text:
# Полтавка (Пологівський район)
Полта́вка (до 1946 року — Санжарівка) — село в Україні, у Малинівській сільській громаді
Пологівського району Запорізької області. Населення становить 16 осіб. До 2016 року орган місцевого самоврядування — Полтавська сільська рада.

## Географія
Село Полтавка розташоване за 124 км від обласного центру та 46 км від районного центру, на березі річки Янчул (переважно на лівому березі), вище за течією на відстані 1 км розташоване село Малинівка, нижче за течією на відстані 3 км розташоване село Новомиколаївка, на протилежному березі — село Охотниче. Селом течуть декілька пересихаючих струмків із загатами.

## Історія
Село засноване на початку XIX століття вихідцями з містечка Санжар Полтавської губернії (нині — Решетилівка Полтавського району Полтавської області).
Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 205 жителів села.

### У Незалежній Україні
3 серпня 2018 року Полтавська сільська рада, в ході децентралізації, разом з іншими сільськими радами об'єдналась в Малинівську сільську громаду.
12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», село увійшло до складу Малинівської сільської громади.
17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Гуляйпільського району, село увійшло до складу Пологівського району.

### Російське вторгнення в Україну (з 2022)
26 червня 2022 року російські окупанти знищили вщент двоповерховий сільський Будинок культури, який до російського вторгнення в Україну збирав односельців на найрізноманітніші концерти та урочисті заходи.

## Населення
Відповідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1173 особи, з яких 511 чоловіків та 662 жінки.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 1104 особи.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| українська | 93,89 %  |
| російська  | 6,02 %   |
| білоруська | 0,09 %   |

## Об'єкти соціальної сфери
- Середня загальноосвітня школа.
- Школа-інтернат.
- Амбулаторія.

## Постать
- Білий Іван Володимирович (1921—1988) — громадський діяч, ветеран Другої світової війни, кавалер 5-ти орденів.
- Шумак Максим Васильович (1991—2016) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

title: Полтавка (Пологівський район)

wikitext:
{{Село
| назва           = Полтавка
| область         = [[Запорізька область]]
| район           = [[Пологівський район]]
| громада         = [[Малинівська сільська громада]]
| код КАТОТТГ     = UA23100110100067692
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| зображення      = Братська могила радянських воїнів та пам'ятник воїнам - односельцям, с. Полтавка, Гуляйпільський р-н, Запорізька область.jpg
| зображення_підпис = Меморіал полеглим воїнам-односельцям під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] в селі Полтавка
| засновано       = на початку [[XIX століття]]
| населення       = 1104 осіб ([[2001]])
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,059
| ref-площа       =
| щільність       = 18864,41
| поштовий індекс = 70240
| телефонний код  = 6145
| координати      = {{coord|47|43|0|N|36|28|39|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 47|
| lat_min         = 43|
| lat_sec         = 0
| lon_deg         = 36|
| lon_min         = 28|
| lon_sec         = 39
| висота          = 114
| ref-висота      =
| водойма         = р. [[Янчул]]
| адреса          = 70242, Україна, Запорізька обл., Пологівський р-н, с. Малинівка, вул. Космічна, буд. 25
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      = 124
| ref-відстань о  =
| відстань р      = 46
| ref-відстань р  =
| станція         = [[Гуляйполе (станція)|Гуляйполе]]
| відстань ст     = 29
}}
'''Полта́вка''' (до 1946 року — ''Санжарівка'') — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Малинівська сільська громада|Малинівській сільській громаді]]
[[Пологівський район|Пологівського району]] [[Запорізька область|Запорізької області]]. Населення становить 16 осіб<ref>{{Cite web |url=https://www.radiosvoboda.org/amp/novyny-pryazovya-viyna-zaporizkyy-napryamok-sela-bez-lyudey/33440024.html |title=«Безлюдних сіл стає все більше»: окупанти рвуться на схід Запорізької області |website=www.radiosvoboda.org |access-date=2025-06-14}}</ref>. До 2016 року орган місцевого самоврядування — [[Полтавська сільська рада (Гуляйпільський район)|Полтавська сільська рада]].

== Географія ==
Село ''Полтавка'' розташоване за 124 км від [[Запоріжжя|обласного центру]] та 46 км від [[Пологи (місто)|районного центру]], на березі річки [[Янчул]] (переважно на лівому березі), вище за течією на відстані 1 км розташоване село [[Малинівка (Пологівський район)|Малинівка]], нижче за течією на відстані 3 км розташоване село [[Новомиколаївка (Гуляйпільська міська громада)|Новомиколаївка]], на протилежному березі — село [[Охотниче (Пологівський район)|Охотниче]]. Селом течуть декілька пересихаючих струмків із загатами.

== Історія ==
Село засноване на початку XIX століття вихідцями з містечка Санжар Полтавської губернії (нині — [[Решетилівка]] [[Полтавський район|Полтавського району]] [[Полтавська область|Полтавської області]]).

Під час організованого радянською владою [[Голодомор (1932—1933)|Голодомору 1932—1933 років]] померло щонайменше 205 жителів села<ref name="Голодомор УІНП"/>.

=== У Незалежній Україні ===
[[3 серпня]] [[2018]] року [[Полтавська сільська рада (Гуляйпільський район)|Полтавська сільська рада]], в ході [[Децентралізація в Україні|децентралізації]], разом з іншими сільськими радами об'єдналась в Малинівську сільську громаду.

12 червня [[2020]] року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», село увійшло до складу Малинівської сільської громади<ref>{{Cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/713-2020-р|website=Офіційний вебпортал Верховної Ради України|accessdate=2022-10-18|language=uk}}</ref>.

[[17 липня]] [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Гуляйпільський район|Гуляйпільського району]], село увійшло до складу Пологівського району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

=== Російське вторгнення в Україну (з 2022) ===
{{main|Російське вторгнення в Україну (з 2022)}}
26 червня 2022 року російські окупанти знищили вщент двоповерховий сільський Будинок культури, який до російського вторгнення в Україну збирав односельців на найрізноманітніші концерти та урочисті заходи<ref>{{Cite web|url=http://1news.zp.ua/v-zaporozhskoj-oblasti-okkupanty-unichtozhili-selskij-dom-kultury-foto/|title=У Запорізькій області російські окупанти знищили сільський будинок культури (фото)|website=Перший Запорізький|date=2022-06-26}}</ref>.

== Населення ==
Відповідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 1173 особи, з яких 511 чоловіків та 662 жінки<ref name="населення 1989"/>.

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкали 1104 особи<ref name="населення 2001"/>.

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="standard"
|-
! Мова || Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 93,89 %
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 6,02 %
|-
| [[білоруська мова в Україні|білоруська]]
| align="right"| 0,09 %
|}

== Об'єкти соціальної сфери ==
* Середня загальноосвітня школа.
* Школа-інтернат.
* Амбулаторія.

== Постать ==
* Білий Іван Володимирович (1921—1988) — громадський діяч, ветеран [[Друга світова війна|Другої світової війни]], кавалер 5-ти орденів.
* [[Шумак Максим Васильович]] (1991—2016) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Запорізька область)]]

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=

<ref name="Голодомор УІНП">{{cite web |title=Полтавка |website=Геоінформаційна система місць «Голодомор 1932—1933 років в Україні» |url=http://194.44.11.173:8099/pt?pt=26982 |publisher=[[Український інститут національної пам'яті]] |accessdate=18 червня 2020 |url-status=dead }}</ref>

<ref name="населення 1989">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Запорізька область (осіб) — Регіон, Рік, Категорія населення , Стать (12.01.1989)|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=11 листопада 2019|archive-date=2014-07-31|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Запорізька область (осіб) — регіон, рік (05.12.2001)|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=11 листопада 2019|archive-date=2014-07-31|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Розподіл населення за рідною мовою, Запорізька область (у % до загальної чисельності населення) — регіон, рік, вказали у якості рідної мову (05.12.2001)|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=11 листопада 2019|archive-date=2014-07-31|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/zaporozhskaja/21161 Погода в селі Полтавка]
* Історія міст і сіл Української РСР. Запорізька область. Київ: Головна редакція Української радянської енциклопедії, 1970, с. 615

{{Малинівська сільська громада}}
{{Гуляйпільський район}}
{{Портали|Україна|Запорізька область|Географія}}
{{Zaporizhia-geo-stub}}

[[Категорія:Села Запорізької області]]
[[Категорія:Населені пункти Пологівського району]]

title: село Полтавка

Країна: Україна

Область: Запорізька область

Район: Пологівський район

Тер. громада: Малинівська сільська громада

title: Основні дані

Засноване: на початку XIX століття

title: Географічні дані

Водойми: р. Янчул

Відстань до · районного центру: 46 км

Найближча залізнична станція: Гуляйполе

Відстань до · залізничної станції: 29 км

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Полтавка

title: Мапа

Мапа: Полтавка у Вікісховищі


text:
# Список керівників держав 83 року

## Європа
- Боспорська держава — цар Рескупорід II (68-90)
- Дакія — цар Дурас (68-87)
- Ірландія — верховний король Туатал Техтмар (76-106)
- Римська імперія
  - імператор  Доміціан (81-96)
    - консул Доміціан (83)
    - консул Квінт Петіллій Церіал (83)
      - легат Римської Британії Гней Юлій Агрікола (78-84)
      - Нижня Германія — Секст Юлій Фронтін (80-83)

## Азія
- Бану Джурам (Мекка) — шейх Абд аль-Масих (76-106)
- Велика Вірменія — цар Трдат I (62-88)
- Диньяваді — Вадха Ку (68-90)
- Іберійське царство — цар Картам (75-106)
- Індо-парфянське царство (Маргіана) — Сас (80-87)
- Китай
  - Династія Хань — імператор Лю Да (Чжан-ді) (75-88)
- Корея
  - племінний союз Кая — Суро
  - Когурьо — тхеван (король) Тхеджохо (53-146)
  - Пекче — король Кіру (77-128)
  - Сілла — ісагим (король)  Пхаса (80-112)
- Кушанська імперія — Віма Такто (80-105)
- Набатейське царство — цар Раббель II Сотер (70-106)
- Осроена — цар Абгар VI (71-91)
- Персія
  - Парфія — шах Пакор II (78-105)
- Царство Сатаваханів
  - магараджа Пуріндрасена Сатавахана (62-83)
  - магараджа Сундара Сватікарні (83-84)
- Сипау (Онг Паун) — Сау Кам Монг (72-110)
- Хим'яр — цар  Йюхакам (80-85)
- Шрикшетра — Атитайя (80-83)
- Японія — тенно (імператор) Кейко (71-130)
  - прокуратор Юдеї — Сальвіден (80-85)
  - Лікія і Памфілія — Гай Карістаній Фронто (81-84)

## Африка
- Царство Куш — цариця Аманікаташан (62-85)
  - префект Єгипту Гай Теттій Кассіан Приск (80-83)

wikiname: ukwiki

title: Список керівників держав 83 року

in_language: uk

wikitext:
{{Навігація для року|83}}
== Європа ==
* [[Боспорська держава]] — цар [[Рескупорід II]] (68-90)
* [[Дакія]] — цар Дурас (68-87)
* [[Ірландія]] — верховний король [[Туатал Техтмар]] (76-106)
* [[Римська імперія]]
** імператор  [[Доміціан]] (81-96)
*** консул [[Доміціан]] (83)
*** консул [[Квінт Петіллій Церіал]] (83)
**** легат [[Британія (провінція)|Римської Британії]] [[Гней Юлій Агрікола]] (78-84)
**** [[Нижня Германія (римська провінція)|Нижня Германія]] — [[Секст Юлій Фронтін]] (80-83)

== Азія ==
* [[Бану Джурам]] (Мекка) — [[шейх Абд аль-Масих]] (76-106)
* [[Велика Вірменія]] — цар [[Трдат I]] (62-88)
* [[Диньяваді]] — [[Вадха Ку]] (68-90)
* [[Іберія (Східна Грузія)|Іберійське царство]] — цар [[Картам]] (75-106)
* [[Індо-парфянське царство]] ([[Маргіана]]) — [[Гондофар IV Сас|Сас]] (80-87)
* [[Китай]]
** [[Династія Хань]] — імператор [[Лю Да]] (Чжан-ді) (75-88)
* [[Корея]]
** племінний союз Кая — Суро
** [[Когурьо]] — тхеван (король) [[Тхеджохо]] (53-146)
** [[Пекче]] — король Кіру (77-128)
** [[Сілла]] — ісагим (король)  [[Пхаса]] (80-112)
* [[Кушанська імперія]] — [[Віма Такто]] (80-105)
* [[Набатейське царство]] — цар [[Раббель II Сотер]] (70-106)
* [[Осроена]] — цар [[Абгар VI]] (71-91)
* [[Персія]]
** [[Парфія]] — шах [[Пакор II]] (78-105)
* [[Царство Сатаваханів]]
** магараджа [[Пуріндрасена Сатавахана]] (62-83)
** магараджа [[Сундара Сватікарні]] (83-84)
* [[Сипау]] ([[Онг Паун]]) — [[Сау Кам Монг]] (72-110)
* [[Хим'яр]] — цар  Йюхакам (80-85)
* [[Шрикшетра]] — Атитайя (80-83)
* [[Японія]] — тенно (імператор) [[Імператор Кейко|Кейко]] (71-130)
** прокуратор Юдеї — [[Сальвіден]] (80-85)
** [[Лікія і Памфілія]] — [[Гай Карістаній Фронто]] (81-84)

== Африка ==
* [[Царство Куш]] — цариця [[Аманікаташан]] (62-85)
** [[Список префектів римського Єгипту|префект Єгипту]] [[Гай Теттій Африкан Кассіан Приск|Гай Теттій Кассіан Приск]] (80-83)
[[Категорія:Керівники держав за роками|0083]]

title: Рік:

Століття: II до н. е. · I до н. е. — I — II · III

Тисячоліття: 1-ше до н. е. — 1-ше — 2-ге


text:
# Пан Ніхто (роман)
«Пан Ніхто» — шпигунський роман, написаний болгарським письменником Богомилом Райновим у 1967 році. Твір визнаний одним з найкращих у детективній серії. Він відрізняється динамічною, гостросюжетної інтригою, яка доповнюється глибоким психологізмом і можливістю показати внутрішній світ розвідника та тих людей, з якими він стикається під час виконання завдання. За роман письменник удостоєний Димитровської премії в 1969 році.

