text:
# Ньюарк-он-Трент
Ньюарк-он-Трент (англ. Newark-on-Trent) — місто у графстві Ноттінгемшир, регіон Східний Мідленд, Англія, Сполучене Королівство. Станом на 2001 рік населення міста — 25 376 осіб, разом із містом Балдертон та невеликими поселеннями утворює зону суцільної забудови із сукупним населенням — 53 746 осіб, в агломерації до 75 000 людей. Місто виникло на перетині старовинної римської дороги з річкою Трент. Перша писемна згадка від 664 року. За середньовіччя місто було важливим торговим центром Англії.

## Географія
Місто стоїть над судноплавною річкою Трент, та її притокою Девон. Через місто проходить шосе A1 (Лондон↔Единбург), що є частиною загальноєвропейського шляху E15. У Ньюарку перехрещуються дві залізничні гілки: Ноттінгем↔Лінкольн та Пітерборо↔Лідс.
Також через місто пролягав старовинний давньоримський шлях Фоссе-Вей. В Середньовіччі місто зростало як торговий та ремісничий центр навколо замку.

## Демографія
Згідно з переписом населення 2001 року населення міста становило 25 376 міщан, за оцінкою на 01.07.2007 — близько 26 700.
Ньюарк має суцільну забудову із містом Балдертоном із населенням 10,298, яке прилягає з півдня. Сукупне населення обидвох міст 35 454 (пер. 2001). , останні дані близько 37 000 мешканців (оц. 2007). Разом із навколишніми сільськими поселеннями та невеличкими містечками (Фарндон, Вінзорп, Саузвелл, Оллертон) утворює агломерацію в 75 000 осіб.

## Історія
Ймовірно, що корені міста сягають часів римського панування. Ньюарк виник на місці перетину римського шляху Фоссе-Вей (англ. Fosse Way) та річки Трент.  Перша писемна згадка про місто датується 664 роком. Зафіксовано факт дарунку міста королем Мерсії Вульфгером у володіння абатству міста Пітерборо.
За часів Едуарда Сповідника місто належало леді Годиві та її чоловіку Леофріку, який у 1055 році пожалував його Лінкольнширському єпископу з монастиря в місті Стоу. Монастир продовжував отримувати доходи від міста навіть після нормандського завоювання, коли потрапив під контроль нормандського єпископа Реміґіуса з Фекампа (фр. Remigius de Fécamp). По його смерті в 1092 році місто знову потрапило під володарювання єпископів з Лінкольнширу, так протривало аж до часів Едвард VI.
Первісно замок в Ньюарку був саксонською укріпленою садибою, закладеною королем Едвардом Старшим. У 1073 році єпископ Лінкольну Роберт Блоет (англ. Robert Bloet) здійснив земляні роботи та збудував укріплений мотт та бейлі.  У 1123-33 роках єпископ Александер Прекрасний (англ. Alexander the Magnificent) перебудував замок. Тоді ж за правління короля Генріха I було збудовано міст над Трентом 1123-35  та засновано шпиталь Св. Леонарда. Генріх I також дав право проводити щорічну п'ятиденну ярмарку в замку. Король Стефан видав дозвіл на заснування в місті монетного двору.
Від часів Генріха II (2-а пол. XII ст.) місто стало регіональним центром з торгівлі вовною та текстилем.
18/19 жовтня 1216 Іоанн Безземельний король Англії в рамках Першої баронської війни проводив військову кампанію в Східній Англії, проте занедужав і вмер, ймовірно від дизентерії в замку Ньюарка в ніч на 19-е жовтня.
Велика повінь 1457 року змила міст над Трентом. Тодішній єпископ Лінкольнський, Джон Чадвортз (англ. John Chadworth) профінансував будівництво нового мосту з кам'яними вежами з обидвох берегів.
Генріх VIII відділивши церкву від влади Риму, як верховний владика англіканської церкви конфіскував майно монастирів. Після тривалого протистояння єпископів Лінкольнських та Генріха VIII, у 1547 році місто було передане у власність корони. Ньюарк отримав самоуправління та почав керуватися альдерманом та дванадцятьма його помічниками. У 1549 році Єлизавета I підтвердила та розширила права міста.
Король Карл I, у зв'язку із розквітом міста, як центру торгівлі, позбавив місто самоуправління. За винятком часів короля Якова II, так протривало аж до прийняття Акту реформування муніципалітетів (англ. Municipal Reform Act) 1835 року.
У часи Громадянської війни Ньюарк був оплотом роялістів. Під час війни місто двічі було в облозі парламентаристів, та двічі облогу відбивали. Під час третьої облоги, за наказом короля Карла I у травні 1646 року місто капітулювало. Після здачі в Ньюарку було зруйновано більшість захисних споруд, зокрема й замок, лише незначна його частина вціліла.
Близько 1770-го року було прокладено Великий Північний Шлях (англ. Great North Road, нині називається шосе A1). Згідно із рішенням парламенту в 1773 році було дозволено зведення міської ратуші поруч з Ринковою площею. Будівництво за проектом Джона Карра з Йорку (англ. John Carr of York) було завершено у 1776 році. У 1775 році поруч із замком було перекинуто новий міст над Трентом з кам'яним облицюванням.

## Відомі люди
- Іоанн I Безземельний (* 1166 — † 1216) — король Англії від 1199 і до смерті. Вмер в замку Ньюарка. [4]

- Джон Блоу (англ. John Blow[en]) (*1649 — †1708) — композитор барокової музики, органіст. Ймовірно уродженець Ньюарка. [5]

- Т. В. Робертсон[en] (*1829 — †1871) — драматург. Уродженець Ньюарка. [6]

- Вільям Ніколсон (*1872 — †1949) — художник, гравер та дитячий письменник. Уродженець Ньюарка. [7]

- Годфрі Гаунсфілд (*1919 — †2004) —  Лауреат Нобелівської премії з фізіології та медицини від 1984, інженер-електрик. Уродженець села Саттон-он-Трент під Ньюарком, у дитинстві проживав у Ньюарку.

- Руперт Шелдрейк (англ. Rupert Sheldrake) (*1942) — біохімік, психолог. Уродженець Ньюарка. [8]

- Мері Кінг (*1961) — вершниця, олімпійська медалістка з триборства 2004 та 2008 років. Уродженка Ньюарка. [9]
- Ейден Аслін (7 січня 1994) — британо-український[10] нині український морський піхотинець[11], який раніше воював у складі курдських Загонів народної оборони (YPG) у Рожаві, на півночі Сирії[12]. У 2018 році їздив Україною та вступив до Збройних Сил України[13]. У квітні 2022 року він був захоплений російськими військами в оточеному місті Маріуполь під час російського вторгнення в Україну.

title: Ньюарк-он-Трент

wikitext:
{{Otheruses|Ньюарк (значення)}}
{{Місто
 | назва               = Ньюарк-он-Трент
 | місцева_назва       = {{lang-en|Newark-on-Trent}}
 | зображення          = Newark on Trent UK Market Square.jpg
 | зображення_розмір   = 300пкс
 | зображення_підпис   = Торгова площа, костел Св. Марії Магдалини. Середмістя. Ньюарк
 | прапор              =
 | прапор_підпис       =
 | герб                =
 | герб_підпис         =
 | країна              = {{GBR}}
 | регіон              = {{ENG}}:
[[Східний Мідленд]]:
[[Файл:County Flag of Nottinghamshire.svg|20пкс]] [[Ноттінгемшир]]:
[[Ньюарк і Шервуд]]
({{lang-en|{{iw|Newark and Sherwood}}}})
 | цифровий ідентифікатор=
 | вид ідентифікатора  =
 | розташування        =
 | розташування_розмір =
 | розташування_підпис =
 | mapx                =
 | mapy                =
 | засноване           =
 | перша згадка        = [[664]] рік н.е.
 | статус              = [[містечко]] ({{lang-en|town}})
 | магдебурзьке право  =
 | населення           = 25 376 осіб (пер. 2001)<ref name=Council>{{cite web |url=http://www.nottinghamshire.gov.uk/home/youandyourcommunity/factsaboutnotts/yrcom_facts-thecounty.htm |назва=Nottinghamshire - the County |праця=Nottinghamshire - the County |видавець='''Nottinghamshire County Council''' |дата-доступу=2011-11-08 |мова=en  |deadurl=404 |archive-date=2008-12-01 |archive-url=https://web.archive.org/web/20081201145822/http://www.nottinghamshire.gov.uk/home/youandyourcommunity/factsaboutnotts/yrcom_facts-thecounty.htm }}</ref>
з [[Балдертоном]] — 35 454 осіб (пер. 2001)<ref name=Britannica>{{cite web |url=http://www.britannica.com/EBchecked/topic/412831/Newark-on-Trent |назва=Newark-on-Trent |праця='''Енциклопедія [[Британіка]]''' |видавець=Encyclopædia Britannica Inc. |дата-доступу=2011-11-08 |мова=en  |archiveurl=https://www.webcitation.org/6I5D1QMkB?url=http://www.britannica.com/EBchecked/topic/412831/Newark-on-Trent |archivedate=2013-07-13 |deadurl=no }}</ref>
26 700 осіб (оц. 2007)<ref name=Council/>
 | густота             =
 | катойконім          =
 | агломерація         = 53 746 осіб (пер. 2001)
 | площа               =
 | часовий пояс        = [[GMT]] ([[UTC+0]])
[[Літній час|Літній]] BST ([[UTC+1]])
 | висота над рівнем моря=
 | поштові індекси     = NG22, NG23, NG24
 | код країни          = +44
 | код міста           = 01636
 | координати          =
 |lat_dir=N | lat_deg=53 | lat_min=04 | lat_sec=35|lon_dir=W | lon_deg=00 | lon_min=48 | lon_sec=36
 | країна карта        = Велика Британія
 | регіон карта        = Англія
 | район карта         =
 | поділ міста         =
 | міста-побратими     =

* {{GER}}, [[Файл:Flag of Baden-Württemberg.svg|20px]] [[Баден-Вюртемберг]]: [[Еммердінґен]]
* {{FRA}}, [[Файл:Blason département fr_Indre-et-Loire.svg|13px]] [[Ендр і Луара]]: [[Сен-Сір-сюр-Луар]]
* {{POL}}, [[Файл:POL_województwo_świętokrzyskie_flag.svg|20px]] [[Свентокшиське воєводство|Свентокшиське]]: [[Сандомир]]
 | день міста          =
 | адреса              =
 | вебсторінка         =
 | мер                 =
 | примітки            =
 }}
'''Ньюарк-он-Трент''' ({{lang-en|Newark-on-Trent}}) — місто у графстві [[Ноттінгемшир]], регіон [[Східний Мідленд]], [[Англія]], [[Сполучене Королівство]]. Станом на 2001 рік населення міста — 25 376 осіб, разом із містом [[Балдертон]] та невеликими поселеннями утворює зону суцільної забудови із сукупним населенням — 53 746 осіб, в агломерації до 75 000 людей. Місто виникло на перетині старовинної римської дороги з річкою [[Трент (річка)|Трент]]. Перша писемна згадка від [[664]] року. За середньовіччя місто було важливим торговим центром Англії.

== Географія ==

[[Файл:Newark Locks - geograph.org.uk - 1032101.jpg|міні|250пкс|ліворуч|Шлюз в Ньюарку на річці [[Трент (річка)|Трент]]]]

Місто стоїть над судноплавною річкою [[Трент (річка)|Трент]], та її притокою {{iw|Девон (річка, Ноттінгемшир)|Девон|en|River Devon, Nottinghamshire}}. Через місто проходить [[шосе A1 (Великобританія)|шосе A1]] ([[Лондон]]↔[[Единбург]]), що є частиною загальноєвропейського шляху {{Автошлях E|15}}. У Ньюарку перехрещуються дві залізничні гілки: [[Ноттінгем]]↔[[Лінкольн (Сполучене Королівство)|Лінкольн]] та [[Пітерборо]]↔[[Лідс]].

Також через місто пролягав старовинний давньоримський шлях [[Фоссе-Вей]]. В Середньовіччі місто зростало як торговий та ремісничий центр навколо [[Замок в Ньюарку|замку]].

== Демографія ==

Згідно з [[перепис населення Сполученого Королівства 2001 року|переписом населення 2001 року]] населення міста становило '''{{Formatnum:25376}}''' міщан, за оцінкою на 01.07.2007 — близько '''{{Formatnum:26700}}'''. <ref name=Council/>

Ньюарк має суцільну забудову із містом [[Балдертон]]ом із населенням {{Formatnum:10,298}}, яке прилягає з півдня. Сукупне населення обидвох міст {{Formatnum:35454}} (пер. 2001). <ref name="Britannica" />, останні дані близько {{Formatnum:37000}} мешканців (оц. 2007). Разом із навколишніми сільськими поселеннями та невеличкими містечками (Фарндон, Вінзорп, Саузвелл, Оллертон) утворює агломерацію в {{Formatnum:75000}} осіб.

== Історія ==

Ймовірно, що корені міста сягають часів [[Римська Британія|римського панування]]. Ньюарк виник на місці перетину римського шляху [[Фоссе-Вей]] ({{lang-en|{{iw|Fosse Way}}}}) та річки [[Трент (річка)|Трент]]. <ref name=Britannica /> Перша писемна згадка про місто датується [[664]] роком. Зафіксовано факт дарунку міста королем [[Мерсія|Мерсії]] [[Вульфхер (король Мерсії)|Вульфгером]] у володіння [[Собор в Пітерборо|абатству]] міста [[Пітерборо]].

