text:
# Сергеєва Людмила Михайлівна
Людмила Михайлівна Сергеєва (нар. 12 березня 1937) — доктор хімічних наук, провідний науковий співробітник. Фахівець в області фізичної хімії полімерів, взаємопроникних полімерних сіток.

## Біографія
Людмила Михайлівна Сергєєва народилася 12 березня 1937 р. у с. Путчино Дзержинського району Мінської області (Білорусь). У 1954 р. закінчила Дзержинську російську середню школу і у тому ж році вступила на хімічний факультет Білоруського Державного університету. Після закінчення вузу, з 1959 до 1965 р., працювала у відділі армованих пластиків Інституту загальної і неорганічної хімії АН БРСР (М. Мінськ). У цьому ж інституті навчалася в аспірантурі (1961—1963 рр.) і у 1964 р. захистила дисертацію на здобуття вченого ступеня кандидата хімічних наук. З 1965 р. Л. М. Сергєєва працює в Інституті хімії високомолекулярних сполук АН УРСР (м. Київ) старшим науковим співробітником (1965 рух), завідувачем лабораторії (1980 р.), завідувачем відділу (1980—2007 рр.) На сьогодні Л. М. Сергєєва — провідний науковий співробітник відділу хімії гетероланцюгових полімерів і взаємопроникних полімерних сіток. Наукове звання старшого наукового співробітника за спеціальністю «хімія високомолекулярних сполук» їй присвоєно у 1968 р. У 1975 р. Л. М. Сергеєва захистила дисертаційну роботу за темою «Адсорбція олігомерів і полімерів з розчинів і властивості граничних шарів полімерів» і їй присуджено вчений ступінь доктора хімічних наук. У 1987 р. їй присвоєно наукове звання професора.

## Науковий доробок
Л. М. Сергєєва — спеціаліст в області фізичної хімії полімерів. Їй належать роботи з дослідження адсорбції полімерів з концентрованих розчинів, в яких розвинуто уявлення про молекулярно-агрегативний механізм адсорбції полімерів на твердих поверхнях, розглянуто вплив адсорбційної взаємодії на властивості граничних шарів поліуретанів — одного з найважливіших класів високомолекулярних сполук. З 1980 р. наукова діяльність Л. М. Сергеевої сконцентрована на синтезі і дослідженні фізико-хімічних властивостей полімер-полімерних композицій нового типу — взаємопроникних полімерних сіток: вивчення кінетики тверднення і мікрофазового поділу компонентів при формуванні ВПС, впливу наповнювачів на ці процеси, а також отримання різних типів ВПС (термопластичних, градієнтних і йономеровмісних), а також дослідження їхніх властивостей. У співпраці з науковцями Інституту молекулярної біології і генетики НАН України Л. М. Сергеєвою і співробітниками розроблено наукові та технологічні засади створення на основі фазоворозділених напів-ВПС селективних сенсорних систем для екологічного моніторингу із застосуванням синтетичних аналогів біологічних рецепторів. Під її керівництвом підготовлено 10 кандидатів хімічних наук і 3 доктори наук.

## Відзнаки
Успіхи Л. М. Сергєєвої у науковій роботі відзначено орденом «Знак пошани», а також державними медалями та Почесними грамотами Президії НАН України та ЦК профспілки працівників НАН України.

## Основні наукові публікації
Л. М. Сергєєва — автор понад 350 наукових праць і 40 авторських свідоцтв СРСР і патентів України на винаходи

### Монографії
- 1. Липатов Ю. С., Керча Ю..,Ю Сергєєва Л.М Структура и свойства полиуретанов.- Киев: Наук. думка, 1970. — 279 с.
- 2. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М Адсорбция полимеров.- Киев: Наук. Думка, 1972. -195 с. — New York: John Willey and Sons, 1974—186 р.
- 3. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М Взаимопроникающие полимерные сетки. — Киев: Наук. думка, 1979. — 160 с.
- 4. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М Взаимопроникающие полимерные сетки. — В кн.: Физико-химия многокомпонентных систем. — Киев: Наук. Думка, 1986. — Т.2. — С. 137—223.

### Статті
- 1. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М Синтез и свойства взаимопроникающих полимерных сеток // Успехи химии. — 1976. — 45, М 1. — С. 138—159.
- 2. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М Физико-химические свойства иономерседержащих взаимопроникающих полимерных сеток // Успехи химии, 1986. — 55, М 12. — С. 2086—2105.
- 3. Сергєєва Л. М., Горбач Л. А. Градиентные взаимопроникающие полимерные сетки // Успехи химии. — 1996. — 65, М 4. — С. 367—376.
- 4. Lipatov, Y. S., Sergeeva, L. M., Todosiichuk, T. T., & Chornaya, V. N. (1982). Adsorption of polymer mixtures from solutions on solids: II. Polybutylmethacrylate-polystyrene-aerosil. Journal of Colloid and Interface Science, 86(2), 437—441.
- 5. Sergeyeva, T. A., Piletsky, S. A., Brovko, A. A., Slinchenko, E. A., Sergeeva, L. M., & El'Skaya, A. V. (1999). Selective recognition of atrazine by molecularly imprinted polymer membranes. Development of conductometric sensor for herbicides detection. Analytica Chimica Acta, 392(2-3), 105—111.
- 6. T. A. Sergeyeva, S. A. Piletsky, T. L. Panasyuk, A. V. El'skaya, A. A. Brovko, E. A. Slinchenko and L. M. Sergeeva (1999). sensor for atrazine detection based on molecularly imprinted polymer membranes. Analyst, 124(3), 331—334.
- 7. Bershtein, V. A., Yakushev, P. N., Karabanova, L., Sergeeva, L., & Pissis, P. (1999). Heterogeneity of segmental dynamics around Tg and nanoscale compositional inhomogeneity in polyurethane/methacrylate interpenetrating networks as estimated by creep rate spectroscopy. Journal of Polymer Science Part B: Polymer Physics, 37(5), 429—441.
- 8. Fainleib, A. M., Hourston, D. J., Grigoryeva, O. P., Shantalii, T. A., & Sergeeva, L. M. (2001). Structure development in aromatic polycyanurate networks modified with hydroxyl-terminated polyethers. Polymer, 42(20), 8361-8372.
- 9. Lipatov, Y. S., Karabanova, L. V., Gorbach, L. A., Lutsyk, E. D., & Sergeeva, L. M. (1992). Temperature transitions and compatibility in gradient interpenetrating polymer networks. Polymer international, 28(2), 99-103.
- 10. Lipatov, Y. S., & Sergeeva, L. M. (1976). Adsorption of polymers from concentrated solutions. Advances in Colloid and Interface Science, 6(1), 1-91.

title: Сергеєва Людмила Михайлівна

wikitext:
{{однофамільці|Сергєєва{{!}}Сергеєва}}
{{Науковець
|ім'я = Сергєєва Людмила Михайлівна
|ім'я_мовою_оригіналу =
|зображення =
|зображення_розмір = 200px
|зображення_підпис =
|дата народження = 12.03.1937
|місце народження = Путчино (Білорусь)
|дата смерті =
|місце смерті =
|резиденція =
|громадянство = {{USSR}} → {{UKR}}
|національність =
|галузь = [[хімія високомолекулярних сполук]], фізико-хімія полімерів
|заклад =
|alma mater =
|Alma Mater = [[Білоруський державний універиситет]]
|Посада =
|відомий завдяки =
|звання = професор
|ступінь = [[доктор хімічних наук]]
|керівник = [[Ліпатов Юрій Сергійович|Ліпатов Ю. С.]]
|учні =
|Батько =
|Мати =
|Чоловік =
|Діти =
|нагороди =
|автограф =
|примітки =
|особиста_сторінка =
}}

'''Людмила Михайлівна Сергеєва''' (нар. [[12 березня]] [[1937]]) — доктор хімічних наук, провідний науковий співробітник. Фахівець в області фізичної хімії полімерів, взаємопроникних полімерних сіток.

== Біографія ==
Людмила Михайлівна Сергєєва народилася 12 березня 1937 р. у с. Путчино [[Дзержинський район (Мінська область)|Дзержинського району]] [[Мінська область|Мінської області]] ([[Білорусь]]). У 1954 р. закінчила Дзержинську російську середню школу і у тому ж році вступила на хімічний факультет [[Білоруський державний університет|Білоруського Державного університету]]. Після закінчення вузу, з 1959 до 1965 р., працювала у відділі армованих пластиків Інституту загальної і неорганічної хімії АН БРСР (М. Мінськ). У цьому ж інституті навчалася в аспірантурі (1961—1963 рр.) і у 1964 р. захистила дисертацію на здобуття вченого ступеня кандидата хімічних наук. З 1965 р. Л. М. Сергєєва працює в [[Інститут хімії високомолекулярних сполук НАН України|Інституті хімії високомолекулярних сполук АН УРСР]] (м. Київ) старшим науковим співробітником (1965 рух), завідувачем лабораторії (1980 р.), завідувачем відділу (1980—2007 рр.) На сьогодні Л. М. Сергєєва — провідний науковий співробітник відділу хімії гетероланцюгових полімерів і взаємопроникних полімерних сіток. Наукове звання старшого наукового співробітника за спеціальністю «хімія високомолекулярних сполук» їй присвоєно у 1968 р. У 1975 р. Л. М. Сергеєва захистила дисертаційну роботу за темою «Адсорбція олігомерів і полімерів з розчинів і властивості граничних шарів полімерів» і їй присуджено вчений ступінь доктора хімічних наук. У 1987 р. їй присвоєно наукове звання професора.

== Науковий доробок ==
Л. М. Сергєєва — спеціаліст в області фізичної хімії полімерів. Їй належать роботи з дослідження адсорбції полімерів з концентрованих розчинів, в яких розвинуто уявлення про молекулярно-агрегативний механізм адсорбції полімерів на твердих поверхнях, розглянуто вплив адсорбційної взаємодії на властивості граничних шарів поліуретанів — одного з найважливіших класів високомолекулярних сполук. З 1980 р. наукова діяльність Л. М. Сергеевої сконцентрована на синтезі і дослідженні фізико-хімічних властивостей полімер-полімерних композицій нового типу — взаємопроникних полімерних сіток: вивчення кінетики тверднення і мікрофазового поділу компонентів при формуванні ВПС, впливу наповнювачів на ці процеси, а також отримання різних типів ВПС (термопластичних, градієнтних і йономеровмісних), а також дослідження їхніх властивостей. У співпраці з науковцями Інституту молекулярної біології і генетики НАН України Л. М. Сергеєвою і співробітниками розроблено наукові та технологічні засади створення на основі фазоворозділених напів-ВПС селективних сенсорних систем для екологічного моніторингу із застосуванням синтетичних аналогів біологічних рецепторів. Під її керівництвом підготовлено 10 кандидатів хімічних наук і 3 доктори наук.

== Відзнаки ==
Успіхи Л. М. Сергєєвої у науковій роботі відзначено орденом «Знак пошани», а також державними медалями та Почесними грамотами Президії НАН України та ЦК профспілки працівників НАН України.

== Основні наукові публікації ==
Л. М. Сергєєва — автор понад 350 наукових праць і 40 авторських свідоцтв СРСР і патентів України на винаходи

=== Монографії ===
* 1. Липатов Ю. С., Керча Ю..,Ю Сергєєва Л.М Структура и свойства полиуретанов.- Киев: Наук. думка, 1970. — 279 с.
* 2. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М Адсорбция полимеров.- Киев: Наук. Думка, 1972. -195 с. — New York: John Willey and Sons, 1974—186 р.
* 3. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М Взаимопроникающие полимерные сетки. — Киев: Наук. думка, 1979. — 160 с.
* 4. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М Взаимопроникающие полимерные сетки. — В кн.: Физико-химия многокомпонентных систем. — Киев: Наук. Думка, 1986. — Т.2. — С. 137—223.

=== Статті ===
* 1. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М [http://www.uspkhim.ru/php/getFT.phtml?jrnid=rc&paperid=2596&year_id=1976 Синтез и свойства взаимопроникающих полимерных сеток] // Успехи химии. — 1976. — 45, М 1. — С. 138—159.
* 2. Липатов Ю. С., Сергєєва Л.М [http://www.uspkhim.ru/php/getFT.phtml?jrnid=rc&paperid=3251&year_id=1986 Физико-химические свойства иономерседержащих взаимопроникающих полимерных сеток] // Успехи химии, 1986. — 55, М 12. — С. 2086—2105.
* 3. Сергєєва Л. М., Горбач Л. А. [http://www.uspkhim.ru/php/getFT.phtml?jrnid=rc&paperid=215&year_id=1996 Градиентные взаимопроникающие полимерные сетки] // Успехи химии. — 1996. — 65, М 4. — С. 367—376.
* 4. Lipatov, Y. S., Sergeeva, L. M., Todosiichuk, T. T., & Chornaya, V. N. (1982). [https://doi.org/10.1016/0021-9797(82)90089-3 Adsorption of polymer mixtures from solutions on solids: II. Polybutylmethacrylate-polystyrene-aerosil]. Journal of Colloid and Interface Science, 86(2), 437—441.
* 5. Sergeyeva, T. A., Piletsky, S. A., Brovko, A. A., Slinchenko, E. A., Sergeeva, L. M., & El'Skaya, A. V. (1999). [https://doi.org/10.1016/S0003-2670(99)00225-1 Selective recognition of atrazine by molecularly imprinted polymer membranes. Development of conductometric sensor for herbicides detection]. [[Analytica Chimica Acta]], 392(2-3), 105—111.
* 6. T. A. Sergeyeva, S. A. Piletsky, T. L. Panasyuk, A. V. El'skaya, A. A. Brovko, E. A. Slinchenko and L. M. Sergeeva (1999). [https://doi.org/10.1039/A808484JConductimetric sensor for atrazine detection based on molecularly imprinted polymer membranes]. Analyst, 124(3), 331—334.
* 7. Bershtein, V. A., Yakushev, P. N., Karabanova, L., Sergeeva, L., & Pissis, P. (1999). [https://doi.org/10.1002/(SICI)1099-0488(19990301)37:5%3C429::AID-POLB3%3E3.0.CO;2-E Heterogeneity of segmental dynamics around Tg and nanoscale compositional inhomogeneity in polyurethane/methacrylate interpenetrating networks as estimated by creep rate spectroscopy]. [[Journal of Polymer Science|Journal of Polymer Science Part B: Polymer Physics]], 37(5), 429—441.
* 8. Fainleib, A. M., Hourston, D. J., Grigoryeva, O. P., Shantalii, T. A., & Sergeeva, L. M. (2001). [https://doi.org/10.1016/S0032-3861(01)00333-0 Structure development in aromatic polycyanurate networks modified with hydroxyl-terminated polyethers]. Polymer, 42(20), 8361-8372.
* 9. Lipatov, Y. S., Karabanova, L. V., Gorbach, L. A., Lutsyk, E. D., & Sergeeva, L. M. (1992). [https://doi.org/10.1002/pi.4990280202 Temperature transitions and compatibility in gradient interpenetrating polymer networks]. Polymer international, 28(2), 99-103.
* 10. Lipatov, Y. S., & Sergeeva, L. M. (1976). [https://doi.org/10.1016/0001-8686(76)80013-9 Adsorption of polymers from concentrated solutions]. Advances in Colloid and Interface Science, 6(1), 1-91.

