text:
# Ясень (Україна)
Я́сень — село Калуського району Івано-Франківської області. Входить до складу Перегінської селищної громади.

## Історія
20 вересня 1597 року Станіслав Жолкевський (орієнтовно з 1588 року він був калуським старостою) надав осадчим (Петру Косу, Юрію Павлішаку, Василю Лешекалу та іншим) дозвіл заснувати в урочищі Ясень однойменне село. Згідно з локаційною грамотою, мешканці нового поселення звільнялися на три роки від сплати податків. Осадчі Ясеня набували статусу князів (очільників сільської громади на волоському праві) і отримували право зайняти в селі три лани угідь.
У 1648 році жителі села брали активну участь у народному повстанні, за що зазнали кривавої розправи після відходу Хмельницького.
До першого поділу Речі Посполитої (1772 р.) село належало до Калуського староства Галицької землі Руського воєводства.
В урочищі Ангелів розміщена домна, в якій виплавляли залізо в 1812—1818 роках.
У 1880 р. село належало до Калуського повіту, було 2090 мешканців  (2063  греко-католиків, 9 римо-католиків), 2 церкви, джерело лікувальної мінеральної води, водяний тартак.
Після окупації Західноукраїнської Народної Республіки поляками в 1919 році в селі був осередок постерунку поліції та ґміни Ясєнь Калуського повіту.
У 1939 році в селі проживало 3640 мешканців (3530 українців-грекокатоликів, 30 поляків і 80 євреїв).
В 1943—1954 роках село було осередком підтримки УПА. Після інтенсивних боїв 40-х років гинули останні герої. 10 листопада 1950 року в лісі біля с. Ясень під час запеклого бою загинули 5 підпільників: Дмитро Юрків  — «Пісня», референт пропаганди Калуського надрайонного проводу ОУН, Іван Гандзюк — «Вітер», референт СБ Перегінського районного проводу ОУН, його охоронець Мельникович Микола — «Дід», а також дві жінки — машиністка районного проводу ОУН Петриней Анна — «Ксеня» і зв'язкова цього ж проводу Мельникович Олена — «Надя». А 6 січня 1951 року загинула боївка станиці села, де було шість повстанців. Загалом в УПА загинуло 86 жителів села і засуджено за участь в ОУН-УПА і співпрацю 45 осіб, вислано в Сибір 67 родин. В роки Другої світової війни в рядах Радянської армії загинуло 87 жителів села.
Односельці 2 вересня 2007 року встановили на території середньої школи «Монумент примирення», на якому в алфавітному порядку викарбувані імена жителів села, які віддали своє життя в рядах ОУН-УПА та Радянської Армії за свободу України.
Жителі села бережуть пам'ять про полеглих земляків-повстанців — 10 грудня 2017 р. на стіні початкової школи встановили меморіальну таблицю, присвячену трьом братам Цабанам.

## Герб
На срібному щиті дерево ясеня з блакитним стовбуром, гіллям і корінням. На тлі зеленої крони дерева, золотий сонячний диск із чорно-білим беркутом. За деревом зелені гори. Щит обрамований охристим картушем, який увінчаний жовто-блакитною короною.

## Церкви
Обидві церкви села вперше згадуються 1684 року у реєстрі про сплату 5 злотих катедратика (столового податку).
У протоколах генеральних візитацій Львівсько-Галицько-Камянецької єпархії 1740—1755 рр. горішня церква Святого Архистратига Михаїла описується як дерев'яна, стара, без дати спорудження, парох — Петро Гнатківський, висвячений у 1716 році Митрополитом Атаназієм Шептицьким, 42 парохіяни-господарі. Долішня церква Святих первоверховних Петра і Павла — дерев'яна, стара, без дати спорудження, парох — Василь Левицький, висвячений у 1733 році Митрополитом Атаназієм Шептицьким, 45 парохіян-господарів.
Австрійська армія конфіскувала в серпні 1916 р. у горішній церкві 5 дзвонів діаметром 74, 60, 48, 38, 30 см, вага одного з дзвонів 14 кг — 1875 р., у долішній церкві 6 дзвонів діаметром 96, 78, 51, 44, 32, 28 см, вага одного з дзвонів 13 кг, виготовлені 1889, 1913, 1837, 1645, 1697, 1752 рр., у середній церкві — 1 дзвін діаметром 28 см — неописаний. Після війни польська влада отримала від Австрії компенсацію за дзвони, але громаді села грошей не перерахувала.
Горішня церква — Святого Архістратига Михаїла, — згоріла в 1986 р., натомість збудована нова, належить громаді УПЦ КП.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 3554      | 99.75%   |
| російська  | 7         | 0.19%    |
| білоруська | 1         | 0.03%    |
| румунська  | 1         | 0.03%    |
| Усього     | 3563      | 100%     |

## Відомі люди

### Народилися
- Вагилевич Іван Миколайович — (*2 вересня 1811 —†10 червня 1866 Львів) — священик УГКЦ, український поет, філолог, фольклорист, етнограф, громадський діяч; член «Руської трійці»;
- Вагилевич Кость Михайлович — (22 квітня 1891 — 4 січня 1974 Прага) — письменник;
- Василишин Роман Данилович — (*1 травня 1949) - представник Президента в Рівненській області, голова ОДА та Рівненської обласної ради в перші роки незалежності України, полковник.
- Гелетій Леон Миколайович «Гірний», «Тиса» (1912 — 6.06.1950) — бунчужний сотні «Бистриця», референт пропаганди Перегінського райпроводу ОУН.[14]
- Олекса Гринчак (1920 р. с. Ясень — 16.12.1948 с. Завій) — референт СБ Калуського районного проводу ОУН, слідчий референтури СБ Калуського надрайонного проводу ОУН – «Верховинець».[15]

title: Ясень (Україна)

wikitext:
{{Otheruses|Ясень}}
{{Село
| назва           = Ясень
| область         = [[Івано-Франківська область]]
| район           = [[Калуський район]]
| громада         = [[Перегінська селищна громада]]
| код КАТОТТГ     = UA26060210110064526
| код КОАТУУ      = 2624886701
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1597
| населення       = 3563
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 20,29
| ref-площа       =
| щільність       = 175,6
| поштовий індекс = 77673
| телефонний код  = 3474
| координати      = {{coord|48|44|29|N|24|10|17|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48|
| lat_min         = 44|
| lat_sec         = 29
| lon_deg         = 24|
| lon_min         = 10|
| lon_sec         = 17
| висота          = 592
| ref-висота      =
| водойма         = р. [[Лімниця]]
| адреса          = вул. С. Стрільців, 2А, с. Ясень, Рожнятівський р-н, Івано-Франківська обл., 77673
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            = Yasen selo gerb.png
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Я́сень''' — [[село]] [[Калуський район|Калуського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]]. Входить до складу [[Перегінська селищна громада|Перегінської селищної громади]].

== Історія ==
20 вересня [[1597]] року [[Станіслав Жолкевський]] (орієнтовно з [[1588]] року він був калуським [[Староство|старостою]]) надав [[Осадчий|осадчим]] (Петру Косу, Юрію Павлішаку, Василю Лешекалу та іншим) дозвіл заснувати в урочищі Ясень однойменне село. Згідно з локаційною грамотою, мешканці нового поселення [[Воля (поселення)|звільнялися]] на три роки від сплати податків. Осадчі Ясеня набували статусу [[Кнез|князів]] (очільників сільської громади на [[Волоське право|волоському праві]]) і отримували право зайняти в селі три [[Лан (міра)|лани]] угідь<ref>[https://www.academia.edu/103204775/Акти_закладення_сіл_на_волоському_праві_у_Калуському_старостві_Галицької_землі_Deeds_on_Foundation_of_Villages_under_Wallachian_Law_in_Kalush_Starosty_of_Halych_Land ''Смерека Б.'' Акти закладення сіл на волоському праві у Калуському старостві Галицької землі // Науковий вісник Ужгородського університету, серія «Історія». Ужгород, 2023. Вип. 1 (48). С. 116, 117, 119, 120, 125]</ref>.

У 1648 році жителі села брали активну участь у народному повстанні, за що зазнали кривавої розправи після відходу Хмельницького<ref>Жерела до істориї України-Руси, т. IV, стор. 176, 214, 238, 241 — Львів, НТШ, 1895. — 412 с.</ref>.

До [[Перший поділ Речі Посполитої|першого поділу Речі Посполитої]] (1772 р.) село належало до Калуського староства [[Галицька земля|Галицької землі]] [[Руське воєводство|Руського воєводства]].

В урочищі Ангелів розміщена [[Ангелівська доменна піч|домна]], в якій виплавляли залізо в 1812—1818 роках<ref>{{Cite web |url=http://vikna.if.ua/news/category/all/2015/09/22/41017/view#ad-image-0 |title=Калушани відновлюють Ангелівську доменну піч на Рожнятівщині, збудовану у 1812 році.  |accessdate=23 вересня 2015 |archive-date=2 квітня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170402050150/http://vikna.if.ua/news/category/all/2015/09/22/41017/view#ad-image-0 }}</ref>.

У 1880 р. село належало до [[Калуський повіт|Калуського повіту]], було 2090 мешканців  (2063  греко-католиків, 9 римо-католиків), 2 церкви, джерело лікувальної мінеральної води, водяний [[Лісопильня|тартак]]<ref>{{Cite web |url=http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_III/468 |title=Географічний словник Королівства Польського, 1900, т. 3, стор. 468—469 |accessdate=24 грудня 2014 |archive-date=19 березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170319151331/http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_III/468 }}</ref>.

Після окупації [[Західноукраїнська Народна Республіка|Західноукраїнської Народної Республіки]] поляками в 1919 році в селі був осередок постерунку поліції та [[Ясєнь (ґміна)|ґміни Ясєнь]] [[Калуський повіт|Калуського повіту]].

У 1939 році в селі проживало 3640 мешканців (3530 українців-грекокатоликів, 30 поляків і 80 євреїв)<ref>''Володимир Кубійович.'' Етнічні групи південнозахідної України (Галичини) на 1.1.1939, стор. 32 — Вісбаден, 1983. — 205 с.</ref>.

В 1943—1954 роках село було осередком підтримки УПА. Після інтенсивних боїв 40-х років гинули останні герої.<ref>{{Cite web |url=https://vikna.if.ua/news/category/all/2022/02/06/130364/view |title="Остання куля" Павла Вагилевича |accessdate=9 лютого 2022 |archive-date=9 лютого 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220209052237/https://vikna.if.ua/news/category/all/2022/02/06/130364/view }}</ref> 10 листопада 1950 року в лісі біля с. Ясень під час запеклого бою загинули 5 підпільників: Дмитро Юрків  — «Пісня», референт пропаганди Калуського надрайонного проводу ОУН, Іван Гандзюк — «Вітер», референт СБ Перегінського районного проводу ОУН, його охоронець Мельникович Микола — «Дід», а також дві жінки — машиністка районного проводу ОУН Петриней Анна — «Ксеня» і зв'язкова цього ж проводу Мельникович Олена — «Надя»<ref>{{Cite web |url=https://museum-bandera.if.ua/main.php?m0prm=6&entry=20&showItem=40 |title=Заходи по ліквідації провідника ОУН Карпатського краю — «Єфрема» |accessdate=22 жовтня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20171022142834/https://museum-bandera.if.ua/main.php?m0prm=6&entry=20&showItem=40 |archivedate=22 жовтня 2017 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171022142834/https://museum-bandera.if.ua/main.php?m0prm=6&entry=20&showItem=40 |date=2017-10-22 }}</ref>. А 6 січня 1951 року загинула боївка станиці села, де було шість повстанців. Загалом в УПА загинуло 86 жителів села і засуджено за участь в ОУН-УПА і співпрацю 45 осіб, вислано в Сибір 67 родин.<ref>{{Cite web |url=http://www.upa-pereginsk.if.ua/?p=3163 |title=''Семко Володимир.'' Над горами місяць ясен, за горами село Ясень… |accessdate=13 травня 2019 |archive-date=12 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191212220714/http://www.upa-pereginsk.if.ua/?p=3163 }}</ref> В роки [[Друга світова війна|Другої світової війни]] в рядах Радянської армії загинуло 87 жителів села.

Односельці 2 вересня 2007 року встановили на території середньої школи «Монумент примирення», на якому в алфавітному порядку викарбувані імена жителів села, які віддали своє життя в рядах ОУН-УПА та Радянської Армії за свободу України.

Жителі села бережуть пам'ять про полеглих земляків-повстанців — 10 грудня 2017 р. на стіні початкової школи встановили меморіальну таблицю, присвячену трьом братам Цабанам.<ref>{{Cite web |url=http://www.upa-pereginsk.if.ua/?p=2778 |title=''Шкіль Олег.'' В Ясені вшанували оборонців гори Заплата. |accessdate=9 грудня 2019 |archive-date=12 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191212221132/http://www.upa-pereginsk.if.ua/?p=2778 }}</ref>

== Герб ==
На срібному щиті дерево ясеня з блакитним стовбуром, гіллям і корінням. На тлі зеленої крони дерева, золотий сонячний диск із чорно-білим беркутом. За деревом зелені гори. Щит обрамований охристим картушем, який увінчаний жовто-блакитною короною.

== Церкви ==
Обидві церкви села вперше згадуються 1684 року у реєстрі про сплату 5 злотих катедратика (столового податку)<ref>Скочиляс І.Книга реєстру катедратика Львівської православної єпархії 1680—1686 рр.//Записки НТШ. Том ХХХХ: Праці Історично-філософської секції. стор. 623—625 — Львів: НТШ, 2008. — 768 с.</ref>.

