text:
# Ashita no Joe
Ashita no Joe (яп. あしたのジョー, Ashita no Jō, укр. Завтрашній Джо) — японська боксерська манґа, написана Асао Такаморі та проілюстрована Тецуєю Чібою. Це історія про бродягу Джо Ябукі, який захопився боксом у в'язниці для неповнолітніх, і про його злет на японській та світовій боксерській арені.
Ashita no Joe друкувався в журналі Weekly Shonen Magazine видавництва Kodansha з 1968 по 1973 роки, розділи зібрано у 20 томах танкобонів. Під час серіалізації був популярний серед людей робітничого класу та студентів коледжів у Японії. Має декілька різних адаптацій, включаючи аніме Megalo Box, футуристичне переосмислення оригіналу, створене в рамках 50-річчя оригінальної манґи.
Манґа мала значний вплив, на неї посилаються численні аніме та манґи.

## Сюжет
Джо Ябукі, молодий бродяга, випадково зустрічається з алкоголіком, колишнім тренером з боксу Данпеєм Танге, блукаючи нетрями Сан'я. Визнавши його талант, Данпей тренує Джо як боксера, але Джо заарештовують за шахрайство. Він бореться з Ніші Канічі, лідером групи хуліганів, у тимчасовій в'язниці, і обох переводять до центру ув'язнення для неповнолітніх. Там Джо зустрічає Тору Рікііші, колишнього вундеркінда з боксу, і між ними починається суперництво після того, як Рікііші заважає йому втекти. У в'язниці організовується боксерський турнір під керівництвом Данпея, який фінансується мільйонером Мікіносуке Сіракі та його дочкою Йоко. Рікііші домінує над Джо у фіналі, доки той не завдає крос-контр-удар, що призвело до подвійного нокауту. Відчуваючи, що матч нічого не вирішив, Джо та Рікііші обіцяють битися один з одним знову, але коли вже стануть професійними боксерами.
Після звільнення з в'язниці Джо разом із Ніші приєднується до нового крихітного боксерського залу Данпея. Джо здобуває популярність як боксер-любитель завдяки своєму бойовому стилю та фірмовим нокаутам, але йому відмовляють у професійній ліцензії доти, доки він не спровокує чемпіона Вольфа Канагуші. Джо проводить потрійний крос-контр-удар Вольфу, щоб виграти їхній поєдинок, і отримує право битися з Рікііші на професійному рингу.
Мікіносуке Шіракі гарантує багатообіцяючу кар'єру Рікііші, але він має намір звести рахунки з Джо. Оскільки він у напівлегкій вазі, а Джо — у легшій вазі, Рікііші проходить жорстку програму схуднення. Їх матч відбудеться вже скоро. Рікііші нокаутує Джо у 8-му раунді, щоб перемогти, але пізніше помирає від комбінованих наслідків втрати ваги та крововиливу в мозок, що стався під час бою.
Джо травмований смертю Рікііші. Данпей розуміє, що Джо не здатен завдавати ударів у голову своїм супротивникам. Джо програє три бої поспіль і зрештою зникає, щоб приєднатися до нелегального боксерського рингу в сільській місцевості. Він повертається, щоб битися з шостим у світі бійцем Карлосом Ріверою. Карлосом керує Йоко, яка, зацікавившись Джо, перебрала на себе батьківський спортзал. Раунд переростає в справжню бійку, але Джо заробляє величезну славу і повагу, і вони з Карлосом стають друзями. Пізніше Карлос зазнає нокауту в першому раунді від чемпіона світу Хосе Мендоси і отримує важку черепно-мозкову травму.
Після бою з Карлосом Джо стає визнаним боксером світового рейтингу. Йому важко підтримувати низьку вагу через пізній стрибок росту, що змушує його зазнати напруженої втрати ваги, подібної до тієї, яку зазнав Рікііші. Він перемагає чемпіона OPBF Кім Йон Бі, південнокорейського боксера, який пережив Корейську війну, і виграє декілька захистів титулу. Тим часом Йоко отримала права на наступний захист титулу Мендоси. Побоюючись, що Джо втратив свої бойові інстинкти, вона змушує його зустрітися з малайзійським бійцем Гарімау, перш ніж він зможе кинути виклик Мендосі. Джо з невеликою перевагою виграє бій.
Бій проти Мендоси пройде на заповненому токійському стадіоні. Перед боєм Йоко дізнається, що Джо страждає від синдрому сп'яніння. Вона намагається скасувати матч, зізнаючись у коханні, але він відмовляється.
Мендоса домінує в перших раундах, і Джо втрачає зір на одне око. Спочатку він тримав себе в руках, але Мендоса починає втрачати розум, а Джо продовжує триматися, незважаючи на те, скільки він зазнає ушкоджень. Джо вдається кілька разів відправити Мендосу в нокдаун. Зрештою, бій триває всі п'ятнадцять раундів. Джо віддає Йоко свої рукавички і каже Данпею, що все «згоріло дотла». Мендосу оголошують переможцем за очками, але його волосся посивіло від травми, отриманої під час бою. Данпей повертається, щоб втішити Джо, але бачить, що той сидить у своєму кріслі, не реагуючи на нього, з посмішкою на обличчі.
Довгий час точилися суперечки про те, чи загинув Джо в кінці. Художник Чіба заявив, що він намалював кінцівку в останній момент, і що оригінальна кінцівка Такаморі була іншою. Такаморі заявив у біографії 1979 року, що Джо помер, тоді як Чіба відмовився від прямих коментарів, натякаючи, що Джо, можливо, вижив. В інтерв'ю 2001 року судово-медичний патологоанатом Масахіко Уено дійшов висновку, що Джо мав бути живий на останній панелі, щоб залишатися у вертикальному положенні.

## Медіа

### Манґа
Ashita no Joe спочатку публікувався в журналі Weekly Shōnen Magazine з 1 січня 1968 року по 13 травня 1973 року. Був зібраний у 20 томів видавництвом Kodansha. Більшість розділів манґи були передруковані в Shukan Gendai протягом 2009 року.

### Аніме

#### Телесеріал
Компанія Mushi Productions випустила аніме-серіал, заснований на перших 14 томах Ashita no Joe. Він транслювався в Японії телеканалом Fuji TV з 1 квітня 1970 року по 29 вересня 1971 року. Другий аніме-серіал, який почався з 9-го тому й охоплював решту історії, був створений студією TMS Entertainment і транслювався Nippon TV з 13 жовтня 1980 року по 31 серпня 1981 року. Режисером обох аніме став Осаму Дедзакі. 2 березня 2005 року повна версія першого аніме була випущена компанією Nippon Columbia на 2 DVD бокс-сетах, що охоплювало 33 години 55 хвилин відзнятих матеріалів у 79 епізодах на 16 дисках. Сети також містять кольорову книгу пояснень у 3 томах загальною кількістю 120 сторінок. Попередні формати випуску включають міні-бокс-сети 21 вересня 2001 року та окремі диски 21 вересня 2002 року.
Crunchyroll почав транслювати серіал у листопаді 2024 року.
У 2018 році в рамках 50-річчя манґи було випущено Megalobox, футуристичне переосмислення оригіналу. Серіал є остаточною концепцією багатьох початкових ідей режисера Моріями. Наприклад, одна з ідей полягає в тому, щоб історія базувалася навколо Рікііші Тору,  доленосного суперника Джо і друга на все життя.

#### Фільми
Відредаговані версії двох аніме-серіалів були розповсюджені як аніме-фільми Nippon Herald Films 8 березня 1980 року та 4 липня 1981 року відповідно.
Перший фільм приніс дистриб'ютору дохід в розмірі 500 мільйонів єн у японському прокаті в 1980 році.

### Ігрові фільми
У 1970 році в Японії був випущений живий ігровий фільм, заснований на манзі, у якому Сьоджі Ісібаші був у ролі Джо Ябукі, Рютаро Тацумі в ролі Данпея Танге та Сейчіро Камейсі в ролі Тору Рікіісі.
Прем'єра другої живої екранізації відбулася в Японії 11 лютого 2011 року з Томохіса Ямашита в ролі Джо Ябукі, Теруюкі Кагава в ролі Данпея та Юсуке Ісея в ролі Тору Рікііші. Фільм також отримав позитивну реакцію від Меггі Лі з Hollywood Reporter, яка похвалила боксерські навички акторів, але розкритикувала характеризацію Данпея та Йоко. Рассел Едвардс з Variety отримав задоволення від роботи режисера і, як і Лі, від роботи головних акторів. У 2011 році в японському прокаті фільм зібрав 1.1 мільярд єн.

### Театральна адаптація
Театральна вистава режисера Ейчі Йогі проходила з 25 по 29 травня 2016 року в театрі Sumida Park Studio Kura в Токіо.

### Радіодрама
Радіодрама транслювалася на TBS Radio з 3 по 28 жовтня 1977 року в 20 епізодах, у якій Йошіто Ясухара зіграв роль Джо Ябукі.

## Сприйняття і спадок
Манґа була дуже популярною, після її серіалізації було продано понад 20 мільйонів копій. Крім того, вона була особливо популярною серед людей із робітничого класу та студентів коледжу, які були залучені до нових лівих, які вважали себе такими ж борцями проти системи, як Джо Ябукі, і шанували його як ікону. Прикладом цього впливу нових лівих були члени Червоної армії Японії, які брали участь у захопленні Йодоґо в 1970 році та порівнювали себе з Джо, побачивши революційне послання в манзі. Під час викрадення вони кричали: «Ми — завтрашній Джо!».
Ashita no Joe отримав загалом позитивні відгуки, багато критиків високо оцінили історію та героїв. 13 жовтня 2006 року його було визнано «Улюбленим японським телевізійним аніме», зайнявши 4 місце зі 100 серед голосів знаменитостей. Джо Ябукі посів сьоме місце в рейтингу Mania Entertainment «10 найвідоміших аніме-героїв», написаному Томасом Зотом, який прокоментував, що «Ashita no Joe відобразив дух часу Японії 1960-х років. Історія підйому Джо з нічого зачепила японську аудиторію, яка бачила процвітання своєї країни після тривалого періоду післявоєнної розрухи». Рецензент Anime News Network Джастін Севакіс проаналізував серіал, високо оцінивши його сюжетну лінію, але розкритикувавши деякі аспекти першої екранізації. Він високо оцінив розвиток характеру Джо та його стосунки з іншими боксерами. За словами Марка Шіллінга з The Japan Times, серіал «став зразком не лише для однойменного повнометражного фільму Фуміхіко Сорі 2011 року, але й для багатьох японських спортивних фільмів і телефраншиз».
Ashita no Joe вважається однією з найвпливовіших манґ, і багато аніме та манґи згадують про неї. Для анімаційної адаптації манґи Наруто аніматор Ацуші Вакабаяші зі студії Pierrot сказав, що на нього вплинув Ashita no Joe. Це було здебільшого тому, що співробітники були фанатами серіалу та відчували, що персонаж Наруто Узумакі близький до того типу архетипу, за який вони вболівали під час перегляду серіалу. У результаті Вакабаяші та решта співробітників виділили Наруто в епізоді 133, де було занадто багато уваги в його боротьбі з Саске Учіхою, з яким він розділяв інтенсивне суперництво. Вступна сцена фільму Осаму Дедзакі також вплинула на режисера аніме Горо Танігучі під час створення Code Geass: Lelouch of the Re;surrection. Джо також мав великий вплив на Кіо Кусанагі, головного героя серії файтингів SNK, The King of Fighters. Режисер аніме Кендзі Каміяма, найбільш відомий серією Ghost in the Shell: Stand Alone Complex, відніс оригінальне аніме до 15 найкращих аніме всіх часів.