За часів [[Едуард Сповідник|Едуарда Сповідника]] місто належало [[леді Годива|леді Годиві]] та її чоловіку [[Леофрік]]у, який у [[1055]] році пожалував його [[Лінкольншир]]ському єпископу з монастиря в місті {{iw|Стоу (Лінкольншир)|Стоу|en|Stow-in-Lindsey}}. Монастир продовжував отримувати доходи від міста навіть після [[нормандське завоювання|нормандського завоювання]], коли потрапив під контроль нормандського єпископа Реміґіуса з Фекампа ({{lang-fr|{{iw|Rémi de Fécamp|Remigius de Fécamp|fr|Rémi de Fécamp}}}}). По його смерті в [[1092]] році місто знову потрапило під володарювання єпископів з Лінкольнширу, так протривало аж до часів [[Едвард VI]]. <ref name=Britannica />

[[Файл:Newark Castle and bridge London Published by J Deeley, 95 Bewick St Soho, 1812 Coloured aquatint.jpg|міні|ліворуч|250пкс|[[Замок в Ньюарку]] та міст над р. [[Трент (річка)|Трент]].
Початок [[XIX століття|XIX сторіччя]].]]

Первісно [[замок в Ньюарку]] був [[сакси|саксонською]] укріпленою садибою, закладеною королем [[Едвард Старший|Едвардом Старшим]]. У [[1073]] році єпископ Лінкольну [[Роберт Блоет]] ({{lang-en|{{iw|Robert Bloet}}}}) здійснив земляні роботи та збудував укріплений [[Укріплення типу «motte and bailey»|мотт та бейлі]]. <ref name=Castle>{{cite web |url=http://www.castleuk.net/castle_lists_midlands/121/newarkcastle.htm |назва=Newark Castle |видавець=на сайті '''Castle.UK''' |дата-доступу=2011-11-09 |мова=en  |archiveurl=https://www.webcitation.org/6I5D2ZmbL?url=http://www.castleuk.net/castle_lists_midlands/121/newarkcastle.htm |archivedate=2013-07-13 |deadurl=no }}</ref> У [[1123]]-[[1133|33]] роках єпископ Александер Прекрасний ({{lang-en|{{iw|Alexander of Lincoln|Alexander the Magnificent|en|Alexander of Lincoln}}}}) перебудував замок<ref name=Britannica /><ref name=Castle />. Тоді ж за правління короля [[Генріх I Плантагенет|Генріха I]] було збудовано міст над Трентом [[1123]]-[[1135|35]] <ref name=Britannica /> та засновано шпиталь Св. Леонарда. Генріх I також дав право проводити щорічну п'ятиденну ярмарку в замку. Король [[Стефан (король Англії)|Стефан]] видав дозвіл на заснування в місті монетного двору.

Від часів [[Генріх II Плантагенет|Генріха II]] (2-а пол. XII ст.) місто стало регіональним центром з торгівлі вовною та текстилем. <ref name=Britannica />

[[18 жовтня|18]]/{{Дата|1216|10|19}} [[Іоанн Безземельний]] [[Список монархів Британських островів|король]] [[Англія|Англії]] в рамках [[Перша баронська війна|Першої баронської війни]] проводив військову кампанію в Східній Англії, проте занедужав і вмер, ймовірно від [[Дизентерія|дизентерії]] в [[Замок Ньюарка|замку Ньюарка]] в ніч на 19-е жовтня. <ref name=John>{{cite web |url=http://www.britannica.com/EBchecked/topic/304550/John |назва=John |праця='''Енциклопедія [[Британіка]]''' |видавець=Encyclopædia Britannica Inc. |дата-доступу=2011-11-09 |мова=en  |archiveurl=https://www.webcitation.org/6I5D3e7Lx?url=http://www.britannica.com/EBchecked/topic/304550/John |archivedate=2013-07-13 |deadurl=no }}</ref>

Велика повінь [[1457]] року змила міст над Трентом. Тодішній єпископ Лінкольнський, Джон Чадвортз ({{lang-en|{{iw|John Chadworth}}}}) профінансував будівництво нового мосту з кам'яними вежами з обидвох берегів.

[[Генріх VIII (король Англії)|Генріх VIII]] відділивши церкву від влади Риму, як верховний владика [[англіканська церква|англіканської церкви]] конфіскував майно монастирів. Після тривалого протистояння єпископів Лінкольнських та Генріха VIII, у [[1547]] році місто було передане у власність корони. Ньюарк отримав самоуправління та почав керуватися [[альдерман]]ом та дванадцятьма його помічниками. У [[1549]] році [[Єлизавета I (королева Англії)|Єлизавета I]] підтвердила та розширила права міста.

Король [[Карл I (король Англії)|Карл I]], у зв'язку із розквітом міста, як центру торгівлі, позбавив місто самоуправління. За винятком часів короля [[Яків II (король Англії)|Якова II]], так протривало аж до прийняття Акту реформування муніципалітетів ({{lang-en|{{iw|Municipal Reform Act}}}}) [[1835]] року.

У часи [[Громадянська війна в Англії|Громадянської війни]] Ньюарк був оплотом роялістів. Під час війни місто двічі було в облозі парламентаристів, та двічі облогу відбивали. Під час третьої облоги, за наказом короля Карла I у травні [[1646]] року місто капітулювало. Після здачі в Ньюарку було зруйновано більшість захисних споруд, зокрема й замок, лише незначна його частина вціліла. <ref name=Castle />

Близько [[1770]]-го року було прокладено Великий Північний Шлях ({{lang-en|{{iw|A1 road (Great Britain)|Great North Road|en|A1 road (Great Britain)}}, нині називається [[шосе A1 (Великобританія)|шосе A1]]}}). Згідно із рішенням парламенту в [[1773]] році було дозволено зведення міської ратуші поруч з Ринковою площею. Будівництво за проектом Джона Карра з Йорку ({{lang-en|John Carr of York}}) було завершено у [[1776]] році. У [[1775]] році поруч із замком було перекинуто новий міст над Трентом з кам'яним облицюванням.

== Відомі люди ==

* [[Іоанн I Безземельний]] (* [[1166]] — † [[1216]]) — [[Список монархів Британських островів|король]] [[Англія|Англії]] від [[1199]] і до смерті. Вмер в [[Замок Ньюарка|замку Ньюарка]]. <ref name=John />

* [[Джон Блоу]] ({{lang-en|{{iw|John Blow}}}}) (*[[1649]] — †[[1708]]) — композитор барокової музики, органіст. Ймовірно уродженець Ньюарка. <ref>{{cite web |url=http://www.britannica.com/EBchecked/topic/70061/John-Blow |назва=John Blow |праця='''Енциклопедія [[Британіка]]''' |видавець=Encyclopædia Britannica Inc. |дата-доступу=2011-11-08 |мова=en |archiveurl=https://www.webcitation.org/6I5D4dC55?url=http://www.britannica.com/EBchecked/topic/70061/John-Blow |archivedate=2013-07-13 |deadurl=no }}</ref>

* {{iw|Томас Вільям Робертсон|Т. В. Робертсон|en|Thomas William Robertson}} (*[[1829]] — †[[1871]]) — [[драматург]]. Уродженець Ньюарка. <ref>{{cite book|автор=Maynard Savin|дата=1950|назва= '''"Thomas William Robertson: his plays and stagecraft"'''|видання= Том 13 з серії Brown University studies|мова= en|сторінки= 20, 28|видавництво= видано [[Браунський університет|Браунським університетом]]|url=[http://books.google.co.uk/books?id=Lx3QAAAAMAAJ&q=Thomas+William+Robertson:+his+plays+and+stagecraft&dq=Thomas+William+Robertson:+his+plays+and+stagecraft&hl=uk&ei=YfS4Tq67C86Rswaftd27Bg&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=1&ved=0CCoQ6AEwAA книга на Google books]}}</ref>

* [[Вільям Ніколсон (митець)|Вільям Ніколсон]] (*[[1872]] — †[[1949]]) — художник, гравер та дитячий письменник. Уродженець Ньюарка. <ref>{{cite web |url=http://www.bookroomartpress.co.uk/biographies/william-nicholson-25.html |назва=William Nicholson |видавець=На сайті видавництва '''"The Bookroom Art Press"''' |дата-доступу=2011-11-08 |мова=en |archiveurl=https://www.webcitation.org/6I5D5YqOj?url=http://www.bookroomartpress.co.uk/biographies/william-nicholson-25.html |archivedate=2013-07-13 |deadurl=yes }}</ref>

* [[Годфрі Гаунсфілд]] (*[[1919]] — †[[2004]]) — [[Файл:Nobel prize medal.svg|20пкс]] Лауреат [[Нобелівська премія|Нобелівської премії]] [[Нобелівська премія з фізіології та медицини|з фізіології та медицини]] від [[1984]], інженер-електрик. Уродженець села [[Саттон-он-Трент]] під Ньюарком, у дитинстві проживав у Ньюарку.

* [[Руперт Шелдрейк]] ({{lang-en|Rupert Sheldrake}}) (*[[1942]]) — біохімік, психолог. Уродженець Ньюарка. <ref>{{cite web |url=http://www.sheldrake.org/About/biography/biography2.html |назва=Автобіографія Руперта Шелдрейка |автор=Руперт Шелдрейк |видавець='''офіційний сайт Р. Шелдрейка''' |дата-доступу=2011-11-08 |мова=en |archiveurl=https://www.webcitation.org/6I5D6SAgW?url=http://www.sheldrake.org/About/biography/biography2.html |archivedate=2013-07-13 |deadurl=yes }}</ref>

* [[Мері Кінг]] (*[[1961]]) —[[Файл:Olympic flag.svg|25пкс]] [[кінний спорт|вершниця]], [[Олімпійські ігри|олімпійська]] медалістка з триборства [[Літні Олімпійські ігри 2004|2004]] та [[Літні Олімпійські ігри 2008|2008]] років. Уродженка Ньюарка. <ref>{{cite web |url=http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/th/mary-elizabeth-thomson-king-1.html |назва=Мері Томсон-Кінг |видавець=на сайті '''Sports-reference.com''' |дата-доступу=2011-11-08 |мова=en |archiveurl=https://www.webcitation.org/6I4cmrTCg?url=http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/th/mary-thomson-king-1.html |archivedate=2013-07-13 |deadurl=no }}</ref>
* [[Ейден Аслін]] ([[7 січня]] [[1994]]) — британо-український<ref>{{Cite news|url=https://www.bbc.com/news/uk-england-nottinghamshire-61112299|title=Aiden Aslin: Family appeal for safety of Briton 'captured in Ukraine'|date=2022-04-14|work=BBC News|archive-url=https://web.archive.org/web/20220609213510/https://www.bbc.com/news/uk-england-nottinghamshire-61112299|archive-date=9 червня 2022|accessdate=2022-04-15|quote=Mr Aslin has a Ukrainian fiancée and now has dual citizenship, after moving to Ukraine in 2018.}}</ref> нині український морський піхотинець<ref name="newarkadvertiser">{{Cite news|url=https://www.newarkadvertiser.co.uk/news/after-days-of-not-knowing-news-comes-newarks-aiden-aslin-9243558/|title=Newark's Aiden Aslin is alive but he may still be in besieged Ukrainian city of Mariupol|work=Newark Advertiser|archive-url=https://web.archive.org/web/20220418094822/https://www.newarkadvertiser.co.uk/news/after-days-of-not-knowing-news-comes-newarks-aiden-aslin-9243558/|archive-date=18 квітня 2022|accessdate=2022-04-12}}</ref>, який раніше воював у складі курдських [[Загони народної оборони|Загонів народної оборони]] (YPG) у [[Сирійський Курдистан|Рожаві]], на півночі [[Сирія|Сирії]]<ref>{{Cite news|url=https://www.bbc.co.uk/news/uk-england-nottinghamshire-41231333|title=Man who fought IS arrested at airport|date=2017-09-11|language=en-GB|work=BBC News|archive-url=https://web.archive.org/web/20220609150536/https://www.bbc.co.uk/news/uk-england-nottinghamshire-41231333|archive-date=9 червня 2022|accessdate=2017-09-13}}</ref>. У 2018 році їздив Україною та вступив до [[Збройні сили України|Збройних Сил України]]<ref name=":1">{{Cite news|url=https://www.telegraph.co.uk/news/2022/02/11/signed-british-soldier-returns-ukrainian-army-unit-prepare-full/|title='What we signed up for': British soldier returns to Ukrainian Army unit to prepare for Russian invasion|archive-url=https://web.archive.org/web/20220610063348/https://www.telegraph.co.uk/news/2022/02/11/signed-british-soldier-returns-ukrainian-army-unit-prepare-full/|archive-date=10 червня 2022|accessdate=9 червня 2022}}</ref>. У квітні 2022 року він був захоплений російськими військами в [[Блокада Маріуполя|оточеному місті Маріуполь]] під час [[Російське вторгнення в Україну (2022)|російського вторгнення в Україну]].

{{-}}

== Посилання ==
{{Commons|Category:Newark-on-Trent}}

<references/>
{{Нормативний контроль}}
[[Категорія:Ноттінгемшир]]
[[Категорія:Міста Англії]]
[[Категорія:Ньюарк-он-Трент|*]]

title: Ньюарк-он-Трент · англ. Newark-on-Trent

Країна: Велика Британія

Регіон: Англія: · Східний Мідленд: · Ноттінгемшир: · Ньюарк і Шервуд · (англ. Newark and Sherwood)

Перша згадка: 664 рік н.е.