У протоколах генеральних візитацій Львівсько-Галицько-Камянецької єпархії 1740—1755 рр. горішня церква Святого Архистратига Михаїла описується як дерев'яна, стара, без дати спорудження, парох — Петро Гнатківський, висвячений у 1716 році Митрополитом [[Атанасій (Шептицький)|Атаназієм Шептицьким]], 42 парохіяни-господарі. Долішня церква Святих первоверховних Петра і Павла — дерев'яна, стара, без дати спорудження, парох — Василь Левицький, висвячений у 1733 році Митрополитом Атаназієм Шептицьким, 45 парохіян-господарів.

Австрійська армія конфіскувала в серпні 1916 р. у горішній церкві 5 дзвонів діаметром 74, 60, 48, 38, 30 см, вага одного з дзвонів 14 кг — 1875 р., у долішній церкві 6 дзвонів діаметром 96, 78, 51, 44, 32, 28 см, вага одного з дзвонів 13 кг, виготовлені 1889, 1913, 1837, 1645, 1697, 1752 рр., у середній церкві — 1 дзвін діаметром 28 см — неописаний. Після війни польська влада отримала від Австрії компенсацію за дзвони, але громаді села грошей не перерахувала.<ref name=":0">{{Cite web|url=http://vikna.if.ua/news/category/history/2017/11/20/78017/view|title=Австро-Угорщина реквізувала з храмів Калущини 355 дзвонів. — «Вікна», 2017.11.20.|accessdate=18 серпня 2019|archive-date=1 жовтня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191001180215/http://vikna.if.ua/news/category/history/2017/11/20/78017/view}}</ref>

Горішня церква — Святого Архістратига Михаїла, — згоріла в 1986 р., натомість збудована нова, належить громаді УПЦ КП<ref>{{Cite web |url=http://ifoonsku.ucoz.ua/news/zakopanij_i_voskreslij_istorija_davnogo_cerkovnogo_dzvona_perestala_buti_zagadkoju/2017-04-14-4238 |title=Закопаний і… воскреслий. Історія давнього церковного дзвона перестала бути загадкою |accessdate=25 квітня 2017 |archive-date=26 квітня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170426055815/http://ifoonsku.ucoz.ua/news/zakopanij_i_voskreslij_istorija_davnogo_cerkovnogo_dzvona_perestala_buti_zagadkoju/2017-04-14-4238 }}</ref>.

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|3554
|99.75%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|7
|0.19%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|1
|0.03%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|1
|0.03%
|- class="sortbottom"
!Усього
|3563
|100%
|}

== Відомі люди ==

=== Народилися ===
* [[Вагилевич Іван Миколайович]] — (*[[2 вересня]] [[1811]] —†[[10 червня]] [[1866]] [[Львів]]) — священик [[Українська греко-католицька церква|УГКЦ]], український [[поет]], [[Філологія|філолог]], [[Фольклористика|фольклорист]], [[Етнографія|етнограф]], [[Активізм|громадський діяч]]; член [[Руська трійця|«Руської трійці»]];
* [[Вагилевич Кость Михайлович]] — (22 квітня 1891 — 4 січня 1974 Прага) — письменник;
* [[Василишин Роман Данилович]] — (*1 травня 1949) - представник Президента в Рівненській області, голова ОДА та Рівненської обласної ради в перші роки незалежності України, полковник.
* Гелетій Леон Миколайович «Гірний», «Тиса» (1912 — 6.06.1950) — бунчужний сотні «Бистриця», референт пропаганди Перегінського райпроводу ОУН.<ref>{{Cite web |url=https://pravda.if.ua/zgadky-mynulogo-u-dalekomu-1950-roczi-v-urochyshhi-sygla-shho-na-rozhnyativshhyni-zagynulo-dvoye-pidpilnykiv-tysa-i-opryshok/ |title=Згадки минулого. У далекому 1950 році в урочищі Сигла, що на Рожнятівщині, загинуло двоє підпільників «Тиса» і «Опришок». |accessdate=22 листопада 2021 |archive-date=22 листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211122193552/https://pravda.if.ua/zgadky-mynulogo-u-dalekomu-1950-roczi-v-urochyshhi-sygla-shho-na-rozhnyativshhyni-zagynulo-dvoye-pidpilnykiv-tysa-i-opryshok/ }}</ref>
* Олекса Гринчак (1920 р. с. Ясень — 16.12.1948 с. [[Завій]]) — референт СБ Калуського районного проводу ОУН, слідчий референтури СБ Калуського надрайонного проводу ОУН – «Верховинець».<ref>[https://bandera.if.ua/main.php?m0prm=6&showItem=104 Степан Лесів. Історична довідка: Обставини загибелі підпільників ОУН у с. Завій.]</ref>

== Примітки ==
{{reflist|1}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20161003092635/http://yasen.in.ua/ Офіційний сайт села Ясень]
* {{SgKP|III|468|Jasień (1)}}
* Роман Левицький. Ясень. — «Острозька друкарня», 2005—154 с.

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Перегінська селищна громада}}
{{Рожнятівський район}}

[[Категорія:Села Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Населені пункти Калуського району]]

title: село Ясень

Область: Івано-Франківська область

Район: Калуський район

Тер. громада: Перегінська селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 175,6 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Лімниця

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Ясень


text:
# Митищі (станція)
Мити́щі (рос. Мытищи) — вузлова залізнична станція Ярославського напрямку Московської залізниці в однойменному місті Московської області. Входить до Московсько-Курського центру організації роботи залізничних станцій ДЦС-1 Московської дирекції управління рухом. За основним характером роботи є вантажною, за обсягом роботи віднесена до 1 класу.
Станція є вузловою — від головного ходу Москва — Александров відходить хордова лінія («монінська лінія») до станції Фрязево Горьківського напрямку МЗ з тупиковим відгалуженням на Фрязино. Раніше існувала залізниця Митищі — Пирогово (частина збереглася для вантажного руху до товарного парку Митищі-Північні). Поїзди далекого прямування на станції не зупиняються.
Дільниця Москва — Митищі була другою електрифікованою в СРСР.
На станції 4 пасажирські платформи — 3 острівні, одна берегова, 6 пасажирських колій. Нумерація пасажирських колій (від будівлі вокзалу): 2 головна (платформа 1), 4 головна (платформа 2), 5 (платформи 2 і 3, в основному, використовується для прийому поїздів «Супутник», що прямують з Москви, висадка і посадка на які здійснюється з платформи 3), 3 головна (платформа 3), 1 головна (платформа 4), 8 (платформа 4). Залізничний міст після реконструкції є заскленою спорудою (офіційна назва — конкорс, автор проекту — архітектор Саша Лукич), основну площу якого займає зал очікування з виходами до платформ, розташовується над коліями і платформами, він же служить переходом над залізничними коліями. Також функціонує транзитний міст для переходу через колії (без спусків на платформи), побудований під час реконструкції станції.
Платформи обладнані турнікетами.
Від станції відходять під'їзні колії заводів «Метровагонмаш» і ММЗ. На коліях станції часто відстоюються перед відправленням в Москву та інші міста вагони метрополітену.
Поруч зі станцією знаходиться побудований у 2003 році автовокзал.
Знаходиться за 18 км від Москва-Пасажирська-Ярославська. Відстань проходиться електропоїздами-експресами за 18 хвилин, звичайними (що прямують з усіма зупинками) — за 27-28 хвилин.

## Вокзал
Сучасна будівля вокзалу була побудована в 1896 році за проектом архітектора Л. М. Кекушева через будівництво вагонобудівного заводу.
Електрифікація дільниці Москва — Митищі завершено 29 серпня 1929 року.
В ході реконструкції вокзального комплексу в 2004 році було побудовано конкорс — критий пішохідний міст над усіма коліями станції, який сполучив дві частини Митищ.

wikiname: ukwiki

title: Митищі (станція)

in_language: uk

wikitext:
{{Залізнична станція
|тип = станція
|Font-Color =
|Color =
|Name = Митищі
|Line = [[Ярославський напрямок Московської залізниці|Ярославський напрямок]]
|Railway = [[Московська залізниця]]
|Department = [[залізниця Митищі — Фрязево|хордова лінія Митищі — Фрязево]]
[[Лосиноострівська (станція)|Лосиноострівська]] — Митищі (4),
 Митищі — [[Пушкіно (станція)|Пушкіно]] (3),
 Митищі — [[Підлипки-Дачні]] (2)
|населений_пункт = [[Митищі]]
|Image =
  |lat_dir = N |lat_deg = 55 |lat_min = 54 |lat_sec = 52
  |lon_dir = E |lon_deg = 37 |lon_min = 45 |lon_sec = 41
  |region              = RU
  |CoordScale          = 2000
|Date =
|Year = 	1862
|ProjectName =
|OldName = Пролетарська (1919-1928)
|NameProjects =
|Type = вантажна
|Arhitector =
|Enginer =
|NumberOfPlatforms = 4
|NumberOfTracks =
|PlatformType = одна берегова, три острівні
|PlatformForm = пряма
|PlatformLength =
|PlatformWidth =
|Builder =
|Street = Митищі, вулиця Колонцова, Шараповський проїзд
|TransTo =   А 1, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 15, 22, 23, 24, 25, 26, 28, 31, 314, 419,  М/т 1, 4, 5, 8, 9, 11, 12, 13, 14, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 26, 27, 28, 34, 77, 177, 419, 578
|TransTo1 =
|DistanceKiev =
|Distance = 55
|Center =  [[Фрязево (станція)|Фрязево]]
|Distance2 = 18
|Center2 =  [[Москва-Пасажирська-Ярославська]]
|Distance3 = 94
|Center3 = [[Александров (станція)|Александров]]
|Tariff = 3
|Code = 234808
|CodeExpress =2000015
|services =
|services1 =
|Commons =
}}
[[Файл:Mytishchi - Vokzal'naya Square.jpg|thumb|праворуч|Будівля вокзалу у Митищах, побудована в 1896 році]]
{{Москва — Балакірєво}}
{{Otheruses}}
'''Мити́щі''' ({{lang-ru|Мытищи}}) — вузлова [[залізнична станція]] [[Ярославський напрямок Московської залізниці|Ярославського напрямку]] [[Московська залізниця|Московської залізниці]] в [[Митищі|однойменному місті]] Московської області. Входить до Московсько-Курського центру організації роботи залізничних станцій ДЦС-1 Московської дирекції управління рухом. За основним характером роботи є вантажною, за обсягом роботи віднесена до 1 класу.

Станція є вузловою — від головного ходу Москва — Александров відходить [[Залізниця Митищі - Фрязево|хордова лінія («монінська лінія») до станції Фрязево]] [[Горьківський напрямок МЗ|Горьківського напрямку МЗ]] з тупиковим відгалуженням на [[Фрязино-Пасажирська|Фрязино]]. Раніше існувала [[залізниця Митищі — Пирогово]] (частина збереглася для вантажного руху до товарного парку [[Митищі-Північні]]). Поїзди далекого прямування на станції не зупиняються.

Дільниця Москва — [[Митищі]] була другою електрифікованою в [[СРСР]].

На станції 4 пасажирські платформи — 3 острівні, одна берегова, 6 пасажирських колій. Нумерація пасажирських колій (від будівлі вокзалу): 2 головна (платформа 1), 4 головна (платформа 2), 5 (платформи 2 і 3, в основному, використовується для прийому поїздів «Супутник», що прямують з Москви, висадка і посадка на які здійснюється з платформи 3), 3 головна (платформа 3), 1 головна (платформа 4), 8 (платформа 4). Залізничний міст після реконструкції є заскленою спорудою (офіційна назва — [[конкорс]], автор проекту — архітектор Саша Лукич), основну площу якого займає зал очікування з виходами до платформ, розташовується над коліями і платформами, він же служить переходом над залізничними коліями. Також функціонує транзитний міст для переходу через колії (без спусків на платформи), побудований під час реконструкції станції.

Платформи обладнані [[Турнікет (пристрій)|турнікетами]].

Від станції відходять під'їзні колії заводів «[[Метровагонмаш]]» і [[Митищинський машинобудівний завод|ММЗ]]. На коліях станції часто відстоюються перед відправленням в Москву та інші міста вагони [[метрополітен]]у.

Поруч зі станцією знаходиться побудований у 2003 році автовокзал.

Знаходиться за 18 км від [[Москва-Пасажирська-Ярославська]]. Відстань проходиться електропоїздами-експресами за 18 хвилин, звичайними (що прямують з усіма зупинками) — за 27-28 хвилин.

== Вокзал ==
Сучасна будівля вокзалу була побудована в 1896 році за проектом архітектора [[Кекушев Лев Миколайович|Л. М. Кекушева]] через будівництво вагонобудівного заводу.

Електрифікація дільниці Москва — Митищі завершено 29 серпня 1929 року.

В ході реконструкції вокзального комплексу в 2004 році було побудовано конкорс — критий пішохідний міст над усіма коліями станції, який сполучив дві частини Митищ.