title: Ashita no Joe

wikitext:
{{Картка:Аніманґа/Заголовок
| зображення      = Ashita no Joe Volume 1.jpg
| зображення_розмір= 270 пкс
| підпис          = Обкладинка першого тому манґи
| яп_назва        = あしたのジョー
| ромадзі         = Ashita no Joe
| укр_назва       = Завтрашній Джо
| жанр            = {{жанр|спокон}} ([[бокс]])<ref>{{cite web|title=Ashita no Joe Film to Screen in France, Southeast Asia|url=https://www.animenewsnetwork.com/news/2011-02-19/ashita-no-joe-film-to-screen-in-france-southeast-asia|website=[[Anime News Network]]|access-date=17 червня 2018|archive-date=13 травня 2023|archive-url=https://web.archive.org/web/20230513150850/https://www.animenewsnetwork.com/news/2011-02-19/ashita-no-joe-film-to-screen-in-france-southeast-asia|url-status=live}}</ref>
| аудиторія       = {{жанр|сьонен}}
}}
{{Картка:Аніманґа/Друк
| тип             = манґа
| автор           = [[Іккі Каджівара|Асао Такаморі]]
| ілюстратор      = [[Тецуя Чіба]]
| видавець        = [[Kodansha]]
| журнал          = [[Weekly Shōnen Magazine]]
| початок         = 1 січня 1968
| кінець          = 13 травня 1973
| кількість_томів = 20
}}
{{Картка:Аніманґа/Відео
| тип              = телесеріал
| студія           = [[Mushi Production]]
| мережа           = [[Fuji Network System|FNS]] ([[Fuji TV]])
| початок          = 1 квітня 1970
| кінець           = 29 вересня 1971
| кількість_серій  = 79
}}
{{Картка:Аніманґа/Відео
| тип              = фільм
| студія           = {{ubl|Sankyo Eiga|Fujifilm|[[Kadokawa Daiei Studio|Herald Enterprise]]|Mushi Production}}
| дата_виходу      = 8 березня 1980
| тривалість       = 152 хв.
}}
{{Картка:Аніманґа/Відео
| тип              = телесеріал
| назва            = Ashita no Joe 2
| студія           = [[TMS Entertainment|Tokyo Movie Shinsha]]
| мережа           = [[Nippon Television Network System|NNS]] ([[Nippon Television|NTV]])
| початок          = 13 жовтня 1980
| кінець           = 31 серпня 1981
| кількість_серій  = 47
}}
{{Картка:Аніманґа/Відео
| тип              = фільм
| назва            = Ashita no Joe 2
| студія           = {{ubl|Herald Enterprise|Fujifilm|Chiba Planning|Tokyo Movie Shinsha}}
| дата_виходу      = 4 липня 1981
| тривалість       = 114 хв.
}}
{{Картка:Аніманґа/Інше
| заголовок       = Ігрові фільми
| вміст           =
*''Ashita no Joe'' (1970)
*''Ashita no Joe'' (2011)
}}
{{Картка:Аніманґа/Інше
| заголовок       = Пов'язане
| вміст           =
*''[[Joe vs. Joe]]'' (2003)
*''[[Megalo Box]]'' (2018–2021)
}}
{{Картка:Аніманґа/Кінець}}
{{Ніхонґо|'''''Ashita no Joe'''''|あしたのジョー|Ashita no Jō|{{lang-uk|'''Завтрашній Джо'''}}|lead=yes}} — японська [[Бокс|боксерська]] [[манґа]], написана [[Іккі Каджівара|Асао Такаморі]] та проілюстрована [[Тецуя Чіба|Тецуєю Чібою]]. Це історія про бродягу Джо Ябукі, який захопився боксом у в'язниці для неповнолітніх, і про його злет на японській та світовій боксерській арені.

''Ashita no Joe'' друкувався в журналі ''[[Weekly Shonen Magazine]]'' видавництва [[Kodansha]] з 1968 по 1973 роки, розділи зібрано у 20 томах [[Танкобон|танкобонів]]. Під час серіалізації був популярний серед людей [[Робітництво|робітничого класу]] та студентів коледжів у Японії. Має декілька різних адаптацій, включаючи аніме ''[[Megalo Box]]'', футуристичне переосмислення оригіналу, створене в рамках 50-річчя оригінальної манґи.

Манґа мала значний вплив, на неї посилаються численні аніме та манґи.

== Сюжет ==
Джо Ябукі, молодий бродяга, випадково зустрічається з алкоголіком, колишнім тренером з боксу Данпеєм Танге, блукаючи нетрями Сан'я. Визнавши його талант, Данпей тренує Джо як боксера, але Джо заарештовують за шахрайство. Він бореться з Ніші Канічі, лідером групи хуліганів, у тимчасовій в'язниці, і обох переводять до [[Виховна колонія|центру ув'язнення для неповнолітніх]]. Там Джо зустрічає Тору Рікііші, колишнього вундеркінда з боксу, і між ними починається суперництво після того, як Рікііші заважає йому втекти. У в'язниці організовується боксерський турнір під керівництвом Данпея, який фінансується мільйонером Мікіносуке Сіракі та його дочкою Йоко. Рікііші домінує над Джо у фіналі, доки той не завдає крос-контр-удар, що призвело до [[Нокаут|подвійного нокауту]]. Відчуваючи, що матч нічого не вирішив, Джо та Рікііші обіцяють битися один з одним знову, але коли вже стануть [[Професійний бокс|професійними боксерами]].

Після звільнення з в'язниці Джо разом із Ніші приєднується до нового крихітного боксерського залу Данпея. Джо здобуває популярність як боксер-любитель завдяки своєму бойовому стилю та фірмовим нокаутам, але йому відмовляють у професійній ліцензії доти, доки він не спровокує чемпіона Вольфа Канагуші. Джо проводить потрійний крос-контр-удар Вольфу, щоб виграти їхній поєдинок, і отримує право битися з Рікііші на професійному рингу.

Мікіносуке Шіракі гарантує багатообіцяючу кар'єру Рікііші, але він має намір звести рахунки з Джо. Оскільки він у [[Напівлегка вага в боксі|напівлегкій вазі]], а Джо — у [[Легша вага в боксі|легшій вазі]], Рікііші проходить жорстку програму схуднення. Їх матч відбудеться вже скоро. Рікііші нокаутує Джо у 8-му раунді, щоб перемогти, але пізніше помирає від комбінованих наслідків втрати ваги та крововиливу в мозок, що стався під час бою.

Джо травмований смертю Рікііші. Данпей розуміє, що Джо не здатен завдавати ударів у голову своїм супротивникам. Джо програє три бої поспіль і зрештою зникає, щоб приєднатися до нелегального боксерського рингу в сільській місцевості. Він повертається, щоб битися з шостим у світі бійцем Карлосом Ріверою. Карлосом керує Йоко, яка, зацікавившись Джо, перебрала на себе батьківський спортзал. Раунд переростає в справжню бійку, але Джо заробляє величезну славу і повагу, і вони з Карлосом стають друзями. Пізніше Карлос зазнає нокауту в першому раунді від чемпіона світу Хосе Мендоси і отримує важку черепно-мозкову травму.

Після бою з Карлосом Джо стає визнаним боксером світового рейтингу. Йому важко підтримувати низьку вагу через пізній [[Зріст людини|стрибок росту]], що змушує його зазнати напруженої втрати ваги, подібної до тієї, яку зазнав Рікііші. Він перемагає чемпіона OPBF Кім Йон Бі, [[Південна Корея|південнокорейського]] боксера, який пережив [[Корейська війна|Корейську війну]], і виграє декілька захистів титулу. Тим часом Йоко отримала права на наступний захист титулу Мендоси. Побоюючись, що Джо втратив свої бойові інстинкти, вона змушує його зустрітися з [[Малайзія|малайзійським]] бійцем Гарімау, перш ніж він зможе кинути виклик Мендосі. Джо з невеликою перевагою виграє бій.

Бій проти Мендоси пройде на заповненому токійському стадіоні. Перед боєм Йоко дізнається, що Джо страждає від синдрому сп'яніння. Вона намагається скасувати матч, зізнаючись у коханні, але він відмовляється.

Мендоса домінує в перших раундах, і Джо втрачає зір на одне око. Спочатку він тримав себе в руках, але Мендоса починає втрачати розум, а Джо продовжує триматися, незважаючи на те, скільки він зазнає ушкоджень. Джо вдається кілька разів відправити Мендосу в нокдаун. Зрештою, бій триває всі п'ятнадцять раундів. Джо віддає Йоко свої рукавички і каже Данпею, що все «згоріло дотла». Мендосу оголошують переможцем за очками, але його волосся посивіло від травми, отриманої під час бою. Данпей повертається, щоб втішити Джо, але бачить, що той сидить у своєму кріслі, не реагуючи на нього, з посмішкою на обличчі.

Довгий час точилися суперечки про те, чи загинув Джо в кінці. Художник Чіба заявив, що він намалював кінцівку в останній момент, і що оригінальна кінцівка Такаморі була іншою<ref>{{Cite web|url=http://www.manga-audition.com/tetsuya-chiba-interview/|title="We don't read, We FEEL it." – Tetsuya Chiba Interview|archive-url=https://web.archive.org/web/20161224094046/http://www.manga-audition.com/tetsuya-chiba-interview/|archive-date=24 грудня 2016|url-status=live|access-date=23 грудня 2016}}</ref>. Такаморі заявив у біографії 1979 року, що Джо помер, тоді як Чіба відмовився від прямих коментарів, натякаючи, що Джо, можливо, вижив<ref>{{Cite web|url=https://white-ash.net/whistle/did-joe-die|title=Did Joe Yabuki die? It's unclear but there are some comments by creators.|date=21 жовтня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20220731094124/https://white-ash.net/whistle/did-joe-die|archive-date=31 липня 2022|url-status=live|access-date=31 січня 2022}}</ref>. В інтерв'ю 2001 року судово-медичний патологоанатом Масахіко Уено дійшов висновку, що Джо мав бути живий на останній панелі, щоб залишатися у вертикальному положенні<ref>{{Cite web|url=https://www.buzzfeed.com/jp/ryosukekamba/joe|last=Kamba|first=Ryosuke|date=15 грудня 2017|publisher=[[BuzzFeed News]]|language=ja|script-title=ja:「あしたのジョーは生きている」 連載開始から半世紀、法医学者が鑑定|archive-url=https://web.archive.org/web/20240321142713/https://www.buzzfeed.com/jp/ryosukekamba/joe|archive-date=21 березня 2024|url-status=live|access-date=9 червня 2024}}</ref>.

== Медіа ==

=== Манґа ===
''Ashita no Joe'' спочатку публікувався в журналі ''[[Weekly Shonen Magazine|Weekly Shōnen Magazine]]'' з 1 січня 1968 року по 13 травня 1973 року. Був зібраний у 20 томів видавництвом [[Kodansha]]. Більшість розділів манґи були передруковані в ''Shukan Gendai'' протягом 2009 року<ref>{{Cite web|url=https://www.japantimes.co.jp/news/2009/02/12/national/ashita-no-joe-makes-a-comeback/|title=Ashita no Joe makes a comeback|last=Kyodo News|date=12 лютого 2009|publisher=The Japan Times|archive-url=https://web.archive.org/web/20200412084359/https://www.japantimes.co.jp/news/2009/02/12/national/ashita-no-joe-makes-a-comeback/|archive-date=12 квітня 2020|url-status=live|access-date=12 квітня 2020}}</ref>.

=== Аніме ===

==== Телесеріал ====
Компанія [[Mushi Productions]] випустила аніме-серіал, заснований на перших 14 томах ''Ashita no Joe''. Він транслювався в Японії телеканалом [[Fuji Television|Fuji TV]] з 1 квітня 1970 року по 29 вересня 1971 року. Другий аніме-серіал, який почався з 9-го тому й охоплював решту історії, був створений студією [[TMS Entertainment]] і транслювався [[Nippon TV]] з 13 жовтня 1980 року по 31 серпня 1981 року. Режисером обох аніме став Осаму Дедзакі. 2 березня 2005 року повна версія першого аніме була випущена компанією Nippon Columbia на 2 DVD бокс-сетах, що охоплювало 33 години 55 хвилин відзнятих матеріалів у 79 епізодах на 16 дисках. Сети також містять кольорову книгу пояснень у 3 томах загальною кількістю 120 сторінок. Попередні формати випуску включають міні-бокс-сети 21 вересня 2001 року та окремі диски 21 вересня 2002 року<ref name="Discotek">{{Cite web|url=https://www.animenewsnetwork.com/news/2017-08-13/discotek-licenses-cyborg-009-the-cyborg-soldier-tomorrow-joe-project-arms-niea_7-lupin-iii-the-legend-of-the-gold-of-babylon/.120065|title=Discotek Licenses Cyborg 009 The Cyborg Soldier, Tomorrow's Joe, Project ARMS, NieA_7, Lupin III: The Legend of the Gold of Babylon|date=13 серпня 2017|website=[[Anime News Network]]|archive-url=https://web.archive.org/web/20180701031748/https://www.animenewsnetwork.com/news/2017-08-13/discotek-licenses-cyborg-009-the-cyborg-soldier-tomorrow-joe-project-arms-niea_7-lupin-iii-the-legend-of-the-gold-of-babylon/.120065|archive-date=1 липня 2018|url-status=live|access-date=13 серпня 2017}}</ref>.

[[Crunchyroll]] почав транслювати серіал у листопаді 2024 року<ref>{{Cite web|url=https://www.animenewsnetwork.com/news/2024-11-14/crunchyroll-adds-ashita-no-joe-anime/.217872|title=Crunchyroll Adds Ashita no Joe Anime|last=Mateo|first=Alex|date=14 листопада 2024|website=[[Anime News Network]]|access-date=15 листопада 2024}}</ref>.

У 2018 році в рамках 50-річчя манґи було випущено ''[[Megalo Box|Megalobox]]'', футуристичне переосмислення оригіналу. Серіал є остаточною концепцією багатьох початкових ідей режисера Моріями. Наприклад, одна з ідей полягає в тому, щоб історія базувалася навколо Рікііші Тору,  доленосного суперника Джо і друга на все життя<ref>{{Cite web|url=http://otaquest.com/megalo-box-origins-ashita-no-joe|title=Origins of 'Megalo Box' Revealed in 'Ashita no Joe' Exhibition|last=Parker-Dalton|first=Jacob|date=30 квітня 2018|website=Otaquest|archive-url=https://web.archive.org/web/20201020090319/https://www.otaquest.com/megalo-box-origins-ashita-no-joe/|archive-date=20 жовтня 2020|url-status=live|access-date=4 жовтня 2020}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201020090319/https://www.otaquest.com/megalo-box-origins-ashita-no-joe/ |date=2020-10-20 }}</ref>.

