверджують, що були жертвами [[Абдукція (уфологія)|викрадення інопланетянами]], частіше згадують семантично пов'язані слова, ніж контрольна група в такому експерименті.<ref>{{Cite web 2|url=http://news.harvard.edu/gazette/story/2002/10/starship-memories/|title=Starship memories|date=31 жовтня 2002|work=[[Harvard Gazette]]|access-date=2014-02-23|lang=en}}</ref>

Техніка «Загублені в торговому центрі» — це дослідницький метод, призначений для імплантації помилкової пам'яті про те, як ви загубилися в торговому центрі в дитинстві, щоб перевірити, чи може обговорення помилкової події створити «спогад» про подію, яка не відбувалася. У своєму початковому дослідженні [[Елізабет Лофтус]] виявила, що у 25 % випробовуваних розвинулася «пам'ять» про подію, яка насправді ніколи не відбувалася.<ref name="Wilson">{{Cite web 2|url=http://williamcalvin.com/2002/OrangeCtyRegister.htm|title=War & remembrance: Controversy is a constant for memory researcher Elizabeth Loftus, newly installed at UCI|last=Wilson|first=A.|date=2002-11-03|work=[[Orange County Register]]|access-date=2009-01-19|lang=en}}</ref> Розширення та варіації методики «Загублені в торговому центрі» показали, що в середньому одна третина піддослідних могла переконатися, що вони пережили в дитинстві те, чого насправді ніколи не було, навіть травматичні чи неможливі події.<ref name="chap 8 Do Justice">{{публікація|книга
|назва=Do Justice and Let the Sky Fall: Elizabeth F. Loftus and Her Contributions to Science, Law, and Academic Freedom
|автор=Strange
|автор ім'я=D.
|автор2=Clifasefi S.
|автор3=Garry M.
|рік=2007
|відповідальний=ed. by Garry M.
|видавництво=Lawrence Erlbaum Associates
|місце=Mahwah, NJ
|pages=[https://books.google.com/books?id=lVxZDB1fyqoC&pg=PA137 137–68]
|розділ=False memories
|isbn=978-0-8058-5232-5
}}</ref>

=== Справи про сексуальне насильство ===
Питання про точність і надійність [[Витіснені спогади|пригніченої пам'яті]], яку хтось пізніше пригадав, сприяло деяким розслідуванням і судовим справам, включаючи випадки ймовірного [[Сексуальне зловживання|сексуального насильства]] або [[Сексуальне насильство над дітьми|сексуального насильства над дітьми]] (СННД).<ref>{{cite web 2|url=http://www.religioustolerance.org/rmt_reli.htm|title=Are Recovered Memories Reliable?|publisher=Religioustolerance.org|archive-url=https://web.archive.org/web/20110604000440/http://www.religioustolerance.org/rmt_reli.htm|archive-date=2011-06-04|access-date=2010-12-12|lang=en}}</ref><ref>{{cite web 2|url=http://www.muskingum.edu/~psych/psycweb/history/loftus.htm|title=Elizabeth Loftus|last=Colleen Born|publisher=Muskingum.edu|archive-url=https://web.archive.org/web/20110108060632/http://www.muskingum.edu/~psych/psycweb/history/loftus.htm|archive-date=2011-01-08|url-status=dead|access-date=2010-12-12}}</ref><ref>{{cite web 2|url=https://blogs.brown.edu/recoveredmemory/|title=Recovered Memory Project: Case Archive, Commentary, and Scholarly Resources|date=1993-05-03|publisher=Brown.edu|access-date=2010-12-12|lang=en}}</ref> Дослідження Елізабет Лофтус було використано для протидії претензіям щодо відновлення пам'яті в суді<ref name="Wilson"/>, і це призвело до суворіших вимог щодо використання відновлених спогадів, які використовуються в судових процесах, а також більшої вимоги до підтвердження доказів. Крім того, деякі штати США більше не дозволяють судове переслідування на основі відновлених свідчень. Страхові компанії почали неохоче страхувати терапевтів від позовів про зловживання службовим становищем, пов'язаних із відновленням спогадів.<ref name="Wilson" /><ref name="Saletan"/>

Прихильники відновлення спогадів стверджують, що існують «переконливі докази того, що розум здатний пригнічувати травматичні спогади про сексуальне насильство над дітьми».<ref>{{Cite news|url=http://www.smith-lawfirm.com/Murphy_Memory_Article.html|title=Debunking 'false memory'myths in sexual abuse cases|last=Murphy|first=W.|archive-url=https://web.archive.org/web/20080107073650/http://www.smith-lawfirm.com/Murphy_Memory_Article.html|archive-date=2008-01-07|access-date=2008-01-10}}</ref> Вітфілд стверджує, що захист від «помилкової пам'яті» є «здається складним, але здебільшого надуманим і часто помилковим». Він стверджує, що цей захист був створений «обвинуваченими, засудженими та за власним визнанням розбещувачів дітей та їхніми захисниками», щоб спробувати «заперечити їх образливу, злочинну поведінку».<ref>{{стаття|last=Whitfield|first=C.|date=March 2002|title=The "False Memory" Defense Using Disinformation and Junk Science In and Out of Court|url=http://www.haworthpress.com/store/ArticleAbstract.asp?sid=2LCRMC1PM7DN8N8PNL9M1A42WE7UFG4B&ID=7048|journal=Journal of Child Sexual Abuse|volume=9|issue=3/4|pages=53–78|doi=10.1300/J070v09n03_04|access-date=2008-01-11|мова=en}}</ref> Браун стверджує, що коли свідки-експерти та адвокати, які виступають за помилкову пам'ять, стверджують, що немає причинно-наслідкового зв'язку між СННД та дорослою психопатологією, що СННД не викликає специфічних проблем, пов'язаних із травмою, таких як прикордонний та дисоціативний розлади ідентичності, інших змінних, окрім СННД може пояснити відмінності дорослої психопатології та те, що віддалені наслідки СННД є неспецифічними та загальними, що це свідчення є неточним і може ввести присяжних в оману.<ref>{{стаття|last=Brown|first=D.|year=2001|title=(Mis)representation of the Long-Term Effects of Childhood Sexual Abuse in the Courts|url=http://www.eric.ed.gov/ERICWebPortal/custom/portlets/recordDetails/detailmini.jsp?_nfpb=true&_&ERICExtSearch_SearchValue_0=EJ672709&ERICExtSearch_SearchType_0=no&accno=EJ672709|journal=Journal of Child Sexual Abuse|volume=9|issue=3/4|pages=79–107|doi=10.1300/J070v09n03_05|pmid=17521992|access-date=2008-01-28|мова=en}}</ref>

=== Випадки зловживання службовим становищем ===
Наприкінці 1990-х років у США відбулося кілька судових процесів, у яких психіатри та психологи були успішно подані до суду або досягли позасудової угоди за звинуваченням у поширенні [[Ятрогенія|ятрогенних]] спогадів про [[Сексуальне насильство над дітьми|сексуальне насильство в дитинстві]], [[інцест]] та [[Сатанинська паніка|сатанинські ритуальні насильства]].<ref>{{cite web 2|url=http://www.psychiatrictimes.com/dissociative-identity-disorder/recovered-memory-lawsuit-sparks-litigation|title=Recovered Memory Lawsuit Sparks Litigation|publisher=Psychiatrictimes.com|archive-url=https://web.archive.org/web/20180507091240/https://www.psychiatrictimes.com/dissociative-identity-disorder/recovered-memory-lawsuit-sparks-litigation|archive-date=2018-05-07|access-date=2010-12-12|lang=en}}</ref>

Деякі з цих позовів були подані особами, які пізніше заявили, що їхні відновлені спогади про інцест або сатанинські ритуальні насильства були помилковими. Фонд синдрому помилкової пам'яті (ФСПП) використовує для опису цих осіб термін ''«ретрактори»'' та публічно ділиться такими історіями.<ref>{{публікація|книга
|назва=Making of an Illness: My Experience With Multiple Personality Disorder
|автор=Macdonald
|автор ім'я=Gail
|рік=1999
|видавництво=Laurentian University Press
|місце=Sudbury, Ontario
|pages=111
|розділ=Women Against Women
|isbn=978-0-88667-045-0
|access-date=31 липня 2013
}}</ref> Існують дебати щодо загальної кількості відкликань, порівняно із загальною кількістю звинувачень<ref name="Whitfield1995">{{публікація|книга
|назва=Memory and Abuse – Remembering and Healing the Effects of Trauma
|автор=Whitfield
|автор ім'я=Charles L.
|рік=1995
|видавництво=Health Communications
|місце=Deerfield Beach, FL
|pages= 83
|isbn=978-1-55874-320-5
}}</ref> і причин відкликань.<ref name="Summit">{{стаття|last=Summit|first=R.|year=1983|title=The child sexual abuse accommodation syndrome|journal=Child Abuse & Neglect|volume=7|issue=2|pages=177–93|doi=10.1016/0145-2134(83)90070-4|pmid=6605796|мова=en}}</ref>

==== Травми, отримані внаслідок недбалості ====
Сексуальне насильство над дітьми та підлітками може призвести до тяжких негативних наслідків. Сексуальне насильство над дітьми є фактором ризику багатьох класів психічних розладів, включаючи тривожні розлади, афективні розлади, дисоціативні розлади та розлади особистості.<ref>{{cite web 2|url=http://www.fmsfonline.org/?ginterest=ProfessionalStatements|title=False Memory Syndrome Foundation|website=www.fmsfonline.org|language=en|access-date=2018-11-20}}</ref> Недотримання психіатрами визнаних медичних стандартів завдає шкоди пацієнтам і обвинуваченим. Справа «Рамона проти Ізабелли» стала відомим випадком службової недбалості в 1994 році. Журі Каліфорнії присудило 500 000 доларів Гері Рамоні, чия дочка Холлі помилково звинуватила його в сексуальному насильстві в дитинстві на основі помилкових спогадів, отриманих терапевтами під час лікування булімії. Суддя Верховного суду Лос-Анджелеса Бертон Бах відхилив цивільний позов Холлі Рамони проти її батька, вважаючи, що результат позову її батька про службову недбалість вирішив питання про те, чи мало місце будь-яке зловживання. [[The Washington Post]] назвала статтю «Позов про сексуальне насильство відхилено у справі про помилкові спогади» 14 грудня 1994 року.<ref name=":0">{{стаття|last=Mertz|first=Elizabeth|last2=Bowman|first2=Cynthia|date=1998|title=The Clinical Corner: Third-Party Liability in Repressed Memory Cases: Recent Legal Developments|doi=10.1037/e300392004-003|мова=en}}</ref> У 1990-х було багато справ, переданих до суду. Більшість включала комбінації зловживання гіпнозом, керованими образами, [[Амітал натрію|аміталом натрію]] та антидепресантами.