== Джерела ==
* 1. Інститут хімії високомолекулярних сполук НАН України 50 років 1958—2008 Київ-2008 Лебедєв Є. В. (відп. редактор)
* 2. 80-річчя доктора хімічних наук, професора Людмили Михайлівни Сергеєвої Полімерний журнал 2017 т.34 № 1 С.5-6

[[Категорія:Доктори хімічних наук України]]
[[Категорія:Українські жінки-хіміки]]
[[Категорія:Доктори хімічних наук СРСР]]
[[Категорія:Уродженці Дзержинського району (Мінська область)]]
[[Категорія:Науковці Інституту хімії високомолекулярних сполук НАН України]]

title: Сергєєва Людмила Михайлівна

Народилася: 12 березня 1937 (88 років) · Путчино (Білорусь)

Країна: СРСР → Україна

Діяльність: науковиця

Галузь: хімія високомолекулярних сполук, фізико-хімія полімерів

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: доктор хімічних наук

Науковий керівник: Ліпатов Ю. С.


text:
# 78433 Ґертрудольф
78433 Ґертрудольф (78433 Gertrudolf) — астероїд головного поясу, відкритий 29 серпня 2002 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,396.

wikiname: ukwiki

title: 78433 Ґертрудольф

in_language: uk

wikitext:
{{Планета
| назва = 78433 Ґертрудольф
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[С. Генік]]
| місце відкриття = [[Паломарська обсерваторія]]
| дата відкриття = [[29 серпня]] [[2002]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''2002 QF56''' <br />1998 SQ157
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|78433|2014.05.02|2013.04.24}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,702583112341 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,563359424708 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,632971268524 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,026438512508
| орбітальний період = 1560,513776013 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,230693253422 °/д
| середня аномалія = 48,04775566024°
| нахил орбіти = 2,656299416927°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 54,70365668559°
| арг_перицентру = 140,3220172587°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 15,8
| спектр_тип =
}}

'''78433 Ґертрудольф''' (78433 Gertrudolf) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[29 серпня]] [[2002]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,396.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Ґертрудольф}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (78401-78500)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|78433}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|78432 Helensailer|78434 Dyer}}

{{Сонячна система}}

[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 2002]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 78433 Ґертрудольф

Відкривач: С. Генік

Місце відкриття: Паломарська обсерваторія

Дата відкриття: 29 серпня 2002

title: Позначення

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Бої за Мелітополь
Бої за Мелітополь із російськими військами почалися одразу в ході російського вторгнення в Україну.
Вранці 24 лютого 2022 року, о 05:30, мешканці Мелітополя прокинулись від потужних вибухів. Росіяни бомбардували аеродром, де базувалась 25-та бригада транспортної авіації України. Внаслідок авіаударів на військовій базі було повністю знищено Іл-76МД, в іншого військово-транспортного літака пошкоджено передню частину фюзеляжу. Під час ворожого бомбардування загинув пілот, який готувався до польоту. Згодом, після того, як військовий аеродром був повністю знищений, окупанти побудували на його місці свою військову базу, звідки здійснюють ракетні удари по різних населених пунктах України.
Перша російська броньована техніка в'їхала до міста ввечері 24 лютого. За деякими даними, локальні зіткнення були лише 25 лютого.
26 лютого 2022 року російські війська тимчасово окупували місто Мелітополь.
З початку російсько-української війни у місті Мелітополі та його околицях діє партизанський рух, який був сформований з місцевого населення. Партизани займаються підривом логістики, знищують колаборантів і російських офіцерів, активно співпрацюють з українською розвідкою.

## Перебіг подій (2022)

### Лютий
25 лютого тривали локальні вуличні бої за стратегічні об'єкти Мелітополя; зафіксовано влучання снарядів у житлові будинки.
Одним із головних факторів є те, що російських окупантів було набагато більше, а співвідношення сил було 1:20. Ворог сконцентрував величезні сили на напрямках головних ударів. В Запорізькій області підрозділи ЗСУ у перші дні російського вторгнення ухвалили оптимальні тактичні рішення. Завдяки цьому два дні чинили опір у Мелітополі, а згодом організовано відступили в район міста Василівка. Використовуючи рельєф місцевості, сконцентрувалися там і вперлися, не давши ворогові просунутися далі на північ області.
26 лютого до міста зайшли російські загарбники. Місцеві мешканці зустріли їх мирним протестом. Антиросійські мітинги продовжились у наступні дні попри заборону з боку росіян.

### Березень
2 березня російські окупанти відкрили вогонь по мирних протестувальниках, троє людей зазнали травм, один з них — вогнепальне поранення колінного суглоба.
4 березня окупанти захопили телевізійну вежу Мелітополя та увімкнули російське телебачення.
5 березня знову відбувся антиросійський мітинг з вимогою до російських військових покинути місто. Окупанти відкрили вогонь у повітря, проте це не спинило протестувальників.
11 березня викрадено міського голову Івана Федорова.
12 березня викрадена активістка Ольга Гайсумова.
13 березня російські окупанти викрали голову районної ради Сергія Прийму, окупанти прийшли до нього додому, забравши його документи та смартфони і вимагали надати їм паролі від них.

### Липень
20 липня ЗСУ завдали удару по російській військовій базі у Мелітополі. Окупанти у відповідь вдарили по житлових будинках.

### Серпень
16 серпня, о 07:00, пролунали два вибухи в районі підстанції мелітопольської телевежі, внаслідок чого припинене мовлення пропагандистського ефірного телебачення, захопленого російськими окупантами.
28 серпня мер Мелітополя Іван Федоров повідомив про знищення російської військової бази. Вона була розташована на території заводу «Автокольорлит» у Мелітополі.
29 серпня Іван Федоров повідомив про чотири потужних вибухи біля північного виїзду з Мелітополя.

### Вересень
15 вересня у місті пролунали два вибухи, зокрема, на вулиці Бєлякова.
19 вересня на аеродромі, захопленому російськими окупантами, пролунали чергові вибухи.
22 вересня у районі центрального ринку пролунав вибух.

### Жовтень
25 жовтня, вранці, у Мелітополі пролунав потужний вибух біля телекомпанії, яка належить колаборанту Євгену Балицькому. Окрім пропагандистського телеканалу, в будівлі розташовувалося відділення рашистської ФСБ. Будівля зазнала руйнувань

### Грудень
10 грудня, за декілька хвилин до настання комендантської години, у ресторані «Привал мисливця» пролунали потужні вибухи. Там саме перебували соратники гауляйтера Балицького, у якого в цей день був день народження, а також кадирівці. Вважається, що там також перебував і ставленик та наближений до Кадирова Мурад Саїдов. Відомо, що після вибуху у бік Криму рухалися чимало карет «швидкої допомоги». У Мелітополі були точкові влучання ще у декількох місцях. Кількість знищених сягнуло близько 200 російських окупантів.

## Втрати
24 лютого 2022 року під час бою під Мелітополем загинув старший лейтенант Ігор Чаюн.
25 лютого 2022 року в місті Мелітополі загинув солдат 9-го полку оперативного призначення Національної гвардії України Дмитро Кипенко.

title: Бої за Мелітополь

wikitext:
{{Картка:Збройний конфлікт
|назва        = Бої за Мелітополь
|partof       = [[Південний театр воєнних дій російсько-української війни]]
|зображення   = {{CSS image crop |Image = 2022 Russian invasion of Ukraine.svg |bSize = 3500 |cWidth = 300 |cHeight = 300 |oTop = 1456 |oLeft = 2378 |Location = center}}
|дата         = [[24 лютого]] [[2022]] — [[26 лютого]] [[2022]]
|місце        = [[Мелітополь]], [[Запорізька область]], [[Україна]]
|результат    = з [[26 лютого]] [[2022]] року місто тимчасово  окуповано [[Росія|російськими]] загарбниками
|сторони1     = {{RUS}}
|сторони2     = {{UKR}}
|командувач1  = {{Прапор|Росія}} [[Володимир Путін]]

{{Прапор|Росія}} [[Сергій Шойгу]]
 та інші
|командувач2  = {{Прапор|Україна}} [[Зеленський Володимир Олександрович|Володимир Зеленський]]

{{Прапор|Україна}} [[Залужний Валерій Федорович|Валерій Залужний]]

та інші
|сили1        = [[Файл:Middle_emblem_of_the_Armed_Forces_of_the_Russian_Federation_(27.01.1997-present).svg|20px]] [[Збройні сили Російської Федерації|ЗС РФ]]

:* [[Файл:Great_emblem_of_the_Russian_Ground_Forces.svg|20px]] [[Сухопутні війська Російської Федерації|СВ РФ]]
|сили2        = [[Файл:Emblem_of_the_Ukrainian_Armed_Forces.svg|20px]] [[Збройні сили України|ЗСУ]]

:* [[Файл:Logo_of_the_Territorial_Defense_Forces_of_Ukraine.svg|20px]] [[Сили територіальної оборони Збройних сил України|ТрО ЗСУ]]
|втрати1      = Невідомо
|втрати2      = Невідомо
}}

'''Бої за Мелітополь''' із російськими військами почалися одразу в ході [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|російського вторгнення в Україну]].

Вранці [[24 лютого]] [[2022]] року, о 05:30, мешканці [[Мелітополь|Мелітополя]] прокинулись від потужних вибухів. Росіяни бомбардували [[Мелітополь (авіабаза)|аеродром]], де базувалась [[25-та бригада транспортної авіації (Україна)|25-та бригада транспортної авіації України]]. Внаслідок авіаударів на військовій базі було повністю знищено [[Іл-76|Іл-76МД]], в іншого військово-транспортного літака пошкоджено передню частину фюзеляжу. Під час ворожого бомбардування загинув пілот, який готувався до польоту. Згодом, після того, як військовий аеродром був повністю знищений, окупанти побудували на його місці свою військову базу, звідки здійснюють ракетні удари по різних населених пунктах України<ref>{{Cite web|url=https://akzent.zp.ua/dva-roki-okupatsiyi-zaporizkoyi-oblasti-yak-tochilisya-boyi-za-najbilshi-mista-foto-video/|title=Два роки окупації Запорізької області: як точилися бої за найбільші міста (фото, відео)|website=Акцент|date=2024-03-09}}</ref>.

Перша російська броньована техніка в'їхала до міста ввечері 24 лютого. За деякими даними, локальні зіткнення були лише 25 лютого<ref>{{Cite news|url=https://www.radiosvoboda.org/a/novyny-pryazovya-okupatsiya-boyi-za-melitopolya-2022/33324008.html|title=«Снайпери на дахах, з кожного третього вікна стріляють»: чому армія РФ швидко окупувала Мелітополь?|last=Приазов’я|first=Новини|last2=Бадюк|first2=Олена|date=2025-02-24|language=uk|work=Радіо Свобода|access-date=2025-02-26}}</ref>.

[[26 лютого]] 2022 року російські війська тимчасово окупували місто Мелітополь<ref>{{Cite web|url=https://zabor.zp.ua/new/mer-melitopolya-obyasnil-kak-voyskam-rf-udalos-bystro-zakhvatit-gorod|title=Мер Мелітополя пояснив, як російським військам вдалося швидко захопити місто|website=zabor.zp.ua|date=2022-08-16}}</ref>.

З початку російсько-української війни у місті Мелітополі та його околицях діє [[Український партизанський рух під час російсько-української війни#Запорізька область|партизанський рух]], який був сформований з місцевого населення. Партизани займаються підривом логістики, знищують колаборантів і російських офіцерів, активно співпрацюють з українською розвідкою<ref>{{Cite web|url=https://forbes.ua/inside/zrobiti-zhittya-okupantiv-nesterpnim-yak-pratsyue-ukrainskiy-rukh-oporu-the-associated-press-09082022-7589|title=Бомби замість квітів. Як український рух опору робить нестерпним життя російських окупантів|website=forbes.ua|date=2022-07-10}}</ref>.

