text:
# Фабрична інспекція
Фабрична інспекція — державний орган Російської імперії, що мав наглядати за виконанням фабричного законодавства і стосунками між робітниками та підприємцями. Заснована 1882 в системі міністерства фінансів; у період з 1905 по 1917 — у підпорядкуванні міністерства торгівлі та промисловості, з 1917 — міністерства праці. У перші два роки своєї діяльності Ф.і. охоплювала 3 губернії центрально-промислового району Росії, 1884 в її складі було утворено 9 т. зв. фабричних округів, 2 з яких — Київський та Харківський — включали українські землі. 1894—99 фабричні округи було ліквідовано, їхні функції перебрали на себе старші губернські фабричні інспектори та губернські у фабрично-гірничих справах присутствія. 1900 старі фабричні округи було відновлено, однак до їхнього відання не потрапили вже ремісничі заклади, дрібна промисловість, гірничо-заводські та казенні підприємства, залізниці.
З початку існування Ф.і. займалася статистичним узагальненнями підпорядкованих їй питань. Зокрема, з 1885 по 1889 вона публікувала «Звіти фабричних інспекторів», а з 1900 по 1914 — регулярні «Зведення звітів фабричних інспекторів» — цінні джерела з історії вітчизняної промисловості й робітництва.
Із лютого по жовтень 1917 діяльність Ф.і. була припинена, а від 18 травня 1918 більшовики своїм декретом зліквідували її законодавчо.
Фонди Київського та Харківського фабричних округів зберігаються у ЦДІАК України.

## Фабричні округи Російської імперії та їх склад (1904)
- 1. Київський фабричний округ: Бессарабська, Волинська, Київська, Мінська, Могильовська, Подільська, Полтавська, Таврійська, Херсонська, Чернігівська губернії.
- 2. Харківський фабричний округ: Бакинська, Воронезька, Калузька, Катеринославська, Курська, Кутаїська, Орловська, Пензенська, Тамбовська, Тифліська, Тульська, Харківська, Чорноморська губернії, Батумська, Донська області, Сухумський округ[1].
- 3. Варшавський фабричний округ: Варшавська, Віленська, Гродненська, Каліська, Келецька, Ковенська, Ломжинська, Люблінська, Петроковська, Плоцька, Радомська, Седлецька, Сувалкська губернії.
- 4. Московський фабричний округ: Владимирська, Вологодська, Костромська, Московська, Рязанська, Смоленська, Ярославська губернії.
- 5. Поволзький фабричний округ: Астраханська, Вятська, Казанська, Нижегородська, Оренбурзька, Пермська, Самарська, Саратовська, Симбірська, Уфімська губернії.
- 6. Санкт-Петербурзький фабричний округ: Архангельська, Вітебська, Естляндська, Курляндська, Ліфлянська, Новгородська, Олонецька, Псковська, Санкт-Петербурзька, Тверська губернії.

title: Фабрична інспекція

wikitext:
'''Фабрична інспекція''' — державний орган [[Російська імперія|Російської імперії]], що мав наглядати за виконанням [[Фабричне законодавство|фабричного законодавства]] і стосунками між робітниками та підприємцями. Заснована 1882 в системі міністерства фінансів; у період з 1905 по 1917 — у підпорядкуванні міністерства торгівлі та промисловості, з 1917 — міністерства праці. У перші два роки своєї діяльності '''Ф.і.''' охоплювала 3 губернії центрально-промислового району Росії, 1884 в її складі було утворено 9 т. зв. фабричних округів, 2 з яких — Київський та Харківський — включали українські землі. 1894—99 фабричні округи було ліквідовано, їхні функції перебрали на себе старші губернські фабричні інспектори та губернські у фабрично-гірничих справах присутствія. 1900 старі фабричні округи було відновлено, однак до їхнього відання не потрапили вже ремісничі заклади, дрібна промисловість, гірничо-заводські та [[Казенне підприємство|казенні підприємства]], залізниці.
З початку існування Ф.і. займалася статистичним узагальненнями підпорядкованих їй питань. Зокрема, з 1885 по 1889 вона публікувала «Звіти фабричних інспекторів», а з 1900 по 1914 — регулярні «Зведення звітів фабричних інспекторів» — цінні джерела з історії вітчизняної промисловості й робітництва.

Із лютого по жовтень 1917 діяльність '''Ф.і.''' була припинена, а від 18 травня 1918 [[більшовики]] своїм декретом зліквідували її законодавчо.

Фонди Київського та Харківського фабричних округів зберігаються у [[Центральний державний історичний архів України (Київ)|ЦДІАК України]].

== Фабричні округи Російської імперії та їх склад (1904) ==
* 1. Київський фабричний округ: Бессарабська, Волинська, Київська, Мінська, Могильовська, Подільська, Полтавська, Таврійська, Херсонська, Чернігівська губернії.
* 2. Харківський фабричний округ: Бакинська, Воронезька, Калузька, Катеринославська, Курська, Кутаїська, Орловська, Пензенська, Тамбовська, Тифліська, Тульська, Харківська, Чорноморська губернії, Батумська, Донська області, Сухумський округ<ref>станом на 1 січня 1915 року до складу округу також увійшли Ериванська, Єлизаветпольська, Ставропольська губернії, Дагестанська, Кубанська, Терська області та Закатальський округ</ref>.
* 3. Варшавський фабричний округ: Варшавська, Віленська, Гродненська, Каліська, Келецька, Ковенська, Ломжинська, Люблінська, Петроковська, Плоцька, Радомська, Седлецька, Сувалкська губернії.
* 4. Московський фабричний округ: Владимирська, Вологодська, Костромська, Московська, Рязанська, Смоленська, Ярославська губернії.
* 5. Поволзький фабричний округ: Астраханська, Вятська, Казанська, Нижегородська, Оренбурзька, Пермська, Самарська, Саратовська, Симбірська, Уфімська губернії.
* 6. Санкт-Петербурзький фабричний округ: Архангельська, Вітебська, Естляндська, Курляндська, Ліфлянська, Новгородська, Олонецька, Псковська, Санкт-Петербурзька, Тверська губернії.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела та література ==
* ''Машкін О. М.'' [http://history.org.ua/LiberUA/978-966-00-1359-9/978-966-00-1359-9.pdf Фабрична інспекція] // {{ЕІУ|10|259}}
* Литвинов-Фалинский В. Фабричное законодательство и фабричная инспекция в России. СПб., 1904.
* Микулин А.А. Фабричная инспекция в России. 1882-1906. Киев, 1906.
* Сводъ отчетовъ фабричных инспекторовъ за 1904 годъ. — С.-Петербургъ, 1907.
[[Категорія:Історія права]]
[[Категорія:Трудове право]]
[[Категорія:Право Російської імперії]]