==== Фільми ====
Відредаговані версії двох аніме-серіалів були розповсюджені як аніме-фільми Nippon Herald Films 8 березня 1980 року та 4 липня 1981 року відповідно.

Перший фільм приніс дистриб'ютору дохід в розмірі 500 мільйонів єн у японському прокаті в 1980 році<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=28c9DwAAQBAJ&pg=PA24
|trans-title=Introductory Illustrated Industry Research A book that gives a good understanding of the latest trends and karakuri in the animation industry
|script-title=ja:図解入門業界研究最新ｱﾆﾒ業界の動向とｶﾗｸﾘがよ〜くわかる本
|last=Isao Taniguchi
|last2=Hajime Asō
|date=2017
|publisher={{ill|Shuwa System|ja|秀和システム}}
|edition=2nd
|location=Japan
|page=24
|language=ja
|isbn=978-4-7980-5038-6
|archive-url=https://web.archive.org/web/20240222210931/https://books.google.com/books?id=28c9DwAAQBAJ&pg=PA24#v=onepage&q&f=false
|archive-date=22 лютого 2024
|url-status=live
|access-date=11 квітня 2022
}}</ref>.

=== Ігрові фільми ===
У 1970 році в Японії був випущений живий ігровий фільм, заснований на манзі, у якому Сьоджі Ісібаші був у ролі Джо Ябукі, Рютаро Тацумі в ролі Данпея Танге та Сейчіро Камейсі в ролі Тору Рікіісі.

Прем'єра другої живої екранізації відбулася в Японії 11 лютого 2011 року з [[Ямашита Томохіса|Томохіса Ямашита]] в ролі Джо Ябукі, Теруюкі Кагава в ролі Данпея та Юсуке Ісея в ролі Тору Рікііші. Фільм також отримав позитивну реакцію від Меггі Лі з Hollywood Reporter, яка похвалила боксерські навички акторів, але розкритикувала характеризацію Данпея та Йоко<ref>{{Cite web|url=https://www.hollywoodreporter.com/review/tomorrow-s-joe-ashita-no-183313|title=Tomorrow's Joe (Ashita No Joe): Film Review|last=Lee, Maggie|date=28 квітня 2011|publisher=Hollywood Reporter|archive-url=https://web.archive.org/web/20160602113656/http://www.hollywoodreporter.com/review/tomorrow-s-joe-ashita-no-183313|archive-date=2 червня 2016|url-status=live|access-date=29 квітня 2016}}</ref>. Рассел Едвардс з ''[[Вараєті|Variety]]'' отримав задоволення від роботи режисера і, як і Лі, від роботи головних акторів<ref>{{Cite web|url=https://www.hollywoodreporter.com/review/tomorrow-s-joe-ashita-no-183313|title=Review: 'Tomorrow's Joe'|last=Edwards, Russell|date=28 квітня 2011|publisher=Variety|archive-url=https://web.archive.org/web/20160602113656/http://www.hollywoodreporter.com/review/tomorrow-s-joe-ashita-no-183313|archive-date=2 червня 2016|url-status=live|access-date=29 квітня 2016}}</ref>. У 2011 році в японському прокаті фільм зібрав 1.1 мільярд єн<ref>{{Cite web|url=http://www.eiren.org/boxoffice_e/2011.html|title=2011|website=Eiren|publisher=Motion Picture Producers Association of Japan|archive-url=https://web.archive.org/web/20140717225131/http://www.eiren.org/boxoffice_e/2011.html|archive-date=17 липня 2014|url-status=live|access-date=11 квітня 2022}}</ref>.

=== Театральна адаптація ===
Театральна вистава режисера Ейчі Йогі проходила з 25 по 29 травня 2016 року в театрі Sumida Park Studio Kura в Токіо<ref>{{Cite web|url=https://www.animenewsnetwork.com/news/2015-11-30/tetsuya-chiba-ashita-no-joe-manga-gets-stage-play-adaptation/.95928|title=Tetsuya Chiba's Ashita no Joe Manga Gets Stage Play Adaptation|date=30 листопада 2015|website=[[Anime News Network]]|archive-url=https://web.archive.org/web/20191114144357/https://www.animenewsnetwork.com/news/2015-11-30/tetsuya-chiba-ashita-no-joe-manga-gets-stage-play-adaptation/.95928|archive-date=14 листопада 2019|url-status=live|access-date=2 грудня 2019}}</ref>.

=== Радіодрама ===
Радіодрама транслювалася на TBS Radio з 3 по 28 жовтня 1977 року в 20 епізодах, у якій Йошіто Ясухара зіграв роль Джо Ябукі.

== Сприйняття і спадок ==
Манґа була дуже популярною, після її серіалізації було продано понад 20 мільйонів копій<ref>{{Cite web|url=http://sankei.jp.msn.com/entertainments/news/131125/ent13112511380003-n1.htm|date=25 листопада 2013|website=[[Sankei Shimbun]]|publisher=[[MSN]]|language=ja|script-title=ja:ちばてつやさん「あしたのジョー」 力石の死…描き進めていくうちに「これはもう生きていられない」と|archive-url=https://web.archive.org/web/20131128140909/http://sankei.jp.msn.com/entertainments/news/131125/ent13112511380003-n1.htm|archive-date=28 листопада 2013|access-date=29 листопада 2013}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131128140909/http://sankei.jp.msn.com/entertainments/news/131125/ent13112511380003-n1.htm |date=2013-11-28 }}</ref>. Крім того, вона була особливо популярною серед людей із [[Робітництво|робітничого класу]] та студентів коледжу, які були залучені до [[Нові ліві|нових лівих]], які вважали себе такими ж борцями проти системи, як Джо Ябукі, і шанували його як ікону<ref>{{Cite web|url=https://www.otaquest.com/ashita-no-joe-retrospective/|title=50 Years of Yabuki Joe, the Working Class Hero|last=Parker-Dalton|first=Jacob|date=25 липня 2018|publisher=Otaquest|archive-url=https://web.archive.org/web/20200723144213/https://www.otaquest.com/ashita-no-joe-retrospective/|archive-date=23 липня 2020|url-status=live|access-date=23 липня 2020}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200723144213/https://www.otaquest.com/ashita-no-joe-retrospective/ |date=2020-07-23 }}</ref>. Прикладом цього впливу нових лівих були члени [[Червона армія Японії|Червоної армії Японії]], які брали участь у [[Інцидент захоплення Йодого|захопленні Йодоґо]] в 1970 році та порівнювали себе з Джо, побачивши революційне послання в манзі. Під час викрадення вони кричали: «Ми — завтрашній Джо!»<ref>{{Cite web|url=https://ir.library.osaka-u.ac.jp/repo/ouka/all/75742/cac01_001.pdf|title=ジョー & 飛雄馬: 闘争の時代のヒーロー達|date=28 березня 2009|publisher=Osaka University|language=ja|archive-url=https://web.archive.org/web/20210413011842/https://ir.library.osaka-u.ac.jp/repo/ouka/all/75742/cac01_001.pdf|archive-date=13 квітня 2021|url-status=live|access-date=14 листопада 2020}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://business.nikkei.com/atcl/report/15/070300016/053000022/|title=「よど号」は、なぜ金浦空港に降りたのか|date=1 січня 2016|website=[[The Nikkei]]|language=ja|archive-url=https://web.archive.org/web/20201204005104/https://business.nikkei.com/atcl/report/15/070300016/053000022/|archive-date=4 грудня 2020|url-status=live|access-date=14 листопада 2020}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.tv-asahi.co.jp/scoop/update/director/20101128_010.html|date=28 листопада 2010|publisher=TV Asahi|language=ja|script-title=ja:よど号ハイジャック事件 ～４０年目の真相～ ザ・スクープ|archive-url=https://web.archive.org/web/20210702235207/https://www.tv-asahi.co.jp/scoop/update/director/20101128_010.html|archive-date=2 липня 2021|url-status=live|access-date=14 листопада 2020}}</ref>.

''Ashita no Joe'' отримав загалом позитивні відгуки, багато критиків високо оцінили історію та героїв. 13 жовтня 2006 року його було визнано «Улюбленим японським телевізійним аніме», зайнявши 4 місце зі 100 серед голосів знаменитостей. Джо Ябукі посів сьоме місце в рейтингу Mania Entertainment «10 найвідоміших аніме-героїв», написаному Томасом Зотом, який прокоментував, що «''Ashita no Joe'' відобразив [[Подих часу|дух часу]] Японії 1960-х років. Історія підйому Джо з нічого зачепила японську аудиторію, яка бачила процвітання своєї країни після тривалого періоду післявоєнної розрухи»<ref>{{Cite web|url=http://www.mania.com/10-iconic-anime-heroes_article_119883.html|title=10 Most Iconic Anime Heroes|last=Zoth|first=Thomas|date=12 січня 2010|publisher=Mania Entertainment|archive-url=https://web.archive.org/web/20121006211256/http://www.mania.com/10-iconic-anime-heroes_article_119883.html|archive-date=6 жовтня 2012|access-date=22 січня 2010}}</ref>. Рецензент [[Anime News Network]] Джастін Севакіс проаналізував серіал, високо оцінивши його сюжетну лінію, але розкритикувавши деякі аспекти першої екранізації. Він високо оцінив розвиток характеру Джо та його стосунки з іншими боксерами<ref>{{Cite web|url=https://www.animenewsnetwork.com/buried-treasure/2008-11-13/ashita-no-joe|title=Buried Treasure Ashita no Joe|last=Sevakis, Justin|date=13 листопада 2008|website=[[Anime News Network]]|archive-url=https://web.archive.org/web/20160407055630/http://www.animenewsnetwork.com/buried-treasure/2008-11-13/ashita-no-joe|archive-date=7 квітня 2016|url-status=live|access-date=29 квітня 2016}}</ref>. За словами Марка Шіллінга з [[The Japan Times]], серіал «став зразком не лише для однойменного повнометражного фільму Фуміхіко Сорі 2011 року, але й для багатьох японських спортивних фільмів і телефраншиз»<ref>{{Cite web|url=http://www.japantimes.co.jp/culture/2015/09/16/films/japan-lens-film-genres/#.VyN3FzHuoQJ|title=Japan through the lens of its film genres|last=Schilling, Mark|date=16 вересня 2015|publisher=The Japan Times|archive-url=https://web.archive.org/web/20160426135852/http://www.japantimes.co.jp/culture/2015/09/16/films/japan-lens-film-genres#.VyN3FzHuoQJ|archive-date=26 квітня 2016|url-status=live|access-date=29 квітня 2016}}</ref>.

''Ashita no Joe'' вважається однією з найвпливовіших манґ, і багато аніме та манґи згадують про неї<ref name="ann-mike-toole">{{Cite web|url=https://www.animenewsnetwork.com/the-mike-toole-show/2018-05-13/.131505|title=The Mike Toole Show: Yo Joe!|last=Toole,Mike|date=13 травня 2018|website=[[Anime News Network]]|archive-url=https://web.archive.org/web/20200412075507/https://www.animenewsnetwork.com/the-mike-toole-show/2018-05-13/.131505|archive-date=12 квітня 2020|url-status=live|access-date=12 квітня 2020}}</ref>. Для анімаційної адаптації манґи ''[[Наруто]]'' аніматор Ацуші Вакабаяші зі студії [[Studio Pierrot|Pierrot]] сказав, що на нього вплинув ''Ashita no Joe''. Це було здебільшого тому, що співробітники були фанатами серіалу та відчували, що персонаж [[Узумакі Наруто|Наруто Узумакі]] близький до того типу архетипу, за який вони вболівали під час перегляду серіалу. У результаті Вакабаяші та решта співробітників виділили Наруто в епізоді 133, де було занадто багато уваги в його боротьбі з [[Учіха Саске|Саске Учіхою]], з яким він розділяв інтенсивне суперництво<ref>{{Cite magazine|date=August 2005|title=Newtype Shonen|journal=Newtype|publisher=Kadokawa Shoten}}</ref>. Вступна сцена фільму Осаму Дедзакі також вплинула на режисера аніме Горо Танігучі під час створення ''Code Geass: Lelouch of the Re;surrection''<ref>{{Cite web|url=https://manga.tokyo/interview/interview-with-code-geass-lelouch-of-the-resurrection-director-goro-taniguchi/|title=Interview with Code Geass: Lelouch of the Re;surrection Director Goro Taniguchi|date=23 лютого 2019|website=Manga Tokyo|archive-url=https://web.archive.org/web/20191003082851/https://manga.tokyo/interview/interview-with-code-geass-lelouch-of-the-resurrection-director-goro-taniguchi/|archive-date=3 жовтня 2019|url-status=live|access-date=21 листопада 2020}}</ref>. Джо також мав великий вплив на Кіо Кусанагі, головного героя серії [[Файтинг|файтингів]] [[SNK]], ''The King of Fighters''<ref name="AAKOF94">{{Cite book
|title=All About The King of Fighters '94 (ザ・キング・オブ・ファイターズ'94)
|date=25 грудня 1994
|series={{ill|All About (book series)|lt=All About|ja|ALL ABOUTシリーズ#ALL ABOUTシリーズ（スタジオベントスタッフ編著）}}
|publisher={{ill|The Dempa Shimbunsha Corporation|ja|電波新聞社}}
|volume=7
|language=ja
}}</ref>. Режисер аніме Кендзі Каміяма, найбільш відомий серією ''[[Привид у латах: Синдром одинака|Ghost in the Shell: Stand Alone Complex]]'', відніс оригінальне аніме до 15 найкращих аніме всіх часів<ref>{{Cite web|url=http://www.madman.com.au/news/kenji-kamiyama-interview/|title=Madman interviews Kenji Kamiyama|date=17 вересня 2013|publisher=[[Madman Entertainment]]|archive-url=https://web.archive.org/web/20140808045547/http://www.madman.com.au/news/kenji-kamiyama-interview/|archive-date=8 серпня 2014|url-status=live|access-date=3 серпня 2014}}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* [http://chibapro.co.jp/ Офіційний сайт Чіби Тецуя]
{{TMS Entertainment}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Аніме та манґа}}