Статус міста: містечко (англ. town)

Міста-побратими: · - Німеччина, Баден-Вюртемберг: Еммердінґен - Франція, Ендр і Луара: Сен-Сір-сюр-Луар - Польща, Свентокшиське: Сандомир

Часовий пояс: GMT (UTC+0) · Літній BST (UTC+1)

OSM: ↑957351 ·R (Newark)


text:
# Санто-Стефано-ді-Магра
Санто-Стефано-ді-Магра, Санто-Стефано-ді-Маґра (італ. Santo Stefano di Magra, ліг. Santo Stefano Magra) — муніципалітет в Італії, у регіоні Лігурія,  провінція Спеція.
Санто-Стефано-ді-Магра розташоване на відстані близько 330 км на північний захід від Рима, 85 км на схід від Генуї, 11 км на північний схід від Спеції.
Населення — 9259 осіб (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 3 серпня. Покровитель — святий Степан Protomartire.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 808 іноземців з 64 країн, серед них 302 громадяни країн Євросоюзу та 19 громадян України.

## Сусідні муніципалітети
- Аулла
- Болано
- Сарцана
- Веццано-Лігуре

wikiname: ukwiki

title: Санто-Стефано-ді-Магра

in_language: uk

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Санто-Стефано-ді-Магра
 | місцева_назва = Santo Stefano di Magra
 | герб          = <!-- Santo Stefano di Magra-Stemma.png -->
 | регіон        = LIG <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = SP <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 44
 | latm   = 10
 | lats   = 0
 | longd  = 9
 | longm  = 55
 | longs  = 0
 | висота =
 | населення     = 9849
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 13
 | густота       = 711,0
 | поштові_індекси  = 19037
 | телефонний_код = 0187
 | код_ISTAT     = 011026
 | покровитель   = Santo Stefano Protomartire
 | мер           = Paola Sisti
 | обраний       = 6-6-2016
 | www           = http://www.comune.santostefanodimagra.sp.it/
}}

'''Санто-Стефано-ді-Магра''', Санто-Стефано-ді-Маґра ({{lang-it|Santo Stefano di Magra}}, {{lang-lij|Santo Stefano Magra}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Лігурія]],  [[провінція Спеція]].

Санто-Стефано-ді-Магра розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 330 км на північний захід від [[Рим|Рима]], 85 км на схід від [[Генуя|Генуї]], 11 км на північний схід від [[Спеція|Спеції]].

[[Файл:Piana di Santo Stefano Magra.JPG|thumb|300px|none|]]

Населення — {{formatnum:9259}} {{МНОЖИНА:9259|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 3 серпня. Покровитель — [[Стефан (апостол)|святий Степан]] Protomartire.

== Демографія ==
{{Демографія/Santo Stefano di Magra}}
{{Іноземці в Італії | назва=Санто-Стефано-ді-Магра | дата=1 січня 2023 року
 | всього=808 | країн=64 | Укр=19 | ЄС=302 | таблиця= | країна1=[[Румунія|Румунії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Аулла]]
* [[Болано]]
* [[Сарцана]]
* [[Веццано-Лігуре]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Спеція]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Спеція}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Спеція]]

title: Санто-Стефано-ді-Магра · Santo Stefano di Magra

Країна: Італія

Регіон: Лігурія

Провінція: Ла Спеція

Площа: 13 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Paola Sisti (6-6-2016)


text:
# Палочкинське сільське поселення
Па́лочкинське сільське поселення (рос. Палочкинское сельское поселение) — сільське поселення у складі Верхньокетського району Томської області Росії.
Адміністративний центр — село Палочка.
Населення сільського поселення становить 260 осіб (2019; 374 у 2010, 470 у 2002).

## Склад
До складу сільського поселення входять:
| Населений пункт  | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| ---------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Палочка, село    | 417                    | 341                    |
| Рибинськ, селище | 29                     | 25                     |
| Тайне, присілок  | 24                     | 8                      |

title: Палочкинське сільське поселення

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
  | назва               = Палочкинське сільське поселення
{{lang-ru|Палочкинское сельское поселение}}
  | прапор              =
  | опис прапора        =
  | герб                =
  | опис герба          =
  | розташування        =
  | країна              = {{RUS}}
  | регіон              = [[Томська область]]
  | район               = [[Верхньокетський район]]
  | центр               = село [[Палочка]]
  | голова              = Вілісова Інна Володимирівна
  | дата утворення      =
  | депутатський корпус =
  | площа               = 48,98
  | населення           = 260 осіб ([[2019]]{{RUS-population|2019}})
  | щільність           = 5,31
  | населені пункти     = 1 село, 1 присілок, 1 селище
  | телефонний код      =
  | поштові індекси     =
  | часовий пояс        = [[UTC+7]]
  | ЗКАТО               =
  | сайт                =
 }}

'''Па́лочкинське сільське поселення''' ({{lang-ru|Палочкинское сельское поселение}}) — [[сільське поселення Росії|сільське поселення]] у складі [[верхньокетський район|Верхньокетського району]] [[томська область|Томської області]] [[росія|Росії]].

Адміністративний центр — село [[Палочка]].

Населення сільського поселення становить 260 осіб ([[2019]]; 374 у [[2010]]{{RUS-TOM-lingvarium-2015}}, 470 у [[2002]]{{RUS-lingvarium}}).

== Склад ==
До складу сільського поселення входять:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Палочка]], село
| align="right"| 417
| align="right"| 341
|-----
| [[рибинськ (Верхньокетський район)|Рибинськ]], селище
| align="right"| 29
| align="right"| 25
|-----
| [[Тайне]], присілок
| align="right"| 24
| align="right"| 8
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{tomsk-obl-stub}}
{{верхньокетський район}}

[[Категорія:Поселення Верхньокетського району]]

title: Палочкинське сільське поселення · рос. Палочкинское сельское поселение

Країна: Росія

Регіон: Томська область

Район: Верхньокетський район

Центр: село Палочка

Голова: Вілісова Інна Володимирівна

title: Основні дані

Густота населення: 5,31 осіб/км²

Населені пункти: 1 село, 1 присілок, 1 селище


text:
# Чемпіонат Чехословаччини з футболу 1930—1931
1 ліга 1930/31 (чеськ. 1. asociační liga 1930/31) — сьомий професіональний розіграш чемпіонату Чехословаччини з футболу. Переможцем змагань втретє поспіль став клуб «Славія» (Прага).

## Підсумкова таблиця
|   | Турнірна таблиця    | М  | В  | Н | П  | МЗ | МП | О  |
| - | ------------------- | -- | -- | - | -- | -- | -- | -- |
| 1 | Славія (Прага)      | 14 | 12 | 0 | 2  | 48 | 14 | 24 |
| 2 | Спарта (Прага)      | 14 | 10 | 1 | 3  | 59 | 22 | 21 |
| 3 | Богеміанс (Прага)   | 14 | 7  | 4 | 3  | 46 | 26 | 18 |
| 4 | Вікторія (Жижков)   | 14 | 7  | 0 | 7  | 34 | 20 | 14 |
| 5 | Кладно              | 14 | 4  | 5 | 5  | 28 | 34 | 13 |
| 6 | Наход               | 14 | 5  | 3 | 6  | 24 | 41 | 13 |
| 7 | Тепліце ФК          | 14 | 3  | 2 | 9  | 36 | 53 | 8  |
| 8 | Метеор-VIII (Прага) | 14 | 0  | 1 | 13 | 14 | 79 | 1  |

## Найкращі бомбардири
| №  | Гравець           | Клуб      | Голи |
| -- | ----------------- | --------- | ---- |
| 1. | Йозеф Сильний     | Спарта    | 18   |
| 2. | Отто Гафтль       | Тепліце   | 17   |
| 3. | Карел Бейбл       | Богеміанс | 16   |
| 4. | Раймон Брен       | Спарта    | 14   |
| 5. | Яромір Скала      | Богеміанс | 13   |
| 6. | Франтішек Свобода | Славія    | 11   |

## Чемпіони
Франтішек Планічка (14/0/5) -
Вацлав Бара (4/3),
Штефан Чамбал (5/2),
Франтішек Черницький (14/0),
Карел Чипера (3/5),
Франтішек Файт (7/1),
Богумил Йошка (6/5),
Франтішек Юнек (14/4),
Франтішек Клоз (2/2),
Вілем Кьоніг (2/0),
Антонін Новак (13/2),
Антонін Пуч (5/2),
Ян Смолка (1/1),
Франтішек Свобода (12/13),
Адольф Шимперський (14/1),
Їндржих Шолтис (11/5),
Ладислав Шубрт (2/0),
Антонін Водічка (12/1),
Ладислав Женишек (13/0),
тренери Джон Вільям Мадден, Ян Райхардт і Йозеф Слоуп-Штаплік

wikitext:
{{Національний чемпіонат|
|час                =
|назва              = [[Чемпіонат Чехословаччини з футболу|Чемпіонат Чехословаччини]]
|учасників          = 8
|міста              = 5
|стадіони           =
|чемпіон            = [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славія» (Прага)]]
|раз                = 4
|2 місце            = [[Спарта (футбольний клуб, Прага)|«Спарта» (Прага)]]
|3 місце            = [[Богеміанс 1905|«Богеміанс» (Прага)]]
|кубок1             = [[Кубок Мітропи 1931]]
|команди1           = [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славія» (Прага)]] <br/>[[Спарта (футбольний клуб, Прага)|«Спарта» (Прага)]]
|нижче              = [[Метеор-VIII (футбольний клуб, Прага)|«Метеор-VIII» (Прага)]]
|підйом             =
|бомбардир          = [[Йозеф Сильний]]
|бголів             = 18
|найкращий          =
|ігор               =
|голів              =
|глядачів           =
|глядачів_max       =
|глядачів_min       =
|найбільший_рахунок =
|перемога_дома      =
|перемога_гостях    =
|серія_перемог      =
|серія_без_поразок  =
|серія_нічиїх       =
|серія_без_перемог  =
|серія_поразок      =
|попередній_сезон   = [[Чемпіонат Чехословаччини з футболу 1929—1930|1929-30]]
|наступний_сезон    = [[Чемпіонат Чехословаччини з футболу 1931—1932|1931-32]]
}}

'''1 ліга 1930/31''' ({{lang-cs| 1. asociační liga 1930/31}}) — сьомий професіональний розіграш [[Чемпіонат Чехословаччини з футболу|чемпіонату Чехословаччини з футболу]]. Переможцем змагань втретє поспіль став клуб [[Славія (футбольний клуб, Прага)|«Славія» (Прага)]].

== Підсумкова таблиця ==
{| align=center style="font-size: 90%; border-collapse:collapse; text-align: center" border=1 cellspacing=0 cellpadding=2
|- style="background: #98A1B2"
!width=30|
!width=185|Турнірна таблиця
!width=20|М
!width=20|В
!width=20|Н
!width=20|П
!width=20|МЗ
!width=20|МП
!width=20|О
|-style="background: #FFF000"
|- bgcolor=ffff00
||1||[[Славія (футбольний клуб, Прага)|Славія (Прага)]]||14||12||0||2||48||14||'''24'''
|-
||2||[[Спарта (футбольний клуб, Прага)|Спарта (Прага)]]||14||10||1||3||59||22||'''21'''
|-
||3||[[Богеміанс 1905|Богеміанс (Прага)]]||14||7||4||3||46||26||'''18'''
|-
||4||[[Вікторія Жижков|Вікторія (Жижков)]]||14||7||0||7||34||20||'''14'''
|-
||5||[[Кладно (футбольний клуб)|Кладно]]||14||4||5||5||28||34||'''13'''
|-
||6||[[Наход (футбольний клуб)|Наход]]||14||5||3||6||24||41||'''13'''
|-
||7||[[Тепліце ФК]]||14||3||2||9||36||53||'''8'''
|-
|- bgcolor=ffcccc
||8|| [[Метеор-VIII (футбольний клуб, Прага)|Метеор-VIII (Прага)]] ||14||0||1||13||14||79||'''1'''
|}

== Найкращі бомбардири ==
{| class="wikitable sortable" style=border-collapse:collapse border=1 cellspacing=0 cellpadding=5
|- align=center bgcolor=#efefef
!width=20|№
!width=|Гравець
!width=|Клуб
!width=|Голи
|- align=center bgcolor=ccffcc
| 1. || [[Йозеф Сильний]] || [[Спарта (футбольний клуб, Прага)|Спарта]] || 18
|- align=center
| 2. || [[Отто Гафтль]] || [[Тепліце ФК|Тепліце]] || 17
|- align=center
| 3. || [[Карел Бейбл]] || [[Богеміанс 1905|Богеміанс]] || 16
|- align=center
| 4. || [[Раймон Брен]] || [[Спарта (футбольний клуб, Прага)|Спарта]] || 14
|- align=center
| 5. || [[Яромір Скала]] || [[Богеміанс 1905|Богеміанс]] || 13
|- align=center
| 6. || [[Франтішек Свобода]] || [[Славія (футбольний клуб, Прага)|Славія]] || 11
|- align=center
|}