## Сюжет
Герой романів відомого сучасного болгарського письменника розвідник Еміль Боєв, виконуючи відповідальні завдання в країнах Західної Європи, часто потрапляє у винятково складні, надзвичайно небезпечні ситуації. Його професіоналізм, жвавий розум, непогамовний гумор дають йому змогу виходити переможцем у різноманітних сутичках з агентами іноземних розвідок та емігрантських підривних центрів.

## Стислий зміст
Хто б міг подумати, що солідна західна фірма «Зодіак» насправді є прикриттям для центру шпигунства за країнами Східної Європи? Але у болгарської держбезпеки сумнівів немає — спочатку співробітник цієї фірми Карло Моранді намагається відновити контакти із завербованим американцями болгарським громадянином, а потім в Італії вбивають болгарського розвідника Любо на прізвисько «Диявол», якому і було доручено розслідувати діяльність Моранді.
Тепер розслідування продовжує Еміль Боєв, на очах у якого був убитий його друг Любо. Він не збирається мститися, адже Боєв — професіонал. Однак все одно у нього із «Зодіаком» тепер ще й особисті рахунки.

## Екранізації
- Пан Ніхто (фільм, 1969) (болг. Господин Никой) — болгарський фільм Івана Терзієва

## Переклади українською
- Богоміл Райнов «Пан ніхто» (романи). Київ. Видавництво худ. Літ. «Дніпро», 1988 р.

title: Пан Ніхто (роман)

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''«Пан Ніхто»''' — шпигунський роман, написаний болгарським письменником [[Богомил Райнов|Богомилом Райновим]] у 1967 році. Твір визнаний одним з найкращих у детективній серії. Він відрізняється динамічною, гостросюжетної інтригою, яка доповнюється глибоким психологізмом і можливістю показати внутрішній світ розвідника та тих людей, з якими він стикається під час виконання завдання. За роман письменник удостоєний Димитровської премії в 1969 році.

== Сюжет ==
Герой романів відомого сучасного болгарського письменника розвідник Еміль Боєв, виконуючи відповідальні завдання в країнах Західної Європи, часто потрапляє у винятково складні, надзвичайно небезпечні ситуації. Його професіоналізм, жвавий розум, непогамовний гумор дають йому змогу виходити переможцем у різноманітних сутичках з агентами іноземних розвідок та емігрантських підривних центрів.

== Стислий зміст ==
Хто б міг подумати, що солідна західна фірма «Зодіак» насправді є прикриттям для центру шпигунства за країнами Східної Європи? Але у болгарської держбезпеки сумнівів немає — спочатку співробітник цієї фірми Карло Моранді намагається відновити контакти із завербованим американцями болгарським громадянином, а потім в Італії вбивають болгарського розвідника Любо на прізвисько «Диявол», якому і було доручено розслідувати діяльність Моранді.
Тепер розслідування продовжує Еміль Боєв, на очах у якого був убитий його друг Любо. Він не збирається мститися, адже Боєв — професіонал. Однак все одно у нього із «Зодіаком» тепер ще й особисті рахунки.

== Екранізації ==

* '''[[Пан Ніхто (фільм, 1969)]]''' (болг. Господин Никой) — болгарський фільм [[Іван Терзієв|Івана Терзієва]]

== Переклади українською ==
* ''Богоміл Райнов «Пан ніхто» (романи). Київ. Видавництво худ. Літ. «Дніпро», 1988 р.''

== Посилання ==
* [http://chtyvo.org.ua/authors/Rainov_Bohomil/Pan_Nikhto_zb/ ''http://chtyvo.org.ua/authors/Rainov_Bohomil/Pan_Nikhto_zb/'']

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Детективні романи]]
[[Категорія:Науково-фантастичні романи]]
[[Категорія:Романи 1967]]
[[Категорія:Фантастичні твори Болгарії]]
[[Категорія:Екранізовані твори Болгарії]]
[[Категорія:Романи, перекладені українською мовою]]


text:
# Lygodactylus mirabilis
Lygodactylus mirabilis — вид геконоподібних ящірок родини геконових (Gekkonidae). Ендемік Мадагаскару.

## Поширення та екологія
Lygodactylus mirabilis мешкають на горі Ціафадзавуна в гірському масиві Анкаратра в центральній частині острова Мадагаскар. Вони живуть на високогірних луках, порослих чагарниками та серед скель. Зустрічаються на висоті від 2000 до 2643 м над рівнем моря. Відкладають яйця.

## Збереження
МСОП класифікує цей вид як такий, що перебуває на межі зникнення. Lygodactylus mirabilis може загрожувати знищення природного середовища.

title: Lygodactylus mirabilis

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Lygodactylus mirabilis''
| status = CR
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=172794|title=Lygodactylus mirabilis|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.2|accessdate=06 вересня 2023}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Геконоподібні]] (Gekkota)
| familia = [[Геконові]] (Gekkonidae)
| genus = ''[[Lygodactylus]]''
| species = '''''L. mirabilis'''''
| binomial = ''Lygodactylus mirabilis''
| binomial_authority = ([[Georges Pasteur|G. Pasteur]], 1962)
| synonyms =''Millotisaurus mirabilis''
| range_map =Lygodactylus mirabilis distribution.png
| range_map_caption =Ареал виду
| wikispecies = Lygodactylus mirabilis
| commonscat = Lygodactylus mirabilis
| commons = Lygodactylus mirabilis
}}
'''''Lygodactylus mirabilis''''' — вид [[Геконоподібні|геконоподібних]] [[ящірки|ящірок]] родини [[Геконові|геконових]] (Gekkonidae)<ref>{{NRDB species|genus=Lygodactylus|species=mirabilis}}</ref>. [[Ендемік]] [[Мадагаскар]]у.

== Поширення та екологія ==
''Lygodactylus mirabilis'' мешкають на горі {{нп|Ціафадзавуна||en|Mount Tsiafajavona}} в гірському масиві [[Анкаратра]] в центральній частині острова [[Мадагаскар (острів)|Мадагаскар]]. Вони живуть на високогірних луках, порослих чагарниками та серед скель. Зустрічаються на висоті від 2000 до 2643 м над рівнем моря. Відкладають яйця.

== Збереження ==
[[МСОП]] класифікує цей вид як такий, що перебуває [[на межі зникнення]]. ''Lygodactylus mirabilis'' може загрожувати знищення природного середовища.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q5087390}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Геконові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1962]]
[[Категорія:Плазуни Мадагаскару]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Мадагаскару]]

title: ?Lygodactylus mirabilis

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Геконоподібні (Gekkota)

Родина: Геконові (Gekkonidae)

Рід: Lygodactylus

Вид: L. mirabilis

Вікісховище: Lygodactylus mirabilis

Віківиди: Lygodactylus mirabilis


text:
# Прееді
Пре́еді (ест. Preedi küla) — село в Естонії, у волості Ярва повіту Ярвамаа.

## Населення
Чисельність населення на 31 грудня 2011 року становила 13 осіб.

## Історія
З 20 лютого 1992 до 21 жовтня 2017 року село входило до складу волості Коеру.

title: Прееді

wikitext:
{{Населений пункт Естонії
 |статус                  = [[село]]
 |назва                   = Прееді
 |оригінальна назва       = Preedi küla
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
 |зображення_розмір       =
 |зображення_підпис       =
  |lat_dir = N|lat_deg = 58|lat_min =  56|lat_sec = 24
  |lon_dir = E|lon_deg = 26|lon_min =  7|lon_sec = 48
  |CoordAddon             =
  |CoordScale             =
 |розмір карти країни     =
 |розмір карти регіону    =
 |розмір карти району     =
 |position                =
 |повіт                   = [[Ярвамаа]]
 |волость                 = [[Ярва (волость)|Ярва]]
 |підпорядкування         =
 |вид общини              =
 |община                  =
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              = 13
  |рік перепису           = (31.12.2011)<ref name="lp1">{{Rahvastik2011}}</ref>
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            = +2
 |DST                     = +1
 |телефонний код          =
 |поштовий індекс         = 73017
 |поштові індекси         =
 |автомобільний код       =
 |цифровий ідентифікатор  = 6360
 |категорія в Commons     =
 |назва для Commons       =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   =
 |add2                    =
 |add3n                   =
 |add3                    =
}}
'''Пре́еді''' ({{lang-et|Preedi küla}}) — [[село]] в [[Естонія|Естонії]], у волості [[Ярва (волость)|Ярва]] повіту [[Ярвамаа]].

== Населення ==
Чисельність населення на [[31 грудня]] [[2011]] року становила 13 осіб<ref name="lp1" />.

== Історія ==
З [[20 лютого]] [[1992]] до [[21 жовтня]] [[2017]] року село входило до складу волості [[Коеру (волость)|Коеру]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Rahvastik2011}}

== Посилання ==
* [http://jarvavald.kovtp.ee/ Офіційний сайт волості Ярва] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180227210158/http://jarvavald.kovtp.ee/ |date=27 лютого 2018 }} {{ref-et}}
* [https://web.archive.org/web/20080208130415/http://www.koeruvv.ee/ Офіційний сайт волості Коеру] {{ref-et}}

{{Портали|Географія|Естонія}}

{{Estonia-geo-stub}}
{{Волость Ярва}}

[[Категорія:Волость Ярва]]
[[Категорія:Села Ярвамаа]]
[[Категорія:Волость Коеру]]

Країна: Естонія

Повіт: Ярвамаа

Волость: Ярва

Часовий пояс: UTC+2, влітку UTC+3


text:
# Jean Bart (1940)
«Жан Бар» (фр. Jean Bart (cuirassé, 1940) — французький швидкий лінійний корабель типу «Рішельє», другий і останній у цьому типі. Це був сьомий корабель ВМС Франції під назвою «Жан Барт» на честь французького адмірала Жана Бара, його попередником був пре-дредноут, спущений на воду в 1911 році. Разом з однотипним «Рішельє», кораблі розроблялися як відповідь на італійські «Літторіо», і базувалися на проєкті безпосередніх попередників типу «Дюнкерк» з таким ж нестандартним компонуванням озброєння, коли головна батарея розміщувалася в передній частині лінкора у двох зчетверених гарматних баштах. Вони були збільшені для розміщення значно потужнішої основної батареї з восьми 380-мм (15-дюймових) гармат (порівняно з 330-мм (13-дюймових) гарматами «Дюнкерка»), з підвищеною бронею для захисту від гармат того самого калібру.
«Жан Бар» був закладений 12 грудня 1936 року на верфі компанії Ateliers et chantiers de la Loire у Сен-Назері. 6 березня 1940 року він був спущений на воду, але через блискавичний наступ німців у травні 1940 року при готовності 77 % корабель в останню мить втік, і власним ходом перейшов до Касабланки в Марокко. Французька влада робила все можливе, щоб максимально завершити його будівництво, попри обмежені засоби, які мали у своєму розпорядженні.
У листопаді 1942 року лінкор був пошкоджений під час боїв під час вторгнення союзних військ до Північної Африки, в яких він бився проти американців. Діставши серйозних пошкоджень, «Жан Бар» залишався недобудованим до кінця війни. Оскільки від ідеї перетворення його на авіаносець відмовилися, довелося чекати до 1955 року, поки він буде прийнятий на озброєння, у конфігурації, досить близькій до запланованої спочатку. Це був останній лінкор у світі, який став до ладу. Після короткої участі в операціях проти Єгипту під час кризи на Суецькому каналі в 1956 році, він був списаний у 1970 році.