[[Категорія:TMS Entertainment]]
[[Категорія:Манґа Kodansha]]
[[Категорія:Мультфільми Японії]]
[[Категорія:Аніме Crunchyroll]]

title: あしたのジョー · Ashita no Joe · Завтрашній Джо

Жанр: спокон (бокс)

Аудиторія: сьонен

あしたのジョー · Ashita no Joe · Завтрашній Джо:
Манґа
Телевізійний аніме-серіал
Аніме-фільм

Автор: Асао Такаморі

Ілюстратор: Тецуя Чіба

Видавець: Kodansha

Журнал: Weekly Shōnen Magazine

Період випуску: 1 січня 1968 — 13 травня 1973

Студія: - Sankyo Eiga - Fujifilm - Herald Enterprise - Mushi Production

Мережа: FNS (Fuji TV)

Період показу: 1 квітня 1970 — 29 вересня 1971

Дата виходу: 8 березня 1980

title: Ashita no Joe 2

Студія: Tokyo Movie Shinsha

Мережа: NNS (NTV)

Період показу: 13 жовтня 1980 — 31 серпня 1981

Ashita no Joe 2: Аніме-фільм

title: Ashita no Joe 2

Студія: - Herald Enterprise - Fujifilm - Chiba Planning - Tokyo Movie Shinsha

Дата виходу: 4 липня 1981

Ashita no Joe 2: Ігрові фільми

Ashita no Joe 2: - Ashita no Joe (1970) - Ashita no Joe (2011)


text:
# Африканери
Африкане́ри або африканде́ри (афр. Afrikaners, дос. «африканці», [afriˈkɑːnərs]) — народ в Південній Африці, що включає в себе тих, чиї предки свого часу виїхали з Європи та оселилися у південних областях Африки. Більшість цих південноафриканців мають голландські, французькі та німецькі корені. Основна маса народу проживає в ПАР та Намібії. Усередині африканерів виділяється субкультура бурів. Більшість африканерів належить до Голландської реформатської церкви Південної Африки та Африканської протестантської церкви. Рідна мова — африкаанс, утворилася на основі південних діалектів нідерландської мови (до початку XX століття нідерландська використовувалася як літературна мова). Загальна чисельність — близько 3 500 000 осіб.

## Назва
Термін «бури», що закріпився за колишніми європейцями, в даний час вживається з дещо іронічним і навіть деколи образливим відтінком, вказуючи на обмеженість і не найвищий рівень освіти, оскільки бури були фермерами. А ось назва «африканери» використовується широко, кажучи про приналежність до жителів Африки.

## Субкультурні спільноти у складі африканерів
- Капські голландці (афр. Kaaps-Hollandse, англ. Cape Dutch) — білі поселенці в районі Кейптауна, безперервно проживають там з моменту голландської колонізації і змирилися з британською окупацією (див. Також Капського-голландська архітектура).
- Бури (нід. boeren — «селяни») — білі фермери-африканери. Відрізняються консервативним укладом життя. По релігії — протестанти.
  - Фуртреккери — буквально «піонери», учасники «Великого трека». Не прийнявши британську окупацію Капської колонії, вони попрямували у 1835 році в центральні райони і на Південно-Східне узбережжя Південної Африки, заснувавши там незалежні республіки, що проіснували до 1902.
  - Трекбури (нід. Trekboeren) — білі переселенці, учасники колонізаційного руху з району Кейптауна в східному і північно-східному напрямках.

З останньої третини XIX століття поступово починає формуватися єдина етнічна спільність африканерів. Найважливішими чинниками зростання національної самосвідомості стала англо-бурська війна 1899—1902 років і подальша боротьба за збереження своєї мови і культури.

wikiname: ukwiki

title: Африканери

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Flag of Transvaal.svg|міні|праворуч|250пкс| Національний прапор '''африканерів''']]
'''Африкане́ри''' або '''африканде́ри''' ({{lang-af|Afrikaners|||африканці}}, {{IPA-af|afriˈkɑːnərs|}}) — народ в Південній Африці, що включає в себе тих, чиї предки свого часу виїхали з Європи та оселилися у південних областях Африки<ref name="Britannica1933">Entry: Cape Colony. ''Encyclopedia Britannica Volume 4 Part 2: Brain to Casting''. Encyclopædia Britannica, Inc. 1933. James Louis Garvin, editor.</ref>. Більшість цих південноафриканців мають голландські, французькі та німецькі корені. Основна маса народу проживає в [[ПАР]] та [[Намібія|Намібії]]. Усередині африканерів виділяється субкультура [[бури|бурів]]. Більшість африканерів належить до [[Голландська реформатська церква Південної Африки|Голландської реформатської церкви Південної Африки]] та [[Африканська протестантська церква|Африканської протестантської церкви]]. Рідна мова — [[африкаанс]], утворилася на основі південних діалектів нідерландської мови (до початку XX століття нідерландська використовувалася як літературна мова). Загальна чисельність — близько 3 500 000 осіб<ref name="unpo">''«Afrikaners constitute nearly three million out of approximately 53 million inhabitants of the Republic of South Africa, plus as many as half a million in diaspora.»'' [http://www.unpo.org/members/8148 Afrikaner] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171128102230/http://unpo.org/members/8148 |date=28 листопада 2017 }} — Unrepresented Nations and Peoples Organization. Retrieved 24 August 2014.</ref>.

== Назва ==
Термін «бури», що закріпився за колишніми європейцями, в даний час вживається з дещо іронічним і навіть деколи образливим відтінком, вказуючи на обмеженість і не найвищий рівень освіти, оскільки бури були фермерами. А ось назва «африканери» використовується широко, кажучи про приналежність до жителів Африки.

== Субкультурні спільноти у складі африканерів ==
* Капські голландці ({{lang-af|Kaaps-Hollandse}}, {{lang-en|Cape Dutch}}) — білі поселенці в районі Кейптауна, безперервно проживають там з моменту голландської колонізації і змирилися з британською окупацією (див. Також Капського-голландська архітектура).
* Бури ({{lang-nl|boeren}} — «селяни») — білі фермери-африканери. Відрізняються консервативним укладом життя. По релігії — протестанти.
** [[Великий трек|Фуртреккери]] — буквально «піонери», учасники «Великого трека». Не прийнявши британську окупацію [[Капська колонія|Капської колонії]], вони попрямували у 1835 році в центральні райони і на Південно-Східне узбережжя Південної Африки, заснувавши там незалежні республіки, що проіснували до 1902.
** Трекбури ({{lang-nl|Trekboeren}}) — білі переселенці, учасники колонізаційного руху з району [[Кейптаун]]а в східному і північно-східному напрямках.

З останньої третини XIX століття поступово починає формуватися єдина етнічна спільність африканерів. Найважливішими чинниками зростання національної самосвідомості стала [[Друга англо-бурська війна|англо-бурська війна 1899—1902 років]] і подальша боротьба за збереження своєї мови і культури.

== Див. також ==
* [[Англо-бурські війни]]
* [[Африканерський націоналізм]]
* [[Африкаанс]]
* [[Фолькстат]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://slovopedia.org.ua/32/53392/30069.html Словопедія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151222105359/http://slovopedia.org.ua/32/53392/30069.html |date=22 грудня 2015 }}
{{Германські народи}}
{{Організація непредставлених націй та народів}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Народи Південно-Африканської Республіки]]
[[Категорія:Народи Південної Африки]]
[[Категорія:Африканери| ]]


text:
# Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР
Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР — почесне звання в Українській Радянській Соціалістичній Республіці (УРСР), яким нагороджували найбільш активних донорів держави із врученням їм нагрудного знака «Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР».
Нагрудним знаком «Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР» нагороджували громадян, які безкорисно 25 і більше разів давали кров і активно залучали населення до лав донорів. До нього додавалося номерне посвідчення Почесного донора Товариства Червоного Хреста УРСР. У посвідченні не було фотографії та особистого підпису його власника. В ньому вказувалися прізвище, ім'я та по батькові та підстава, а саме: постанова Президії комітету Товариства Червоного Хреста  Української РСР з номером відповідного протоколу та датою і підписом Голови Товариства Червоного Хреста УРСР. Там ж був витяг з Положення про нагрудний знак «Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР».

## З Положення про нагрудний знак «Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР».
Нагрудним знаком «Почесний донор Товариства Червоного Хреста Української РСР» нагороджуються донори, які двадцять п'ять та більше разів безкорисно давали кров для врятування життя хворих і потерпілих при захисті соціалістичної Вітчизни, охороні Державного кордону СРСР та громадського порядку, при стихійних лихах та нещасних випадках, та які водночас проводять активну роботу по залученню населення до лав донорів.
Нагрудним знаком «Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР» відмічено в середині 80-х років ХХ століття близько 50 тис. чоловік. Ці донори мали деякі пільги (безоплатний проїзд у автобусах міських та приміських маршрутів, безкоштовне позачергове зубопротезування і таке інше).
З розпадом Радянського Союзу це звання автоматично перестало існувати, але навічно закріплено за донорами УРСР, яким воно присвоєно.
Нагороджені нагрудним знаком «Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР» права на встановлення надбавки до пенсії відповідно до Закону України  «Про донорство крові та її компонентів» не мають.

## Примітка
- Шаблон:Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР

wikitext:
{{вікіфікувати|дата=липень 2018}}
[[File:Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР.jpg|thumb|Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР]]
'''Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР''' — почесне звання в Українській Радянській Соціалістичній Республіці (УРСР), яким нагороджували найбільш активних донорів держави із врученням їм нагрудного знака '''«Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР»'''.

Нагрудним знаком '''«Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР»''' нагороджували громадян, які безкорисно 25 і більше разів давали кров і активно залучали населення до лав донорів. До нього додавалося номерне посвідчення Почесного донора Товариства Червоного Хреста УРСР. У посвідченні не було фотографії та особистого підпису його власника. В ньому вказувалися прізвище, ім'я та по батькові та підстава, а саме: постанова Президії комітету Товариства Червоного Хреста  Української РСР з номером відповідного протоколу та датою і підписом Голови Товариства Червоного Хреста УРСР. Там ж був витяг з Положення про нагрудний знак '''«Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР»'''.

== З Положення про нагрудний знак «Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР».==
Нагрудним знаком '''«Почесний донор Товариства Червоного Хреста Української РСР»''' нагороджуються донори, які двадцять п'ять та більше разів безкорисно давали кров для врятування життя хворих і потерпілих при захисті соціалістичної Вітчизни, охороні Державного кордону СРСР та громадського порядку, при стихійних лихах та нещасних випадках, та які водночас проводять активну роботу по залученню населення до лав донорів.

Нагрудним знаком '''«Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР»''' відмічено в середині 80-х років ХХ століття близько 50 тис. чоловік. Ці донори мали деякі пільги (безоплатний проїзд у автобусах міських та приміських маршрутів, безкоштовне позачергове зубопротезування і таке інше).

З розпадом Радянського Союзу це звання автоматично перестало існувати, але навічно закріплено за донорами УРСР, яким воно присвоєно.

Нагороджені нагрудним знаком '''«Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР»''' права на встановлення надбавки до пенсії відповідно до Закону України  «Про донорство крові та її компонентів» не мають.