== Чемпіони ==

[[Франтішек Планічка]] (14/0/5) -
{{Не перекладено|Вацлав Бара||cs|Václav Bára}} (4/3),
[[Штефан Чамбал]] (5/2),
{{Не перекладено|Франтішек Черницький||cs|František Černický}} (14/0),
{{Не перекладено|Карел Чипера||cs|Karel Čipera}} (3/5),
{{Не перекладено|Франтішек Файт||cs|František Fait}} (7/1),
{{Не перекладено|Богумил Йошка||cs|Bohumil Joska}} (6/5),
[[Франтішек Юнек]] (14/4),
[[Франтішек Клоз]] (2/2),
[[Вілем Кьоніг]] (2/0),
[[Антонін Новак]] (13/2),
[[Антонін Пуч]] (5/2),
Ян Смолка (1/1),
[[Франтішек Свобода]] (12/13),
[[Адольф Шимперський]] (14/1),
[[Їндржих Шолтис]] (11/5),
Ладислав Шубрт (2/0),
[[Антонін Водічка]] (12/1),
[[Ладислав Женишек]] (13/0),
тренери [[Джон Вільям Мадден]], {{Не перекладено|Ян Райхардт||cs|Jan Reichardt}} і [[Йозеф Слоуп-Штаплік]]

== Посилання ==
* [http://www.rsssf.com/tablest/tsjslhist.html Чемпіонат Чехословаччини на rsssf.com] {{ref-en}}
* [http://slavia.webzdarma.cz/tabulky/tabulky.html Чемпіонат Чехословаччини на неофіційному сайті клубу «Славія»] {{ref-cs}}
* [https://eu-football.info/_tournament.php?id=802 Чемпіонат Чехословаччини 1927-28 на eu-football.info] {{ref-en}} {{ref-ru}} {{ref-cs}}

{{Сезони чемпіонату Чехословаччини з футболу}}
{{Європейський футбол 1930—1931}}

[[Категорія:1930 у футболі|Чехословаччина]]
[[Категорія:1931 у футболі|Чехословаччина]]
[[Категорія:Чемпіонат Чехословаччини з футболу|1931]]

title: Чемпіонат Чехословаччини з футболу 1930—1931 · Чемпіонат Чехословаччини

Дата проведення: 7 вересня 1930 — 17 травня 1931

Чемпіон: «Славія» (Прага) (4-й раз)

Віцечемпіон: «Спарта» (Прага)

Третє місце: «Богеміанс» (Прага)

Кубок Мітропи 1931: «Славія» (Прага) · «Спарта» (Прага)

Пониження в класі: «Метеор-VIII» (Прага)

Бомбардир(и): Йозеф Сильний · (18 м'ячів)


text:
# Вулиця Михайла Чалого (Київ)
Ву́лиця Миха́йла Ча́лого — вулиця у Святошинському районі міста Києва. Пролягає від Берестейського шосе до кінця забудови (вулиця Максимовича).
Прилучаються вулиці Сулимівська та Костянтина Герасименка.

## Історія
Вулиця виникла в першій третині XX століття, мала назву Катеринівська (3-тя Поперечна). Сучасна назва на честь українського педагога Михайла Чалого — з 1961 року.

title: Вулиця Михайла Чалого (Київ)

wikitext:
{{Otherstreets|Вулиця Чалого}}
{{Вулиця України
 |назва                 = Вулиця Михайла Чалого
 |населений пункт       = [[Київ]]
 |місцевість            = [[Катеринівка (Київ)|Катеринівка]]
 |район                 = [[Святошинський район|Святошинський]]
 |на карті              =
 |фото                  = DSC06956-вул.Чалого.JPG
 |розмір_фото           =
 |підпис                =
 |назва на честь        = [[Чалий Михайло Корнійович|М. К. Чалого]]
 |колишні назви         = Катеринівська, 3-тя Поперечна
 |протяжність           = 760 м
 |координати п          = {{Coord|50|27|10.6|N|30|19|25.3|E|scale:6000|display=inline,title}}
 |координати к          = {{Coord|50|27|4.9|N|30|19|51.6|E|scale:6000}}
 |покриття              = ґрунт
 |рух                   = двосторонній
 |індекс                = 03179
 |телефони              =
 |метро                 = {{лкм|1}}«{{м|Житомирська}}»
 |автобус               = {{ка}}37 (по Берестейському шосе)
 |трамвай               =
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       =
 |фунікулер             =
 |зупинки               = «Катеринівка» (на Берестейському шосе)
 |будівлі               =
 |архітектурні пам'ятки =
 |пам'ятники            =
 |храми                 =
 |державні установи     =
 |навчальні заклади     =
 |заклади культури      =
 |медичні заклади       =
 |аптеки                =
 |пошта                 =
 |комерція              =
 |забудова              = садибна малоповерхова
 |підприємства          =
 |парки                 =
 |OSM                   = w205455037
}}
'''Ву́лиця Миха́йла Ча́лого''' — [[вулиця]] у [[Святошинський район|Святошинському районі]] міста [[Київ|Києва]]. Пролягає від [[Берестейське шосе|Берестейського шосе]] до кінця забудови ([[вулиця Максимовича]]).

Прилучаються вулиці [[Жовтнева вулиця (Київ)|Сулимівська]] та [[вулиця Костянтина Герасименка|Костянтина Герасименка]].

== Історія ==
Вулиця виникла в першій третині [[XX століття]], мала назву ''Катеринівська (3-тя Поперечна)''. Сучасна назва на честь українського педагога [[Чалий Михайло Корнійович|Михайла Чалого]] — з [[1961]] року{{рвкмр2|2259}}.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
{{Вікіпосилання|Портал=Київ|Портал-зображення=Flag of Kyiv Kurovskyi.svg}}
{{век|http://wek.kiev.ua/uk/Чалого_Михайла_вулиця}}
{{вк75|177}}
{{вк95|244}}
{{вк15|294|Чалого Михайла вулиця}}
{{кед82|640}}

{{Kyiv-stub}}
{{Катеринівка}}

{{DEFAULTSORT:Чалого Михайла вулиця}}
[[Категорія:Вулиці Святошинського району]]
[[Категорія:Вулиці Києва, названі на честь людей]]

title: Вулиця Михайла Чалого · Київ

Місцевість: Катеринівка

Район: Святошинський

Назва на честь: М. К. Чалого

title: Колишні назви

Колишні назви: Катеринівська, 3-тя Поперечна

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Найближчі станції метро: «Житомирська»

Автобуси: А 37 (по Берестейському шосе)

Зупинки громадського транспорту: «Катеринівка» (на Берестейському шосе)

Рух: двосторонній

Покриття: ґрунт

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Забудова: садибна малоповерхова

title: Зовнішні посилання

П: Портал «Київ»

d: Інформація у Вікіданих?

CMNS: Файли у Вікісховищі?


text:
# Вольфганг Германн
Вольфганг Германн (нім. Wolfgang Hermann; 13 грудня 1908, Кіль — ?) — німецький офіцер-підводник, корветтен-капітан крігсмаріне.

## Біографія
1 квітня 1928 року вступив на флот. З 1 жовтня 1932 по 3 жовтня 1935 року — дивізійний офіцер на лінкорі «Гессен». З серпня 1939 року — офіцер розвідки розвідувального управління ВМС «Ельба», з січня 1940 року — «Центр».
З 31 березня по 28 червня 1941 року пройшов курс підводника, з 29 червня по 17 серпня — курс командира підводного човна. У вересні 1941 року переданий в розпорядження 1-ї, потім — 2-ї флотилії підводних човнів. В січні 1942 року направлений на будівництво підводного човна U-662. З 9 квітня 1942 року — командир U-662, на якому здійснив 2 походи (разом 109 днів у морі). 29 грудня 1942 року потопив британський торговий пароплав Ville de Rouen водотоннажністю 5598 тонн, який перевозив 5500 тонн генеральних вантажів; всі 71 члени екіпажу пароплава вціліли.
З 15 лютого 1943 року — референт управління морської розвідки ОКМ. В січні-вересні 1944 року — командир болакдопроривача 2 з 2-ї флотилії блокадопроривачів, з грудня 1944 року — 11 з 1-ї флотилії блокадопроривачів. 8 травня 1945 року взятий в полон британськими військами.

## Звання
- Кандидат в офіцери (1 квітня 1928)
- Морський кадет (10 жовтня 1928)
- Фенріх-цур-зее (1 січня 1930)
- Лейтенант-цур-зее (1 жовтня 1932)
- Оберлейтенант-цур-зее (1 вересня 1934)
- Капітан-лейтенант (1 червня 1937)
- Корветтен-капітан (1 серпня 1942)

## Нагороди
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (4 роки)
- Залізний хрест
  - 2-го класу (1940)
  - 1-го класу (1941)
- Нагрудний знак підводника (8 лютого 1943)
- Нагрудний знак мінних тральщиків (серпень 1944)

title: Вольфганг Германн

wikitext:
{{Особа
|нагороди = {{{!}}
{{!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}
{{!}}-
{{!}}{{Нагрудний знак мінних тральщиків}}{{!!}}{{Нагрудний знак підводника (1939)}}
{{!}}}
}}
'''Вольфганг Германн''' ({{lang-de|Wolfgang Hermann}}; [[13 грудня]] [[1908]], [[Кіль (місто)|Кіль]] — ?) — німецький офіцер-підводник, [[корветтен-капітан]] [[крігсмаріне]].

== Біографія ==
1 квітня 1928 року вступив на флот. З 1 жовтня 1932 по 3 жовтня 1935 року — дивізійний офіцер на лінкорі «Гессен». З серпня 1939 року — офіцер розвідки розвідувального управління ВМС «Ельба», з січня 1940 року — «Центр».

З 31 березня по 28 червня 1941 року пройшов курс підводника, з 29 червня по 17 серпня — курс командира підводного човна. У вересні 1941 року переданий в розпорядження 1-ї, потім — 2-ї флотилії підводних човнів. В січні 1942 року направлений на будівництво підводного човна [[U-662]]. З 9 квітня 1942 року — командир U-662, на якому здійснив 2 походи (разом 109 днів у морі). 29 грудня 1942 року потопив британський торговий пароплав Ville de Rouen водотоннажністю 5598 тонн, який перевозив 5500 тонн генеральних вантажів; всі 71 члени екіпажу пароплава вціліли.

З 15 лютого 1943 року — референт управління морської розвідки [[ОКМ]]. В січні-вересні 1944 року — командир болакдопроривача 2 з 2-ї флотилії блокадопроривачів, з грудня 1944 року — 11 з 1-ї флотилії блокадопроривачів. 8 травня 1945 року взятий в полон британськими військами.

== Звання ==

* Кандидат в офіцери (1 квітня 1928)
* Морський [[кадет]] (10 жовтня 1928)
* [[Фенріх-цур-зее]] (1 січня 1930)
* [[Лейтенант-цур-зее]] (1 жовтня 1932)
* [[Оберлейтенант-цур-зее]] (1 вересня 1934)
* [[Капітан-лейтенант]] (1 червня 1937)
* [[Корветтен-капітан]] (1 серпня 1942)

== Нагороди ==

* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го класу (4 роки)
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]]
** 2-го класу (1940)
** 1-го класу (1941)
* [[Нагрудний знак підводника]] (8 лютого 1943)
* [[Нагрудний знак мінних тральщиків]] (серпень 1944)

== Посилання ==

* [http://www.ubootarchiv.de/ubootwiki/index.php/Wolfgang_Hermann Біографічні дані.]
* [https://uboat.net/men/commanders/465.html Германн на сайті uboat.net]

== Примітки ==
{{DEFAULTSORT:Германн Вольфганг}}
[[Категорія:Оберлейтенанти-цур-зее Рейхсмаріне]]
[[Категорія:Корветтен-капітани крігсмаріне]]
[[Категорія:Командири підводних човнів]]

title: нім. Wolfgang Hermann

Народився: 31 грудня 1908 · Кіль, Шлезвіг-Гольштейн, Королівство Пруссія, Німецька імперія

Помер: невідомо

Країна: Третій Райх

Діяльність: солдат, підводник, офіцер ВМФ Німеччини

Знання мов: німецька

Учасник: Друга світова війна

Військове звання: корветтен-капітан

Нагороди: | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | | Нагрудний знак мінних тральщиків | Нагрудний знак підводника | |

title: Військове звання

Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу: Залізний хрест 1-го класу · Залізний хрест 2-го класу

Нагрудний знак мінних тральщиків: Нагрудний знак підводника


text:
# M05 (камуфляж)
M05 (фін. M05-maastokuvio, дослівно — камуфляжний зразок 05) — піксельний військовий камуфляж, що використовується Силами оборони Фінляндії з 2007 року. Був прийнятий на заміну попередньої моделі M91, що перебувала у використанні з 90-х років минулого століття. При цьому ще більш стара модель M62 також продовжує використовуватись в деяких специфічних цілях, наприклад десантниками через те, що крій обладнання M62 краще підходить для стрибків з парашутом.
Камуфляж ліцензований Силами оборони Фінляндії та став загальнодоступним з 26 вересня 2016 р.

## Історія
Візерунок та колірна гама камуфляжу розроблялись на основі набору фотографій фінських лісів, зроблених Фінським науково-дослідним інститутом лісу. Фотографії були відредаговані у цифровому вигляді Центром технічних досліджень VTT Інституту інформаційних технологій Фінляндії та об'єднані у 3-х колірний малюнок, який відповідає кольорам фінських лісів. До отриманої колірної гами було додано четвертий темно-вугільно-сірий колір, який мав відповідати затіненим ділянки у лісі.
Візерунок кілька разів тестувався в польових умовах, що призвело до невеликих змін. Новий шаблон було визнано значно кращим за попередні фінські камуфляжі M62 і M91.
Перші зразки одностроїв з камуфляжем M05 були передані військам приблизно 2007 року і майже повністю замінили попередню модель M91, що перебувала у використанні з 90-х років минулого століття. Водночас навіть більш стара модель M62 все ще використовується в деяких специфічних цілях, наприклад, десантниками через те, що крій обладнання M62 краще підходить для стрибків з парашутом.