text:
# Даніел Ганчак
Даніел Ганчак (словац. Daniel Hančák; народився 1 березня 1984, Списька Нова Весь, Словаччина) — словацький хокеїст, захисник.
Вихованець хокейної школи ХК «Спішська Нова Вес». Виступав за «Слован» (Братислава), «Ружинов-99» (Братислава), «Дукла» (Сеніца), ХК «Трнава», ХК «Мартін», «Дукла» (Тренчин), ХК «Спішська Нова Вес».
У складі національної збірної Словаччини провів 4 матчі.
Бронзовий призер Кубка Європейських чемпіонів (2008), чемпіон Словаччини (2005, 2007, 2008), срібний призер (2009), бронзовий призер (2004). Володар Континентального кубка (2004).

wikiname: ukwiki

title: Даніел Ганчак

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| image           = Daniel Hancak.jpg
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = захисник
| shoots          = лівою
| height          = 1,89 м
| weight          = 90 кг
| team            =
| league          =
| former_teams    =
| played_for      = [[Слован (хокейний клуб, Братислава)|Слован Братислава]]
Ружинов-99 Братислава
Дукла Сеніца
Трнава
[[Мартін (хокейний клуб)|Мартін]]
[[Дукла (хокейний клуб, Тренчин)|Дукла Тренчин]]
[[Спішська Нова Вес (хокейний клуб)|Спішська Нова Вес]]
[[Дукла (Михайлівці)]]
| ntl_team        = {{ih|SVK}}
| birth_date      = 1.3.1984
| birth_place     = [[Списька Нова Весь]],
 [[Словаччина]]
| draft           =
| draft_year      =
| draft_team      =
| career_start    = 2001
| career_end      =
}}
'''Даніел Ганчак''' ({{lang-sk|Daniel Hančák}}; народився [[1 березня]] [[1984]], [[Списька Нова Весь]], [[Словаччина]]) — [[Словаччина|словацький]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], захисник.

Вихованець хокейної школи [[Спішська Нова Вес (хокейний клуб)|ХК «Спішська Нова Вес»]]. Виступав за [[Слован (хокейний клуб, Братислава)|«Слован» (Братислава)]], «Ружинов-99» (Братислава), «Дукла» (Сеніца), ХК «Трнава», [[Мартін (хокейний клуб)|ХК «Мартін»]], [[Дукла (хокейний клуб, Тренчин)|«Дукла» (Тренчин)]], [[Спішська Нова Вес (хокейний клуб)|ХК «Спішська Нова Вес»]].

У складі [[Збірна Словаччини з хокею із шайбою|національної збірної Словаччини]] провів 4 матчі.

Бронзовий призер Кубка Європейських чемпіонів (2008), [[Словацька Екстраліга|чемпіон Словаччини]] ([[Словацька Екстраліга хокею 2004/2005|2005]], [[Словацька Екстраліга хокею 2006/2007|2007]], [[Словацька Екстраліга хокею 2007/2008|2008]]), срібний призер ([[Словацька Екстраліга хокею 2008/2009|2009]]), бронзовий призер ([[Словацька Екстраліга хокею 2003/2004|2004]]). Володар [[Континентальний кубок|Континентального кубка]] (2004).

== Посилання ==
* [http://www.eliteprospects.com/player.php?player=21688 Профіль] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110106211335/http://www.eliteprospects.com/player.php?player=21688 |date=6 січня 2011 }} на [http://www.eliteprospects.com/ Eliteprospects] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6Cp0ltw3p?url=http://www.eliteprospects.com/ |date=11 грудня 2012 }} {{ref-en}}
* [http://www.metallurg.zhlobin.by/players/extraligue/hanchak.htm Профіль на сайті «Металург» Жлобин]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-en}}

{{Icehockey-bio-stub}}
{{DEFAULTSORT:Ганчак, Даніел}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Списької Нової Весі]]
[[Категорія:Словацькі хокеїсти]]
[[Категорія:Гравці збірної Словаччини з хокею]]
[[Категорія:Хокеїсти «Слована»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Дукли» (Сеніца)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Дукли» (Тренчин)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Трнави»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Мартіна»]]
[[Категорія:Спортсмени Списької Нової Весі]]
[[Категорія:Хокеїсти «Дукли» (Михайлівці)]]

title: Даніел Ганчак

Народився: 1 березня 1984 (41 рік) · Списька Нова Весь, · Словаччина

Вага: 90 кг

Позиція: захисник

Кидок: лівою

Проф. клуби: Слован Братислава · Ружинов-99 Братислава · Дукла Сеніца · Трнава · Мартін · Дукла Тренчин · Спішська Нова Вес · Дукла (Михайлівці)

Нац. збірна: Словаччина

Ігрова кар'єра: 2001 — зараз


text:
# Раштатський тунель
48°51′22″ пн. ш. 8°13′09″ сх. д. / 48.8560964° пн. ш. 8.2192218° сх. д.
Раштатський тунель (нім. Tunnel Rastatt) — залізничний тунель, в стадії будівництва на швидкісній залізниці Карлсруе — Базель під Раштатом, Баден-Вюртемберг, Німеччина.
Після завершення будівництва тунель буде використовуватись для пасажирських і вантажних далекомагістральних перевезень.