== Посилання ==
* [http://tutu.ru/station.php?nnst=46707 Розклад електропотягів по станції] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161227060759/https://www.tutu.ru/station.php?nnst=46707 |date=27 грудня 2016 }}

{| class="wikitable"
|-
! Попередня станція
! colspan="3" | Лінія
! Наступна станція
|- style="text-align: center;"
| [[Тайнінська (платформа)|Тайнінська]]
| style="background:#008DD2 |
| [[Москва-Пасажирська-Ярославська]] — [[Александров (станція)|Александров]]
| style="background:#008DD2 |
| [[Будівельник (платформа)|Будівельник]]
|- style="text-align: center;"
| [[Тайнінська (платформа)|Тайнінська]]
| style="background:#008DD2 |
| [[Москва-Пасажирська-Ярославська]] — Митищі — [[Фрязино (станція)|Фрязино]]
| style="background:#008DD2 |
| [[Підлипки-Дачні]]
|- style="text-align: center;"
| [[Тайнінська (платформа)|Тайнінська]]
| style="background:#008DD2 |
| [[Москва-Пасажирська-Ярославська]] — Митищі — [[Фрязево (станція)|Фрязево]]
| style="background:#008DD2 |
| [[Підлипки-Дачні]]
|- style="text-align: center;"
|}

{{Залізниця Москва — Александров}}

{{Портали|Залізниця}}

[[Категорія:Залізничні станції Московської області]]
[[Категорія:Об'єкти культурної спадщини Росії регіонального значення]]
[[Категорія:Засновані в Росії 1862]]

title: Станція Митищі Ярославський напрямок · Московська залізниця · хордова лінія Митищі — Фрязево · Лосиноострівська — Митищі (4), · Митищі — Пушкіно (3), · Митищі — Підлипки-Дачні (2) · Митищі

Попередня назва: Пролетарська (1919-1928)

Тип: вантажна

Тип платформ(и): одна берегова, три острівні

Форма платформи: пряма

title: Москва — Балакірєво · Ярославський напрямок

0 · Москва-Пасажирська-Ярославська +M

На Електрозаводську – На Миколаївську

Білокам'яна — Ростокіно — Ботанічний сад

МКАД; м. | Москва | | Московська обл. (м.о. Митищі) |

на Фрязино, Фрязево

Водопроводна вул; | м.о. Митищі | | Пушкінський р-н |

р. Серебрянка

на Красноармійськ

| Пушкінський р-н | | Сергієво-Посадський р-н |

на ЗАТ «Електроізоліт»

на Яхрому/Дмитров, Ікшу (ВК МЗ)

на Пересвет/Краснозаводськ

115,4 · Александров II на Бельково, Орєхово-Зуєво (ВК МЗ)

| Московська залізниця | | Північна залізниця |

Третє транспортне кільце
р. Яуза
Москва-Товарна-Ярославська
Сіверянинський шляхопровід
р. Ічка
на Пирогово
Східний водопровідний канал
Поштова вул
46,0 · Софрино II
в/ч 42754

2,9 · Москва-3
4,5 · Маленковська
Ростокінський проїзд
6,2 · Яуза
10,2 · Лосиноострівська
12,0 · Лось
14,4 · Перловська
16,0 · Тайнінська
17,8 · Митищі
Олімпійський проспект
20,1 · Будівельник
22,1 · Челюскінська
23,9 · Тарасовська
25,8 · Клязьма
27,7 · Мамонтовська
Акуловське шосе
29,7 · Пушкіно
33,0 · Завіти Ілліча
вул. Льва Толстого
36,0 · Правда
Шосейна вул./вул. Печаті
39,8 · Зеленоградська
42,6 · 43 км
А-107 Московське мале кільце
вул. Тютчева/вул. Патріарха Пимена
44,7 · Софрино I
47,8 · Ашукинська
Станційна вул
51,2 · Калістово
54,0 · Радонеж
56,3 · Абрамцево
59,1 · Хотьково
65,4 · Семхоз
Паркова вул./Клементьєвська вул.
Московське шосе/просп. Червоної Армії
70,0 · Сергієв Посад
1-а Рибна вул
Віфанська вул. (м. Сергієв Посад)
76,4 · 76 км
А-108 Московське велике кільце
79,7 · 81 км
83,0 · 83 км
85,3 · Бужаніново
М8 (Холмогори)
89,7 · 90 км
95,1 · Арсаки
р. Горілий Хрест (Пічкура)
вул. Фрунзе (м. Струніно)
103,4 · Струніно
111,4 · Александров I
Двориковське шосе
Дичковський переїзд
Балакірєвське шосе
116,0 · 117 км
124,0 · Мошніно
129,2 · Балакірєво
на Рязанцево, Ростов, Ярославль

Сіверянин +M

Молокча; | Московська обл. (Сергієво-Посадський р-н) | | Владимирська обл. (Александровський р-н) |


text:
# Технологічний устрій
Технологічний устрій (англ. waves of innovation, англ. techno-economic paradigm, нім. Techniksysteme; також відомий як Технологічний уклад) — сукупність зв'язаних виробництв, що мають єдиний технічний рівень і розвиваються синхронно. Зміна домінуючих в економіці технологічних устроїв зумовлює нерівномірний хід науково-технічного прогресу. Провідним дослідником цієї теми є Карлота Перес (Carlota Perez). Термін «технологічний устрій» відносять до теорії науково-технічного прогресу.
Концепцію технологічної парадигми зазвичай приписують Джованні Досі. Інколи вважають, що ця концепція виконує подібну роль до концепції «наукові парадигми», висунутої Томасом Куном.
Концепція технологічної парадигми, як пояснює Хемант Тамбдд, поєднує в собі безліч взаємопов'язаних і поширених радикальних нововведень. Наприклад, коли важливі технологічні інновації, які спочатку виробляються в певній галузі економіки, констельовані, вплив на інші сектори економічної системи може мати місце і продовжуватись.

## Історія терміна
Частина дослідників довгих хвиль Кондратьєва приділила немало уваги вивченню інноваційного процесу. Вже Йозеф Шумпетер помітив, що розвиток інновацій є дискретним у часі. Відрізки часу, в які відбувається сплеск інновацій, Шумпетер назвав «кластерами» (пучками) , проте більше закріпився термін «хвилі інновацій» (англ. waves of innovation). Дискретність науково-технічних революцій визнавав також Саймон Кузнець (у рецензії 1940 року на книгу Шумпетера «Business Cycles») .
У 1975 році західнонімецький вчений Герхард Менш (Gerhard Mensch) (Innovationsforscher) ввів термін «технічний спосіб виробництва» (нім. Techniksysteme). Менш інтерпретував кондратьєвський цикл як життєвий цикл технічного способу виробництва, описуваний логістичною кривою. У роботі року ідеї Менша повторив східногерманський економіст Томас Кучинський (Thomas Kuczynski) . У 1970—1980 роках прибічник ідеї про дифузії інновацій англієць Крістофер Фрімен сформулював поняття «Техніко-економічної парадигми» (англ. techno-economic paradigm), яке згодом розвинула його учениця Карлота Перес (Carlota Perez) .
Термін «технологічний устрій» використовується у вітчизняній економічній науці як аналог понять «хвилі інновацій», «техніко-економічна парадигма» і «технічний спосіб виробництва». Уперше він був запропонований в 1986 році радянськими економістами Д. С. Львовим і С. Ю. Глазьєвим у статті «Теоретичні і прикладні аспекти управління НТП».

## Визначення
Згідно з визначенням російського економіста С. Ю. Глазьєва, технологічний устрій є цілісним і стійким утворенням, у рамках якого здійснюється замкнутий цикл, що розпочинається з добування й отримання первинних ресурсів і закінчується випуском набору кінцевих продуктів, що відповідають типу громадського споживання. Комплекс базисних сукупностей технологічно зв'язаних виробництв утворює ядро технологічного устрою. Технологічні нововведення, що визначають формування ядра технологічного устрою, називаються ключовим чинником. Галузі, що інтенсивно використовують ключовий чинник і відіграють провідну роль у поширенні нового технологічного устрою, є несучими галузями.
Простіше визначення дав радянський економіст Ю. В. Яковець: технологічний устрій це декілька взаємозв'язаних і послідовно змінюючих один одного поколінь техніки, що еволюційно реалізовують загальний технологічний принцип. Для К. Перес техніко-економічна парадигма це — сфера виробництва і економічних стосунків з усіма властивими їй явищами (розподілом доходів, технологіями, організаційними і управлінськими методами). При цьому під ключовими чинниками Перес розуміє те ж саме, що і Глазьєв.

## Структура технологічного устрою
М. Д. Кондратьєв сформулював думку про те, що протягом приблизно 20 років до початку підвищувальної фази довгої хвилі спостерігається пожвавлення в області технічних винаходів. Впровадження ж винаходів відбувається на дні хвилі, супроводжуючись реорганізацією виробничих стосунків. Проте дослідження, що проводилися на початку XXI століття, річної динаміки видаваних патентів на 1 млн населення (А. В. Коротаєв, Ю. В. Зінькіна, Ю. В. Божевольнов) показали зростання числа патентів на висхідній фазі кондратьєвського циклу і падіння їх на низхідній, що суперечило думці Кондратьєва.
Протиріччя було вирішене на основі запропонованого Г. Меншем розділення інновацій на базисні (відповідають «підривним інноваціям» Клейтона Крістенсена (Clayton M. Christensen), покращуючим і псевдопокращуючим. Його дослідження, а також робота японця Масаакі Хіроокі (англ. Masaaki Hirooka) показали, що найбільша активність базисних інновацій доводиться на дно хвилі. Таких же висновків дійшли радянські економісти С. М. Меньшиков і Л. О. Клименко, які проаналізували статистику чистих капіталовкладень США за 1899—1987 роки в розбитті на інтенсивні і екстенсивні інвестиції. Згідно з сьогоднішніми уявленнями, зростання числа патентів у висхідній фазі довгої хвилі відбувається за рахунок покращуючих (підтримуючих) інновацій і відбиває не процес створення нових проривних технологій, а процес їх впровадження.
Схема Глазьева передбачає, що ембріональна фаза технологічного устрою припадає на висхідну фазу хвилі Кондратьєва. Наближення до піку довгої хвилі супроводжується накопиченням великого об'єму вільного капіталу, який спрямовується не лише на формування спекулятивних бульбашок, але і на ризиковані венчурні інвестиції, сприяючі розвитку нових технологій. Підвищення цін на сировину і енергоносії визначає напрям застосування венчурного капіталу: ресурсо- і енергозберігаючі технології. Обвал фінансових ринків на початку низхідної фази кондратьєвської хвилі сприяє перетіканню капіталів у виробництво — інвестори віддають перевагу ефективнішим технологіям, тому починається зростання нового технологічного устрою. Зростання проходить в два етапи, що відповідають двом ритмам Кузнеця. На першому етапі здійснюється повільна структурна перебудова економіки: новий устрій росте за рахунок ресурсів попереднього технологічного устрою, домінують інвестиції у виробництво засобів виробництва. На другому етапі ядро нового устрою, що сформувалося, здатне саме пред'являти попит на нові технології: починається підвищувальна фаза довгої хвилі, домінують інвестиції у виробництво предметів споживання. Потім у міру насичення попиту починає діяти закон убуваючої доходності, і ефективність нового техноустрою знижується. Вільні капітали йдуть на фінансовий ринок, що призводить до зростання цін і подальшого зниження ефективності виробництва. Починається новий виток технічного розвитку.

## Періодизація устроїв
Вважається, що у світі пройдені 5 технологічних устроїв, зараз настає Шостий техноустрій. Російські дослідники В. Є. Лепський і И. А. Прохоров намагаються також спрогнозувати основні риси Сьомого технологічного устрою.
| I   | Початок Першої промислової революції                             | 1772 рік | Створення Річардом Аркрайтом прядильної машини "Water frame" і будівництво ним текстильної фабрики в Кромфорді.       |
| II  | Епоха пари                                                       | 1825 рік | Паровоз Locomotion № 1, будівництво Стоктон-Дарлінгтонської залізниці.                                                |
| III | Епоха сталі (Друга промислова революція)                         | 1875 рік | Винахід бессемерівського процесу, створення на базі конвертера Бесемера заводу Edgar Thomson Steel Works у Пітсбурзі. |
| IV  | Епоха нафти                                                      | 1908 рік | Впровадження на підприємствах Форда стрічкового конвеєра, початок випуску автомобіля Ford Model T.                    |
| V   | Епоха комп'ютерів і телекомунікацій (Науково-технічна революція) | 1971 рік | Перше вживання назви «Кремнієва долина», поява першого мікропроцесора Intel 4004.                                     |
| VI  | Нанотехнології                                                   | 2004 рік | Графен - моношар атомів вуглецю, отриманий в жовтні 2004 року у Манчестерському університеті.                         |
| VII | Епоха когнітивних (пізнавальних) технологій[джерело?]            | ?? рік   | Нейроінтерфейс                                                                                |

### Перший технологічний устрій
Хронологія:
- структура устрою: 1770 рік — початок розвитку технології, з 1790 року — період поширення, з 1830 року — кінець фази швидкого зростання[30] (кризи надвиробництва 1820—1840 років — біржова паніка 1825 року (Panic of 1825), біржова паніка 1837 року (Panic of 1837);
- супутній К-цикл: початок — 1780-ті роки, пік 1810—1817 років, завершення 1844—1851 роки[31];
- розподіл найбільших компаній США по даті виникнення: початок фази зростання — 1806 рік, пік 1813 рік, дно 1820 рік[32].

Ключовий чинник I техноустрою — прядильні машини, ядро устрою — текстильна промисловість. У чому новизна цього технологічного устрою: механізація праці, створення потокового виробництва. Країни-лідери: Велика Британія, Франція, Бельгія.

### Другий технологічний устрій
Хронологія:
- структура устрою: 1830 рік — початок розвитку технології, з 1847 року — період поширення, з 1880 року — кінець фази швидкого зростання[33] (Довга депресія 1873—1879 років);
- супутній К-цикл: початок — 1844—1851 роки, пік 1870—1875 років, завершення 1890—1896 роки[31];
- розподіл найбільших компаній США по даті виникнення: початок фази зростання — 1827 рік, пік № 1 — 1834 рік, пік № 2 — 1848 рік, дно 1855 рік[32].

Ключовий чинник II техноустрою — парова машина, ядро устрою — парове судноплавство, вуглевидобування, залізниці. Країни-лідери: Велика Британія, Франція, Бельгія, Німеччина, США.

### Третій технологічний устрій
Хронологія:
- структура устрою: 1880 рік — початок розвитку технології, з 1897 року — період поширення, з 1930 року — кінець фази швидкого зростання[30] (Велика депресія);
- супутній К-цикл: початок — 1890—1896 роки, пік 1914—1920 роки, завершення 1939—1950 роки[31];
- розподіл найбільших компаній США по даті виникнення: початок фази зростання — 1862 рік, пік 1883 рік, дно 1890 рік[32];
- динаміка видаваних патентів: початок фази зростання — 1883 рік[35], пік 1931 рік, дно 1945 рік[18].