== Перебіг подій (2022) ==

=== Лютий ===
'''25 лютого''' тривали локальні вуличні бої за стратегічні об'єкти Мелітополя; зафіксовано влучання снарядів у житлові будинки<ref>{{Cite web|url=https://www.radiosvoboda.org/a/news-berdiansk-rosiyski-viyskovi/31723154.html|title=Запоріжжя: бої за Мелітополь, росіяни під Бердянськом і оборонні споруди під обласним центром |accessdate=26 лютого 2022|archive-date=27 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220227141127/https://www.radiosvoboda.org/a/news-berdiansk-rosiyski-viyskovi/31723154.html}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.radiosvoboda.org/a/pershyy-biy-zaporizhzhya/32180094.html|title=«Ми показали, що ми є»: як українські бійці дали перший бій армії РФ на Запоріжжі|website=Радіо Свобода|date=2022-12-17}}</ref>.

Одним із головних факторів є те, що російських окупантів було набагато більше, а співвідношення сил було 1:20. Ворог сконцентрував величезні сили на напрямках головних ударів. В Запорізькій області підрозділи ЗСУ у перші дні російського вторгнення ухвалили оптимальні тактичні рішення. Завдяки цьому два дні чинили опір у Мелітополі, а згодом організовано відступили в район міста [[Василівка (місто)|Василівка]]. Використовуючи рельєф місцевості, сконцентрувалися там і вперлися, не давши ворогові просунутися далі на північ області<ref>{{cite web|url=https://zabor.zp.ua/new/izvestnyy-politik-i-bloger-rezko-otreagiroval-na-vyskazyvanie-glavy-zaporozhskoy-ova-o-bystroy-okkupatsii-oblasti|title=Відомий політик та блогер різко відреагував на висловлювання голови Запорізької ОВА про швидку окупацію Запорізької області|website=zabor.zp.ua|date=2022-07-13}}</ref>.

'''26 лютого''' до міста зайшли російські загарбники. Місцеві мешканці зустріли їх мирним протестом<ref>[https://www.youtube.com/watch?v=32kraaOB0D4 Антиросійський мітинг 1 березня 2022 року в Мелітополі (відео)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220305161223/https://www.youtube.com/watch?v=32kraaOB0D4|date=5 березня 2022}}</ref>. Антиросійські мітинги продовжились у наступні дні попри заборону з боку росіян.

=== Березень ===
'''2 березня''' російські окупанти відкрили вогонь по мирних протестувальниках, троє людей зазнали травм, один з них — вогнепальне поранення колінного суглоба<ref>{{Cite web|title=У Мелітополі російські військові відкрили вогонь по протестувальниках — мер|url=https://www.radiosvoboda.org/a/news-melitopol-obstrily/31732959.html|website=radiosvoboda.org|accessdate=2022-03-02|language=ua|archive-date=5 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220305161223/https://www.radiosvoboda.org/a/news-melitopol-obstrily/31732959.html}}</ref><ref>[https://www.youtube.com/shorts/T6LEF0iRAk0 мітинг у Мелітополі 3 березня 2022 року (відео)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220305161225/https://www.youtube.com/shorts/T6LEF0iRAk0 |date=5 березня 2022}}</ref><ref>{{Cite web|title=«Ганебники, вам тут не раді»: жителі Мелітополя вийшли на вулиці і женуть геть окупанта|url=https://glavred.net/ukraine/pozorniki-vam-zdes-ne-rady-zhiteli-melitopolya-vyshli-na-ulicy-i-gonyat-proch-okkupanta-10349777.html|website=ГЛАВРЕД|accessdate=2022-03-04|language=ua|archive-date=5 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220305161224/https://glavred.net/ukraine/pozorniki-vam-zdes-ne-rady-zhiteli-melitopolya-vyshli-na-ulicy-i-gonyat-proch-okkupanta-10349777.html}}</ref>.

'''4 березня''' окупанти захопили телевізійну вежу Мелітополя та увімкнули російське телебачення<ref>{{Cite web |url=https://espreso.tv/u-melitopoli-okupanti-zakhopili-televezhu-y-uvimknuli-propagandu |title=У Мелітополі окупанти захопили телевежу й увімкнули пропаганду|accessdate=4 березня 2022 |archive-date=4 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220304110812/https://espreso.tv/u-melitopoli-okupanti-zakhopili-televezhu-y-uvimknuli-propagandu}}</ref>.

'''5 березня''' знову відбувся антиросійський мітинг з вимогою до російських військових покинути місто. Окупанти відкрили вогонь у повітря, проте це не спинило протестувальників<ref>{{Cite web|title=Кадри, які ввійдуть в історію: мешканці Мелітополя проганяли озброєних окупантів з міста|url=https://www.unian.ua/war/kadri-yaki-vviydut-v-istoriyu-meshkanci-melitopolya-proganyali-ozbroyenih-okupantiv-z-mista-novini-donbasu-11730109.html|website=УНІАН|accessdate=2022-03-05|language=ua|archive-date=5 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220305161223/https://www.unian.ua/war/kadri-yaki-vviydut-v-istoriyu-meshkanci-melitopolya-proganyali-ozbroyenih-okupantiv-z-mista-novini-donbasu-11730109.html}}</ref><ref>[https://www.youtube.com/watch?v=pqbGej9LEAQ Мелітополь. Мітинг за Україну 5 березня 2022 року)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220305161223/https://www.youtube.com/watch?v=pqbGej9LEAQ |date=5 березня 2022}}</ref>.

'''11 березня''' викрадено міського голову [[Федоров Іван Сергійович|Івана Федорова]]<ref>{{Cite web|title=Окупанти викрали мера Мелітополя, — Геращенко|url=https://www.rbc.ua/ukr/news/okkupanty-pohitili-mera-melitopolya-gerashchenko-1647007405.html|website=РБК-Украина|accessdate=2022-03-13|language=ru|archive-date=13 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220313150558/https://www.rbc.ua/ukr/news/okkupanty-pohitili-mera-melitopolya-gerashchenko-1647007405.html}}</ref>.

'''12 березня''' викрадена активістка Ольга Гайсумова<ref>{{Cite web|title=На мітингу в Мелітополі викрали місцеву активістку|url=https://www.rbc.ua/ukr/news/mitinge-melitopole-pohitili-mestnuyu-aktivistku-1647077919.html|website=РБК-Україна|accessdate=2022-03-13|language=ru|archive-date=13 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220313150136/https://www.rbc.ua/ukr/news/mitinge-melitopole-pohitili-mestnuyu-aktivistku-1647077919.html}}</ref>.

'''13 березня''' російські окупанти викрали голову районної ради [[Прийма Сергій Миколайович|Сергія Прийму]]<ref>{{Cite web|title=В Мелітополі окупанти викрали голову районної ради|url=https://www.rbc.ua/ukr/news/melitopole-okkupanty-pohitili-predsedatelya-1647180733.html|website=РБК-Україна|accessdate=2022-03-13|language=ru|archive-date=13 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220313150136/https://www.rbc.ua/ukr/news/melitopole-okkupanty-pohitili-predsedatelya-1647180733.html}}</ref>, окупанти прийшли до нього додому, забравши його документи та смартфони і вимагали надати їм паролі від них.

=== Липень ===
'''20 липня''' ЗСУ завдали удару по російській військовій базі у Мелітополі. Окупанти у відповідь вдарили по житлових будинках<ref>{{cite web|url=https://www.pravda.com.ua/news/2022/08/20/7364109/|title=ЗСУ вдарили по базі окупантів у Мелітополі, ті відповіли по житлових будинках|веб-сайт=[[Українська правда]]|автор=Роман Петренко|дата=2022-08-20}}</ref>.

=== Серпень ===
'''16 серпня''', о 07:00, пролунали два вибухи в районі підстанції мелітопольської телевежі, внаслідок чого припинене мовлення пропагандистського ефірного телебачення, захопленого російськими окупантами<ref>{{Cite web|url=https://suspilne.media/271568-u-melitopoli-vnaslidok-vibuhiv-v-rajoni-pidstancii-pripinilos-movlenna-telebacenna-zahoplenogo-okupantami/|title=У Мелітополі внаслідок вибухів в районі підстанції припинилось мовлення телебачення, захопленого окупантами|website=sispilne.media|date=2022-08-16}}</ref>.

'''28 серпня''' мер Мелітополя Іван Федоров повідомив про знищення російської військової бази. Вона була розташована на території заводу «Автокольорлит» у Мелітополі<ref>{{cite web|url=https://www.pravda.com.ua/news/2022/08/28/7365085|title=ЗСУ знищили одну з найбільших військових баз росіян у Мелітополі|веб-сайт=[[Українська правда]]|автор=Роман Петренко|дата=2022-08-28}}</ref>.

'''29 серпня''' Іван Федоров повідомив про чотири потужних вибухи біля північного виїзду з Мелітополя<ref>{{cite web|url=https://zn.ua/ukr/UKRAINE/u-okupovanomu-melitopoli-prolunali-chotiri-vibukhi-.html|title=Партизани влучили в «очі» ворога: у окупованому Мелітополі пролунали чотири вибухи|веб-сайт=[[Дзеркало тижня]]|автор=Максим Царук|дата=2022-08-29}}</ref>.

=== Вересень ===
'''15 вересня''' у місті пролунали два вибухи, зокрема, на [[Вулиця Бєлякова (Мелітополь)|вулиці Бєлякова]]<ref>{{Cite web|title=В окупованому Мелітополі пролунали вибухи: що відомо|url=https://www.rbc.ua/ukr/news/okkupirovannom-melitopole-prozvuchali-vzryvy-1663240994.html|website=РБК-Украина|accessdate=2022-09-15|language=ru}}</ref>.

'''19 вересня''' на аеродромі, захопленому російськими окупантами, пролунали чергові вибухи<ref>{{Cite web|title=У Мелітополі пролунали вибухи на захопленому росіянами аеродромі|url=https://www.rbc.ua/ukr/news/melitopole-razdalis-vzryvy-zahvachennom-rossiyanami-1663589622.html|website=РБК-Украина|accessdate=2022-09-19|language=ru}}</ref>.

'''22 вересня''' у районі центрального ринку пролунав вибух<ref>{{Cite web|title=У Мелітополі пролунав вибух у районі центрального ринку, є постраждалі|url=https://www.rbc.ua/rus/news/melitopoli-prolunav-vibuh-rayoni-tsentralnogo-1663832123.html|website=РБК-Україна|accessdate=2022-09-22|language=uk}}</ref>.

=== Жовтень ===
'''25 жовтня''', вранці, у Мелітополі пролунав потужний вибух біля телекомпанії, яка належить колаборанту Євгену Балицькому. Окрім пропагандистського телеканалу, в будівлі розташовувалося відділення рашистської ФСБ. Будівля зазнала руйнувань<ref>{{Cite web|url=http://1news.zp.ua/v-melitopole-proizoshel-vzryv-vozle-zdaniya-gaulyajtera-baliczkogo-gde-razmeshhalos-otdelenie-rashistskoj-fsb-foto-video/|title=У Мелітополі стався вибух біля будівлі гауляйтера Балицького, де розміщувалось відділення рашистської ФСБ (фото, відео)|website=1news.zp.ua|date=2022-10-25}}</ref>

=== Грудень ===
'''10 грудня''', за декілька хвилин до настання комендантської години, у ресторані «Привал мисливця» пролунали потужні вибухи. Там саме перебували соратники гауляйтера Балицького, у якого в цей день був день народження, а також кадирівці. Вважається, що там також перебував і ставленик та наближений до Кадирова Мурад Саїдов. Відомо, що після вибуху у бік Криму рухалися чимало карет «швидкої допомоги». У Мелітополі були точкові влучання ще у декількох місцях. Кількість знищених сягнуло близько 200 російських окупантів<ref>{{Cite web|url=https://akzent.zp.ua/pershi-hvilini-pislya-prilotu-po-roztashuvannyu-kadirivtsiv-u-melitopoli-video/|title=Перші хвилини після прильоту по розташуванню кадирівців у Мелітополі (відео)|website=Акцент| accessdate=2022-12-11}}</ref>.

== Втрати ==
24 лютого 2022 року під час бою під Мелітополем загинув старший лейтенант [[Чаюн Ігор Олександрович|Ігор Чаюн]].

25 лютого 2022 року в місті Мелітополі загинув солдат [[9-й полк оперативного призначення НГ (Україна)|9-го полку оперативного призначення Національної гвардії України]] [[Кипенко Дмитро Олександрович|Дмитро Кипенко]].

== Посилання ==
* {{cite web | url = https://www.pravda.com.ua/articles/2023/09/18/7420200/ | title = Генерал-майор Соколов командував обороною півдня, яку розслідує ДБР. Велике інтерв'ю про Чонгар, Херсон і Мелітополь | author = Соня Лукашова, Євген Будерацький | publisher = Українська Правда | date = 2023-09-18 }}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

{{Російське вторгнення в Україну (з 2022)}}
{{Запоріжжя і російське вторгнення (з 2022)}}
{{battle-stub}}
{{DEFAULTSORT:Мелітополь}}
[[Категорія:Бої під час російського вторгнення в Україну (з 2022)|М]]
[[Категорія:2022 у Запорізькій області]]
[[Категорія:Битви 2022]]
[[Категорія:Події 24 лютого]]
[[Категорія:Події 26 лютого]]
[[Категорія:Лютий 2022]]
[[Категорія:Історія Запорізької області]]
[[Категорія:Історія Мелітополя]]
[[Категорія:Російський наступ на південь України (2022)]]
[[Категорія:Битви у Запорізькій області]]

title: Бої за Мелітополь

Дата: 24 лютого 2022 — 26 лютого 2022

Місце: Мелітополь, Запорізька область, Україна

Результат: з 26 лютого 2022 року місто тимчасово окуповано російськими загарбниками

title: Сторони

Росія: Україна

title: Командувачі

Володимир Путін · Сергій Шойгу · та інші: Володимир Зеленський · Валерій Залужний · та інші

title: Військові сили

ЗС РФ · - СВ РФ: ЗСУ · - ТрО ЗСУ

title: Втрати

Невідомо: Невідомо


text:
# Млинкі (Белхатовський повіт)
Млинкі (пол. Młynki) — село в Польщі, у гміні Щерцув Белхатовського повіту Лодзинського воєводства.
У 1975-1998 роках село належало до Пйотрковського воєводства.

title: Млинкі (Белхатовський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Млинкі
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Młynki}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Лодзинське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Белхатовський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Щерцув (гміна){{!}}Щерцув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 44
|поштовий індекс        = 97-420
|автомобільний код      = EBE
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0553302
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Млинкі}}

'''Млинкі''' ({{lang-pl|Młynki}}) — село в Польщі, у [[Щерцув (гміна)|гміні Щерцув]] [[Белхатовський повіт|Белхатовського повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Пйотрковське воєводство|Пйотрковського воєводства]].