у складі коридору Роттердам – Генуя та Магістралі для Європи (Париж – Будапешт).
Будівництво тунелю розглядалося з 1970-х рр. і було схвалено в 1996 р., але будівництво  відкладено на десятиліття через брак фінансування.

У 2013 р. будівництво нарешті розпочалося з укладанням контракту з компанією Arbeitsgemeinschaft Tunnel Rastatt.
У 2012 р., планували, що Раштатський тунель буде відкритий у 2022 р..

Проектна вартість робіт — 693 млн євро.
12 серпня 2017 року під час будівництва східного ствола тунелю стався обвал.
Цей обвал не тільки вплинув на спорудження тунелю, але й зупинив роботу залізниці долини Рейну, порушивши міжнародне залізничне сполучення; залізницю знову відкрито 2 жовтня 2017 року.
Хоча будівельні роботи на непошкодженому західному стволі відновлені у вересні 2017 року, східний ствол навмисно закоркований бетоном як захід для стабілізації ґрунту.
Проект переплановано з урахуванням обвалення; станом на серпень 2019 року східний ствол планується пройти традиційним методом мілкого закладання.
Залізницю долини Рейну також буде перенесено на етапі відновлення будівництва, щоб мінімізувати потенційний вплив подальшої нестабільності.
Станом на лютий 2021 року загальна дата завершення будівництва тунелю  перенесена на «кінець 2026 року».

title: Раштатський тунель

wikitext:
{{Unibox}}
'''Раштатський тунель''' ({{lang-de|Tunnel Rastatt}}) — залізничний тунель, в стадії будівництва на [[швидкісна залізниця Карлсруе — Базель|швидкісній залізниці Карлсруе — Базель]] під [[Раштат]]ом, [[Баден-Вюртемберг]], [[Німеччина]].
Після завершення будівництва тунель буде використовуватись для пасажирських і вантажних далекомагістральних перевезень.
<ref name=":1">Bernd Dassler; Joachim Nied (2012). "ABS/NBS Karlsruhe – Basel, Planung und Realisierung im Streckenabschnitt". Eisenbahntechnische Rundschau (in German) (12): 10–15.</ref>
у складі {{нп|Коридор Рейн — Альпи|коридору Роттердам – Генуя||Rhine–Alpine Corridor}} та [[Магістраль для Європи|Магістралі для Європи]] ([[Париж]] – [[Будапешт]]).

Будівництво тунелю розглядалося з 1970-х рр. і було схвалено в 1996 р., але будівництво  відкладено на десятиліття через брак фінансування.
<ref name=":2">[https://www.railengineer.co.uk/2017/10/03/why-europes-busiest-railway-collapsed-at-rastatt Fender, Keith (3 October 2017). "Why Europe's busiest railway collapsed at Rastatt". Rail Engineer.]</ref>
У 2013 р. будівництво нарешті розпочалося з укладанням контракту з компанією ''Arbeitsgemeinschaft Tunnel Rastatt''.
У 2012 р., планували, що Раштатський тунель буде відкритий у 2022 р..
<ref name=":3">[https://archive.today/20130111123014/http://www.bmvbs.de/SharedDocs/DE/Pressemitteilungen/2012/173-ramsauer-rastatter-tunnel.html  "Bund stellt Finanzmittel für den Rastatter Tunnel bereit" (Press release) (in German). Bundesministerium für Verkehr, Bau und Stadtentwicklung. 24 August 2012. Archived from the original on 11 January 2013. Retrieved 5 May 2016.]</ref>
Проектна вартість робіт — 693 млн євро.

12 серпня 2017 року під час будівництва східного ствола тунелю стався обвал.
Цей обвал не тільки вплинув на спорудження тунелю, але й зупинив роботу [[залізниця Мангайм — Карлсруе — Базель|залізниці долини Рейну]], порушивши міжнародне залізничне сполучення; залізницю знову відкрито 2 жовтня 2017 року.
Хоча будівельні роботи на непошкодженому західному стволі відновлені у вересні 2017 року, східний ствол навмисно закоркований бетоном як захід для стабілізації ґрунту.
Проект переплановано з урахуванням обвалення; станом на серпень 2019 року східний ствол планується пройти традиційним [[Стіна у ґрунті|методом мілкого закладання]].
Залізницю долини Рейну також буде перенесено на етапі відновлення будівництва, щоб мінімізувати потенційний вплив подальшої нестабільності.
Станом на лютий 2021 року загальна дата завершення будівництва тунелю  перенесена на «кінець 2026 року».
<ref>[https://bnn.de/mittelbaden/rastatt/zuege-rollen-in-rastatt-fruehestens-ende-2026-durch-den-tunnel]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{cite web|url=http://www.karlsruhe-basel.de/kurzbeschreibung-19.html|title= Der Tunnel Rastatt |publisher=www.karlsruhe-basel.de |access-date=5 травня 2016 |language=de}}

{{нк}}

[[Категорія:Раштат]]
[[Категорія:Тунелі Німеччини]]

Країна: Німеччина

Адміністративна одиниця: Раштат

Власник: Deutsche Bahn

Замовник: DB Netz

Оператор: Deutsche Bahn

Інженер-будівельник: DB ProjektBaud

Несе на собі: Швидкісна залізниця Карлсруе — Базель

Початкова чи кінцева точка: Етігайм

Тип електрифікації: 15 кВ змінного струму електрифікаціяd

Стан використання: будівельний проєктd


text:
# Акентьєва Лідія Ісаївна
Лідія Ісаївна Аке́нтьєва (нар. 8 вересня 1925, Святославка) — ґрунтознавець, доктор сільськогосподарських наук з 1974 року, професор з 1977 року.

