text:
# Вічне сяйво
«Вічне сяйво» («Amžinoji šviesa») — радянський художній фільм 1987 року, знятий режисером Альгімантасом Пуйпою на Литовській кіностудії.

## Сюжет
За мотивами повісті Рімантаса Шавяліса «Вічне світло».

## У ролях
- Відас Петкявічюс — Аніцетас
- Костас Сморігінас — Зігмас
- Віргінія Кельмеліте — Аміля
- Дайва Стубрайте — Пране
- Владас Тамошюнас — Бернасюс
- Оліта Даутартайте — тітка Амілі
- Повілас Будріс — Юлюс, кіномеханік
- Елегіюс Букайтіс — голова сільської ради
- Рімантас Шавяліс — Шавяліс, редактор районної газети
- Повілас Станкус — Петро Сергійович
- Віолетта Подольскайте — роль другого плану
- Альгімантас Вощікас — роль другого плану
- Рімантас Недзвецкас — роль другого плану
- Раймундас Сліжіс — Феліксас
- Я. Ясукенас — роль другого плану
- Пранас Діргінчюс — роль другого плану
- Я. Грігалюнас — роль другого плану
- Я. Стонкус — роль другого плану
- Гедимінас Пранцкунас — епізод
- Олександр Шиманскіс — епізод
- Аугустас Шавяліс — Шавяліс
- Тетяна Чекатовська — Марта

## Знімальна група
- Режисер — Альгімантас Пуйпа
- Сценарист — Рімантас Шавяліс
- Оператор — Рімантас Юодвалькіс
- Композитор — Юозас Ширвінскас
- Художники — Альгірдас Бружас, Галюс Клічюс

title: Вічне сяйво

wikitext:
{{Фільм
|вид =
|українська назва =Вічне сяйво
|оригінальна назва =Amžinoji šviesa
|зображення =Вічне сяйво.jpg
|жанр =драма
|режисер =[[Альгімантас Пуйпа]]
|сценарист =[[Рімантас Шавяліс]]
|Продюсер =
|Актори =[[Відас Петкявічюс]]
[[Костас Сморігінас]]
|оператор =[[Рімантас Юодвалькіс]]
|композитор =[[Юозас Ширвінскас]]
|художник =[[Альгірдас Бружас]]
[[Галюс Клічюс]]
|кінокомпанія =[[Литовська кіностудія]]
|країна = {{USSR}}
|тривалість =89 хв.
|рік = 1987
| ідентифікатор =0200619
}}
'''«Вічне сяйво»''' («Amžinoji šviesa») — радянський художній фільм 1987 року, знятий режисером [[Альгімантас Пуйпа|Альгімантасом Пуйпою]] на [[Литовська кіностудія|Литовській кіностудії]].

== Сюжет ==
За мотивами повісті Рімантаса Шавяліса «Вічне світло».

== У ролях ==
{{div col}}
* [[Відас Петкявічюс]] — ''Аніцетас
* [[Костас Сморігінас]] — ''Зігмас
* [[Віргінія Кельмеліте]] — ''Аміля
* [[Дайва Стубрайте]] — ''Пране
* [[Владас Тамошюнас]] — ''Бернасюс
* [[Оліта Даутартайте]] — ''тітка Амілі
* [[Повілас Будріс]] — ''Юлюс, кіномеханік
* [[Елегіюс Букайтіс]] — ''голова сільської ради
* [[Рімантас Шавяліс]] — ''Шавяліс, редактор районної газети
* [[Повілас Станкус]] — ''Петро Сергійович
* [[Віолетта Подольскайте]] — роль другого плану
* [[Альгімантас Вощікас]] — роль другого плану
* [[Рімантас Недзвецкас]] — роль другого плану
* [[Раймундас Сліжіс]] — ''Феліксас
* Я. Ясукенас — роль другого плану
* [[Пранас Діргінчюс]] — роль другого плану
* Я. Грігалюнас — роль другого плану
* Я. Стонкус — роль другого плану
* [[Гедимінас Пранцкунас]] — епізод
* [[Олександр Шиманскіс]] — епізод
* [[Аугустас Шавяліс]] — ''Шавяліс
* [[Тетяна Чекатовська]] — ''Марта
{{div col end}}

== Знімальна група ==
* Режисер — [[Альгімантас Пуйпа]]
* Сценарист — [[Рімантас Шавяліс]]
* Оператор — [[Рімантас Юодвалькіс]]
* Композитор — [[Юозас Ширвінскас]]
* Художники — [[Альгірдас Бружас]], [[Галюс Клічюс]]

== Посилання ==
* {{imdb|id=0200619|name=Вічне сяйво}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1987]]
[[Категорія:Фільми Литовської кіностудії]]

title: Amžinoji šviesa

Жанр: драма

Режисер: Альгімантас Пуйпа

Сценарист: Рімантас Шавяліс

У головних · ролях: Відас Петкявічюс · Костас Сморігінас

Оператор: Рімантас Юодвалькіс

Композитор: Юозас Ширвінскас

Художник: Альгірдас Бружас · Галюс Клічюс

Кінокомпанія: Литовська кіностудія

Країна: СРСР


text:
# Повернення Вероніки
«Повернення Вероніки» — радянський художній фільм 1963 року, знятий на Кіностудії ім. О. Довженка.

## Сюжет
Після закінчення інституту Вероніка три роки відпрацювала в лікарні глухого цілинного селища. А потім вирішила повернутися до Києва, щоб продовжити навчання в ординатурі і бути ближче до Вадима, якого вона кохає. Але зустрівшись з ним, зрозуміла, що даремно прагнула до нього: він не витримав порівняння з тими справжніми людьми, яких Вероніка зустріла на цілині. Вона повертається до тих, хто її любить і чекає.

## У ролях
- Марина Добровольська — Вероніка
- Станіслав Хитров — Ілля Семакін
- Василь Ліванов — Вадим
- Микола Тимофєєв — Саєнко
- Євген Тетерін — батько Вероніки
- Елеонора Шашкова — Тонюшка
- Валентина Ананьїна — Тоська
- Олександр Лебедєв — Петька Рябов
- Людмила Мерщій — Настя
- Степан Крилов — Михеїч
- Касим Жакібаєв — Джакібаєв
- Борис Новиков — Медовой
- Олександр Толстих — Парфен
- Борис Бібіков — епізод
- Наталія Кандиба — епізод
- Наталія Фалей — епізод
- Сергій Петров — епізод
- Сергій Сібель — епізод
- Олександр Ушаков — епізод
- Геннадій Ялович — Сергій
- Вітольд Янпавліс — епізод
- Валерій Зінов'єв — епізод

## Знімальна група
- Режисери-постановники — Ігор Болгарин, Вадим Іллєнко
- Сценаристи — Ігор Болгарин, Сергій Наумов
- Оператор-постановник — Вадим Іллєнко
- Композитор — Леонід Грабовський
- Художник-постановник — Михайло Юферов
- Комбіновані зйомки — оператор: Олександр Пастухов, художник: Віктор Демінський
- Режисер монтажу — Тетяна Сивчикова

wikiname: ukwiki

title: Повернення Вероніки

in_language: uk

wikitext:
{{Фільм
|вид =
|українська назва = Повернення Вероніки
|оригінальна назва =
|зображення = Повернення Вероніки.jpg
|жанр       = мелодрама
драма
|режисери    = [[Болгарин Ігор Якович|Ігор Болгарин]]
[[Іллєнко Вадим Герасимович|Вадим Іллєнко]]
|сценаристи  = [[Болгарин Ігор Якович|Ігор Болгарин]]
[[Наумов Сергій Максимович|Сергій Наумов]]
|Продюсер   =
|Актори     = [[Марина Добровольська]]
[[Станіслав Хитров]]
[[Ліванов Василь Борисович|Василь Ліванов]]
|оператор   = [[Іллєнко Вадим Герасимович|Вадим Іллєнко]]
|композитор = [[Грабовський Леонід Олександрович|Леонід Грабовський]]
|художник   = [[Юферов Михайло Олександрович|Михайло Юферов]]
|кінокомпанія = [[Кіностудія імені Олександра Довженка|Кіностудія ім. О. Довженка]]
|країна     = {{USSR}}
|тривалість = 91 хв.
|рік        = 1963
| ідентифікатор = 0370050
}}
'''«Повернення Вероніки»''' — радянський художній фільм 1963 року, знятий на [[Кіностудія імені Олександра Довженка|Кіностудії ім. О. Довженка]].

== Сюжет ==
Після закінчення інституту Вероніка три роки відпрацювала в лікарні глухого цілинного селища. А потім вирішила повернутися до Києва, щоб продовжити навчання в ординатурі і бути ближче до Вадима, якого вона кохає. Але зустрівшись з ним, зрозуміла, що даремно прагнула до нього: він не витримав порівняння з тими справжніми людьми, яких Вероніка зустріла на цілині. Вона повертається до тих, хто її любить і чекає.

== У ролях ==
{{div col}}
* [[Марина Добровольська]] — ''Вероніка
* [[Станіслав Хитров]] — ''Ілля Семакін
* [[Ліванов Василь Борисович|Василь Ліванов]] — ''Вадим
* [[Микола Тимофєєв]] — ''Саєнко
* [[Євген Тетерін]] — ''батько Вероніки
* [[Елеонора Шашкова]] — ''Тонюшка
* [[Валентина Ананьїна]] — ''Тоська
* [[Лебедєв Олександр Іванович|Олександр Лебедєв]] — ''Петька Рябов
* [[Мерщій Людмила Іванівна|Людмила Мерщій]] — ''Настя
* [[Степан Крилов]] — ''Михеїч
* [[Касим Жакібаєв]] — ''Джакібаєв
* [[Новиков Борис Кузьмович|Борис Новиков]] — ''Медовой
* [[Толстих Олександр Павлович|Олександр Толстих]] — ''Парфен
* [[Бібіков Борис Володимирович|Борис Бібіков]] — епізод
* [[Кандиба Наталія Григорівна|Наталія Кандиба]] — епізод
* [[Наталія Фалей]] — епізод
* [[Петров Сергій Сергійович (актор)|Сергій Петров]] — епізод
* [[Сібель Сергій Костянтинович|Сергій Сібель]] — епізод
* [[Олександр Ушаков]] — епізод
* [[Геннадій Ялович]] — ''Сергій
* [[Янпавліс Вітольд Гнатович|Вітольд Янпавліс]] — епізод
* [[Зінов'єв Валерій Олексійович|Валерій Зінов'єв]] — епізод
{{div col end}}

== Знімальна група ==
* Режисери-постановники — [[Болгарин Ігор Якович|Ігор Болгарин]], [[Іллєнко Вадим Герасимович|Вадим Іллєнко]]
* Сценаристи — [[Болгарин Ігор Якович|Ігор Болгарин]], [[Наумов Сергій Максимович|Сергій Наумов]]
* Оператор-постановник — [[Іллєнко Вадим Герасимович|Вадим Іллєнко]]
* Композитор — [[Грабовський Леонід Олександрович|Леонід Грабовський]]
* Художник-постановник — [[Юферов Михайло Олександрович|Михайло Юферов]]
* Комбіновані зйомки — оператор: [[Пастухов Олександр Йосипович|Олександр Пастухов]], художник: [[Демінський Віктор Степанович|Віктор Демінський]]
* Режисер монтажу — [[Сивчикова Тетяна Миколаївна|Тетяна Сивчикова]]

== Посилання ==
{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
[[Категорія:Фільми СРСР 1963]]
[[Категорія:Фільми-драми СРСР]]
[[Категорія:Фільми-мелодрами СРСР]]
[[Категорія:Дебютні фільми режисерів]]
[[Категорія:Фільми кіностудії імені Олександра Довженка]]
[[Категорія:Фільми Вадима Іллєнка]]

title: Повернення Вероніки ·

Жанр: мелодрама · драма

Режисери: Ігор Болгарин · Вадим Іллєнко

Сценаристи: Ігор Болгарин · Сергій Наумов

У головних · ролях: Марина Добровольська · Станіслав Хитров · Василь Ліванов

Оператор: Вадим Іллєнко

Композитор: Леонід Грабовський

Художник: Михайло Юферов

Кінокомпанія: Кіностудія ім. О. Довженка


text:
# Керле
Керле (нім. Körle) — громада в Німеччині, знаходиться в землі Гессен. Підпорядковується адміністративному округу Кассель. Входить до складу району Швальм-Едер.
Площа — 17,51 км2. Населення становить 3022 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Керле

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Керле
| місцева_назва       = Körle
| тип_НП              = громада
| зображення          = Empf 10 winter.jpg
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = Wappen Körle.svg
| прапор              =
| карта               = Körle in HR.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Керле на карті району
| земля               = [[Гессен]]
| округ               = [[Кассель (округ)|Кассель]]
| район               = [[Швальм-Едер (район)|Швальм-Едер]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 188
| площа               = 17.51
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-HE||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-HE||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-HE|06634012}}
| latd=51 | latm=10| lats=
| longd=09| longm=31| longs=
| поштовий_код        = 34327
| телефонний_код      = 05665
| стат_код            = 06 6 34 012
| авто_номер          = HR
| вебсайт             = [http://www.koerle.de www.koerle.de]
}}
'''Керле''' ({{lang-de|Körle}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], знаходиться в [[Землі Німеччини|землі]] [[Гессен]]. Підпорядковується [[Округ (Німеччина)|адміністративному округу]] [[Кассель (округ)|Кассель]]. Входить до складу району [[Швальм-Едер (район)|Швальм-Едер]].