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Щерцув}}

{{Lodz-geo-stub}}

[[Категорія:Села Белхатовського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Белхатовський повіт

Гміна: Щерцув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: EBE

OSM: ↑2911933 ·R (Ґміна Щерцув)


text:
# Аліловий комплекс перехідних металів
Алільні комплекси перехідних металів - це координаційні комплекси з алілом та його похідними у вигляді ліганд. Аліл – це радикал зі зв'язністю CH2CHCH2, хоча як ліганд його зазвичай розглядають як алільний аніон CH2 = CH − CH2− , який зазвичай описують як дві еквівалентні резонансні структури.

## Приклади
Алільний ліганд зазвичай зустрічається в металоорганічній хімії. Алільні ліганди зв'язуються з металами через усі три атоми вуглецю, що відповідає способу зв'язування η3. η3- алільна група класифікується як ліганд типу LX у схемі класифікації лігандів Green LXZ, виконуючи роль 3e- донора за допомогою нейтрального підрахунку електронів та 4e - донора за допомогою іонного підрахунку електронів.

### Сфера застосування
Зазвичай алільні ліганди зустрічаються в комплексах зі змішаними лігандами. Приклади включають (η3 - аліл)Mn(CO)4 та CpPd(аліл).
Замісники в алільній групі також є поширеними, наприклад, 2-металіл.

### Гомолептичні комплекси
- біс(аліл)нікель [2]
- біс(аліл)паладій [2]
- біс(аліл)платина [2]
- трис(аліл)хром [2]
- трис(аліл)родій [3]
- трис(аліл)іридіум [3]

## Хелатні біс(алільні) комплекси
1,3- Дієни, такі як бутадієн та ізопрен, димеризуються в координаційних сферах деяких металів, утворюючи хелатні біс(алільні) комплекси. Такі комплекси також виникають внаслідок розкриття кільця дивінілциклобутану. Хелатні біс(алільні) комплекси є проміжними продуктами в метал-каталізованій димеризації бутадієну з утворенням вінілциклогексену та циклоокта-1,5-дієну.

## Аліл σ-ліганди
Також відомі комплекси з η1 -алільними лігандами (класифіковані як ліганди X-типу). Одним із прикладів є CpFe(CO)2( η1-C3H5 ), в якому лише метиленова група приєднана до залізо-центру (тобто він має зв'язність [Fe]–CH2–CH=CH2 ). Як і у випадку з багатьма іншими η1 -алільними комплексами, моногаптичність алільного ліганду в цьому виді підкріплюється правилом 18 електронів, оскільки CpFe(CO)2( η1-C3H5 ) вже є 18-електронним комплексом, тоді як η3- алільний ліганд призвів би до кількості електронів 20 та порушив би правило 18 електронів.
Такі комплекси можуть перетворюватися на η3 - алільні похідні шляхом дисоціації нейтрального (двоелектронного) ліганду L. Для CpFe(CO)2(η1 - C3H5) дисоціація L = CO відбувається за фотохімічних умов:
CpFe(CO)2(η1-C3H5) → CpFe(CO)(η3-C3H5) + CO

## Синтетичні методи
Алільні комплекси часто утворюються шляхом окислювального приєднання алільних галогенідів до низьковалентних металічних комплексів. Цей спосіб використовується для отримання (аліл)2Ni2Cl2:
2Ni(CO)4 + 2ClCH2CH=CH2 → Ni2(μ-Cl)2(η3-C3H5)2 + 8CO
Подібне окислювальне приєднання включає реакцію алілброміду з нонакарбонілом дизаліза. Окисне приєднання також використовується для отримання алільних комплексів Mo(II):
 Mo(CO)3(pyridine)3  + BrCH2CH=CH2  →   Mo(CO)2(Br)(C3H5)(pyridine)2  +  pyridine +  CO
Інші методи синтезу включають приєднання нуклеофілів до η4-дієнових комплексів та відщеплення гідридів від алкенових комплексів. Наприклад, хлорид паладію(II) реагує з алкенами, утворюючи спочатку алкеновий комплекс, але потім відщеплює водень, утворюючи дихлоргідридопаладієвий алкеновий комплекс, а потім відділяє HCl:
PdCl2 + >C=CHCH< → Cl2Pd–(η2-(>CCHCH<)) → Cl₂Pd(H)⚟(>CCHC<) → ClPd⚟(>CCHC<) + HCl
Один алільний комплекс може переносити алільний ліганд  з одного комплексму на інший.  Аніонний металокомплекс може витісняти галогенід, утворюючи алільний комплекс. Однак, якщо металевий центр координований з 6 або більше іншими лігандами, аліл може опинитися «захопленим» як σ( η1-)-ліганд. За таких обставин нагрівання або опромінення може призвести до дислокації іншого ліганду, звільняючи місце для зв'язку алкен-метал
Реакції сольового метатезису можуть приєднувати алільний ліганд з алілмагнійброміду або спорідненого аліллітієвого реагенту. Однак, попередники солей карбаніону потребують ретельного синтезу, оскільки алілгалогеніди легко піддаються реакції Вюрца. Алілгалогеніди ртуті та олова, схоже, уникають цієї побічної реакції.

## Бензильні комплекси
Бензильні та алільні ліганди часто проявляють подібні хімічні властивості. Бензильні ліганди зазвичай використовують або η1, або η3 типи зв'язку. Реакції взаємоперетворення аналогічні реакціям η1- або η3 -алільних лігандів:
CpFe(CO)2(η1-CH2Ph) → CpFe(CO)(η3-CH2Ph) + CO
У всіх типах зв'язку бензильний атом вуглецю міцніше приєднаний до металу, що підтверджується відстанями зв'язків M-C, які відрізняються приблизно на 0,2 Å у комплексах, пов'язаних зв'язком η3. Рентгенівська кристалографія демонструє, що бензильні ліганди в тетрабензилцирконії є дуже гнучкими. Один поліморф містить чотири η²-бензильні ліганди, тоді як інший поліморф має два η1- та два η²-бензильні ліганди.

## Застосування
Алільні комплекси часто обговорюються в академічних дослідженнях, але мало хто з них має комерційне застосування. Популярним алільним комплексом є алілпаладій хлорид.
Реакційна здатність алільних лігандів залежить від загального комплексу, хоча вплив металевого центру можна приблизно описати як
(більш реакційноздатний) Fe ≫ Pd > Mo > W (менш реакційноздатний)
Такі комплекси зазвичай є електрофільними (тобто реагують з нуклеофілами), але нікель -алільні комплекси зазвичай є нуклеофільними (відповідно з електрофілами). У першому випадку приєднання може відбуватися в незвичайних позиціях і може бути корисним в органічному синтезі.

title: Аліловий комплекс перехідних металів

wikitext:
[[Файл:-AllPdCl-2.png|праворуч|міні|226x226пкс| Структура димеру хлориду алілпаладію]]
'''Алільні комплекси перехідних металів''' - це [[Комплексні сполуки|координаційні комплекси]] з [[Алільна група|алілом]] та його похідними у вигляді [[Ліганд (хімія)|ліганд]]. Аліл – це радикал зі зв'язністю CH2CHCH2, хоча як ліганд його зазвичай розглядають як алільний аніон CH2 = CH − CH2− , який зазвичай описують як дві еквівалентні резонансні структури.

== Приклади ==
Алільний [[Ліганд (хімія)|ліганд]] зазвичай зустрічається в [[Металоорганічна хімія|металоорганічній хімії]]. Алільні ліганди зв'язуються з металами через усі три атоми вуглецю, що відповідає способу зв'язування [[Гаптичність|η3]]. η3- алільна група класифікується як ліганд типу LX у схемі класифікації лігандів Green LXZ, виконуючи роль 3e- донора за допомогою нейтрального підрахунку електронів та 4e - донора за допомогою іонного підрахунку електронів.

=== Сфера застосування ===
Зазвичай алільні ліганди зустрічаються в комплексах зі змішаними лігандами. Приклади включають (η3 - аліл)Mn(CO)4 та CpPd(аліл).

Замісники в алільній групі також є поширеними, наприклад, 2-металіл.<ref name="Semm">{{Cite journal |last=Semmelhack |first=Martin F. |last2=Helquist |first2=Paul M. |date=1972 |title=Reactions of Aryl Halides with π-Allylnickel Halides: Methallylbenzene |journal=Organic Syntheses |volume=52 |page=115 |doi=10.15227/orgsyn.052.0115}}</ref>

=== Гомолептичні комплекси ===

* біс(аліл)нікель <ref name="NiAllyl">{{Cite book |title=Inorganic Syntheses |last=O'Brien |first=S. |last2=Fishwick |first2=M. |last3=McDermott |first3=B. |last4=Wallbridge |first4=M. G. H. |last5=Wright |first5=G. A. |year=1972 |volume=13 |pages=73–79 |chapter=Isoleptic Allyl Derivatives of Various Metals |doi=10.1002/9780470132449.ch14 |isbn=978-0-470-13244-9}}</ref>
* біс(аліл)паладій <ref name="NiAllyl" />
* біс(аліл)платина <ref name="NiAllyl" />
* трис(аліл)хром <ref name="NiAllyl" />
* трис(аліл)родій <ref name="Satt" />
* трис(аліл)іридіум <ref name="Satt">{{Cite book |title=Inorganic Syntheses: Volume 36 |last=Kevin D. John |last2=Judith L. Eglin |last3=Kenneth V. Salazar |last4=R. Thomas Baker |last5=Alfred P. Sattelberger |year=2014 |volume=36 |page=165 |chapter=Tris(Allyl)Iridium and -Rhodium |doi=10.1002/9781118744994.ch32 |isbn=978-1-118-74499-4}}</ref>

== Хелатні біс(алільні) комплекси ==
[[Файл:ChelBis(allyl)cmpx.png|міні|153x153пкс| Загальна структура хелатного біс(алільного) комплексу Ru (L = алкен, фосфін)]]
1,3- [[Дієни]], такі як [[бутадієн]] та [[ізопрен]], [[Димеризація|димеризуються]] в координаційних сферах деяких металів, утворюючи [[Хелати|хелатні]] біс(алільні) [[Комплексні сполуки|комплекси]]. Такі комплекси також виникають внаслідок розкриття [[Циклічні сполуки|кільця]] дивінілциклобутану. Хелатні біс(алільні) комплекси є проміжними продуктами в [[Метали|метал]]-[[Каталізатор|каталізованій]] димеризації бутадієну з утворенням вінілциклогексену та циклоокта-1,5-дієну.<ref>{{Cite journal |last=Hirano |first=Masafumi |last2=Sakate |first2=Yumiko |last3=Komine |first3=Nobuyuki |last4=Komiya |first4=Sanshiro |last5=Wang |first5=Xian-qi |last6=Bennett |first6=Martin A. |year=2011 |title=Stoichiometric Regio- and Stereoselective Oxidative Coupling Reactions of Conjugated Dienes with Ruthenium(0). A Mechanistic Insight into the Origin of Selectivity |journal=Organometallics |volume=30 |issue=4 |pages=768–777 |doi=10.1021/om100956f}}</ref>

== Аліл σ-ліганди ==
Також відомі комплекси з η1 -алільними лігандами (класифіковані як ліганди X-типу). Одним із прикладів є CpFe(CO)2( η1-C3H5 ), в якому лише метиленова група приєднана до залізо-центру (тобто він має зв'язність [Fe]–CH2–CH=CH2 ). Як і у випадку з багатьма іншими η1 -алільними комплексами, моногаптичність алільного ліганду в цьому виді підкріплюється [[Правило 18 електронів|правилом 18 електронів]], оскільки CpFe(CO)2( η1-C3H5 ) вже є 18-електронним комплексом, тоді як η3- алільний ліганд призвів би до кількості електронів 20 та порушив би [[правило 18 електронів]].