## Біографія
Народилася 8 вересня 1925 року в селі Святославці (тепер Саратовська область, Росія). У 1945 році закінчила Саратовський університет, де й працювала. Від 1953 року — доцент, згодом завідувач кафедри ґрунтознавства та агрохімії Луганського сільськогосподарського інституту.

## Наукова діяльність
Досліджувала підвищення родючості, ступінь забруднення ґрунтів, а також сільськогосподарських рослин важкими металами в умовах Донбасу, розробляла теоретичні і практичні рекомендації щодо зниження рівня такої забрудненості.
Праці:
- Система удобрения полевых культур Донбасса при программировании урожайности и расширенном воспроизводстве почвенного плодородия конкретного поля. Луганськ, 1992;
- Борьба с эрозией почв в Донбассе. Луганськ, 1993;
- Повышение плодородия и производительности пахотных земель Донбасса в условиях экологических требований к продукции. Луганськ, 1998.

title: Акентьєва Лідія Ісаївна

wikitext:
{{Науковець
|ім'я             = Лідія Ісаївна Акентьєва
|оригінал імені   =
|жінка            =
|зображення       = Акентьєва Л. І.jpg
|розмір           = 250пкс
|громадянство     =
|національність   =
|галузь           = [[ґрунтознавство]]
|alma mater       =
|звання           = [[професор]]
|ступінь          = [[доктор сільськогосподарських наук]]
}}
'''Лідія Ісаївна Аке́нтьєва''' ({{н}} [[8 вересня]] [[1925]], [[Святославка (Саратовська область)|Святославка]]) — [[Ґрунтознавство|ґрунтознавець]], [[доктор сільськогосподарських наук]] з 1974 року, [[професор]] з 1977 року<ref name="ЕСУ">{{ЕСУ|том=1|сторінки=|автор=П. М. Боярський|стаття=Акентьєва Лідія Ісаївна|id=43437 |ref=}}</ref>.

== Біографія ==
Народилася 8 вересня 1925 року в селі [[Святославка (Саратовська область)|Святославці]] (тепер [[Саратовська область]], [[Росія]]). У 1945 році закінчила [[Саратовський національний дослідницький університет імені М. Г. Чернишевського|Саратовський університет]], де й працювала. Від 1953 року — [[доцент]], згодом завідувач кафедри ґрунтознавства та агрохімії [[Луганський національний аграрний університет|Луганського сільськогосподарського інституту]]<ref name="ЕСУ"/>.

== Наукова діяльність ==
Досліджувала підвищення родючості, ступінь забруднення [[ґрунт]]ів, а також [[Сільськогосподарські культури|сільськогосподарських рослин]] [[важкі метали|важкими металами]] в умовах [[Донбас]]у, розробляла теоретичні і практичні рекомендації щодо зниження рівня такої забрудненості<ref name="ЕСУ"/>.

Праці:
* Система удобрения полевых культур Донбасса при программировании урожайности и расширенном воспроизводстве почвенного плодородия конкретного поля. Луганськ, 1992;
* Борьба с эрозией почв в Донбассе. Луганськ, 1993;
* Повышение плодородия и производительности пахотных земель Донбасса в условиях экологических требований к продукции. Луганськ, 1998.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{нормативний контроль}}

[[Категорія:Уродженці Саратовської області]]
[[Категорія:Жінки XX століття]]
[[Категорія:Радянські ґрунтознавці]]
[[Категорія:Ґрунтознавці XX століття]]
[[Категорія:Доктори сільськогосподарських наук СРСР]]
[[Категорія:Радянські професори]]

title: Лідія Ісаївна Акентьєва

Народилася: 8 вересня 1925 (99 років) · Самійлівський район, СРСР

Alma mater: Саратовський університет

Галузь: ґрунтознавство

Заклад: Саратовський університет · Луганський національний аграрний університет

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: доктор сільськогосподарських наук


text:
# Крейдяний (заказник)
Крейдяний — ботанічний заказник місцевого значення. Об'єкт розташований на території Дворічнаської селищної громади Куп'янського району Харківської області, біля селища Дворічне.
Площа — 36,9 га, статус отриманий у 1984 році.
Охороняється ділянка крейдових відслонень на правому березі річки Оскіл із своєрідною рослинністю справжніх, чагарникових і крейдових степів. В складі флори багато рідкісних, ендемічних і реліктових видів рослин, зокрема занесені до Європейського Червоного списку пирій ковилолистий, ранник крейдяний, смілка крейдяна. Також трапляється 5 видів рослин, занесених до Червоної книги України, 10 регіонально рідкісних видів та 4 рослинні угруповання із Зелених списків Харківської області.

title: Крейдяний (заказник)

wikitext:
{{Природоохоронна територія
 | назва               = Крейдяний
 | категорія МСОП      =
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | ширина_зображення   = 300px
 | мапа                =
 | підпис              =
 | ширина_мапи         =
 | локатор_x           =
 | локатор_y           =
 | розташування        = [[Україна]],
[[Харківська область]],
 [[Дворічанська селищна громада]]
 | найближче_місто     =
 |lat_degrees          = 49 | lat_minutes  = 48 | lat_seconds  = 58 | lat_direction  = N
 |long_degrees         = 37 | long_minutes = 40 | long_seconds = 14 | long_direction = E
 | площа               = 36,9
 | водні об'єкти       =
 | заснований          = 1984
 | число_відвідувачів  =
 | рік_відвідувачів    =
 | керуюча_організація = Дворічанська селищна рада
 | Карта розташування  = Україна Харківська область
|image=Dvorichna_Nov_12.jpg}}

'''Крейдяний''' — [[ботанічний заказник]] місцевого значення. Об'єкт розташований на території Дворічнаської селищної громади Куп'янського району [[Харківська область|Харківської області]], біля селища Дворічне.

Площа — 36,9 га, статус отриманий у 1984 році.