== Примітка ==
* [[Шаблон:Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР]]

== Посилання ==
* [http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/239/95-вр Закон України «Про донорство крові та її компонентів»]
* [http://www.bookvamed.com.ua/images/Pages/и04010.pdf Нагрудний знак «Почесний донор Товариства Червоного Хреста УРСР»]

[[Категорія:Почесні звання України]]
[[Категорія:Всеукраїнські громадські організації]]
[[Категорія:Червоний Хрест]]


text:
# Захалявна книжечка
«Захаля́вна кни́жечка» — невеликі саморобні зшитки, куди Тарас Шевченко у 1847-50 рр. записував свої поезії.
У літературі назва «Захалявна книжечка» вживається для означення книжечок-збірників творів Шевченка за 1846-47 рр., 1848, 1849, 1850 рр., а також «Малої книжки» — рукописної збірки поезій Т. Г. Шевченка 1846–1850 рр.
Один з циклів віршів «Захалявної книжечки» створений 1848 року під час перебування поета на острові Кос-Арал. В основу творів лягли спогади поета про його поїздку в рідне село та інші села України після багаторічного перебування в Петербурзі, куди він потрапив ще підлітком. Те, що побачив тоді Шевченко на батьківщині, вразило його до глибини душі. З почуттям гострого болю розповідає поет про поневіряння своїх земляків у кріпацькій неволі.

title: Захалявна книжечка

wikitext:
'''«Захаля́вна кни́жечка»''' — невеликі саморобні зшитки, куди [[Шевченко Тарас Григорович|Тарас Шевченко]] у 1847-50 рр. записував свої поезії.

У літературі назва «Захалявна книжечка» вживається для означення книжечок-збірників творів Шевченка за 1846-47 рр., 1848, 1849, 1850 рр., а також «[[Поезія 1847-1850 рр. (Оренбурзька або Мала книжка)|Малої книжки]]» — рукописної збірки поезій Т. Г. Шевченка 1846–1850 рр.

Один з циклів віршів «Захалявної книжечки» створений [[1848]] року під час перебування поета на острові [[Косарал (острів)|Кос-Арал]]. В основу творів лягли спогади поета про його поїздку в рідне село та інші села України після багаторічного перебування в Петербурзі, куди він потрапив ще підлітком. Те, що побачив тоді Шевченко на батьківщині, вразило його до глибини душі. З почуттям гострого болю розповідає поет про поневіряння своїх земляків у кріпацькій неволі.

== Джерела ==
* Шевченківський словник. т. І. К.: Головна редакція УРЕ. 1976. 416 с.

[[Категорія:Літературна творчість Тараса Шевченка]]
[[Категорія:Українські поетичні збірки]]


text:
# Міура Кейко
Міура Кейко (16 березня 1975) — японська хокеїстка на траві.
Учасниця Олімпійських Ігор 2004, 2008 років.
Срібна призерка Азійських ігор 2006 року, бронзова призерка 2002, 2010 років.
Бронзова призерка Виклику чемпіонів 2003 року.
Чемпіонка Азії 2007 року, срібна призерка 2004 року.

title: Міура Кейко

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Міура Кейко
| оригінал імені = Keiko Miura
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalSport | Жіночий [[хокей на траві]] }}
{{MedalCountry | {{JPN}} }}
{{MedalCompetition | [[Хокей на траві на Азійських іграх|Азійські ігри]]}}
{{MedalSilver | [[Хокей на траві на Азійських іграх 2006|Доха 2006]] | [[Хокей на траві на Азійських іграх 2006 — жіночий турнір|Командні змагання]]}}
{{MedalBronze | [[Хокей на траві на Азійських іграх 2002|Пусан 2002]] | [[Хокей на траві на Азійських іграх 2002 — жіночий турнір|Командні змагання]]}}
{{MedalBronze | [[Хокей на траві на Азійських іграх 2010|Гуанчжоу 2010]] | [[Хокей на траві на Азійських іграх 2010 — жіночий турнір|Командні змагання]]}}
{{MedalCompetition | [[Чемпіонат Азії з хокею на траві серед жінок|Чемпіонат Азії]]}}
{{MedalGold | [[Чемпіонат Азії з хокею на траві серед жінок 2007|Гонконг 2007]]|Командні змагання}}
{{MedalSilver| [[Чемпіонат Азії з хокею на траві серед жінок 2004|Нью-Делі 2004]]|Командні змагання}}
{{MedalCompetition | [[Виклик чемпіонів з хокею на траві|Виклик чемпіонів]]}}
{{MedalBronze | [[Виклик чемпіонів з хокею на траві серед жінок 2003|Катанія 2003]] |Командні змагання}}
}}

'''Міура Кейко''' (16 березня 1975) — [[Японія|японська]] [[Хокей на траві|хокеїстка на траві]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Учасниця Олімпійських Ігор [[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 2004|2004]], [[Хокей на траві на літніх Олімпійських іграх 2008|2008]] років.
Срібна призерка Азійських ігор [[Хокей на траві на Азійських іграх 2006 — жіночий турнір|2006]] року, бронзова призерка [[Хокей на траві на Азійських іграх 2002 — жіночий турнір|2002]], [[Хокей на траві на Азійських іграх 2010 — жіночий турнір|2010]] років.
Бронзова призерка Виклику чемпіонів [[Виклик чемпіонів з хокею на траві серед жінок 2003|2003]] року.
Чемпіонка Азії [[Чемпіонат Азії з хокею на траві серед жінок 2007|2007]] року, срібна призерка [[Чемпіонат Азії з хокею на траві серед жінок 2004|2004]] року.
<!--ДосягненняКінець Код:OGU0408.060210030704-->

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/108892 Міура Кейко на Olympedia.org]
* [https://olympics.com/en/athletes/Keiko-Miura Міура Кейко на Olympics.com]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Mi/Keiko-Miura-1.html Міура Кейко на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Кейко Міура}}
[[Категорія:Народились 1975]]
[[Категорія:Японські хокеїстки на траві]]
[[Категорія:Хокеїсти на траві на літніх Олімпійських іграх 2004]]
[[Категорія:Хокеїсти на траві на літніх Олімпійських іграх 2008]]
[[Категорія:Спортсмени Ґіфу]]
[[Категорія:Призери Азійських ігор з хокею на траві]]
[[Категорія:Японські срібні призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Японські бронзові призери Азійських ігор]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Японія

Народження: 16 березня 1975 (50 років) · Ґіфу, Японія

Alma mater: Tokai Gakuin Universityd

title: Спорт

Вид спорту: хокей на траві

title: Азійські ігри

Срібло: Доха 2006 · Командні змагання

Бронза:
Пусан 2002 · Командні змагання
Гуанчжоу 2010 · Командні змагання

title: Чемпіонат Азії

Золото: Гонконг 2007 · Командні змагання

Срібло: Нью-Делі 2004 · Командні змагання

title: Виклик чемпіонів

Бронза: Катанія 2003 · Командні змагання


text:
# Мамині синочки (фільм)
«Мамині синочки» (італ. I vitelloni) — третій фільм Федеріко Фелліні, сценарій до якого він написав спільно з Еніо Флаяно. Фільм можна назвати автобіографічним, він базується на спогадах молодого Фелліні про життя у своєму рідному містечку Ріміні. Сюжет фільму ґрунтується на оповіданні про життя п'ятьох молодих людей: любителя жінок Фаусто, інтелектуала Леопольдо, «дитя» Альберто, Моральдо, що дорослішає та Рікардо, що перебуває на задньому плані.

## Сюжет
Група молодих людей нудьгує без діла в містечку на італійському узбережжі. Усім їм по 25-30 років, проте ведуть вони себе як недозрілі підлітки, і багато хто досі живе за рахунок батьків. Сандра, сестра наймолодшого з хлопців Моральдо (Франко Інтерленгі), завагітніла від проводиря групи Фаусто (Франко Фабріці), і тепер він готується тікати з міста. Але рідний батько примушує його одружитися на дівчині. Після весілля і медового місяця, проведеного в Римі, тесть знаходить для Фаусто роботу в крамниці церковного приладдя. Відразу після карнавалу Фаусто жартома волочиться за дружиною свого начальника і втрачає роботу. Він втягує Моральдо в пограбування крамниці — нібито для того, щоб отримати неоплачену компенсацію. Вони крадуть дерев'яного ангела і безуспішно намагаються продати його різним релігійним громадам. Альберто (Альберто Сорді), що живе з матір'ю, не може перешкодити сестрі поїхати з одруженим коханцем. Коли в місті з'являється трупа театру, головний інтелектуал групи Леопольдо (Леопольдо Трієсте) читає імпресаріо свою п'єсу. Леопольдо приймає компліменти, але лякається, коли імпресаріо намагається завести його на берег моря.
Фаусто проводить ніч з танцівницею. Втомившись від його зрад, Сандра втікає з дому з немовлям. Фаусто з друзями шукають її весь день. Нарешті Фаусто знаходить її у батька… Моральдо — єдиний, хто здійснює загальну мрію: одного разу вранці він приходить на вокзал і від'їжджає з міста…

## У ролях
| • Франко Інтерленгі | … | Моральдо Рубіні   |
| • Альберто Сорді    | … | Альберто          |
| • Франко Фабріці    | … | Фаусто Моретті    |
| • Леопольдо Трієсте | … | Леопольдо Вануччі |
| • Ріккардо Фелліні  | … | Ріккардо          |
| • Леонора Руффо     | … | Сандра Рубіні     |
| • Жан Брошар        | … | Франческо Моретті |
| • Клод Фарелл       | … | Ольга             |
| • Карло Романо      | … | Мікеле Курті      |
| • Енріко Віарізіо   | … | синьйор Рубіні    |
| • Паола Борбоні     | … | синьйора Рубіні   |
| • Ліда Баарова      | … | Джулія Курті      |
| • Арлетт Соваж      | … | зірка кіно        |

## Нагороди
Перемоги:
- Срібний лев Венеційського кінофестивалю

Номінації:
- Золотий лев Венеційського кінофестивалю
- Оскар за найкращий сценарій Енніо Флайано, Федеріко Фелліні та Тулліо Пінеллі

title: Мамині синочки (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Мамині синочки
| оригінальна назва = I vitelloni
| зображення        = I Vitelloni poster 01.jpg
| жанр              = [[драма (жанр)|драма]], [[Кінокомедія|комедія]]
| режисер           = [[Федеріко Фелліні]]
| продюсери         = Лоренцо Пеґораро,
 Луїджі Джакозі,
 Даніло Фаллані,
 Уґо Бенвенуті
| сценаристи        = [[Енніо Флаяно|Еніо Флаяно]],
 Федеріко Фелліні
| актори            = [[Франко Інтерленгі]]
 [[Альберто Сорді]]
 [[Франко Фабріці]]]]
 [[Віра Сіленті]]
| композитор        = [[Ніно Рота]]
[[Франко Феррара]]
| оператори         = {{ublist|[[Отелло Мартеллі]]|Лучано Тразатті|Карло Карліні}}
| художник          = [[Маріо К'ярі]]
| монтаж            = Роландо Бенедетті
| кінокомпанія      = Peg Films, Cite Films
| дистриб'ютор      =
| тривалість        = 108 хв.
| мова              = {{італійська}}
| країна            = {{ITA}}
{{FRA}}
| рік               = 1953
| дата виходу       = 26 серпня 1953 {{small|([[Венеційський кінофестиваль|Венеція]])}}
17 вересня 1953 {{small|(Італія)}}
| кошторис          =
| касові збори      = [[Італійська ліра|£]] 596 000 000<ref>[http://boxofficebenful.blogspot.com/2010/09/box-office-italia-1953-pane-amore-e.html Box Office Italia 1953]. Процитовано 19.03.2017</ref>
| ідентифікатор     = 0046521
| сайт              =
| попередній        =
| наступний         = [[Дорога (фільм, 1954)|Дорога]]
}}
«'''Мамині синочки'''» ({{lang-it|I vitelloni}}) — третій фільм [[Федеріко Фелліні]], сценарій до якого він написав спільно з [[Енніо Флаяно|Еніо Флаяно]]. Фільм можна назвати автобіографічним, він базується на спогадах молодого Фелліні про життя у своєму рідному містечку [[Ріміні]]. Сюжет фільму ґрунтується на оповіданні про життя п'ятьох молодих людей: любителя жінок Фаусто, інтелектуала Леопольдо, «дитя» Альберто, Моральдо, що дорослішає та Рікардо, що перебуває на задньому плані.

== Сюжет ==
Група молодих людей нудьгує без діла в містечку на італійському узбережжі. Усім їм по 25-30 років, проте ведуть вони себе як недозрілі підлітки, і багато хто досі живе за рахунок батьків. Сандра, сестра наймолодшого з хлопців Моральдо ([[Франко Інтерленгі]]), завагітніла від проводиря групи Фаусто ([[Франко Фабріці]]), і тепер він готується тікати з міста. Але рідний батько примушує його одружитися на дівчині. Після весілля і медового місяця, проведеного в Римі, тесть знаходить для Фаусто роботу в крамниці церковного приладдя. Відразу після карнавалу Фаусто жартома волочиться за дружиною свого начальника і втрачає роботу. Він втягує Моральдо в пограбування крамниці — нібито для того, щоб отримати неоплачену компенсацію. Вони крадуть дерев'яного ангела і безуспішно намагаються продати його різним релігійним громадам. Альберто ([[Альберто Сорді]]), що живе з матір'ю, не може перешкодити сестрі поїхати з одруженим коханцем. Коли в місті з'являється трупа театру, головний інтелектуал групи Леопольдо ([[Леопольдо Трієсте]]) читає [[імпресаріо]] свою п'єсу. Леопольдо приймає компліменти, але лякається, коли імпресаріо намагається завести його на берег моря.