Такі комплекси можуть перетворюватися на η3 - алільні похідні шляхом дисоціації нейтрального (двоелектронного) ліганду L. Для CpFe(CO)2(η1 - C3H5) дисоціація L = CO відбувається за фотохімічних умов:<ref>{{Cite journal |last=Fish |first=R. W. |last2=Giering |first2=W. P. |last3=Marten |first3=D. |last4=Rosenblum |first4=M. |date=1976-01-27 |title=Thermal and photochemical interconversions of isomeric monocarbonyl η5-Cyclopentadienyl(η3-allyl)iron complexes |url=http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0022328X00919776 |journal=Journal of Organometallic Chemistry |language=en |volume=105 |issue=1 |pages=101–118 |doi=10.1016/S0022-328X(00)91977-6 |issn=0022-328X}}</ref>

: CpFe(CO)2(η1-C3H5) → CpFe(CO)(η3-C3H5) + CO

== Синтетичні методи ==
Алільні комплекси часто утворюються шляхом окислювального приєднання алільних галогенідів до низьковалентних металічних комплексів. Цей спосіб використовується для отримання (аліл)2Ni2Cl2:<ref name="Semm"/><ref>{{Cite journal |last=Craig R. Smith |last2=Aibin Zhang |last3=Daniel J. Mans |last4=T. V. RajanBabu |year=2008 |title=(R)-3-methyl-3-phenyl-1-pentene Via Catalytic Asymmetric Hydrovinylation |journal=Org. Synth. |volume=85 |pages=248–266 |doi=10.15227/orgsyn.085.0248 |pmc=2723857 |pmid=19672483 |doi-access=free}}</ref>

: 2Ni(CO)4 + 2ClCH2CH=CH2 → Ni2(μ-Cl)2(η3-C3H5)2 + 8CO

Подібне окислювальне приєднання включає реакцію алілброміду з нонакарбонілом дизаліза.<ref>{{Cite journal |last=Putnik |first=Charles F. |last2=Welter |first2=James J. |last3=Stucky |first3=Galen D. |last4=d'Aniello |first4=M. J. |last5=Sosinsky |first5=B. A. |last6=Kirner |first6=J. F. |last7=Muetterties |first7=E. L. |year=1978 |title=Metal clusters in catalysis. 15. A Structural and Chemical Study of a Dinuclear Metal Complex, Hexacarbonylbis(η3-2-propenyl)diiron(Fe-Fe) |journal=Journal of the American Chemical Society |volume=100 |issue=13 |pages=4107–4116 |doi=10.1021/ja00481a020}}</ref> Окисне приєднання також використовується для отримання алільних комплексів Mo(II):<ref>{{Cite journal |last=Pearson |first=Anthony J. |last2=Schoffers |first2=Elke |year=1997 |title=Tricarbonyltris(pyridine)molybdenum: A Convenient Reagent for the Preparation of (π-Allyl)molybdenum Complexes |journal=Organometallics |volume=16 |issue=24 |pages=5365–5367 |doi=10.1021/om970473n}}</ref>

:  {{Chem2|Mo(CO)3(pyridine)3  + BrCH2CH\dCH2 ->  Mo(CO)2(Br)(C3H5)(pyridine)2  +  pyridine +  CO}}

Інші методи синтезу включають приєднання нуклеофілів до η4-дієнових комплексів та відщеплення гідридів від алкенових комплексів.<ref name="Satt"/> Наприклад, хлорид паладію(II) реагує з алкенами, утворюючи спочатку алкеновий комплекс, але потім відщеплює водень, утворюючи дихлоргідридопаладієвий алкеновий комплекс, а потім відділяє [[Хлороводень|HCl]]:<ref>{{Cite book |title=The Chemistry of the Metal–Carbon Bond |last=Pearson |first=A. J. |year=1987 |editor-last=Hartley |publisher=John Wiley & Sons |volume=4 |pages=911 |chapter=Transition metal-stabilized carbocations in organic synthesis |doi=10.1002/9780470771778 |isbn=978-0-470-77177-8}}</ref>

: PdCl2 + >C=CHCH< → Cl2Pd–(η2-(>CCHCH<)) → Cl₂Pd(H)⚟(>CCHC<) → ClPd⚟(>CCHC<) + HCl

Один алільний комплекс може переносити алільний ліганд  з одного комплексму на інший. {{Sfn|Powell|1982|с=328}} Аніонний металокомплекс може витісняти [[Галогеніди|галогенід]], утворюючи алільний комплекс. Однак, якщо металевий центр координований з 6 або більше іншими лігандами, аліл може опинитися «захопленим» як σ( η1-)-ліганд. За таких обставин нагрівання або опромінення може призвести до дислокації іншого ліганду, звільняючи місце для зв'язку алкен-метал {{Sfn|Powell|1982|с=329}}

Реакції сольового метатезису можуть приєднувати [[Алільна група|алільний ліганд]] з алілмагнійброміду або спорідненого аліллітієвого реагенту.<ref name="Satt"/> Однак, попередники солей карбаніону потребують ретельного синтезу, оскільки алілгалогеніди легко піддаються [[Реакція Вюрца|реакції Вюрца]]. Алілгалогеніди [[Ртуть|ртуті]] та [[Олово|олова]], схоже, уникають цієї побічної реакції.<ref>{{Cite book |title=The Chemistry of the Metal–Carbon Bond |last=Powell |first=P. |year=1982 |editor-last=Hartley |publisher=Interscience |volume=1: The structure, preparation, thermochemistry and characterization of organometallic compounds |location=Chichester, UK |pages=326–8 |chapter=Synthesis of η3-allyl complexes |isbn=0471100587}}</ref>

== Бензильні комплекси ==
[[Файл:QIGLEZ.svg|ліворуч|міні| Структура тетрабензилцирконію з опущеними атомами H для ясності.<ref name="Parkin">{{Cite journal |last=Rong |first=Yi |last2=Al-Harbi |first2=Ahmed |last3=Parkin |first3=Gerard |year=2012 |title=Highly Variable Zr–CH2–Ph Bond Angles in Tetrabenzylzirconium: Analysis of Benzyl Ligand Coordination Modes |journal=Organometallics |volume=31pages=8208–8217 |issue=23 |pages=8208–8217 |doi=10.1021/om300820b}}</ref>]]
Бензильні та алільні ліганди часто проявляють подібні хімічні властивості. Бензильні ліганди зазвичай використовують або η1, або η3 типи зв'язку. Реакції взаємоперетворення аналогічні реакціям η1- або η3 -алільних лігандів:

: CpFe(CO)2(η1-CH2Ph) → CpFe(CO)(η3-CH2Ph) + CO

У всіх типах зв'язку бензильний атом вуглецю міцніше приєднаний до металу, що підтверджується відстанями зв'язків M-C, які відрізняються приблизно на 0,2 Å у комплексах, пов'язаних зв'язком η3.<ref>{{Cite journal |last=Trost |first=Barry M. |last2=Czabaniuk |first2=Lara C. |year=2014 |title=Structure and Reactivity of Late Transition Metal η3-Benzyl Complexes |journal=Angew. Chem. Int. Ed. |volume=53 |issue=11 |pages=2826–2851 |doi=10.1002/anie.201305972 |pmid=24554487}}</ref> [[Рентгеноструктурний аналіз|Рентгенівська кристалографія]] демонструє, що бензильні ліганди в тетрабензилцирконії є дуже гнучкими. Один [[Поліморфізм (мінералогія)|поліморф]] містить чотири η<big>²</big>-бензильні ліганди, тоді як інший поліморф має два η1- та два η<big>²</big>-бензильні [[Ліганд (хімія)|ліганди]].<ref name="Parkin"/>

== Застосування ==
Алільні комплекси часто обговорюються в академічних дослідженнях,<ref>{{Cite journal |last=Consiglio |first=Giambattista |last2=Waymouth |first2=Robert M. |date=1989 |title=Enantioselective homogeneous catalysis involving transition-metal-allyl intermediates |journal=Chemical Reviews |volume=89 |pages=257–276 |doi=10.1021/cr00091a007}}</ref><ref>{{Cite journal |last=Li |first=Chien-Le |last2=Liu |first2=Rai-Shung |date=2000 |title=Synthesis of Heterocyclic and Carbocyclic Compounds via Alkynyl, Allyl, and Propargyl Organometallics of Cyclopentadienyl Iron, Molybdenum, and Tungsten Complexes |journal=Chemical Reviews |volume=100 |issue=8 |pages=3127–3162 |doi=10.1021/cr990283h |pmid=11749315}}</ref><ref>{{Cite journal |last=Ley |first=Steven V. |last2=Cox |first2=Liam R. |last3=Meek |first3=Graham |date=1996 |title=(π-Allyl)tricarbonyliron Lactone Complexes in Organic Synthesis: A Useful and Conceptually Unusual Route to Lactones and Lactams |journal=Chemical Reviews |volume=96 |pages=423–442 |doi=10.1021/cr950015t |pmid=11848759}}</ref><ref>{{Cite journal |last=Welker |first=Mark E. |date=1992 |title=3 + 2 Cycloaddition reactions of transition-metal 2-alkynyl and .eta.1-allyl complexes and their utilization in five-membered-ring compound syntheses |journal=Chemical Reviews |volume=92 |pages=97–112 |doi=10.1021/cr00009a004}}</ref> але мало хто з них має комерційне застосування. Популярним алільним комплексом є алілпаладій хлорид.<ref name=":0" />

Реакційна здатність алільних лігандів залежить від загального комплексу, хоча вплив металевого центру можна приблизно описати як {{Sfn|Pearson|1987|сторінки=932-933}}

: (більш реакційноздатний) Fe ≫ Pd > Mo > W (менш реакційноздатний)

Такі комплекси зазвичай є [[Електрофільний реагент|електрофільними]] (тобто реагують з [[Нуклеофільні реагенти|нуклеофілами]]), але [[нікель]] -алільні комплекси зазвичай є нуклеофільними (відповідно з електрофілами).<ref name=":0">{{Cite book |title=The Chemistry of the Metal–Carbon Bond |last=Chiusoli |first=G. P. |last2=Salerno |first2=G. |last3=Tsuji J. |last4=Sato F. |year=1985 |editor-last=Hartley |publisher=John Wiley & Sons |volume=3: Carbon-carbon bond formation using organometallic compounds |location=Chichester, UK |pages=143–205 |chapter=Carbon-carbon bond formation using η3-allyl complexes |isbn=0471905577}}</ref> У першому випадку приєднання може відбуватися в незвичайних позиціях і може бути корисним в [[Органічний синтез|органічному синтезі]].<ref>Hartwig, J. F. Organotransition Metal Chemistry, from Bonding to Catalysis; University Science Books: New York, 2010. {{ISBN|189138953X}}</ref>

== Посилання ==
{{примітки}}

[[Категорія:Комплексні сполуки]]
[[Категорія:Сполуки перехідних металів]]
[[Категорія:Металоорганічні сполуки]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]


text:
# Окунь великоротий
Окунь великоротий, форелеокунь (Micropterus salmoides), басс — вид окунеподібних риб родини Центрархові (Centrarchidae).

## Опис
Максимальна довжина — 97 см. Максимальна вага — 10 кг. Риба живе у середньому 16 років.
Тіло струнке, подовжене, стисле з боків. Висота тіла становить 1/3 його довжини. Верхня частина голови і спина від темно-оливкового до темно-зеленого кольору. Боки світліші, з сріблястим відливом і дрібними коричневими плямочками. Черево біле. Уздовж середини тіла від носа через око до хвоста йде широка переривчаста чорна смуга, у молоді вона чітка, з віком блідне. Старі особини похмурого сіро-зеленого кольору. Голова велика, її довжина дорівнює висоті тіла. Великий рот, верхня щелепа заходить за вертикаль заднього краю ока. Нижня щелепа довша за верхню, виступає вперед. Очі великі. Спинні плавці сполучені один з одним, але на межі між ними глибока западина. Хвіст широкий, з невеликою виїмкою. Луска дрібна, покриває усе тіло і боки голови. Мешкає в неглибоких (до 6 м) тепловодних стоячих озерах і ставках, в повільних річках, поблизу прибережних заростей. Тримається часто в укритті під корчами або в печерах і норах під берегом. Великий хижак із зоровою орієнтацією. Росте швидко, причому самиці швидші за самців. Статеве дозрівання настає в 3-4 роки у самців і в 4-5 років у самиць при довжині 25-35 см.

## Поширення
Батьківщина — Північна Америка, де природний ареал охоплює територію Канади і США в межах басейнів Великих Озер і річки Міссісіпі з притоками. Від атлантичного узбережжя ареал тягнеться на схід і на південь до Мексиканської затоки.

### Інтродукція
Багато країн Європи і Північної Америки займаються його штучним розведенням. З Німеччини, куди він був завезений з Північної Америки у 1883 році, форелеокунь поширився майже в усі європейські країни. Інтродукції цього виду у водойми України почалися у 1970‐х роках. Вони не були дуже успішними, оскільки окунь великоротий утворив тільки малочисельні локальні популяції в окремих водоймах західних регіонів України. Нині природна популяція форелеокуня існує в озері Пісочне Шацького національного природного парку.