Охороняється ділянка крейдових відслонень на правому березі річки [[Оскіл]] із своєрідною рослинністю справжніх, чагарникових і крейдових степів. В складі флори багато рідкісних, ендемічних і реліктових видів рослин, зокрема занесені до Європейського Червоного списку [[пирій ковилолистий]], [[ранник крейдяний]], [[смілка крейдяна]]. Також трапляється 5 видів рослин, занесених до Червоної книги України, 10 регіонально рідкісних видів та 4 рослинні угруповання із Зелених списків Харківської області.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Список ОПЗФ України}}
* [https://harkiv.ru/Dvorichansk/Kredyan59.htm Природно-заповідний фонд Харківщини] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220314112701/https://harkiv.ru/Dvorichansk/Kredyan59.htm |date=14 березня 2022 }}
* [https://www.openstreetmap.org/search?query=крейдяний%20заказник#map=14/49.8220/37.6749 Об'єкт на openstreetmap] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220313184415/https://www.openstreetmap.org/search?query=крейдяний%20заказник#map=14/49.8220/37.6749 |date=13 березня 2022 }}

{{Природно-заповідний фонд Дворічанського району}}
{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
[[Категорія:Ботанічні заказники Харківської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1984]]

title: Крейдяний

Країна: Україна

Розташування: Україна, · Харківська область, · Дворічанська селищна громада

Оператор: Дворічанська селищна рада


text:
# Станіславув (Холмський повіт)
Станіславув (пол. Stanisławów) — село в Польщі, у гміні Жмудь Холмського повіту Люблінського воєводства.
Населення — 118 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Холмського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 57      | 9                  | 43               | 5                    |
| Жінки    | 61      | 10                 | 32               | 19                   |
| Разом    | 118     | 19                 | 75               | 24                   |

title: Станіславув (Холмський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Станіславув
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Stanisławów}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Люблінське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Холмський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Жмудь (гміна){{!}}Жмудь
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 118
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 82
|поштовий індекс        = 22-114
|автомобільний код      = LCH
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0111395
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Станіславув}}

'''Станіславув''' ({{lang-pl|Stanisławów}}) — село в Польщі, у [[Жмудь (гміна)|гміні Жмудь]] [[Холмський повіт|Холмського повіту]] [[Люблінське воєводство|Люблінського воєводства]].
Населення — {{formatnum:118}} {{МНОЖИНА:118|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Холмське воєводство|Холмського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=57 |ЧолПре=9 |ЧолПрац=43 |ЧолПост=5
|Жін=61 |ЖінПре=10 |ЖінПрац=32 |ЖінПост=19
|Разом=118 |РазомПре=19 |РазомПрац=75 |РазомПост=24
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Жмудь}}

[[Категорія:Села Холмського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Люблінське воєводство

Повіт: Холмський повіт

Гміна: Жмудь

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: LCH


text:
# Ключ 211
| ⿒                     | ⿒    | ⿒    |
| ---------------------- | ----- | ----- |
| 210                    | 211   | 212   |
| Піньінь:               | chi   | chi   |
| Чжуїнь:                |       |       |
| Вейд-Джайлз:           |       |       |
| Ютпхін:                |       |       |
| Он:                    | は ha | は ha |
| Кун:                   |       |       |
| Кандзі:                |       |       |
| Хун:                   | 이 i  | 이 i  |
| Им:                    |       |       |
| Індекс у Вікісловнику: | ⿒    | ⿒    |

Ключ 211 (⿒, в юнікоді U+2FD2) - єдиний (з загальної кількості 214) ієрогліфічний ключ, який складається з 15 рисок.
В Словнику Кансі подано 21 ієрогліф з цим ключем.

## Ієрогліфи
| кількість рисок | ієрогліфи              |
| --------------- | ---------------------- |
| без додаткових  | 龠                     |
| 1 додатковий    | 齓                     |
| 2 додаткових    | 齔                     |
| 3 додаткових    | 齕                     |
| 4 додаткових    | 齖齗齘                 |
| 5 додаткових    | 齙齚齛齜齝齞齟齠齡齢齣 |
| 6 додаткових    | 齤齥齦齧齨齩           |
| 7 додаткових    | 齪齫齬龥               |
| 8 додаткових    | 齭齮齯齰齱             |
| 9 додаткових    | 齲齳齴齵齶齷           |
| 10 додаткових   | 齸齹齺齻               |
| 13 додаткових   | 齼齽                   |
| 20 додаткових   | 齾                     |

title: Ключ 211

wikitext:
{{Ієрогліфічний ключ
|ключ=⿒
|номер=211
|попередній=210
|наступний=212
|піньінь=chi
|чжуінь=ㄔˇ
|он=は ha
|кун=
|им=
|хун=이 i
}}
'''Ключ 211''' (⿒, в [[юнікод]]і U+2FD2) - єдиний (з загальної кількості 214) ієрогліфічний ключ, який складається з 15 рисок.

В [[Словник Кансі|Словнику Кансі]] подано 21 ієрогліф з цим ключем.

== Ієрогліфи ==

{| class="wikitable"
 |+ Ієрогліфи з цим ключем
 |----- bgcolor=#DDDDDD
 ! кількість рисок
 ! ієрогліфи
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | без додаткових || 龠
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 1 додатковий || 齓
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 2 додаткових || 齔
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 3 додаткових || 齕
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 4 додаткових || 齖齗齘
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 5 додаткових || 齙齚齛齜齝齞齟齠齡齢齣
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 6 додаткових || 齤齥齦齧齨齩
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 7 додаткових || 齪齫齬龥
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 8 додаткових || 齭齮齯齰齱
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 9 додаткових || 齲齳齴齵齶齷
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 10 додаткових || 齸齹齺齻
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 13 додаткових || 齼齽
 |----- bgcolor=#EEEEEE
 | 20 додаткових || 齾
 |}
== Література ==
* {{cite book|last= Fazzioli |first= Edoardo |others= calligraphy by Rebecca Hon Ko |title= Chinese calligraphy : from pictograph to ideogram : the history of 214 essential Chinese/Japanese characters |url= https://archive.org/details/chinesecalligrap0000fazz |origyear= 1987 |publisher= Abbeville Press |location= New York |isbn= 0896597741 }}

== Посилання ==
{{Commonscat|Radical 211}}
{{Кандзі}}

[[Категорія:Китайська каліграфія]]


text:
# Дербентський район
Дербе́нтський райо́н — район в Республіці Дагестан Російської Федерації.
Адміністративний центр — місто Дербент (до складу району не входить).