Фаусто проводить ніч з танцівницею. Втомившись від його зрад, Сандра втікає з дому з немовлям. Фаусто з друзями шукають її весь день. Нарешті Фаусто знаходить її у батька… Моральдо — єдиний, хто здійснює загальну мрію: одного разу вранці він приходить на вокзал і від'їжджає з міста…

== У ролях ==
{|style="line-height:1.42em;"
! !! !!
|-
|• [[Франко Інтерленгі]] ||…||''Моральдо Рубіні
|-
|• [[Альберто Сорді]] ||…||''Альберто
|-
|• [[Франко Фабріці]] ||…||''Фаусто Моретті
|-
|• [[Леопольдо Трієсте]] ||…||''Леопольдо Вануччі
|-
|• [[Ріккардо Фелліні]] ||…||''Ріккардо
|-
|• [[Леонора Руффо]] ||…||''Сандра Рубіні
|-
|• [[Жан Брошар]] ||…||''Франческо Моретті
|-
|• [[Клод Фарелл]] ||…||''Ольга
|-
|• [[Карло Романо]] ||…||''Мікеле Курті
|-
|• [[Енріко Віарізіо]] ||…||''синьйор Рубіні
|-
|• [[Паола Борбоні]] ||…||''синьйора Рубіні
|-
|• [[Ліда Баарова]] ||…||''Джулія Курті
|-
|• [[Арлетт Соваж]] ||…||''зірка кіно
|}

== Нагороди ==
'''Перемоги''':
* '''[[Срібний лев]]''' [[Венеційський кінофестиваль|Венеційського кінофестивалю]]
'''Номінації''':
* '''[[Золотий лев]]''' Венеційського кінофестивалю
* '''[[Оскар (кінопремія)|Оскар]]''' за найкращий сценарій [[Енніо Флайано]], [[Федеріко Фелліні]] та [[Тулліо Пінеллі]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{книга|автор=[[Жак Лурселль|Лурселль, Жак]]|частина= I vitelloni/Лоботрясы|заголовок= Авторская энциклопедия фильмов|оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання= |місце= {{СПб.}}|видавництво=Rosebud Publishing |рік= 2009|том= 1|сторінки= 1891-1892|сторінок= |серія= |isbn= 978-5-904175-02-3|тираж=3000|ref=Жак Лурселль}}{{ref-ru}}

== Посилання ==
* [[Файл:IMDB Logo 2016.svg|30px]] {{IMDb title|0046521|Мамині синочки}} {{рейтинг-10|8.0}} (станом на 04.02.2018)
* {{Mymovies|recensione|27827|Мамині синочки}} {{рейтинг-5|4.48}} (станом на 19.03.2017)

{{Бібліоінформація}}
{{Фільми Федеріко Фелліні}}
{{Премія «Срібний лев» найкращому фільму}}
{{Портали|Кінематограф|Італія|Франція}}

[[Категорія:Фільми Італії 1953]]
[[Категорія:Фільми Франції 1953]]
[[Категорія:Драмедійні фільми Італії]]
[[Категорія:Драмедійні фільми Франції]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми Італії]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми Франції]]
[[Категорія:Італійський неореалізм]]
[[Категорія:Фільми Федеріко Фелліні]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Ріміні]]
[[Категорія:Фільми, зняті на студії Cinecittà]]
[[Категорія:Фільми, зняті у Вітербо]]
[[Категорія:Фільми, зняті у Флоренції]]
[[Категорія:Фільми італійською мовою]]

title: I vitelloni

Жанр: драма, комедія

Режисер: Федеріко Фелліні

Продюсери: Лоренцо Пеґораро, · Луїджі Джакозі, · Даніло Фаллані, · Уґо Бенвенуті

Сценаристи: Еніо Флаяно, · Федеріко Фелліні

У головних · ролях: Франко Інтерленгі · Альберто Сорді · Франко Фабріці]] · Віра Сіленті

Оператори: - Отелло Мартеллі - Лучано Тразатті - Карло Карліні

Композитор: Ніно Рота · Франко Феррара

Монтаж: Роландо Бенедетті

Художник: Маріо К'ярі

Кінокомпанія: Peg Films, Cite Films

Дистриб'ютор: Janus Filmsd і Netflix

Мова: італійська

Країна: Італія · Франція

Дата виходу: 26 серпня 1953 (Венеція) · 17 вересня 1953 (Італія)

Наступний: Дорога


text:
# Джи Ханнеліус
Женев'єв Найт «Джи» Ханнеліус (англ. Genevieve «G.» Hannelius; нар.. 22 грудня 1998, Бостон, Массачусетс, США) — американська акторка, комедіантка та співачка, відома за ролями в серіалах каналу Дісней (« Ханна Монтана», «У Сонні є шанс», «Щасти, Чарлі!» та «Собака крапка ком»). Випускниця студії молодого актора.

## Життєпис
Джи народилася 1998 року в Бостоні, штат Массачусетс (США). У 3-річному віці разом з батьками вона переїхала до штату Мен. У юному віці почала грати у місцевих театральних виставах. Влітку 2005 року Джи зіграла роль Мадлен у постановці Madeline's Rescue у Дитячому театрі Мена. Після успіху постановки Джи стала однією з провідних акторок у своєму театрі, де грала в різних постановках кілька років . У 2007 році Джи на три місяці поїхала до Лос-Анджелеса в штаті Каліфорнія, щоб спробувати себе на прослуховуваннях у кіно та телебачення. Прослуховування пройшли успішно, і в 2008 році, коли Женев'єві запропонували роль у телесеріалі «У Сонні є шанс», вона разом із сім'єю переїхала до Лос-Анджелесу.

### Кар'єра
Першою роллю для Ханнеліус стала Кортні Паттерсон із серіалу « Surviving Suburbia». Пізніше вона зіграла другорядну роль Дакоти Кондор у серіалі каналу Дісней «У Сонні є шанс» і кілька камео в серіалі «Ханна Монтана», де вона втілила образ шанувальниці на ім'я Тіффані. У 2010 році Джі зіграла роль Джо Кінер у серіалі « Щасти, Чарлі!». Паралельно акторка знімалася в оригінальному кіно каналу Дісней «Братик Ден», де вона зіграла роль Емілі Пірсон.
На даний момент актриса продовжує зніматися у різних проєктах Disney Channel. Найбільшу популярність їй принесла роль Евері Дженнінгс у комедійному серіалі « Собака крапка ком», прем'єра якого відбулася 12 жовтня 2012 року. Також актриса займається озвучуванням таких мультсеріалів, як «Софія Прекрасна» та «Вондер Тут і Там».
Також акторка знялася у міні-серіалі «Корні», прем'єра якого відбулася навесні 2016 року.
У проєкті « Матриця часу» Джи не зніматиметься. Це підтвердив офіційний обліковий запис фільму.

## Особисте життя
У травні 2017 року Джи закінчила середню школу Сьєрра-Каньона .
З листопада 2016 року зустрічається з Джеком Чіате.

## Вибрана фільмографія
| Рік       |   | Українська назва     | Оригінальна назва         | Роль                        |
| --------- | - | -------------------- | ------------------------- | --------------------------- |
| 2009      | с | Ханна Монтана        | Hannah Montana            | Тіффани                     |
| 2009—2010 | с | У Сонні є шанс       | Sunny with a Chance       | Дакота Кондор               |
| 2010      | ф | Пошук Лап Санти      | The Search for Santa Paws | Джені                       |
| 2010—2011 | с | Щасти, Чарлі!        | Good Luck Charlie         | Джо Кінер                   |
| 2010      | ф | Братик Ден           | Den Brother               | Емілі Пірсон                |
| 2012—2014 | с | Собака крапка ком    | Dog With a Blog           | Ейвері Дженнінгс            |
| 2014      | ф | Джессі               | Jessie                    | Макензі (Мак) / Безумна Мак |
| 2014      | с | Софія Прекрасна      | Sofia the First           | Леді Джой (голос)           |
| 2014—2015 | с | Вондер Тут і Там     | Wander Over Yonder        | (голоси)                    |
| 2017      | с | Американський вандал | American Vandal           | Криста Карлайл (6 епізодів) |
| 2022      | ф | Безсоння для двох    | Along for the Ride        | Лія                         |

## Нагороди та номінації
| Рік  | Нагорода               | Категорія                                               | Фільм             | Результат | Прим  |
| ---- | ---------------------- | ------------------------------------------------------- | ----------------- | --------- | ----- |
| 2012 | Молодий актор (премія) | Найкраща гра у фільмі на DVD — молодий акторський склад | Містична п'ятірка | Перемога  | [ 6 ] |

title: Джи Ханнеліус

wikitext:
{{Кінематографіст
| оригінал імені = {{lang-en|G Hannelius}}
| зображення =
| ширина =
| опис зображення =
| ім'я при народженні = Женев'єв Найт Ханнеліус
| дата_народження =
| місце народження =
| професія =
| громадянство =
| роки активності = 2009 — дотепер
| напрямок =
| нагороди =
| кіностудія = [[Disney Channel]]
}}
{{однофамільці|Ханнеліус}}
'''Женев'єв Найт «Джи» Ханнеліус''' ({{Lang-en|Genevieve «G.» Hannelius}}; {{нар}}. [[22 грудня|22 грудня 1998]], [[Бостон]], [[Массачусетс]], [[Сполучені Штати Америки|США]]) — [[Сполучені Штати Америки|американська]] [[Акторське мистецтво|акторка]], [[Комік|комедіантка]] та [[Співак|співачка]], відома за ролями в серіалах [[Disney Channel|каналу Дісней]] (« [[Ханна Монтана]]<nowiki/>», «<nowiki/>[[У Сонні є шанс]]<nowiki/>», «<nowiki/>[[Щасти, Чарлі!]]<nowiki/>» та «[[Собака крапка ком]]<nowiki/>»). Випускниця студії молодого актора.

== Життєпис ==
Джи народилася 1998 року в [[Бостон]]і, штат [[Массачусетс]] (США). У 3-річному віці разом з батьками вона переїхала до штату [[Мен (штат)|Мен]]. У юному віці почала грати у місцевих театральних виставах. Влітку 2005 року Джи зіграла роль Мадлен у постановці ''Madeline's Rescue'' у Дитячому театрі Мена. Після успіху постановки Джи стала однією з провідних акторок у своєму театрі, де грала в різних постановках кілька років . У 2007 році Джи на три місяці поїхала до [[Лос-Анджелес]]а в штаті [[Каліфорнія]], щоб спробувати себе на прослуховуваннях у кіно та телебачення. Прослуховування пройшли успішно, і в 2008 році, коли Женев'єві запропонували роль у телесеріалі «<nowiki/>[[У Сонні є шанс]]<nowiki/>», вона разом із сім'єю переїхала до [[Лос-Анджелес]]у.

=== Кар'єра ===
Першою роллю для Ханнеліус стала Кортні Паттерсон із серіалу « {{Iw|Surviving Suburbia|Surviving Suburbia|en|Surviving Suburbia}}». Пізніше вона зіграла другорядну роль Дакоти Кондор у серіалі [[Disney Channel|каналу Дісней]] «[[У Сонні є шанс]]» і кілька камео в серіалі «<nowiki/>[[Ханна Монтана]]<nowiki/>», де вона втілила образ шанувальниці на ім'я Тіффані<ref name="nytsub">Alessandra Stanley (April 6, 2009). «At Home on the Outskirts, With Goofy, Grumpy Dad». ''[[The New York Times]]'', p. C1.</ref>. У 2010 році Джі зіграла роль Джо Кінер у серіалі « [[Щасти, Чарлі!]]<nowiki/>». Паралельно акторка знімалася в оригінальному кіно [[Disney Channel|каналу Дісней]] «<nowiki/>[[Братик Ден]]<nowiki/>», де вона зіграла роль Емілі Пірсон.

На даний момент актриса продовжує зніматися у різних проєктах [[Disney Channel]]. Найбільшу популярність їй принесла роль Евері Дженнінгс у комедійному серіалі « [[Собака крапка ком]]<nowiki/>», прем'єра якого відбулася [[12 жовтня]] [[2012|2012 року]]. Також актриса займається озвучуванням таких мультсеріалів, як «[[Софія Прекрасна]]» та «[[Вондер Тут і Там]]».

Також акторка знялася у міні-серіалі «Корні», прем'єра якого відбулася навесні 2016 року.

У проєкті « [[Матриця часу (фільм)|Матриця часу]]<nowiki/>» Джи не зніматиметься. Це підтвердив офіційний обліковий запис фільму.

== Особисте життя ==
У травні 2017 року Джи закінчила середню школу Сьєрра-Каньона<ref>{{Цитата:Новини|title=G. Hannelius Graduates High School|last=Kristine Hope Kowalski|url=http://www.twistmagazine.com/posts/g-hannelius-graduated-high-school-132850|work=Twist|date=2017-05-22|accessdate=2017-07-07|archivedate=2018-06-25|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180625021616/https://www.twistmagazine.com/posts/g-hannelius-graduated-high-school-132850}}</ref> .