Термін «синдром хибної пам'яті» описує явище, при якому пацієнт психічної терапії «пам'ятає» таку подію, як сексуальне насильство в дитинстві, яке ніколи не відбувалося.<ref name=":0"/> Зв'язок між певними терапевтичними методами та розвитком психологічних розладів, таких як [[Дисоціативний розлад ідентичності|дисоціативний розлад ідентичності,]] походить від позовів про недбалість і державних ліцензійних дій проти терапевтів. Ці випадки демонструють легкість, з якою людину можна спонукати до прояву дисоціативних симптомів, особливо коли гіпноз, амітал натрію, сильнодіючі ліки або читання з використанням травматичних образів підсилюють ефект пропозицій або очікувань терапевта. Ці випадки також показують, що як тільки симптоми з'являються, стандартний метод лікування часто призводить до погіршення психічного та емоційного благополуччя пацієнта.

== У масовій культурі ==
Телевізійні шоу та фільми були зняті про це явище, наприклад серіал USA Network «<nowiki/>[[Грішники (телесеріал)|The Sinner»]] '','' який торкається ідеї відновлення забутих спогадів. Шоу зосереджується на жінці, яка одного разу вбиває начебто випадкового чоловіка на пляжі за те, що він виконав пісню, яка спровокувала травматичну подію з її минулого, про яку вона тимчасово забула. Протягом першого сезону детективи намагаються запустити її пам'ять і знайти мотив її вчинку.<ref>{{cite web 2|url=https://www.vox.com/2018/7/31/17619266/the-sinner-usa-season-2-jessica-biel|title=The Sinner is the rare murder mystery that doesn't care whodunnit. Instead, it asks, "Why?"|last=Han|first=Karen|date=2018-07-31|website=Vox|language=en|access-date=2019-12-28}}</ref>

The Caretaker (Джеймс Лейленд Кірбі) торкається цієї теми у своєму альбомі 2008 року ''Persistent Repetition of Phrases'', який містить трек під назвою «False Memory Syndrome». Пізніше Кірбі взяв семпл «False Memory Syndrome» у треку «H1 Post Awareness Confusions» зі свого альбому ''Everywhere at the End of Time''.

== Див. також ==
* [[Фонд синдрому помилкової пам'яті]]
* [[Терапія відновлення пам'яті]]

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20140116215257/http://www.memorywars.org/ Memory Wars] — це веб-сайт із інформацією з усіх сторін проблеми. Основні ресурси включають обширну бібліографію / базу даних рефератів та архів попередньої підготовки. Також доступні розділи для кримінального розслідування, кримінального захисту та багато інших корисних ресурсів.
* [https://web.archive.org/web/20140304012237/http://www.cwasu.org/page_display.asp?pageid=STATS&pagekey=109&itemkey=111 Синдром помилкової пам'яті], Відділ досліджень жорстокого поводження з дітьми та жінками Лондонського столичного університету. Стверджує, що «помилкові спогади» — це справжні спогади.
* [http://www.fmsfonline.org/index.php Фонд синдрому помилкової пам'яті]
* [http://www.dazeddigital.com/artsandculture/article/17299/1/the-false-memory-archive Архів помилкової пам'яті]
* [https://www.independent.co.uk/life-style/health-and-families/features/the-false-memory-archive-did-that-really-happen-9105226.html Архів помилкової пам'яті: це справді сталося?]
[[Категорія:Порушення пам'яті]]
[[Категорія:Упередження пам'яті]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]


text:
# 196 км (платформа, Дніпро, Індустріальний район)
196 км — пасажирський залізничний зупинний пункт Дніпровської дирекції Придніпровської залізниці на електрифікованій лінії Запоріжжя-Кам'янське — Нижньодніпровськ-Вузол між станціями Нижньодніпровськ (2 км) та Нижньодніпровськ-Вузол (3 км). Розташований в Індустріальному районі міста Дніпро, на лівому березі річки Дніпро.

## Пасажирське сполучення
На зупинному пункті 196 км зупиняються приміські поїзди у напрямках станцій Дніпро-Головний, Синельникове I та Берестин.

wikiname: ukwiki

in_language: uk

wikitext:
{{Станція
| назва_колір = blue
| назва_колір_фону = yellow
| підзаголовок_колір =
| підзаголовок_колір_фону =
| назва = 196 км
| лінія_верх = [[Запоріжжя-Кам'янське]] — [[Нижньодніпровськ-Вузол]]
| система_верх = [[Дніпровська дирекція залізничних перевезень|Дніпровська дирекція]]
[[Придніпровська залізниця]]
| тип = [[зупинний пункт]]
| зображення = Пл.196км, Дніпро.jpg
| зображення_розмір = 300пкс
| зображення_підпис = Вигляд на платформу [[Синельникове II|Синельниківського]] напрямку
| розташування = {{UKR}}
| адреса = м. [[Дніпро (місто)|Дніпро]], [[Індустріальний район (Дніпро)|Індустріальний район]]
| координати = {{coord|48|29|01.6|N|35|05|11.0|E|scale:100000|display=inline,title}}
| лінії = [[Запоріжжя-Кам'янське]] — [[Нижньодніпровськ-Вузол]]
| структура =
| глибина =
| рівнів =
| платформ = 2
| тип_платформ = бічні
| колій = 2
| статус = діюча
| час_роботи =
| транспортні_послуги =
| супутні_послуги = пересадка на [[Дніпровський трамвай|трамвай]]: № 9,
[[Дніпровський автобус|автобуси]]: № 21А, 22, 27 (по вул. Любарського)
| інженер =
| відкрито =
| закрито =
| перебудовано =
| електрифіковано = [[1968]] ([[Постійний струм|=3 кВ]])<ref>[https://www.parovoz.com/history/electrification/1967-68.php Історія електрифікації залізниць (1967—1968)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210511230958/https://www.parovoz.com/history/electrification/1967-68.php |date=11 травня 2021 }} {{ref-ru}}</ref>
| колишні_назви =
| архітектор =
| стиль =
| поверхів =
| власник = [[Придніпровська залізниця]]
| оператор = [[Укрзалізниця]]
| вебсайт =
| тип_коду =
| код =
| код_ємр = 450041
| код_експрес_2 = 2210146
| зона =
| пасажиропотік =
| мапа =
| мапа_стан =
| мапа_назва =
| мапа_маршруту =
| мапа_маршруту_стан =
| мапа_маршруту_назва =
}}
{{Otheruses|196 км}}
{{Дніпро — Синельникове}}
'''196 км''' — пасажирський залізничний [[зупинний пункт]] [[Дніпровська дирекція залізничних перевезень|Дніпровської дирекції]] [[Придніпровська залізниця|Придніпровської залізниці]] на електрифікованій лінії [[Запоріжжя-Кам'янське]] — [[Нижньодніпровськ-Вузол]] між станціями [[Нижньодніпровськ (станція)|Нижньодніпровськ]] (2 км) та [[Нижньодніпровськ-Вузол]] (3 км). Розташований в [[Індустріальний район (Дніпро)|Індустріальному районі]] міста [[Дніпро (місто)|Дніпро]], на лівому березі річки [[Дніпро]].

== Пасажирське сполучення ==
На зупинному пункті '''196 км''' зупиняються приміські поїзди у напрямках станцій [[Дніпро-Головний]], [[Синельникове I]] та [[Берестин (станція)|Берестин]]<ref>{{Cite web |url=https://poizdato.net/rozklad-po-stantsii/196-km,dnipropetrovska-obl/|title=Розклад руху приміських поїздів по зупинному пункту 196 км на сайті  poizdato.net|accessdate=14 січня 2022|archive-date=14 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220114134330/https://poizdato.net/rozklad-po-stantsii/196-km,dnipropetrovska-obl/}}</ref>.

== Галерея ==
<gallery mode="packed" heights=110>
Файл:Пл. 196 км, Дніпро.jpg
Файл:Платформа 196 км, Дніпро.jpg
Файл:Пл. 196 км.jpg
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ТК4}}
* {{ЖДС}}
* {{АЗУ-2008}}

== Посилання ==
* {{railwayz|8048|зупинний пункт 196 км}}
* [https://dp.uz.gov.ua/ukr/timetable Розклад руху приміських поїздів на сайті Придніпровської залізниці] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220123192759/https://dp.uz.gov.ua/ukr/timetable |date=23 січня 2022 }}

{{Stations-nav|[[Нижньодніпровськ (станція)|Нижньодніпровськ]]|Платформа 196 км|[[Нижньодніпровськ-Вузол]]|line=Дільниця   [[Запоріжжя-Кам'янське]] — [[Нижньодніпровськ-Вузол]]}}

{{Роздільні пункти Дніпровської дирекції ПДЗ}}
{{Транспорт Дніпра}}
{{Портали|Залізниця}}
{{dnipro-stub}}
{{railway-stub}}

[[Категорія:Зупинні пункти Придніпровської залізниці]]
[[Категорія:Індустріальний район (Дніпро)]]
[[Категорія:Зупинні пункти Дніпра]]
[[Категорія:Сахалин (Дніпро)]]

title: Розташування

Розташування: Україна

Адреса: м. Дніпро, Індустріальний район

title: Структура

Тип платформ: бічні

title: Послуги

Супутні: пересадка на трамвай: № 9, · автобуси: № 21А, 22, 27 (по вул. Любарського)

title: Історія

title: Інша інформація

Власник: Придніпровська залізниця

Оператор: Укрзалізниця

title: Дніпро-Головний — Синельникове I

Верхівцеве
188,4 · Дніпро-Головний
190,6 · Амур
192,5 · 193 км
193,7 · Нижньодніпровськ

р. Дніпро
4 · Нижньодніпровськ-Пристань
ДнВРЗ

195,7 · 196 км
198,7 · Нижньодніпровськ-Вузол
200,5 · Депо-Вузол
Самар-Дніпровський
Придніпровськ
Запоріжжя I – Лозова
240 · Синельникове I

Сухачівка
р. Самара
р. Маячка
Чаплине

203,1 · Ксенівка
Т 0401
204,4 · Ігрень
206,5 · 207 км
| Дніпро | | Дніпровський район |
211,3 · 212 км
215,6 · Яворницьке
218,3 · 219 км
221,7 · 222 км
224,4 · 225 км
М18E105
226,7 · Хорошеве
230,9 · 230 км
234,8 · 235 км
236 · Синельникове II


text:
# Чехова Марія Павлівна
Марія Павлівна Чехова (31 серпня 1863, Таганрог — 15 січня 1957, Ялта) — сестра Антона Павловича Чехова. Педагог, художниця, авторка Будинку-музею А. П. Чехова в Ялті. Заслужений діяч мистецтв РРФСР (1953).