## Географія
Розташований на півдні Дагестану, межує на півночі з Каякентським, на півдні — з Магарамкентським, на південному заході — з Сулейман-Стальським, на заході — з Табасаранським і Кайтазьким районами, на сході омивається Каспійським морем. Територія району оточує територію міст Дербент і Дагестанські Вогні, що не входять до його складу.
Площа території — 920 км².

## Історія
Район був утворений декретом Дагревкома від 22 липня 1921 року в складі: Нижньо-Табасаранської ділянки Кайтаго-Табасаранського і Мюшкюрської ділянки Кюринського округів, території Дербентського градоначальства. Постановою ЦВК від 12.12.1926 р район перетворений в округ. Постановою 4-ї сесії ДагЦІК від 22.11.1928 р округ перетворений в кантон. Постановою ВЦВК від 3.06.1929 р кантон перетворений в район. Указом ПВС ДАССР район перетворений в округ, районний центр перенесений в селище Дагестанські Вогні. У 1953 р відновлений в колишньому складі.

## Населення
Чисельність населення (без міста Дербент) — 92,2 тис. Жителів (2009), щільність — 110 осіб на 1 км² займаної площі.
Все населення — сільське, крім 2 населених пунктів.
Національний склад
Національна структура населення (за переписом 2002): азербайджанці (терекеменці) — 58,1 %; лезгини — 18,8; табасарани — 10,7; даргинці — 7,9 %.

title: Дербентський район

wikitext:
{{Муніципальний район Росії
| назва укр.      = Дербентський район
| назва ін.       = {{lang-ru|Дербентский район}}
{{lang-az|Дәрбәнд раjонy}}
{{lang-lez|Чур райун}}
| прапор          =Флаг Дербентского района 2021.jpg
| опис прапора    = Прапор Дербентського району
| герб            =Герб Дербентского района.jpg
| опис герба      =Герб Дербентського району
| розташування    =Dagestan-Derbentskiy-district.PNG
| мапа            =
| суб'єкт         = [[Дагестан]]
| код ЗКАТУ       =
| утворений       =
| населення       = 101 616
| дані            = [[1921]]
| площа           = 822,72
| густота         = 123,51
| код району      =
| поштові індекси =
| центр           = [[Дербент]]
| міські округи   =
| міські поселення   =2
| сільські поселення = 27
| міські НП       =
| сільські НП     =
| адреса          =
| вебсторінка     =http://derbrayon.ru/
| голова РДА      =
| голова району   =
}}
'''Дербе́нтський райо́н''' — район в Республіці [[Дагестан]] [[Росія|Російської Федерації]].

Адміністративний центр — місто [[Дербент]] (до складу району не входить).

== Географія ==
Розташований на півдні Дагестану, межує на півночі з [[Каякентський район|Каякентським]], на півдні — з [[Магарамкентський район|Магарамкентським]], на південному заході — з [[Сулейман-Стальський район|Сулейман-Стальським]], на заході — з [[Табасаранський район|Табасаранським]] і [[Кайтазький район|Кайтазьким]] районами, на сході омивається [[Каспійське море|Каспійським морем]]. Територія району оточує територію міст [[Дербент]] і [[Дагестанські Вогні]], що не входять до його складу.

Площа території — 920 км².

== Історія ==
Район був утворений декретом Дагревкома від [[22 липня]] [[1921]] року в складі: Нижньо-Табасаранської ділянки [[Кайтаго-Табасаранський округ|Кайтаго-Табасаранського]] і Мюшкюрської ділянки [[Кюринський округ|Кюринського округів]], території Дербентського градоначальства. Постановою ЦВК від 12.12.1926 р район перетворений в округ. Постановою 4-ї сесії ДагЦІК від 22.11.1928 р округ перетворений в кантон. Постановою ВЦВК від 3.06.1929 р кантон перетворений в район. Указом ПВС ДАССР район перетворений в округ, районний центр перенесений в селище [[Дагестанські Вогні]]. У 1953 р відновлений в колишньому складі.

== Населення ==
Чисельність населення (без міста [[Дербент]]) — 92,2 тис. Жителів (2009), щільність — 110 осіб на 1 км² займаної площі.

Все населення — сільське, крім 2 населених пунктів.

; Національний склад
Національна структура населення (за переписом 2002): [[азербайджанці]] ([[терекеменці]]) — 58,1 %; [[лезгини]] — 18,8; [[табасарани]] — 10,7; [[даргинці]] — 7,9 %.<ref>{{Cite web |url=http://www.government-rd.ru/dagestan/karta/regions/derbentskiy_rayon |title=Уряд РД — Дербентский район — Муніципальні райони і міські округи |accessdate=4 березня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20141011234241/http://www.government-rd.ru/dagestan/karta/regions/derbentskiy_rayon |archivedate=11 жовтня 2014 |deadurl=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://lingvarium.org/maps/caucas/8-dag.gif |title=Етнокарта Південного, Західного та Центрального Дагестану. Нахсько-дагестанські мови |accessdate=4 березня 2015 |archive-date=7 липня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150707085743/http://lingvarium.org/maps/caucas/8-dag.gif }}</ref>