## Історія служби
6 березня 1940 року «Жан Бар» був спущений на воду. Але у травні того ж року на фоні приголомшливих успіхів німецького вермахту в битві за Францію, кораблебудівники зрозуміли, що від звичайного процесу оснащення лінкора доведеться відмовитися на користь підготовки корабля до якомога скорішого виведення його з порту. Робота над силовою установкою корабля була значно прискорена: до проєкту було залучено близько 3500 робітників, і протягом місяця на лінкорі було встановлено три котли, два комплекти турбін, два турбогенератори та два насоси, а також критично важливі внутрішні системи зв'язку. У цей час озброєння корабля в основному було неповним; башта передньої головної батареї мала гармати та броньовий лист, але не мала необхідного обладнання подачі снарядів і систем керування вогнем. Верхня башта була без гармат і броні, і жодна з башт додаткової корабельної артилерії не була встановлена. У поспіху з підготовки корабля до відходу 18 червня замість 100-мм гармат конструкції Mle 1933 було встановлено пару здвоєних 90-мм зенітних гармат Mle 1926. Було встановлено також три 37-мм гармати і шість 13,2-мм кулеметних установок, і це була єдина зброя на борту корабля, якою можна було скористатися на момент відходу його із корабельні, оскільки системи керування артилерійською зброєю також ще не були налагоджені.
11 червня командир корабля П'єр-Жан Ронар отримав наказ вирушити до Касабланки у Французькому Марокко. Вночі 19 червня, по завершенню підготовки, лінкор вийшов з порту. Незабаром після цього три німецькі бомбардувальники Heinkel He 111 атакували корабель. Один із літаків влучив 100-кілограмовою бомбою між баштами головної батареї, яка завдала незначних ушкоджень. О 06:30 зустрівся з есмінцями типу «Ле Арді» «Ле Арді» та «Мамелюк», які мали супроводжувати його до Касабланки. Британський есмінець «Ванквішер» і два буксири зустріли корабель у морі, пропонуючи відбуксирувати «Жан Бар» до Британії, але французький капітан відхилив пропозицію. «Жан Бар» заправився мазутом у морі з пари танкерів і о 18:00 вирушив у похід разом із двома есмінцями. Наступного дня під час плавання від Лор'яна есмінець «Епе» замінив «Ле Арді», і три кораблі продовжили рух зі швидкістю 24 вузли (44 км/год). 22 червня вони прибули до Касабланки о 17:00.

### Вторгнення союзників у Французьку Північну Африку
У другій половині 1942 року військово-морська база в Касабланці грала виключно важливу роль для французького флоту уряду Віші. Ця база була єдиною великою базою на узбережжі Атлантики, після окупації німцями узбережжя метрополії, і другою за значимістю після Тулона. Основу артилерійської могутності французів на базі становила найсучасніша зчетверена 380-мм артилерійська система 45 Modèle 1935 на лінійному кораблі «Жан Бар». Разом з цим, лінкор не був у боєздатному стані.
Опівночі 8 листопада 1942 року кораблі Центральної десантної групи союзників встали на якір на відстані 8 миль від Федали. О 6:00 ранку десантно-висадкові засоби з десантом на борту після зосередження у визначеному районі, вирушили в напрямку берега.
Незабаром до узбережжя на відстань відкриття артилерійського вогню наблизилися лінкор «Массачусетс», важкі крейсери «Вічита» і «Тускалуза», есмінці «Моран», «Райнд», «Вейнрайт» та «Джеркінс», які почали гатити по позиціях французів. У свою чергу флот Віші відкрив вогонь з берегових батарей та лінкора «Жан Бар». Але, вже на сьомому пострілі французький лінкор був уражений американськими артилеристами 410-мм снарядом; влучний постріл заклинив башту й корабель замовчав.
Незважаючи на численні влучення снарядів і бомб, «Жан Барт» не отримав серйозних ушкоджень, хоча американці про це не знали. Екіпаж швидко відновив пошкодження й о 17:24 корабель повернувся на позицію. Наступного дня 90-мм гармати корабля були використані для вогню по наступаючим наземним військам, а 10 листопада передня башта французького лінкора вразила важкий крейсер «Огаста» між 11:41 та 11:51, змусивши крейсер відійти на високій швидкості та спонукавши «Рейнджера» завдати другого повітряного удару по кораблю.
Дев'ять SBD Dauntless, цього разу озброєні бомбами вагою 1000 фунтів (450 кг), і вісім винищувачів Grumman F4F Wildcat атакували корабель о 15:00. Винищувачі обстріляли зенітні батареї «Жана Барта», щоб придушити їх. Два бомбардувальники влучили; перший завдав значної шкоди баку, а другий зруйнував значну частину кормової частини корпусу. Обидві бомби викликали серйозні пожежі, які були ліквідовані до 20:00. Велике затоплення призвело до того, що корабель осів кормою на ґрунт. У ході бойових дій з американськими військами було вбито 22 французьким матроси і стільки ж було поранено. «Жан Барт» випустив лише 25 снарядів головного калібру, але, незважаючи на значні пошкодження від влучення американської бомби 10 листопада, його башта залишалася справною, як і 90-мм гармати, хоча обидві батареї були знеструмлені.

### На боці Вільної Франції
11 листопада французькі сили в Північній Африці підписали перемир'я й вже того ж дня почалися ремонтні роботи, щоб зробити корабель морехідним. До 15 лютого 1943 року турбіни були встановлені, а ручне рульове управління було відремонтовано. Адмірал Реймонд Фенар, голова французької військово-морської місії в США, попросив, щоб ВМС США відбуксирували корабель до США для ремонту та завершення будівництва, як це вони почали робити з «Рішельє». Але, через офіційну позицію керівництва американського флоту з приводу колосальної завантаженості своїх флотських ремонтних спроможностей, пропозиції щодо ремонту французького лінкора не увінчалися успіхом. Французи запитали про можливість відправити корабель до британського Гібралтару, але верф там була переповнена більш критичними кораблями. Тим не менш, працівники верфі в Касабланці підготували корабель до ходових випробувань до вересня 1943 року. В ході першого виходу в океан лінкор супроводжували міноносці «Баск» і «Ле Форчун» та три американські есмінці США. Хоча його корпус все ще був сильно деформований через пошкодження, отримані під час операції «Смолоскип», і не був очищений від біообростання, «Жан Барт» досяг швидкості 22,5 вузлів (41,7 км/год). До кінця війни корабель використовували як навчальний.

### Після війни
1949 року будівництво лінкора «Жан Барт» було завершено. У тому ж році він офіційно увійшов до строю французького флоту, проте остаточно добудований і уведений до строю лише 1 травня 1955 року.
1956 року корабель взяв участь у Суецькій кризі. 5 листопада «Жан Барт» вирушив, щоб бомбардувати Порт-Саїд, але випустив лише чотири снаряди зі своєї головної батареї, перш ніж висадка була скасована. В подальшому він не використовувався, як спочатку планувалося, для бомбардування єгипетських міст, оскільки командування хотіло уникнути неминучих у такому разі високих втрат серед цивільного населення.
У 1957 році лінкор був переведений до складу резервних сил, в 1961 року «Жан Барт» був виведений з ладу флоту і в 1970 року розібраний на верфі Брегаліон у Ла-Сейн-сюр-Мер.

title: Jean Bart (1940)

wikitext:
{{Військовий корабель
| Назва           = «Жан Бар»
| Оригінал назви  = Jean Bart
| Ілюстрація      = French battleship Jean Bart in the Suez Canal.jpg
| Підпис          = Французький [[лінійний корабель]] «Жан Бар» проходить [[Суецький канал]]. 3 серпня 1956
| Тип судна       = [[швидкий лінійний корабель]] [[Лінійні кораблі типу «Рішельє»|типу «Рішельє»]]
| Прапор          = {{FRA}}
| Порт            =
| На честь        = сьомий корабель французького флоту «Жан Бар», названий на честь французького адмірала [[Жан Бар|Жана Бара]]
| Виготовлювач    = {{Прапорець|FRA}} [[Ateliers et chantiers de la Loire]], [[Сен-Назер (Атлантична Луара)|Сен-Назер]]
| Вартість        =
| Замовлено       =
| Закладено       = [[12 грудня]] [[1936]]
| Спущено         = [[6 березня]] [[1940]]
| Експлуатація з  = [[1 травня]] [[1955]]
| Служба          = [[1940]] ([[1955]])–[[1961]]
| Виведений       = [[1 січня]] [[1961]]
| Перекваліфікований=
| Загибель        =
| Статус          = [[10 лютого]] [[1970]] року списаний та розібраний на брухт
| Бойовий досвід  = '''[[Друга світова війна]]'''
* [[Морська битва біля Касабланки (1942)|Морська битва біля Касабланки]]
[[Суецька криза]]
* [[Операція «Мушкетер»]]
| Прізвисько      =
| Девіз           =
| Позивний        =
| Нагороди        =
| Емблема         =
| Водотоннажність = 37 850 т (стандартна)
44 698 т (повна)
| Довжина         = 247,85 м (загальна)
| Ширина          = 33,08 м
| Висота          =
| Осадка          = 9,9 м
| Бронювання      = [[Броньовий пояс|Головний пояс]]: 327 мм
 [[Палуба]]: 150—170 мм
 [[Башта (зброя)|Башти головного калібру]]: 430 мм
 [[Бойова рубка]]: 340 мм
| Двигуни         = 6 парових котлів ''Indret Sural'' з чотирма турбінами ''[[Parsons Marine Steam Turbine Company|Parsons]]''
| Гвинти          = 4 гребних гвинти
| Потужність      = 155 000 [[Кінська сила|к.с.]] (116 000 [[Ват|кВт]])
| Швидкість       = 32 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузли]] (59 км/год)
| Автономність плавання=
| Екіпаж          = 1 569 офіцерів та матросів
| Артилерія       = 8 (2 × 4) × 380-мм гармат [[Морська гармата 380 мм/45 Модель 1935|Модель 1935]]
9 × 152-мм гармат [[152-мм корабельна гармата Modèle 1930|Modèle 1930]]
| Торпедно-мінне озброєння =
| Ракетне озброєння=
| Зенітне озброєння= 12 × 100-мм зенітних гармат
8 × 37-мм зенітних гармат [[37-мм гармата Modèle 1925|Modèle 1925]]
20 × 13,2-мм великокаліберних кулеметів [[13,2 mm Hotchkiss M1929|Hotchkiss M1929]]
| Авіація         = 4 × [[Loire 130]]
}}
'''«Жан Бар»''' ({{lang-fr|Jean Bart (cuirassé, 1940)}} — [[Список лінійних кораблів Франції|французький швидкий лінійний корабель]] [[Лінійні кораблі типу «Рішельє»|типу «Рішельє»]], другий і останній у цьому типі. Це був сьомий корабель [[Військово-морські сили Франції|ВМС Франції]] під назвою «Жан Барт» на честь французького адмірала Жана Бара, його попередником був [[Jean Bart (1911)|пре-дредноут]], спущений на воду в 1911 році. Разом з однотипним [[Richelieu (1939)|«Рішельє»]], кораблі розроблялися як відповідь на італійські [[Лінійні кораблі типу «Літторіо»|«Літторіо»]], і базувалися на проєкті безпосередніх попередників [[Лінійні кораблі типу «Дюнкерк»|типу «Дюнкерк»]] з таким ж нестандартним компонуванням озброєння, коли головна батарея розміщувалася в передній частині лінкора у двох зчетверених гарматних баштах. Вони були збільшені для розміщення значно потужнішої основної батареї з восьми [[Морська гармата 380 мм/45 Модель 1935|380-мм (15-дюймових)]] гармат (порівняно з [[330-мм корабельна гармата Modèle 1931|330-мм (13-дюймових)]] гарматами «Дюнкерка»), з підвищеною бронею для захисту від гармат того самого калібру.

«Жан Бар» був [[Закладка судна|закладений]] [[12 грудня]] [[1936]] року на верфі компанії ''[[Ateliers et chantiers de la Loire]]'' у [[Сен-Назер (Атлантична Луара)|Сен-Назері]]. [[6 березня]] [[1940]] року він був [[Церемонія спуску судна на воду|спущений на воду]], але через блискавичний наступ німців у травні 1940 року при готовності 77 % корабель в останню мить втік, і власним ходом перейшов до [[Касабланка|Касабланки]] в [[Французьке Марокко|Марокко]]. Французька влада робила все можливе, щоб максимально завершити його будівництво, попри обмежені засоби, які мали у своєму розпорядженні.