Площа — 17,51 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06634012}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-HE||дата}}).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Körle}}
* [http://www.koerle.de Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220326171651/https://koerle.de/ |date=26 Березня 2022 }} {{ref-de}}

{{Район Швальм-Едер}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4130065-8}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Гессену]]

title: — громада —

— громада —: Вид Керле

title: Координати: 51°10′ пн. ш. 09°31′ сх. д. / 51.167° пн. ш. 9.517° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Гессен

Округ: Кассель

Район: Швальм-Едер

Населення (31 грудня 2020)

Керле на карті району

КерлеРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Южна селищна адміністрація
Ю́жна селищна адміністрація (каз. Южный кенттік әкімдігі, рос. Южная поселковая администрация) — адміністративна одиниця у складі Абайського району Карагандинської області Казахстану. Адміністративний центр — селище Южний.
Населення — 2084 особи (2021; 2403 у 2009, 3295 у 1999, 4247 у 1989).
Станом на 1989 рік існувала Южна селищна рада (смт Южний).

title: Южна селищна адміністрація

wikitext:
{{Сільський округ Казахстану
| назва укр.      = Южна селищна адміністрація
| назва ін.       = {{lang-kk|Южный кенттік әкімдігі}}
| прапор          =
| опис прапора    =
| герб            =
| опис герба      =
| розташування    = <!-- Exemple.jpg --><!-- мапа області -->
| мапа            = <!-- Exemple.jpg --><!-- мапа району -->
| область         = [[Карагандинська область]]
| район           = [[абайський район (Карагандинська область)|Абайський район]]
| утворений       =
| населення       = 2084 особи
| дані            = [[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}}
| площа           =
| густота         =
| код округу      =
| поштові індекси =
| центр           = селище [[южний (Казахстан)|Южний]]
| аули            =
| села            =
| інші НП         = 1
| адреса          =
| вебсторінка     =
| голова округу   =
}}

'''Ю́жна селищна адміністрація''' ({{lang-kk|Южный кенттік әкімдігі}}, {{lang-ru|Южная поселковая администрация}}) — [[адміністративний поділ Казахстану|адміністративна одиниця]] у складі [[абайський район (Карагандинська область)|Абайського району]] [[карагандинська область|Карагандинської області]] [[Казахстан]]у. Адміністративний центр — селище [[южний (Казахстан)|Южний]].

Населення — 2084 особи ([[2021]]; 2403 у [[2009]], 3295 у [[1999]], 4247 у [[1989]]{{USSR-census1989}}).

Станом на [[1989]] рік існувала '''Южна селищна рада''' (смт ''Южний'').

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Абайський район (Карагандинська область)}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Сільські округи Абайського району (Карагандинська область)]]
[[Категорія:Селищні адміністрації Казахстану]]

title: Основні дані

Область: Карагандинська область

Район: Абайський район

Населення (2021): 2084 особи

title: Населені пункти

Адміністративний центр: селище Южний


text:
# Гантімур
Гантімур (д/н—1686) — князь союзу нерчинських тунгусів та даурів. Тривалий час був васалом імперії Цін, але зрештою перейшов на бік Московського царства. Засновник князівського роду Гантімурових.

## Життєпис
Походив з тунгусько-даурського роду Дулігат. Точна дата народження та отримання влади невідома. Мав значні області в долині річки Нонні, його були підвладними так званні нерчинські тунгуси і даури Верхнього Амуру. Вперше згадується у письмових джерелах від 1649 року. 1650 року внаслідок нападу козаків на чолі із Єрофеєм Хабаровим, зазнав поразки й вимушений був надати їм ясак. Жорстокість козаків викликало ворожість до них та інших московитів з боку Гантімура. 1651 року визнав владу китайської імперії Цін.
Брав участь у війні з Московським царством. У 1654 році пограбував Нерчинський острог, після чого відступив до річки Ган (притоку Аргуні). 1656 року пограбував Шилкський острог, після чого відступив до річки Нонні. За це Гантімуру булонадано високий чин цзоліна (4-й за значимістю в маньчжурських військах). Річна платня його становила 4200 лян срібла і 4 коробки золота.
У 1667 році він був посланий знищити Кумарський острог на Амурі. Але він пішов до Нерчинську, де з 40 родовими старшинами та 500 вояками перейшов на бік Московського царства. З них було сформовано Тунгуський козачий полк. Причиною переходу за деякими відомостями було за бажання цінського уряду обмежити володіння Гантімура біля Нонні.
Такі дії Гантімура, за яким визнавалися права на амурські землі, послабили вплив Цін на даурів та тунгусів. Незабаром прикладу Гантімура послідували князьки Туйдохунь, Баодай і Веньду. Тому 1669 року маньчжурське 6-тисячне військо підійшов до Нерчинска, намагаючись захопити Гантімура, але марно. 1676 року під час перемовин цінського уряд з московським послом Миколою Спафарієм підіймалося питання повернення Гантімура, але московити відмовили.
Наприкінці 1684 або на початку 1685 року разом з сином Катанаєм був хрещений в Нерчинску, отримавши ім'я «Петро», а син — «Павло». Від московських царів Івана V і Петра I в 1686 році отримав князівську гідність і записаний в дворяни за московським списком. Був викликаний до Москви, але по дорозі помер в Наримі.

title: Гантімур

wikitext:
{{Правитель
|посада                 = князь
|країна =
|ім'я = Гантімур
|оригінал імені =
|порядок =
|зображення =
|підпис =
|початок повноважень = ?
|закінчення повноважень = [[1686]]
|попередник =
|наступник =
|коронація =
|інші титули =
|віце-президент =
|партія =
|дата народження = ?
|місце народження =
|дата смерті = {{ДС|||1686}}
|місце смерті = [[Нарим (Томська область)|Нарим]]
|в шлюбі = 9 дружин
|діти = 30 синів
|династія =Дулігат
|батько =
|мати =
}}
'''Гантімур''' (д/н—[[1686]]) — [[князь]] союзу нерчинських [[евенки|тунгусів]] та [[даури|даурів]]. Тривалий час був васалом [[Династія Цін|імперії Цін]], але зрештою перейшов на бік [[Московське царство|Московського царства]]. Засновник князівського роду [[Гантімурови]]х.

== Життєпис ==
Походив з тунгусько-даурського роду Дулігат. Точна дата народження та отримання влади невідома. Мав значні області в долині річки [[Нуньцзян|Нонні]], його були підвладними так званні нерчинські тунгуси і даури Верхнього Амуру. Вперше згадується у письмових джерелах від 1649 року. 1650 року внаслідок нападу козаків на чолі із Єрофеєм Хабаровим, зазнав поразки й вимушений був надати їм ясак. Жорстокість козаків викликало ворожість до них та інших московитів з боку Гантімура. 1651 року визнав владу китайської імперії Цін.

Брав участь у [[Московсько-цінські війни|війні з Московським царством]]. У 1654 році пограбував [[Нерчинськ|Нерчинський острог]], після чого відступив до річки Ган (притоку [[Аргунь|Аргуні]]). 1656 року пограбував Шилкський острог, після чого відступив до річки Нонні. За це Гантімуру булонадано високий чин цзоліна (4-й за значимістю в маньчжурських військах). Річна платня його становила 4200 лян срібла і 4 коробки золота.

У 1667 році він був посланий знищити Кумарський острог на Амурі. Але він пішов до Нерчинську, де з 40 родовими старшинами та 500 вояками перейшов на бік Московського царства. З них було сформовано Тунгуський козачий полк. Причиною переходу за деякими відомостями було за бажання цінського уряду обмежити володіння Гантімура біля Нонні.

Такі дії Гантімура, за яким визнавалися права на амурські землі, послабили вплив Цін на даурів та тунгусів. Незабаром прикладу Гантімура послідували князьки Туйдохунь, Баодай і Веньду. Тому 1669 року маньчжурське 6-тисячне військо підійшов до Нерчинска, намагаючись захопити Гантімура, але марно. 1676 року під час перемовин цінського уряд з московським послом Миколою Спафарієм підіймалося питання повернення Гантімура, але московити відмовили.

Наприкінці 1684 або на початку 1685 року разом з сином Катанаєм був хрещений в Нерчинску, отримавши ім'я «Петро», а син — «Павло». Від московських царів Івана V і Петра I в 1686 році отримав князівську гідність і записаний в дворяни за московським списком. Був викликаний до Москви, але по дорозі помер в Наримі.

== Джерела ==
* Д. Г. Дамдинов. Д. Г. Дамдинов — исследователь хамниганского этноса. — Улан-Удэ: Буряад үнэн, 2010. — 140 с.
* Очир А. Монгольские этнонимы: вопросы происхождения и этнического состава монгольских народов / д.и.н. Э. П. Бакаева, д.и.н. К. В. Орлова. — Элиста: КИГИ РАН, 2016. — 286 с. — ISBN 978-5-903833-93-1.

[[Категорія:Гантімурови]]
[[Категорія:Діячі Московського царства]]

title: князь

Дата народження: невідомо

Місце смерті: Нарим

Поховання: Нарим (село)

Дружина: 9 дружин

Діти: 30 синів

Династія: Дулігат


text:
# Козиці (Ґарволінський повіт)
Козиці (пол. Kozice) — село в Польщі, у гміні Троянув Ґарволінського повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 345 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Седлецького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 158     | 36                 | 105              | 17                   |
| Жінки    | 187     | 35                 | 97               | 55                   |
| Разом    | 345     | 71                 | 202              | 72                   |

title: Козиці (Ґарволінський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Козиці
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Kozice}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Ґарволінський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Троянув (гміна){{!}}Троянув
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 345
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 25
|поштовий індекс        = 08-455
|автомобільний код      = WG
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0692475
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Козиці}}

'''Козиці''' ({{lang-pl|Kozice}}) — село в Польщі, у [[Троянув (гміна)|гміні Троянув]] [[Ґарволінський повіт|Ґарволінського повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:345}} {{МНОЖИНА:345|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Седлецьке воєводство|Седлецького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=158 |ЧолПре=36 |ЧолПрац=105 |ЧолПост=17
|Жін=187 |ЖінПре=35 |ЖінПрац=97 |ЖінПост=55
|Разом=345 |РазомПре=71 |РазомПрац=202 |РазомПост=72
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 Вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Троянув}}

[[Категорія:Села Ґарволінського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Ґарволінський повіт

Гміна: Троянув

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: WG

OSM: ↑3000722 ·R (Ґміна Троянув)


text:
# Сварківські джерела
 Сварківські джерела, «Джерело «Ключі 2» — гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення, об'єкт природно-заповідного фонду Сумської області.
Оголошений рішенням Сумського Облвиконкому № 429 20.07.1977 року на землях Сварківській сільській раді.

## Характеристика
Площа — 0,8 га. Розташований на південно-східній околиці с. Сваркове Глухівського району.
Охороняється місце виходу на поверхню 10 самовитічних джерел із крейдяної гори, що живлять річку Клевень.

title: Сварківські джерела

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name =
  | image =
  | зображення_підпис =
  | ширина_зображення =300px
  | категорія_мсоп      =
  | map =
  | caption =
  | ширина_мапи =
  | локатор_x =
  | локатор_y =
  | розташування = {{UKR}}
[[Сумська область]],
[[Глухівський район]]
  | nearest_city = смт [[Глухів]]
  |lat_degrees  = 51 | lat_minutes  = 36| lat_seconds  = 23| lat_direction  = N
  |long_degrees =  34| long_minutes =  01| long_seconds = 53 | long_direction = E
  | площа = 0,8 га
  | заснований = 1977 р.
  | число_відвідувачів =
  | рік_відвідувачів =
  | керуюча_організація = Сварківська сільська рада
  |Карта розташування = Україна Сумська область
}}

''' Сварківські джерела, «Джерело «Ключі 2»''' — [[гідрологічна пам'ятка природи]] місцевого значення, об'єкт природно-заповідного фонду Сумської області.