## Біографія
Народилася 19 (31 серпня) 1863 р. у м. Таганрог (нині Ростовська область, Росія). Батько — Чехов Павло Єгорович, (син Єгора Михайловича Чехова (1799—1879) і Єфросинії Омелянівни Шимко (Чехової) (1804—1878), українки), мати  — Євгенія Яківна Морозова (1835—1919).
У 1872 вступила в Таганрозьку Маріїнську жіночу гімназію. Після розорення сім'ї в 1876 році і переїзду доМоскви завершила середню освіту у філаретівському жіночому єпархіальному училищі у 1884 році з дипломом домашньої вчительки. У 1882—1885 роках навчалася на вищих жіночих курсах проф. В. І. Гер'є. У 1886—1904 роках викладала історію і географію в приватній московській жіночій гімназії Л. Ф. Ржевської. У 1903 році отримала золоту медаль на Станіславській стрічці за «Старанність в освіті».
М. П. Чехова серйозно займалася живописом. У 1890-ті роки навчалася живопису в Строгановському училищі і у приватній студії А. А. Хотяїнцева. З живописом їй допомагали В. А. Сєров, К. А. Коровін, І. І. Левітан.
У Меліхово допомагала брату А. П. Чехову в будівництві шкіл, лікуванні селян, господарських роботах. Після його смерті присвятила своє життя збиранню і виданню літературної та епістолярної спадщини брата.
У 1914 році М. П. Чехова передала музею в Таганрозі особисті речі Антона Павловича, а також була присутня в Таганрозі на відкритті і освяченні нового будинку бібліотеки і музею, побудованого за проектом одного з друзів А. П. Чехова — академіка Ф. О. Шехтеля.
З 1922 року була беззмінним директором створеного нею Ялтинського будинку-музею А. П. Чехова.
У 1935 році разом із О. Л. Кніппер-Чеховою приїжджала на батьківщину в Таганрог брати участь у святах, присвячених 75-річчю від дня народження А. П. Чехова. Таганрозькій школі № 2 було присвоєно ім'я А. П. Чехова.
14 липня 1944 р. за багаторічну роботу зі збереження Ялтинського будинку-музею і видання літературної спадщини А. П. Чехова Радянський уряд нагородив М. П. Чехову орденом Трудового Червоного Прапора.
М. П. Чехова померла 15 січня 1957 р. у Ялті від інфаркту.
Похована поруч з матір'ю Є. Я. Чеховою в Ялті на міському кладовищі.

## Мемуари
- Спогади про А. П. Чехова.

title: Чехова Марія Павлівна

wikitext:
{{особа}}
'''Марія Павлівна Чехова''' ([[31 серпня]] [[1863]], [[Таганрог]] — [[15 січня]] [[1957]], [[Ялта]]) — сестра [[Чехов Антон Павлович|Антона Павловича Чехова]]. Педагог, художниця, авторка [[Ялтинський будинок-музей А. П. Чехова|Будинку-музею А. П. Чехова]] в [[Ялта|Ялті]]. [[Заслужений діяч мистецтв РРФСР]] (1953).

== Біографія ==
Народилася 19 ([[31 серпня]]) [[1863]] р. у м. [[Таганрог]] (нині [[Ростовська область]], Росія). Батько — [[Чехов Павло Єгорович]], (син Єгора Михайловича Чехова (1799—1879) і Єфросинії Омелянівни Шимко (Чехової) (1804—1878), українки), мати  — Євгенія Яківна Морозова (1835—1919).

У 1872 вступила в [[Маріїнська гімназія (Таганрог)|Таганрозьку Маріїнську жіночу гімназію]]. Після розорення сім'ї в 1876 році і переїзду до[[Москва|Москви]] завершила середню освіту у філаретівському жіночому єпархіальному училищі у 1884 році з дипломом домашньої вчительки. У 1882—1885 роках навчалася на [[Московські вищі жіночі курси|вищих жіночих курсах]] проф. [[Гер'є Володимир Іванович|В. І. Гер'є]]<ref> {{книга | автор = Циганков Д.А. | частина = | посилання частина = | Назва = В. І. Герье і Московський університет його епохи | оригінал = | посилання = | Вікітека = | відповідальний = | видання = | місце = М. | видавництво = ПСТГУ | рік = 2008 | тому = | сторінки = 72 | сторінок = 256 | серія = | isbn = 978-5-7429-0347-5 | тираж = 1000 | ref = Циганков}} </ref>. У 1886—1904 роках викладала історію і географію в приватній московській [[Жіноча гімназія Л. Ф. Ржевської|жіночій гімназії Л. Ф. Ржевської]]. У 1903 році отримала золоту медаль на Станіславській стрічці за «Старанність в освіті».

М. П. Чехова серйозно займалася [[живопис]]ом. У 1890-ті роки навчалася живопису в [[Московський художньо-промисловий інститут ім. С.Г.Строганова|Строгановському училищі]] і у приватній студії А. А. Хотяїнцева. З живописом їй допомагали [[Сєров Валентин Олександрович|В. А. Сєров]], [[Коровін Костянтин Олексійович|К. А. Коровін]], [[Левітан Ісаак Ілліч|І. І. Левітан]].

У [[Державний літературно-меморіальний музей-заповідник А. П. Чехова|Меліхово]] допомагала брату [[Чехов Антон Павлович|А. П. Чехову]] в будівництві шкіл, лікуванні селян, господарських роботах. Після його смерті присвятила своє життя збиранню і виданню літературної та епістолярної спадщини брата.

У 1914 році М. П. Чехова передала музею в Таганрозі особисті речі Антона Павловича, а також була присутня в Таганрозі на відкритті і освяченні нового будинку бібліотеки і музею, побудованого за проектом одного з друзів А. П. Чехова — академіка [[Шехтель Федір Осипович|Ф. О. Шехтеля]].

З 1922 року була беззмінним директором створеного нею [[Ялтинський будинок-музей А. П. Чехова|Ялтинського будинку-музею А. П. Чехова]].

[[Файл: Chekhov family.jpg | thumb | 245px | Чехови з друзями. Зверху: Іван, Олександр, Павло Єгорович. Другий ряд: М. Корнєєва, Ліка Мизинова, Марія, Євгенія Яківна, Сергій Кисельов. Знизу: Михайло, Антон. 1890 рік.]]

У 1935 році разом із [[Кніппер-Чехова Ольга Леонардівна|О. Л. Кніппер-Чеховою]] приїжджала на батьківщину в Таганрог брати участь у святах, присвячених 75-річчю від дня народження [[Чехов Антон Павлович|А. П. Чехова]]. [[Гімназія № 2 імені А. П. Чехова|Таганрозькій школі № 2]] було присвоєно ім'я А. П. Чехова.

14 липня 1944 р. за багаторічну роботу зі збереження Ялтинського будинку-музею і видання літературної спадщини А. П. Чехова Радянський уряд нагородив М. П. Чехову [[Орден Трудового Червоного Прапора|орденом Трудового Червоного Прапора]].

М. П. Чехова померла [[15 січня]] [[1957]] р. у [[Ялта|Ялті]] від [[інфаркт]]у.

Похована поруч з матір'ю [[Чехова Євгенія Яківна|Є. Я. Чеховою]] в Ялті на міському кладовищі.

== Мемуари ==
* Спогади про А. П. Чехова.

== Примітки ==
{{примітки}}

{{мало джерел}}
{{Бібліоінформація}}
{{Чехов}}
[[Категорія:Уродженці Таганрога]]
[[Категорія:Померли в Ялті]]
[[Категорія:Антон Павлович Чехов]]

title: Чехова Марія Павлівна

Народилася: 19 (31) серпня 1863 · Таганрог, Область Війська Донського, Російська імперія

Померла: 15 січня 1957 (93 роки) · Ялта, Кримська область, Українська РСР, СРСР · ·інфаркт міокарда

Країна: Російська імперія · СРСР

Діяльність: художниця, редакторка, освітянка

Галузь: literary heritaged і літературний музейd

Alma mater: Московські вищі жіночі курси і Маріїнська гімназія

Знання мов: російська

Батько: Чехов Павло Єгорович

Мати: Evgenia Chekhovad

Брати, сестри: Чехов Антон Павлович, Михайло Павлович Чехов, Чехов Олександр Павлович і Чехов Микола Павлович

Нагороди: орден Трудового Червоного Прапора · медаль «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»


text:
# Журбинка (заказник)
Журбинка — ботанічний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території Уманського району Черкаської області, в адмінмежах Ятранівської сільської ради.
Площа — 5 га, статус отриманий у 2008 році.

## Галерея
- Долина річки Журбинка
- Козлятник лікарський

title: Журбинка (заказник)

wikitext:
{{Природоохоронна територія
 | назва               = Журбинка
(заказник)
 | категорія МСОП      =
 | зображення          = Ставок на річці Журбинка.JPG
 | зображення_підпис   =
 | ширина_зображення   = 300
 | мапа                =
 | підпис              =
 | ширина_мапи         =
 | локатор_x           =
 | локатор_y           =
 | розташування        = {{UKR}}
[[Черкаська область]],
[[Уманський район]]
 | найближче_місто     =
 |lat_degrees          =  | lat_minutes  =  | lat_seconds  =  | lat_direction  = N
 |long_degrees         =  | long_minutes =  | long_seconds =  | long_direction = E
 | площа               = 5 га
 | водні об'єкти       =
 | заснований          = 2008 р.
 | число_відвідувачів  =
 | рік_відвідувачів    =
 | керуюча_організація = Фермерське господарство «Гарт»
 | Карта розташування  = Україна Черкаська область
}}
'''Журбинка''' — [[ботанічний заказник]] місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території [[Уманський район|Уманського району]] [[Черкаська область|Черкаської області]], в адмінмежах Ятранівської сільської ради.

Площа — 5 га, статус отриманий у 2008 році.

== Галерея ==
<gallery widths=200 heights=150>
Долина річки Журбинка.JPG|Долина річки Журбинка
Козлятник лікарський.JPG|[[Козлятник лікарський]]
</gallery>

== Джерела ==
* {{Список ОПЗФ України}}

{{Природно-заповідний фонд Уманського району}}
{{Ukraine-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Ботанічні заказники Черкаської області]]
[[Категорія:Природно-заповідний фонд Уманського району]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 2008]]

title: Журбинка · (заказник)

Країна: Україна

Розташування: Україна · Черкаська область, · Уманський район

Площа: 5 га

Оператор: Фермерське господарство «Гарт»


text:
# AVIC AG600
AVIC AG600 «Jiaolong» («Водяний дракон», також відомий як TA-600) — літак-амфібія (гідролітак) китайської компанії Aviation Industry Corporation of China.