З листопада 2016 року зустрічається з Джеком Чіате<ref>{{Цитата:Новини|title=G. Hannelius & Her Boyfriend Jack Chiate Celebrate Their 6-Month Anniversary|last=Kristine Hope Kowalski|url=http://www.twistmagazine.com/posts/g-hannelius-her-boyfriend-jack-chiate-celebrate-their-6-month-anniversary-101029/photos/g-1-142720?age_gate%5Bbirth_year%5D=18|work=Twist|date=2016-05-04|accessdate=2017-07-07|url-status=dead}}</ref>.

== Вибрана фільмографія ==
{{УФільміВерх}}
{{УСеріалі|2009||[[Ханна Монтана]]|Hannah Montana|Тіффани}}
{{УСеріалі|2009|2010|[[У Сонні є шанс]]|Sunny with a Chance|Дакота Кондор}}
{{УФільмі|2010|Пошук Лап Санти|The Search for Santa Paws|Джені}}
{{УСеріалі|2010|2011|[[Щасти, Чарлі!]]|Good Luck Charlie|Джо Кінер}}
{{УФільмі|2010|[[Братик Ден]]|Den Brother|Емілі Пірсон}}
{{УСеріалі|2012|2014|[[Собака крапка ком]]|Dog With a Blog|Ейвері Дженнінгс}}
{{УФільмі|2014|[[Джессі (телесеріал)|Джессі]]|Jessie|Макензі (Мак) / Безумна Мак}}
{{УСеріалі|2014||[[Софія Прекрасна]]|Sofia the First|Леді Джой (голос)}}
{{УСеріалі|2014|2015|[[Вондер Тут і Там]]|Wander Over Yonder| (голоси)}}
{{УСеріалі|2017||[[Американський вандал]]|American Vandal|Криста Карлайл (6 епізодів)}}
{{УФільмі|2022|[[Безсоння для двох]]|Along for the Ride|Лія<ref>{{cite web |last=N'Duka |first=Amanda |date=22 квітня 2021 |title='To All the Boys' Scribe Sofia Alvarez To Helm 'Along for the Ride' Adaptation For Netflix; Kate Bosworth, Andie MacDowell Among Cast |url=https://deadline.com/2021/04/sofia-alvarez-along-for-the-ride-netflix-kate-bosworth-andie-macdowell-cast-1234741134/ |website=Deadline Hollywood |access-date=22 квітня 2021}}</ref>}}
{{УФільміНиз}}

== Нагороди та номінації ==
{| class="wikitable sortable"
|-
! Рік
! Нагорода
! Категорія
! Фільм
! Результат
! class="unsortable" | Прим
|-
| 2012
| [[Молодий актор (премія)]]
| Найкраща гра у фільмі на DVD — молодий акторський склад
| ''Містична п'ятірка''
| {{won}}
| style="text-align: center;" |<ref name="33rd Young Artist Awards">{{cite web |title=33rd Young Artist Awards |url=http://www.youngartistawards.org/noms33.html |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20120404162133/http://www.youngartistawards.org/noms33.html |archive-date=2012-04-04}}</ref>
|}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{IMDb name|3129067|Джи Ханнеліус}}
{{Нормативний контроль|}}
[[Категорія:Діти-співаки США]]
[[Категорія:Акторки озвучування США]]
[[Категорія:Діти-актори США]]
[[Категорія:Співаки та співачки XXI століття]]
[[Категорія:Співаки та співачки США]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Акторки XXI століття]]
[[Категорія:Американські телеакторки]]
[[Категорія:Акторки за алфавітом]]
[[Категорія:Уродженці Бостона]]
[[Категорія:Народились 1998]]
[[Категорія:Народились 22 грудня]]

title: англ. G Hannelius

Ім'я при народженні: Женев'єв Найт Ханнеліус

Дата народження: 22 грудня 1998 (26 років)

Місце народження: Бостон, США

Громадянство: США

Alma mater: Sierra Canyon Schoold

Професія: акторка, співачка, акторка театру, телеакторка, акторка озвучення, кіноакторка

Кар'єра: 2009 — дотепер


text:
# LMX1B
LMX1B (англ. LIM homeobox transcription factor 1 beta) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на короткому плечі 9-ї хромосоми. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 402 амінокислот, а молекулярна маса — 44 917.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MDIATGPESL |  | ERCFPRGQTD |  | CAKMLDGIKM |  | EEHALRPGPA |  | TLGVLLGSDC |
| PHPAVCEGCQ |  | RPISDRFLMR |  | VNESSWHEEC |  | LQCAACQQAL |  | TTSCYFRDRK |
| LYCKQDYQQL |  | FAAKCSGCME |  | KIAPTEFVMR |  | ALECVYHLGC |  | FCCCVCERQL |
| RKGDEFVLKE |  | GQLLCKGDYE |  | KEKDLLSSVS |  | PDESDSVKSE |  | DEDGDMKPAK |
| GQGSQSKGSG |  | DDGKDPRRPK |  | RPRTILTTQQ |  | RRAFKASFEV |  | SSKPCRKVRE |
| TLAAETGLSV |  | RVVQVWFQNQ |  | RAKMKKLARR |  | HQQQQEQQNS |  | QRLGQEVLSS |
| RMEGMMASYT |  | PLAPPQQQIV |  | AMEQSPYGSS |  | DPFQQGLTPP |  | QMPGDHMNPY |
| GNDSIFHDID |  | SDTSLTSLSD |  | CFLGSSDVGS |  | LQARVGNPID |  | RLYSMQSSYF |
| AS         |  |            |  |            |  |            |  |            |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

Кодований геном білок за функціями належить до активаторів, білків розвитку.
Задіяний у таких біологічних процесах, як транскрипція, регуляція транскрипції, альтернативний сплайсинг.
Білок має сайт для зв'язування з іонами металів, іоном цинку, ДНК.
Локалізований у ядрі.

title: LMX1B

wikitext:
{{Картка гена}}
'''LMX1B''' ({{lang-en|LIM homeobox transcription factor 1 beta}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на короткому плечі 9-ї хромосоми.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:6654 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:6654 |language=англ. |accessdate=8 вересня 2017 |url-status=dead }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 402 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 44 917<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/O60663#sequences |title=UniProt, O60663 |language=англ. |accessdate=8 вересня 2017 |archive-date=16 жовтня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171016134318/http://www.uniprot.org/uniprot/O60663#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MDIATGPESL		ERCFPRGQTD		CAKMLDGIKM		EEHALRPGPA		TLGVLLGSDC

PHPAVCEGCQ		RPISDRFLMR		VNESSWHEEC		LQCAACQQAL		TTSCYFRDRK

LYCKQDYQQL		FAAKCSGCME		KIAPTEFVMR		ALECVYHLGC		FCCCVCERQL

RKGDEFVLKE		GQLLCKGDYE		KEKDLLSSVS		PDESDSVKSE		DEDGDMKPAK

GQGSQSKGSG		DDGKDPRRPK		RPRTILTTQQ		RRAFKASFEV		SSKPCRKVRE

TLAAETGLSV		RVVQVWFQNQ		RAKMKKLARR		HQQQQEQQNS		QRLGQEVLSS

RMEGMMASYT		PLAPPQQQIV		AMEQSPYGSS		DPFQQGLTPP		QMPGDHMNPY

GNDSIFHDID		SDTSLTSLSD		CFLGSSDVGS		LQARVGNPID		RLYSMQSSYF

AS

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Кодований геном білок за функціями належить до [[активатор (генетика)|активатор]]ів, [[білок розвитку|білків розвитку]].
Задіяний у таких біологічних процесах, як [[транскрипція (біологія)|транскрипція]], регуляція [[транскрипція (біологія)|транскрипції]], [[альтернативний сплайсинг]].
Білок має сайт для зв'язування з іонами металів, іоном [[цинк]]у, [[Дезоксирибонуклеїнова кислота|ДНК]].
Локалізований у [[клітинне ядро|ядрі]].

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=Genome Res. |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
* {{cite journal|назва=Restricted distribution of loss-of-function mutations within the LMX1B genes of nail-patella syndrome patients. |journal=Hum. Mutat. |автор=Clough M.V., Hamlington J.D., McIntosh I. |дата=1999 |сторінки=459 — 465|volume=14}} {{PMID|10571942}} {{DOI|10.1002/(SICI)1098-1004(199912)14:6<459::AID-HUMU3>3.0.CO;2-9}}
* {{cite journal|назва=Twenty-two novel LMX1B mutations identified in nail patella syndrome (NPS) patients. |journal=Hum. Mutat. |автор=Hamlington J.D., Jones C., McIntosh I. |дата=2001 |сторінки=458 — 458|volume=18}} {{PMID|11668639}} {{DOI|10.1002/humu.1217.abs}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Хромосома 9 (людина)|Хромосома 9]]
{{protein-stub}}

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Фактори транскрипції}}

[[Категорія:Некатегоризовані білки]]

title: Ідентифікатори

Символи: LMX1B, LMX1.2, NPS1, LIM homeobox transcription factor 1 beta, FSGS10

Зовнішні ІД: OMIM: 602575 MGI: 1100513 HomoloGene: 55648 GeneCards: LMX1B

title: Пов'язані генетичні захворювання

Пов'язані генетичні захворювання: nail-patella syndrome, Розлади аутистичного спектру, аутизм

Молекулярна функція: • GO:0001131, GO:0001151, GO:0001130, GO:0001204 DNA-binding transcription factor activity · • DNA binding · • sequence-specific DNA binding · • RNA polymerase II transcription regulatory region sequence-specific DNA binding · • GO:0001948, GO:0016582 protein binding · • зв'язування з іоном металу · • GO:0000983 RNA polymerase II general transcription initiation factor activity · • GO:0001200, GO:0001133, GO:0001201 DNA-binding transcription factor activity, RNA polymerase II-specific

Клітинна компонента: • клітинне ядро

Біологічний процес: • multicellular organism development · • dopaminergic neuron differentiation · • in utero embryonic development · • GO:0009373 regulation of transcription, DNA-templated · • dorsal/ventral pattern formation · • transcription, DNA-templated · • neuron differentiation · • GO:0003257, GO:0010735, GO:1901228, GO:1900622, GO:1904488 positive regulation of transcription by RNA polymerase II

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

Ортологи: Вікідані

Див./Ред. для людей: Див./Ред. для мишей


text:
# Теймурзаде Айсель Магомет-кизи
Айсель Магомет-кизи Теймурзаде (азерб. Aysel Məhəmməd qızı Teymurzadə; нар. 25 квітня 1989, Баку) — азербайджанська R'n'B-співачка та піаністка. Разом з Арашем представляла Азербайджан на конкурсі пісні «Євробачення-2009» з піснею «Always», де посіла третє місце.

## Біографія
Народилася 25 квітня 1989 в Баку, молодша з трьох доньок журналіста і викладачки Бакинського слов'янського університету. По батьківській лінії є нащадком відомого азербайджанського публіциста Гасан-бека Зардабі. Бабуся з боку матері була наполовину росіянкою, наполовину українкою.
У дитинстві  захоплювалася плаванням, художньою гімнастикою, навчалася в балетній школі, а з 9 років — у художній школі. У віці 12 років увійшла до шкільної команди з гандболу. Співати почала у 4 роки, а вже з восьми бере участь у національних змаганнях вокалістів. З 14 років починає займатися хореографією. У 2004 році Айсель Теймурзаде їде вчитися в Техаську Вищу Школу до США. Через деякий час після прибуття в США Айсель починає підготовку до змагань молодих вокалістів та протягом одного року виграє три золоті медалі на конкурсах, проведених в Університеті Південний Арканзас і в Техаському університеті. У наступному році повертається в Баку, де бере участь в азербайджанському телевізійному пісенному шоу «Yeni uninstall master 4».
У 2006 закінчила Бакинський ліцей «Інтелект» і тоді ж почала вчитися на факультеті міжнародних відносин Азербайджанського університету мов, який закінчила у червні 2010.
У 2008 знайомиться з продюсером Ісою Меліковим і стає першим проєктом його продюсерського центру BMF. З цього ж року починається підготовка до участі в Національному відборі конкурсу «Євробачення 2009».
Співачка одружилася з директором Азербайджанської державної філармонії, піаністом Мурадом Адигезаловим. Перед весіллям наречений поставив їй умову — вона покине велику сцену і виступатиме лише на офіційних заходах. Таким чином вона повністю присвятить себе родині.

title: Теймурзаде Айсель Магомет-кизи

wikitext:
{{особа}}

'''Айсель Магомет-кизи Теймурзаде''' ({{Lang-az|Aysel Məhəmməd qızı Teymurzadə}}; {{н|ж}} {{дн|25|4|1989}}, [[Баку]]) — [[азербайджан]]ська [[Сучасний ритм-енд-блюз|R'n'B]]-співачка та [[піаністка]]. Разом з [[Араш]]ем представляла Азербайджан на [[Пісенний конкурс Євробачення 2009|конкурсі пісні «Євробачення-2009»]] з піснею «<nowiki/>[[Always (пісня Айсель та Араша)|Always]]<nowiki/>», де посіла третє місце.