Оголошений рішенням Сумського Облвиконкому № 429<ref>Рішення Сумської обласної Ради депутатів трудящих від 20.07.77 р. № 429 // [[Державний архів Сумської області]]: — Ф.Р-2196, — Оп.9а, — Спр.875..</ref> 20.07.1977 року на землях Сварківській сільській раді.

== Характеристика ==
Площа — 0,8 га. Розташований на південно-східній околиці с. [[Сваркове]] [[Глухівський район|Глухівського району]].

Охороняється місце виходу на поверхню 10 самовитічних джерел із крейдяної гори, що живлять річку [[Клевень]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Природно-заповідний фонд Сумської області: Атлас-довідник. / [уклад.: Р. В. Бойченко, В. В. Вертель, О. Ю. Карлюкова та ін.]. — 2-е вид., випр. та допов. — К.: ТОВ «Українська Картографічна Група», 2019. — 96 с.

{{Природно-заповідний фонд Глухівського району}}
[[Категорія:Гідрологічні пам'ятки природи Сумської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1977]]
[[Категорія:Джерела Сумської області]]

title: Сварківські джерела

Країна: Україна

Розташування: Україна · Сумська область, · Глухівський район

Найближче місто: смт Глухів

Оператор: Сварківська сільська рада


text:
# Паніліакос
Паніліакос (грец. Πανηλειακός) — грецький футбольний клуб з міста Піргос, заснований 1958 року. Домашній стадіон — муніципальний стадіон Піргоса. Основні клубні кольори — білий та червоний.

## Досягнення
- Чемпіон Дельта Етнікі, група 6: 2009.

## Відомі гравці
Греція
- Стеліос Яннакопулос
- Васіліс Лакіс
- Нікос Кісерідіс
- Мільтіадіс Сапаніс
- Такіс Гоніас
- Марінос Узунідіс
- Лукас Вінтра
- Янніс Таралідіс
- Нікос Карабелас

Інші країни
- Предраг Джорджевич

title: Паніліакос

wikitext:
{{Футбольний клуб
| назва клубу     = Паніліакос
| емблема         = Паніліакос.png
| розмір емблеми  = 150px
| повна назва     = Πανηλειακός
| прізвисько      = ''Піргіотес''
| місто           = [[Піргос]]
| країна          = {{GRE}}
| рік заснування  = [[1958]]
| стадіон         = [[муніципальний стадіон Піргоса|муніципальний
стадіон Піргоса]]
| вміщує          = 6 750
| президент       =
| головний тренер = {{Прапорець|GRE}} Йоргос Властос
| ліга            = [[Гамма Етнікі]]
| сезон           = 2010/11
| місце           = 12-те
| сайт            = https://www.paniliakos.gr/
|pattern_la1=_white_hoops|pattern_b1=_stripesonwhite|pattern_ra1=_white_hoops|
 leftarm1=FF0000|body1=FF0000|rightarm1=FF0000|shorts1=FF0000|socks1=FF0000|
 pattern_la2=|pattern_b2=|pattern_ra2=|
 leftarm2=FFFFF|body2=FFFFF|rightarm2=FFFFF|shorts2=FFFFF|socks2=FFFFF|
}}

'''Паніліакос''' ({{lang-el|Πανηλειακός}}) — грецький футбольний клуб з міста [[Піргос]], заснований [[1958]] року. Домашній стадіон — [[муніципальний стадіон Піргоса]]. Основні клубні кольори — білий та червоний.

== Досягнення ==
* Чемпіон [[Дельта Етнікі]], група 6: 2009.

== Відомі гравці ==

;{{GRE}}
* [[Стеліос Яннакопулос]]
* [[Васіліс Лакіс]]
* [[Нікос Кісерідіс]]
* [[Мільтіадіс Сапаніс]]
* [[Такіс Гоніас]]
* [[Марінос Узунідіс]]
* [[Лукас Вінтра]]
* [[Янніс Таралідіс]]
* [[Нікос Карабелас]]

;Інші країни
* {{прапорець|SCG}} [[Предраг Джорджевич]]

== Посилання ==
* [https://www.paniliakos.gr/ Офіційна вебсторінка Paniliakos A.C.]
* [http://www.paniliakos.net Paniliakos.Net]{{ref-el}}
* [https://web.archive.org/web/20180505100452/http://paniliakosfans.webs.com/ Paniliakos Fans]{{ref-el}}
* [http://www.paniliakosfc.com Paniliakos Blog]{{ref-el}}

{{ФК-доробити}}

[[Категорія:Футбольні клуби Греції]]
[[Категорія:Футбольні клуби, засновані 1958]]
[[Категорія:Піргос]]
[[Категорія:Засновані в Греції 1958]]

title: Паніліакос

Повна назва: Πανηλειακός

Прізвисько: Піргіотес

Населений пункт: Піргос, Греція

Стадіон: муніципальний · стадіон Піргоса

Головний тренер: Йоргос Властос

Ліга: Гамма Етнікі

Домашня: Виїзна


text:
# Батіг Іван
Баті́г Іва́н (* 15 червня 1872 — † 1923) (псевдо Ян Новацький) — український та польський актор й режисер.

## З життєпису
Працював у мандрівних трупах Галичини, у Кракові та Познані.
Був режисером любительського театру у Львові.
В 1901—1920 роках виступає у трупі Львівського міського театру, з складом театру був на гастролях у Відні, Києві, Парижі.
В 1920—1923 роках працював художнім керівником та режисером театру «Багателя» в Кракові.
Виконував ролі у виставах «Мораль пані Дульської»; серед постановок — «Лікар з примусу».

## Джерело
- Прес-центр[недоступне посилання з травня 2019]
- ЕСУ [Архівовано 8 лютого 2018 у Wayback Machine.]

| Актор | Це незавершена стаття про актора. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Батіг Іван

wikitext:
{{Актор
|bgcolour             =
|ім'я                 = Батіг Іван
|зображення           =
|розмір               =
|дата_народження      = 15.6.1872
|місце_народження     = [[Львів]]
|дата_смерті          = 10.4.1923
|місце_смерті         = [[Краків]]
|інші_імена           =
|громадянство         = {{AUT-HUN}} → {{POL}}
|національність       =
|рід_діяльності       = актор та режисер
|роки_діяльності      = 1901—1923
|провідні_ролі        =
|нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Батіг (значення){{!}}Батіг}}
'''Баті́г Іва́н''' (* 15 червня 1872 — † 1923) (псевдо Ян Новацький) — [[Україна|український]] та польський [[актор]] й [[режисер]].

== З життєпису ==
Працював у мандрівних трупах Галичини, у [[Краків|Кракові]] та [[Познань|Познані]].

Був режисером любительського театру у [[Львів|Львові]].

В 1901—1920 роках виступає у трупі [[Львівський національний академічний театр опери та балету імені Соломії Крушельницької|Львівського міського театру]], з складом театру був на гастролях у Відні, Києві, Парижі.

В 1920—1923 роках працював художнім керівником та режисером [[Театр «Багатель» (Краків)|театру «Багателя»]] в Кракові.

Виконував ролі у виставах «Мораль пані Дульської»; серед постановок — «Лікар з примусу».

== Джерело ==
* [http://presscenter.ukrinform.ua/history.php?day=15&month=6&year=2012 Прес-центр]{{Недоступне посилання|date=травень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=40741 ЕСУ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180208064231/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=40741 |date=8 лютого 2018 }}
{{Ізольована стаття}}
{{actor-stub}}
[[Категорія:Уродженці Львова]]
[[Категорія:Українські актори]]
[[Категорія:Польські актори]]
[[Категорія:Українські режисери]]
[[Категорія:Польські режисери]]

{{Портал|Польща}}

title: Батіг Іван

Народився: 15 червня 1872 · Львів

Помер: 10 квітня 1923 (50 років) · Краків

Громадянство: Австро-Угорщина → Польща

Діяльність: актор та режисер


text:
# Плачкі (Лодзинське воєводство)
Плачкі (пол. Płaczki) — село в Польщі, у гміні Нова Бжезниця Паєнчанського повіту Лодзинського воєводства.
У 1975-1998 роках село належало до Ченстоховського воєводства.

title: Плачкі (Лодзинське воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Плачкі
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Płaczki}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Лодзинське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Паєнчанський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Нова Бжезниця (гміна){{!}}Нова Бжезниця
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 34
|поштовий індекс        = 98-331
|автомобільний код      = EPJ
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0139850
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Плачкі}}

'''Плачкі''' ({{lang-pl|Płaczki}}) — село в Польщі, у [[Нова Бжезниця (гміна)|гміні Нова Бжезниця]] [[Паєнчанський повіт|Паєнчанського повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ченстоховське воєводство|Ченстоховського воєводства]].

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Нова Бжезниця}}

{{Lodz-geo-stub}}

[[Категорія:Села Паєнчанського повіту]]

title: Країна

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Паєнчанський повіт

Гміна: Нова Бжезниця

Автомобільний код: EPJ

OSM: ↑2911926 ·R (Ґміна Нова Бжезниця)


text:
# GSC3730-1334
GSC3730-1334 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A3, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно 10,5.

title: GSC3730-1334

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = GSC3730-1334}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = GSC3730-1334}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA| 4| 3|15,56}}
| схилення= {{DEC|+58|28|20,5}}
| вид_вел = 10,50<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A3]]
| u-b =  0,00
| b-v =  0,00
| r-i =
| змінна =
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =
| схилення =
| паралакс =
| п_похибка =
| відстань_ср =
| відстань_пс =
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Боннський огляд|BD+58 688]]
}}
{{Starbox reference
| Simbad= GSC3730-1334
}}
{{Starbox end}}

'''GSC3730-1334''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A3]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно 10,5.<ref name=CPcat />
<!--Вона знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]] й розташована на відстані близько [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].-->

==Пекулярний хімічний вміст==

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (4h-6h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу A3]]
[[Категорія:Зорі]]

{{astro-stub}}

title: GSC3730-1334

title: Характеристики

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: мас/рік · за схиленням: мас/рік

Відстань: світлових років · парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для GSC3730-1334


text:
# Знаменка (Правдинський район)
Зна́менка (рос. Знаменка), до 1947 року — Клінтенен (нім. Klinthenen) — селище в Правдинському районі Калінінградської області Російської Федерації. Входить до складу Желєзнодорожного міського поселення.

title: Знаменка (Правдинський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = селище
 | тип_род         = селища
 | назва           = Знаменка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Знаменка}}
 | прапор          =
 | опис прапора    =
 | герб            =
 | опис герба      =
 | розташування    =
 | опис розташування   =
 | карта розташування1 =
 | зображення         =
 | зображення_розмір  = 200пкс
 | зображення_підпис  =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | суб'єкт РФ      = [[Калінінградська область]]
 | район           = [[Правдинський район]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[Желєзнодорожне міське поселення]]
 | рада            =
 | код ЗКАТУ       = 27233802008
 | засноване       =
 | перша згадка    =
 | завойоване      =
 | попередні назви = Клінтенен ({{lang-de|Klinthenen}})
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 261 (2010)
 | площа           =
 | ref-площа       =
 | густота         =
 | поштові індекси = 238412
 | телефонний код  = 40157
 | координати      = {{coord|54|22|00|N|21|22|00|E|scale:30000|display=inline}}
 | часовий пояс    = +2
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | катойконіми     =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 | ремарки         =
 }}

'''Зна́менка''' ({{lang-ru|Знаменка}}), до 1947 року — '''Клінтенен''' ({{lang-de|Klinthenen}}) — [[селище]] в [[Правдинський район|Правдинському районі]] [[Калінінградська область|Калінінградської області]] [[Росія|Російської Федерації]]. Входить до складу [[Желєзнодорожне міське поселення|Желєзнодорожного міського поселення]].

== Посилання ==
* [http://www.prussia39.ru/geo/geo.php?id=773 Знаменка на «Prussia39.ru»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160413043120/http://www.prussia39.ru/geo/geo.php?id=773 |date=13 квітня 2016 }} {{ref-ru}}

{{Правдинський район}}

{{Kaliningrad-obl-geo-stub}}

{{Портали|Росія}}

[[Категорія:Населені пункти Правдинського району]]

title: селище Знаменка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Калінінградська область

Муніципальний район: Правдинський район

Поселення: Желєзнодорожне міське поселення

title: Основні дані

Попередні назви: Клінтенен (нім. Klinthenen)

Основні дані:
Мапа
· Знаменка


text:
# Старобориспільська вулиця
Старобори́спільська ву́лиця — вулиця в Дарницькому районі міста Києва, місцевості Рембаза, Червоний хутір. Пролягає від Бориспільської вулиці до Харківської площі.
Прилучаються вулиці Ташкентська, Ялинкова та Миколи Хвильового.