## Версії
Базова «лісова» версія камуфляжу використовується як мінімум на наступному устаткуванні ЗС Фінляндії:
- Камуфляжна форма М05
- Форма M05 з тканини рипстоп для спекотної погоди[2] для міжнародних операцій
- Комбінезон військової поліції М05
- Польова кепка М05
- Панама M05
- Чохол для шолома (двосторонній — з лісовою та сніжною версією) М05
- Бронежилет M05
- Костюм M05 дощовий
- Костюм M05 Gore-Tex для спецназу
- Комбінезон M05 Patrol для спецпідрозділів
- Маскувальна сітка М05

### Пустельна версія
Почала використовуватись раніше за інші візерунки сімейства M05 і офіційно називається M04, хоча модель має ті ж основні характеристики й зовнішній вигляд, що й інші візерунки сімейства M05. Перші предмети M04 були використані приблизно у 2003 році фінським контингентом миротворчої місії ООН в Еритреї (МООНЕЕ) як експериментальний зразок під назвою K2004. Камуфляж K2004 був надрукований на щільнішій тканині, ніж поточна модель M04, надрукована на тканині Ripstop. Камуфляж використовувався підрозділами ЗСФ, розгорнутими в Афганістані в рамках ISAF. Він також використовувався фінськими військовими під час операцій ООН у Чаді та Центральноафриканській Республіці (MINURCAT) та Лівані (UNIFIL II). Також однострої з пустельним камуфляжем M04 використовують фінські офіцери, які служать у країнах з посушливим кліматом як військові спостерігачі ООН.
Зразок пустелі використовується щонайменше на наступному устаткуванні ЗСФ:
- Уніформа М05 для спекотної погоди у пустелі
- Шорти M04 Desert для спекотної погоди
- Кепка M04 «Пустельна»
- Фуражка M04 «Пустельна»
- Чохол для шолома M05 (двосторонній — має два варіанти Лісовий та Пустельний)

### Зимова версія камуфляжу
Зимова версія камуфляжу (pakkaspuku — зимовий). В ній світло-зелений колір лісового візерунка був замінений на сірий, який більш поширений восени та взимку, а фоновий коричневий став значно темнішим. .
Зимовий візерунок використовується на наступному устаткуванні FDF:
- Зимовий костюм М05
- Хутряна шапка М05

### Снігова версія камуфляжу
Снігова версія є двоколірним варіантом лісової версії камуфляжу M05. Було відзначено, що камуфляж настільки ефективно порушує контури солдата, що за умов густого снігопаду його важко визначити вже на відстані кількох десятків метрів .
Сніговий малюнок використовується на наступному устаткуванні ЗС Фінляндії:
- :Сніговий комбінезон М05
- Сніговий комбінезон M05 (вдягається поверх бронежилета та/або штурмового жилета)
- Двосторонній чохол для шолома М05

### Урбаністична версія
Був також розроблений прототип для урбаністичної версії камуфляжу М05, але він не пішов у масове виробництво.

## Галерея
|  |  |  |  |

### Російська копія
Російський піксельний камуфляж «Ягель» вперше був помічений під час Російсько-грузинської війни 2008 року, де його використовували спецпідрозділи МВС Росії. «Ягель» є 4-колірним камуфляжем з чорних, темно-зелених і світло-зелених піксельних плям неправильної форми на коричневому тлі і є дуже схожим на лісову версію фінського камуфляжу М05.
Подібність між «Ягелем» та лісовим візерунком M05 призвела до численних заяв про те, що Росія незаконно скопіювала фінський камуфляж. Претензії були викладені Helsingin Sanomat у статті під назвою «Росіяни підозрюються у крадіжці камуфляжного дизайну фінських сил оборони» та у кількох статтях у Taloussanomat. The New York Times також висвітлювала цю новину 20 листопада 2008, повідомивши, що російський спецназ застосовував копію фінського камуфляжу в Грузії.

title: M05 (камуфляж)

wikitext:
{{Infobox Weapon
| name                 = Камуфляж М05
(M05-maastokuvio)
| название             = Камуфляж М05
| зображення           = M05 woodland pattern.jpg
| підпис               = Шаблон лісової версії камуфляжа М05
| origin               = {{FIN}}
| service              = 2005 — дотепер
| wars                 = Операції [[Миротворчі сили ООН|Миротворчих сил ООН]]
| тип                  = [[Військовий камуфляж]]
| designer             = Науково-дослідний центр Фінляндії (VTT)
| variants             = [[Файл:M04camo.jpg|22px|border]] Пустельна версія М04

[[Файл:M05 snow pattern.jpg|22px|border]] Снігова версія М05

[[Файл:M05 cold pattern.jpg|22px|border]] Зимова версія М05
}}
'''M05''' ({{lang-fi|M05-maastokuvio}}, дослівно — ''камуфляжний зразок 05'') — [[Мультимасштабний камуфляж|піксельний]] [[Список військових камуфляжів|військовий камуфляж]], що використовується [[Збройні сили Фінляндії|Силами оборони Фінляндії]] з 2007 року. Був прийнятий на заміну попередньої моделі M91, що перебувала у використанні з 90-х років минулого століття. При цьому ще більш стара модель M62 також продовжує використовуватись в деяких специфічних цілях, наприклад [[Повітряний десант|десантниками]] через те, що крій обладнання M62 краще підходить для стрибків з парашутом<ref name=":0">Kirmo Liukko, [https://ruotuvaki.fi/artikkeli/-/asset_publisher/-valmiina-men-1 «Valmiina, mene!»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200223102610/https://ruotuvaki.fi/artikkeli/-/asset_publisher/-valmiina-men-1 |date=2020-02-23 }} ''Ruotuväki'', 2019-3-10</ref>.

Камуфляж ліцензований [[Збройні сили Фінляндії|Силами оборони Фінляндії]] та став загальнодоступним з 26 вересня 2016 р.

== Історія ==
Візерунок та колірна гама камуфляжу розроблялись на основі набору фотографій фінських лісів, зроблених Фінським науково-дослідним інститутом лісу. Фотографії були відредаговані у цифровому вигляді Центром технічних досліджень VTT Інституту інформаційних технологій Фінляндії та об'єднані у 3-х колірний малюнок, який відповідає кольорам фінських лісів. До отриманої колірної гами було додано четвертий темно-вугільно-сірий колір, який мав відповідати затіненим ділянки у лісі.

Візерунок кілька разів тестувався в польових умовах, що призвело до невеликих змін. Новий шаблон було визнано значно кращим за попередні фінські камуфляжі M62 і M91.

Перші зразки одностроїв з камуфляжем M05 були передані військам приблизно 2007 року і майже повністю замінили попередню модель M91, що перебувала у використанні з 90-х років минулого століття. Водночас навіть більш стара модель M62 все ще використовується в деяких специфічних цілях, наприклад, [[Повітряний десант|десантниками]] через те, що крій обладнання M62 краще підходить для стрибків з парашутом<ref name=":0" />.

== Версії ==
[[Файл:Upseerin_paraatipuku_M05.jpg|міні|436x436пкс| Фінський офіцер у лісовій версії камуфляжу М05]]Базова «лісова» версія камуфляжу використовується як мінімум на наступному устаткуванні [[Збройні сили Фінляндії|ЗС Фінляндії:]]
* Камуфляжна форма М05
* Форма M05 з тканини [[рипстоп]] для спекотної погоди<ref>{{Cite web|url=http://www.holkkari.fi/index.php?option=com_content&task=view&id=636&Itemid=158|title=PV:n uuden helleasun, malli 05, käyttöönotto ja saapuminen toimialueille on viivästynyt|accessdate=2022-01-16|archivedate=2022-01-16|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220116220012/https://www.holkkari.fi/index.php?option=com_content&task=view&id=636&Itemid=158|deadurl=no}}</ref> для міжнародних операцій
* Комбінезон військової поліції М05
* Польова кепка М05
* Панама M05
* Чохол для шолома (двосторонній — з лісовою та сніжною версією) М05
* Бронежилет M05
* Костюм M05 дощовий
* Костюм M05 [[Гортекс|Gore-Tex]] для спецназу
* Комбінезон M05 Patrol для спецпідрозділів
* Маскувальна сітка М05

=== Пустельна версія ===
Почала використовуватись раніше за інші візерунки сімейства M05 і офіційно називається M04, хоча модель має ті ж основні характеристики й зовнішній вигляд, що й інші візерунки сімейства M05. Перші предмети M04 були використані приблизно у 2003 році фінським контингентом [[Миротворчі сили ООН|миротворчої]] місії [[Еритрея|ООН в Еритреї]] (МООНЕЕ) як експериментальний зразок під назвою K2004<ref>{{Cite web|url=http://www.holkkari.fi/index.php?option=com_content&task=view&id=95&Itemid=95|title=Eritreaan lähdössä oleva YKSRJEE ottaa koekäyttöönsä Puolustusvoimien uuden aavikkoasun|accessdate=2022-01-16|archivedate=2022-01-16|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220116220010/https://www.holkkari.fi/index.php?option=com_content&task=view&id=95&Itemid=95|deadurl=no}}</ref>. Камуфляж K2004 був надрукований на щільнішій тканині, ніж поточна [[Рипстоп|модель]] M04, надрукована на тканині Ripstop<ref name="autogenerated1">[http://www.mil.fi/ruotuvaki/kuvareportaasit/tsad_reppari.html Ruotuväki]{{Недоступне посилання}}</ref>. Камуфляж використовувався підрозділами [[Збройні сили Фінляндії|ЗСФ]], розгорнутими [[Афганістан|в Афганістані]] в рамках [[Міжнародні сили сприяння безпеці|ISAF]]. Він також використовувався фінськими військовими під час операцій ООН у [[Чад]]і та [[Центральноафриканська Республіка|Центральноафриканській Республіці]] (MINURCAT) та [[Ліван]]і ([[Тимчасові сили ООН в Лівані|UNIFIL II]])<ref name="autogenerated1" />. Також однострої з пустельним камуфляжем M04 використовують фінські офіцери, які служать у країнах з посушливим кліматом як військові спостерігачі ООН.

Зразок пустелі використовується щонайменше на наступному устаткуванні [[Збройні сили Фінляндії|ЗСФ:]]

* Уніформа М05 для спекотної погоди у пустелі
* Шорти M04 Desert для спекотної погоди
* Кепка M04 «Пустельна»
* Фуражка M04 «Пустельна»
* Чохол для шолома M05 (двосторонній — має два варіанти Лісовий та Пустельний)

=== Зимова версія камуфляжу ===
[[Файл:M05 Snow pattern (cropped).png|міні| Снігова версія камуфляжу М05|281x281пкс]]Зимова версія камуфляжу (pakkaspuku — зимовий''). В ній'' світло-зелений колір лісового візерунка був замінений на сірий, ''який'' більш поширений восени та взимку, а фоновий коричневий став значно темнішим. .

Зимовий візерунок використовується на наступному устаткуванні [[Збройні сили Фінляндії|FDF:]]

* Зимовий костюм М05
* Хутряна шапка М05

=== Снігова версія камуфляжу ===
Снігова версія є двоколірним варіантом лісової версії камуфляжу M05. Було відзначено, що камуфляж настільки ефективно порушує контури солдата, що за умов густого снігопаду його важко визначити вже на відстані кількох десятків метрів .

Сніговий малюнок використовується на наступному устаткуванні [[Збройні сили Фінляндії|ЗС Фінляндії]]:

* :Сніговий комбінезон М05
* Сніговий комбінезон M05 (вдягається поверх бронежилета та/або штурмового жилета)
* Двосторонній чохол для шолома М05

=== Урбаністична версія ===
Був також розроблений прототип для урбаністичної версії камуфляжу М05, але він не пішов у масове виробництво.

== Галерея ==
{| class="wikitable"
|+
|[[Файл:M05_woodland_pattern.jpg|центр|міні|234x234пкс|Лісова версія M05]]
|[[Файл:M04camo.jpg|центр|міні|Пустельна версія М04 «Пустеля»]]
|[[Файл:M05_cold_pattern.jpg|центр|міні|Зимова версія М05]]
|[[Файл:M05_snow_pattern.jpg|центр|міні|Снігова версія M05]]
|}

=== Російська копія ===
Російський піксельний камуфляж «Ягель» вперше був помічений під час [[Російсько-грузинська війна (2008)|Російсько-грузинської війни 2008 року]], де його використовували спецпідрозділи [[Міністерство внутрішніх справ Російської Федерації|МВС Росії]]. «Ягель» є 4-колірним камуфляжем з чорних, темно-зелених і світло-зелених піксельних плям неправильної форми на коричневому тлі і є дуже схожим на лісову версію фінського камуфляжу М05.