## Живлення
Молодь до 3-5 см завдовжки живиться зоопланктоном, личинками одноденок і інших комах, бокоплавами; після досягнення 5-7 см довжини поїдає поденок, бабок, креветок, і уперше в її живленні з'являються личинки риб. Дорослі особини живляться рибою, креветками, жабами, молюсками. Уранці і увечері ловить здобич ближче до поверхні, а вдень — в товщі води і при дні. Іноді полює зграями поблизу берега. Часто поїдає молодь свого виду.

title: Окунь великоротий

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Окунь великоротий
| image = Micropterus salmoides.jpg
| image_width = 260px
| image_caption = '''Окунь великоротий'''
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| subregnum = [[Справжні багатоклітинні (підцарство)|Справжні багатоклітинні]] (Eumetazoa)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| subphylum = [[Черепні]] (Craniata)
| subphylum2 = [[Хребетні]] (Vertebrata)
| superclassis = [[Щелепні]] (Gnathostomata)
| classis = [[Променепері]] (Actinopterygii)
| subclassis = [[Новопері]] (Neopterygii)
| infraclassis = [[Костисті риби]] (Teleostei)
| ordo = [[Центрархоподібні]] (Centrarchiformes)
| familia = [[Центрархові]] (Centrarchidae)
| genus = [[Чорний окунь]] (''Micropterus'')
|species='''Окунь великоротий'''
|binomial=''Micropterus salmoides''
|binomial_authority = ([[Бернар де ла Віль де Ласепед|Lacépède]], 1802)<ref>{{FishBase species |genus=Micropterus |species=salmoides |id=3385 |month=February |year=2010}}</ref>
| commons = Micropterus salmoides
| wikispecies = Micropterus salmoides
| itis = 168160
| ncbi = 27706
}}
'''Окунь великоротий''', '''форелеокунь'''<ref name="АГ">{{Cite web |url=http://www.agroosvita.com/sites/default/files/libery/tvarini/akklimatisazia_A5.pdf |title=Євтушенко М. Ю. [[Акліматизація]] [[Гідробіонти - гідробіонтів]]: підруч. / [[Євтушенко Микола Юрійович - Євтушенко М. Ю.]], [[Дудник Світлана Василівна - Дудник С. В.]], [[Глєбова Юлія Анатоліївна - Глєбова Ю. А.]] — К. : Аграрна освіта, 2011. — 240 с. ISBN 978‐966‐2007‐57‐2 |accessdate=11 листопада 2014 |archive-date=11 листопада 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141111182422/http://www.agroosvita.com/sites/default/files/libery/tvarini/akklimatisazia_A5.pdf }}</ref> (''Micropterus salmoides''), '''басс'''<ref>[https://yrok.pp.ua/nauka/11880-riba-bass-opis-seredovische-snuvannya-osoblivost-ta-vlastivost.html Риба басс: опис, середовище існування, особливості та властивості]</ref> — вид окунеподібних риб родини [[Центрархові]] (Centrarchidae).

== Опис ==
[[Файл:LargemouthBass.jpg|left|250px|thumb|Окунь великоротий в акваріумі]]
Максимальна довжина — 97 см<ref name="SignOnSanDiego">{{cite web|title=Escondido's world-famous bass found dead|url=http://legacy.signonsandiego.com/sports/20080510-9999-1n10bass.html|publisher=San Diego Union-Tribune|accessdate=2009-05-27|archiveurl=https://www.webcitation.org/6JB0ZvMri?url=http://legacy.utsandiego.com/sports/20080510-9999-1n10bass.html|archivedate=2013-08-27|deadurl=yes}}</ref>. Максимальна вага — 10 кг<ref name="SignOnSanDiego" />. Риба живе у середньому 16 років<ref name="TexasParks">{{cite web|title=Largemouth Bass (Micropterus salmoides)|url=http://www.tpwd.state.tx.us/huntwild/wild/species/lmb/|publisher=Texas Parks and Wildlife|accessdate=2008-10-03|archiveurl=https://www.webcitation.org/6JB0afiFd?url=http://www.tpwd.state.tx.us/huntwild/wild/species/lmb/|archivedate=2013-08-27|deadurl=no}}</ref>.
Тіло струнке, подовжене, стисле з боків. Висота тіла становить 1/3 його довжини. Верхня частина голови і спина від темно-оливкового до темно-зеленого кольору. Боки світліші, з сріблястим відливом і дрібними коричневими плямочками. Черево біле. Уздовж середини тіла від носа через око до хвоста йде широка переривчаста чорна смуга, у молоді вона чітка, з віком блідне. Старі особини похмурого сіро-зеленого кольору. Голова велика, її довжина дорівнює висоті тіла. Великий рот, [[верхня щелепа]] заходить за вертикаль заднього краю ока. [[Нижня щелепа]] довша за верхню, виступає вперед. Очі великі<ref>{{Cite web |url=http://www.in-fisherman.com/content/largemouth-12 |title=In-Fisherman Largemouth Bass Description |accessdate=5 квітня 2013 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20110102170517/http://www.in-fisherman.com/content/largemouth-12 |archivedate=2 січня 2011 |deadurl=yes }}</ref>. Спинні плавці сполучені один з одним, але на межі між ними глибока западина. Хвіст широкий, з невеликою виїмкою. [[Луска]] дрібна, покриває усе тіло і боки голови. Мешкає в неглибоких (до 6 м) тепловодних стоячих озерах і ставках, в повільних річках, поблизу прибережних заростей. Тримається часто в укритті під корчами або в печерах і норах під берегом. Великий хижак із зоровою орієнтацією. Росте швидко, причому самиці швидші за самців. Статеве дозрівання настає в 3-4 роки у самців і в 4-5 років у самиць при довжині 25-35 см<ref>Fresh water fish identification Largemouth bass.http://myfwc.com/wildlifehabitats/Freshwaterfish_LargemouthBass.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130412231615/http://myfwc.com/wildlifehabitats/Freshwaterfish_LargemouthBass.htm |date=12 квітня 2013 }}. June 23, 2010</ref>.

== Поширення ==
[[Файл:Largemouth bass - Micropterus salmoides.jpg|left|250px|thumb|Окунь великоротий у природному середовищі]]
Батьківщина — [[Північна Америка]], де природний [[ареал]] охоплює територію [[Канада|Канади]] і [[Сполучені Штати Америки|США]] в межах басейнів [[Великі озера|Великих Озер]] і річки [[Міссісіпі (річка)|Міссісіпі]] з притоками. Від атлантичного узбережжя ареал тягнеться на схід і на південь до [[Мексиканська затока|Мексиканської затоки]]<ref>
{{cite web
|url=http://myfwc.com/Fishing/Fishes/bass.html#largemouth
|title=Black Bass |accessdate=17 березня 2007
|work=[[Florida Fish and Wildlife Conservation Commission]]: Division of Freshwater Fisheries
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20060423020219/http://myfwc.com/Fishing/Fishes/bass.html#largemouth
|archivedate=квітень 23, 2006
|deadurl=no
}}
</ref><ref name="Florida Fish">{{cite web|url=http://dhr.dos.state.fl.us/facts/symbols/symbol.cfm?page=1&id=10|publisher=State of Florida|title=State Freshwater Fish|accessdate=2008-05-09|archiveurl=https://www.webcitation.org/6JB0bS13Q?url=http://www.flheritage.com/facts/symbols/symbol.cfm?page=1|archivedate=2013-08-27|deadurl=no}}</ref><ref name="Tennessee Fish">{{cite web |url=http://www.tennesseeanytime.org/homework/symbols.html |publisher=State of [[Tennessee]] |title=State Symbols |accessdate=9 травня 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20071011055435/http://www.tennesseeanytime.org/homework/symbols.html |archivedate=жовтень 11, 2007 |deadurl=yes }}</ref>.

=== Інтродукція ===
Багато країн [[Європа|Європи]] і Північної Америки займаються його штучним розведенням. З [[Німеччина|Німеччини]], куди він був завезений з Північної Америки у 1883 році, форелеокунь поширився майже в усі європейські країни. [[Інтродуковані види|Інтродукції]] цього виду у водойми [[Україна|України]] почалися у 1970‐х роках. Вони не були дуже успішними, оскільки окунь великоротий утворив тільки малочисельні локальні [[популяція|популяції]] в окремих водоймах західних регіонів України. Нині природна популяція форелеокуня існує в [[Пісочне озеро|озері Пісочне]] [[Шацький національний природний парк|Шацького національного природного парку]]<ref name="АГ" />.

== Живлення ==
Молодь до 3-5 см завдовжки живиться [[зоопланктон|зоопланктоном]], личинками [[Одноденки|одноденок]] і інших [[Комахи|комах]], [[Бокоплави|бокоплавами]]; після досягнення 5-7 см довжини поїдає поденок, [[Бабки|бабок]], [[Креветки|креветок]], і уперше в її живленні з'являються личинки риб. Дорослі особини живляться рибою, креветками, [[Жаби|жабами]], [[Молюски|молюсками]]. Уранці і увечері ловить здобич ближче до поверхні, а вдень — в товщі води і при дні. Іноді полює зграями поблизу берега. Часто поїдає молодь свого виду<ref>{{Cite web |url=http://youtube.com/watch?v=_6K0m_6fAt0 |title=YouTube — Fish vs Alligator<!-- Bot generated title --> |accessdate=5 квітня 2013 |archive-date=17 травня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130517210910/http://www.youtube.com/watch?v=_6K0m_6fAt0 }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.in-fisherman.com/content/largemouth-1 |title=In-Fisherman — Largemouth Bass Forage |accessdate=5 квітня 2013 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20110410031253/http://www.in-fisherman.com/content/largemouth-1 |archivedate=10 квітня 2011 |deadurl=yes }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Centrarchiformes-stub}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Micropterus]]
[[Категорія:Риби Північної Америки]]
[[Категорія:Тварини, описані 1802]]
[[Категорія:Інтродуковані прісноводні риби в Україні]]
[[Категорія:Риби Канади]]
[[Категорія:Риби США]]
[[Категорія:Інвазивні риби в Україні]]

title: ?Окунь великоротий

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Підцарство: Справжні багатоклітинні (Eumetazoa)

Тип: Хордові (Chordata)

Підтип: Черепні (Craniata)

Надклас: Щелепні (Gnathostomata)

Клас: Променепері (Actinopterygii)

Підклас: Новопері (Neopterygii)

Інфраклас: Костисті риби (Teleostei)

Ряд: Центрархоподібні (Centrarchiformes)

Родина: Центрархові (Centrarchidae)

Рід: Чорний окунь (Micropterus)

Вид: Окунь великоротий

Вікісховище: Micropterus salmoides

Віківиди: Micropterus salmoides


text:
# Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського
Меморіа́льний музе́й-сади́ба Іва́на Семе́новича Козло́вського — музей, присвячений життю і творчості видатного українського співака Івана Семеновича Козловського.

## Заснування та статус
Заснований згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 160 від 11 березня 1994 року «Про увічнення пам'яті І. С. Козловського». Профіль мистецький. Є спільною власністю територіальних громад Київської області. Засновник-власник — Управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації, якому підпорядковано пам'ятку. Науково-методичне керівництво належить Департаменту музеєзнавства Міністерства культури і туризму України. Меморіальний музей-садиба І. С. Козловського є архітектурно-етнографічною та історико-культурною цінністю. Його визнано пам'яткою історії і архітектури кінця XIX — початку ХХ століття згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року за № 928 «Про занесення об'єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України».

## Структура
Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського обіймає понад два гектари, обмежені річкою Протока та вулицею Шкільною. Її основою є стара садиба роду Козловських, що сформувалася в XIX столітті. На ньому розташована хата Козловських з музейною експозицією, пам'ятник І. С. Козловському (скульптор Валентин Зноба, архітектор Анатолій Ігнащенко) та парк. Олександра Сомова так описує його: «Музей-садиба Івана Козловського потопає у різнобарв'ї мальв, які веселим вінком обгорнули білу хатину під солом'яною стріхою, а далі — розбіглися між яблунями аж до берега, а ще далі — лугове пишнотрав'я і таємничі верби над водою».

## Експозиція та фонди
Експозиція відтворює інтер'єр хати Козловських, в якому знайшли своє місце родинні світлини, особисті речі Івана Семеновича (оперні костюми, клавіри, книги з власної бібліотеки) та етнографічний матеріал. Особливе значення має рукописна та музична спадщина І. С. Козловського, зосереджена в музеї-садибі (зокрема, 25 листів повоєнного періоду, кіно- та відеоматеріали, раритетні аудіозаписи 1945—1975 років).

## Парк
Був задуманий в 1960-ті роки та спланований І. С. Козловським разом з архітектором парків Я. Друцьким. В плані парк має вигляд хреста в терновому вінку (подібний до кельтського хреста). В його формуванні використано платани, липи, пірамідальні дуби, туї, айвові кущі. Частиною парка є яблуневий сад Олександра Довженка, висаджений самим І. С. Козловським, а також його друзями, зокрема, Максимом Рильським, Павлом Тичиною, Олесем Гончаром тощо.

## Події
- 2007 рік, травень. Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського увійшов до списку 100 претендентів, відібраних для участі у всеукраїнській акції «Сім чудес України».
- 2010 рік, 16 травня. З нагоди 110-ї річниці з дня народження І. С. Козловського та 25-річчя від дня останнього перебування видатного співака в Україні й рідній Мар'янівці проведено пленер «Мар'янівська пастораль». В ньому брали участь митці Леонід Бернат, Олександр Білозор, Андрій Будник, Анатолій Буртовий, Анатолій Гайдамака, Ольга Карпенко, Артем Копайгоренко, Дмитро Корсунь, Микола Овчинніков, Іван Пилипенко, Сергій Московченко, Віктор Семеняка, а також заступник голови Українського товариства охорони пам'яток історії та культури Марина Бур'янова, заступник гендиректора Міжнародного конкурсу скрипалів ім. Давида Ойстраха Віктор Гродський, балетмейстер і хореограф Валерій Дебелий, заслужена артистка України Світлана Князєва, директор Фонду сприяння розвитку мистецтв Круліковський Юрій Олексійович, музичний продюсер Ігор Курилів, член Спілки дизайнерів України Віктор Новіков, співачка і художниця Руслана Шевельова та студенти КДІДПМД ім. М. Бойчука (керівник Олександр Мікула). Куратор пленеру — кандидат філологічних наук Ірина Гопанчук.
- Щороку у музеї-садибі відбувається традиційне свято Купала. В його програмі — виступи професійних гуртів і народних фольклорних колективів, майстер-класи соломоплетіння, гончарства, вишивки тощо, козацький куліш, купальські обрядодійства та українські забави.

## Публікації
- «Мар'янівська пастораль — 2010»: Свято «Івана Купала на садибі Івана Козловського». — Б/м, Меморіальний музей-садиба І. С. Козловського, 2010. — 24 с.
- Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського: Буклет. — Б/м, б/д.