У листопаді 1942 року лінкор був пошкоджений під час боїв під час [[Операція «Смолоскип»|вторгнення союзних військ до Північної Африки]], в яких він бився проти американців. Діставши серйозних пошкоджень, «Жан Бар» залишався недобудованим до кінця війни. Оскільки від ідеї перетворення його на [[авіаносець]] відмовилися, довелося чекати до 1955 року, поки він буде прийнятий на озброєння, у конфігурації, досить близькій до запланованої спочатку. Це був останній лінкор у світі, який став до ладу. Після короткої участі в операціях проти Єгипту під час [[Суецька криза|кризи на Суецькому каналі]] в 1956 році, він був списаний у 1970 році.
[[Файл:Jeanbart.jpg|міні|праворуч|240пкс|Французький лінкор «Жан Бар» на [[військово-морська база|військово-морській базі]] [[Касабланка|Касабланки]] під ударами американської [[палубна авіація|палубної авіації]] з авіаносця [[USS Ranger (CV-4)|«Рейнджер»]]. [[8 листопада]] [[1942]]]]

== Історія служби ==
[[6 березня]] 1940 року «Жан Бар» був спущений на воду. Але у травні того ж року на фоні приголомшливих успіхів німецького вермахту [[Французька кампанія (1940)|в битві за Францію]], кораблебудівники зрозуміли, що від звичайного процесу оснащення лінкора доведеться відмовитися на користь підготовки корабля до якомога скорішого виведення його з порту. Робота над [[Головна енергетична установка|силовою установкою корабля]] була значно прискорена: до проєкту було залучено близько 3500 робітників, і протягом місяця на лінкорі було встановлено три котли, два комплекти турбін, два турбогенератори та два насоси, а також критично важливі внутрішні системи зв'язку. У цей час озброєння корабля в основному було неповним; башта передньої головної батареї мала гармати та броньовий лист, але не мала необхідного обладнання подачі снарядів і систем керування вогнем. Верхня башта була без гармат і броні, і жодна з башт додаткової [[корабельна артилерія|корабельної артилерії]] не була встановлена. У поспіху з підготовки корабля до відходу 18 червня замість [[100-мм зенітна гармата Modèle 1933|100-мм гармат конструкції Mle 1933]] було встановлено пару здвоєних [[90-мм універсальна гармата Modèle 1926|90-мм зенітних гармат Mle 1926]]. Було встановлено також три 37-мм гармати і шість 13,2-мм кулеметних установок, і це була єдина зброя на борту корабля, якою можна було скористатися на момент відходу його із корабельні, оскільки [[Корабельні системи керування артилерійським вогнем|системи керування артилерійською зброєю]] також ще не були налагоджені.

[[11 червня]] командир корабля П'єр-Жан Ронар отримав наказ вирушити до Касабланки у [[Французьке Марокко|Французькому Марокко]]. Вночі [[19 червня]], по завершенню підготовки, лінкор вийшов з порту. Незабаром після цього три німецькі бомбардувальники [[Heinkel He 111]] атакували корабель. Один із літаків влучив 100-кілограмовою бомбою між баштами головної батареї, яка завдала незначних ушкоджень. О 06:30 зустрівся з есмінцями [[Ескадрені міноносці типу «Ле Арді»|типу «Ле Арді»]] [[Le Hardi (1938)|«Ле Арді»]] та [[Mameluk (1939)|«Мамелюк»]], які мали супроводжувати його до Касабланки. Британський есмінець [[HMS Vanquisher (D54)|«Ванквішер»]] і два буксири зустріли корабель у морі, пропонуючи відбуксирувати «Жан Бар» до Британії, але французький капітан відхилив пропозицію. «Жан Бар» заправився мазутом у морі з пари танкерів і о 18:00 вирушив у похід разом із двома есмінцями. Наступного дня під час плавання від [[Лор'ян]]а есмінець [[Épée (1938)|«Епе»]] замінив «Ле Арді», і три кораблі продовжили рух зі швидкістю 24 вузли (44 км/год). 22 червня вони прибули до Касабланки о 17:00.

=== Вторгнення союзників у Французьку Північну Африку ===
У другій половині 1942 року військово-морська база в Касабланці грала виключно важливу роль для французького флоту уряду Віші. Ця база була єдиною великою базою на узбережжі Атлантики, після [[Німецька окупація Франції (1940—1944)|окупації німцями узбережжя метрополії]], і другою за значимістю після [[Тулон]]а. Основу артилерійської могутності французів на базі становила найсучасніша зчетверена 380-мм артилерійська система [[Морська гармата 380 мм/45 Модель 1935|45 Modèle 1935]] на лінійному кораблі «Жан Бар». Разом з цим, [[Лінійний корабель|лінкор]] не був у боєздатному стані.

Опівночі [[8 листопада]] [[1942]] року кораблі Центральної десантної групи союзників{{#tag:ref|Судна Центральної десантної групи: [[USS William P. Biddle (APA-8)|«Вільям Біддл»]], [[USS Leonard Wood (APA-12)|«Леонард Вуд»]], [[SS President Roosevelt (1921)|«Джозеф Дікман»]], [[SS President Cleveland (1920)|«Таскер Блісс»]], [[USS Hugh L. Scott (AP-43)|«Г'ю Скотт»]], [[USS Joseph Hewes (AP-50)|«Джозеф Гьюз»]], [[USS Edward Rutledge (AP-52)|«Едвард Рутледж»]], [[USS Charles Carroll (APA-28)|«Чарльз Каррол»]], [[USS Thomas Jefferson (APA-30)|«Томас Джефферсон»]], [[USS Ancon (AGC-4)|«Енкон»]], [[USS Elizabeth C. Stanton (AP-69)|«Елізабет Стентон»]], [[USS Thurston (AP-77)|«Тарстон»]], [[USS Arcturus (AKA-1)|«Арктурус»]], [[USS Procyon (AKA-2)|«Проціон»]], [[USS Oberon (AKA-14)|«Оберон»]]|group=Прим.}} встали на [[якір]] на відстані 8 миль від Федали. О 6:00 ранку [[десантно-висадкові засоби]] з десантом на борту після зосередження у визначеному районі, вирушили в напрямку берега.

Незабаром до узбережжя на відстань відкриття артилерійського вогню наблизилися лінкор [[USS Massachusetts (BB-59)|«Массачусетс»]], важкі крейсери [[USS Wichita (CA-45)|«Вічита»]] і [[USS Tuscaloosa (CA-37)|«Тускалуза»]], есмінці [[USS Mayrant (DD-402)|«Моран»]], [[USS Rhind (DD-404)|«Райнд»]], [[USS Wainwright (DD-419)|«Вейнрайт»]] та [[USS Jenkins (DD-447)|«Джеркінс»]], які почали гатити по позиціях французів. У свою чергу флот Віші відкрив вогонь з берегових батарей та лінкора «Жан Бар». Але, вже на сьомому пострілі французький лінкор був уражений американськими артилеристами 410-мм снарядом; влучний постріл заклинив башту й корабель замовчав.

Незважаючи на численні влучення снарядів і бомб, «Жан Барт» не отримав серйозних ушкоджень, хоча американці про це не знали. Екіпаж швидко відновив пошкодження й о 17:24 корабель повернувся на позицію. Наступного дня 90-мм гармати корабля були використані для вогню по наступаючим наземним військам, а 10 листопада передня башта французького лінкора вразила важкий крейсер [[USS Augusta (CA-31)|«Огаста»]] між 11:41 та 11:51, змусивши крейсер відійти на високій швидкості та спонукавши «Рейнджера» завдати другого повітряного удару по кораблю.

Дев'ять [[Douglas SBD Dauntless|SBD Dauntless]], цього разу озброєні бомбами вагою 1000 фунтів (450 кг), і вісім винищувачів [[Grumman F4F Wildcat]] атакували корабель о 15:00. Винищувачі обстріляли [[зенітна батарея|зенітні батареї]] «Жана Барта», щоб придушити їх. Два бомбардувальники влучили; перший завдав значної шкоди баку, а другий зруйнував значну частину кормової частини корпусу. Обидві бомби викликали серйозні пожежі, які були ліквідовані до 20:00. Велике затоплення призвело до того, що корабель осів кормою на ґрунт. У ході бойових дій з американськими військами було вбито 22 французьким матроси і стільки ж було поранено. «Жан Барт» випустив лише 25 снарядів головного калібру, але, незважаючи на значні пошкодження від влучення американської бомби 10 листопада, його башта залишалася справною, як і 90-мм гармати, хоча обидві батареї були знеструмлені.

=== На боці Вільної Франції ===
[[11 листопада]] французькі сили в [[Французька Північна Африка|Північній Африці]] підписали перемир'я й вже того ж дня почалися ремонтні роботи, щоб зробити корабель морехідним. До 15 лютого 1943 року турбіни були встановлені, а ручне рульове управління було відремонтовано. [[Адмірал]] Реймонд Фенар, голова французької військово-морської місії в США, попросив, щоб ВМС США відбуксирували корабель до США для ремонту та завершення будівництва, як це вони почали робити з «Рішельє». Але, через офіційну позицію керівництва американського флоту з приводу колосальної завантаженості своїх флотських ремонтних спроможностей, пропозиції щодо ремонту французького лінкора не увінчалися успіхом. Французи запитали про можливість відправити корабель до британського [[Гібралтар]]у, але верф там була переповнена більш критичними кораблями. Тим не менш, працівники верфі в Касабланці підготували корабель до ходових випробувань до вересня 1943 року. В ході першого виходу в океан лінкор супроводжували міноносці [[Basque (1931)|«Баск»]] і [[Le Fortuné (1926)|«Ле Форчун»]] та три американські есмінці США. Хоча його корпус все ще був сильно деформований через пошкодження, отримані під час [[операція «Смолоскип»|операції «Смолоскип»]], і не був очищений від біообростання, «Жан Барт» досяг швидкості 22,5 вузлів (41,7 км/год). До кінця війни корабель використовували як навчальний.

=== Після війни ===
1949 року будівництво лінкора «Жан Барт» було завершено. У тому ж році він офіційно увійшов до строю французького флоту, проте остаточно добудований і уведений до строю лише [[1 травня]] [[1955]] року.

1956 року корабель взяв участь у [[Суецька криза|Суецькій кризі]]. [[5 листопада]] «Жан Барт» вирушив, щоб бомбардувати [[Порт-Саїд]], але випустив лише чотири снаряди зі своєї головної батареї, перш ніж висадка була скасована. В подальшому він не використовувався, як спочатку планувалося, для бомбардування єгипетських міст, оскільки командування хотіло уникнути неминучих у такому разі високих втрат серед цивільного населення.

У 1957 році лінкор був переведений до складу резервних сил, в 1961 року «Жан Барт» був виведений з ладу флоту і в 1970 року розібраний на верфі Брегаліон у [[Ла-Сейн-сюр-Мер]].

== Див. також ==
* [[Bismarck (1939)]]
* [[Conte di Cavour]]
* [[HMS Warspite (03)]]
* [[Фусо (лінкор)]]
* [[USS Wisconsin (BB-64)]]
* [[Список лінійних кораблів та крейсерів, затоплених у Другій світовій війні]]
* [[Лінійні кораблі в Другій світовій війні]]

== Примітки ==
;Виноски
{{Reflist|group=Прим.}}

;Джерела
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.histoire-pour-tous.fr/dossiers/2847-levasion-du-cuirasse-jean-bart-20-juin-1940.html L'évasion du cuirassé Jean-Bart]{{ref-fr}}
* [http://www.netmarine.net/bat/croiseur/jeanbart/caracter.htm Bâtiment de ligne Jean Bart: Caractéristiques principales]
* [https://memorial-national-des-marins.fr/crypte-hf/9565-jean-bart Jean Bart — Cuirassé]{{ref-fr}}
* [https://uboat.net/allies/warships/ship/5972.html FR Jean Bart]{{ref-en}}
* [https://www.militaryfactory.com/ships/detail.php?ship_id=fs-jean-bart-battleship FS Jean Bart]{{ref-en}}
* [https://ww2db.com/ship_spec.php?ship_id=142 Jean Bart]{{ref-en}}

== Література ==
{{Commonscat|Jean Bart (ship, 1940)}}
* Georges Blond, L'épopée silencieuse, dernier chapitre [sur l'évasion du Jean Bart en 1940], Éd. Grasset 1942 ; republié au Livre de Poche, 1970.
* Robert Dumas, Le cuirassé " Jean Bart " 1939—1970, Rennes, Marine Éditions, 2001, 125 p. (ISBN 2-909675-75-0)
* Jordan, John & Dumas, Robert (2009). French Battleships 1922—1956. Barnsley: Seaforth Publishing. ISBN 978-1-84832-034-5.
* Lepotier, Adolphe (1967). Les Derniers Cuirassés. Paris: Éditions France-Empire. OCLC 491030583.
* Сулига С. «Рішельє» і «Жан Бар». — СПб.: Цитадель, 1996. — 40 с.