Подібність між «Ягелем» та лісовим візерунком M05 призвела до численних заяв про те, що Росія незаконно скопіювала фінський камуфляж. Претензії були викладені ''Helsingin Sanomat'' у статті під назвою «Росіяни підозрюються у крадіжці камуфляжного дизайну фінських сил оборони»<ref>{{Cite web|url=http://www.hs.fi/english/article/Russians+under+suspicion+for+having+purloined+camouflage+design+of+Finnish+Defence+Forces%E2%80%99+new+combat+outfits/1135241028763|title=Helsingin Sanomat - International Edition - Home|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120114142044/http://www.hs.fi/english/article/Russians+under+suspicion+for+having+purloined+camouflage+design+of+Finnish+Defence+Forces%E2%80%99+new+combat+outfits/1135241028763|archivedate=2012-01-14|accessdate=2009-09-12}}</ref> та у кількох статтях у ''Taloussanomat''<ref>{{Cite web|url=http://www.taloussanomat.fi/media/2008/11/21/ny-times-venaja-kiistaa-maastopukukopioinnin/200830137/135?posted=1&article=1|title=NY Times: Venäjä kiistää maastopukukopioinnin {{!}} Taloussanomat|accessdate=2022-01-16|archivedate=2015-09-24|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150924124200/http://www.taloussanomat.fi/media/2008/11/21/ny-times-venaja-kiistaa-maastopukukopioinnin/200830137/135?posted=1&article=1|deadurl=no}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.taloussanomat.fi/myynti/2008/11/11/armeijan-uusi-maastokuvio-karkasi-venajalle/200829059/135|title=Armeijan uusi maastokuvio karkasi Venäjälle {{!}} Taloussanomat|accessdate=2022-01-16|archivedate=2016-03-04|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304034105/http://www.taloussanomat.fi/myynti/2008/11/11/armeijan-uusi-maastokuvio-karkasi-venajalle/200829059/135|deadurl=no}}</ref>. ''[[Нью-Йорк таймс|The New York Times]]'' також висвітлювала цю новину 20 листопада 2008, повідомивши, що російський спецназ застосовував копію фінського камуфляжу в Грузії<ref>{{Cite web|url=https://www.nytimes.com/2008/11/21/world/europe/21finland.html?_r=2&ref=world|title=Finland Sees Familiar Pattern in Photos From Georgia War — NYTimes.com|accessdate=2022-01-16|archivedate=2022-01-18|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220118184028/https://www.nytimes.com/2008/11/21/world/europe/21finland.html?_r=2&ref=world|deadurl=no}}</ref>.

== Див. також ==

* [[Список військових камуфляжів]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Камуфляж}}

[[Категорія:Військовий камуфляж]]
[[Категорія:Камуфляжі Фінляндії]]
[[Категорія:Маскування]]

title: Камуфляж М05 · (M05-maastokuvio)

Тип: Військовий камуфляж

Походження: Фінляндія

title: Історія використання

На озброєнні: 2005 — дотепер

Війни: Операції Миротворчих сил ООН

title: Історія виробництва

Розробник: Науково-дослідний центр Фінляндії (VTT)

Варіанти: Пустельна версія М04 · Снігова версія М05 · Зимова версія М05


text:
# Північний олень
Олень північний (Rangifer tarandus), в Америці кари́бу (алгонкінське) — єдиний вид роду північний олень (Rangifer), ссавець родини оленевих (Cervidae) ряду оленеподібних. Живе в північній частині Євразії та Північної Америки. Всеїдна тварина — харчується травою, лишайником, інколи дрібними ссавцями та птахами. У Євразії північний олень одомашнений і є важливим джерелом прожитку і матеріалів для багатьох полярних народів.

## Ареал
Північний олень широко розповсюджений і численний на півночі Голарктичного регіону. Природний ареал включає Скандинавію, Східну Європу, Росію, Монголію і північний Китай на північ від 50-ї широти. У Північній Америці ареал включає Аляску, Канаду і північні штати США, від Вашингтону до Мену. У 19-му столітті зустрічався також до півдня штату Айдахо. Також зустрічається на островах Роял (в Мічигані), Сахалін, Гренландія і ймовірно за історичних часів існував у Шотландії та Ірландії.
Протягом пізнього плейстоцену популяції північного оленя існували далеко на південь від сучасного ареалу, до штатів Невада і Теннессі в Північній Америці та Іспанії в Європі. Сьогодні дикі північні олені зникли з багатьох областей в межах великого історичного ареалу, особливо його південних частин. Значні дикі популяції все ще існують в Сибіру, Гренландії, на Алясці й у Канаді.
Одомашнені північні олені здебільшого розводяться в північній Скандинавії, Росії й Ісландії (куди цей вид був завезений у 18 столітті), розведення північних оленів має назву оленярства. Залишки диких популяцій північного оленя в Європі можливо ще мешкають на півдні Норвегії.
Також інтродуковані популяції північного оленя, завезені з Норвегії на початку 20 століття, існують на архіпелазі Південна Джорджія та Південні Сандвічеві острови, розмір цієї популяції становить близько кількох тисяч, що, проте, дозволило помістити північного оленя на герб території. Інша інтродукована популяція мешкає на субантарктичному архіпелазі Кергелен.

## Біологія

### Будова тіла
Вага самиць коливається в межах між 60 і 170 кг. Самці дещо більші та можуть важити до 300 кг. Дорослі представники обох статей мають так звані оленячі роги, які не є справжніми рогами та (у скандинавського підвиду) відпадають у старих самців у грудні, у молодих самців навесні, а в самиць влітку. Оленячі роги зазвичай мають дві окремі групи відгалужень, нижні та верхні. Одомашнені північні олені важчі, ніж їхні дикі родичі, й мають коротші ноги.
Північні олені мають спеціалізовані носові порожнини, які значно збільшують зовнішню поверхню в межах ніздрі. Холодне повітря, що надходить до носа, нагрівається у носі тварини перед потраплянням до легенів, а вода повітря, що видихається, затримується в носі, зволожуючи зовнішнє повітря, що надходить, і, можливо, поглинається через слизову оболонку.
Копита північного оленя пристосовані до сезону: улітку, коли тундра м'яка і мокра, вони стають губчастими та забезпечують додаткову поверхню контакту з ґрунтом. Узимку подушки стискаються і напружуються, виставляючи обідок копита, яке врізується з кригу і вкритий крижаною кіркою сніг, що утримує тварину від ковзання. Це також надає їй можливість розкопувати сніг для отримання їжі, такої як ягель.
Хутро північного оленя складається з двох шарів, щільного нижнього шару і довгого зовнішнього, що складається з порожніх наповнених повітрям волосків.

### Харчування
Як і інші жуйні тварини, північний олень має чотирикамерний шлунок, що дозволяє йому перетравлювати жорстку трав'янисту їжу. Взимку ця тварина переважно харчується лишайником, особливо ягелем. Проте, вона може поїдати також листя верб і беріз, насіння кедрів та трав. Існують свідоцтва і споживання тваринної їжі за умовами нестачі рослинної, наприклад, лемінгів, палії арктичної і яєць птахів. Гриби є справжніми ласощами для оленів. Вони охоче їдять їх в кінці літа і пізніше, після випадання першого снігу. У пошуках грибів вони можуть сильно розбрідатися і навіть на деякий час залишати стадо. Доволі часто обгризають скинуті роги лосів і свої родичів, гризуть солончаковий ґрунт. Втамовують тварини спрагу за допомогою снігу, який захоплюють разом з рослинною їжею. Сильні заморозки до випадання снігу, можуть залишити оленя без можливості втамувати спрагу, що викликає не тільки зневоднення, а й швидку втрату підшкірного жиру.

### Розмноження
Спаровування відбувається починаючи з пізнього вересня до жовтня або початку листопада. Самці зазвичай вступають в бійки за самок, при цьому два самці зчіпляються один з одним рогами та намагаються повалити суперника. Найсильніші самці здатні отримати до 15-20 самок. Протягом цього періоду самець припиняє їсти та втрачає значну частину жирових запасів свого тіла.
Оленята народжуються наступного травня або червня. У віці 45 днів вони вже здатні самостійно пастися, проте продовжують харчуватися материнським молоком до отримання повної незалежності від матері.

### Міграція
Північні олені мігрують найбільші відстані серед всіх наземних ссавців. Північноамериканські карибу можуть досягати швидкості 80 км/год та щорічно подорожувати на відстані до 5 тис. км. Міграції зазвичай здійснюються стадами, часто з кількох тисяч особин. Найбільші міграції відбуваються навесні та восени. Протягом осінньої міграції стада зменшуються, а олені починають спаровуватися. Взимку, олені переміщаються до лісових районів. Навесні олені прибувають до районів вирощування потомства. Під час міграцій північні олені можуть плавати, що вони роблять досить швидко, та це дозволяє їм долати озера та широкі річки.

## Спосіб життя північних оленів
Добова активність тварин залежить від деяких факторів – температури повітря, велика кількість гнусу. Вони дотримуються стадного способу життя. Зазвичай пересуваються риссю або ходою, а коли перелякані, то біжать галопом. У пошуках їжі здійснюють сезонні регулярні кочівлі, переважно у вересні – листопаді.
У стаді з дорослим самцем живуть 3 – 13 самок. Самці нерідко вступають один з одним в бійки за самку. Вагітність самки триває 192 – 246 днів. Оленята народжуються на світ у травні-червні. Як правило, самка народжують одне теля, рідше двох.
У березні у тварин починається линька, яка закінчується в серпні. Дорослі самці скидають роги в листопаді – грудні, а самки в травні-червні. Окостеніння, формування, очищення рогів закінчується у вересні – жовтні.

## Класифікація
Виділяють декілька підвидів північного оленя:
- Північноамериканські підвиди (карибу)
  - Лісний карибу (R. tarandus caribou) — спочатку був поширений в тайгових регіонах Північної Америки від Аляски до Ньюфаундленда і Лабрадора. В наш час[коли?] ареал значно скоротився, підвид визнаний таким, що знаходиться в стані близькому до загрозливого (NT за класифікацією МСОП).
  - Карибу Гранта (R. tarandus granti) — північноамериканський підвид, розповсюджений на Алясці, Юконі та Північно-західних територіях Канади.
  - Тундровий карибу (R. tarandus groenlandicus) — розповсюджений на канадських Північно-західних територіях і в Нунавуті, а також в західній Гренландії.
  - Карибу Пірі (R. tarandus pearyi) — розповсюджений на північних островах Нунавута і Північно-західних територій Канади.
  - Карибу островів Королеви Шарлотти або Карибу Доусона (R. tarandus dawsoni) — вимерлий підвид, що мешкав на острові Грехема, одному з найбільших в архіпелазі островів Королеви Шарлотти у тихоокеанського узбережжя Канади (Британська Колумбія).
- Євразійські підвиди
  - Дикий північний олень (R. tarandus tarandus) — мешканець арктичної тундри Євразії, включаючи Скандинавський півострів Європи. В Росії чисельність популяції перевищує 1,2 млн особин (1999[12]).
  - Лісовий північний олень або фінський північний олень (R. tarandus fennicus) — в дикому стані знайдений лише у двох регіонах Скандинавського півострова, а також у Карелії. Невелика популяція мешкає в центрі південної Фінляндії. Карельська популяція досить далеко заходить вглиб Росії, проте залишається відкритим питання про приналежність східних представників цієї популяції до даного підвиду. Підвид занесений до Червоної книги Росії.
  - Новоземельський північний олень (Rangifer tarandus pearsoni) — ізольована популяція, що мешкає на островах архіпелагу Нова Земля. В 1981 році на острові Південний нараховувалося близько 6 тисяч особин[13]. Підвид занесений до Червоної книги Росії.
  - Арктичний північний олень (R. tarandus eogroenlandicus) — вимерлий підвид, що зустрічався у східній Гренландії до початку 20 століття.
- Свальбардський підвид (ймовірно гренландського походження)
  - Rangifer tarandus platyrhynchus — мешканець островів архіпелагу Свальбард, нині є найменшим за чисельністю підвидом північних оленів.

## Північний олень і людина

### Полювання
Полювання на північного оленя має довгу історію, ця тварина мала значний вплив на історію полювання загалом.
Людина почала полювати на північного оленя протягом періодів мезоліту і неоліту, та навіть сьогодні залишається для цієї тварини головним хижаком в багатьох областях. Норвегія і Гренландія мають традиції полювання на дикого північного оленя починаючи з льодовикового періоду і досі. У вільних від лісу горах центральної Норвегії, таких як Ютунхеймен, все ще можливо знайти залишки як, обкладених каменем, що використовувалися як пастки, та загорожі, що використовувалися для загону цих тварин. Зазвичай їх датують періодом Великого переселення народів, хоча не малоімовірно, що вони використовувалися і значно пізніше кам'яної доби.
За відсутності інших великих хижаків у місцях мешкання основних популяцій північного оленя, полювання нині часто залишається необхідним для контролю чисельності тварин та запобігання виснаження пасовиськ та, в результаті, значних коливань чисельності популяцій. Нині Норвегія готує звернення за номінацією на статус світової спадщини ЮНЕСКО області зі слідами та традиціями полювання на північного оленя в Центральному Серланні (Південна Норвегія). На дикого карибу все ще полюють в Північній Америці та Гренландії. Для народів, що продовжують традиційний стиль життя, таких як інуїти, північних індіанців, тубільних мешканців Аляски та калаалліти Гренландії, дикі карибу все ще залишаються важливим джерелом продовольства, одягу, будівельних матеріалів та інших виробів.