## Історія
Вулиця виникла ймовірно не раніше 1950—70-х років як безіменний шлях від Бориспільської вулиці вглиб лісу. Сучасна назва вживається з 2008 року, коли було відкрито станцію метро «Червоний Хутір» та електродепо «Харківське».

title: Старобориспільська вулиця

wikitext:
{{Вулиця України
 |назва                 = Старобориспільська вулиця
 |населений пункт       = [[Київ]]
 |місцевість            = [[Рембаза (місцевість)|Рембаза]], [[Червоний хутір]]
 |район                 = [[Дарницький район|Дарницький]]
 |на карті              =
 |фото                  =
 |розмір_фото           =
 |підпис                =
 |назва на честь        = м. [[Бориспіль]]
 |колишні назви         =
 |протяжність           = 2,4 км
 |координати п          = {{Coord|50|25|5.6|N|30|42|34.7|E|scale:6000|display=inline,title}}
 |координати к          = {{Coord|50|24|12.1|N|30|41|4.4|E|scale:6000}}
 |покриття              = [[асфальт]]
 |рух                   = двосторонній
 |індекс                =
 |метро                 = {{лкм|3}}«{{м|Бориспільська}}»,<br />{{лкм|3}}«{{м|Червоний хутір}}»
 |автобус               = {{ка}}16, 51, 63, 104
 |трамвай               ={{ктм}} 715
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       = {{мт}}500, 503, 516 (22), 535
 |фунікулер             =
 |зупинки               = «Старобориспільська вулиця», «Гуртожиток», «Станція метро „Червоний хутір“», «Станція метро „Бориспільська“»
 |будівлі               = [[Харківське (електродепо)|Електродепо «Харківське»]]
 |архітектурні пам'ятки =
 |пам'ятники            =
 |храми                 =
 |державні установи     =
 |навчальні заклади     =
 |заклади культури      =
 |медичні заклади       =
 |аптеки                =
 |пошта                 =
 |комерція              =
 |забудова              =
 |підприємства          =
 |парки                 =
|mapframe_масштаб = 13
}}
'''Старобори́спільська ву́лиця''' — [[вулиця]] в [[Дарницький район|Дарницькому районі]] міста [[Київ|Києва]], місцевості [[Рембаза (місцевість)|Рембаза]], [[Червоний хутір]]. Пролягає від [[Бориспільська вулиця (Київ)|Бориспільської вулиці]] до [[Харківська площа|Харківської площі]].

Прилучаються вулиці [[Ташкентська вулиця (Київ)|Ташкентська]], [[Ялинкова вулиця (Київ)|Ялинкова]] та [[Вулиця Миколи Хвильового (Київ)|Миколи Хвильового]].

== Історія ==
Вулиця виникла ймовірно не раніше 1950—70-х років як безіменний шлях від [[Бориспільська вулиця (Київ)|Бориспільської вулиці]] вглиб лісу. Сучасна назва вживається з [[2008]] року, коли було відкрито станцію метро «Червоний Хутір» та [[Харківське (електродепо)|електродепо «Харківське»]].

== Джерела ==
{{век|http://wek.kiev.ua/uk/Бориспільська_вулиця|Бориспільська вулиця}}
{{вк15|264|Старобориспільська вулиця}}
{{мкк||Старобориспільська вулиця}}

{{kyiv-stub}}
{{Рембаза (місцевість)}}
{{Червоний хутір}}
{{ac}}
{{Портали|Київ}}

{{DEFAULTSORT:Старобориспільська вулиця}}
[[Категорія:Вулиці Дарницького району]]

title: Старобориспільська вулиця · Київ

Місцевість: Рембаза, Червоний хутір

Район: Дарницький

Назва на честь: м. Бориспіль

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Найближчі станції метро: «Бориспільська», · «Червоний хутір»

Рух: двосторонній

Покриття: асфальт

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Будівлі: Електродепо «Харківське»

title: Зовнішні посилання


text:
# Маленки
Маленки́ — село в Україні, у Антонінській селищній громаді Хмельницького району Хмельницької області. Населення становить 385 осіб.

## Історія
Станом на 1886 рік в колишньому власницькому селі Терешківської волості Старокостянтинівського повіту Волинської губернії, мешкало 543 особи, налічувалось 68 дворових господарств, існувала каплиця й постоялий будинок.
За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 736 осіб (363 чоловічої статі та 373 — жіночої), з яких 728 — православної віри.
7 (20) листопада 1917 року, відповідно до.Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки.
До 2017 року орган місцевого самоврядування — Терешківська сільська рада.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 727-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області», увійшло до складу Антонінської селищної громади.
19 липня 2020 року, після ліквідації Красилівського району, село увійшло до Хмельницького району.

title: Маленки

wikitext:
{{Село України
| назва           = Маленки
| область         = [[Хмельницька область]]
| район           = [[Хмельницький район]]
| громада         = [[Антонінська селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 6822788803
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = до 1886
| населення       = 385
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 2,113
| ref-площа       =
| щільність       = 182,21
| поштовий індекс = 31032
| телефонний код  = 3855
| координати      = {{coord|49|46|23|N|26|44|20|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 46|
| lat_sec         = 23
| lon_deg         = 26|
| lon_min         = 44|
| lon_sec         = 20
| висота          = 300
| ref-висота      =
| водойма         = [[річка]] [[Понора (притока Ікопоті)|Понора]]
| адреса          = 31022, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, смт Антоніни, пл. Графська, 6
| облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=26.12.2013&rf7571=36328 Маленки]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Маленки́''' — [[село]] в Україні, у [[Антонінська селищна громада|Антонінській селищній громаді]] [[Хмельницький район|Хмельницького району]] [[Хмельницька область|Хмельницької області]]. Населення становить 385 осіб.

== Історія ==
Станом на [[1886]] рік в колишньому власницькому селі [[Терешківська волость (Старокостянтинівський повіт)|Терешківської волості]] [[Старокостянтинівський повіт|Старокостянтинівського повіту]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]], мешкало {{formatnum:543}} {{МНОЖИНА:543|особа|особи|осіб}}, налічувалось 68 дворових господарств, існувала каплиця й постоялий будинок<ref>{{ВВСЕР-3-1885}}</ref>.

{{Перепис-1897|+|363|373|728}}<ref>{{НМРИ-500-1905|1-23}}</ref>.

<abbr>7</abbr> [[20 листопада|(20) листопада]] [[1917]] року, відповідно до.[[Третій Універсал Української Центральної Ради|Третього Універсалу Української Центральної Ради]], увійшло до складу [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]]<ref>{{Cite web |url=https://static.rada.gov.ua/site/const/universal-3.html |title=(IІІ) УНІВЕРСАЛ УКРАЇНСЬКОЇ ЦЕНТРАЛЬНОЇ РАДИ |website=static.rada.gov.ua |access-date=2025-07-16}}</ref>.

До 2017 року орган місцевого самоврядування — [[Терешківська сільська рада (Красилівський район)|Терешківська сільська рада]].

12 червня [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 727-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області», увійшло до складу Антонінської селищної громади.<ref>{{Cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Хмельницької області|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/727-2020-р|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2022-07-15|language=uk}}</ref>

[[19 липня]] [[2020]] року, після ліквідації [[Красилівський район|Красилівського району]], село увійшло до Хмельницького району.<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Хмельницька область)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/14637 Погода в селі Маленки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305085354/http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/14637 |date=5 березня 2016 }}

{{Красилівський район}}
{{Khmelnytskyi-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Села Хмельницької області]]
[[Категорія:Населені пункти Хмельницького району]]

title: село Маленки

Область: Хмельницька область

Район: Хмельницький район

Тер. громада: Антонінська селищна громада

Облікова картка: Маленки

title: Основні дані

Густота населення: 182,21 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: річка Понора

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Маленки


text:
# Теплообмінний апарат
Теплообмі́нні апара́ти — пристрої, у яких здійснюється теплообмін між двома або декількома твердими, рідкими, газоподібними середовищами у різних комбінаціях. Застосовують теплообмінні апарати у побуті, промисловості, сільському господарстві. Теплоносієм може виступати газ, пара, рідина або тверде тіло. Типові побутові прилади, у яких здійснюється теплообмін — кондиціонери, холодильники, повітронагрівачі, випарник, економайзери, льодогенератор. Типові промислові прилади — теплоакумулятори, градирні, атомні реактори тощо. Опанування та удосконалення людством конструкцій апаратів для теплообміну, ліг у основу розбудови теплоенергетики, а згодом і атомної енергетики, винайдення систем кондиціонування повітря та опалення.

## Класифікація
За способом передачі теплоти:
- Поверхневі, де відсутній безпосередній контакт теплоносіїв, а передача тепла відбувається через стінку приладу
- Змішувальні, де теплоносії контактують безпосередньо. Поверхневі теплообмінники у свою чергу підрозділяються на рекуперативні й регенеративні, залежно від одночасного або почергового контакту теплоносіїв зі стінкою, яка їх розділяє.

Найчастіше використовуваний у промисловості рекуперативний теплообмінник — теплообмінник, у якому гарячий і холодний теплоносії рухаються в різних каналах, у стінці між якими відбувається теплообмін. Залежно від напрямку руху теплоносіїв рекуперативні теплообмінники можуть бути прямотечійними при паралельному русі в одному напрямку, протитечійними при паралельному зустрічному русі, а також перехреснотечійними при взаємно перпендикулярному русі двох взаємодіючих середовищ. Залежно від призначення теплообмінні апарати використовують як нагрівачі і як охолоджувачі.

## Загальні відомості
- Кожухотрубні теплообмінники., один прохід (1–1 паралельний потік)
- Кожухотрубні теплообмінники., 2-пройти сторону трубки (1–2 перетік)
- Кожухотрубні теплообмінники., 2-прохід з боку оболонки, (2-2 противотоком)

Пристрої, в яких здійснюється процес масообміну (тобто відбувається взаємопроникнення речовин), називаються масообмінними апаратами. У тепломасообмінних апаратах процеси масо- і теплообміну протікають одночасно.
За своїм призначенням теплообмінні і тепломасообмінні апарати різноманітні і часто мають спеціальні назви (підігрівач, випарник тощо).
На ТЕС і АЕС одним з теплообмінних апаратів є підігрівач живлячої води. У будь-якому випадку потрібно визначити площу поверхні теплообміну (при заданому діаметрі труб потрібно знайти їх число і довжину). Для розрахунку необхідні дані про термічні опори перенесенню теплоти. При цьому для знаходження коефіцієнтів тепловіддачі використовується теорія теплообміну.
Тепловий розрахунок теплообмінного апарату, метою якого є визначення площі, називається конструкторським. Допустимо, що є готовий теплообмінний апарат (наприклад, що серійно випускається заводом), потрібно дізнатися, чи буде в ньому забезпечено підігрівання або охолоджування теплоносія до заданої температури. Тепловий розрахунок, що виконується для вирішення вказаної задачі, називається перевірочним. Його метою є знаходження кінцевих температур теплоносіїв, а також температури поверхні при заданих початкових температурах теплоносіїв. Масові витрати теплоносіїв в будь-якому типі розрахунку вважаються заданими величинами.
Від значення площі поверхні тепло- і масообміну залежать значення потоків теплоти і маси речовини. Тому в технологічних установках часто використовується метод розпилювання рідини (її дроблення на дрібні краплі) і застосовуються тепломасообмінні
апарати з псевдо-зрідженим («киплячим») шаром твердих часток. У останньому випадку швидкість газу, що подається в нижню частину шару часток, підбирається так, щоб частки не були нерухомими і в той же час не зносилися з шару потоком газу. Частки, що знаходяться в зрівноваженому стані, інтенсивно перемішуються з газом, що забезпечує високу інтенсивність процесів тепло- і масопереносу.
Тепломасообмінні апарати різноманітні їх можна класифікувати за різними ознаками.

Теплообмінні апарати підрозділяються на:
- рекуперативні,
- регенеративні
- змішувального типу.

Не зважаючи на особливості, властиві теплообмінним і тепломасобмінним апаратам, вони працюють таким чином, що у будь-якому випадку для них виконуються закони збереження енергії, маси речовини і кількості руху. Ці закони необхідно враховувати в будь-яких теплових і гідромеханічних розрахунках апаратів.

### Рекуперативні теплообмінники
У рекуперативних апаратах передача теплоти від одного теплоносія до іншого відбувається через роздільну́ стінку (наприклад, стінку труби).
Можливі різні схеми руху теплоносіїв:
- прямотечійна (теплоносії рухаються уздовж поверхні нагріву в одному напрямі);
- протитечійна (теплоносії рухаються в протилежних напрямах);
- складна (наприклад, перехресна течія).