## Історія розробки і випробування
Програма створення літака-амфібії AG600 була офіційно розпочата у 2009 році. Інвестиції в програму AG600 з 2009 року склали близько 3 млрд юанів.
Всього в розробці і виробництві AG600 було задіяно 150 інститутів і наукових центрів і 70 підприємств промисловості КНР.
Збірка AG600 була завершена в липні 2016 року. Літак зійшов з конвеєра в місті Чжухай.
29 квітня 2017 року в місті Чжухай пройшли наземні випробування літака, в ході якого пройшли перевірку гальмівна система, здатність тримати пряму на ЗПС, коригування траєкторії руху. Літак здійснив розворот на 180 градусів на злітній смузі. Китайські фахівці повідомили ЗМІ, що системи функціонують належним чином.
У середині травня планується провести перший тестовий політ AG600, призначеного для гасіння пожеж. Політ з водної поверхні — у другій половині 2017 року.
AG600 пройшов також випробування по автономній подачі електроенергії за рахунок двигунів, тести основних систем літака, перевірку на землі одночасної роботи всіх чотирьох двигунів. Екіпаж складатиметься з трьох чоловік.
Китайські авіабудівники сподіваються, що цей літак допоможе більш ефективно справлятися з лісовими пожежами і проводити рятувальні операції. Крім цього, він може оснащуватися додатковим обладнанням для моніторингу морського середовища, пасажирських і вантажних перевезень, а також розвідки родовищ корисних копалин.
Але використовуватися він буде не тільки в цивільній авіації. Народно-визвольна армія Китаю має намір задіяти його в морському патрулюванні.
Компанія-виробник China Aviation Industry General Aircraft отримала замовлення на 17 літаків. Ціна не повідомляється.
Виробник повідомив про зацікавлення літаком інших країн, включаючи Нову Зеландію і Малайзію.

## Технічні характеристики

### Загальні характеристики
- Екіпаж: 3 пілоти
- Місткість: 50 пасажирів.
- Довжина: 36,9 м.
- Розмах: 38,8 м.
- Висота: 12,1 м.
- Максимальна злітна вага: 53,500 кг.
- Двигун: 4 × WJ-6 турбогвинтових 3805 кВт (5103 к. с.).
- Гвинти: 6-лопатеві гвинти постійної швидкості.
- Здатний набирати на борт 12 тонн води за 20 секунд.
- Здатний набирати на борт і скинути 370 тонн води без дозаправки.[1]
- Може перебувати у повітрі до 12 годин.[1]

### Льотні характеристики
- Максимальна швидкість: 570 км/год.
- Максимальна дальність: 5500 км.
- Максимальна висота: 10500 м.

### Цікаві факти
У ряді світових, у тому числі українських, китайських і російських, ЗМІ з'явилася інформація про те, що збудований в КНР AG600 є «найбільшим у світі літаком-амфібією. Насправді, ще в 1986 році в СРСР для потреб ВМФ був побудований в 2-х випробувальних примірниках протичовновий гідролітак А-40, на базі якого пізніше був розроблений цивільний літак Бе-200. За довжиною фюзеляжу (45,7 м), розмахом крил (42,5 м) і злітній вазі (86 000 кг) А-40, так і не прийнятий у 1990-ті роки на озброєння, помітно перевершує китайський AG600. Навесні 2016 року з'явилася інформація про можливість відновлення проекту А-40 і прийнятті гідролітака на озброєння ВМФ РФ після 2020 року.

title: AVIC AG600

wikitext:
{{Картка:Літальний апарат
  | назва                        = AG600
  | тип                          = гідроплан
  | виробник                     = [[AVIC|Aviation Industry Corporation of China]]
  | зображення                   = File:AG-600 at Airshow China 2016.jpg
  | підпис                       = AG600 і [[Xian Y-20|Y-20]] на [[Airshow China|Airshow China 2016]]
  | розробник                    = [[AVIC|Aviation Industry Corporation of China]]
  | конструктор                  =
  | перший політ                 = кінець [[2017]]
  | початок експлуатації         =
  | кінець експлуатації          =
  | статус                       = проходить випробовування
  | основний експлуатант         = КНР
  | інші експлуатанти            =
  | роки виробництва             =
  | випущено одиниць             = 1
  | вартість розробки            = 3 млрд. юанів
  | вартість одиниці             =
  | базова модель                =
  | категорія на Вікісховищі     = AVIC AG600
}}
'''AVIC AG600''' '''«Jiaolong»''' ('''«Водяний дракон»''', також відомий як '''TA-600''') — [[Гідроплан|літак-амфібія]] ([[Гідроплан|гідролітак]]) китайської компанії Aviation Industry Corporation of China.

== Історія розробки і випробування ==
Програма створення літака-амфібії AG600 була офіційно розпочата у 2009 році. Інвестиції в програму AG600 з 2009 року склали близько 3 млрд юанів.

Всього в розробці і виробництві AG600 було задіяно 150 інститутів і наукових центрів і 70 підприємств промисловості КНР.

Збірка AG600 була завершена в липні 2016 року. Літак зійшов з конвеєра в місті [[Чжухай]].

29 квітня 2017 року в місті Чжухай пройшли наземні випробування літака, в ході якого пройшли перевірку гальмівна система, здатність тримати пряму на ЗПС, коригування траєкторії руху. Літак здійснив розворот на 180 градусів на злітній смузі. Китайські фахівці повідомили ЗМІ, що системи функціонують належним чином.

У середині травня планується провести перший тестовий політ AG600, призначеного для гасіння пожеж. Політ з водної поверхні — у другій половині 2017 року.

AG600 пройшов також випробування по автономній подачі електроенергії за рахунок двигунів, тести основних систем літака, перевірку на землі одночасної роботи всіх чотирьох двигунів. Екіпаж складатиметься з трьох чоловік.

Китайські авіабудівники сподіваються, що цей літак допоможе більш ефективно справлятися з лісовими пожежами і проводити рятувальні операції.<ref name="юа112">[http://ua.112.ua/svit/kytai-proviv-uspishne-nazemne-vyprobuvannia-naibilshoho-u-sviti-hidrolitaka-387307.html Гідролітак AG600 планують використовувати для рятувальних операцій та боротьби з лісовими пожежами] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180110095617/https://ua.112.ua/svit/kytai-proviv-uspishne-nazemne-vyprobuvannia-naibilshoho-u-sviti-hidrolitaka-387307.html |date=10 січня 2018 }}, 30 квітня 2017, 112</ref> Крім цього, він може оснащуватися додатковим обладнанням для моніторингу морського середовища, пасажирських і вантажних перевезень, а також розвідки родовищ корисних копалин.

Але використовуватися він буде не тільки в цивільній авіації. Народно-визвольна армія Китаю має намір задіяти його в морському патрулюванні<ref>{{Cite web |url=http://www.mk.ru/economics/2017/04/30/kitay-ispytal-krupneyshiy-v-mire-samoletamfibiyu-ag600.html/ |title=Китай испытал крупнейший в мире самолёт-амфибию AG600 |accessdate=1 травень 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170501025216/http://www.mk.ru/economics/2017/04/30/kitay-ispytal-krupneyshiy-v-mire-samoletamfibiyu-ag600.html |archivedate=1 травень 2017 |deadurl=yes }}</ref>.

Компанія-виробник China Aviation Industry General Aircraft отримала замовлення на 17 літаків. Ціна не повідомляється.

Виробник повідомив про зацікавлення літаком інших країн, включаючи [[Нова Зеландія|Нову Зеландію]] і [[Малайзія|Малайзію]].<ref name=AT20150720>{{cite news|title=China starts assembly of world’s largest amphibious aircraft|url=http://en.people.cn/n/2015/0720/c98649-8922872.html|work=the People's Daily (English Edition)|date=20 липня 2015|accessdate=1 травня 2017|deadurl=no|archive-date=4 грудня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161204202303/http://en.people.cn/n/2015/0720/c98649-8922872.html}}</ref>

== Технічні характеристики ==

=== Загальні характеристики ===
* Екіпаж: 3 пілоти
* Місткість: 50 пасажирів.
* Довжина: 36,9 м.
* Розмах: 38,8 м.
* Висота: 12,1 м.
* Максимальна злітна вага: 53,500 кг.
* Двигун: 4 × WJ-6 турбогвинтових 3805 кВт (5103 к. с.).
* Гвинти: 6-лопатеві гвинти постійної швидкості.
* Здатний набирати на борт 12 тонн води за 20 секунд.
* Здатний набирати на борт і скинути 370 тонн води без дозаправки.<ref name="юа112"/>
* Може перебувати у повітрі до 12 годин.<ref name="юа112"/>

=== Льотні характеристики ===
* Максимальна швидкість: 570 км/год.
* Максимальна дальність: 5500 км.
* Максимальна висота: 10500 м.

=== Цікаві факти ===
У ряді світових, у тому числі українських,<ref name="юа112"/> китайських і російських, ЗМІ з'явилася інформація про те, що збудований в [[Китайська Народна Республіка|КНР]] AG600 є «найбільшим у світі літаком-амфібією<ref>{{Cite web |url=http://xoroshiy.ru/2017/04/30/kitayskiy-gidrosamolet-ag600-proshel-nazemnye-testy.html |title=Китайский гидросамолет AG600 прошел наземные тесты |accessdate=1 травень 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170816154231/http://xoroshiy.ru/2017/04/30/kitayskiy-gidrosamolet-ag600-proshel-nazemnye-testy.html |archivedate=16 серпень 2017 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170816154231/http://xoroshiy.ru/2017/04/30/kitayskiy-gidrosamolet-ag600-proshel-nazemnye-testy.html |date=2017-08-16 }}</ref>. Насправді, ще в [[1986|1986 році]] в СРСР для потреб ВМФ був побудований в 2-х випробувальних примірниках протичовновий гідролітак А-40, на базі якого пізніше був розроблений цивільний літак Бе-200. За довжиною фюзеляжу (45,7 м), розмахом крил (42,5 м) і злітній вазі (86 000 кг) А-40, так і не прийнятий у 1990-ті роки на озброєння, помітно перевершує китайський AG600. Навесні [[2016|2016 року]] з'явилася інформація про можливість відновлення проекту А-40 і прийнятті гідролітака на озброєння [[Військово-морський флот Російської Федерації|ВМФ РФ]] після [[2020|2020 року]]<ref>{{Cite web |url=https://lenta.ru/news/2016/03/03/albatros/ |title=Морская авиация к 2020 году получит гидропланы А-40 |accessdate=1 травня 2017 |archive-date=28 січня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170128090756/https://lenta.ru/news/2016/03/03/albatros/ }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://nevskii-bastion.ru/ag600-china/ Літак–амфібія AG600 (Китай)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170516005056/http://nevskii-bastion.ru/ag600-china/ |date=16 травня 2017 }}
* [http://www.arms-expo.ru/news/inostrannye_razrabotki/kitayskiy_samolet_amfibiya_ag600_v_chzhukhae/ Китайський літак-амфібія AG600 в Чжухаї] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170503072158/http://www.arms-expo.ru/news/inostrannye_razrabotki/kitayskiy_samolet_amfibiya_ag600_v_chzhukhae |date=3 травня 2017 }}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Літаки Китаю]]
[[Категорія:Чотиримоторні турбогвинтові літаки]]
[[Категорія:Літаки-амфібії]]
[[Категорія:Високоплани]]
[[Категорія:Літаки з T-подібним оперенням]]

title: AG600

Тип: гідроплан

Розробник: Aviation Industry Corporation of China

Виробник: Aviation Industry Corporation of China

Перший політ: кінець 2017

Статус: проходить випробовування

Основні експлуатанти: КНР

Вартість розробки: 3 млрд. юанів


text:
# Пошта-Килнеу (комуна)
Пошта-Килнеу (рум. Poșta Câlnău) — комуна у повіті Бузеу в Румунії. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
- Алічень (672 особи)
- Зіліштянка (833 особи)
- Коконарі (479 осіб)
- Потирнікешть (496 осіб)
- Пошта-Килнеу (2379 осіб) — адміністративний центр комуни
- Судіць (1212 осіб)