### Північний олень в сільському господарстві
Використання одомашненого північного оленя в скотарстві протягом століть практикувалося кількома арктичними та субарктичними народами, зокрема саамами, ненцями, евенками, хантами, юкагірами, чукчами та коряками. Вважається, що приручення почалося на межі бронзової та залізної доби.
Олені вирощуються для отримання м'яса, шкір, оленячих рогів і, меншою мірою, отримання молока і як транспорт (більші за розміром сибірські олені використовують для їзди верхи, менші карибу — лише як тяглова сила). М'ясо північного оленя популярне в скандинавських країнах. Тефтелі з м'яса північного оленя продаються консервованими в цих країнах. Тушковане м'ясо північного оленя — традиційна страва в Лапландії. На Алясці ковбаса з північного оленя продається у місцевих продовольчих магазинах. Оленячі роги, перетерті в порошок, продаються як афродизіак та харчова добавка на азійських ринках. Одна компанія з Уельсу навіть планує виробляти папір з целюлозних волокон, що отримуються з екскрементів північного оленя, — відомий як Poo Paper.
Північні олені не вважаються повністю одомашненими тваринами, оскільки вони загалом вільно блукають на землях пасовища. При традиційному кочовому оленярстві, пастухи мігрують разом зі стадами північних оленів між узбережжям і віддаленими від моря областями маршрутами річної міграції цих тварин, і піклуються про стадо протягом подорожі. Проте північні олені ніколи не народжували в неволі, хоча вони й були приручені для доїння та для використання як робоча худоба.
Тривалість життя одомашнених північних оленів може сягати до 28 років. У дикій природі їх родичі живуть значно менше.
Використання карибу в скотарстві було впроваджене на Алясці наприкінці 1800-х років Шелдоном Джексоном як засіб забезпечення прожитку тубільних народів, що мешкають там. Зараз під час регулярного поштового пробігу в місті Уельс використовуються санчата, які тягнуть карибу. На Алясці сучасні пастухи використовують супутникову телеметрію для відстеження стад, використовуючи інтерактивні карти та бази даних для нанесення на карту їх пересування.

### Інші факти
- За легендою, північні олені тягнуть санчата Санта-Клауса (Святого Миколи).
- Північний олень є офіційною твариною острова Бонльо та провінції Ньюфаундленд і Лабрадор.
- Північний олень зображений на канадській монеті у 25 центів.
- Північний олень зображений на гербах кількох норвезьких міст (Ейдфіорд, Порсангер, Рендален, Пендален, Тромсо, Вадсо і Вага), шведського міста Пітеа та шведської провінції Вастерботтен.
- Поронкусема[fi] — це відстань, яку можна проїхати на північному олені, поки він не зупиниться для сечовипускання. Він не може робити це на ходу, а занадто довгий біг може призвести до інсульту. Максимальна довжина поронкусеми може сягати 7,5 кілометрів. Назва походить від фін. poron — «північний олень» та фін. kusema — «сечовипускання».
- Вовна північного оленя унікальна тим, що самі шерстинки всередині порожнисті, наповнені повітрям. Тому вона так добре утримує тепло.[10]

title: Північний олень

wikitext:
{{Speciesbox
| name = Північний олень
| fossil_range = {{Geological range|0.62|0}}[[Тібанський ярус|Тібан]] — наш час
| status = VU
| status_system=iucn3.1
| image = 20070818-0001-strolling reindeer.jpg
| image_caption = Північний олень у Швеції
| parent_authority = [[Чарльз Гамільтон Сміт|C.H. Smith]], 1827
| display_parents = 2
| genus = Rangifer
| species = tarandus
| authority = ([[Карл Лінней|Linnaeus]], 1758)
| range_map = Rangifer tarandus map.png
| range_map_caption = Ареал північного оленя:

{{легенда|#00C000||inline}} — північноамериканські підвиди (карибу)

{{легенда|#C00000||inline}} — євразійські підвиди
| synonyms = ''Cervus tarandus'' Linnaeus, 1758

}}
'''Олень північний''' (''Rangifer tarandus''), в [[Північна Америка|Америці]] '''кари́бу'''<ref>{{cite web |url=http://slovopedia.org.ua/42/53402/283578.html |назва=Що таке КАРИБУ |автор=[[Словник іншомовних слів Мельничука|Мельничук]] |дата= |вебсайт= |видавець=Словопедія |дата-доступу=31.03.2018}}</ref> ([[Алгонкінські мови|алгонкінське]]) — єдиний вид роду північний олень (''Rangifer''), [[ссавці|ссавець]] родини [[оленеві|оленевих]] (Cervidae) ряду [[Оленеподібні|оленеподібних]]. Живе в північній частині [[Євразія|Євразії]] та [[Північна Америка|Північної Америки]]. [[Всеїдні|Всеїдна тварина]] — харчується [[трава|травою]], [[лишайник]]ом, інколи дрібними [[ссавці|ссавцями]] та [[Птахи|птахами]]. У Євразії північний олень одомашнений і є важливим джерелом прожитку і матеріалів для багатьох полярних народів.

== Ареал ==

[[Файл:Rentier fws 1.jpg|thumb|150px|left|Дорослий самець карибу на Алясці]]

Північний олень широко розповсюджений і численний на півночі [[Голарктика|Голарктичного регіону]]. Природний ареал включає [[Скандинавія|Скандинавію]], [[Східна Європа|Східну Європу]], [[Росія|Росію]], [[Монголія|Монголію]] і північний [[Китай]] на північ від 50-ї [[широта|широти]]. У Північній Америці ареал включає [[Аляска|Аляску]], [[Канада|Канаду]] і північні штати [[Сполучені Штати Америки|США]], від [[Вашингтон (штат)|Вашингтону]] до [[Мен (штат)|Мену]]. У [[19 століття|19-му столітті]] зустрічався також до півдня штату [[Айдахо]]. Також зустрічається на островах [[Роял (острів)|Роял]] (в [[Мічиган (штат)|Мічигані]]), [[Сахалін]], [[Гренландія]] і ймовірно за історичних часів існував у [[Шотландія|Шотландії]] та [[Ірландія|Ірландії]].

Протягом пізнього [[плейстоцен]]у популяції північного оленя існували далеко на південь від сучасного [[ареал]]у, до штатів [[Невада]] і [[Теннессі]] в Північній Америці та [[Іспанія|Іспанії]] в [[Європа|Європі]]<ref>Ronald M. Nowak: ''Walker's Mammals of the World''. Johns Hopkins University Press, 1999 ISBN 0-8018-5789-9</ref><ref>Sommer R. S. and Nadachowski A.: ''Glacial refugia of mammals in Europe: evidence from fossil records.'' Mammal Rev. 2006, Volume 36, No. 4, 251—265. {{doi|10.1111/j.1365-2907.2006.00093.x}}</ref>. Сьогодні дикі північні олені зникли з багатьох областей в межах великого історичного ареалу, особливо його південних частин. Значні дикі популяції все ще існують в [[Сибір]]у, Гренландії, на Алясці й у Канаді.

[[Одомашнені тварини|Одомашнені]] північні олені здебільшого розводяться в північній Скандинавії, Росії й [[Ісландія|Ісландії]] (куди цей вид був завезений у [[18 століття|18 столітті]]), розведення північних оленів має назву [[оленярство|оленярства]]. Залишки диких популяцій північного оленя в Європі можливо ще мешкають на півдні [[Норвегія|Норвегії]].

Також [[інтродуковані види|інтродуковані]] популяції північного оленя, завезені з Норвегії на початку [[20 століття]], існують на архіпелазі [[Південна Джорджія та Південні Сандвічеві острови]], розмір цієї популяції становить близько кількох тисяч, що, проте, дозволило помістити північного оленя на [[герб]] території. Інша інтродукована популяція мешкає на [[Антарктика|субантарктичному]] архіпелазі [[Кергелен (архіпелаг)|Кергелен]].

== Біологія ==

=== Будова тіла ===

[[Файл:ReindeerLoosingVelvet.jpg|thumb|right|150px|Роги північного оленя відростають щороку під шаром хутра. На знімку олень втрачає хутро на одному з рогів.]]

Вага самиць коливається в межах між 60 і 170 кг. Самці дещо більші та можуть важити до 300 кг. Дорослі представники обох статей мають так звані [[оленячі роги]]<ref>[http://www.nps.gov/archive/bela/html/rangifer.htm Reindeer / Caribou]</ref>, які не є справжніми [[ріг|рогами]] та (у скандинавського підвиду) відпадають у старих самців у грудні, у молодих самців навесні, а в самиць влітку. Оленячі роги зазвичай мають дві окремі групи відгалужень, нижні та верхні. Одомашнені північні олені важчі, ніж їхні дикі родичі, й мають коротші ноги.

Північні олені мають спеціалізовані носові порожнини, які значно збільшують зовнішню поверхню в межах [[ніздря|ніздрі]]. Холодне повітря, що надходить до носа, нагрівається у носі тварини перед потраплянням до легенів, а вода повітря, що видихається, затримується в носі, зволожуючи зовнішнє повітря, що надходить, і, можливо, поглинається через [[слизова оболонка|слизову оболонку]].

[[Копита]] північного оленя пристосовані до сезону: улітку, коли тундра м'яка і мокра, вони стають губчастими та забезпечують додаткову поверхню контакту з ґрунтом. Узимку подушки стискаються і напружуються, виставляючи обідок копита, яке врізується з кригу і вкритий крижаною кіркою сніг, що утримує тварину від ковзання. Це також надає їй можливість розкопувати сніг<ref name=cratering>{{cite web|url=http://www.taiga.net/projectcaribou/pdf/allaboutcaribou.PDF|title=All About Caribou|work=Project Caribou|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HfSOQ6hD?url=http://www.taiga.net/projectcaribou/pdf/allaboutcaribou.PDF|archivedate=2013-06-26|accessdate=2008-05-17|deadurl=yes}}</ref><ref name=cratering_image>{{cite web|url=http://www.arcticphoto.co.uk/stories/avkas/ry0246-32.htm|title=Зображення північного оленя, що розкопує сніг|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HfSPTFbc?url=http://www.arcticphoto.co.uk/stories/avkas/ry0246-32.htm|archivedate=2013-06-26|accessdate=2008-05-17|deadurl=no}}</ref> для отримання їжі, такої як [[ягель]].

Хутро північного оленя складається з двох шарів, щільного нижнього шару і довгого зовнішнього, що складається з порожніх наповнених повітрям волосків.

=== Харчування ===

Як і інші [[жуйні]] тварини, північний олень має чотирикамерний [[шлунок]], що дозволяє йому перетравлювати жорстку [[трава|трав'янисту]] їжу. Взимку ця тварина переважно харчується [[лишайник]]ом, особливо [[ягель|ягелем]]. Проте, вона може поїдати також листя [[верба|верб]] і [[береза|беріз]], насіння [[кедр]]ів та трав. Існують свідоцтва і споживання тваринної їжі за умовами нестачі рослинної, наприклад, [[лемінг]]ів<ref>{{Cite web |url=http://www.fieldandstream.com/fieldstream/hunting/biggame/article/0,13199,490357,00.html |title=Field & Stream — Dream Hunts: Caribou on the Move |accessdate=17 травня 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20071014055719/http://www.fieldandstream.com/fieldstream/hunting/biggame/article/0,13199,490357,00.html |archivedate=14 жовтня 2007 |deadurl=yes }}</ref>, [[Палія арктична|палії арктичної]] і [[яйце птахів|яєць]] [[птахи|птахів]]<ref>Terrestrial Mammals of Nunavut by Ingrid Anand-Wheeler. ISBN 1-55325-035-4.</ref>. Гриби є справжніми ласощами для оленів. Вони охоче їдять їх в кінці літа і пізніше, після випадання першого снігу. У пошуках грибів вони можуть сильно розбрідатися і навіть на деякий час залишати стадо. Доволі часто обгризають скинуті роги лосів і свої родичів, гризуть солончаковий ґрунт. Втамовують тварини спрагу за допомогою снігу, який захоплюють разом з рослинною їжею. Сильні заморозки до випадання снігу, можуть залишити оленя без можливості втамувати спрагу, що викликає не тільки зневоднення, а й швидку втрату підшкірного жиру.<ref name=":0">{{Cite web|url=https://zelenvsit.cx.ua/pivnichnij-olen.html|title=Північний олень - фото, опис, ареал, раціон, вороги, популяція|last=admin|language=uk|access-date=2024-11-07}}</ref>

=== Розмноження ===

Спаровування відбувається починаючи з пізнього вересня до жовтня або початку листопада. Самці зазвичай вступають в бійки за самок, при цьому два самці зчіпляються один з одним рогами та намагаються повалити суперника. Найсильніші самці здатні отримати до 15-20 самок. Протягом цього періоду самець припиняє їсти та втрачає значну частину жирових запасів свого тіла.

Оленята народжуються наступного травня або червня. У віці 45 днів вони вже здатні самостійно пастися, проте продовжують харчуватися материнським молоком до отримання повної незалежності від матері.

=== Міграція ===

[[Файл:Caribou Thelon River 1978.jpg|200px|thumb|left|Стадо карибу на березі річки [[Телон (річка)|Телон]]]]

Північні олені мігрують найбільші відстані серед всіх наземних ссавців. Північноамериканські карибу можуть досягати швидкості 80 км/год та щорічно подорожувати на відстані до 5 тис. км. Міграції зазвичай здійснюються стадами, часто з кількох тисяч особин. Найбільші міграції відбуваються навесні та восени. Протягом осінньої міграції стада зменшуються, а олені починають спаровуватися. Взимку, олені переміщаються до лісових районів. Навесні олені прибувають до районів вирощування потомства. Під час міграцій північні олені можуть плавати, що вони роблять досить швидко, та це дозволяє їм долати озера та широкі річки.

== Спосіб життя північних оленів ==
Добова активність тварин залежить від деяких факторів – температури повітря, велика кількість гнусу. Вони дотримуються стадного способу життя. Зазвичай пересуваються риссю або ходою, а коли перелякані, то біжать галопом. У пошуках їжі здійснюють сезонні регулярні кочівлі, переважно у вересні – листопаді.