Конденсатор парової турбіни. У ньому здійснюється процес фазового переходу, в якому температура залишається постійною, а охолоджувальна вода має два ходи (один хід зліва направо, а другий — в протилежному напрямі). Наявність декількох ходів дозволяє скоротити габаритні розміри апарату.  схема апарату з U-подібними трубами — рух теплоносіїв у ньому близький до протитечії.

Теплообмінним апаратом із складною схемою потоків теплоносіїв є кожухотрубний теплообмінник з перегородками в міжтрубному просторі . Водяний економайзер (його схема наведена на рис. 1.2) не має окремого корпусу. Він розташований в конвективній шахті парогенератора. У економайзері підігрівання живлячої води здійснюється продуктами згорання (димовими газами).
Схема руху близька до перехресного току. Труби економайзера можуть розташовуватися як у коридорному, так і шаховому порядку (на рис. 1.2 труби розташовані в шаховому порядку).

У даному теплообміннику значення теплового потоку залежить від різниці температур теплоносіїв і коефіцієнта теплопередачі. Як відомо, коефіцієнт теплопередачі — величина, зворотна сумі термічних опорів. Найбільше зі всіх термічних опорів визначає інтенсивність процесу теплопередачі. Габаритні розміри економайзера можна зменшити замінивши гладкі труби на оребрені.

### Регенеративні теплообмінні апарати
На  показаний нагрівач повітря обертового типу (нагрівач повітря Юнгстрема). В даному випадку теплота передається за допомогою набивки, виконаної з тонких металевих листів. У той період часу, коли набивка перебуває на стороні гарячих газів, вона нагрівається і акумулює теплоту, яка потім передається повітрю.
Обертовий нагрівач повітря є прикладом теплообмінника регенеративного типу.

У іншому випадку теплоносії протікають в одному і тому ж каналі, але поперемінно. Коли через апарат протікає гарячий теплоносій, він омиває нерухому насадку, що акумулює теплоту. Період нагрівання насадки змінюється періодом її охолоджування, коли вона омивається холодним теплоносієм. У регенеративному підігрівачі відбувається нестаціонарний процес теплопередачі.
Як насадочна поверхня часто використовується цегельна кладка.
Протягом першого циклу роботи апарату поверхня цегельної кладки омивається високо-
температурним потоком продуктів згорання, а протягом другого циклу — холодним повітрям або іншими компонентами горіння, що використовуються в технологічних установках.

### Апарати змішуючого типу
У змішуючих апаратах здійснюється безпосередній контакт двох або більше речовини, що знаходяться в рідкому або газоподібному стані. На ТЕС і АЕС застосовуються підігрівачі змішуючого типу, в яких підігрівання живлячої води відбувається внаслідок її змішування з парою, відібраною від турбіни (зазвичай пара відбирається від циліндра низького тиску турбіни). Зважаючи на відсутність твердої поверхні теплообміну вартість підігрівача змішуючого типу менша, ніж підігрівача поверхневого типу. Крім того, через відсутність різниці температур рідин, що обмінюються теплом, на виході дані підігрівачі мають менші ентропійні втрати, тому вони економічніші.
Для ефективної роботи змішуючого апарату важливе значення має площа контакту робочої поверхні, для збільшення якої часто використовуються різні насадки у вигляді кілець або іншої форми. Рідина стікає вниз по поверхні насадки, а газ в протилежному напрямі рухається вгору. Газорідинні змішуючі апарати (скрубери) застосовуються як для охолоджування або нагрівання газів (або води), так і для очищення їх від шкідливих домішок. Відмінною особливістю змішуючих апаратів є те, що в них часто здійснюються спільні процеси тепло- і масообміну. Наприклад, в скрубері шкідливі домішки, що містяться в газі, дифундують в шар рідини.

title: Теплообмінний апарат

wikitext:
{{unibox}}
'''Теплообмі́нні апара́ти''' — пристрої, у яких здійснюється [[теплообмін]] між двома або декількома твердими, рідкими, газоподібними середовищами у різних комбінаціях. Застосовують теплообмінні апарати у [[побут]]і, [[промисловість|промисловості]], [[сільське господарство|сільському господарстві]]. Теплоносієм може виступати [[газ]], [[пара]], [[рідина]] або [[тверде тіло]].<ref>Енциклопедичний гірничий словник // За редакцією В. С. Білецького. — Донецьк: Східний видавничий дім. у 3-х томах — 2001—2004.</ref> Типові побутові прилади, у яких здійснюється теплообмін — [[кондиціонер]]и, [[холодильник]]и, [[калорифер|повітронагрівачі]], [[випарник]], [[економайзер]]и, [[льодогенератор]]. Типові промислові прилади — [[теплоакумулятор]]и, [[градирня|градирні]], [[Ядерний реактор|атомні реактори]] тощо. Опанування та удосконалення людством конструкцій апаратів для теплообміну, ліг у основу розбудови [[теплоенергетика|теплоенергетики]], а згодом і [[Ядерна енергетика|атомної енергетики]], винайдення систем [[кондиціонування повітря]] та [[опалення]].

== Класифікація ==
За способом передачі теплоти:
* Поверхневі, де відсутній безпосередній контакт [[теплоносій|теплоносіїв]], а передача тепла відбувається через стінку приладу
* Змішувальні, де теплоносії контактують безпосередньо. Поверхневі теплообмінники у свою чергу підрозділяються на рекуперативні й регенеративні, залежно від одночасного або почергового контакту теплоносіїв зі стінкою, яка їх розділяє.

Найчастіше використовуваний у промисловості рекуперативний теплообмінник — теплообмінник, у якому гарячий і холодний теплоносії рухаються в різних каналах, у стінці між якими відбувається теплообмін. Залежно від напрямку руху теплоносіїв рекуперативні теплообмінники можуть бути прямотечійними при паралельному русі в одному напрямку, протитечійними при паралельному зустрічному русі, а також перехреснотечійними при взаємно перпендикулярному русі двох взаємодіючих середовищ. Залежно від призначення теплообмінні апарати використовують як нагрівачі і як охолоджувачі.

== Загальні відомості ==
[[Файл:Delta T 1.svg|thumb|left|Протитечія (А) і прямотечія (В)]]
<gallery style="float:right; margin:0.5em 0 0.5em 1em">
Heat_exc_1-1.svg|Кожухотрубні теплообмінники., один прохід (1–1 паралельний потік)
Heat_exc_2-1.png|Кожухотрубні теплообмінники., 2-пройти сторону трубки (1–2 перетік)
Heat_exc_2-2.png|Кожухотрубні теплообмінники., 2-прохід з боку оболонки, (2-2 противотоком)
</gallery>

Пристрої, в яких здійснюється процес [[масообмін]]у (тобто відбувається взаємопроникнення [[речовина|речовин]]), називаються ''масообмінними апаратами''. У ''[[тепломасообмін]]них апаратах'' процеси масо- і теплообміну протікають одночасно.

За своїм призначенням теплообмінні і тепломасообмінні апарати різноманітні і часто мають спеціальні назви ([[підігрівач]], [[випарник]] тощо).

На ТЕС і АЕС одним з теплообмінних апаратів є підігрівач живлячої води. У будь-якому випадку потрібно визначити площу поверхні теплообміну (при заданому діаметрі труб потрібно знайти їх число і довжину). Для розрахунку необхідні дані про термічні опори перенесенню теплоти. При цьому для знаходження коефіцієнтів тепловіддачі використовується [[теорія теплообміну]].
Тепловий розрахунок теплообмінного апарату, метою якого є визначення площі, називається конструкторським. Допустимо, що є готовий теплообмінний апарат (наприклад, що серійно випускається заводом), потрібно дізнатися, чи буде в ньому забезпечено підігрівання або охолоджування теплоносія до заданої температури. Тепловий розрахунок, що виконується для вирішення вказаної задачі, називається перевірочним. Його метою є знаходження кінцевих температур теплоносіїв, а також температури поверхні при заданих початкових температурах теплоносіїв. Масові витрати теплоносіїв в будь-якому типі розрахунку вважаються заданими величинами.

Від значення площі поверхні тепло- і масообміну залежать значення потоків теплоти і маси речовини. Тому в технологічних установках часто використовується метод розпилювання рідини (її дроблення на дрібні краплі) і застосовуються тепломасообмінні
апарати з псевдо-зрідженим («киплячим») шаром твердих часток. У останньому випадку швидкість газу, що подається в нижню частину шару часток, підбирається так, щоб частки не були нерухомими і в той же час не зносилися з шару потоком газу. Частки, що знаходяться в зрівноваженому стані, інтенсивно перемішуються з газом, що забезпечує високу інтенсивність процесів тепло- і масопереносу.

Тепломасообмінні апарати різноманітні їх можна класифікувати за різними ознаками. <br/>
Теплообмінні апарати підрозділяються на:
* рекуперативні,
* регенеративні
* змішувального типу.

Не зважаючи на особливості, властиві теплообмінним і тепломасобмінним апаратам, вони працюють таким чином, що у будь-якому випадку для них виконуються [[закони збереження]] [[Закон збереження енергії|енергії]], [[закон збереження маси|маси речовини]] і [[закон збереження імпульсу|кількості руху]]. Ці закони необхідно враховувати в будь-яких теплових і гідромеханічних розрахунках апаратів.

=== Рекуперативні теплообмінники ===
{{see also|Рекуперація}}
У рекуперативних апаратах передача [[Кількість теплоти|теплоти]] від одного теплоносія до іншого відбувається через роздільну́ стінку (наприклад, стінку труби).

Можливі різні схеми руху теплоносіїв:
* прямотечійна (теплоносії рухаються уздовж поверхні нагріву в одному напрямі);
* протитечійна (теплоносії рухаються в протилежних напрямах);
* складна (наприклад, перехресна течія).

<!--На рис. 1.6 зліва схематично показаний-->Конденсатор [[Парова турбіна|парової турбіни]]. У ньому здійснюється процес фазового переходу, в якому температура залишається постійною, а охолоджувальна вода має два ходи (один хід зліва направо, а другий — в протилежному напрямі). Наявність декількох ходів дозволяє скоротити габаритні розміри апарату. <!--На рис. 1.1 справа приведена--> схема апарату з U-подібними трубами — рух теплоносіїв у ньому близький до протитечії.

 <!-- Рисунок 1.1  - Конденсатор парової турбіни. Теплообмінний апарат з U-подібними трубами. -->

Теплообмінним апаратом із складною схемою потоків теплоносіїв є кожухотрубний теплообмінник з перегородками в міжтрубному просторі <!--(рис. 1.2)-->. Водяний економайзер (його схема наведена на рис. 1.2) не має окремого корпусу. Він розташований в конвективній шахті парогенератора. У економайзері підігрівання живлячої води здійснюється продуктами згорання (димовими газами).

Схема руху близька до перехресного току. Труби економайзера можуть розташовуватися як у коридорному, так і шаховому порядку (на рис. 1.2 труби розташовані в шаховому порядку).

<!-- Рисунок 1.2 — Кожухотрубний теплообмінник з перегородками в міжтрубному просторі. Водяний економайзер. -->

У даному теплообміннику значення теплового потоку залежить від різниці температур теплоносіїв і коефіцієнта теплопередачі. Як відомо, коефіцієнт теплопередачі — величина, зворотна сумі термічних опорів. Найбільше зі всіх термічних опорів визначає інтенсивність процесу теплопередачі. Габаритні розміри економайзера можна зменшити замінивши гладкі труби на оребрені.

=== Регенеративні теплообмінні апарати ===

На <!--рис. 1.3--> показаний нагрівач повітря обертового типу (нагрівач повітря Юнгстрема). В даному випадку теплота передається за допомогою набивки, виконаної з тонких металевих листів. У той період часу, коли набивка перебуває на стороні гарячих газів, вона нагрівається і акумулює теплоту, яка потім передається повітрю.
Обертовий нагрівач повітря є прикладом теплообмінника регенеративного типу.
<!-- Рисунок 1.3 Регенеративний нагрівач повітря обертаючогося типу -->
У іншому випадку теплоносії протікають в одному і тому ж каналі, але поперемінно. Коли через апарат протікає гарячий теплоносій, він омиває нерухому насадку, що акумулює теплоту. Період нагрівання насадки змінюється періодом її охолоджування, коли вона омивається холодним теплоносієм. У регенеративному підігрівачі відбувається нестаціонарний процес теплопередачі.
Як насадочна поверхня часто використовується цегельна кладка.
<!-- Рисунок 1.4 Різновиди насадок у регенеративних теплообмінних апаратах -->

Протягом першого циклу роботи апарату поверхня цегельної кладки омивається високо-
температурним потоком продуктів згорання, а протягом другого циклу — холодним повітрям або іншими компонентами [[горіння]], що використовуються в технологічних установках.