{{Портали|Франція|Війна|Друга світова війна|Військова техніка|Морська справа}}

[[Категорія:Кораблі 1940]]
[[Категорія:Лінійні кораблі Другої світової війни]]
[[Категорія:Кораблі Ateliers et Chantiers de la Loire]]
[[Категорія:Лінійні кораблі Франції]]

title: Служба

Держава прапора: Франція

На честь: сьомий корабель французького флоту «Жан Бар», названий на честь французького адмірала Жана Бара

Корабельня: Ateliers et chantiers de la Loire, Сен-Назер

Закладено: 12 грудня 1936

Спущено на воду: 6 березня 1940

Введено в експлуатацію: 1 травня 1955

Виведений зі складу флоту: 1 січня 1961

Статус: 10 лютого 1970 року списаний та розібраний на брухт

Бойовий досвід: Друга світова війна · * Морська битва біля Касабланки · Суецька криза · * Операція «Мушкетер»

title: Параметри

Тоннаж: 37 850 т (стандартна) · 44 698 т (повна)

Довжина: 247,85 м (загальна)

Бронювання: Головний пояс: 327 мм · Палуба: 150—170 мм · Башти головного калібру: 430 мм · Бойова рубка: 340 мм

title: Технічні дані

Рухова установка: 6 парових котлів Indret Sural з чотирма турбінами Parsons

Гвинти: 4 гребних гвинти

Швидкість: 32 вузли (59 км/год)

Екіпаж: 1 569 офіцерів та матросів

title: Озброєння

Артилерія: 8 (2 × 4) × 380-мм гармат Модель 1935 · 9 × 152-мм гармат Modèle 1930

Зенітне озброєння: 12 × 100-мм зенітних гармат · 8 × 37-мм зенітних гармат Modèle 1925 · 20 × 13,2-мм великокаліберних кулеметів Hotchkiss M1929

Авіація: 4 × Loire 130


text:
# Весеуд (Кірпер, Сібіу)
Весеуд (рум. Veseud) — село у повіті Сібіу в Румунії. Входить до складу комуни Кірпер.
Село розташоване на відстані 201 км на північний захід від Бухареста, 41 км на схід від Сібіу, 123 км на південний схід від Клуж-Напоки, 81 км на захід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживала 161 особа.
Національний склад населення села:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 97             | 60,2%    |
| цигани         | 57             | 35,4%    |

Рідною мовою назвали:
| Мова      | Кількість осіб | Відсоток |
| --------- | -------------- | -------- |
| румунська | 149            | 92,5%    |
| циганська | 11             | 6,8%     |

title: Весеуд (Кірпер, Сібіу)

wikitext:
{{Otheruses|Весеуд}}
{{НП Румунії
 | назва               = Весеуд
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Veseud''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Сібіу
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Кірпер (комуна)|Кірпер]]
 | код_SIRUTA          = 144492
 | широта              = 45.9296
 | довгота             = 24.6413
 | висота              = 488
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 161
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 557083
}}
'''Весеуд''' ({{lang-ro|Veseud}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Сібіу (повіт)|Сібіу]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Кірпер (комуна)|Кірпер]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 201 км на північний захід від [[Бухарест]]а, 41 км на схід від [[Сібіу (місто)|Сібіу]], 123 км на південний схід від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]], 81 км на захід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживала {{formatnum:161}} особа.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 97
| 60,2%
|-
| цигани
| 57
| 35,4%
|}

Рідною мовою назвали<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| румунська
| 149
| 92,5%
|-
| циганська
| 11
| 6,8%
|}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Сібіу]]

title: Весеуд · Veseud

Країна: Румунія

Повіт: Сібіу

Комуна: Кірпер

Телефонний код: +40 269 (Romtelecom, TR) · +40 369 (інші оператори)


text:
# Ladyva
Ladyva (справжнє ім'я — Ванесса Сабріна Гнегі; (8 грудня 1988 , Іпзах, Берн )) — швейцарська піаністка, співачка і композитор. Віддає перевагу жанрам бугі-вуги, блюзу і джазу.

## Біографія
Ванесса, натхненна музикою великих майстрів бугі-вуги, почала грати на фортепіано у 14 років. Через два роки вона з'явилася на сцені разом зі своїм братом Паскалем Сільвою. Потім були виступи на швейцарському та німецькому телебаченні Heitere Open Air тощо. Досягнула успіху на своїй другій батьківщині — в Домініканській Республіці .
У 2009 році її перший альбом під сценічним ім'ям Ванесса Джі (англ. Vanessa G.). У 2011 році підписала контракт із Universal Music. У 2014 році виступала на кількох фестивалях бугі-вуги у Німеччині .
Восени 2015 року Ladyva брала участь у прощальному турне Великою Британією легендарного Джеррі Лі Льюїса, грала на святкуванні його 80-річчя в лондонському театрі Палладіум, де серед знаменитих гостей були вокаліст гурту Led Zeppelin Роберт Плант і барабанщик Beatles торта . Популярний хіт свого кумира " Great Balls of Fire " Ladyva заспівала на фестивалі International Boogie Nights у Швейцарії .
16 жовтня 2015 року вона з'явилася у прямому ефірі знаменитого "Дуже пізнього шоу" на RTÉ One в Ірландії .
У травні 2016 року разом з іншими відомими піаністами бугі-вуги, такими як Аксель Цвінгенбергер та Невілл Діккі, її запросили виступити на шоу Boogie Woogie & Blues Spectacular, яке вів Джулс Холланд . Пізніше відбулися фестивальні концерти в різних країнах Європи із Сильваном Зингом. Їхній перший спільний диск «Beloved Boogie Woogie», записаний у чотири руки, був представлений на Міжнародному фестивалі бугі-вуги в Лугано 22 квітня 2017 . У листопаді 2017 року на концерті Beatles Symphonic в лондонському Колізеї Ladyva виконала Something у супроводі Лондонського філармонічного оркестру .
Ladyva постійно бере участь у престижних джазових та бугі-вугі фестивалях різних країн: Caval'Air Jazz (Франція); Jazzfestival Tingen, The Hamburg Boogie Woogie Connection & The Boogie Woogie Congress Essen (Німеччина); The International Jazzfestival Bansko (Болгарія); Bluesfestival Basel, JazzAscona & Jazzmeile Kreuzlingen (Швейцарія); Boogie & Blues Reunion Terrasssa (Іспанія), London International Festival of Boogie Woogie (Велика Британія). Її називають королевою бугі-вуги (англ. Boogie Woogie Queen) .
У 2022 році, проїжджаючи через Лондон, вона з готовністю прийняла пропозицію зіграти на громадському фортепіано на вокзалі Сент-Панкрас. Ініціатором імпровізованого концерту для перехожих став Брендан Кавана, який часто виступає на відкритих майданчиках разом з іншими музикантами. .

## Нагороди
- 2017 — Найкраща бугі-вугі-піаністка року. Премія «Boisdale Music Awards»
- 2022 — Срібна кнопка . Премія для авторів YouTube.
- 2022 — Найкраща бугі-вугі-піаністка року. Премія «Boisdale Music Awards»

## Дискографія
- 2009: Vanessa G — The Boogie Woogie Lady
- 2013: Ladyva — 2nd Cut
- 2016: The New Orleans Experience — Jazz Ascona Festival Sampler-CD
- 2016: Ladyva & Silvan Zingg — Beloved Boogie Woogie
- 2017: Ladyva — 8 To The Bar
- 2021: Ladyva — Ladyva's Stomp

title: Ladyva

wikitext:
{{музикант}}

'''Ladyva''' (справжнє ім'я — Ванесса Сабріна Гнегі; {{Життєпис}}) — [[Швейцарія|швейцарська]] піаністка, співачка і композитор. Віддає перевагу жанрам [[Бугі-вугі|бугі-вуги]], [[блюз]]у і [[джаз]]у.

== Біографія ==
Ванесса, натхненна музикою великих майстрів бугі-вуги, почала грати на фортепіано у 14 років. Через два роки вона з'явилася на сцені разом зі своїм братом Паскалем Сільвою. Потім були виступи на швейцарському та німецькому телебаченні {{Iw|Heitere Open Air||de|Heitere Open Air}} тощо. Досягнула успіху на своїй другій батьківщині — в [[Домініканська Республіка|Домініканській Республіці]]<ref name="факты">[http://is-music.ch/html/ladyva.html International Artist Office]</ref> .

У 2009 році її перший альбом під сценічним ім'ям Ванесса Джі ({{Lang-en|Vanessa G.}}). У 2011 році підписала контракт із [[Universal Music Group|Universal Music]]. У 2014 році виступала на кількох фестивалях бугі-вуги у Німеччині<ref>{{Cite web|last=|date=2014-04-11|url=https://www.myheimat.de/neusaess/kultur/peter-hegers-16-neusaesser-boogie-nacht-d2593232.html|title=Peter Hegers 16. Neusässer Boogie-Nacht|publisher=myheimat.de|accessdate=2022-11-27|language=de}}</ref> .

Восени 2015 року [[Рінго Старр|Ladyva]] брала участь у прощальному турне [[Велика Британія|Великою Британією]] легендарного [[Джеррі Лі Льюїс]]а, грала на святкуванні його 80-річчя в лондонському театрі Палладіум, де серед знаменитих гостей були вокаліст гурту Led Zeppelin [[Роберт Плант]] і барабанщик Beatles торта<ref>{{Cite web|date=2015|url=https://www.srf.ch/play/tv/glanz--gloria/video/eine-schweizerin-fuer-jerry-lee-lewis?urn=urn:srf:video:53436c7f-2268-4cb5-b1b9-ac8b22c19e59|title=Eine Schweizerin für Jerry Lee Lewis|publisher=srf.ch|accessdate=2022-12-07|language=de}}</ref><ref>{{Cite web|last=|date=2016-11-24|url=https://www.suedostschweiz.ch/panorama/2016-11-24/mit-jerry-lee-lewis-im-privatjet|title=Mit Jerry Lee Lewis im Privatjet|publisher=suedostschweiz.ch|accessdate=2022-11-27|language=de}}</ref> . Популярний хіт свого кумира " Great Balls of Fire " Ladyva заспівала на фестивалі International Boogie Nights у Швейцарії<ref>{{Cite web|date=2019|url=https://www.youtube.com/watch?v=nYPb3dmjg1w|title=Ladyva with Great Balls of Fire (by Jerry Lee Lewis)|publisher=youtube.com|accessdate=2022-12-07|language=en}}</ref> .

16 жовтня 2015 року вона з'явилася у прямому ефірі знаменитого "Дуже пізнього шоу" на {{Iw|RTÉ One||de|RTÉ One}} в [[Ірландія|Ірландії]]<ref name="факты"/> .

У травні 2016 року разом з іншими відомими піаністами бугі-вуги, такими як Аксель Цвінгенбергер та Невілл Діккі, її запросили виступити на шоу Boogie Woogie & Blues Spectacular, яке вів Джулс Холланд . Пізніше відбулися фестивальні концерти в різних країнах Європи із {{Iw|Зинг, Сильван|Сильваном Зингом|de|Silvan Zingg}}. Їхній перший спільний диск «Beloved Boogie Woogie», записаний у чотири руки, був представлений на Міжнародному фестивалі бугі-вуги в Лугано 22 квітня 2017<ref>{{Cite web|last=|date=|url=http://boogiefestival.com/artists/|title=The artists|publisher=boogiefestival.com|accessdate=2022-11-27|language=en|archive-date=2019-09-29|archive-url=https://web.archive.org/web/20190929180946/http://boogiefestival.com/artists/|url-status=dead}}</ref> . У листопаді 2017 року на концерті Beatles Symphonic в лондонському Колізеї Ladyva виконала [[Something]] у супроводі [[Лондонський філармонічний оркестр|Лондонського філармонічного оркестру]]<ref>{{Cite web|date=2022-05-13|url=https://crossiety.app/event_cards/258936|title=Ladyva - eine Musik- und Augenweide|publisher=crossiety.app|accessdate=2022-11-29|language=de}}</ref> .