Ключові чинники III техноустрою — неорганічна хімія (конвертер, динаміт), ядро устрою — чорна металургія, залізниці, кораблебудування, виробництво вибухових речовин. Країни-лідери: Німеччина, США, Велика Британія, Франція, Бельгія, Швейцарія, Нідерланди.

### Четвертий технологічний устрій
Хронологія:
- структура устрою: 1930 рік — початок розвитку технології, з 1943 року — період поширення, з 1970 року — кінець фази швидкого зростання[30] (Нафтова криза 1973 року, криза Бреттон-Вудської валютної системи);
- супутній К-цикл: початок — 1939—1950 роки, пік 1968—1974 роки, завершення 1984—1991 роки[18];
- розподіл найбільших компаній США по даті виникнення: початок фази зростання — 1897 рік, пік 1911 рік, дно 1953 рік[32];
- динаміка видаваних патентів: початок фази зростання — 1946 рік, пік 1968 рік, дно 1990 рік[36].

Ключові чинники IV техноустрою — двигун внутрішнього згорання, конвеєрне виробництво, дротяний телефонний зв'язок, ядро устрою — автомобілебудування, літакобудування, нафтохімія. Країни-лідери: США, Західна Європа, СРСР.

### П'ятий технологічний устрій
Хронологія:
- структура устрою: 1970 рік — початок розвитку технології, з 1983 року — період поширення, з 2010 року — кінець фази швидкого зростання[30] (Світова фінансово-економічна криза);
- супутній К-цикл: початок — 1984—1991 роки, пік 2005—2008 роки[18];

- розподіл найбільших компаній США по даті виникнення: початок фази зростання — 1953 рік, пік № 1 — 1960 рік, пік № 2 — 1981 рік, дно 2002 рік[37];
- динаміка видаваних патентів: початок фази зростання — 1991 рік[18], пік 2010 рік[35].

П'ятий устрій спирається на досягнення в області мікроелектроніки, інформатики, біотехнології, генної інженерії, нових видів енергії, матеріалів, освоєння космічного простору, супутникового зв'язку тощо Відбувається перехід від розрізнених фірм до єдиної мережі великих і дрібних компаній, сполучених електронною мережею на основі Інтернету, здійснюючих тісну взаємодію в галузі технологій, контролю якості продукція, планування інновацій.
Ядро технологічного устрою:
- електронна промисловість
- обчислювальна техніка
- оптико-волоконна техніка
- програмне забезпечення
- телекомунікації
- роботобудування
- видобування і переробка природного газу
- інформаційні технології

Ключовий чинник — мікроелектронні компоненти.
Перевага технологічного устрою, в порівнянні з попереднім, полягала в індивідуалізації виробництва і споживання, у підвищенні гнучкості виробництва.

### Шостий технологічний устрій
Хронологія:
- структура устрою: 2010 рік — початок розвитку технології, з 2018 року — період поширення, з 2040 року — кінець фази швидкого зростання[30].

Ядро технологічного устрою:
- наноелектроніка
- молекулярна і нанофотоніка
- наноматеріали і наноструктуровані покриття
- наносистемна техніка
- біотехнологія
- нанобіотехнологія
- інформаційні технології
- когнітивні науки
- соціогуманітарні технології
- конвергенція нано-, біо-, інфо- і когнітивних технологій[38] (так звана НБІКС-конвергенція (NBIC))[39]

Ключовий чинник: нанотехнології, клітинні технології. Перевага технологічного устрою, у порівнянні з попереднім, за прогнозом, полягатиме в різкому зниженні енергоємності і матеріаломісткості виробництва, в конструюванні матеріалів і організмів із заздалегідь заданими властивостями.

## Частка техноустроїв в економіці деяких країн (оцінка)
| Країна  | III техноустрій | IV техноустрій | V техноустрій | VI техноустрій |
| ------- | --------------- | -------------- | ------------- | -------------- |
| США     | -               | 20 %           | 60 %          | 5 %            |
| Росія   | 30%             | 50%            | 10%           | -              |
| Україна | 57,9 %          | 38 %           | 4-5 %         | 0,1 %          |

## Критика теорії
Російський економіст М. Л. Хазін критикує теорію циклів Кондратьєва і відповідно технологічних устроїв з тих позицій, що вважає економічне зростання функцією від міри господарського освоєння доступних територіальних ринків (Хазін називає їх технологічними зонами). На думку економіста, розвиток ринку полягає у максимально можливому зростанні спеціалізації. Як тільки максимально можливе значення досягнуте, подальше зростання неможливе не дивлячись ні на які технічні нововведення.

### Рекомендована література
- Глазьев С. Ю., Львов Д. С., Фетисов Г. Г. Эволюция технико-экономических систем: возможности и границы централизованного регулирования. — М. : Наука, 1992. — 207 с. — ISBN 5-02-012035-9.
- Владленова И. В. Формирование NBIC — конвергентной парадигмы в современной науке // Практична філософія. — 2010. — № 4 (38). — С. 20-26.

## Інтернет-ресурси
- Рівень цивілізації: ми лише на позначці 0,72 за шкалою Кардашова

title: Технологічний устрій

wikitext:
[[Файл:LongWavesThreeParadigms.jpg|thumb|350px|Технологічний прогрес]]
{{Дослідження майбутнього}}
'''Технологічний устрій''' ({{lang-en|waves of innovation}}, {{lang-en|techno-economic paradigm}}, {{lang-de|Techniksysteme}}; також відомий як ''Технологічний уклад'') — сукупність зв'язаних [[виробництво|виробництв]], що мають єдиний [[технологія|технічний рівень]] і розвиваються синхронно<ref name="von Tunzelmann et al 2008">{{cite journal |last1=von Tunzelmann |first1=N. |last2=Malerba |first2=F. |last3=Nightingale |first3=P. |last4=Metcalfe |first4=S. |title=Technological paradigms: past, present and future |journal=Industrial and Corporate Change |date=25 April 2008 |volume=17 |issue=3 |pages=467–484 |doi=10.1093/icc/dtn012 }}</ref>. Зміна домінуючих в економіці технологічних устроїв зумовлює нерівномірний хід науково-технічного прогресу{{sfn|Лопатников|2003}}. Провідним дослідником цієї теми є [[Карлота Перес]] (Carlota Perez). Термін «технологічний устрій» відносять до теорії [[технічний прогрес|науково-технічного прогресу]].

Концепцію '''технологічної парадигми'''<ref name="von Tunzelmann et al 2008">{{cite journal |last1=von Tunzelmann |first1=N. |last2=Malerba |first2=F. |last3=Nightingale |first3=P. |last4=Metcalfe |first4=S. |title=Technological paradigms: past, present and future |journal=Industrial and Corporate Change |date=25 квітня 2008 |volume=17 |issue=3 |pages=467–484 |doi=10.1093/icc/dtn012 }}</ref> зазвичай приписують [[Джованні Досі]]<ref>Джованні Досі — професор економіки та директор Інституту економіки в Scuola Superiore Sant'Anna в Пізі.</ref>.<ref name=Dosi1982>{{cite journal |last1=Dosi |first1=Giovanni |title=Technological paradigms and technological trajectories: A suggested interpretation of the determinants and directions of technical change |journal=Research Policy |date=1 червня 1982 |volume=11 |issue=3 |pages=147–162 |doi=10.1016/0048-7333(82)90016-6 |ssrn=1505191 }}</ref> Інколи вважають, що ця концепція виконує подібну роль до концепції «[[Парадигма (філософія)|наукові парадигми]]», висунутої [[Томас Кун|Томасом Куном]].<ref name=Dosi1982/>

Концепція технологічної парадигми, як пояснює Хемант Тамбдд, поєднує в собі безліч взаємопов'язаних і поширених радикальних нововведень. Наприклад, коли важливі технологічні інновації, які спочатку виробляються в певній галузі економіки, констельовані, вплив на інші сектори економічної системи може мати місце і продовжуватись<ref>Freeman, C., Clark, J., and Soete, L. 1982. Unemployment and Technical Innovation, Pinter, London, {{ISBN|0861872126}}</ref><ref>Giovanni Dosi. 1982. «[http://sjbae.pbworks.com/w/file/fetch/38055602/dosi_1982.pdf Technological paradigms and technological trajectories]», Research Policy, 11: 147—162.</ref>.

== Історія терміна ==
Частина дослідників [[Цикли Кондратьєва|довгих хвиль Кондратьєва]] приділила немало уваги вивченню [[Інноваційний процес|інноваційного процесу]]. Вже Йозеф Шумпетер помітив, що розвиток [[Інновація|інновацій]] є [[Дискретність|дискретним]] у часі. Відрізки часу, в які відбувається сплеск інновацій, Шумпетер назвав «кластерами» (пучками) {{sfn|Меньшиков, Клименко|2014|с=192}}, проте більше закріпився термін «хвилі інновацій» ({{lang-en|waves of innovation}})<ref>Блауг М., Шумпетер Йозеф А. [http://gallery.economicus.ru/cgi-bin/frame_rightn_newlife.pl?type=in&links=./in/schumpeter/biogr/schumpeter_b2.txt&img=bio.jpg&name=schumpeter] 100 великих экономистов до Кейнса (Great Economists before Keynes: An introduction to the lives & works of one hundred great economists of the past) — СПб.: Экономикус, 2008. — 352 с. — (Серия Библиотека «Экономической школы», вып. 42). Isbn = 978-5-903816-01-9</ref>. Дискретність [[Науково-технічна революція|науково-технічних революцій]] визнавав також [[Саймон Кузнець]] (у рецензії 1940 року на книгу Шумпетера «Business Cycles») {{sfn|Меньшиков, Клименко|2014|c=186}}.

У 1975 році західнонімецький вчений Герхард Менш (Gerhard Mensch) (Innovationsforscher) ввів термін «технічний спосіб виробництва» ({{lang-de|Techniksysteme}}). Менш інтерпретував кондратьєвський цикл як {{li|Життєвий цикл системи|text=життєвий цикл|Q=Q3298282}} технічного способу виробництва, описуваний [[Сигмоїда|логістичною кривою]]. У роботі року ідеї Менша повторив східногерманський економіст Томас Кучинський (Thomas Kuczynski) {{sfn|Меньшиков, Клименко|2014|с=52, 189}}. У 1970—1980 роках прибічник ідеї про [[Дифузія інновацій|дифузії інновацій]] англієць {{li|Крістофер Фрімен|Q=Q1086693}} сформулював поняття «Техніко-економічної парадигми» ({{lang-en|techno-economic paradigm}}), яке згодом розвинула його учениця Карлота Перес (Carlota Perez) {{sfn|Меньшиков, Клименко|2014|с=210, 235-236}}.

Термін «технологічний устрій» використовується у вітчизняній економічній науці як аналог понять «хвилі інновацій», «техніко-економічна парадигма» і «технічний спосіб виробництва». Уперше він був запропонований в 1986 році радянськими економістами [[Львов Дмитро Семенович (економіст)|Д. С. Львовим]] і [[Глазьєв Сергій Юрійович|С. Ю. Глазьєвим]] у статті «''Теоретичні і прикладні аспекти управління НТП''»{{sfn|Лопатників|2003}}{{sfn|Медовников и др.|2012}}{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=11}}<ref>Львов Д. С., Глазьев С. Ю. Теоретические и прикладные аспекты управления НТП // Экономика и математические методы. — 1986. С. 793—804</ref>.

== Визначення ==
Згідно з визначенням російського економіста [[Глазьєв Сергій Юрійович|С. Ю. Глазьєва]], технологічний устрій є цілісним і стійким утворенням, у рамках якого здійснюється замкнутий цикл, що розпочинається з добування й отримання первинних ресурсів і закінчується випуском набору кінцевих продуктів, що відповідають типу громадського споживання. Комплекс базисних сукупностей технологічно зв'язаних виробництв утворює ядро технологічного устрою. Технологічні нововведення, що визначають формування ядра технологічного устрою, називаються ключовим чинником. Галузі, що інтенсивно використовують ключовий чинник і відіграють провідну роль у поширенні нового технологічного устрою, є несучими галузями{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=11}}.

Простіше визначення дав радянський економіст {{li|Яковець Юрій Володимирович|text=Ю. В. Яковець|Q=Q84725835}}: технологічний устрій це декілька взаємозв'язаних і послідовно змінюючих один одного поколінь техніки, що еволюційно реалізовують загальний технологічний принцип{{sfn|Гуриева|2004}}. Для К. Перес техніко-економічна парадигма це — сфера виробництва і економічних стосунків з усіма властивими їй явищами (розподілом доходів, технологіями, організаційними і управлінськими методами). При цьому під ключовими чинниками Перес розуміє те ж саме, що і Глазьєв{{sfn|Меньшиков, Клименко|2014|с=235-236}}.

== Структура технологічного устрою ==
[[Кондратьєв Микола Дмитрович|М. Д. Кондратьєв]] сформулював думку про те, що протягом приблизно 20 років до початку підвищувальної фази довгої хвилі спостерігається пожвавлення в області технічних винаходів. Впровадження ж винаходів відбувається на дні хвилі, супроводжуючись реорганізацією виробничих стосунків. Проте дослідження, що проводилися на початку XXI століття, річної динаміки видаваних [[патент]]ів на 1 млн населення ([[Коротаєв Андрій Віталійович|А. В. Коротаєв]], Ю. В. Зінькіна, Ю. В. Божевольнов) показали зростання числа патентів на висхідній фазі кондратьєвського циклу і падіння їх на низхідній, що суперечило думці Кондратьєва{{sfn|Садовничий и др.|2012|з=84-86}}.