=== Апарати змішуючого типу ===

У змішуючих апаратах здійснюється безпосередній контакт двох або більше речовини, що знаходяться в рідкому або газоподібному стані. На ТЕС і АЕС застосовуються підігрівачі змішуючого типу, в яких підігрівання живлячої води відбувається внаслідок її змішування з парою, відібраною від турбіни (зазвичай пара відбирається від циліндра низького тиску турбіни). Зважаючи на відсутність твердої поверхні теплообміну вартість підігрівача змішуючого типу менша, ніж підігрівача поверхневого типу. Крім того, через відсутність різниці температур рідин, що обмінюються теплом, на виході дані підігрівачі мають менші ентропійні втрати, тому вони економічніші.

Для ефективної роботи змішуючого апарату важливе значення має площа контакту робочої поверхні, для збільшення якої часто використовуються різні насадки у вигляді кілець або іншої форми. Рідина стікає вниз по поверхні насадки, а газ в протилежному напрямі рухається вгору. Газорідинні змішуючі апарати ([[скрубер]]и) застосовуються як для охолоджування або нагрівання газів (або води), так і для очищення їх від шкідливих домішок. Відмінною особливістю змішуючих апаратів є те, що в них часто здійснюються спільні процеси тепло- і масообміну. Наприклад, в скрубері шкідливі домішки, що містяться в газі, дифундують в шар рідини.

== Див. також ==
{{div col|3}}
* [[Теплова електростанція]] ([[ТЕС]])
* [[Теплова машина]]
* [[Теплова мережа]]
* [[Теплова паротурбінна електростанція]]
* [[Теплова помпа]]
* [[Теплова труба]]
* [[Кожухотрубні теплообмінники]]
* [[Акумулятор тепла]]
* [[Теплове випромінювання]]
* [[Теплове розширення]]
* [[Тепловий баланс]]
* [[Тепловий вакуумметр]]
* [[Тепловий еквівалент роботи]]
* [[Тепловий ефект реакції]]
* [[Тепловий комфорт]]
* [[Тепловий потік]]
* [[Тепловий реактор]]
* [[Тепловіддача]]
* [[Теплоелектроцентраль]] ([[ТЕЦ]])
* [[Теплоенергетика]]
* [[Теплоємність]]
* [[Теплоізоляція]]
* [[Ребойлер]]
{{div col end}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ДСТУ ЕN 247:2003 Теплообмінники. Термінологія (EN 247:1997, IDТ)
* {{МГЕ}}

== Посилання ==
* {{ТС_Буд|частина=Повітронагрівник; Повітроохолодник; Теплообмінний апарат|сторінки =155; 189}}

[[Категорія:Теплотехніка]]
[[Категорія:Хімічне обладнання]]


text:
# Середньофранцузька мова
Середньофранцузька мова (фр. Le moyen français) — перший стандартизований галло-романський хронолект, що умовно охоплює період між 1350—1611 роками. Дана періодизація запроваджена в наш час і є до певної міри умовною.

## Історія
Середньофранцузька мова стала основою сучасної французької мови, від якої відрізняється насамперед етимологічною орфографією, в якій підкреслюються латинські або псевдолатинські етимони та, меншою мірою, фонетикою. Морфологія середньофранцузької мови була фактично ідентичною до сучасної мови. Це відрізняло середньофранцузьку від старофранцузької мови, в якій зберігалася відмінкова система народної латини. Так Називний відмінок (Rectus) та Знахідний відмінок (Obliquus) більше не розрізнялися.
Фонетична еволюція середньофранцузької мови тривала (наприклад, у сполученнях -oi, — ille, — eau), але вона вже не була радикальною і не перешкоджала взаєморозумінню між мовцями.
Латина залишалася мовою освіти, науки, адміністрації та права. 1539 року ця ситуація змінилася після прийняття указу Вілле-Котре, в якому Франциск I проголосив французьку єдиною мовою духовного та юридичного життя. Проте єдиної французької мови на той час ще не існувало: на півдні розмовляли окситанськими діалектами, а півночі — діалектними варіантами французької.
Французькі військові походи до Італії та присутність італійців при французькому дворі призвели до контакту французької мови з італійським гуманізмом. З італійської мови в цей час було запозичено чимало слів, пов'язаних з військовою сферою (alarme, cavalier, espion, infanterie, camp, canon, soldat) та мистецтвом (arcade, architrave, balcon, corridor, sonnet).
Зовсім небагато слів було запозичено з іспанської (casque), німецької (reître). З'явилася незначна кількість запозичень, пов'язаних з Відкриттям Америки (cacao, hamac, maïs).
Через вплив англо-нормандської мови, яка була одним зі старофранцузьких діалектів, в англійську мову потрапили слова французького походження. Згодом через війни та торговельні зносини з англійської мови до французької повернулися назад деякі англійські слова романського походження.
Загалом у лексиці відбулися зміни в значенні та вживанні багатьох слів старофранцузької мови.
Орфографія та пунктуація залишалися ненормованими. З розвитком друкарства зросла важливість вироблення ждиної орфографії. Набули поширення різні пропозиції щодо правил орфографії, зокрема 1550 року Жак Пелетьє запропонував варіант фонетичного правопису з використанням нових діакритичних знаків.
У цей же час з'явилися перші французькі граматики, а 1539 року був опублікований французько-латинський словник Робера Етьєна.
Найвідомішими французькими авторами, які послуговувалися середньофранцузькою мовою, вважаються Франсуа Війон, Франсуа Рабле, Клеман Маро, Мішель де Монтень, П'єр Ронсар, поети Плеяди та Ліонської школи.
Утвердження та прославляння французької мови знайшло своє відображення в маніфесті Жоашена дю Белле Deffence et illustration de la langue francoyse, в якому автор наголошував, що французька є важливою літературною мовою.
Велика увага до класичних текстів проявилася в численних запозиченнях з греки і латини, що в свою чергу сприяло появі великої кількості неологізмів.

## Приклад
Поданий нижче уривок із «Пантагрюеля» (1532) Франсуа Рабле демонструє відмінності між середньофранцузькою та сучасною французькою мовами.
| Середньофранцузька мова                                                                                | Сучасна французька мова                                                                                |
| ----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- |
| Ce ne sera Chose inutile ne oysifve, de vous remembrez la premiere source et origine dont nous est nay le bon Pantagruel: car je voy que tous Bons historiographes ainsi ont traicté leurs Chronicques, non seulement des Grecz, des Arabes et Ethnicques, mais aussi les auteurs de la Saincte Escripture, comme monsieigneur sainct Luc mesement, et sainct Matthieu. | Il ne sera pas inutile ni oiseux de vous remettre en mémoire la première source et origine d'où nous est né le bon Pantagruel: car je vois que tous les Bons historiographes ont ainsi organisé leurs chroniques, non seulment les Grecs, Arabes et païens, mais aussi les auteurs de l’Écriture Sainte, comme Monseigneur saint Luc surtout et saint Matthieu |

title: Середньофранцузька мова

wikitext:
{{Універсальна картка|Q1473289}}
'''Середньофранцузька мова''' ({{lang-fr|Le moyen français}}) — перший стандартизований галло-романський [[хронолект]], що умовно охоплює період між [[1350]]—[[1611]] роками. Дана періодизація запроваджена в наш час і є до певної міри умовною.

== Історія ==
Середньофранцузька мова стала основою сучасної французької мови, від якої відрізняється насамперед етимологічною орфографією, в якій підкреслюються латинські або псевдолатинські [[етимон]]и та, меншою мірою, фонетикою. Морфологія середньофранцузької мови була фактично ідентичною до сучасної мови. Це відрізняло середньофранцузьку від [[старофранцузька мова|старофранцузької мови]], в якій зберігалася [[відмінок|відмінкова]] система народної латини. Так [[Називний відмінок]] (Rectus) та [[Знахідний відмінок]] (Obliquus) більше не розрізнялися.

[[Фонетична еволюція]] середньофранцузької мови тривала (наприклад, у сполученнях -oi, — ille, — eau), але вона вже не була радикальною і не перешкоджала взаєморозумінню між мовцями.

Латина залишалася мовою освіти, науки, адміністрації та права. 1539 року ця ситуація змінилася після прийняття [[Указ Вілле-Котре|указу Вілле-Котре]], в якому [[Франциск I (король Франції)|Франциск I]] проголосив французьку єдиною мовою духовного та юридичного життя. Проте єдиної французької мови на той час ще не існувало: на півдні розмовляли [[окситанська мова|окситанськими діалектами]], а півночі — діалектними варіантами французької.

Французькі військові походи до Італії та присутність італійців при французькому дворі призвели до контакту французької мови з італійським гуманізмом. З італійської мови в цей час було запозичено чимало слів, пов'язаних з військовою сферою (alarme, cavalier, espion, infanterie, camp, canon, soldat) та мистецтвом (arcade, architrave, balcon, corridor, sonnet).

Зовсім небагато слів було запозичено з іспанської (casque), німецької (reître). З'явилася незначна кількість запозичень, пов'язаних з [[Відкриття Америки|Відкриттям Америки]] (cacao, hamac, maïs).

Через вплив [[Англо-нормандська мова|англо-нормандської мови]], яка була одним зі старофранцузьких діалектів, в англійську мову потрапили слова французького походження. Згодом через війни та торговельні зносини з англійської мови до французької повернулися назад деякі англійські слова романського походження.

Загалом у лексиці відбулися зміни в значенні та вживанні багатьох слів старофранцузької мови.

Орфографія та пунктуація залишалися ненормованими. З розвитком [[друкарство|друкарства]] зросла важливість вироблення ждиної орфографії. Набули поширення різні пропозиції щодо правил орфографії, зокрема 1550 року [[Жак Пелетьє]] запропонував варіант фонетичного [[правопис]]у з використанням нових діакритичних знаків.

У цей же час з'явилися перші французькі граматики, а 1539 року був опублікований французько-латинський словник [[Робер Етьєн|Робера Етьєна]].

Найвідомішими французькими авторами, які послуговувалися середньофранцузькою мовою, вважаються [[Франсуа Війон]], [[Франсуа Рабле]], [[Клеман Маро]], [[Мішель де Монтень]], [[П'єр Ронсар]], поети [[Плеяда (Франція)|Плеяди]] та [[Ліонська школа|Ліонської школи]].

Утвердження та прославляння французької мови знайшло своє відображення в маніфесті [[Жоашен дю Белле|Жоашена дю Белле]] ''Deffence et illustration de la langue francoyse'', в якому автор наголошував, що французька є важливою літературною мовою.

Велика увага до класичних текстів проявилася в численних запозиченнях з греки і латини, що в свою чергу сприяло появі великої кількості [[неологізм]]ів.

== Приклад ==
Поданий нижче уривок із «[[Гаргантюа і Пантагрюель|Пантагрюеля]]» (1532) [[Франсуа Рабле]] демонструє відмінності між середньофранцузькою та сучасною французькою мовами.<ref>Двомовне видання середньофранцузькою та сучасною французькою мовами, ''Pantagruel'', édition Bilingue, Pocket, Paris 1998, початок Розділу I, с. 30 та 31.</ref>
{| class="wikitable"
|-
! Середньофранцузька мова !! Сучасна французька мова
|-
| Ce ne sera Chose inutile ne oysifve, de vous remembrez la premiere source et origine dont nous est nay le bon Pantagruel: car je voy que tous Bons historiographes ainsi ont traicté leurs Chronicques, non seulement des Grecz, des Arabes et Ethnicques, mais aussi les auteurs de la Saincte Escripture, comme monsieigneur sainct Luc mesement, et sainct Matthieu.
| Il ne sera pas inutile ni oiseux de vous remettre en mémoire la première source et origine d'où nous est né le bon Pantagruel: car je vois que tous les Bons historiographes ont ainsi organisé leurs chroniques, non seulment les Grecs, Arabes et païens, mais aussi les auteurs de l’Écriture Sainte, comme Monseigneur saint Luc surtout et saint Matthieu
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''Larousse dictionnaire du moyen français'', Paris, Larousse, 1992.
* Henri Bonnard, ''Notions de style, de versificiation et d'histoire de la langue française.'', Paris, SUDEL, 1953.
* Walther von Wartburg, ''Évolution et structure de la langue française'', Berne, Suisse, Francke A.G., 1946.
* {{Ouvrage |prénom1=Gaston |nom1=Zink|lien auteur1=Gaston Zink|titre=Le Moyen français (XIVe et XVe s.) |lieu=Paris |éditeur=[[Presses universitaires de France]] |collection=Que sais-je ? |numéro dans collection=1086|année=1990 |pages totales=127|isbn= 2-13-042813-4|url=https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5619847p/f176.image}}.