Ladyva постійно бере участь у престижних джазових та бугі-вугі фестивалях різних країн: Caval'Air Jazz ([[Франція]]); Jazzfestival Tingen, The Hamburg Boogie Woogie Connection & The Boogie Woogie Congress Essen ([[Німеччина]]); The International Jazzfestival Bansko ([[Болгарія]]); Bluesfestival Basel, JazzAscona & Jazzmeile Kreuzlingen ([[Швейцарія]]); Boogie & Blues Reunion Terrasssa ([[Іспанія]]), London International Festival of Boogie Woogie ([[Велика Британія]]). Її називають королевою бугі-вуги ({{Lang-en|Boogie Woogie Queen}})<ref name="факты"/> .

У 2022 році, проїжджаючи через Лондон, вона з готовністю прийняла пропозицію зіграти на громадському фортепіано на вокзалі Сент-Панкрас. Ініціатором імпровізованого концерту для перехожих став Брендан Кавана, який часто виступає на відкритих майданчиках разом з іншими музикантами.<ref name="факты"/><ref>{{Cite web|date=2022|url=https://www.youtube.com/watch?v=_ZlFOZMPbdY|title=Boogie Woogie Queen Shows Up For An Epic Jam|publisher=youtube.com|accessdate=2022-11-29|language=en}}</ref><ref>{{Cite web|last=grigoriyz|date=2022-05-07|url=https://grigoriyz.livejournal.com/340647.html|title=Буги Вуги с великолепными Ладыва (Ванессой Джи) и Доктором К|publisher=grigoriyz.livejournal.com|accessdate=2022-11-29}}</ref> .

== Нагороди ==

* 2017 — Найкраща бугі-вугі-піаністка року. Премія «Boisdale Music Awards»
* 2022 — [[Кнопки YouTube|Срібна кнопка]] . Премія для авторів YouTube.
* 2022 — Найкраща бугі-вугі-піаністка року. Премія «Boisdale Music Awards»

== Дискографія ==

* 2009: Vanessa G — The Boogie Woogie Lady
* 2013: Ladyva — 2nd Cut
* 2016: The New Orleans Experience — Jazz Ascona Festival Sampler-CD
* 2016: Ladyva & Silvan Zingg — Beloved Boogie Woogie
* 2017: Ladyva — 8 To The Bar
* 2021: Ladyva — Ladyva's Stomp

== Примітки ==
{{Reflist}}

{{Нормативний контроль|}}

[[Категорія:Музикантки, відомі під псевдонімами]]
[[Категорія:Швейцарські музиканти]]
[[Категорія:Блюзмени]]
[[Категорія:Уродженці кантону Берн]]
[[Категорія:Співаки та співачки XXI століття]]
[[Категорія:Співаки та співачки Швейцарії]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Композитори XXI століття]]
[[Категорія:Музиканти за алфавітом]]
[[Категорія:Піаністи XXI століття]]
[[Категорія:Швейцарські піаністи]]
[[Категорія:Джазові піаністи]]

title: Основна інформація

Повне ім'я: нім. Vanessa Sabrina Gnaegi

Дата народження: 8 грудня 1988 (36 років)

Місце народження: Іпзах, Nidau Districtd, Берн, Швейцарія

Роки активності: 2004 — тепер. час

Громадянство: Швейцарія

Професії: піаністка

Інструменти: фортепіано

Жанри: Буґі-вуґі

Псевдоніми: Vanessa G і Ladyva


text:
# Кучиловина
Кучиловина (хорв. Kučilovina) — населений пункт у Хорватії, у складі громади Загреба.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 219 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

## Клімат
Середня річна температура становить 9,34 °C, середня максимальна – 22,64 °C, а середня мінімальна – -5,86 °C. Середня річна кількість опадів – 1037 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 5,37             | 6,70             | 10,63            | 14,46            | 19,43            | 22,64            | 21,72            | 21,22            | 17,44            | 12,60            | 7,20             | 3,79             |                  |
| Середня температура, °C                       | −0,24            | 1,09             | 5,02             | 8,85             | 13,81            | 17,03            | 18,80            | 18,31            | 14,52            | 9,69             | 4,30             | 0,88             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −5,86            | −4,53            | −0,59            | 3,24             | 8,20             | 11,42            | 15,89            | 15,41            | 11,61            | 6,77             | 1,38             | −2,04            |                  |
| Норма опадів, мм                              | 54               | 56               | 70               | 79               | 91               | 115              | 99               | 101              | 98               | 98               | 99               | 77               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.05             | 2.16             | 2.52             | 2.44             | 2.34             | 2.03             | 1.98             | 1.86             | 1.90             | 2.05             | 2.15             | 2.15             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 4194             | 6944             | 10539            | 14809            | 18664            | 20508            | 21398            | 18641            | 13935            | 8768             | 4677             | 3400             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Кучиловина

wikitext:
{{Infobox Settlement
| name = Кучиловина
| other_name = Kučilovina
| image_skyline =
| pushpin_map = Хорватія
| latd = 45 | latm = 55 | lats = 1.2 | latNS = N
| longd = 16 | longm = 4 | longs = 58.8 | longEW = E
| coor_footnotes = {{coord|45.917|16.083|format=dms|display=title}}
| subdivision_type = [[Країна]]
| subdivision_name = {{CRO}}
| subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Хорватії|місто]]
| subdivision_name1 = [[Загреб]]
| population_footnotes = <ref name="census2011"/>
| population_as_of = 2011
| population_total = 219
| website =
| postal_code =
| postal_code_type = Поштовий індекс
| elevation_m =
| timezone = UTC+1
}}
'''Кучиловина''' ({{lang-hr|Kučilovina}}) — населений пункт у [[Хорватія|Хорватії]], у складі громади [[Загреб]]а.

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 219 осіб<ref name="census2011">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup21.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=22 червня 2018
|archive-date=4 червня 2017
|archive-url=https://web.archive.org/web/20170604085503/http://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup21.html
}}</ref>.

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovništvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_21.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=22 червня 2018
|archive-date=12 серпня 2020
|archive-url=https://web.archive.org/web/20200812233438/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_tableid=Tabela4_21.px&px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=500
|Крок більшої шкали=100
|Крок меншої шкали=20
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=300
|Рік2=1869|Значення2 =270
|Рік3=1880|Значення3 =318
|Рік4=1890|Значення4 =381
|Рік5=1900|Значення5 =380
|Рік6=1910|Значення6 =445
|Рік7=1921|Значення7 =407
|Рік8=1931|Значення8 =424
|Рік9=1948|Значення9 =421
|Рік10=1953|Значення10 =391
|Рік11=1961|Значення11 =322
|Рік12=1971|Значення12 = 261
|Рік13=1981|Значення13 = 222
|Рік14=1991|Значення14 = 229
|Рік15=2001|Значення15 = 209
|Рік16=2011|Значення16 = 219
}}

== Клімат ==
Середня річна температура становить 9,34 °C, середня максимальна – 22,64 °C, а середня мінімальна – -5,86 °C. Середня річна кількість опадів – 1037 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=5 квітня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=-0.24           | Січ_сер_опади=54
| Лют_сер=1.09           | Лют_сер_опади=56
| Бер_сер=5.02           | Бер_сер_опади=70
| Кві_сер=8.85           | Кві_сер_опади=79
| Тра_сер=13.81           | Тра_сер_опади=91
| Чер_сер=17.03           | Чер_сер_опади=115
| Лип_сер=18.80           | Лип_сер_опади=99
| Сер_сер=18.31           | Сер_сер_опади=101
| Вер_сер=14.52           | Вер_сер_опади=98
| Жов_сер=9.69           | Жов_сер_опади=98
| Лис_сер=4.30           | Лис_сер_опади=99
| Гру_сер=0.88           | Гру_сер_опади=77

| Січ_сер_мін= -5.86       | Січ_сер_макс= 5.37
| Лют_сер_мін= -4.53       | Лют_сер_макс= 6.70
| Бер_сер_мін= -0.59       | Бер_сер_макс= 10.63
| Кві_сер_мін= 3.24       | Кві_сер_макс= 14.46
| Тра_сер_мін= 8.20       | Тра_сер_макс= 19.43
| Чер_сер_мін= 11.42       | Чер_сер_макс= 22.64
| Лип_сер_мін= 15.89       | Лип_сер_макс= 21.72
| Сер_сер_мін= 15.41       | Сер_сер_макс= 21.22
| Вер_сер_мін= 11.61       | Вер_сер_макс= 17.44
| Жов_сер_мін= 6.77       | Жов_сер_макс= 12.60
| Лис_сер_мін= 1.38       | Лис_сер_макс= 7.20
| Гру_сер_мін= -2.04       | Гру_сер_макс= 3.79

|Січ_вітер = 2.05	|Січ_рад = 4194
|Лют_вітер = 2.16	|Лют_рад = 6944
|Бер_вітер = 2.52	|Бер_рад = 10539
|Кві_вітер = 2.44	|Кві_рад = 14809
|Тра_вітер = 2.34	|Тра_рад = 18664
|Чер_вітер = 2.03	|Чер_рад = 20508
|Лип_вітер = 1.98	|Лип_рад = 21398
|Сер_вітер = 1.86	|Сер_рад = 18641
|Вер_вітер = 1.90	|Вер_рад = 13935
|Жов_вітер = 2.05	|Жов_рад = 8768
|Лис_вітер = 2.15	|Лис_рад = 4677
|Гру_вітер = 2.15	|Гру_рад = 3400
}}

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}

{{Croatia-geo-stub}}

[[Категорія:Громада Загреба]]
[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]

title: Координати45°55′01″ пн. ш. 16°04′59″ сх. д. / 45.917° пн. ш. 16.083° сх. д.: 45°55′1.2″ пн. ш. 16°4′58.8″ сх. д. / 45.917000° пн. ш. 16.083000° сх. д.

Країна: Хорватія

місто: Загреб

Населення (2011)


text:
# 42-й морський розвідувальний пункт (РФ)
42-й морський розвідувальний пункт «Холуай» (42 МРП СпП) — підрозділ спеціального призначення на російському Тихоокеанському флоті.
Умовна назва — військова частина 59190 (в/ч 59190).
Базується на Руському острові.
Призначення частини — диверсії та розвідка.

## Історія
Передвісником частини був створений на Тихоокеанському флоті у 1945 році на Руському острові 140-й морський розвідувальний загін, що за радянсько-японської війни 1945 року змусив капітулювати 3,5 тисячну японську авіаційну частину без бою. У серпні 1945 року 140-й розвідзагін брав участь у захоплення портів Юкі, Расін, військово-морських баз Сейсін й Гензан. Після війни підрозділ було розформовано.
42-й мрп спп створено частину у 1955 році у бухті Малий Улісс біля Владивостока. Частина пізніше передислокована на Руський острів біля бухти Холуай (з китайської «Пропаще місце»). Раніше тут у районі Красного мису у бухті Холуай (Новий Джигіт) розмішався 69-й окремий кулеметний батальйон Владивостоцького сектора берегової оборони Тихоокеанського флоту, що обслуговував вогневі дзоти Руського острову. Для батальйону у 1935 році була побудована 2-поверхова казарма й штаб, їдальня, котельня, склади та стадіон. Тут батальйон дислокувався до 1940-их років, після чого був розформований. Казарми тривалий час не використовувалися й відновлені вже для в/ч 59190.
Військова частина була засекречена й офіційно називалася База відпочинку «Іртек» з умовною назвою в/ч 59190.
З 24 лютого по 27 квітня 1982 році штатна група спеціального призначення вперше виконувала бойове завдання, перебуваючи на одному з кораблів ТОФ. У 1988—1989 роках протягом 130 діб виконувала бойове завдання розвідувальна група, оснащена підводними носіями «Сирена» та всіма необхідними бойовими засобами, що була доставлена малим розвідувальним кораблем зі складу 38-ї бригади розвідувальних кораблів ТОФ.

## Опис
42 мрп сп мав групи:
- водолазів-розвідників, які повинні були займатися розвідкою військово-морських баз противника з моря, а також мінувати кораблі й портові споруди;
- морських піхотних розвідників, що висадившись з моря, діяли на березі як звичайні сухопутні розвідники;
- фахівців радіо й радіотехнічної розвідки, що займалися веденням інструментальної розвідки, що дозволяла швидко виявити в тилу ворога найбільш важливі об'єкти, як то польові радіостанції, радіолокаційні станції, пости технічного спостереження, та, все те, що випромінювало в ефір будь-які сигнали й підлягало знищенню в першу чергу.