Комуна розташована на відстані 107 км на північний схід від Бухареста, 10 км на північ від Бузеу, 93 км на захід від Галаца, 108 км на південний схід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у комуні проживала 6071 особа.
Національний склад населення комуни:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 5995           | 98,7%    |
| цигани         | 74             | 1,2%     |
| українці       | 1              | < 0,1%   |
| євреї          | 1              | < 0,1%   |

Рідною мовою назвали:
| Мова       | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------- | -------------- | -------- |
| румунська  | 6070           | > 99,9%  |
| українська | 1              | < 0,1%   |

Склад населення комуни за віросповіданням:
| Релігія     | Кількість осіб | Відсоток |
| ----------- | -------------- | -------- |
| православні | 6053           | 99,7%    |
| адвентисти  | 17             | 0,3%     |
| юдеї        | 1              | < 0,1%   |

title: Пошта-Килнеу (комуна)

wikitext:
{{About|комуну|село|Пошта-Килнеу}}
{{НП Румунії
 | назва               = Пошта-Килнеу
 | статус              = комуна
 | місцева_назва       = ''Poșta Câlnău''
 | герб                =
 | зображення          = DN2 in Posta Calnau.jpg
 | зображення_підпис   = DN2 у селі Пошта-Килнеу
 | повіт               = Бузеу
 | код_SIRUTA          =
 | широта              = 45.2355
 | довгота             = 26.8647
 | висота              = 143
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 5981
 | рік_насел           = 2009
 | населення_джерело   = <ref>{{cite web|url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|title=Populația stabilă la 1.01.2009 total din care de 18 ani și peste|language=румунською|accessdate=2011-12-19|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AaF2pliR?url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|archivedate=10.09.2012|deadurl=yes}}</ref>
 | площа               = 83,24
 | поштові_індекси     =
 | карта               = Posta Calnau jud Buzau.png
 | примар              = Lazăr Gheorghe<ref>{{cite web|url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|title=Biroul Electoral Central. Alegeri locale 2008 TUR I + TUR II + TUR III. Primari aleşi pe municipii,oraşe şi comune.|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IAlaxrmA?url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|archivedate=2013-07-17|deadurl=yes}}</ref>
 | партія              = [[Націонал-ліберальна партія (Румунія)|PNL]]
 | мандат              = 2008-2012
 | www                 =
}}
'''Пошта-Килнеу''' ({{lang-ro|Poșta Câlnău}}) — комуна у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Бузеу (повіт)|Бузеу]] в [[Румунія|Румунії]]. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
* [[Алічень (Бузеу)|Алічень]] (672 особи)
* [[Зіліштянка]] (833 особи)
* [[Коконарі]] (479 осіб)
* [[Потирнікешть]] (496 осіб)
* [[Пошта-Килнеу]] (2379 осіб) — адміністративний центр комуни
* [[Судіць (Пошта-Килнеу, Бузеу)|Судіць]] (1212 осіб)

Комуна розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 107 км на північний схід від [[Бухарест]]а, 10 км на північ від [[Бузеу (місто)|Бузеу]], 93 км на захід від [[Галац|Галаца]], 108 км на південний схід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]]<ref>{{cite web|url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=503&judet_id=548&localitate_id=606|title=Structura Etno-demografică a României|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IBe34M8i?url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=503|archivedate=2013-07-17|deadurl=no}}</ref> у комуні проживала {{formatnum:6071}} особа.

Національний склад населення комуни:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 5995
| 98,7%
|-
| цигани
| 74
| 1,2%
|-
| [[Українці Румунії|українці]]
| 1
| < 0,1%
|-
| євреї
| 1
| < 0,1%
|}

Рідною мовою назвали:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| румунська
| 6070
| > 99,9%
|-
| українська
| 1
| < 0,1%
|}

Склад населення комуни за віросповіданням:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Релігія
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[Румунська православна церква|православні]]
| 6053
| 99,7%
|-
| адвентисти
| 17
| 0,3%
|-
| юдеї
| 1
| < 0,1%
|}

== Посилання ==
* [http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-POSTA-CALNAU/39403/ Дані про комуну Пошта-Килнеу на сайті Ghidul Primăriilor]

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Повіт Бузеу}}
{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Комуни повіту Бузеу]]

title: DN2 у селі Пошта-Килнеу

Країна: Румунія

Повіт: Бузеу

Телефонний код: +40 238 (Romtelecom, TR) · +40 338 (інші оператори)

title: Влада

Примар · Мандат: Lazăr Gheorghe (PNL) · 2008-2012


text:
# Delray Beach International Tennis Championships 2014
Delray Beach International Tennis Championships 2014 — тенісний турнір, що проходив на кортах з твердим покриттям у місті Делрей-Біч, США з 17 лютого. Належав до категорії ATP World Tour 250, був турніром серії Delray Beach Open 2014 року.

## Фінальна частина

### Одиночний розряд
Марин Чилич —  Кевін Андерсон 7–6(8–6), 6–7(7–9), 6–4

### Парний розряд
Боб Браян /  Майк Браян —  Франтішек Чермак /  Михайло Єлгін 6–2, 6–3

wikitext:
{{TennisEventInfo|2014|Delray Beach International Tennis Championships|
| дата      = 17 лютого
| за ліком  = 22–й
| сітка     = 32S/16D
| категорія = ATP World Tour 250
| покриття  = Тверде
| призові   = $539,730
| місце     = [[Делрей-Біч]], США
| арена     =
| champs = {{flagicon|CRO}} [[Марин Чилич]]
| champd = {{flagicon|USA}} [[Боб Браян]] / {{flagicon|USA}} [[Майк Браян]]
| назва_серії = Delray Beach Open
| before_year = 2013
| after_year  = 2015
}}

'''Delray Beach International Tennis Championships 2014''' — [[теніс]]ний турнір, що проходив на [[Корт з твердим покриттям|кортах з твердим покриттям]] у місті [[Делрей-Біч|Делрей-Біч]], США з 17 лютого. Належав до категорії [[ATP World Tour 250]], був турніром серії [[Delray Beach Open]] 2014 року.

== Фінальна частина ==

=== Одиночний розряд ===
{{main|Delray Beach International Tennis Championships 2014, одиночний розряд}}
{{flagicon|CRO}} [[Марин Чилич]] — {{flagicon|RSA}} [[Кевін Андерсон]] 7–6(8–6), 6–7(7–9), 6–4

=== Парний розряд ===
{{main|Delray Beach International Tennis Championships 2014, парний розряд}}
{{flagicon|USA}} [[Боб Браян]] / {{flagicon|USA}} [[Майк Браян]] — {{flagicon|CZE}} [[Франтішек Чермак]] / {{flagicon|RUS}} [[Єлгін Михайло Миколайович|Михайло Єлгін]] 6–2, 6–3

== Посилання ==

{{Турніри Delray Beach Open}}
{{Тур ATP 2014}}

[[Категорія:Світовий Тур ATP 2014]]
[[Категорія:Delray Beach Open|2014]]
[[Категорія:2014 в американському спорті]]
[[Категорія:Лютий 2014]]

Дата: 17 лютого

За ліком: 22–й

Категорія: ATP World Tour 250

Покриття: Тверде

Місце: Делрей-Біч, США


text:
# Аріберт Гайманн
Аріберт Гайманн (нім. Aribert Heymann, 9 грудня 1898 — 1946) — німецький хокеїст на траві.
Бронзовий призер Олімпійських Ігор 1928 року.

title: Аріберт Гайманн

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Аріберт Гайманн
| оригінал імені = Aribert Heymann
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
{{MedalSport | Чоловічий [[Хокей на траві на Олімпійських іграх|хокей на траві]]}}
{{MedalBronze| [[Літні Олімпійські ігри 1928|Амстердам 1928]] | [[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 1928|командні змагання]]}}

}}

'''Аріберт Гайманн''' ({{lang-de|Aribert Heymann}}, 9 грудня 1898 — 1946) — [[Німеччина|німецький]] [[Хокей на траві|хокеїст на траві]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Бронзовий призер Олімпійських Ігор [[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 1928|1928]] року.
<!--ДосягненняКінець Код:OGB28.-->

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/30258 Аріберт Гайманн на Olympedia.org]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/He/Aribert-Heymann-1.html Аріберт Гайманн на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Гайманн Аріберт}}
{{Germany-sport-bio-stub}}
{{Склад збірної Німеччини з хокею на траві на Олімпійських іграх 1928}}

title: Загальна інформація

Громадянство: Німеччина

Народження: 9 грудня 1898 · Берлін, Німецька імперія

title: Спорт

Вид спорту: хокей на траві

title: Чоловічий хокей на траві

Бронза: Амстердам 1928 · командні змагання


text:
# Кароліна Отеро
Кароліна Отеро, або Чарівна Отеро (фр. Caroline Otero, La Belle Otero, справжнє ім'я ісп. Agustina Otero Iglesias; 4 листопада 1868, Понте-де-Вальга, Понтеведра, Іспанія — 10 квітня 1965, Ніцца, Франція) — французька співачка й танцівниця іспанського походження, зірка й символ Прекрасної епохи.