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Французька мова]]

Попередник: давньофранцузька мова

Має граматичний рід: жін. і чол. р.d

Абетка: латинське письмо

Код мови Вікімедіа: frm


text:
# Душевна рана (фільм)
Душевна рана (тур. Gönül Yarası) — турецький фільм 2005 року, знятий Явузом Тургулом.

## Сюжет
Після 15 років роботи вчителем у селі Назим повертається в Стамбул. Там він зустрічає знайомого, який пропонує йому попрацювати таксистом. Одного разу Назим знайомиться з жінкою на ім'я Дюнья, яку переслідує її колишній чоловік Халіль. Назим хоче допомогти Дюньї і її дочці Мелек, але його діти, з якими у нього складні відносини, виступають проти.

## У ролях
- Шенер Шен — Назим
- Мельтем Джумбул — Дюнья
- Тімучін Есен — Халіль
- Гювен Кирач — Мехмет
- Девін Озгюр Чинар — Пірає

## Критика
Мельтем Джумбул отримала премію «FIPRESCI Best Actress Award» Міжнародної федерації кінопреси на кінофестивалі «Palm Springs International Film Festival».
Шенер Шен здобув перемогу в номінації «кращий актор» на кінофестивалі «Золотий апельсин».
Фільм був номінований на Оскар від Туреччини, але не увійшов у шортлист. Також фільм «Душевна рана» отримав «Best Feature award» — найвищу нагороду кінофестивалю «Queens International Film Festival».
У квітні 2006 року фільм був показаний на Бостонському кінофестивалі турецького кіно.

title: Душевна рана (фільм)

wikitext:
{{Фільм|зображення=Gonul Yarasi.jpg}}
'''Душевна рана''' ({{Lang-tr|Gönül Yarası}}) — турецький фільм 2005 року, знятий Явузом Тургулом.

== Сюжет ==
Після 15 років роботи вчителем у селі Назим повертається в Стамбул. Там він зустрічає знайомого, який пропонує йому попрацювати таксистом. Одного разу Назим знайомиться з жінкою на ім'я Дюнья, яку переслідує її колишній чоловік Халіль. Назим хоче допомогти Дюньї і її дочці Мелек, але його діти, з якими у нього складні відносини, виступають проти<ref>[https://www.theguardian.com/film/News_Story/Critic_Review/Guardian_review/0,4267,1399798,00.html Lovelorn]</ref><ref>{{Cite web |url=http://variety.com/2005/film/awards/lovelorn-1200520442/ |title=Review: ‘Lovelorn’ |accessdate=1 вересня 2020 |archive-date=16 червня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210616172542/https://variety.com/2005/film/awards/lovelorn-1200520442/ }}</ref><ref>[http://www.bbc.co.uk/films/2005/01/24/lovelorn_2005_review.shtml Lovelorn (Gönül Yarasi) (2005)]</ref>.

== У ролях ==

* Шенер Шен — Назим
* Мельтем Джумбул — Дюнья
* Тімучін Есен — Халіль
* Гювен Кирач — Мехмет
* Девін Озгюр Чинар — Пірає

== Критика ==
Мельтем Джумбул отримала премію «FIPRESCI Best Actress Award» [[Міжнародна федерація кінопреси|Міжнародної федерації кінопреси]] на кінофестивалі «Palm Springs International Film Festival»<ref>[http://www.fipresci.org/festival-reports/2006/palm-springs 17th Palm Springs International Film Festival]</ref>.

Шенер Шен здобув перемогу в номінації «кращий актор» на кінофестивалі «<nowiki/>[[Антальський міжнародний кінофестиваль|Золотий апельсин]]<nowiki/>»<ref>[https://archive.today/20170329130747/http://www.hurriyetdailynews.com/everybodys-waiting-for-the-next-year-.aspx?pageID=438&n=everybodys-waiting-for-the-next-year-...-2005-10-03 Everybody’s waiting for the next year]</ref>.

Фільм був номінований на [[Оскар (значення)|Оскар]] від Туреччини, але не увійшов у шортлист<ref name="bostonturkishfilmfestival">{{Cite web |url=http://www.bostonturkishfilmfestival.org/2006Festival/GonulYarasi.htm |title=LOVELORN (Gonul Yarasi) |accessdate=1 вересня 2020 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304000934/http://www.bostonturkishfilmfestival.org/2006Festival/GonulYarasi.htm }}</ref>. Також фільм «Душевна рана» отримав «Best Feature award» — найвищу нагороду кінофестивалю «Queens International Film Festival»<ref>[https://archive.today/20170320075008/http://www.hurriyetdailynews.com/lovelorn-for-the-oscars.aspx?pageID=438&n=lovelorn-for-the-oscars-2005-12-02 'Lovelorn' for the Oscars]</ref>.

У квітні 2006 року фільм був показаний на Бостонському кінофестивалі турецького кіно<ref name="bostonturkishfilmfestival"/>.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* [https://www.svoboda.org/a/105941.html Кінематограф Туреччини переживає підйом]
[[Категорія:Фільми турецькою мовою]]
[[Категорія:Фільми-драми Туреччини]]

title: тур. Gönül Yarası

Жанр: драматичний фільм

Режисер: Явуз Турґул

Продюсер: Ömer Vargıd

Сценарист: Явуз Турґул

У головних · ролях: Şener Şend, Meltem Cumbuld, Timuçin Esend, Güven Kıraçd, Sümer Tilmaçd, Devin Özgür Çınard, Erdal Tosund, Aynur Doğand, Mübeccel Vardard, Mine Tugayd, Bülent Çolakd, Sarp Aydınoğlud і Atila Pekdemird

Дистриб'ютор: Warner Brothers

Мова: турецька

Країна: Туреччина


text:
# Нарвал
Нарвал однорогий, єдиноріг (Monodon monoceros) — рідкісний вид ссавців родини нарвалових. Поширений в арктичних водах. Довжина тварини зазвичай становить 4–5 метрів, не враховуючи бивня, який може сягати 3 метрів у найбільших самців. Нарвал найтісніше споріднений з білухою.

## Морфологічна характеристика
Мабуть, найбільш помітною особливістю нарвала є наявність ікла («бивні»), яке виступає з верхньої лівої губи у самця нарвала й може сягати довжини 3 метри й маси 10 кг у дуже великих особин. У нарвала всього два зуби; як правило, лівий прорізується, а правий зуб залишається вбудованим. У більшості самиць обидва зуби залишаються вбудованими, однак у обох статей може бути один або два бивні. Якщо присутні обидва бивні, лівий завжди більший. Існували різні гіпотези щодо функцій бивня. Останнім часом віддають перевагу двом можливим функціям: ієрархічній і як орган чуття. Останні дослідження показали, що зуб містить ≈ 10 мільйонів нервових закінчень, за допомогою яких, крім температури і тиску води, залежно від глибини можна визначити вміст солі в морській воді та кількість здобичі.
Ще одна унікальна фізична характеристика — відсутність спинного плавця. У нарвалів замість спинного плавця є спинний хребет. Спинний хребет і його виїмковий малюнок унікальні, тому його можна сфотографувати та використати для розрізнення окремих нарвалів.
Нарвали мають темно-синьо-сірий колір при народженні. З віком проявляється білий колір, створюючи плямистий візерунок. Дорослий нарвал має темну плямисту спинну сторону і кремову черевну сторону. Нарвал продовжує ставати світлішим і, зрештою, дуже старі самці можуть бути переважно білого кольору.
Дорослі нарвали мають довжину 4–5 метрів і вагу 900—1600 кг; самці більші за самиць. Голова мала. Морда тупа. Рот малий, вузький, загнутий догори до кутів. Плавники невеликі й округлі. 2n=44 і каріотип нарвала подібний до каріотипу більшості інших китоподібних.

## Спосіб життя
Кожне літо нарвали проводять приблизно два місяці в вільних від льоду затоках і фіордах канадської Арктики, східного острова Баффіна, західної та східної Гренландії та Шпіцбергена. Восени нарвали мігрують до районів зимівлі, які, як правило, є глибокими, офшорними, вкритими льодом місцями проживання вздовж континентального схилу. Нарвали дуже пристосовані до місць із обмеженою кількістю відкритої води. Висока щільність нарвалів утворюється у відводках і тріщинах пакового льоду. Взимку нарвали інтенсивно харчуються на дні моря, але деякі субпопуляції також можуть харчуватися пелагічною здобиччю. Значна частина річного споживання енергії отримується взимку.
Отелення відбувається навесні під час північної (або в деяких популяціях прибережної) міграції, яка збігається з відступанням морського льоду. Риба, кальмари та креветки складають раціон нарвала, особливо арктичні види риб, такі як Reinhardtius hippoglossoides, Boreogadus saida, Arctogadus glacialis.
Ворогами нарвалів є Homo sapiens, Odobenus rosmarus, Orcinus orca, Somniosus microcephalus, Ursus maritimus.

## Використання
На нарвалів полюють у Канаді та Гренландії, щоб отримати їжу для людей і тварин, а також задля бивнів. Бивні нарвала з Канади та Гренландії продаються на спеціалізованих сувенірних ринках всередині країни, а також експортуються у вигляді цілих бивнів або у вигляді різьблених виробів.

## Охорона
Нарвал занесений до Додатку II Конвенції про міжнародну торгівлю видами, що перебувають під загрозою зникнення (CITES). Тому країни-експортери зобов'язані подавати висновок про відсутність шкоди. Ця вимога змусила Канаду та Гренландію задокументувати рівні вилову та торгівлі, а також надати дані про чисельність і тенденції полювання нарвалів. Негативні висновки зробили експорт бивнів нарвала з кількох запасів у Канаді незаконним протягом короткого періоду в 2010-11 роках і призвів до тимчасової заборони на експорт у Гренландії у 2006 році. Ця заборона діяла щонайменше до лютого 2014 року. Робоча група Наукового комітету NAMMCO зі стану чисельності нарвалів і білуг збираються разом щороку, щоб переглянути нову інформацію про біології нарвалів і білух, оновлювати оцінки та надавати поради урядам Канади та Гренландії. Європейський Союз ввів заборону на імпорт бивнів нарвала в грудні 2004 року. Очевидно, що ця заборона була знята у лютому 2010 року у відповідь на те, що Гренландія запровадила систему квот «на основі наукових порад і більш точних цифр чисельності популяції». Імпорт продуктів з нарвала до Сполучених Штатів був заборонений Законом США про захист морських ссавців з 1972 року.

## Назва
Наукова родова назва Monodon отримана від дав.-гр. μόνος — «єдиний», ὀδών, ὀδούς — «зуб»; видова назва monoceros утворена від μόνος — «єдиний, один», κέρας — «ріг». Назва нарвал запозичена зі скандинавських мов і походить від nar — «труп» і (h)val(r) — «кит»; скандинавська назва («трупо-кит») пояснюється тим, що ця тварина часто має блідий колір і має літню звичку лежати нерухомо на поверхні води або біля неї.
У самців у верхній щелепі розвивається спрямований вперед бивень, звідки й інша назва — єдиноріг. В українських природничих працях також зафіксовано назви: одноріг, зуборіг, нарваль.

title: Нарвал

wikitext:
{{Speciesbox
| name = Нарвал
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| image = Narwhalsk.jpg
| image_width = 175px
| image2 = Narwhal_size.svg
| image2_width = 250px
| image2_caption = Розмір нарвала у порівнянні з людиною
| display_parents = 2
| genus = Monodon
| parent_authority = Linnaeus, 1758
| species = monoceros
| authority = [[Карл Лінней|Linnaeus]], 1758
| range_map = Monodon monoceros map.svg
| range_map_caption = Ареал виду
}}
[[Файл:Narwalschaedel.jpg|міні|праворуч|250пкс|Череп нарвала з двома іклами — рідкісне явище. Як правило, чоловічі особини мають одне довге ікло, з лівого боку верхньої щелепи. Зоологічний музей Гамбурга]]
[[Файл:Pod Monodon monoceros.jpg|міні|праворуч|250пкс|Зграйка нарвалів]]
'''Нарвал однорогий'''<ref name="Маркевич">{{книга |автор=[[Маркевич Олександр Прокопович|Маркевич, О. П.]] |заголовок=Номенклатура // Маркевич О. П., [[Татарко Костянтин Іларіонович|Татарко К. І.]] Російсько-українсько-латинський зоологічний словник |місце=Київ |видавництво=Наук. думка |рік=1983 |сторінки=213 |посилання=}}</ref>, єдиноріг<ref name="УРЕ" /> (''Monodon monoceros'') — рідкісний [[Вид (біологія)|вид]] [[ссавці]]в родини [[Нарвалові|нарвалових]]. Поширений в арктичних водах. Довжина тварини зазвичай становить 4–5 метрів, не враховуючи бивня, який може сягати 3 метрів у найбільших самців. Нарвал найтісніше споріднений з [[Білуха|білухою]].