Протиріччя було вирішене на основі запропонованого Г. Меншем розділення інновацій на базисні (відповідають «[[підривні інновації|підривним інноваціям]]» Клейтона Крістенсена (Clayton M. Christensen), покращуючим і псевдопокращуючим. Його дослідження, а також робота японця Масаакі Хіроокі ({{lang-en|Masaaki Hirooka}}) показали, що найбільша активність базисних інновацій доводиться на дно хвилі{{sfn|Садовничий и др.|2012|з=160-162}}. Таких же висновків дійшли радянські економісти {{li|Меньшиков Станіслав Михайлович|text=С. М. Меньшиков|Q=Q4290652}} і [[Клименко Лариса Олександрівна|Л. О. Клименко]], які проаналізували статистику чистих капіталовкладень США за 1899—1987 роки в розбитті на інтенсивні і екстенсивні інвестиції{{sfn|Меньшиков, Клименко|2014|с=104-106, 122, 142}}. Згідно з сьогоднішніми уявленнями, зростання числа патентів у висхідній фазі довгої хвилі відбувається за рахунок покращуючих (підтримуючих) інновацій і відбиває не процес створення нових проривних технологій, а процес їх впровадження{{sfn|Садовничий и др.|2012|с=86-87}}<ref>|Гринин Л. Е., Коротаев А. В. Глобальный кризис в ретроспективе. Краткая история подъемов и кризисов: от Ликурга до Алана Гринспена. — М.: Либроком, 2012. — 336 с. </ref>.

Схема Глазьева передбачає, що ембріональна фаза технологічного устрою припадає на висхідну фазу хвилі Кондратьєва. Наближення до піку довгої хвилі супроводжується накопиченням великого об'єму вільного капіталу, який спрямовується не лише на формування [[економічна бульбашка|спекулятивних бульбашок]], але і на ризиковані [[Венчурний капітал|венчурні інвестиції]], сприяючі розвитку нових технологій. Підвищення цін на сировину і енергоносії визначає напрям застосування [[Венчурний капітал|венчурного капіталу]]: ресурсо- і енергозберігаючі технології. Обвал фінансових ринків на початку низхідної фази кондратьєвської хвилі сприяє перетіканню капіталів у виробництво — інвестори віддають перевагу ефективнішим технологіям, тому починається зростання нового технологічного устрою. Зростання проходить в два етапи, що відповідають двом [[Ритми Кузнеця|ритмам Кузнеця]]. На першому етапі здійснюється повільна структурна перебудова економіки: новий устрій росте за рахунок ресурсів попереднього технологічного устрою, домінують інвестиції у виробництво [[Засоби виробництва|засобів виробництва]]. На другому етапі ядро нового устрою, що сформувалося, здатне саме пред'являти попит на нові технології: починається підвищувальна фаза довгої хвилі, домінують інвестиції у виробництво предметів споживання. Потім у міру насичення попиту починає діяти [[Закони спадної віддачі|закон убуваючої доходності]], і ефективність нового техноустрою знижується. Вільні капітали йдуть на [[фінансовий ринок]], що призводить до зростання цін і подальшого зниження ефективності виробництва. Починається новий виток технічного розвитку{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=19-26}}.

== Періодизація устроїв ==
Вважається, що у світі пройдені 5 технологічних устроїв, зараз настає Шостий техноустрій{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=11, 17}}{{sfn|Малинецкий|2010|с=17-19}}{{sfn|Садовничий и др.|2012|с=77, 89, 161-163}}{{sfn|Авербух|2010|с=160}}. Російські дослідники {{li|Лепський Володимир Євгенійович|text=В. Є. Лепський|Q=Q28498811}} і И. А. Прохоров намагаються також спрогнозувати основні риси Сьомого технологічного устрою{{sfn|Василенко|2013|с=70}}.

 {| class="standard"
 |+ Список технологічних устроїв{{sfn|Степанов и др.|2013|с=3}}{{sfn|Василенко|2013|с=70}}
 |- !Номер<br />устрою||Зміст||Початок||Знакова початкова подія
 |-
 |I||Початок [[Промислова революція|Першої промислової революції]]||1772 рік||Створення [[Річард Аркрайт |Річардом Аркрайтом]] прядильної машини "Water frame" і будівництво ним текстильної фабрики в Кромфорді.
 |-
 |II||Епоха пари||[[1825 рік]]||Паровоз Locomotion № 1, будівництво [[Стоктон-Дарлінгтонська залізниця|Стоктон-Дарлінгтонської залізниці]].
 |-
 |III||Епоха сталі ([[Друга промислова революція]]) ||1875 рік||Винахід [[бесемерівський процес|бессемерівського процесу]], створення на базі конвертера Бесемера заводу [[Edgar Thomson Steel Works]] у Пітсбурзі.
 |-
 |IV||Епоха нафти<ref>[https://www.youtube.com/watch?v=-yWGLeSrcHw&ab_channel=Гео-История Епоха нафти]</ref>||1908 рік||Впровадження на підприємствах [[Генрі Форд |Форда]] [[стрічковий конвеєр|стрічкового конвеєра]], початок випуску автомобіля Ford Model T.
 |-
 |V||Епоха комп'ютерів і телекомунікацій ([[Науково-технічна революція]]) ||1971 рік||Перше вживання назви «[[Кремнієва долина]]», поява першого мікропроцесора [[Intel 4004]].
 |-
 |VI||Нанотехнології||2011 рік|2004 рік||[[Графен]] - моношар атомів вуглецю, отриманий в жовтні 2004 року у Манчестерському університеті.
 |-
 |VII||Епоха когнітивних (пізнавальних) технологій{{джерело}} ||?? рік ||[[Нейрокомп'ютерний інтерфейс|Нейроінтерфейс]]
 |}

=== Перший технологічний устрій ===
Хронологія:
* ''структура устрою'': 1770 рік — початок розвитку технології, з 1790 року — період поширення, з 1830 року — кінець фази швидкого зростання{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=257}} ([[криза надвиробництва|кризи надвиробництва]] 1820—1840 років — біржова паніка 1825 року (Panic of 1825), біржова паніка 1837 року (Panic of 1837);
* ''супутній К-цикл'': початок — 1780-ті роки, пік 1810—1817 років, завершення 1844—1851 роки{{sfn|Садовничий и др.|2012|с=77}};
* ''розподіл найбільших компаній США по даті виникнення'': початок фази зростання — 1806 рік, пік 1813 рік, дно 1820 рік{{sfn|Малинецкий|2010|с=17}}.

Ключовий чинник I техноустрою — [[прядіння|прядильні]] машини, ядро устрою — [[текстильна промисловість]]. У чому новизна цього технологічного устрою: механізація праці, створення [[потокове виробництво|потокового виробництва]]. Країни-лідери: [[Велика Британія]], [[Франція]], [[Бельгія]]{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|c=12-16}}.

=== Другий технологічний устрій ===
Хронологія:
* ''структура устрою'': 1830 рік — початок розвитку технології, з 1847 року — період поширення, з 1880 року — кінець фази швидкого зростання{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|c=257}} ([[Довга депресія|Довга депресія 1873—1879 років]]);
* ''супутній К-цикл'': початок — 1844—1851 роки, пік 1870—1875 років, завершення 1890—1896 роки{{sfn|Садовничий и др.|2012|с=77}};
* ''розподіл найбільших компаній США по даті виникнення'': початок фази зростання — 1827 рік, пік № 1 — 1834 рік, пік № 2 — 1848 рік, дно 1855 рік{{sfn|Малинецкий|2010|с=17}}.

Ключовий чинник II техноустрою — [[парова машина]], ядро устрою — [[пароплав|парове судноплавство]], [[вуглевидобування]], [[залізниця|залізниці]]. Країни-лідери: Велика Британія, Франція, Бельгія, Німеччина, США{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=12-16}}.

=== Третій технологічний устрій ===
Хронологія:
* ''структура устрою'': 1880 рік — початок розвитку технології, з 1897 року — період поширення, з 1930 року — кінець фази швидкого зростання{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=257}} ([[Велика депресія]]);
* ''супутній К-цикл'': початок — 1890—1896 роки, пік 1914—1920 роки, завершення 1939—1950 роки{{sfn|Садовничий и др.|2012|с=77}};
* ''розподіл найбільших компаній США по даті виникнення'': початок фази зростання — 1862 рік, пік 1883 рік, дно 1890 рік{{sfn|Малинецкий|2010|с=17}};
* ''динаміка видаваних патентів'': початок фази зростання — 1883 рік<ref name="Архипова">Архипова М. Ю., Карпов Е. [http://www.hse.ru/data/2013/02/26/1307344743/Архипова_Карпов_2012.pdf] Анализ и моделирование патентной активности в России и развитых странах мира Архипова М. Ю., Карпов Е. — Высшая школа экономики (НИУ ВШЭ) </ref>, пік 1931 рік, дно 1945 рік{{sfn|Садовничий и др.|2012|з=85}}.

Ключові чинники III техноустрою — неорганічна хімія ([[Конвертер (металургія)|конвертер]], [[динаміт]]), ядро устрою — [[чорна металургія]], [[залізниця|залізниці]], [[кораблебудування]], виробництво вибухових речовин. Країни-лідери: Німеччина, США, Велика Британія, [[Франція]], [[Бельгія]], [[Швейцарія]], [[Нідерланди]]{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=12-16}}.

=== Четвертий технологічний устрій ===
Хронологія:
* ''структура устрою'': 1930 рік — початок розвитку технології, з 1943 року — період поширення, з 1970 року — кінець фази швидкого зростання{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=257}} ([[Нафтова криза 1973 року]], криза Бреттон-Вудської валютної системи);
* ''супутній К-цикл'': початок — 1939—1950 роки, пік 1968—1974 роки, завершення 1984—1991 роки{{sfn|Садовничий и др.|2012|з=77}};
* ''розподіл найбільших компаній США по даті виникнення'': початок фази зростання — 1897 рік, пік 1911 рік, дно 1953 рік{{sfn|Малинецкий|2010|с=17}};
* ''динаміка видаваних патентів'': початок фази зростання — 1946 рік, пік 1968 рік, дно 1990 рік{{sfn|Садовничий и др.|2012|с=85}}.

Ключові чинники IV техноустрою — [[двигун внутрішнього згорання]], {{li|конвеєрне виробництво|Q=Q455037}}, [[дротяний телефонний зв'язок]], ядро устрою — [[автомобілебудування]], [[літакобудування]], [[нафтохімія]]. Країни-лідери: США, Західна Європа, СРСР{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|c=12-16}}.

=== П'ятий технологічний устрій ===
Хронологія:
* ''структура устрою'': 1970 рік — початок розвитку технології, з 1983 року — період поширення, з 2010 року — кінець фази швидкого зростання{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=257}} ([[Світова фінансово-економічна криза]]);
* ''супутній К-цикл'': початок — 1984—1991 роки, пік 2005—2008 роки{{sfn|Садовничий и др.|2012|з=77}};

* ''розподіл найбільших компаній США по даті виникнення'': початок фази зростання — 1953 рік, пік № 1 — 1960 рік, пік № 2 — 1981 рік, дно 2002 рік{{sfn|Малинецкий|2010|з=17}};
* ''динаміка видаваних патентів'': початок фази зростання — 1991 рік{{sfn|Садовничий и др.|2012|з=85}}, пік 2010 рік<ref name="Архипова" />.

П'ятий устрій спирається на досягнення в області мікроелектроніки, інформатики, біотехнології, генної інженерії, нових видів енергії, матеріалів, освоєння космічного простору, супутникового зв'язку тощо Відбувається перехід від розрізнених фірм до єдиної мережі великих і дрібних компаній, сполучених електронною мережею на основі Інтернету, здійснюючих тісну взаємодію в галузі технологій, контролю якості продукція, планування інновацій.

Ядро технологічного устрою:
* [[електронна промисловість]]
* [[обчислювальна техніка]]
* [[Оптичне волокно|оптико-волоконна техніка]]
* [[програмне забезпечення]]
* [[телекомунікації]]
* [[Робототехніка|роботобудування]]
* видобування і переробка природного газу
* [[інформаційні технології]]

Ключовий чинник — мікроелектронні компоненти.

Перевага технологічного устрою, в порівнянні з попереднім, полягала в індивідуалізації виробництва і споживання, у підвищенні гнучкості виробництва.

=== Шостий технологічний устрій ===
{{main|Перспективні технології}}
Хронологія:
* ''структура устрою'': 2010 рік — початок розвитку технології, з 2018 року — період поширення, з 2040 року — кінець фази швидкого зростання{{sfn|Глазьев, Харитонов|2009|с=257}}.

Ядро технологічного устрою:
* [[наноелектроніка]]
* [[молекулярна фотоніка|молекулярна]] і [[нанофотоніка]]
* [[наноматеріали]] і [[наноструктуровані покриття]]
* [[наносистемна техніка]]
* [[біотехнологія]]
* [[нанобіотехнологія]]
* [[інформаційні технології]]
* [[когнітивістика|когнітивні науки]]
* [[соціогуманітарні технології]]
* [[конвергенція]] нано-, біо-, інфо- і [[когнітивні технології|когнітивних технологій]]<ref>[https://slovnyk.ua/index.php?swrd=когнітивний Когнітивний — значення]</ref> (так звана НБІКС-конвергенція ([[NBIC]]))<ref name="Converging Technologies">[http://www.wtec.org/ConvergingTechnologies/ Converging Technologies: Nano-Bio-Info-Cogno]</ref>

Ключовий чинник: [[нанотехнології]], [[клітинні технології]]. Перевага технологічного устрою, у порівнянні з попереднім, за прогнозом, полягатиме в різкому зниженні енергоємності і матеріаломісткості виробництва, в конструюванні матеріалів і організмів із заздалегідь заданими властивостями.