Офіцерів для морського спецприз пункту готували 3 військові училища — Тихоокеанське вище військово-морське (ТОВВМУ), Далекосхідне загальновійськове командне (ДСВКУ) й Рязанське вище повітряно-десантне командне (РВПДКУ), У 1960 році штат частини був збільшений до 146 осіб.
При проведенні тактико-спеціальних навчань групи розвідників можуть бути закинуті в інші регіони країни, де перед ними ставляться різні навчальні розвідувально-диверсійні завдання, після виконання яких потрібно повернутися в частину — бажано непоміченими, коли їх посилено шукають поліція, Національна гвардія та ФСБ, а громадянам оголошується, що шукають умовних терористів.

### Озброєння

#### Тритони
На озброєння почали надходити невеликі підводні апарати, що доставляти диверсантів на великі відстані: двомісний «Тритон», пізніше — двомісний «Тритон-1М», та ще пізніше шестимісний «Тритон-2». Ці апарати дозволяли диверсантам непомітно проникати прямо в бази противника, мінувати кораблі й причали та інші розвідувальні завдання.
«Тритон» — перший носій водолазів відкритого типу. Глибина занурення — до 12 метрів. Швидкість ходу — 4 вузли (7,5 км / год). Дальність ходу — 30 миль (55 км).
«Тритон-1М» — перший носій водолазів закритого типу. Вага — 3 тонни. Глибина занурення — 32 метри. Швидкість ходу — 4 вузли. Дальність ходу — 60 миль (110 км).
«Тритон-2» — перший груповий носій водолазів закритого типу. Вага — 15 тонн. Глибина занурення — 40 метрів. Швидкість ходу — 5 вузлів. Дальність ходу — 60 миль.

#### Сучасне озброєння
В даний час Тритони застаріли й виведені з бойового складу. Тепер на озброєнні морського спецпризу перебувають більш сучасні підводні носії двомісна «Сирена» та одномісний «Протей» різних модифікацій, що дозволяють виробляти потайливу висадку розвідувальної групи через торпедний апарат підводного човна.

## Командири
- Капітан 1 рангу Коваленко Петро Прокопович (1955—1959);
- Капітан 1 рангу Гур'янов Віктор Миколайович (1959—1961);
- Капітан 1 рангу Коннов Петро Іванович (1961—1966);
- Капітан 1 рангу Клименко Василь Никифорович (1966—1972);
- Капітан 1 рангу Мінкін Юрій Олексійович (1972—1976);
- Капітан 1 рангу Жарков Анатолій Васильович (1976—1981);
- Капітан 1 рангу Яковлєв Юрій Михайлович (1981—1983);
- Підполковник Євсюков Віктор Іванович (1983—1988);
- Капітан 1 рангу Омшарук Володимир Володимирович (1988—1995) — помер в лютому 2016 року;
- Підполковник Грицай Володимир Георгійович (1995—1997);
- Капітан 1 рангу Курочкін Сергій Веніаминович (1997—2000);
- Полковник Губарєв Олег Михайлович (2000—2010);
- Підполковник Бєлявський Заур Валерійович (2010—2013).

title: 42-й морський розвідувальний пункт (РФ)

wikitext:
'''42-й морський розвідувальний пункт «Холуай»''' (42 МРП СпП) — підрозділ спеціального призначення на російському [[Тихоокеанський флот Росії|Тихоокеанському флоті]].

Умовна назва — військова частина 59190 (в/ч 59190).

Базується на [[Руський (острів, Японське море)|Руському]] острові.

Призначення частини — диверсії та розвідка.

== Історія ==
Передвісником частини був створений на Тихоокеанському флоті у 1945 році на Руському острові 140-й морський розвідувальний загін, що за радянсько-японської війни 1945 року змусив капітулювати 3,5 тисячну японську авіаційну частину без бою. У серпні 1945 року 140-й розвідзагін брав участь у захоплення портів [[Юкі]], [[Расін]], військово-морських баз [[Сейсінський десант|Сейсін]] й [[Гензан]]. Після війни підрозділ було розформовано.

42-й мрп спп створено частину у 1955 році у бухті [[Малий Улісс]] біля Владивостока. Частина пізніше передислокована на Руський острів біля бухти Холуай (з китайської «Пропаще місце»). Раніше тут у районі Красного мису у бухті Холуай (Новий Джигіт) розмішався 69-й окремий кулеметний батальйон Владивостоцького сектора берегової оборони Тихоокеанського флоту, що обслуговував вогневі дзоти Руського острову. Для батальйону у 1935 році була побудована 2-поверхова казарма й штаб, їдальня, котельня, склади та стадіон. Тут батальйон дислокувався до 1940-их років, після чого був розформований. Казарми тривалий час не використовувалися й відновлені вже для в/ч 59190.

Військова частина була засекречена й офіційно називалася База відпочинку «Іртек» з умовною назвою в/ч 59190.

З 24 лютого по 27 квітня 1982 році штатна група спеціального призначення вперше виконувала бойове завдання, перебуваючи на одному з кораблів ТОФ. У 1988—1989 роках протягом 130 діб виконувала бойове завдання розвідувальна група, оснащена підводними носіями «Сирена» та всіма необхідними бойовими засобами, що була доставлена малим розвідувальним кораблем зі складу 38-ї бригади розвідувальних кораблів ТОФ.

== Опис ==
42 мрп сп мав групи:

* водолазів-розвідників, які повинні були займатися розвідкою військово-морських баз противника з моря, а також мінувати кораблі й портові споруди;
* морських піхотних розвідників, що висадившись з моря, діяли на березі як звичайні сухопутні розвідники;
* фахівців радіо й радіотехнічної розвідки, що займалися веденням інструментальної розвідки, що дозволяла швидко виявити в тилу ворога найбільш важливі об'єкти, як то польові радіостанції, радіолокаційні станції, пости технічного спостереження, та, все те, що випромінювало в ефір будь-які сигнали й підлягало знищенню в першу чергу.

Офіцерів для морського спецприз пункту готували 3 військові училища — Тихоокеанське вище військово-морське (ТОВВМУ), Далекосхідне загальновійськове командне (ДСВКУ) й Рязанське вище повітряно-десантне командне (РВПДКУ), У 1960 році штат частини був збільшений до 146 осіб.

При проведенні тактико-спеціальних навчань групи розвідників можуть бути закинуті в інші регіони країни, де перед ними ставляться різні навчальні розвідувально-диверсійні завдання, після виконання яких потрібно повернутися в частину — бажано непоміченими, коли їх посилено шукають поліція, Національна гвардія та ФСБ, а громадянам оголошується, що шукають умовних терористів.

=== Озброєння ===

==== Тритони ====
На озброєння почали надходити невеликі підводні апарати, що доставляти диверсантів на великі відстані: двомісний «Тритон», пізніше — двомісний «Тритон-1М», та ще пізніше шестимісний «Тритон-2». Ці апарати дозволяли диверсантам непомітно проникати прямо в бази противника, мінувати кораблі й причали та інші розвідувальні завдання.

«Тритон» — перший носій водолазів відкритого типу. Глибина занурення — до 12 метрів. Швидкість ходу — 4 вузли (7,5 км / год). Дальність ходу — 30 миль (55 км).

«Тритон-1М» — перший носій водолазів закритого типу. Вага — 3 тонни. Глибина занурення — 32 метри. Швидкість ходу — 4 вузли. Дальність ходу — 60 миль (110 км).

«Тритон-2» — перший груповий носій водолазів закритого типу. Вага — 15 тонн. Глибина занурення — 40 метрів. Швидкість ходу — 5 вузлів. Дальність ходу — 60 миль.

==== Сучасне озброєння ====
В даний час Тритони застаріли й виведені з бойового складу. Тепер на озброєнні морського спецпризу перебувають більш сучасні підводні носії двомісна «Сирена» та одномісний «Протей» різних модифікацій, що дозволяють виробляти потайливу висадку розвідувальної групи через торпедний апарат підводного човна.

== Командири ==

* Капітан 1 рангу Коваленко Петро Прокопович (1955—1959);
* Капітан 1 рангу Гур'янов Віктор Миколайович (1959—1961);
* Капітан 1 рангу Коннов Петро Іванович (1961—1966);
* Капітан 1 рангу Клименко Василь Никифорович (1966—1972);
* Капітан 1 рангу Мінкін Юрій Олексійович (1972—1976);
* Капітан 1 рангу Жарков Анатолій Васильович (1976—1981);
* Капітан 1 рангу Яковлєв Юрій Михайлович (1981—1983);
* Підполковник Євсюков Віктор Іванович (1983—1988);
* Капітан 1 рангу Омшарук Володимир Володимирович (1988—1995) — помер в лютому 2016 року;
* Підполковник Грицай Володимир Георгійович (1995—1997);
* Капітан 1 рангу Курочкін Сергій Веніаминович (1997—2000);
* Полковник Губарєв Олег Михайлович (2000—2010);
* Підполковник Бєлявський Заур Валерійович (2010—2013).

== Джерела ==

* [https://primamedia.ru/news/522062/ Легендарный морской спецназ «Холуай»: мифы и правда о самой секретной части ТОФ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190703062803/https://primamedia.ru/news/522062/ |date=3 липня 2019 }}
* [http://globaltao.com/armiya-rf/gde-to-v-debryax-o-russkij-specnaz-tof-xoluaj-42-omrpsn.html Где-то в дебрях о. Русский: СпецНаз ТОФ «Холуай»: 42 ОМРпСН] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170120160004/http://globaltao.com/armiya-rf/gde-to-v-debryax-o-russkij-specnaz-tof-xoluaj-42-omrpsn.html |date=20 січня 2017 }}

== Посилання ==
{{примітки}}

[[Категорія:Тихоокеанський флот Росії]]
[[Категорія:Війська спеціального призначення Росії]]


text:
# Дальнєгорськ
Дальнєгорськ — місто у Приморському краї Росії. Адміністративний центр Дальнєгорського міського округу. Належить до мономіст: містоутворюючі підприємства — Гірничо-хімічна компанія «Бор» та «Дальполіметалл».
Засноване у 1897 році як селище Тетюхе, місто — з 1989 року.

## Історія
Засноване у 1897 як гірницьке селище Тетюхе (від китайського долина диких кабанів) після експедиції під керівництвом гірничого інженера С. В. Масленнікова, яка у 1897 році виявила у відрогах Сіхоте-Алінь родовище свинцю — цинкових руд. На базі родовища було створено гірничопромислове товариство, яке зайнялося його розробкою.
У 1930 отримало статус робочого селища. До 1941 р. Сіхоте-Алінський поліметалічний комбінат являв собою вже складне підприємство з закінченим циклом виробництва олова. У 1965 р. відкрився Приморський гірничохімічний комбінат, перейменований згодом у Гірничо-хімічну компанію «Бор».
У 1972 перейменоване у Дальнєгорськ в рамках кампанії з перейменування радянських поселень, які мають китайські назви.
Статус міста присвоєно у 1989. У 1997 Дальнєгорський район було скасовано, його територія відійшла до управління міськради, а сам Дальнєгорськ став містом крайового значення.

## Географія
Дальнєгорськ віддалений від Владивостока на 535 км, є найсхіднішим, найвисокогірнішим (180—804 метрів над рівнем моря) містом у Примор'ї. Розташоване в східних відрогах гірської системи Сіхоте-Алінь, у долині річки Рудна, у 35 км від узбережжя Японського моря. Протяжність міської межі в межах долини — 16 км, ширина від 0,2 до 1,5 км. Головна вулиця — проспект 50 років Жовтня, має номери будинків по 324 включно. Звуженнями долини річки Рудни місто розділене на три мікрорайони (зверху донизу по долині) — Горіле, Центр, Горбуша(Горького). Деякі вулиці, на яких розташовано приватний сектор, простягнулися по схилах сопок.
Незважаючи на високий рівень індустріалізації Дальнєгорська, більше 90 % території, що знаходиться під управлінням міста, покрито хвойними (переважно кедровими) та змішаними широколистяними лісами.

### Клімат
Клімат помірний мусонний, схильний до впливу холодної Приморської течії. Зима холодна і досить сніжна, а літо тепле і вологе. Середня температура січня −12,8, а серпня (найтепліший місяць) — +19,4.
Місто Дальнєгорськ прирівняне до районів Крайньої Півночі.

### Транспорт
Через Дальнєгорськ проходить крайовий автошлях Осинівка-Рудна Пристань, що зв'язує схід Примор'я з густонаселеними районами краю і крайовим центром. Практично всі зовнішні пасажирські перевезення та вантажопотік здійснюються цим автошляхом. У даний час, єдиним пасажирським видом сполучення є автобусне. З Дальнєгорска здійснюються автобусні перевезення до Владивостоку, Находки, Уссурійську, Спаськ -Дальнього, Хабаровську. До 90-х років існувала велика частка авіапасажирів, поки працював Дальнєгорський аеропорт.
Внутрішньоміські пасажирські перевезення здійснюються автотранспортом (мікроавтобуси, рідше автобуси). Основну частку вантажоперевезень здійснює автотранспорт, але є також вузькоколійна залізниця, що зв'язує рудники з збагачувальної фабрикою (ділянку Дальнєгорськ — Рудна Пристань демонтовано).