## Біографія
Походила з бідної сім'ї, дочка матері-одиначки Карменсіти — розпусної жінки, яка, крім Августини, народила ще п'ятьох дітей від різних чоловіків. У дванадцять[уточнити] років втекла з будинку, пристала до групи португальських мандрівних комедіантів. Танцювала в шинках, займалася проституцією. Виступала в Барселоні. Згодом банкір, якого вона звабила, привіз її до Марселя. Удавала із себе циганку з Андалусії.
Виступала в паризькому театрі Фолі-Бержер, концертному залі Олімпія. Гастролювала в Австро-Угорщині, США, Аргентині, Росії (1898), познайомилася з Распутіним. Серед її шанувальників були Вільгельм II, Микола II, Леопольд II, Альфонс XIII, Едуард VII, Арістід Бріан, Габріеле Д'Аннунціо та багато інших. Через неї стрілялися на дуелях, її портрети малювало багато художників, модні фотографи знімали її для поштових листівок. Дружила з Колетт, змагалася з найвідомішими красунями епохи — Ліаною де Пужі, Клео де Мерод, Емільєною д'Алансон. Вирізнялася життєвою силою та пристрастю до азартних ігор.
1910 року полишила сцену, переїхала до Ніцци. Жила на самоті на грошову допомогу, яку їй виплачувало казино Монте-Карло[уточнити] в пам'ять про ті мільйони франків, що Кароліна Отеро колись у ньому програвала.
Отеро надиктувала свої мемуари в 1926 році. Згодом їх перевидавали та переклали іншими мовами. Про неї написано безліч книг у різних країнах світу — від історичних праць до романізованих біографій, одна з яких належить уругвайській письменниці Кармен Посадас (за цією біографією 2008 року відзнято телесеріал). Стала героїнею музичного кінофільму 1954 року (її роль зіграла мексиканська діва Марія Фелікс). Також нещодавно про Кароліну Отеро відзнято кілька телефільмів.

title: Кароліна Отеро

wikitext:
{{othernames|Отеро (значення){{!}}Отеро}}
{{Музикант
| Ім'я             =
| Фото             = La Belle Otero, par Jean Reutlinger, 2.jpg
| Опис_фото        =
| Розмір_фото      =
| Справжнє_ім'я    =
| Псевдоніми       =
| Дата народження  = 4.11.1868
| Місце народження =
| Дата смерті      = 10.4.1965
| Місце смерті     =
| Співацький голос =
| Інструмент       =
| Жанри            =
| Колективи        =
| Роки =
| Лейбли =
| Сайт =
| Улюблений інструмент =
}}
'''Кароліна Отеро''', або '''Чарівна Отеро''' ({{lang-fr|Caroline Otero, La Belle Otero}}, справжнє ім'я {{lang-es|Agustina Otero Iglesias}}; [[4 листопада]] [[1868]], [[Вальга|Понте-де-Вальга]], [[Понтеведра]], [[Іспанія]] — [[10 квітня]] [[1965]], [[Ніцца]], [[Франція]]) — французька співачка й танцівниця іспанського походження, зірка й символ [[Прекрасна епоха|Прекрасної епохи]].

== Біографія ==
Походила з бідної сім'ї, дочка матері-одиначки Карменсіти — розпусної жінки, яка, крім Августини, народила ще п'ятьох дітей від різних чоловіків. У дванадцять{{уточнити}} років втекла з будинку, пристала до групи португальських мандрівних комедіантів. Танцювала в шинках, займалася [[проституція|проституцією]]. Виступала в [[Барселона|Барселоні]]. Згодом банкір, якого вона звабила, привіз її до [[Марсель|Марселя]]. Удавала із себе циганку з [[Андалусія|Андалусії]].

Виступала в паризькому театрі [[Фолі-Бержер]], концертному залі Олімпія. Гастролювала в [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщині]], [[Сполучені Штати Америки|США]], [[Аргентина|Аргентині]], [[Росія|Росії]] (1898), познайомилася з [[Распутін Григорій Юхимович|Распутіним]]. Серед її шанувальників були [[Вільгельм II Гогенцоллерн|Вільгельм II]], [[Микола II]], [[Леопольд II (король Бельгії)|Леопольд II]], [[Альфонс XIII]], [[Едуард VII]], [[Арістід Бріан]], Габріеле Д'Аннунціо та багато інших. Через неї стрілялися на дуелях, її портрети малювало багато художників, модні фотографи знімали її для поштових листівок. Дружила з [[Колетт]], змагалася з найвідомішими красунями епохи — [[Ліана де Пужі|Ліаною де Пужі]], [[Клео де Мерод]], [[Емільєна д'Алансон|Емільєною д'Алансон]]. Вирізнялася життєвою силою та пристрастю до азартних ігор.

1910 року полишила сцену, переїхала до [[Ніцца|Ніцци]]. Жила на самоті на грошову допомогу, яку їй виплачувало казино Монте-Карло{{уточнити}} в пам'ять про ті мільйони франків, що Кароліна Отеро колись у ньому програвала.

Отеро надиктувала свої мемуари в 1926 році. Згодом їх перевидавали та переклали іншими мовами. Про неї написано безліч книг у різних країнах світу — від історичних праць до романізованих біографій, одна з яких належить уругвайській письменниці [[Кармен Посадас]] (за цією біографією 2008 року відзнято телесеріал). Стала героїнею музичного кінофільму 1954 року (її роль зіграла [[мексика]]нська діва [[Марія Фелікс]]). Також нещодавно про Кароліну Отеро відзнято кілька телефільмів.

== Галерея портретів ==
<gallery>

File:La Belle Otero, par Jean Reutlinger, 1.jpg|
File:La Belle Otero 1894.jpg|
File:La Belle Otero by Reutlinger.jpg|
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://terresdefemmes.blogs.com/mon_weblog/2005/10/18_octobre_1901.html 18 octobre 1901 : " La Belle Otero " à l'Olympia] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160303204645/http://terresdefemmes.blogs.com/mon_weblog/2005/10/18_octobre_1901.html |date=3 березня 2016 }}
* [http://carltonhotel.fr/labelleotero La Belle Otero et l'hôtel Carlton (ses dômes jumelles)]{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Отеро, Кароліна}}

[[Категорія:Французькі співачки]]
[[Категорія:Куртизанки]]
[[Категорія:Поховані в Ніцці]]

title: ісп. Agustina Otero

ісп. Agustina Otero: Зображення

title: Основна інформація

Повне ім'я: ісп. Agustina Otero

Дата народження: 4 листопада 1868

Місце народження: Вальга, Понтеведра, Галісія, Іспанія

Дата смерті: 10 квітня 1965 (96 років)

Місце смерті: Ніцца

Причина смерті: інфаркт міокарда

Поховання: Російський цвинтар Кокад і Cementiri de l'Estd

Громадянство: Іспанія · Франція

Професії: акторка, vedette, співачка, повія, акторка театру, куртизанка, танцюристка, сценаристка

Інструменти: вокал

Псевдоніми: Carolina Otero, Caroline Otero і La Belle Otero


text:
# Колківський гостинець
Колківський гостинець — назва ділянки Луцького Поліського гостинця, що вела з Луцька у північному напрямку, проходила через Теремно (нині село в межах Луцька), Тростянець, Ситницю до містечка Колки на Поліссі.
Уперше згадується у фундушному записі грамоти 1322 р. луцького і володимирського князя Любарта.
У XVI-XVII ст.ст. саме цим шляхом на волинське Полісся привозили галицьку сіль з «жуп руських».

title: Колківський гостинець

wikitext:
'''Колківський гостинець''' — назва ділянки Луцького Поліського [[Гостинець (дорога)|гостинця]], що вела з [[Луцьк|Луцька]] у північному напрямку, проходила через Теремно (нині село в межах [[Луцьк|Луцька]]), [[Тростянець (смт)|Тростянець]], [[Ситниця|Ситницю]] до містечка [[Колки (смт)|Колки]] на [[Полісся|Поліссі]].

Уперше згадується у фундушному записі грамоти [[1322]] р. луцького і володимирського князя [[Любарт Гедимінович|Любарта]].

У [[16 століття|XVI]]-[[17 століття|XVII]] ст.ст. саме цим шляхом на [[Волинь|волинське]] [[Полісся]] привозили галицьку сіль з «[[Жупа (комітат)|жуп]] руських».

== Див. також ==
*[[Луцький поліський гостинець]]

== Література ==
* Архив Юго-Западной России, ч. 1, т. 6. — К., 1883 {{ref-ru}}
* Грамоти XIV ст. — К., 1974
* Купчинський О. Акти та документи Галицько-Волинського князівства XIII — першої половини XIV століть. Дослідження. Тексти. — Львів, 2004

== Джерела ==
* [http://www.history.org.ua/index.php?l=EHU&verbvar=Kolkivsky_gostynec&abcvar=14&bbcvar=18 Колківський гостинець] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305204515/http://www.history.org.ua/index.php?l=EHU&verbvar=Kolkivsky_gostynec&abcvar=14&bbcvar=18 |date=5 березня 2016 }} у базі [[Інститут історії України НАН України|Інституту історії України НАН України]]
{{reflist}}

{{Ukr-hist-stub}}
{{Чумацькі шляхи}}

[[Категорія:Торговельні шляхи]]
[[Категорія:Історичні шляхи України]]
[[Категорія:Чумацтво]]


text:
# Берлінський вазописець
Берлінський вазописець — умовне ім'я, дане аттичному грецькому вазописцю, якого дослідники, нарівні з Клеофрадом, називають одним із найвидатніших вазописців початку V століття до н. е. Як і Клеофрад, Берлінський вазописець належав до групи, так званих, вазописців-піонерів, які започаткували техніку червонофігурного вазопису.
Берлінський вазописець був названий британським археологом класичності сером Джоном Бізлі за великою амфорою (іменна ваза), яка нині зберігається Берлінським античним зібранням хоча жодна з робіт художника не має його підпису.