## Галерея
- Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського
- А. Будник. Серія «Життя Івана Козловського». Аркуш №2. «Юність». 2010
- Парк біля садиби
- Бюст І.С.Козловського

wikitext:
{{Infobox Museum
|name              = Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського
|image             =
|imagesize         = 250px
|established       = [[11 березня]] [[1994]]
|location          = {{UKR}}
[[Київська область]],
[[Васильківський район (Київська область)|Васильківський район]], село [[Мар'янівка (Васильківський район)|Мар'янівка]]
|координати        =
|address           = 08650, с. [[Мар'янівка (Васильківський район)|Мар'янівка]], вул. Шкільна, 2а
|opening_date      =
|closing_date      =
|working_time      = з 9:00 до 17:00 щодня крім понеділка, вівторка і загальнодержавних свят
|architect         =
|фонд              =
|visitors          =
|director          = Флисюк Олександр Леонідович
|curator           = Управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації
|website           = facebook.com/muzeykozlovskogo
}}
'''Меморіа́льний музе́й-сади́ба Іва́на Семе́новича Козло́вського''' — музей, присвячений життю і творчості видатного українського співака [[Козловський Іван Семенович|Івана Семеновича Козловського]].

== Заснування та статус ==

Заснований згідно з Постановою [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] № 160 від 11 березня 1994 року «Про увічнення пам'яті І. С. Козловського». Профіль мистецький. Є спільною власністю територіальних громад [[Київська область|Київської області]]. Засновник-власник — Управління культури і туризму [[Київська обласна державна адміністрація|Київської обласної державної адміністрації]], якому підпорядковано пам'ятку. Науково-методичне керівництво належить Департаменту музеєзнавства Міністерства культури і туризму України. Меморіальний музей-садиба І. С. Козловського є архітектурно-етнографічною та історико-культурною цінністю. Його визнано пам'яткою історії і архітектури кінця XIX — початку ХХ століття згідно з Постановою [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] від 3 вересня 2009 року за № 928 «Про занесення об'єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України».

== Структура ==

Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського обіймає понад два гектари, обмежені річкою [[Протока (річка)|Протока]] та вулицею Шкільною. Її основою є стара садиба роду Козловських, що сформувалася в XIX столітті. На ньому розташована хата Козловських з музейною експозицією, пам'ятник І. С. Козловському (скульптор [[Зноба Валентин Іванович|Валентин Зноба]], архітектор [[Ігнащенко Анатолій Федорович|Анатолій Ігнащенко]]) та парк. Олександра Сомова так описує його: «Музей-садиба Івана Козловського потопає у різнобарв'ї мальв, які веселим вінком обгорнули білу хатину під солом'яною стріхою, а далі — розбіглися між яблунями аж до берега, а ще далі — лугове пишнотрав'я і таємничі верби над водою».

== Експозиція та фонди ==
Експозиція відтворює інтер'єр хати Козловських, в якому знайшли своє місце родинні світлини, особисті речі Івана Семеновича (оперні костюми, клавіри, книги з власної бібліотеки) та етнографічний матеріал. Особливе значення має рукописна та музична спадщина І. С. Козловського, зосереджена в музеї-садибі (зокрема, 25 листів повоєнного періоду, кіно- та відеоматеріали, раритетні аудіозаписи 1945—1975 років).

== Парк ==
Був задуманий в 1960-ті роки та спланований І. С. Козловським разом з архітектором парків Я. Друцьким. В плані парк має вигляд хреста в терновому вінку (подібний до [[кельтський хрест|кельтського хреста]]). В його формуванні використано платани, липи, пірамідальні дуби, туї, айвові кущі. Частиною парка є яблуневий сад [[Довженко Олександр Петрович|Олександра Довженка]], висаджений самим І. С. Козловським, а також його друзями, зокрема, [[Рильський Максим Тадейович|Максимом Рильським]], [[Тичина Павло Григорович|Павлом Тичиною]], [[Гончар Олесь Терентійович|Олесем Гончаром]] тощо.

== Події ==
* 2007 рік, травень. Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського увійшов до списку 100 претендентів, відібраних для участі у [[Сім чудес України|всеукраїнській акції «Сім чудес України»]].
* 2010 рік, 16 травня. З нагоди 110-ї річниці з дня народження І. С. Козловського та 25-річчя від дня останнього перебування видатного співака в Україні й рідній Мар'янівці проведено пленер «Мар'янівська пастораль». В ньому брали участь митці Леонід Бернат, Олександр Білозор, [[Будник Андрій Вікторович|Андрій Будник]], Анатолій Буртовий, [[Гайдамака Анатолій Васильович|Анатолій Гайдамака]], Ольга Карпенко, Артем Копайгоренко, Дмитро Корсунь, Микола Овчинніков, Іван Пилипенко, Сергій Московченко, Віктор Семеняка, а також заступник голови Українського товариства охорони пам'яток історії та культури Марина Бур'янова, заступник гендиректора Міжнародного конкурсу скрипалів ім. Давида Ойстраха Віктор Гродський, балетмейстер і хореограф Валерій Дебелий, заслужена артистка України [[Князєва Світлана Олександрівна|Світлана Князєва]], директор Фонду сприяння розвитку мистецтв [[Круліковський Юрій Олексійович]], музичний продюсер [[Курилів Ігор Володимирович|Ігор Курилів]], член Спілки дизайнерів України Віктор Новіков, співачка і художниця Руслана Шевельова та студенти [[Київський державний інститут декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука|КДІДПМД ім. М. Бойчука]] (керівник Олександр Мікула). Куратор пленеру — кандидат філологічних наук Ірина Гопанчук.
* Щороку у музеї-садибі відбувається традиційне [[Свято Івана Купала|свято Купала]]. В його програмі — виступи професійних гуртів і народних фольклорних колективів, майстер-класи [[соломоплетіння]], [[Гончарство|гончарства]], [[Українська вишивка|вишивки]] тощо, [[Куліш (страва)|козацький куліш]], купальські обрядодійства та українські забави.

== Публікації ==
* «Мар'янівська пастораль — 2010»: Свято «Івана Купала на садибі Івана Козловського». — Б/м, Меморіальний музей-садиба І. С. Козловського, 2010. — 24 с.
* Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського: Буклет. — Б/м, б/д.

== Галерея ==
<gallery mode="packed" heights="200" caption="">
Файл:Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського 02.jpg|Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського
File:Ukrainian artist Andriy Budnyk. Life of Ivan Kozlovsky-2. 2010.jpg| [[Будник Андрій Вікторович|А. Будник]]. Серія «Життя Івана Козловського». Аркуш №2. «Юність». 2010
Файл:Садиба співака І. С. Козловського , село Мар'янівка-4.JPG|Парк біля садиби
Файл:Меморіальний музей-садиба Івана Семеновича Козловського 01.jpg|Бюст І.С.Козловського
</gallery>

== Посилання ==
* {{Cite web | url = https://iskozlovsky.wixsite.com/museum | title = Музей-садиба І.с. Козловського | publisher = | author = | date = | access-date = 2023-09-03 | language = }}
* [http://maryanivka.do.am Музей-садиба Івана Козловського] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181016190137/http://maryanivka.do.am/ |date=16 жовтня 2018 }}

[[Категорія:Меморіальні музеї України]]
[[Категорія:Музеї Київщини]]
[[Категорія:Васильківський район (Київська область)]]
[[Категорія:Засновані в Київській області 1994]]
[[Категорія:Музеї-садиби]]

Тип: музей

Країна: Україна

Розташування: Україна · Київська область, · Васильківський район, село Мар'янівка

Адреса: 08650, с. Мар'янівка, вул. Шкільна, 2а

Засновано: 11 березня 1994

Директор: Флисюк Олександр Леонідович


text:
# Пенджабська мова
Пенджабі (ਪੰਜਾਬੀ / پنجابی) — мова пенджабців. Належить до індоарійських мов індоєвропейської мовної родини.
Розповсюджена в східній частині Пакистану, а також у північно-західному та інших районах Індії (головним чином в штаті Пенджаб), одна з офіційних мов Індії. В Пакистані мовою пенджабі розмовляє близько 60 млн осіб, попри те, що офіційна мова країни — урду. В Індії пенджабі — це офіційна мова штату Пенджаб, хоча цією мовою розмовляють і в сусідніх штатах Хар'яна і Хімачал-Прадеш. Крім того, приблизно чверть населення Нью-Делі використовує пенджабі в повсякденному житті. Таким чином, в Індії мешкає приблизно 25 млн мовців пенджабі.

### Діалекти
В пенджабі виділяють низку стандартних діалектів.
- Діалект мадж (mājhī) покладено в основу літературної пенджабі. До піддіалектів Маджі належить амрітсар (район міста Амрітсар), лахаурі (округи Лахор, Сіялкот, Шакаргарх і частково на території Гуджранвалі), гурдаспурі.
- Діалект доабі (dōābī) з піддіалектами джалландарі, хошіарпурі і капуртхалі.
- Діалект малваї або мальваї (mālwāī; район Фірозпура, Лудхіани, Таві, Дханаулі).

Крім того Ю. А. Смірнов виділяє перехідні (між пенджабі та західнопенджабськими мовами) діалекти, які в традиційній класифікації розглядають разом зі стандартними.
- Діалект поваден або пуаді (pōwādhī; район Банджар, Сархінда, Евама, Раджпурі, Кхарара, Рупара, Кура).
- Діалект ратха (rāṭhī).
- Діалект бхаттіані (bhaṭṭiānī; район Фірозпура)

title: Пенджабська мова

wikitext:
{{Мова
 | Колір = індоєвропейська
 | Назва= Пенджабська мова
 | Самоназва = {{unicode|ਪੰਜਾਬੀ, پنجابی}}
 | Поширена_в= {{IND}}, {{PAK}}
 | Регіон= [[Пенджаб]]
 | Кількість_носіїв = 104 млн.
 | Місце= 10
 | Писемність= [[ґурмукхі]], [[арабська абетка]]
 | Класифікація= [[Індоєвропейські мови|Індоєвропейська сім'я]]
: [[Індоіранські мови]]
:: Центральна підгрупа
 | Державна=[[Індія]], [[Пакистан]]
 | Офіційна=[[Пенджаб]], [[Кандагар]], [[Хар'яна]], [[Делі]]
 | Регулює=
 | ISO_639=pa
 | ISO_639-2=pan
 | ISO_639-3=[[iso639-3:pan|pan]] (східно-пенджабська мова)<br/>[[iso639-3:pnb|pnb]] (західно-пенджабська мова)
 | SIL=
 | Зображення = Punjab map.svg
 | Ширина_зображення = 300 пкс
 | Підпис =
|}}
'''Пенджабі''' (ਪੰਜਾਬੀ / پنجابی) — мова [[пенджабці]]в. Належить до [[Індоарійські мови|індоарійських мов]] індоєвропейської мовної родини.

Розповсюджена в східній частині [[Пакистан]]у, а також у північно-західному та інших районах Індії (головним чином в штаті [[Пенджаб (штат Індії)|Пенджаб]]), одна з офіційних мов [[Індія|Індії]]. В Пакистані мовою пенджабі розмовляє близько 60 млн осіб, попри те, що офіційна мова країни — [[урду]]. В Індії пенджабі — це офіційна мова штату [[Пенджаб (Індія)|Пенджаб]], хоча цією мовою розмовляють і в сусідніх штатах [[Хар'яна]] і [[Хімачал-Прадеш]]. Крім того, приблизно чверть населення [[Нью-Делі]] використовує пенджабі в повсякденному житті. Таким чином, в Індії мешкає приблизно 25 млн мовців пенджабі.

=== Діалекти ===
В пенджабі виділяють низку стандартних діалектів.
* Діалект мадж (mājhī) покладено в основу літературної пенджабі. До піддіалектів Маджі належить амрітсар (район міста [[Амрітсар]]), лахаурі (округи [[Лахор]], Сіялкот, Шакаргарх і частково на території Гуджранвалі), гурдаспурі.
* Діалект доабі (dōābī) з піддіалектами джалландарі, хошіарпурі і капуртхалі.
* Діалект малваї або мальваї (mālwāī; район Фірозпура, Лудхіани, Таві, Дханаулі).