== Примітки ==
{{примітки}}

{{Дагестан}}

[[Категорія:Райони Дагестану]]
[[Категорія:Дербентський район]]

title: рос. Дербентский район · азерб. Дәрбәнд раjонy · лезгин. Чур райун

Герб Дербентського району: Прапор Дербентського району

Розташування району

title: Основні дані

Суб'єкт Російської Федерації: Дагестан

Густота населення: 123,51 осіб/км²

title: Населені пункти та поселення

Адміністративний центр: Дербент

title: Влада


text:
# Луна-1B
Луна-1B, інша назва Луна Е-1 № 2 — радянська автоматична міжпланетна станція для вивчення Місяця. Другий апарат типу Е-1, призначеного влучити в Місяць зі швидкістю понад 3 км/с і доставляти на його поверхню вимпел СРСР, який не руйнувався.
Друга спроба зіткнення з поверхнею Місяця, однак апарат не вилетів за межі земної атмосфери. Спроба запуску відбулася через кілька годин після спроби запуску американського апарата «Піонер-1».
11 жовтня 1958 р. після запуску ракети-носія Р-7 (8К72) на 104-й секунді польоту внаслідок резонансних коливань конструкції з частотою 10 Гц з боку працюючих двигунів зруйнувалися кріплення центрального блока з бічними, і ракета вибухнула.

title: Луна-1B

wikitext:
{{Космічний апарат
| Назва      = Луна-1B
| Зображення =
| Опис       = Станція Луна-1B

<!-- Основні параметри -->
| Повна назва = Луна-1B (Е-1 №2, 1958B)
| COSPAR ID = F00043
| NORAD ID =
| Організація =
| Виготівник = [[ОКБ-1]]
| Оператор = [[СРСР]]
| Тип апарата = доставка вимпелу на поверхню Місяця (Е-1)
| Дата запуску = 11 жовтня 1958
| Ракета-носій = [[Луна (ракета-носій)|8К72 №Б1-4]]
| Номер запуску =
| Космодром = [[Байконур]] [[Гагарінський старт|СК №1]]
| Тривалість польоту = 104 секунди
| Схід з орбіти =

<!-- Технічні параметри -->
| Маса = 361
| Розміри =
| Потужність =
| Джерела живлення =
| Платформа =

| Вебсторінка =
}}
'''Луна-1B''', інша назва '''Луна Е-1 № 2''' — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянська]] [[автоматична міжпланетна станція]] для вивчення [[Місяць (супутник)|Місяця]]. Другий апарат типу Е-1, призначеного влучити в Місяць зі швидкістю понад 3 км/с і доставляти на його поверхню вимпел СРСР, який не руйнувався.

Друга спроба зіткнення з поверхнею Місяця, однак апарат не вилетів за межі земної атмосфери. Спроба запуску відбулася через кілька годин після спроби запуску американського апарата «<nowiki/>[[Піонер-1]]<nowiki/>».

11 жовтня 1958 р. після запуску [[Ракета-носій|ракети-носія]] [[Р-7]] (8К72) на 104-й секунді польоту внаслідок [[резонанс]]них коливань конструкції з частотою 10 Гц з боку працюючих двигунів зруйнувалися кріплення центрального блока з бічними, і ракета вибухнула.

== Див. також ==
* [[Список космічних запусків]]
* [[Список космічних запусків 1958 року]]

== Посилання ==
* Черный И. Сорок лет полету [http://www.novosti-kosmonavtiki.ru/content/numbers/193/37.shtml «Луны-1»] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/64qY8yZyx?url=http://www.novosti-kosmonavtiki.ru/content/numbers/193/37.shtml |date=21 січня 2012 }}. Новости космонавтики (02.1999).
* [http://weebau.com/satplan/luna58b.htm Луна Е-1 № 2] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305031252/http://weebau.com/satplan/luna58b.htm |date=5 березня 2016 }}{{ref-en}}

{{Космічні запуски 1958}}
{{Дослідження Місяця}}
{{Програма Луна}}
{{rocket-stub}}

[[Категорія:Дослідження Місяця]]
[[Категорія:Космічна програма «Луна»]]
[[Категорія:Невдалі запуски радянських космічних апаратів]]
[[Категорія:Космічні апарати, запущені 1958]]
[[Категорія:Жовтень 1958]]

title: Основні параметри

Виготівник: ОКБ-1

Оператор: СРСР

Дата запуску: 11 жовтня 1958

Космодром: Байконур СК №1

Тривалість польоту: 104 секунди

title: Технічні параметри


text:
# Підрізчихинське сільське поселення
Підрі́зчихинське сільське поселення (рос. Подрезчихинское сельское поселение) — адміністративна одиниця у складі Білохолуницького району Кіровської області Росії. Адміністративний центр поселення та єдиний населений пункт — селище Підрізчиха.

## Історія
Станом на 2002 рік на території сучасного поселення існували такі адміністративні одиниці:
- Підрізчихинський сільський округ (селища Підрізчиха, Сумчино, присілок Високово)

Поселення були утворені згідно із законом Кіровської області від 7 грудня 2004 року № 284-ЗО у рамках муніципальної реформи шляхом перетворення Підрізчихинського сільського округу.

## Населення
Населення поселення становить 799 осіб (2017; 825 у 2016, 850 у 2015, 871 у 2014, 940 у 2013, 979 у 2012, 1031 у 2010, 1549 у 2002).

## Склад
До складу поселення входить 1 населений пункт:
| Населений пункт    | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| ------------------ | ---------------------- | ---------------------- |
| Високово, присілок | 4                      | -                      |
| Підрізчиха, селище | 1428                   | 1031                   |
| Сумчино, селище    | 117                    | -                      |

title: Підрізчихинське сільське поселення

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
  | назва               = Підрізчихинське сільське поселення
  | прапор              =
  | опис прапора        =
  | герб                =
  | опис герба          =
  | розташування        =
  | країна              = {{RUS}}
  | регіон              = [[Кіровська область]]
  | район               = [[Білохолуницький район]]
  | центр               = селище [[підрізчиха (селище)|Підрізчиха]]
  | голова              =
  | дата утворення      = [[7 грудня]] [[2004]] року
  | депутатський корпус =
  | площа               =
  | населення           = 799 осіб ([[2017]])
  | щільність           =
  | етнічність          =
  | населені пункти     = 1 сільський нп
  | телефонний код      =
  | поштові індекси     =
  | часовий пояс        = MSK (UTC+4)
  | номер авто          = 43
  | ЗКАТО               = 33605436
  | сайт                =
 }}

'''Підрі́зчихинське сільське поселення''' ({{lang-ru|Подрезчихинское сельское поселение}}) — [[сільське поселення Росії|адміністративна одиниця]] у складі [[білохолуницький район|Білохолуницького району]] [[кіровська область|Кіровської області]] [[росія|Росії]]. Адміністративний центр поселення та єдиний населений пункт — селище [[підрізчиха (селище)|Підрізчиха]].