== Біографія ==
Народилася 25 квітня 1989 в [[Баку]], молодша з трьох доньок журналіста і викладачки Бакинського слов'янського університету. По батьківській лінії є нащадком відомого азербайджанського публіциста Гасан-бека Зардабі.<ref>Акпер Гасанов. [http://www.day.az/news/showbiz/146843.html Москва, май, победа, или рассуждения о шансах Азербайджана на конкурсе «Евровидение 2009»]. ''Day.az''. 7 февраля 2009</ref> Бабуся з боку матері була наполовину [[Росіяни|росіянкою]], наполовину [[Українці|українкою]]<ref>{{Цитата:Новини|url=http://www.day.az/news/showbiz/156767.html Day.Az.|title=Мама Айсель Теймурзаде: «Нас с Россией и Украиной связывает очень многое»|last=Акпер Гасанов|date=12 Мая 2009|publisher=Day.Az}}</ref>.

У дитинстві  захоплювалася плаванням, художньою гімнастикою, навчалася в балетній школі, а з 9 років — у художній школі. У віці 12 років увійшла до шкільної команди з гандболу<ref name="Айсель2">{{Цитата:Новини|url=http://volgograd.kp.ru/daily/24251.3/448606/|title=Айсель Теймурзаде (Aysel Teymurzade): Азербайджанская R'&'B принцесса|publisher=Комсомольская правда}}</ref>. Співати почала у 4 роки, а вже з восьми бере участь у національних змаганнях вокалістів<ref name="Айсель1">{{Цитата:Новини|url=http://www.eurovisionfamily.tv/user/AySelArash/profile/|title=Profile of AySel Arash|publisher=Eurovisionfamily.tv|accessdate=11 травня 2018|archiveurl=https://web.archive.org/web/20090620042240/http://www.eurovisionfamily.tv/user/AySelArash/profile|archivedate=20 червня 2009|deadurl=yes}}</ref>. З 14 років починає займатися хореографією. У [[2004|2004 році]] Айсель Теймурзаде їде вчитися в Техаську Вищу Школу до [[Сполучені Штати Америки|США]]. Через деякий час після прибуття в [[Сполучені Штати Америки|США]] Айсель починає підготовку до змагань молодих вокалістів та протягом одного року виграє три золоті медалі на конкурсах, проведених в Університеті Південний Арканзас і в Техаському університеті. У наступному році повертається в [[Баку]], де бере участь в азербайджанському телевізійному пісенному шоу «Yeni uninstall master 4».

У [[2006]] закінчила Бакинський ліцей «Інтелект» і тоді ж почала вчитися на факультеті [[Міжнародні відносини|міжнародних відносин]] Азербайджанського університету мов, який закінчила у червні 2010.<ref name="О жизни">{{Цитата:Новини|url=http://esckaz.com/2009/aze.htm AySel|title=AySel (Азербайджан): Биография|publisher=Esckaz.com}}</ref>

У [[2008]] знайомиться з продюсером Ісою Меліковим і стає першим проєктом його продюсерського центру BMF.<ref>{{Cite web|url=http://www.1news.az/bomond/20090528023421676.html|title=AySel очень скучает по…|publisher=www.1news.az|accessdate=2015-12-05}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.kp.ru/daily/24251.3/448606/|title=Айсель Теймурзаде (Aysel Teymurzade): Азербайджанская R'&'B принцесса|publisher=ЗАО ИД «Комсомольская правда»|accessdate=2015-12-05}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.trend.az/life/culture/1826393.html|title=Нигяр Джамал может повторить успех Айсель Теймурзаде - композитор Иса Меликов|publisher=АМИ Trend|accessdate=2015-12-05}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://abc.az/news_05_11_2009_39932.html|title=В Азербайджане открыт первый рекорд-лейбл мирового уровня - BMF Records|publisher=ABC.AZ|accessdate=2015-12-05}}{{Недоступне посилання|date=лютий 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref> З цього ж року починається підготовка до участі в Національному відборі конкурсу «<nowiki/>[[Пісенний конкурс Євробачення 2009|Євробачення 2009]]<nowiki/>».<ref>{{Cite web|url=http://news.day.az/showbiz/142487.html|title=Композитор Иса Меликов представит в Азербайджане «RnB-принцессу»|publisher=Day.Az|accessdate=2015-12-05}}</ref>

Співачка одружилася з директором Азербайджанської державної філармонії, піаністом Мурадом Адигезаловим. Перед весіллям наречений поставив їй умову — вона покине велику сцену і виступатиме лише на офіційних заходах. Таким чином вона повністю присвятить себе родині.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{бібліоінформація}}

{{Азербайджан на пісенному конкурсі Євробачення}}
{{Учасники Євробачення 2009}}
{{singer-stub}}
{{DEFAULTSORT:Теймурзаде, Айсель}}

[[Категорія:Азербайджанські співачки]]
[[Категорія:Попспіваки Азербайджану]]
[[Категорія:Учасники Євробачення 2009]]
[[Категорія:Представники Азербайджану на Євробаченні]]
[[Категорія:Співачки XXI століття]]
[[Категорія:Піаністки]]

title: азерб. Aysel Teymurzadə

Псевдо: AySel

Народилася: 25 квітня 1989 (35 років) · Баку, Азербайджанська РСР, СРСР

Країна: Азербайджан

Діяльність: співачка, піаністка

Alma mater: Texas High Schoold і Азербайджанський університет мовd

Жанр: поп

У шлюбі з: Murad Adıgözəlzadəd


text:
# Дибченко Ігор Васильович
Ігор Васильович Дибченко (15 липня 1960, Сталіно, УРСР — 11 квітня 2022) — радянський та український футболіст, тренер, виступав на позиції півзахисника.

## Життєпис
На дорослому рівні розпочинав виступати в складі донецького «Шахтаря». У 1978 році вперше внесений до заявки клубу, але за основну команду тоді не зіграв. У 1981 році повернувся в «Шахтар» і 23 липня 1981 року дебютував у вищій лізі в матчі проти «Дніпра», замінивши на 85-й хвилині Миколу Федоренка. Своїм першим голом відзначився у другому матчі, 4 серпня 1981 року в ворота «Чорноморця». Всього в другій половині 1981 року провів 15 матчів та відзначився 2 голами у вищій лізі. Продовжував грати за основу «Шахтаря» навесні 1982 року, потім втратив місце в складі клубу і в наступні роки виходив на поле вкрай рідко. Всього за неповних шість сезонів відіграв за донецький клуб у вищій лізі 30 матчів та відзначився 4 голами, а також 7 матчів і 1 гол у Кубку СРСР.
У 1986 році частину сезону виступав у другій лізі за «Таврію», у 1987-1988 роках — за «Шахтар» (Горлівка), а в 1990 році — за «Кривбас». Також у другій половині 1980-х і на початку 1990-х років грав за команди першості КФК.
Після розпаду СРСР провів один сезон у другій лізі України за «Канатник» (Харцизьк), потім знову грав на аматорському рівні.
Працював тренером і головним тренером «Шахтаря-3». З 2006 року протягом понад 10 років очолював селекційну службу «Шахтаря».

title: Дибченко Ігор Васильович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Ігор Дибченко
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Ігор Васильович Дибченко
| дата-народження   = 15.07.1960
| місце-народження  = [[Донецьк|Сталіно]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]
| дата-смерті       = 11.4.2022
| місце-смерті      =
| зріст             = 179 см
| вага              = 76 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = {{URS}}<br/>{{UKR}}
| позиція           = [[півзахисник]]
| поточний-клуб     =
| номер             =
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|URS}} [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар» (Д)]]
| юнацькі-роки      =
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1981—1986 |{{Прапорець|URS}}|[[Шахтар (Донецьк)|«Шахтар» (Д)]] |30|4}}
{{Футболіст рядок 1|1986 |{{Прапорець|URS}}|[[Таврія (Сімферополь)|«Таврія» (С)]] |8|0}}
{{Футболіст рядок 0|1987—1988 |{{Прапорець|URS}}|[[Шахтар (Горлівка)|«Шахтар» (Г)]] |89|8}}
{{Футболіст рядок 1|1990 |{{Прапорець|URS}}|[[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]] |35|0}}
{{Футболіст рядок 0|1992 |{{Прапорець|UKR}}|[[Харцизьк (футбольний клуб)|«Канатник»]] |12|2}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| гравець збірної =
| тренер-команда = {{Прапорець|UKR}} «[[Шахтар-3]]»
| тренер-сезон = 2005—2006
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Ігор Васильович Дибченко''' ([[15 липня]] [[1960]], [[Донецьк|Сталіно]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]] — [[11 квітня]] [[2022]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] та український [[футболіст]], тренер, виступав на позиції [[півзахисник]]а.

== Життєпис ==
На дорослому рівні розпочинав виступати в складі [[Шахтар (Донецьк)|донецького «Шахтаря»]]. У 1978 році вперше внесений до заявки клубу, але за основну команду тоді не зіграв. У 1981 році повернувся в «Шахтар» і 23 липня 1981 року дебютував у [[Чемпіонат СРСР з футболу|вищій лізі]] в матчі проти [[Дніпро (футбольний клуб, Дніпро)|«Дніпра»]], замінивши на 85-й хвилині [[Федоренко Микола Іванович|Миколу Федоренка]]<ref>[http://footballfacts.ru/matches/201029 «Шахтёр» Донецк 5 : 3 «Днепр» Днепропетровск] {{ref-ru}}</ref>. Своїм першим голом відзначився у другому матчі, 4 серпня 1981 року в ворота [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморця»]]<ref>[http://footballfacts.ru/matches/201038 «Черноморец» Одесса 1 : 2 «Шахтёр» Донецк] {{ref-ru}}</ref>. Всього в другій половині 1981 року провів 15 матчів та відзначився 2 голами у вищій лізі. Продовжував грати за основу «Шахтаря» навесні 1982 року, потім втратив місце в складі клубу і в наступні роки виходив на поле вкрай рідко. Всього за неповних шість сезонів відіграв за донецький клуб у вищій лізі 30 матчів та відзначився 4 голами, а також 7 матчів і 1 гол у [[Кубок СРСР з футболу|Кубку СРСР]].

У 1986 році частину сезону виступав у [[Друга ліга СРСР з футболу|другій лізі]] за [[Таврія (Сімферополь)|«Таврію»]], у 1987-1988 роках — за [[Шахтар (Горлівка)|«Шахтар»]] (Горлівка), а в 1990 році — за [[Кривбас (футбольний клуб)|«Кривбас»]]. Також у другій половині 1980-х і на початку 1990-х років грав за команди першості КФК.

Після розпаду СРСР провів один сезон у другій лізі України за [[Харцизьк (футбольний клуб)|«Канатник»]] (Харцизьк), потім знову грав на аматорському рівні.

Працював тренером і головним тренером [[Шахтар-3|«Шахтаря-3»]]. З 2006 року<ref>[https://www.profootball.ua/2006/11/29/print:page,1,problemy_i_razvitie_detskogo.html Проблемы и развитие детского футбола. Мнение из Донецка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160830002346/http://www.profootball.ua/2006/11/29/print:page,1,problemy_i_razvitie_detskogo.html |date=30 серпня 2016 }} {{ref-ru}}</ref> протягом понад 10 років очолював селекційну службу «Шахтаря».

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://upl.ua/ua/people/view/37056 Візитна картка футболіста на офіційному сайті УПЛ]
* {{ff|439720}}
* [https://ukr-footbal.org.ua/personalii/hravtsi/3030--1960-sp-32167.html Профіль гравця] на сайті «Український футбол»
* [https://teams.by/dybchenko-igor-vasilievich/player-224922/ Профіль гравця] на сайті teams.by {{ref-ru}}
* [http://tavriya-history.ru/player_bom3.php?id=118 Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170430155419/http://tavriya-history.ru/player_bom3.php?id=118 |date=30 квітня 2017 }} на сайті «Історія Таврії» {{ref-ru}}
* [http://footbook.ru/index.php?type=3&pid=20859 Профіль гравця] на сайті footbook.ru {{ref-ru}}
* [https://ukr-footbal.org.ua/personalii/trenery/18269--1960-sp-28891.html Профіль гравця] на сайті «Український футбол»
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Донецька]]
[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Шахтаря» (Донецьк)]]
[[Категорія:Футболісти «Таврії» (Сімферополь)]]
[[Категорія:Футболісти «Шахтаря» (Горлівка)]]
[[Категорія:Футболісти «Кривбаса»]]
[[Категорія:Футболісти «Харцизька»]]
[[Категорія:Футболісти «Південьсталі»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Ігор Васильович Дибченко

Вага: 76 кг

Громадянство: СРСР · Україна

Позиція: півзахисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Шахтар» (Д) · 30 · (4)

«Таврія» (С) · 8 · (0)

«Шахтар» (Г) · 89 · (8)

«Кривбас» · 35 · (0)

«Канатник» · 12 · (2)

title: Тренерська діяльність**

Сезони: Команда · Місце

«Шахтар-3»

Тренерська діяльність**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Тренерська діяльність**: ** Тільки на посаді головного тренера.