== Частка техноустроїв в економіці деяких країн (оцінка) ==
{| class="standard"
 |-
 !Країна||III техноустрій||IV техноустрій||V техноустрій||VI техноустрій
 |-
 |США{{sfn|Каблов|2010}}||-||20 %||60 %||5 %
 |-
 |Росія{{sfn|Каблов|2010}}||30%||50%||10%||-
 |-
 |Україна{{sfn|Василенко|2013|с=68}}<ref>{{Cite web |url=http://www.researchclub.com.ua/jornal/221 |title=Архівована копія |accessdate=17 червня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170609215152/http://www.researchclub.com.ua/jornal/221 |archivedate=9 червня 2017 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170609215152/http://www.researchclub.com.ua/jornal/221 |date=2017-06-09 }}</ref>||57,9 %||38 %||4-5<ref>[https://mind.ua/openmind/20246322-rinok-talantiv-yakoyu-bude-chastka-it-u-vvp-ukrayini За прогнозами  частка ІТ-технологій у ВВП України зросте з 5% у 2021 році до 15% у 2030 році та стане вираженою конкурентною перевагою української економіки в Центральноєвропейському регіоні\ Ринок талантів: якою буде частка ІТ у ВВП України. АРТЕМ ЩЕРБИНА, директор з інвестицій, голова офісу R&D Capital Times 31 СЕРПНЯ 2022]</ref> %||0,1 %
 |}

== Критика теорії ==
Російський економіст [[Хазін Михайло Леонідович|М. Л. Хазін]] критикує теорію циклів Кондратьєва і відповідно технологічних устроїв з тих позицій, що вважає економічне зростання функцією від міри господарського освоєння доступних територіальних ринків (Хазін називає їх технологічними зонами). На думку економіста, розвиток ринку полягає у максимально можливому зростанні спеціалізації. Як тільки максимально можливе значення досягнуте, подальше зростання неможливе не дивлячись ні на які технічні нововведення<ref>[http://worldcrisis. ru/crisis/969714]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} Хазин М. Л. О циклах Кондратьеєва.</ref>.

== Див. також ==
* [[Історія техніки]]

== Література ==
* {{статья |автор= Абрамов О. К.|заглавие= Формирование философии инноваций: дискурсивный подход к определению приоритетности в теории экономических циклов|оригинал= |ссылка= http://vital.lib.tsu.ru/vital/access/services/Download/vtls:000507606/SOURCE1|автор издания= |издание= Инноватика-2014: сборник материалов X Всеросийской конференции с международным участием; [[Томський державний університет]], 23—25 апреля 2014.|тип= |место= Томськ|издательство= Изд.Дом [[Томський державний університет|Том.гос.ун-та]]|год= 2014|выпуск= |том= |номер= |страницы= 56—64|isbn= |issn= |doi= |bibcode= |arxiv= |pmid= |язык= |ref= Абрамов|archiveurl= |archivedate=}}
* {{статья |автор= Авербух В. М.|заглавие= Шестой технологический уклад и перспективы России (краткий обзор)|оригинал= |ссылка= http://www.vestnik.stavsu.ru/71-2010/24.pdf|автор издания= |издание= Вестник СтавГУ|тип= журнал|место= Ставрополь|издательство= |год= 2010|выпуск= |том= |номер= 71|страницы= 159-166|isbn= |issn= |doi= |bibcode= |arxiv= |pmid= |язык= |ref= Авербух|archiveurl= |archivedate=}}
* {{статья |автор= Василенко В.|заглавие= Технологические уклады в контексте стремления экономических систем к идеальности|оригинал= |ссылка= http://sepd.tntu.edu.ua/images/stories/pdf/2013/13vvoski.pdf|автор издания= |издание= Соціально-економічні проблеми і держава|тип= журнал|место= Тернополь|издательство= |год= 2013|выпуск= |том= 8|номер= 1|страницы= 65-72|isbn= |issn= 2223-3822|doi= |bibcode= |arxiv= |pmid= |язык= |ref= Василенко|archiveurl= |archivedate=}}
* {{статья |автор= Гуриева Л. К.|заглавие= Концепция технологических укладов|оригинал= |ссылка= http://innov.etu.ru/innov/archive.nsf/779e63082286adbbc325672f003bdcf2/88e58149614c800fc325703000360bb3|автор издания= |издание= Инновации|тип= журнал|место= {{СПб.}}|издательство= |год= 2004|выпуск= |том= |номер= 10|страницы= 70-75|isbn= |issn= |doi= |bibcode= |arxiv= |pmid= |язык= |ref= Гуриева|archiveurl= |archivedate=}}
* {{статья |автор= Ерзнкян Б. А.|заглавие= Технологическое и институциональное развитие социально-экономической системы в гетерогенной среде |оригинал= |ссылка= http://cyberleninka.ru/article/n/tehnologicheskoe-i-institutsionalnoe-razvitie-sotsialno-ekonomicheskoy-sistemy-v-geterogennoy-srede|автор издания= |издание= Journal of Institutional Studies (Журнал институциональных исследований)|тип= журнал|место= {{М.}}|издательство= |год= 2012|выпуск= |том= 4|номер= 3|страницы= 79-94|isbn= |issn= 2076-6297|doi= |bibcode= |arxiv= |pmid= |язык= |ref= Ерзнкян|archiveurl= |archivedate=}}
* {{статья |автор= Каблов Е.|заглавие= Шестой технологический уклад|оригинал= |ссылка= http://www.nkj.ru/archive/articles/17800/|автор издания= |издание= [[Наука и жизнь]]|тип= журнал|место= {{М.}}|издательство= |год= 2010|выпуск= |том= |номер= 4|страницы= |isbn= |issn= |doi= |bibcode= |arxiv= |pmid= |язык= |ref= Каблов|archiveurl= |archivedate=}}
* {{статья |автор=Малинецкий Г. Г.|заглавие= Модернизация – курс на VI технологический уклад|оригинал= |ссылка= http://www.keldysh.ru/papers/2010/prep41/prep2010_41.pdf|автор издания= |издание= Препринты ИПМ им. М. В. Келдыша|тип= |место= {{М.}}|издательство= |год= 2010|выпуск= |том= |номер= 41|страницы= 16-19|isbn= |issn= |doi= |bibcode= |arxiv= |pmid= |язык= |ref= Малинецкий|archiveurl= |archivedate=}}
* {{статья |автор= Медовников Д. и др.|заглавие= Жребий ещё не брошен|оригинал= |ссылка= http://expert.ru/expert/2012/02/zhrebij-esche-ne-broshen/|автор издания= |издание=Эксперт|тип= журнал|место= {{М.}}|издательство= |год= 2012|выпуск= |том= |номер= 2 (785)|страницы= |isbn= |issn= |doi= |bibcode= |arxiv= |pmid= |язык= |ref= Медовников и др.|archiveurl= |archivedate=}}
* {{книга-ру |автор=Меньшиков С. М., Клименко Л. А.|часть= |ссылка часть= |заглавие= Длинные волны в экономике: Когда общество меняет кожу|оригинал= |ссылка= |викитека= |ответственный= |издание= 2-е|место= {{М.}}|издательство= ЛЕНАНД|год= 2014|том= |страницы= |столбцы= |страниц= 288|серия= |isbn= 978-5-9710-0728-9|тираж= |ref= Меньшиков, Клименко}}
* {{статья |автор=Механик А.|заглавие= Пузыри, порождающие прогресс|оригинал= |ссылка= http://expert.ru/expert/2011/37/puzyiri-porozhdayuschie-progress/|автор издания= |издание= Эксперт|тип= журнал|место= {{М.}}|издательство= |год= 2011|выпуск= |том= |номер= 37 (770)|страницы= |isbn= |issn= |doi= |bibcode= |arxiv= |pmid= |язык= |ref= Механик|archiveurl= |archivedate=}}
* Нанотехнологии как ключевой фактор нового технологического уклада в экономике [https://web.archive.org/web/20150924022428/http://www.glazev.ru/upload/iblock/b12/b12e5e876427fd9cbcac3aace1e53079.pdf] Под ред. С. Ю. Глазьева и В. В. Харитонова. — М., 2009. — 304 с.
* {{книга-ру |автор=Садовничий В. А., Акаев А. А., Коротаев А. В., Малков С. Ю.|часть= |ссылка часть= |заглавие= Моделирование и прогнозирование мировой динамики|оригинал= |ссылка= http://socmodel.com/sites/socmodel.com/files/books/WorldDynamics_part1.pdf|викитека= |ответственный= |издание= |место= {{М.}}|издательство= ИСПИ РАН|год= 2012|том= |страницы= |столбцы= |страниц= 359|серия= Экономика и социология знания|isbn= 978-5-7556-0456-7|тираж= 1 000|ref= Садовничий и др.}}
* [http://www.wtec.org/ConvergingTechnologies/  Детальний виклад змісту й можливостей Шостого технологічного устрою] {{ref-en}}
* [https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0954349X24001826 Giacomo Damioli, Vincent Van Roy, Daniel Vertesy. Marco Vivarelli dIs artificial intelligence leading to a new technological paradigm? \\ Structural Change and Economic Dynamics. Volume 72, March 2025, Pages 347-359.]

=== Рекомендована література ===
* {{книга-ру |автор=Глазьев С. Ю., Львов Д. С., Фетисов Г. Г.|часть= |ссылка часть= |заглавие= Эволюция технико-экономических систем: возможности и границы централизованного регулирования|оригинал= |ссылка= |викитека= |ответственный= |издание= |место= {{М.}}|издательство=Наука|год= 1992|том= |страницы= |столбцы= |страниц= 207|серия= |isbn= 5-02-012035-9|тираж= |ref= Глазьев, Львов, Фетисов}}
* ''Владленова И. В.'' Формирование NBIC — конвергентной парадигмы в современной науке // Практична філософія. — 2010. — № 4 (38). — С. 20-26.

== Посилання ==
* {{youtube|bWxFTs5y80M|Краткое выступление Георгия Малинецкого (Институт Прикладной Математики имени Келдыша РАН) о наступлении Шестого Технологического Уклада|logo=1}}
* https://web.archive.org/web/20150402112859/http://media.msu.ru/?p=7310  лекция академика РАН Акаева о длинных волнах Кондратьева и технологических укладах (с сайта МГУ Ломоносова)
* {{youtube|SUF684FFMNA|Специальная лекция академика РАН Ковальчука, посвященная подробному разбору содержания Шестого технологического уклада|logo=1}}
* [http://www.kondratieff.net/#!the-sixth-kondratieff/c1rxx Сайт, що присвячений творчості Миколи Кондратьєва і містить детальний виклад змісту Шостого технологічного устрою] {{ref-en}} {{ref-de}}

== Примітки ==
{{примітки|2}}

== Інтернет-ресурси ==
* [https://www.youtube.com/watch?v=sElXOUZgb3Y Рівень цивілізації: ми лише на позначці 0,72 за шкалою Кардашова]
{{Перспективні технології|питання=так}}

[[Категорія:Теорія наукових революцій]]
[[Категорія:Виробничі революції]]
[[Категорія:Економічні цикли]]


text:
# Мухаммад-шах II Бахмані
Мухаммад-шах II (урду محمود شاہ بہمنی; д/н — 20 квітня 1397) — 5-й султан держави Бахмані у 1378—1397 роках.

## Життєпис
Онук султана Ала-ад-дін Бахман-шаха, син Махмуд-хана. Про молоді роки обмаль відомостей. Після загибелі брата — султана Дауд-шаха I — у травні 1378 року зайняв трон, наказавши осліпити Рух Парван, замовницю вбивства.
На відміну попередників зберігав мирні відносини з усіма сусідами. Проведені реформи попередниками сприяли внутрішній стабільності держави. Провів судову реформу. В результаті мирно панував весь час. Спирався на поради свого вакіля (першого міністра) Сайф-уд-Діна Гурі. Збільшив вагу мідних монет з 3,67 г до 5,51 г.
З 1387 по 1395 рік держава була спустошена сильним голодом, і султан дозволив вільне завезення пшениці, створив школи, де діти навчалися і харчувалися за рахунок держави, і вжив інших заходів для полегшення ситуації, особливо спрямованих на захист читачів Корану та сліпих. Надавав також підтримку поетам, оскільки сам полюбляв складати вірші. Але його заходи торкнулися лише мусульман, а індуїсти були виключені.
Оскільки тривалий час не мав дітей, то усиновив двох синів свого дядька Ахмад-хана — Фіруза та Ахмада. Але після народження сина Тахматана назвав його спадкоємцем. Помер Мухаммад-шах II Бахмані 1397 року.

title: Мухаммад-шах II Бахмані

wikitext:
{{особа}}
[[Файл:008mhd2-1.JPG|міні|праворуч|200пкс|Срібна така Мухаммад-шаха II]]
'''Мухаммад-шах II''' ({{lang-ur|محمود شاہ بہمنی}}; д/н — [[20 квітня]] [[1397]]) — 5-й султан держави [[Бахмані]] у [[1378]]—[[1397]] роках.

== Життєпис ==
Онук султана [[Ала-ад-дін Бахман-шах]]а, син Махмуд-хана. Про молоді роки обмаль відомостей. Після загибелі брата — султана [[Дауд-шах I|Дауд-шаха I]] — у травні 1378 року зайняв трон, наказавши осліпити Рух Парван, замовницю вбивства.

На відміну попередників зберігав мирні відносини з усіма сусідами. Проведені реформи попередниками сприяли внутрішній стабільності держави. Провів судову реформу. В результаті мирно панував весь час. Спирався на поради свого вакіля (першого міністра) Сайф-уд-Діна Гурі. Збільшив вагу мідних монет з 3,67 г до 5,51 г.