## Відомі особистості
В поселенні народилась:
- Мілашина Олена Валеріївна (* 1977) — російська журналістка.

title: Дальнєгорськ

wikitext:
{{Місто Росії
 | карта розташування1 = Росія Приморський край
|суб'єкт РФ = [[Приморський край]]
|засноване = [[1897]]
|статус = [[1989]]|часовий пояс = [[UTC+11]]
|герб = Coat_of_Arms_of_Dalnegorsk_(Primorsky_kray).png
|прапор =
|назва ін. = Дальнегорск
|координати = {{coord|44|34|0|N|135|37|0|E|scale:30000|display=inline}}
|Код ЗКТУ   = 05407
|населення = 36 351([[2012]])}}

'''Дальнєгорськ''' — місто у [[Приморський край|Приморському краї]] Росії. Адміністративний центр [[Дальнегорськ|Дальнєгорського міського округу]]. Належить до мономіст: містоутворюючі підприємства — Гірничо-хімічна компанія «Бор» та «Дальполіметалл».

Засноване у 1897 році як селище Тетюхе, місто — з 1989 року.

== Історія ==
[[Файл:Tetyukhe 1934.JPG|thumb|left|240 px|Селище Тетюхе,1934]]
Засноване у [[1897]] як гірницьке селище '''Тетюхе''' (від [[китайська мова|китайського]] ''долина диких кабанів'') після експедиції під керівництвом гірничого інженера С. В. Масленнікова, яка у 1897 році виявила у відрогах [[Сіхоте-Алінь]] родовище [[свинець|свинцю]] — [[цинк]]ових руд. На базі родовища було створено гірничопромислове товариство, яке зайнялося його розробкою.

У [[1930]] отримало статус робочого селища. До 1941 р. Сіхоте-Алінський поліметалічний комбінат являв собою вже складне підприємство з закінченим циклом виробництва [[олово|олова]]. У 1965 р. відкрився Приморський гірничохімічний комбінат, перейменований згодом у Гірничо-хімічну компанію «Бор».

У [[1972]] перейменоване у Дальнєгорськ в рамках кампанії з перейменування радянських поселень, які мають китайські назви.

Статус міста присвоєно у [[1989]]. У [[1997]] Дальнєгорський район було скасовано, його територія відійшла до управління міськради, а сам Дальнєгорськ став містом крайового значення.

== Географія ==
Дальнєгорськ віддалений від [[Владивосток]]а на 535 км, є найсхіднішим, найвисокогірнішим (180—804 метрів над рівнем моря) містом у Примор'ї. Розташоване в східних відрогах гірської системи [[Сіхоте-Алінь]], у долині річки [[Рудна(річка)|Рудна]], у 35 км від узбережжя [[Японське море|Японського моря]]. Протяжність міської межі в межах долини — 16 км, ширина від 0,2 до 1,5 км. Головна вулиця — проспект 50 років Жовтня, має номери будинків по 324 включно. Звуженнями долини [[Рудна(річка)|річки Рудни]] місто розділене на три мікрорайони (зверху донизу по долині) — Горіле, Центр, Горбуша(Горького). Деякі вулиці, на яких розташовано приватний сектор, простягнулися по схилах сопок.

Незважаючи на високий рівень індустріалізації Дальнєгорська, більше 90 % території, що знаходиться під управлінням міста, покрито хвойними (переважно [[кедр корейський|кедровими]]) та змішаними широколистяними лісами.

=== Клімат ===

Клімат помірний мусонний, схильний до впливу холодної Приморської течії. Зима холодна і досить сніжна, а літо тепле і вологе. Середня температура січня −12,8, а серпня (найтепліший місяць) — +19,4.

Місто Дальнєгорськ прирівняне до [[Крайня Північ Росії|районів Крайньої Півночі]].

=== Транспорт ===
Через Дальнєгорськ проходить крайовий [[Осинівка — Рудна Пристань(автошлях)|автошлях Осинівка-Рудна Пристань]], що зв'язує схід Примор'я з густонаселеними районами краю і крайовим центром. Практично всі зовнішні пасажирські перевезення та вантажопотік здійснюються цим автошляхом. У даний час, єдиним пасажирським видом сполучення є автобусне. З Дальнєгорска здійснюються автобусні перевезення до Владивостоку, Находки, Уссурійську, Спаськ -Дальнього, Хабаровську. До 90-х років існувала велика частка авіапасажирів, поки працював Дальнєгорський аеропорт.

Внутрішньоміські пасажирські перевезення здійснюються автотранспортом (мікроавтобуси, рідше автобуси). Основну частку вантажоперевезень здійснює автотранспорт, але є також [[Вузькоколійна залізниця ГМК « Дальполіметалл »|вузькоколійна залізниця]], що зв'язує рудники з збагачувальної фабрикою (ділянку Дальнєгорськ — Рудна Пристань демонтовано).

== Відомі особистості ==
В поселенні народилась:
* [[Мілашина Олена Валеріївна]] (* 1977) — російська журналістка.

{{Приморський край}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Міста Приморського краю]]
[[Категорія:Міста Росії]]

title: Дальнегорск

Герб: Прапор

title: місто Дальнєгорськ

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Приморський край

title: Основні дані

Площа: 31 км²

Основні дані:
Мапа
· Дальнєгорськ · Дальнєгорськ
Дальнєгорськ у Вікісховищі


text:
# Порядкове число
Порядкове число (трансфінітне число, ординал) — в теорії множин, узагальнення натурального числа відмінне від цілих чисел та кардинальних чисел. Введені Георгом Кантором в 1897 для класифікації цілком впорядкованих множин. Відіграють ключову роль в доведенні багатьох теорем теорії множин, особливо разом з пов'язаним з ними принципом трансфінітної індукції.

## Означення
Одне з сучасних формулювань визначення трансфінітних чисел по фон Нейману:
Множина {\displaystyle \alpha } називається ординалом, якщо вона транзитивна (тобто кожен її елемент є одночасно її підмножиною) і цілком впорядкована відношенням належності {\displaystyle \in }.

## Властивості
- {\displaystyle \varnothing } — ординал. Його також позначають як 0.
- Якщо {\displaystyle \alpha } — ординал, то кожен елемент {\displaystyle \alpha } — ординал.
- Якщо {\displaystyle \alpha } — ординал, то {\displaystyle \alpha \cup \{\alpha \}} — ординал. Його позначають як {\displaystyle \alpha +1}.
- Не для кожного ординала {\displaystyle \alpha } існує ординал {\displaystyle \beta } такий, що {\displaystyle \alpha =\beta +1}. Ординали, які не можна представити як суму іншого ординала й одиниці, називають граничними[en], решту — неграничними. (Утім, {\displaystyle \varnothing } зазвичай також вважають неграничним, хоча є різні тлумачення.)
- Скінченні ординали (як і скінченні кардинали) збігаються з натуральними числами (тут під множиною натуральних чисел мається на увазі ℕ0 = {0, 1, 2, …}, тобто включаючи нуль).
- Множині натуральних чисел відповідає найменший нескінченний ординал {\displaystyle \omega } та найменший нескінченний кардинал {\displaystyle \aleph _{0}}.
- Існує тільки один зліченний кардинал {\displaystyle \aleph _{0}}, на відміну від незліченної множини зліченних ординалів {\displaystyle \omega _{1}=} {ω, ω+1, ω+2, …, ω·2, ω·2+1, …, ω², …, ω³, …, ωω, …, ωωω, …, ε0, …}
- Множина всіх зліченних ординалів є першим незліченним ординалом {\displaystyle \omega _{1}}, якому відповідає кардинал {\displaystyle \aleph _{1}}.
- Довільна множина {\displaystyle x} ординалів цілком упорядкована відношенням {\displaystyle \in }, при цьому {\displaystyle \bigcap x} — найменший елемент довільної множини ординалів, {\displaystyle \bigcup x} — ординал, не менший за довільний ординал {\displaystyle x}.
- Не існує множини всіх ординалів. Сукупність ординалів є класом.

## Арифметика ординалів
1. Додавання не комутативне, зокрема: {\displaystyle 1+\omega } не дорівнює {\displaystyle \omega +1}, тому, що {\displaystyle 1+\omega =\omega }.
2. Додавання асоціативне: {\displaystyle \alpha +(\beta +\gamma )=(\alpha +\beta )+\gamma }.

title: Порядкове число

wikitext:
[[Файл:omega-exp-omega-labeled.svg|thumb|300px|Представлення порядкових чисел до ωω. Кожен оберт спіралі представляє [[степінь]] ω]]

'''Порядкове число''' (''трансфінітне число'', ''ординал'') — в [[теорія множин|теорії множин]], узагальнення [[натуральне число|натурального числа]] відмінне від [[цілі числа|цілих чисел]] та [[кардинальне число|кардинальних чисел]]. Введені [[Георг Кантор|Георгом Кантором]] в [[1897]] для класифікації [[цілком впорядкована множина|цілком впорядкованих множин]]. Відіграють ключову роль в доведенні багатьох теорем теорії множин, особливо разом з пов'язаним з ними [[трансфінітна індукція|принципом трансфінітної індукції]].

== Означення ==
Одне з сучасних формулювань визначення [[Трансфінітне число|трансфінітних чисел]] по [[Джон фон Нейман|фон Нейману]]:
:Множина <math>\alpha</math> називається ''ординалом'', якщо вона [[Транзитивна множина|транзитивна]] (тобто кожен її елемент є одночасно її [[Підмножина|підмножиною]]) і [[цілком впорядкована множина|цілком впорядкована]] відношенням належності <math>\in</math>.

== Властивості ==
* <math>\varnothing</math> — ординал. Його також позначають як 0.
* Якщо <math>\alpha</math> — ординал, то кожен елемент <math>\alpha</math> — ординал.
* Якщо <math>\alpha</math> — ординал, то <math>\alpha\cup\{\alpha\}</math> — ординал. Його позначають як <math>\alpha+1</math>.
* Не для кожного ординала <math>\alpha</math> існує ординал <math>\beta</math> такий, що <math>\alpha=\beta+1</math>. Ординали, які не можна представити як суму іншого ординала й одиниці, називають {{Не перекладено|Граничний ординал|граничними|en|Limit ordinal}}, решту — ''неграничними''. (Утім, <math>\varnothing</math> зазвичай також вважають неграничним, хоча є різні тлумачення.)
* Скінченні ординали (як і скінченні [[Кардинальне число|кардинали]]) збігаються з [[Натуральне число|натуральними числами]] (тут під множиною натуральних чисел мається на увазі {{math|1=ℕ0 = {0, 1, 2, …} }}, тобто включаючи [[0 (число)|нуль]]).
* Множині натуральних чисел відповідає найменший нескінченний ординал <math>\omega</math> та найменший нескінченний кардинал <math>\aleph_0</math>.
* Існує тільки один [[зліченна множина|зліченний]] кардинал <math>\aleph_0</math>, на відміну від [[незліченна множина|незліченної множини]] зліченних ординалів <math>\omega_1=</math> {ω, ω+1, ω+2, …, ω·2, ω·2+1, …, ω², …, ω³, …, ωω, …, ωωω, …, ε0, …}
* [[Множина]] всіх зліченних ординалів є першим незліченним ординалом <math>\omega_1</math>, якому відповідає кардинал <math>\aleph_1</math>.
* Довільна множина <math>x</math> ординалів цілком упорядкована відношенням <math>\in</math>, при цьому <math>\bigcap x</math> — [[найменший елемент]] довільної множини ординалів, <math>\bigcup x</math> — ординал, не менший за довільний ординал <math>x</math>.
* Не існує множини всіх ординалів. Сукупність ординалів є [[клас (математика)|класом]].

== Арифметика ординалів ==
# Додавання не комутативне, зокрема: <math>1+\omega</math> не дорівнює <math>\omega+1</math>, тому, що <math>1+\omega=\omega</math>.
# Додавання асоціативне: <math>\alpha+(\beta+\gamma)=(\alpha+\beta)+\gamma</math>.

== Див. також ==
* [[Кардинальне число]]

== Література ==
* {{Куратовский.Мостовский.Теория множеств}}
* {{Хаусдорф.Теория множеств}}
* {{Александров.Введение в теорию множеств и общую топологию}}
* ''Бурбаки Н.'' Основные структуры анализа. Теория множеств. — М.: Мир, 1965 462 с.

{{Set-theory-stub}}
{{Quantity}}
{{Теорія множин}}

[[Категорія:Порядкові числа]]
[[Категорія:Фундованість]]