## Творчість
Берлінський вазописець почав працювати в стилі пізньої архаїки і посприяв розробці класичного стилю аттичного червонофігурного вазопису. Він створив серію Панафінейських амфор, які є єдиними його роботами у чорнофігурному стилі. Звичайно Панафінейська амфора на одному боці містила напис про подію, призом якої вона слугувала, а на зворотному — зображення богині Афіни. Дослідники вважають, що хоча серед робіт Берлінського вазописця були вази різноманітних форм, Панафінейські амфори були його улюбленою формою. Він також створив низку Ноланських амфор і навіть значною мірою спричинив їх популярність.
Зображувані ним фігури здебільшого ізольовані або парні без розробки сюжету на глянцевому чорному тлі. Характерним також є те, що високі фігури починали промальовуватись від середини вази, через плече і зупинялись біля шийки вази. Значну увагу Берлінський вазописець приділяв драпіровці одягу та деталізації рис обличчя. Найпомітнішим у його фігур є очі. Унікальним для Берлінського художника є зображення основи зі змінюючих один одного кубиків із меандром та хрестиком під одиночними ключовими фігурами, така звичка притаманна лише йому та його учням. Серед учнів берлінського вазописця — Вазописець Ахіллеса.
Берлінський вазописець використовував розведену глазур, аби додати червоних тонів своїм вазам, це помітно на туніці Пана, зображеного на його іменній вазі. Взагалі Пан та тварини — найпопулярніші персонажі робіт Берлінського вазописця, тематика яких варіювала від міфологічних сцен до зображення давньогрецьких атлетів. Іншими улюбленими міфологічними персонажами біли Афіна та Аполлон.
Дослідники вважають, що за роки своєї активної діяльності Берлінський вазописець створив близько 400 ваз. Більшість його робіт були знайдені по всій Італії, ця обставина може означати, що свої вази він міг створювати на замовлення для експорту в італійські колонії. Про те, що сучасники надзвичайно цінували талант художника свічать знахідки ваз Берлінського вазописця у похованнях аристократів Великої Греції, зокрема у містах Вульчі, Нола та Локрі.

title: Берлінський вазописець

wikitext:
[[Файл:Dionysos kantharos Louvre CA2981-2984.jpg|міні|200пкс|[[Амфора]]: [[Діонісій]] з [[канфар]]ом, [[Лувр]]]]

'''Берлінський вазописець''' — умовне ім'я, дане аттичному грецькому вазописцю, якого дослідники, нарівні з [[Клеофрад]]ом, називають одним із найвидатніших вазописців початку V століття до н. е. Як і Клеофрад, Берлінський вазописець належав до групи, так званих, [[вазописці-піонери|вазописців-піонерів]], які започаткували техніку [[червонофігурний вазопис|червонофігурного вазопису]].

Берлінський вазописець був названий британським археологом класичності сером [[Джон Бізлі|Джоном Бізлі]] за великою [[амфора|амфорою]] ([[іменна ваза]]), яка нині зберігається [[Берлінське античне зібрання|Берлінським античним зібранням]]<ref>{{Cite web |url=http://www.perseus.tufts.edu/cgi-bin/vaseindex?lookup=Berlin+F+2160 |title=Perseus Project. Berlin F 2160 |accessdate=29 січня 2010 |archive-date=8 лютого 2006 |archive-url=https://web.archive.org/web/20060208014137/http://www.perseus.tufts.edu/cgi-bin/vaseindex?lookup=Berlin+F+2160 }}</ref> хоча жодна з робіт художника не має його підпису.

== Творчість ==

Берлінський вазописець почав працювати в стилі пізньої архаїки і посприяв розробці класичного стилю аттичного [[червонофігурний вазопис|червонофігурного вазопису]]. Він створив серію [[Панафінейські амфори|Панафінейських амфор]], які є єдиними його роботами у [[чорнофігурний вазопис|чорнофігурному стилі]]. Звичайно Панафінейська амфора на одному боці містила напис про подію, призом якої вона слугувала, а на зворотному — зображення богині [[Афіна|Афіни]]. Дослідники вважають, що хоча серед робіт Берлінського вазописця були вази різноманітних форм, Панафінейські амфори були його улюбленою формою. Він також створив низку [[Ноланські амфори|Ноланських амфор]] і навіть значною мірою спричинив їх популярність.<ref>Beazley, Sir. John. «The Berlin Painter» London: Cambridge University Press, 1964</ref>

Зображувані ним фігури здебільшого ізольовані або парні без розробки сюжету на глянцевому чорному тлі. Характерним також є те, що високі фігури починали промальовуватись від середини вази, через плече і зупинялись біля шийки вази. Значну увагу Берлінський вазописець приділяв драпіровці одягу та деталізації рис обличчя. Найпомітнішим у його фігур є очі. Унікальним для Берлінського художника є зображення основи зі змінюючих один одного кубиків із [[Меандр (орнамент)|меандром]] та хрестиком під одиночними ключовими фігурами, така звичка притаманна лише йому та його учням. Серед учнів берлінського вазописця — [[Вазописець Ахіллеса]].

Берлінський вазописець використовував розведену глазур, аби додати червоних тонів своїм вазам, це помітно на туніці [[Пан (міфологія)|Пана]], зображеного на його [[іменна ваза|іменній вазі]]. Взагалі Пан та тварини — найпопулярніші персонажі робіт Берлінського вазописця, тематика яких варіювала від міфологічних сцен до зображення давньогрецьких атлетів. Іншими улюбленими міфологічними персонажами біли [[Афіна]] та [[Аполлон]].

Дослідники вважають, що за роки своєї активної діяльності Берлінський вазописець створив близько 400 ваз. Більшість його робіт були знайдені по всій Італії, ця обставина може означати, що свої вази він міг створювати на замовлення для експорту в італійські колонії. Про те, що сучасники надзвичайно цінували талант художника свічать знахідки ваз Берлінського вазописця у похованнях аристократів [[Велика Греція|Великої Греції]], зокрема у містах [[Вульчі]], [[Нола]] та [[Локрі]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
{{Commonscat|Berlin Painter}}
* [http://www.artcyclopedia.com/artists/berlin_painter_the.html Artcyclopedia — Berlin Painter] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120205181939/http://www.artcyclopedia.com/artists/berlin_painter_the.html |date=5 лютого 2012 }}
* [https://web.archive.org/web/20060501225837/http://www.swan.ac.uk/classics/staff/dg/lectures/ics/berlinp.htm The Berlin Painter: Archaeology of the Corpus]
* [http://www.perseus.tufts.edu/cgi-bin/browser?object=Vase&field=Painter&value=Berlin+Painter Perseus Project: «Thirty-three Vases whose Painter is 'Berlin Painter'»]
* [https://web.archive.org/web/20060514214548/http://www.trentu.ca/ahc/welcome2icon.html Antikenmuseum, Basel: Lidded Amphora]
* [http://www.smb.spk-berlin.de/ant/vg/s1.html Altes Museum, Berlin: Amphora attributed to the Berlin Painter] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20061011230424/http://www.smb.spk-berlin.de/ant/vg/s1.html |date=11 жовтня 2006 }}

{{Кераміка Стародавньої Греції}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Давньогрецькі вазописці]]
[[Категорія:Персоналії V століття до н. е.]]


text:
# Кляшторний Костянтин Вілійович
Костянти́н Ві́лійович Кляшто́рний (нар. 13 лютого 1971, Коростень, Житомирська область) — український джазовий саксофоніст, композитор, продюсер. З 2000 року проживав в Нідерландах. З 2009 року живе і працює в Німеччині.

## Життєпис
Народився в місті Коростені Житомирської області. Наймолодший з трьох дітей, отримав чудову освіту та виховання у родині. Його батько Вілій Акимович Кляшторний був інженером, а мама Алла Василівна Авраменко (Кляшторна) вчителькою. Коли йому було 9 років, його мати, помітивши ранні музичні здібності та сподіваючись розкрити талант та любов до мистецтва, взяла Костянтина до місцевої музичної академії, поблизу своєї школи.
Він успішно склав тест на здібності, був прийнятий і почав навчання у групі духових інструментів по класу кларнета. У 13 років, ще в академії, він сам взявся грати на саксофоні. У 14 років Костянтин закінчив школу і почав навчатися в Київському державному вищому музичному училищі імені Р. М. Глієра.
Після закінчення училища став учасником квартету «Джаз вуйко бенд» під керівництвом Петра Пашкова, разом з яким брав участь у різноманітних фестивалях в Києві, Львові, Одесі, Донецьку, Кривому Розі, а також у Вітебську («Слов'янський базар») і Будапешті («Jazz Rock Jamboree»). В той час співпрацював з Таїсією Повалій.
1994—2000 жив у Латинській Америці, де вивчав латинські музичні стилі.
З 2000 року — в Нідерландах, де закінчив консерваторії в Роттердамі й Гаазі. А через 8 років з Нідерландів переїхав до Німеччини, де і зараз живе активним творчим життям і працює над новими джазовими композиціями.
Співпрацював з Еріком Марієнталем (англ. Eric Marienthal), Діонн Ворвік, Соледад Браво (англ. Soledad Bravo), Бьєлем Да Коста (італ. Biella Da Costa), Оскаром Де Леон (ісп. Oscar de Leon) та ін.

## Альбоми
- 2004 — «Downtown»[2]
- 2006 — «Led By You»
- 2007 — «Saxing Up — Bee Gees — Love Songs»
- 2008 — «Smoothing»
- 2011 — «Smooth Jazz I»; «Smooth Jazz II»
- 2016 — «Smooth Jazz III»
- 2017 — «Smooth Jazz IV»
- 2020 — «7 x 7»
- Chillaxing Jazz KolleKtion: 2011 — Groove Jazz N Chill #1; 2012 — Groove Jazz N Chill #2[3]… (колекція із семи альбомів)
- Kool&Klean: 2010 — Volume I; 2011 — Volume II; 2012 — Volume III; 2013 — Volume IV; 2014 — Volume V; 2016 — Volume VI (колекція з дев'яти альбомів)

title: Кляшторний Костянтин Вілійович

wikitext:
{{Особа
|ім'я = Костянтин Кляшторний
|жінка =
|оригінал імені = Кляшторний Костянтин Вілійович
|місце_проживання = {{NET}}<br/>{{GER}}
|інші_імена =
|псевдонім =
|прізвисько =
|зображення =
|дата народження =
|місце народження =
|розмір_зображення =
|підпис_зображення =
|ім'я_при_народженні =
|дата_народження = 13.2.1971
|місце_народження = [[Коростень]] [[Житомирська область|Житомирської області]]
|дата смерті =
|місце смерті =
|поховання =
|громадянство =
|підданство =
|національність = [[українці|українець]]
|військове звання =
|Alma_mater = [[Київський інститут музики імені Рейнгольда Глієра]]
|відомий_(відома) =
|рід_діяльності = джазовий саксофоніст, композитор, продюсер
|титул =
|посада =
|батько = Вілій Акимович Кляшторний
|матір = Алла Василівна Кляшторна (Авраменко)
|родичі =
|дружина = Вікторія Кляшторна
|діти = син Михайло (1997)
|автограф =
|розмір_автографа =
|підпис =
|партія =
|нагороди =
}}
'''Костянти́н Ві́лійович Кляшто́рний''' ({{нар}} {{ДН|13|2|1971}}, [[Коростень]], [[Житомирська область]]) — український [[джаз]]овий [[саксофон]]іст, композитор, продюсер. З 2000 року проживав в [[Нідерланди|Нідерландах]]. З 2009 року живе і працює в [[Німеччина|Німеччині]].