З 1387 по 1395 рік держава була спустошена сильним голодом, і султан дозволив вільне завезення пшениці, створив школи, де діти навчалися і харчувалися за рахунок держави, і вжив інших заходів для полегшення ситуації, особливо спрямованих на захист читачів Корану та сліпих. Надавав також підтримку поетам, оскільки сам полюбляв складати вірші. Але його заходи торкнулися лише мусульман, а індуїсти були виключені.

Оскільки тривалий час не мав дітей, то усиновив двох синів свого дядька Ахмад-хана — [[Тадж уд-Дін Фіруз-шах Бахмані|Фіруза]] та [[Ахмад-шах I Бахмані|Ахмада]]. Але після народження сина [[Тахматан-шах|Тахматана]] назвав його спадкоємцем. Помер Мухаммад-шах II Бахмані 1397 року.

== Джерела ==
* James Gibbs. Gold and Silver Coins of the Bahmani Dynasty. The Numismatic Chronicle and Journal of the Numismatic Society Third Series, Vol. 1 (1881), pp. 91-115
* Cambridge History of India, volum III, 1937.
* Sherwani, H K, ed. (1946). The Bahmanis of Deccan, An objective study. Saood Manzil Limited.

{{Султани Бахмані}}
[[Категорія:Султани Бахмані]]
[[Категорія:Правителі XIV століття]]

title: Мухаммад-шах II Бахмані

Посада: султан


text:
# Немертя
Немертя (рум. Nemertea) — село у повіті Бузеу в Румунії. Входить до складу комуни Гура-Тегій.
Село розташоване на відстані 119 км на північ від Бухареста, 48 км на північний захід від Бузеу, 125 км на захід від Галаца, 66 км на схід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 439 осіб, з них 436 осіб (99,3%) румунів. Рідною мовою 438 осіб (99,8%) назвали румунську.

title: Немертя

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Немертя
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Nemertea''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Бузеу
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Гура-Тегій (комуна)|Гура-Тегій]]
 | код_SIRUTA          = 47104
 | широта              = 45.486
 | довгота             = 26.4234
 | висота              = 498
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 439
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 127282
}}
'''Немертя''' ({{lang-ro|Nemertea}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Бузеу (повіт)|Бузеу]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Гура-Тегій (комуна)|Гура-Тегій]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 119 км на північ від [[Бухарест]]а, 48 км на північний захід від [[Бузеу (місто)|Бузеу]], 125 км на захід від [[Галац|Галаца]], 66 км на схід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:439}} осіб, з них 436 осіб (99,3%) румунів<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>. Рідною мовою 438 осіб (99,8%) назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Бузеу]]

title: Немертя · Nemertea

Країна: Румунія

Повіт: Бузеу

Комуна: Гура-Тегій

Телефонний код: +40 238 (Romtelecom, TR) · +40 338 (інші оператори)


text:
# Ультрамен
Ультрамен (англ. Ultraman) — персонаж коміксів американського видавництва DC Comics. Він є «лихим» альтернативним Суперменом та лідером Злочинного синдикату. Ультрамен уперше з'явився у коміксі Justice League of America #29 (серпень 1964).
Ультрамена втілювали в проєктах з живими акторами Том Веллінґ у телевізійному серіалі «Таємниці Смолвіля» та Девід Коренсвет у фільмі «Супермен» (2025).

## Історія публікації
Після того як DC Comics створила Землю-Один із героями Срібної доби та Землю-Два із героями Золотої доби, видавці вирішили піти далі й розширити всесвіт новими тематичними світами. Першою стала Земля-Три — своєрідне дзеркало, де замість героїв діють їхні злі двійники, а злочинці, навпаки, стають героями. Саме там Ультрамен, за сюжетом, гине під час «Кризи на нескінченних Землях», коли антиматерійна хвиля стирає Землю-Три. Попри це, персонаж знову з’являється у коміксах Animal Man та Infinite Crisis.
У графічному романі Ґранта Моррісона JLA: Earth 2 образ Ультрамена змінюється — тепер він живе в антиматеріальному всесвіті. А у фіналі серії Final Crisis його остаточно вбивають.
Згодом він знову фігурує у подіях Infinite Crisis та Convergence.
Коли розпочався масштабний перезапуск The New 52, персонажа повернули в оновленому вигляді, разом зі свіжою версією Землі-Три.
Пізніше, після ще одного глобального перезапуску мультивсесвіту внаслідок Dark Nights: Death Metal, з’явилася чергова нова Земля-Три — і Ультрамен знову став її частиною.

## Сили й здібності
Ультрамен володіє тими самими суперздібностями, що й Супермен. Втім, у різних версіях історій його по-різному зображали: інколи він слабшав під дією жовтого сонячного світла, а інколи, навпаки, отримував силу від зеленого чи синього криптоніту. У коміксах Срібної доби зелений криптоніт навіть дарував йому додаткові здібності, зокрема здатність бачити інші всесвіти.
Під час одного з конфліктів Супермен відзначив, що жага Ультрамена знищувати ворогів насправді робить його слабшим. Адже він убивав нових суперлюдей ще до того, як ті встигали розкрити власний потенціал. Натомість Супермен, залишаючи противників живими, змушений був постійно вдосконалювати свої бойові навички, щоб упоратися з ворогами, які поступово відкривали нові сили. Тому, як пояснює Супермен, різниця між ними полягає в досвіді: він справді тренувався і ріс у боях, тоді як Ультрамен лише «сидить на купі черепів і називає себе сильним», не маючи жодних умінь, крім грубої фізичної сили.

## Інші версії
У лінійці The New 52 з'являється альтернативний варіант Ультрамена з Землі-43 — вампір. Цей персонаж входить до складу команди під назвою Кривава ліга.

## Поза коміксами

### Телебачення
- Ультрамен з’являється в епізоді «The World’s Greatest Super Friends» під назвою «Universe of Evil», де його озвучив Денні Дарк. Персонаж має ім’я Кал-Ал і походить із Землі-Три, куди був відправлений із криптоніту тієї реальності. Потрапивши на Землю, він продовжував набирати силу, доки не подорослішав, після чого взяв ім’я Ультрамен, розпочав шлях руйнувань і згодом заснував організацію Супервороги.
- У десятому сезоні серіалу «Таємниці Смолвіля» Ультрамена зіграв Том Веллінґ. Тут він відомий як Кларк Лютор і походить із Землі-Два, де малюка Кал-Ела знайшов і виховав не Джонатан та Марта Кенти, а Лайонел Лютор. Вирісши, він став убивцею, на ім'я Ультрамен. У цій версії персонаж вразливий до всіх різновидів криптоніту та має шрам у формі латинської літери «L» на правій руці після того, як його прийомний брат Лекс Лютор атакував його золотим криптонітом.

### Фільми
- Ультрамен з’являється у мультфільмі «Ліга справедливості: Криза на двох Землях», де його озвучив Браян Блум[6]. У цій версії він є лідером Злочинного синдикату та вразливий до синього криптоніту.
- Персонаж також фігурує у «Ліга справедливості: Криза на нескінченних Землях», де його озвучив Метт Лантер[7][6].
- У фільмі «Супермен» роль Ультрамена виконав Девід Коренсвет[8]. Тут він зображений як клон Супермена, створений Лексом Лютором. Сам Лютор описує його як не надто розумного, адже Ультрамен цілковито покладається на вказівки команди Люторових помічників у протистоянні з Суперменом.

### Відеоігри
- Ультрамен з’являється як бос у грі DC Universe Online у складі DLC «Earth-3».
- Також він є ігровим персонажем у Lego DC Super-Villains, де його озвучив Нолан Норт[9]. Після зникнення Ліги справедливості він разом зі Злочинним синдикатом видає себе за Синдикат справедливості. Сам Ультрамен бере псевдонім Кент Кларксон — новий «замінник» Кларка Кента у Daily Planet, поширюючи дезінформацію.

title: Ультрамен

wikitext:
{{Картка супергероя
| ім'я = Ультрамен
| видавець = {{vgpl|DC Comics}}
| дебют = ''Justice League of America'' #29<br>(серпень 1964)
| позиція = зло
| вид = металюдина
}}

'''Ультрамен''' ({{lang-en|Ultraman}}) — [[персонаж]] коміксів американського видавництва [[DC Comics]]. Він є «лихим» альтернативним [[Супермен|Суперменом]] та лідером Злочинного синдикату. Ультрамен уперше з'явився у коміксі ''[[Ліга Справедливості|Justice League of America]]'' #29 (серпень 1964)<ref name="dc-crim">{{Cite book | last = Greenberger | first = Robert | contribution = Crime Syndicate | editor-last = Dougall | editor-first = Alastair | title = The DC Comics Encyclopedia | pages = 89 | publisher = Dorling Kindersley | place = New York | year = 2008 | isbn = 978-0-7566-4119-1 | oclc = 213309017}}</ref>.

Ультрамена втілювали в проєктах з живими акторами [[Том Веллінг|Том Веллінґ]] у телевізійному серіалі «[[Таємниці Смолвіля]]» та [[Девід Коренсвет]] у фільмі «[[Супермен (фільм, 2025)|Супермен]]» (2025).

== Історія публікації==
Після того як DC Comics створила Землю-Один із героями Срібної доби та Землю-Два із героями Золотої доби, видавці вирішили піти далі й розширити всесвіт новими тематичними світами. Першою стала Земля-Три — своєрідне дзеркало, де замість героїв діють їхні злі двійники, а злочинці, навпаки, стають героями<ref>{{cite book |last1=Greenberger |first1=Robert |last2=Pasko |first2=Martin |title=The Essential Superman Encyclopedia |date=2010 |publisher=Del Rey |isbn=978-0-345-50108-0 |pages=452–454}}</ref>. Саме там Ультрамен, за сюжетом, гине під час «[[Криза на нескінченних Землях|Кризи на нескінченних Землях]]», коли антиматерійна хвиля стирає Землю-Три. Попри це, персонаж знову з’являється у коміксах ''Animal Man'' та ''[[Infinite Crisis]]''.

У графічному романі Ґранта Моррісона ''JLA: Earth 2'' образ Ультрамена змінюється — тепер він живе в антиматеріальному всесвіті. А у фіналі серії ''[[Final Crisis]]'' його остаточно вбивають.

Згодом він знову фігурує у подіях ''Infinite Crisis'' та ''Convergence''<ref>''Convergence: Crime Syndicate'' #1. DC Comics.</ref>.

Коли розпочався масштабний перезапуск ''[[The New 52]]'', персонажа повернули в оновленому вигляді, разом зі свіжою версією Землі-Три<ref>{{cite web
 |url         = http://forum.newsarama.com/showthread.php?t=111900
 |title       = THE 52 EXIT INTERVIEWS: GRANT MORRISON
 |last        = Brady
 |first       = Matt
 |date        = 2007-05-08
 |publisher   = [[Newsarama]]
 |url-status=dead
 |archive-url  = https://web.archive.org/web/20070510031223/http://forum.newsarama.com/showthread.php?t=111900
 |archive-date = 2007-05-10}}</ref>.

Пізніше, після ще одного глобального перезапуску мультивсесвіту внаслідок ''Dark Nights: Death Metal'', з’явилася чергова нова Земля-Три — і Ультрамен знову став її частиною.

== Сили й здібності ==
Ультрамен володіє тими самими суперздібностями, що й Супермен. Втім, у різних версіях історій його по-різному зображали: інколи він слабшав під дією жовтого сонячного світла, а інколи, навпаки, отримував силу від зеленого чи синього криптоніту. У коміксах Срібної доби зелений криптоніт навіть дарував йому додаткові здібності, зокрема здатність бачити інші всесвіти.

Під час одного з конфліктів Супермен відзначив, що жага Ультрамена знищувати ворогів насправді робить його слабшим. Адже він убивав нових суперлюдей ще до того, як ті встигали розкрити власний потенціал. Натомість Супермен, залишаючи противників живими, змушений був постійно вдосконалювати свої бойові навички, щоб упоратися з ворогами, які поступово відкривали нові сили. Тому, як пояснює Супермен, різниця між ними полягає в досвіді: він справді тренувався і ріс у боях, тоді як Ультрамен лише «сидить на купі черепів і називає себе сильним», не маючи жодних умінь, крім грубої фізичної сили.

== Інші версії ==
У лінійці ''[[The New 52]]'' з'являється альтернативний варіант Ультрамена з Землі-43 — [[вампір]]. Цей персонаж входить до складу команди під назвою Кривава ліга.

== Поза коміксами ==
=== Телебачення ===

* Ультрамен з’являється в епізоді «The World’s Greatest Super Friends» під назвою «Universe of Evil», де його озвучив Денні Дарк. Персонаж має ім’я Кал-Ал і походить із Землі-Три, куди був відправлений із криптоніту тієї реальності. Потрапивши на Землю, він продовжував набирати силу, доки не подорослішав, після чого взяв ім’я Ультрамен, розпочав шлях руйнувань і згодом заснував організацію Супервороги.
* У десятому сезоні серіалу «[[Таємниці Смолвіля]]» Ультрамена зіграв [[Том Веллінг|Том Веллінґ]]. Тут він відомий як Кларк Лютор і походить із Землі-Два, де малюка Кал-Ела знайшов і виховав не Джонатан та Марта Кенти, а Лайонел Лютор. Вирісши, він став убивцею, на ім'я Ультрамен. У цій версії персонаж вразливий до всіх різновидів криптоніту та має шрам у формі латинської літери «L» на правій руці після того, як його прийомний брат Лекс Лютор атакував його золотим криптонітом.