== Морфологічна характеристика ==
Мабуть, найбільш помітною особливістю нарвала є наявність ікла («бивні»), яке виступає з верхньої лівої губи у самця нарвала й може сягати довжини 3 метри й маси 10 кг у дуже великих особин. У нарвала всього два зуби; як правило, лівий прорізується, а правий зуб залишається вбудованим. У більшості самиць обидва зуби залишаються вбудованими, однак у обох статей може бути один або два бивні. Якщо присутні обидва бивні, лівий завжди більший<ref name="ADW">{{cite web |url=https://animaldiversity.org/accounts/Monodon_monoceros/ |назва=''Monodon monoceros'' |автор=Dunford, A. |дата=2020 |вебсайт=Animal Diversity Web |видавець= |дата-доступу=06.01.2022 |archive-date=11 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220111155941/https://animaldiversity.org/accounts/Monodon_monoceros/ }} {{ref-en}}</ref><ref name="MS">{{стаття |автор=Reeves, R. R.; Tracey, S. |назва=''Monodon monoceros'' |видання=Mammalian Species |рік=1980 |випуск= |номер=127 |сторінки=1–7 |doi=doi.org/10.2307/3503952 |посилання=}} {{ref-en}}</ref>. Існували різні гіпотези щодо функцій бивня. Останнім часом віддають перевагу двом можливим функціям: ієрархічній і як орган чуття. Останні дослідження показали, що зуб містить ≈ 10 мільйонів нервових закінчень, за допомогою яких, крім температури і тиску води, залежно від глибини можна визначити вміст солі в морській воді та кількість здобичі<ref>{{cite web |url=https://www.scinexx.de/news/biowissen/raetsel-um-das-horn-des-narwals-geloest/ |назва=Rätsel um das “Horn” des Narwals gelöst |автор= |дата= |вебсайт=scinexx.de |видавець= |дата-доступу=06.01.2022 |archive-date=6 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220106173923/https://www.scinexx.de/news/biowissen/raetsel-um-das-horn-des-narwals-geloest/ }} {{ref-de}}</ref>.

Ще одна унікальна фізична характеристика — відсутність спинного плавця. У нарвалів замість спинного плавця є спинний хребет. Спинний хребет і його виїмковий малюнок унікальні, тому його можна сфотографувати та використати для розрізнення окремих нарвалів<ref name="ADW"/>.

Нарвали мають темно-синьо-сірий колір при народженні. З віком проявляється білий колір, створюючи плямистий візерунок. Дорослий нарвал має темну плямисту спинну сторону і кремову черевну сторону. Нарвал продовжує ставати світлішим і, зрештою, дуже старі самці можуть бути переважно білого кольору<ref name="ADW"/>.

Дорослі нарвали мають довжину 4–5 метрів і вагу 900—1600 кг; самці більші за самиць<ref name="ADW"/>. Голова мала. Морда тупа. Рот малий, вузький, загнутий догори до кутів. Плавники невеликі й округлі. 2n=44 і [[каріотип]] нарвала подібний до каріотипу більшості інших китоподібних<ref name="MS"/>.

== Спосіб життя ==
Кожне літо нарвали проводять приблизно два місяці в вільних від льоду затоках і фіордах канадської Арктики, східного острова Баффіна, західної та східної Гренландії та Шпіцбергена. Восени нарвали мігрують до районів зимівлі, які, як правило, є глибокими, офшорними, вкритими льодом місцями проживання вздовж континентального схилу. Нарвали дуже пристосовані до місць із обмеженою кількістю відкритої води. Висока щільність нарвалів утворюється у відводках і тріщинах пакового льоду. Взимку нарвали інтенсивно харчуються на дні моря, але деякі субпопуляції також можуть харчуватися пелагічною здобиччю. Значна частина річного споживання енергії отримується взимку<ref name="IUCN">{{cite web |url=https://www.iucnredlist.org/species/13704/50367651 |назва=''Monodon monoceros'' |автор=Lowry, L.; Laidre, K.; Reeves, R. |дата=2017 |видавець=The IUCN |дата-доступу=06.01.2022 |archive-date=20 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220120005733/https://www.iucnredlist.org/species/13704/50367651 }} {{ref-en}}</ref>.

Отелення відбувається навесні під час північної (або в деяких популяціях прибережної) міграції, яка збігається з відступанням морського льоду. Риба, кальмари та креветки складають раціон нарвала, особливо арктичні види риб, такі як ''[[Reinhardtius hippoglossoides]]'', ''[[Boreogadus saida]]'', ''[[Arctogadus glacialis]]''<ref name="IUCN"/>.

Ворогами нарвалів є ''[[Homo sapiens]]'', ''[[Odobenus rosmarus]]'', ''[[Orcinus orca]]'', ''[[Somniosus microcephalus]]'', ''[[Ursus maritimus]]''<ref name="ADW"/>.

== Використання ==
На нарвалів полюють у Канаді та Гренландії, щоб отримати їжу для людей і тварин, а також задля бивнів. Бивні нарвала з Канади та Гренландії продаються на спеціалізованих сувенірних ринках всередині країни, а також експортуються у вигляді цілих бивнів або у вигляді різьблених виробів<ref name="IUCN"/>.

== Охорона ==
Нарвал занесений до Додатку II Конвенції про міжнародну торгівлю видами, що перебувають під загрозою зникнення (CITES). Тому країни-експортери зобов'язані подавати висновок про відсутність шкоди. Ця вимога змусила Канаду та Гренландію задокументувати рівні вилову та торгівлі, а також надати дані про чисельність і тенденції полювання нарвалів. Негативні висновки зробили експорт бивнів нарвала з кількох запасів у Канаді незаконним протягом короткого періоду в 2010-11 роках і призвів до тимчасової заборони на експорт у Гренландії у 2006 році. Ця заборона діяла щонайменше до лютого 2014 року. Робоча група Наукового комітету NAMMCO зі стану чисельності нарвалів і білуг збираються разом щороку, щоб переглянути нову інформацію про біології нарвалів і білух, оновлювати оцінки та надавати поради урядам Канади та Гренландії. Європейський Союз ввів заборону на імпорт бивнів нарвала в грудні 2004 року. Очевидно, що ця заборона була знята у лютому 2010 року у відповідь на те, що Гренландія запровадила систему квот «на основі наукових порад і більш точних цифр чисельності популяції». Імпорт продуктів з нарвала до Сполучених Штатів був заборонений Законом США про захист морських ссавців з 1972 року<ref name="IUCN"/>.

== Назва ==
Наукова родова назва ''Monodon'' отримана від {{lang-grc|μόνος}} — «єдиний», {{lang-grc2|ὀδών, ὀδούς}} — «зуб»<ref>{{стаття |автор=Palmer, T. S. |назва=Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals |видання=North American Fauna |рік=1904 |випуск=23 |номер= |сторінки=350 |doi= |посилання=}} {{ref-en}}</ref>; видова назва monoceros утворена від {{lang-grc2|μόνος}} — «єдиний, один», {{lang-grc2|κέρας}} — «ріг». Назва ''нарвал'' запозичена зі скандинавських мов і походить від nar — «труп» і (h)val(r) — «кит»; скандинавська назва («трупо-кит») пояснюється тим, що ця тварина часто має блідий колір<ref>{{ЕСУМ4|42}}</ref> і має літню звичку лежати нерухомо на поверхні води або біля неї<ref>{{cite web |url=http://www.dfo-mpo.gc.ca/science/publications/uww-msm/pdf/narwhal-narval-eng.pdf |title=The Narwhal: Unicorn of the Seas |publisher=Fisheries and Oceans Canada |year=2007 |access-date=10 липня 2013 |archive-date=10 липня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130710194915/http://www.dfo-mpo.gc.ca/Science/publications/uww-msm/pdf/narwhal-narval-eng.pdf }}</ref>.

У самців у верхній щелепі розвивається спрямований вперед бивень, звідки й інша назва — єдиноріг<ref name="УРЕ" /><ref name="Маркевич"/>. В українських природничих працях також зафіксовано назви: одноріг<ref>{{книга |автор=Шарлемань, М. |заголовок=Ссавці. — Плазуни. — Земноводяні |місце=Київ |видавництво=Держ. вид-во України |рік=1927 |сторінки=22 |посилання=}}</ref>, зуборіг<ref>{{книга |автор=Верхратський І. |заголовок=Зоольогія на низші кляси шкіл середніх. Вид. IV. |місце=Львів |видавництво=Печатня Наук. Т-ва ім. Шевченка |рік=1910 |сторінки= |посилання=}}</ref><ref name="Полян">{{книга |автор=Покорный А. / перевѣвъ на рускій языкъ М. Поляньскій |заголовок=Зоологія |місце=Прага |видавництво=Книгопечатня Богеміи |рік=1874 |сторінки=79 |посилання=}}</ref>, нарваль<ref name="Полян"/>.

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=
<ref name="УРЕ">[https://leksika.com.ua/13740419/ure/narval Нарвал] // {{УРЕ}}</ref>
}}

== Посилання ==
* [http://www.departments.bucknell.edu/biology/resources/msw3/browse.asp?id=14300107 ''Monodon monoceros''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160303165222/http://www.departments.bucknell.edu/biology/resources/msw3/browse.asp?id=14300107 |date=3 березня 2016 }} in [[Види ссавців світу|Mammal Species of the World]], 3rd edition

{{ссавці-доробити}}
{{Authority control}}
{{Taxonbar |from=Q159426}}

[[Категорія:Тварини, описані 1758]]
[[Категорія:Нарвалові]]
[[Категорія:Фауна Північного Льодовитого океану]]
[[Категорія:Монотипові роди ссавців]]
[[Категорія:Ссавці Канади]]
[[Категорія:Ссавці Гренландії]]
[[Категорія:Ссавці Норвегії]]
[[Категорія:Ссавці Росії]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Найменший ризик (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Парнокопитні (Artiodactyla)

Інфраряд: Китоподібні (Cetacea)

Родина: Нарвалові (Monodontidae)

Рід: Нарвал (Monodon) · Linnaeus, 1758

Вид: Нарвал (M. monoceros)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва:
Monodon monoceros · Linnaeus, 1758
Ареал виду


text:
# Росні Смарт
Росні Смарт (19 жовтня 1940 — 15 січня 2025) — прем'єр-міністр Гаїті у 1996—1997 роках. Залишив свій пост до того, як йому було знайдено заміну. В результаті посада глави уряду залишалась вакантною упродовж близько двох років.

title: Росні Смарт

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я    = Росні Смарт
| оригінальне ім'я   = {{lang-fr|Rosny Smarth}}
| ім'я при народженні =
| портрет            =
| ширина портрета    =
| підпис             =
| герб               =
| титул              = [[Список прем'єр-міністрів Гаїті|Прем'єр-міністр Гаїті]]
| порядок            = 8
| прапор             = Flag of Haiti.svg
| періодпочаток   = [[27 лютого]] [[1996]]
| періодкінець   = [[9 червня]] [[1997]] року
| попередник         = [[Клодетт Верле]]
| наступник          = Вакант
| президент          = [[Рене Преваль]]
| дата народження    = 19.10.1940
| місце народження   =
| дата смерті        =
| місце смерті       =
| династія           =
| батько             =
| мати               =
| чоловік            =
| дружина            =
| освіта             =
| партія             =
| нагороди           =
| автограф           =
| Commons            =
}}
{{Othernames|Смарт}}
'''Росні Смарт''' ([[19 жовтня]] [[1940]] — [[15 січня]] [[2025]]) — прем'єр-міністр [[Гаїті]] у 1996—1997 роках<ref>{{cite news|title=Premier In Haiti Resigns In Dispute|agency=Associated Press|publisher=The Blade|date=10 червня 1997|url=http://news.google.com/newspapers?id=-TEaAAAAIBAJ&sjid=Hw4EAAAAIBAJ&pg=6680,3408177|page=2|accessdate=2013-10-12}}</ref>. Залишив свій пост до того, як йому було знайдено заміну. В результаті посада глави уряду залишалась вакантною упродовж близько двох років.

== Примітки ==
{{Примітки}}
{{Бібліоінформація}}
{{Прем'єр-міністри Гаїті}}

{{politic-stub}}

{{DEFAULTSORT:Смарт Росні}}

title: 27 лютого 1996 — 9 червня 1997 року

Президент: Рене Преваль

Попередник: Клодетт Верле

Наступник: Вакант

Народження: 19 жовтня 1940 (84 роки) · Cavaellond, Aquin Arrondissementd, Південний департамент, Гаїті

Країна: Гаїті

Освіта: Католицький університет Чилі

Партія: Struggling People's Organizationd

27 лютого 1996 — 9 червня 1997 року: Медіафайли у Вікісховищі

Прапор: 8-й Прем'єр-міністр Гаїті