Крім того Ю. А. Смірнов виділяє перехідні (між пенджабі та західнопенджабськими мовами) діалекти, які в традиційній класифікації розглядають разом зі стандартними.
* Діалект поваден або пуаді (pōwādhī; район Банджар, Сархінда, Евама, Раджпурі, Кхарара, Рупара, Кура).
* Діалект ратха (rāṭhī).
* Діалект бхаттіані (bhaṭṭiānī; район Фірозпура)

== Література ==
* Gill Н. S. and Gleason Н. A., A reference grammar of Panjabi, Hartford, 1963;.
* Duni Chandra, Pañjãbï bhãshã dã wiãkarana, Chandigarth, [1964];
* Smirnov U. A., The composite sentence Main problems, Chandigarh, [1966]; Panjabi Kosh, Patiala, v. 1—4, [s. l.], 1955—67.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{InterWiki|pa|ਮੁੱਖ ਸਫ਼ਾ|східно-пенджабською}}
{{InterWiki|pnb|پہلا صفہ|західно-пенджабською}}
* [http://www.sikhlink.net/store/punjabi.asp Punjabi Software, Punjabi Language DVD, Punjabi Keyboard, Punjabi Magnetic, Alphabets, Punjabi Language and Grammar Books]
* [http://www.kcl.ac.uk/schools/humanities/depts/mlc/olc/panjabi.html Panjabi learning resources]
* [https://web.archive.org/web/20090708075326/http://www.punjabonline.com/servlet/library.dictionary Он-лайн-словник]
* [https://web.archive.org/web/20090710002328/http://www.punjabonline.com/servlet/library.language Граматика, словники, алфавіт]
* [https://web.archive.org/web/20060111074518/http://www.iit.edu/~laksvij/language/punjabi.html Допомога з транслітерацією]
* [http://in.punjabi.yahoo.com yahoo на пенджабі]
* [http://www.baraha.com Програма для набору індійських мов]
* [http://www.punjabilok.com Новини, історія тощо]
* [http://www.ukindia.com/zpun01.htm Уроки пенджабі (англ. мова)]
* [http://www.folkpunjab.com Пенджабська фольк-музика — скачати]
* [http://www.punjabiradioonline.com Punjabi radio on-line]
* [http://www.panjabradio.co.uk Punjab radio]
* [https://web.archive.org/web/20160311044825/http://gate2home.com/?language=pa&lay=2&sec=2 Віртуальна клавіатура]
* Східно-пенджабська мова на сайті [[Ethnologue]]: [[ethnologue:pan|Punjabi, Eastern. A language of India]] {{ref-en}}
* Західно-пенджабська мова на сайті [[Ethnologue]]: [[ethnologue:pnb|Punjabi, Western. A language of Pakistan]] {{ref-en}}
* Східно-пенджабська мова на сайті Glottolog 3.0: [http://glottolog.org/resource/languoid/id/panj1256 Language: Eastern Panjabi] {{ref-en}}
* Західно-пенджабська мова на сайті Glottolog 3.0: [http://glottolog.org/resource/languoid/id/west2386 Language: Western Panjabi] {{ref-en}}
* Пенджабська мова на сайті [[Світовий атлас мовних структур|WALS Online]]: [http://wals.info/languoid/lect/wals_code_pan Language Panjabi] {{ref-en}}

{{lang-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Мови Пакистану}}
{{Мови Індії}}

[[Категорія:Індоарійські мови]]
[[Категорія:Мови Індії]]
[[Категорія:Мови Пакистану]]
[[Категорія:Флективні мови]]
[[Категорія:Тонові мови]]
[[Категорія:Офіційні мови Індії]]
[[Категорія:Пенджаб]]
[[Категорія:Пенджабська мова| ]]
[[Категорія:Мови SOV]]

title: ਪੰਜਾਬੀ, پنجابی

Поширена в: Індія, Пакистан

Регіон: Пенджаб

Писемність: ґурмукхі, арабська абетка

Класифікація: Індоєвропейська сім'я Індоіранські мови Центральна підгрупа

title: Офіційний статус

Державна: Індія, Пакистан

Офіційна: Пенджаб, Кандагар, Хар'яна, Делі

Регулює: Department of Languages, Punjabd і Punjab Institute of Language, Art, and Cultured

title: Коди мови

ISO 639-1: pa

ISO 639-2: pan

ISO 639-3: pan (східно-пенджабська мова) · pnb (західно-пенджабська мова)


text:
# Провінція Біттю
Провінція Біттю (яп. 備中国 — біттю но куні, «країна Біттю») — історична провінція Японії у регіоні Тюґоку на заході острова Хонсю. Відповідає західній частині сучасної префектури Окаяма.

## Короткі відомості
Віддавна Бінґо була складовою держави Кібі (吉備国), яка у 7 столітті була поділена яматоськими монархами на три адміністративні одиниці — Бінґо (備後, «заднє Кібі»), Біттю (備中, «середнє Кібі») і Бідзен (備前, «переднє Кібі»).
У 663 році імператор Тендзі звів у провінції Біттю «чортівський замок» Кінодзьо, який мусив слугувати оборонним пунктом у випадку вторгнення військ китайської імперії Тан до Японії.
У 14-15 століттях провінція належала родині Хосовкава. З 16 століття землями Біттю почергово володіли роди Оуті й Амако. У другій половині 16 століття провінцію захопив рід Морі, який вступив у конфлікт за неї із родом Ода.
У період Едо провінція Біттю була поділена на ряд удільних родових володінь сьоґунатом Токуґава. Найбільше з них було з центорм у замку Мацуяма, який належав роду Ікеда. Важливим портове місто було Курасікі.
У результаті адміністративної реформи 1871 року, провінція Біттю була розбита на десять малих префектур. Однак у включена 1875 році, їх було об'єднанно і приєднано префектури Окаяма.

## Повіти
- Цуу 都宇郡（津宇郡）
- Кубоя 窪屋郡
- Кая 賀陽郡（賀夜郡）
- Сімоцуміті (Ґедо) 下道郡
- Асакуті 浅口郡
- Ода 小田郡（小多郡）
- Сіцукі 後月郡
- Тетта 哲多郡
- Аґа 阿賀郡（英賀郡）

title: Провінція Біттю

wikitext:
{{Провінція Японії
|Назва      = Біттю
|Зображення = Provinces_of_Japan-Bitchu.svg
|Край       = [[Світлогірський край|Світлогір'я]]
|Регіон     = Тюґоку
|Префектура = [[префектура Окаяма|Окаяма]]
}}

'''Провінція Біттю''' ([[японська мова|яп]]. 備中国 — ''біттю но куні'', «країна Біттю») — [[провінції Японії|історична провінція Японії]] у [[регіон Тюґоку|регіоні Тюґоку]] на заході острова [[Хонсю]]. Відповідає західній частині сучасної [[префектура Окаяма|префектури Окаяма]].

== Короткі відомості ==
Віддавна Бінґо була складовою держави [[Кібі]] (吉備国), яка у 7 столітті була поділена [[ямато (держава)|яматоськими]] монархами на три адміністративні одиниці — [[провінція Бінґо|Бінґо]] (備後, «заднє Кібі»), Біттю (備中, «середнє Кібі») і [[провінція Бідзен|Бідзен]] (備前, «переднє Кібі»).

У [[663]] році імператор Тендзі звів у провінції Біттю «чортівський замок» Кінодзьо, який мусив слугувати оборонним пунктом у випадку вторгнення військ китайської імперії [[Династія Тан|Тан]] до [[Японія|Японії]].

У 14-15 століттях провінція належала родині Хосовкава. З 16 століття землями Біттю почергово володіли роди Оуті й Амако. У другій половині 16 століття провінцію захопив [[рід Морі]], який вступив у конфлікт за неї із родом Ода.

У [[період Едо]] провінція Біттю була поділена на ряд удільних родових володінь [[сьоґунат Токуґава|сьоґунатом Токуґава]]. Найбільше з них було з центорм у замку Мацуяма, який належав роду Ікеда. Важливим портове місто було Курасікі.

У результаті адміністративної реформи [[1871]] року, провінція Біттю була розбита на десять малих префектур. Однак у включена [[1875]] році, їх було об'єднанно і приєднано [[префектура Окаяма|префектури Окаяма]].

== Повіти ==
* Цуу 都宇郡（津宇郡）
* Кубоя 窪屋郡
* Кая 賀陽郡（賀夜郡）
* Сімоцуміті (Ґедо) 下道郡
* Асакуті 浅口郡
* Ода 小田郡（小多郡）
* Сіцукі 後月郡
* Тетта 哲多郡
* Аґа 阿賀郡（英賀郡）

== Джерела та література ==
{{ВСЯТК-Окаяма}}
{{Енциклопедія Ніппоніка-2}}

== Посилання ==
* {{ref-ja}} [https://web.archive.org/web/20110727161215/http://www.otomiya.com/shop/faq/map.html Карта і список історичних провінцій Японії]

{{Історичні провінції Японії}}

[[Категорія:Історичні провінції Японії]]

title: Біттю

Край: Світлогір'я

Регіон: Тюґоку

Префектура: Окаяма


text:
# Видава
Вида́ва — село в Україні, у Війтовецькій селищній територіальній громаді Хмельницького району Хмельницької області. Населення становить 396 осіб.

## Історія
7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки.
В листопаді 2016 парафія Свято-Володимирського храму УАПЦ перейшла до УПЦ КП.
Колишній орган місцевого самоврядування — Бронівська сільська рада.

## Голодомор у Видаві
За даними різних джерел в селі в 1932—1933 роках загинуло близько 15 чоловік. На сьогодні встановлено імена 7. Мартиролог укладений на підставі поіменних списків жертв Голодомору 1932—1933 років, складених Бокиївською сільською радою. Поіменні списки зберігаються в Державному архіві Хмельницької області.
- Атаманюк Володимир Петрович,вік невідомий, 1933 р., причина смерті від недоїдання
- Бортнік Євгена Степанівна, вік невідомий, 1933 р., причина смерті від недоїдання
- Кохан Іван Якович, вік невідомий, 1932 р., причина смерті від недоїдання
- Кохан Яків Андрійович, вік невідомий, 1932 р., причина смерті від недоїдання
- Мельник Оксана, вік невідомий, 1933 р., причина смерті від недоїдання
- Мельник Пилип, вік невідомий, 1933 р., причина смерті від недоїдання
- Осінський Дмитро Федорович, вік невідомий, 1932 р., причина смерті від недоїдання

## Відомі люди
В селі народився Атаман Адам Іванович — Герой Радянського Союзу.

## Галерея
- Крамниця і церква
- Сільська церква
- Пам'ятний знак жертвам голодомору.
- Старостат

title: Видава

wikitext:
{{For||Видава (річка)}}
{{Село
| назва           = Видава
| зображення_підпис = Вулиця Польова
| область         = [[Хмельницька область]]
| район           = [[Хмельницький район]]
| громада         = [[Війтовецька селищна громада]]
| рада            = [[Війтовецька селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 6820981203
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = до 1920 р.
| населення       = 396
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 1,49
| ref-площа       =
| щільність       = 265,77
| поштовий індекс = 31270
| телефонний код  = 3845
| координати      = {{coord|49|25|7|N|26|29|33|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 25|
| lat_sec         = 7
| lon_deg         = 26|
| lon_min         = 29|
| lon_sec         = 33
| висота          = 304
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 31256, Хмельницька обл., Волочиський р-н., смт Війтівці, Героїв України, буд. 4
| облікова картка =
| прапор          =
| зображення      = Село Видава.jpg
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Вида́ва''' — [[село]] в Україні, у [[Війтовецька селищна громада|Війтовецькій селищній територіальній громаді]] [[Хмельницький район|Хмельницького району]] [[Хмельницька область|Хмельницької області]]. Населення становить 396 осіб.

== Історія ==
7 [[20 листопада|(20) листопада]] [[1917]] року, відповідно до [[Третій Універсал Української Центральної Ради|Третього Універсалу Української Центральної Ради]], увійшло до складу [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]]<ref>{{Cite web |url=https://static.rada.gov.ua/site/const/universal-3.html |title=(IІІ) УНІВЕРСАЛ УКРАЇНСЬКОЇ ЦЕНТРАЛЬНОЇ РАДИ |website=static.rada.gov.ua |access-date=2025-07-16}}</ref>.

В листопаді 2016 парафія Свято-Володимирського храму УАПЦ перейшла до УПЦ КП.

Колишній орган місцевого самоврядування — [[Бронівська сільська рада]].

== Голодомор у Видаві ==

За даними різних джерел в селі в 1932—1933 роках загинуло близько 15 чоловік. На сьогодні встановлено імена 7. Мартиролог укладений на підставі поіменних списків жертв Голодомору 1932—1933 років, складених Бокиївською сільською радою. Поіменні списки зберігаються в Державному архіві Хмельницької області.

* '''Атаманюк Володимир Петрович''',вік невідомий, 1933 р., [[причина смерті]] від недоїдання
* '''Бортнік Євгена Степанівна''', вік невідомий, 1933 р., причина смерті від недоїдання
* '''Кохан Іван Якович''', вік невідомий, 1932 р., причина смерті від недоїдання
* '''Кохан Яків Андрійович''', вік невідомий, 1932 р., причина смерті від недоїдання
* '''Мельник Оксана''', вік невідомий, 1933 р., причина смерті від недоїдання
* '''Мельник Пилип''', вік невідомий, 1933 р., причина смерті від недоїдання
* '''Осінський Дмитро Федорович''', вік невідомий, 1932 р., причина смерті від недоїдання

== Відомі люди ==
В селі народився [[Атаман Адам Іванович]] — [[Герой Радянського Союзу]].

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Крамниця і церква с. Видава.jpg|міні|Крамниця і церква
Файл:Сільська церква Видава.jpg|міні|Сільська церква
Файл:Пам'ятний знак жертвам голодомору. Видава.jpg|міні|Пам'ятний знак жертвам голодомору.
Файл:Старостат Видава.jpg|міні|Старостат
</gallery>

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Хмельницька область)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/3532 Погода в селі Видава] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111220160613/http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/3532 |date=20 грудня 2011 }}
* [https://web.archive.org/web/20160304103840/http://admvol.at.ua/golodvregioni.doc Голодомор у регіоні. Перелік населених пунктів Волочиського району Хмельницької області, що постраждали від Голодомору 1932—1933 років.]
* [http://www.cerkva.info/en/news/diocesan-news/9217-naxmelnychchynisvyashhenykyuapczpryyednalysyadoupczkyyivskogopatriarxatu.html На Хмельниччині священики УАПЦ приєдналися до УПЦ Київського Патріархату] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161220101514/http://www.cerkva.info/en/news/diocesan-news/9217-naxmelnychchynisvyashhenykyuapczpryyednalysyadoupczkyyivskogopatriarxatu.html |date=20 грудня 2016 }}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Волочиський район}}

[[Категорія:Села Хмельницької області]]
[[Категорія:Населені пункти Хмельницького району]]

title: село Видава

Область: Хмельницька область

Район: Хмельницький район

Тер. громада: Війтовецька селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 265,77 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Видава

title: Мапа

Мапа: Видава у Вікісховищі