У стаді з дорослим самцем живуть 3 – 13 самок. Самці нерідко вступають один з одним в бійки за самку. Вагітність самки триває 192 – 246 днів. Оленята народжуються на світ у травні-червні. Як правило, самка народжують одне теля, рідше двох.

У березні у тварин починається линька, яка закінчується в серпні. Дорослі самці скидають роги в листопаді – грудні, а самки в травні-червні. Окостеніння, формування, очищення рогів закінчується у вересні – жовтні.<ref name=":1">{{Cite web|url=https://dovidka.biz.ua/pivnichniy-olen/|title=Північний олень|last=Джи)|first=J. G. (Джей|date=2017-11-22|website=Dovidka.biz.ua|language=uk|access-date=2024-11-07}}</ref>

== Класифікація ==

Виділяють декілька підвидів північного оленя<ref>{{cite web|url=http://www.rangifer.net/rangifer/herds/images/herd_species_big.jpg|title=Мапа розповсюдження підвидів|deadurl=yes|accessdate=17 травня 2008|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080530053513/http://www.rangifer.net/rangifer/herds/images/herd_species_big.jpg|archivedate=30 травня 2008}}</ref>:

* '''Північноамериканські підвиди (карибу)'''
** '''[[Лісний карибу]]''' (''R. tarandus caribou'') — спочатку був поширений в [[тайга|тайгових]] регіонах Північної Америки від Аляски до [[Ньюфаундленд]]а і [[Лабрадор (півострів)|Лабрадора]]. В наш час{{коли}} ареал значно скоротився, підвид визнаний таким, що знаходиться в стані близькому до загрозливого (NT за класифікацією [[Міжнародний союз охорони природи|МСОП]]).
** '''[[Карибу Гранта]]''' (''R. tarandus granti'') — північноамериканський підвид, розповсюджений на Алясці, [[Юкон (територія)|Юконі]] та [[Північно-західні території|Північно-західних територіях]] Канади.
** '''[[Тундровий карибу]]''' (''R. tarandus groenlandicus'') — розповсюджений на канадських Північно-західних територіях і в [[Нунавут]]і, а також в західній Гренландії.
** '''[[Карибу Пірі]]''' (''R. tarandus pearyi'') — розповсюджений на північних островах Нунавута і Північно-західних територій Канади.
** '''[[Карибу островів Королеви Шарлотти]]''' або '''[[Карибу Доусона]]''' (''R. tarandus dawsoni'') — вимерлий підвид, що мешкав на острові Грехема, одному з найбільших в архіпелазі [[острови Королеви Шарлоти|островів Королеви Шарлотти]] у тихоокеанського узбережжя Канади ([[Британська Колумбія]]).
* '''Євразійські підвиди'''
** '''[[Дикий північний олень]]''' (''R. tarandus tarandus'') — мешканець арктичної тундри Євразії, включаючи [[Скандинавський півострів]] Європи. В Росії чисельність популяції перевищує 1,2 млн особин (1999<ref>Повні дані про динаміку чисельності і розповсюдження дикого північного оленя на території Росії в статті [http://de.msu.ru/~vart/hunt/texts/north_deer.htm Мониторинг охотничье-промысловых млекопитающих] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071030090258/http://de.msu.ru/~vart/hunt/texts/north_deer.htm |date=30 жовтня 2007 }}</ref>).
** '''[[Олень північний лісовий|Лісовий північний олень]]''' або '''[[Олень північний лісовий|фінський північний олень]]''' (''R. tarandus fennicus'') — в дикому стані знайдений лише у двох регіонах Скандинавського півострова, а також у [[Карелія|Карелії]]. Невелика популяція мешкає в центрі південної Фінляндії. Карельська популяція досить далеко заходить вглиб Росії, проте залишається відкритим питання про приналежність східних представників цієї популяції до даного підвиду. Підвид занесений до Червоної книги Росії.
** '''[[Новоземельський північний олень]]''' (''Rangifer tarandus pearsoni'') — ізольована популяція, що мешкає на островах архіпелагу [[Нова Земля]]. В 1981 році на острові [[Південний острів (Нова Земля)|Південний]] нараховувалося близько 6 тисяч особин<ref>{{Cite web |url=http://www.nature.ok.ru/doc/mammal/1_58.htm |title=РИЖ — Новоземельский северный олень (Rangifer tarandus pearsoni) |accessdate=17 травня 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20080511123201/http://www.nature.ok.ru/doc/mammal/1_58.htm |archivedate=11 травня 2008 |deadurl=yes }}</ref>. Підвид занесений до Червоної книги Росії.
** '''[[Арктичний північний олень]]''' (''R. tarandus eogroenlandicus'') — вимерлий підвид, що зустрічався у східній [[Гренландія|Гренландії]] до початку 20 століття.
* '''Свальбардський підвид''' (ймовірно гренландського походження)
** '''''[[Rangifer tarandus platyrhynchus]]''''' — мешканець островів архіпелагу [[Свальбард]], нині є найменшим за чисельністю підвидом північних оленів.

== Північний олень і людина ==

=== Полювання ===

Полювання на північного оленя має довгу історію, ця тварина мала значний вплив на історію полювання загалом<ref name=Burch>{{cite journal| author = Ernest S. Burch, Jr. | url = http://links.jstor.org/sici?sici=0002-7316%28197207%2937%3A3%3C339%3ATCRAAH%3E2.0.CO%3B2-1&size=LARGE&origin=JSTOR-enlargePage | title = The Caribou/Wild Reindeer as a Human Resource | journal = American Antiquity | volume = 37 | issue = 3 | year = 1972 | pages = 339-368}}</ref>.

Людина почала полювати на північного оленя протягом періодів [[мезоліт]]у і [[неоліт]]у, та навіть сьогодні залишається для цієї тварини головним [[хижацтво|хижаком]] в багатьох областях. Норвегія і Гренландія мають традиції полювання на дикого північного оленя починаючи з [[льодовиковий період|льодовикового періоду]] і досі. У вільних від лісу горах центральної Норвегії, таких як [[Ютунхеймен]], все ще можливо знайти залишки як, обкладених каменем, що використовувалися як пастки, та загорожі, що використовувалися для загону цих тварин. Зазвичай їх датують періодом [[Велике переселення народів|Великого переселення народів]], хоча не малоімовірно, що вони використовувалися і значно пізніше [[кам'яна доба|кам'яної доби]].

За відсутності інших великих хижаків у місцях мешкання основних популяцій північного оленя, полювання нині часто залишається необхідним для контролю чисельності тварин та запобігання виснаження пасовиськ та, в результаті, значних коливань чисельності популяцій. Нині Норвегія готує звернення за номінацією на статус [[світова спадщина ЮНЕСКО|світової спадщини]] [[ЮНЕСКО]] області зі слідами та традиціями полювання на північного оленя в Центральному [[Серланн]]і (Південна Норвегія). На дикого карибу все ще полюють в Північній Америці та Гренландії. Для народів, що продовжують традиційний стиль життя, таких як [[інуїти]], північних [[американські індіанці|індіанців]], [[тубільні мешканці Аляски|тубільних мешканців Аляски]] та [[калаалліти]] Гренландії, дикі карибу все ще залишаються важливим джерелом продовольства, одягу, будівельних матеріалів та інших виробів.

=== Північний олень в сільському господарстві ===
{{main|Оленярство}}

[[Файл:Reindeer milking.jpg|thumb|right|Доїння північного оленя в 19-му столітті]]

Використання одомашненого північного оленя в [[скотарство|скотарстві]] протягом століть практикувалося кількома арктичними та субарктичними народами, зокрема [[саами|саамами]], [[ненці|ненцями]], [[евенки|евенками]], [[ханти|хантами]], [[юкагіри|юкагірами]], [[чукчі|чукчами]] та [[коряки|коряками]]. Вважається, що приручення почалося на межі [[бронзова доба|бронзової]] та [[Залізна доба|залізної]] доби.

Олені вирощуються для отримання [[м'ясо|м'яса]], [[Шкіряне виробництво|шкір]], [[оленячі роги|оленячих рогів]] і, меншою мірою, отримання [[молока]] і як транспорт (більші за розміром сибірські олені використовують для їзди верхи, менші карибу — лише як тяглова сила). М'ясо північного оленя популярне в скандинавських країнах. Тефтелі з м'яса північного оленя продаються консервованими в цих країнах. Тушковане м'ясо північного оленя — традиційна страва в Лапландії. На Алясці [[ковбаса]] з північного оленя продається у місцевих продовольчих магазинах. Оленячі роги, перетерті в порошок, продаються як [[афродізіак|афродизіак]] та харчова добавка на азійських ринках. Одна компанія з Уельсу навіть планує виробляти папір з целюлозних волокон, що отримуються з екскрементів північного оленя, — відомий як ''Poo Paper''<ref>{{cite web|url=http://www.creativepaperwales.co.uk/reindeer_poo_paper.asp|title=Reindeer Poo PaperTM|deadurl=yes|accessdate=18 травня 2008|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080605050410/http://www.creativepaperwales.co.uk/reindeer_poo_paper.asp|archivedate=5 червня 2008}}</ref>.

Північні олені не вважаються повністю [[одомашнив|одомашненими тваринами]], оскільки вони загалом вільно блукають на землях пасовища. При традиційному кочовому оленярстві, пастухи мігрують разом зі стадами північних оленів між узбережжям і віддаленими від моря областями маршрутами річної міграції цих тварин, і піклуються про стадо протягом подорожі. Проте північні олені ніколи не народжували в неволі, хоча вони й були приручені для [[доїння]] та для використання як [[робоча худоба]].

Тривалість життя одомашнених північних оленів може сягати до 28 років. У дикій природі їх родичі живуть значно менше. <ref name=":0"/>

Використання карибу в скотарстві було впроваджене на Алясці наприкінці 1800-х років [[Шелдом Джексон|Шелдоном Джексоном]] як засіб забезпечення прожитку тубільних народів, що мешкають там. Зараз під час регулярного поштового пробігу в місті [[Уельс (Аляска)|Уельс]] використовуються санчата, які тягнуть карибу. На Алясці сучасні пастухи використовують супутникову телеметрію для відстеження стад, використовуючи інтерактивні карти та бази даних для нанесення на карту їх пересування.

=== Інші факти ===

[[Файл:reindeer.yate.arp.750pix.jpg|thumb|right|Два шотландських північних олені під час Різдва]]

* За легендою, північні олені тягнуть санчата [[Санта-Клаус]]а (Святого Миколи).
* Північний олень є офіційною твариною острова [[Бонльо (острів)|Бонльо]] та провінції [[Ньюфаундленд і Лабрадор]].
* Північний олень зображений на канадській монеті у 25 центів.
* Північний олень зображений на [[герб]]ах кількох норвезьких міст ([[Ейдфіорд]], [[Порсангер]], [[Рендален]], [[Пендален]], [[Тромсо]], [[Вадсо]] і [[Вага]]), шведського міста [[Пітеа]] та шведської провінції [[Вастерботтен]].
* {{не перекладено|Поронкусема|Поронкусема|fi|Poronkusema}} — це відстань, яку можна проїхати на північному олені, поки він не зупиниться для [[сечовипускання]]. Він не може робити це на ходу, а занадто довгий біг може призвести до [[інсульт]]у. Максимальна довжина поронкусеми може сягати 7,5 кілометрів. Назва походить від {{lang-fi|poron}} — «північний олень» та {{lang-fi|kusema}} — «сечовипускання».
* Вовна північного оленя унікальна тим, що самі шерстинки всередині порожнисті, наповнені повітрям. Тому вона так добре утримує тепло.<ref name=":1"/>

{{-}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q39624}}
{{Authority control}}

[[Категорія:Тварини, описані 1758]]
[[Категорія:Оленеві]]
[[Категорія:Мисливські звірі]]
[[Категорія:Сільськогосподарські тварини]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Уразливий (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Парнокопитні (Artiodactyla)

Родина: Оленеві (Cervidae)

Підродина: Capreolinae

Триба: Rangiferini

Рід: Rangifer · C.H. Smith, 1827

Вид: Північний олень (R. tarandus)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Ареал північного оленя: — північноамериканські підвиди (карибу) · — євразійські підвиди

title: Синоніми

Синоніми: Cervus tarandus Linnaeus, 1758


text:
# Гіобешть
Гіобешть, Гіобешті (рум. Ghiobești) — село у повіті Вилча в Румунії. Входить до складу комуни Стойлешть.
Село розташоване на відстані 148 км на захід від Бухареста, 21 км на південь від Римніку-Вилчі, 77 км на північний схід від Крайови, 129 км на південний захід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 194 особи, з них 193 особи (99,5%) румунів. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Гіобешть

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Гіобешть
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Ghiobești''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Вилча
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Стойлешть (комуна)|Стойлешть]]
 | код_SIRUTA          = 173445
 | широта              = 44.9128
 | довгота             = 24.3436
 | висота              = 293
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 194
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 247652
}}
'''Гіобешть''', Гіобешті ({{lang-ro|Ghiobești}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Вилча]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Стойлешть (комуна)|Стойлешть]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 148 км на захід від [[Бухарест]]а, 21 км на південь від [[Римніку-Вилча|Римніку-Вилчі]], 77 км на північний схід від [[Крайова|Крайови]], 129 км на південний захід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:194}} особи, з них 193 особи (99,5%) румунів<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119074225/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119080347/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Вилча]]

title: Гіобешть · Ghiobești

Країна: Румунія

Повіт: Вилча

Комуна: Стойлешть

Телефонний код: +40 250 (Romtelecom, TR) · +40 350 (інші оператори)