=== Фільми ===

* Ультрамен з’являється у мультфільмі «Ліга справедливості: Криза на двох Землях», де його озвучив Браян Блум<ref name="btva">{{cite web |title=Ultraman Voices (DC Universe) |url=https://www.behindthevoiceactors.com/characters/DC-Universe/Ultraman/ |access-date=November 19, 2024 |publisher=Behind The Voice Actors}}</ref>. У цій версії він є лідером Злочинного синдикату та вразливий до синього криптоніту.
* Персонаж також фігурує у «Ліга справедливості: Криза на нескінченних Землях», де його озвучив Метт Лантер<ref>{{Cite web |last=Harvey |first=James |date=December 5, 2023 |title=Justice League: Crisis On Infinite Earths, Part One Arrives January 2024, Press Details |url=https://dcanimated.com/2023/12/justice-league-crisis-on-infinite-earths-part-one-arrives-january-2024/ |access-date=December 5, 2023 |website=The World's Finest |language=en-US}}</ref><ref name="btva" />.
* У фільмі «[[Супермен (фільм, 2025)|Супермен]]» роль Ультрамена виконав [[Девід Коренсвет]]<ref>{{Cite web |last=Truitt |first=Brian |date=July 12, 2025 |title=Spoilers! Those 'Superman' cameos, post-credit scenes explained |url=https://www.usatoday.com/story/entertainment/movies/2025/07/12/superman-movie-2025-spoilers-ending/84443624007/ |access-date=July 21, 2025 |website=[[USA Today]] |language=en-US}}</ref>. Тут він зображений як клон Супермена, створений [[Лекс Лютор|Лексом Лютором]]. Сам Лютор описує його як не надто розумного, адже Ультрамен цілковито покладається на вказівки команди Люторових помічників у протистоянні з Суперменом.

=== Відеоігри ===

* Ультрамен з’являється як бос у грі ''[[DC Universe Online]]'' у складі DLC «Earth-3».
* Також він є ігровим персонажем у ''[[Lego DC Super-Villains]]'', де його озвучив [[Нолан Норт]]<ref>{{Cite web|url=https://metro.co.uk/2018/05/30/lego-dc-super-villains-confirmed-first-trailer-7591334/|title = Lego DC Super-Villains confirmed with first trailer|date = 30 May 2018}}</ref>. Після зникнення Ліги справедливості він разом зі Злочинним синдикатом видає себе за Синдикат справедливості. Сам Ультрамен бере псевдонім Кент Кларксон — новий «замінник» Кларка Кента у ''Daily Planet'', поширюючи дезінформацію.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [http://supermanica.kinlok.nu/wiki/index.php/Ultraman_of_Earth-3 Supermanica: Ultraman of Earth-3] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20240725075742/http://supermanica.kinlok.nu/wiki/index.php/Ultraman_of_Earth-3 |date=2024-07-25 }} {{ref-en}}
{{ac}}
[[Категорія:Супермен]]
[[Категорія:Альтернативні версії Супермена]]
[[Категорія:Персонажі, створені Ґарднером Фоксом]]
[[Категорія:Персонажі, створені Майком Сековські]]
[[Категорія:Персонажі коміксів 1964]]
[[Категорія:Персонажі DC Comics з надлюдською швидкістю]]
[[Категорія:Персонажі DC Comics з прискореним зціленням]]
[[Категорія:Персонажі DC Comics з надлюдською витривалістю або невразливістю]]
[[Категорія:Персонажі DC Comics з надлюдськими відчуттями]]
[[Категорія:Персонажі DC Comics з надлюдською силою]]
[[Категорія:Суперлиходії DC Comics]]
[[Категорія:Вигадані космонавти]]
[[Категорія:Вигадані персонажі-аерокінетики]]
[[Категорія:Вигадані персонажі зі здібностями до маніпулювання енергією]]
[[Категорія:Вигадані пірокінетики]]
[[Категорія:Вигадані диктатори]]
[[Категорія:Вигадані масові вбивці]]
[[Категорія:Боси з відеоігор]]
[[Категорія:Позаземні суперлиходії DC Comics]]
[[Категорія:Вигадані персонажі з рентгенівським зором]]
[[Категорія:Вигадані персонажі-кріокінетики]]
[[Категорія:Криптонці]]
[[Категорія:Персонажі коміксів про Супермена]]

title: Історія

Видавець: DC Comics

Дебют: Justice League of America #29 · (серпень 1964)

Автор(и): Gardner Foxd і Mike Sekowskyd

title: Характеристики

Позиція: зло

Вид: металюдина

Актор: Том Веллінг, Danny Darkd, Brian Bloomd і Нолан Норт

Характеристики:
Crime Syndicate of Americad
Супермен


text:
# Коляда Ігор Анатолійович
Ігор Анатолійович Коляда (28 липня 1968, Тараща) — український науковець, кандидат історичних наук (2002), доктор історичних наук (2010), професор кафедри методики навчання суспільних дисциплін і гендерної освіти Інституту історичної освіти Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова. Автор підручників та посібників.

## Життєпис
Народився в родині службовців Коляди Анатолія Марковича та Коляди Анастасії Максимівни.
Навчався в Таращанській школі № 1. Закінчив державний університет імені М. П. Драгоманова (1992). З 4 курсу працював учителем історії в старших класах Українського колежу імені Василя Сухомлинського.
У 1992 році був запрошений на посаду викладача кафедри методики викладання історії університету імені М. П. Драгоманова.

## Книги
- Пилип Орлик. — Харків : Фоліо, 2008. — 121 с. — (Знамениті українці)
- Усі гетьмани України: легенди, міфи, біографії / О. П. Реєнт, І. А. Коляда. — Харків: Фоліо, 2008. — 414, [1] с. — (Історичне досьє).[3]
- Богдан Хмельницький. — Харків : Фоліо, 2010. — 121 с. — (Знамениті українці) — ISBN 978-966-03-5082-3.
- Кирило Розумовський. — Харків : Фоліо, 2012. — 128 с. — (Знамениті українці) — 500 прим.
- Михайло Коцюбинський. — Харків : Фоліо, 2012. — 128 с. — (Знамениті українці)
- Отаман Іван Сірко. — Харків : Фоліо, 2012. — 121 с. — (Знамениті українці) — ISBN 978-966-03-5804-1.
- Володимир Сосюра. — Харків : Фоліо, 2015. — 119 с. — (Знамениті українці)
- Пилип Орлик. — Харків : Фоліо, 2015. — 121 с. — (Знамениті українці) — 500 прим. — ISBN 978-966-03-3156-3.
- Богдан Хмельницький. — Харків : Фоліо, 2019. — 121 с. — (Знамениті українці)

title: Коляда Ігор Анатолійович

wikitext:
{{Othernames|Коляда (значення){{!}}Коляда}}
{{Науковець
|ім'я = Ігор Анатолійович Коляда
|оригінал імені =
|зображення =
|розмір =
|підпис =
|дата народження = 28.07.1968
|місце народження = [[Тараща]], [[Київська область]]
|дата смерті =
|місце смерті =
|резиденція =
|громадянство = {{USSR}} → {{UKR}}
|національність =
|галузь = [[історія]]
|alma mater = [[Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова]] (1992)
|заклад =
|посада =
|відомий завдяки =
|звання = [[кандидат історичних наук]] (2002)
[[доктор історичних наук]] (2010)
[[професор]]
|ступінь =
|керівник =
|учні =
|батько =
|дружина =
|діти =
|нагороди =
|автограф =
|сайт =
|примітки =
}}

'''Ігор Анатолійович Коляда''' ([[28 липня]] [[1968]], [[Тараща]]) — [[Україна|український]] [[науковець]], [[кандидат історичних наук]] (2002), [[доктор історичних наук]] (2010), [[професор]] кафедри методики навчання суспільних дисциплін і гендерної освіти Інституту історичної освіти [[Український державний університет імені Михайла Драгоманова|Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова]].<ref>{{Cite web|title=Коляда Ігор Анатолійович|url=http://irbis-nbuv.gov.ua/ASUA/0005024|website=irbis-nbuv.gov.ua|accessdate=2023-06-17|publisher=[[Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського]]}}</ref> Автор підручників та посібників.<ref name=":1">{{Cite web|url=https://enpuir.npu.edu.ua/bitstream/handle/123456789/6504/Bibliographic%20index%20Kolyada.pdf;jsessionid=C7C0A7BD2E56F9E06A36DFC641D747B5?sequence=1|title=Професор Ігор Анатолійович Коляда: біобібліографічний покажчик|website=[[Міністерство освіти України]]; [[Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова]]; [[Інститут історичної освіти]], [[Наукова бібліотека]]; упоряд. Н. І. Тарасова|location=[[Київ]]|publisher=[[Видавництво НПУ імені М. П. Драгоманова]]|year=2014|series=Серія “Вчені НПУ імені М. П. Драгоманова”}}</ref>

== Життєпис ==
Народився в родині службовців Коляди Анатолія Марковича та Коляди Анастасії Максимівни.

Навчався в Таращанській школі № 1. Закінчив державний університет імені М. П. Драгоманова (1992). З 4 курсу працював учителем історії в старших класах Українського колежу імені Василя Сухомлинського.

У 1992 році був запрошений на посаду викладача кафедри методики викладання історії університету імені М. П. Драгоманова.

== Книги ==
* {{Книга
 |заголовок         =''[[Пилип Орлик]]''
 |місто             =[[Харків]]
 |видавництво       =[[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]
 |рік               =2008
 |сторінок          =121
 |серія             =[[Знамениті українці]]
}}
* ''Усі гетьмани України: легенди, міфи, біографії'' / [[Реєнт Олександр Петрович|О. П. Реєнт]], І. А. Коляда. — Харків: [[Фоліо (видавництво)|Фоліо]], 2008. — 414, [1] с. — (Історичне досьє).<ref name=":0">{{Cite web|title=Україніка - електронна бібліотека {{!}} НБУВ|url=http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/ua/elib.exe?S21CNR=20&S21REF=10&S21STN=1&C21COM=S&I21DBN=UKRLIB&P21DBN=UKRLIB&S21All=%3C.%3EA=Коляда%20Ігор%20Анатолійович%3C.%3E&S21FMT=preitem&S21SRW=dz&S21SRD=UP|website=irbis-nbuv.gov.ua|accessdate=2023-06-17}}</ref>
* {{Книга
 |заголовок         =''[[Богдан Хмельницький]]''
 |місто             =[[Харків]]
 |видавництво       =[[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]
 |рік               =2010
 |сторінок          =121
 |серія             =[[Знамениті українці]]
 |ISBN              =978-966-03-5082-3
}}
* {{Книга
 |заголовок         =''[[Кирило Розумовський]]''
 |місто             =[[Харків]]
 |видавництво       =[[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]
 |рік               =2012
 |сторінок          =128
 |серія             =[[Знамениті українці]]
 |тираж             =500
 |ISBN              =
}}
* {{Книга
 |заголовок          =''[[Коцюбинський Михайло Михайлович|Михайло Коцюбинський]]''
 |місто              =[[Харків]]
 |видавництво        =[[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]
 |рік                =2012
 |сторінок           =128
 |серія              =[[Знамениті українці]]
}}
* {{Книга
 |заголовок         =''[[Отаман Іван Сірко]]''
 |місто             =[[Харків]]
 |видавництво       =[[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]
 |рік               =2012
 |сторінок          =121
 |серія             =[[Знамениті українці]]
 |ISBN              =978-966-03-5804-1
}}
* {{Книга
 |заголовок          =''[[Сосюра Володимир Миколайович|Володимир Сосюра]]''
 |місто              =[[Харків]]
 |видавництво        =[[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]
 |рік                =2015
 |сторінок           =119
 |серія              =[[Знамениті українці]]
}}
* {{Книга
 |заголовок         =''[[Пилип Орлик]]''
 |місто             =[[Харків]]
 |видавництво       =[[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]
 |рік               =2015
 |сторінок          =121
 |серія             =[[Знамениті українці]]
 |тираж             =500
 |ISBN              =978-966-03-3156-3
 |сайт              =[[https://www.yakaboo.ua/ua/pilip-orlik.html?srsltid=AfmBOopNTVPDL4xjNrwNpSpRPWVLlhUA7xt8ilZQvsx4DSgbyo44bKuW (*)]]
}}
* {{Книга
 |заголовок         =''[[Богдан Хмельницький]]''
 |місто             =[[Харків]]
 |видавництво       =[[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]
 |рік               =2019
 |сторінок          =121
 |серія             =[[Знамениті українці]]
}}

== Примітки ==
{{Примітки}}

== Література ==
# [https://enpuir.npu.edu.ua/bitstream/handle/123456789/6504/Bibliographic%20index%20Kolyada.pdf Професор Ігор Анатолійович Коляда: біобібліографічний покажчик] /Міністерство освіти України; Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова; Інститут історичної освіти, Наукова бібліотека; упоряд. Н. І. Тарасова. − К.: Вид-во НПУ імені М. П. Драгоманова, 2014. − 128 с. с., портрети. — Серія «Вчені НПУ імені М. П. Драгоманова».

== Посилання ==
* [https://false-science-ua.odoo.com/maister-klas-plagiatu-vid-profesora-koliadi МАЙСТЕР-КЛАС ПЛАГІАТУ ВІД ПРОФЕСОРА КОЛЯДИ]. Плагіат і фальсифікації в наукових працях (24.02.2024)
* [https://life.pravda.com.ua/culture/mistectvoznavicya-zayavila-pro-plagiat-u-knizi-ukrajinskogo-istorika-pro-kazimira-malevicha-303236/ Цитати з астрологічних прогнозів і книг інших авторів: історика Ігоря Коляду звинувачують у плагіаті]. Українська правда. Життя (18 серпня 2024).

[[Категорія:Доктори історичних наук України]]
[[Категорія:Українські професори]]
[[Категорія:Звинувачені у плагіаті]]
[[Категорія:Науковці Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова]]

title: Ігор Анатолійович Коляда

Народився: 28 липня 1968 (56 років) · Тараща, Київська область

Країна: СРСР → Україна

Alma mater: Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова (1992)

Галузь: історія

Вчене звання: кандидат історичних наук (2002) доктор історичних наук (2010) професор