== Життєпис ==
Народився в місті [[Коростень|Коростені]] [[Житомирська область|Житомирської області]]. Наймолодший з трьох дітей, отримав чудову освіту та виховання у родині. Його батько Вілій Акимович Кляшторний був інженером, а мама Алла Василівна Авраменко (Кляшторна) вчителькою. Коли йому було 9 років, його мати, помітивши ранні музичні здібності та сподіваючись розкрити талант та любов до мистецтва, взяла Костянтина до місцевої музичної академії, поблизу своєї школи.

Він успішно склав тест на здібності, був прийнятий і почав навчання у групі духових інструментів по класу кларнета. У 13 років, ще в академії, він сам взявся грати на саксофоні. У 14 років Костянтин закінчив школу і почав навчатися в [[Київський інститут музики імені Рейнгольда Глієра|Київському державному вищому музичному училищі імені Р. М. Глієра]].

Після закінчення училища став учасником квартету «[[Джаз вуйко бенд]]» під керівництвом [[Пашков Петро Олександрович|Петра Пашкова]]<ref>[http://uajazz.com/2005/09/pashkov/ Пашков Пётр] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180310010243/http://uajazz.com/2005/09/pashkov/ |date=10 березня 2018 }}, uajazz.com {{ref-ru}}</ref>, разом з яким брав участь у різноманітних фестивалях в [[Київ|Києві]], [[Львів|Львові]], [[Одеса|Одесі]], [[Донецьк]]у, [[Кривий Ріг|Кривому Розі]], а також у [[Вітебськ]]у («[[Слов'янський базар]]») і Будапешті («Jazz Rock Jamboree»). В той час співпрацював з [[Повалій Таїсія Миколаївна|Таїсією Повалій]].

1994—2000 жив у Латинській Америці, де вивчав латинські музичні стилі.

З 2000 року — в [[Нідерланди|Нідерландах]], де закінчив консерваторії в [[Роттердамська консерваторія|Роттердамі]] й [[Гаазька консерваторія|Гаазі]]. А через 8 років з Нідерландів переїхав до Німеччини, де і зараз живе активним творчим життям і працює над новими джазовими композиціями.

Співпрацював з Еріком Марієнталем ({{lang-en|Eric Marienthal}}), [[Діонн Ворвік]], Соледад Браво ({{lang-en|Soledad Bravo}}), Бьєлем Да Коста ({{lang-it|Biella Da Costa}}), Оскаром Де Леон ({{lang-es|Oscar de Leon}}) та ін.

== Альбоми ==
* 2004 — «Downtown»<ref>[http://jazzquad.ru/index.pl?act=PRODUCT&id=1208 Константин Кляшторный — Downtown] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180310010029/http://jazzquad.ru/index.pl?act=PRODUCT&id=1208 |date=10 березня 2018 }} {{ref-ru}}</ref>
* 2006 — «Led By You»
* 2007 — «Saxing Up — Bee Gees — Love Songs»
* 2008 — «Smoothing»
* 2011 — «Smooth Jazz I»; «Smooth Jazz II»
* 2016 — «Smooth Jazz III»
* 2017 — «Smooth Jazz IV»
* 2020 — «7 x 7»
* Chillaxing Jazz KolleKtion: 2011 — Groove Jazz N Chill #1; 2012 — Groove Jazz N Chill #2<ref>{{Cite web|url=http://www.klashtorni.com/albums.html|title=Albums|website=Konstantin Klashtorni - Contemporary Saxophonist|language=en|accessdate=2018-03-19|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180320043814/http://www.klashtorni.com/albums.html|archivedate=2018-03-20|deadurl=yes}}</ref>… (колекція із семи альбомів)
* Kool&Klean: 2010 — Volume I; 2011 — Volume II; 2012 — Volume III; 2013 — Volume IV; 2014 — Volume V; 2016 — Volume VI (колекція з дев'яти альбомів)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://jazzquad.ru/index.pl?act=PRODUCT&id=517 Константин Кляшторный — Три культуры, вложенные в семь нот] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180306142753/http://jazzquad.ru/index.pl?act=PRODUCT&id=517 |date=6 березня 2018 }}{{ref-ru}}
* [http://tunnel.ru/post-konstantin-klashtorni-koolklean-volume-iv-2013-smooth-jazz-chillout Konstantin Klashtorni — Kool&Klean Volume IV (2013). Smooth Jazz, Chillout, Longe] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180605144337/http://tunnel.ru/post-konstantin-klashtorni-koolklean-volume-iv-2013-smooth-jazz-chillout |date=5 червня 2018 }}{{ref-en}}
* [http://jazzinkiev.com/news/konstantin-klyashtornyiy-v-kieve.html Константин Кляшторный в Киеве] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161112023401/http://jazzinkiev.com/news/konstantin-klyashtornyiy-v-kieve.html |date=12 листопада 2016 }}{{ref-ru}}
{{Rodovid|494374}}
* {{Cite web|url=http://www.klashtorni.com/bio.html|title=Bio|website=Konstantin Klashtorni - Contemporary Saxophonist|language=en|accessdate=2018-03-06|archive-date=6 березня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180306142733/http://www.klashtorni.com/bio.html}}
* {{facebook|konstantin.klashtorni}}
* https://www.discogs.com/artist/566412-Konstantin-Klashtorni {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180319214437/https://www.discogs.com/artist/566412-Konstantin-Klashtorni |date=19 березня 2018 }}

{{бібліоінформація}}
{{ВП-портали|Нідерланди|Німеччина|Київ|Житомирщина|Музика|Біографії}}

[[Категорія:Уродженці Коростеня]]
[[Категорія:Українські музиканти]]
[[Категорія:Українські джазмени]]
[[Категорія:Українські джаз-виконавці]]
[[Категорія:Випускники Київського інституту музики імені Рейнгольда Глієра]]

title: Кляшторний Костянтин Вілійович

Народився: 13 лютого 1971 (54 роки) · Коростень, Житомирська область, Українська РСР, СРСР

Національність: українець

Місце проживання: Нідерланди · Німеччина

Батько: Вілій Акимович Кляшторний

Мати: Алла Василівна Кляшторна (Авраменко)

У шлюбі з: Вікторія Кляшторна

Діти: син Михайло (1997)


text:
# Copenhagen Suborbitals
Copenhagen Suborbitals — данська компанія, заснована 2008, створила аматорський апарат Heat 1X Tycho Brahe, що складається з ракети-носія HEAT і капсули Тихо Браге, перший запуск планувалося здійснити 2010, невдала спроба відбулася 2011.

## Мета
З'ясувати можливість здійснити некерований політ ракети таких розмірів (повна злітна маса 1630 кг, висота 9,38 м); можливість здійснити запуск апарати таких розмірів зі спеціально збудованої морської платформи; можливість створити космічний апарат з найбільшим зовнішнім діаметром 0,65 м, здатний підтримувати життєдіяльність людини.
Для перевірки ракета-носій HEAT запускалася разом з капсулою Тихо Браге під назвою Heat 1X Tycho Brahe.

## Запуски

### 5 вересня 2010 року
Перший старт мав відбутися 5 вересня 2010 року в Балтійському морі. Замість запуску двигуна з'явився дим. За попередніми даними вийшов з ладу клапан, який відповідає за подачу рідкого кисню. Старт відкладено до виправлення поломки.
Під час тестового польоту ракета-носій підніметься на висоту 30 км. Старт буде з морської платформи Sputnik, встановленої на приватному підводному човні Петера Мадсена.
На борту буде розміщений манекен людини.

### 3 червня 2011 року
Ракета піднялася на висоту 2,6 км. Надалі через несправність почала падати. Парашут розкрився не повністю. Тому апарат вдарився об воду, при цьому зазнавши удару в 26g. Затонув у Балтійському морі на глибині 80-90 м.

title: Copenhagen Suborbitals

wikitext:
[[Файл:Copenhagen Suborbitals HEAT 1X Tycho Brahe at Nexø 03-09-2010.jpg|thumb|Тихо Браге (помаранчевий) з Heat 1X-ракета (білий)]]
[[Файл:Heat 1X Tycho Brahe - lift-off at june 3rd, 2011.jpg|thumb|Зліт Тихо Браге (помаранчевий) на ракеті-носії Heat 1X (білий)]]

'''Copenhagen Suborbitals''' — данська компанія, заснована 2008, створила аматорський апарат [[Heat 1X Tycho Brahe]], що складається з ракети-носія [[HEAT]] і капсули Тихо Браге, перший запуск планувалося здійснити 2010, невдала спроба відбулася 2011.

== Мета ==
З'ясувати можливість здійснити некерований політ ракети таких розмірів (повна злітна маса 1630 кг, висота 9,38 м); можливість здійснити запуск апарати таких розмірів зі спеціально збудованої морської платформи; можливість створити космічний апарат з найбільшим зовнішнім діаметром 0,65 м, здатний підтримувати життєдіяльність людини.

Для перевірки ракета-носій [[HEAT]] запускалася разом з капсулою Тихо Браге під назвою [[Heat 1X Tycho Brahe]].

== Запуски ==

=== 5 вересня 2010 року ===
[[Файл:Peter Madsen and Kristian von Bengtson.jpg|thumb|left|Петер Массен й Крістіан фон Бенгцон]]
Перший старт мав відбутися [[5 вересня]] [[2010]] року в [[Балтійське море|Балтійському морі]]. Замість запуску двигуна з'явився дим. За попередніми даними вийшов з ладу [[клапан]], який відповідає за подачу рідкого кисню. Старт відкладено до виправлення поломки<ref>{{Cite web |url=http://www.vesti.ru/videos?vid=298120 |title=Данська «саморобна» ракета не змогла злетіти |accessdate=14 листопада 2016 |archive-date=6 листопада 2010 |archive-url=https://web.archive.org/web/20101106040557/http://www.vesti.ru/videos?vid=298120 }}</ref>.

Під час тестового польоту ракета-носій підніметься на висоту 30 км. Старт буде з морської платформи Sputnik, встановленої на приватному [[Підводний човен|підводному човні]] Петера Мадсена.

На борту буде розміщений [[манекен]] людини.

=== 3 червня 2011 року ===
Ракета піднялася на висоту 2,6 км. Надалі через несправність почала падати. Парашут розкрився не повністю. Тому апарат вдарився об воду, при цьому зазнавши удару в 26g. Затонув у Балтійському морі на глибині 80-90 м.

== Посилання ==
[https://web.archive.org/web/20161024224103/https://copenhagensuborbitals.com/history/rockets-2/heat1x/ Опис ракети на сайті виробника]{{ref-en}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Copenhagen Suborbitals}}
{{Космічний туризм}}
[[Категорія:Підприємства Данії]]
[[Категорія:Космонавтика Європи]]
[[Категорія:Підприємства, засновані 2008]]
[[Категорія:Засновані в Європі 2008]]
[[Категорія:Засновані в Данії 2008]]