== Історія ==
Станом на [[2002]] рік на території сучасного поселення існували такі адміністративні одиниці<ref>{{Cite web |url=http://std.gmcrosstata.ru/ |title=Архівована копія |accessdate=24 листопада 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20171107015834/http://std.gmcrosstata.ru/ |archivedate=7 листопада 2017 |deadurl=yes }}</ref>:
* '''Підрізчихинський сільський округ''' (селища '''Підрізчиха''', Сумчино, присілок Високово)

Поселення були утворені згідно із законом Кіровської області від [[7 грудня]] [[2004]] року № 284-ЗО у рамках [[Муніципальна реформа у Росії 2006|муніципальної реформи]] шляхом перетворення Підрізчихинського сільського округу<ref>{{Cite web |url=http://www.zsko.ru/m/docs/laws/detail.php?ID=2971 |title=Згідно із Законом Кіровської області від 7 грудня 2004 року № 284-ЗО |accessdate=24 листопада 2017 |archive-date=26 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180726170222/http://www.zsko.ru/m/docs/laws/detail.php?ID=2971 }}</ref>.

== Населення ==
Населення поселення становить 799 осіб ([[2017]]{{RUS-population|2017}}; 825 у [[2016]]{{RUS-population|2016}}, 850 у [[2015]]{{RUS-population|2015}}, 871 у [[2014]]{{RUS-population|2014}}, 940 у [[2013]]{{RUS-population|2013}}, 979 у [[2012]]{{RUS-population|2012}}, 1031 у [[2010]]<ref>[https://rodnaya-vyatka.ru/perepis2010/region/33 Всероссийская перепись населения 2010 года: Кировская область - сводная таблица районов и городских округов] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210611111958/https://rodnaya-vyatka.ru/perepis2010/region/33 |date=11 червня 2021 }} — краєзнавчий портал «Родная Вятка» {{ref-ru}}</ref>, 1549 у [[2002]]{{RUS-lingvarium}}).

== Склад ==
До складу поселення входить 1 населений пункт:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| ''Високово'', присілок
| align="right"| 4
| align="right"| -
|-----
| [[підрізчиха (селище)|Підрізчиха]], селище
| align="right"| 1428
| align="right"| 1031
|-----
| ''Сумчино'', селище
| align="right"| 117
| align="right"| -
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

{{білохолуницький район}}

{{кіровська область-доробити}}

[[Категорія:Поселення Білохолуницького району]]

title: Підрізчихинське сільське поселення

Країна: Росія

Регіон: Кіровська область

Район: Білохолуницький район

Центр: селище Підрізчиха

Дата утворення: 7 грудня 2004 року

title: Основні дані

Населені пункти: 1 сільський нп

Часовий пояс: MSK (UTC+4)


text:
# Ophryacus
Ophryacus (мексиканська рогата гадюка) — рід отруйних змій родини гадюкових (Viperidae). Представники цього роду є ендеміками Мексики.

## Опис
Мексиканські рогаті гадюки — невеликі або середнього розміру змії завдовжки 37,5—50 см, максимально 55—70 см (O. undulatus). Голова у них велика, широка, чітко відокремлена від шиї. Морда загострена, кантус гострий. Верхня частина тіла червонувато-коричнева, оливково-коричнева або сіра, іноді з помаранчевими, жовтими або зеленими елементами. На спині є дуже широкий темний зигзагоподібний візерунок, а на боках є один або кілька рядів дрібних нечітких плям. На голові з боків плями відсутні, у деяких видів від заднього краю ока до кута морди проходить не дуже виражена темна смуга.
Мексиканські рогаті гадюки поширені на сході й півдні Мексики, на висоті від 1600 до 2800 м над рівнем моря. Вони живуть у сухих чагарниках, тропічних листяних лісах і сосново-дубових лісах, а також у гірських хмарних лісах. Ведуть денний спосіб життя. O. undulatus веде частково деревний спосіб життя й регулярно зустрічається на деревах на висоті 3—4 м над землею. Живляться дрібними ящірками і ссавцями.

## Види
Рід Ophryacus нараховує 3 види:
- Ophryacus smaragdinus Grünwald, Jones, Franz-Chávez & Ahumada-Carrillo, 2015
- Ophryacus sphenophrys (Smith, 1960)
- Ophryacus undulatus (Jan, 1859)

## Етимологія
Наукова назва роду Ophryacus походить від сполучення слів дав.-гр. οφρυς — брова і лат. acus — голка.

title: Ophryacus

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name =''Ophryacus''
| image =Ophryacus undulatus 9458405.jpg
| image_caption =''[[Ophryacus undulatus]]''
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| infraordo = [[Змії]] (Serpentes)
| familia = [[Гадюкові]] (Viperidae)
| subfamilia = [[Гримучникові]] (Crotalinae)
| genus = '''''Ophryacus'''''
| genus_authority =[[Едвард Коп|Cope]], 1887<ref name="Cope">{{cytuj pismo |autor = E.D. Cope|tytuł = Catalogue of batrachians and reptiles of Central America and Mexico |url = https://biodiversitylibrary.org/page/7552227|czasopismo = Bulletin of the United States National Museum| wolumin = 32|strony = 88|rok = 1887 |język = en}}</ref>
| subdivision_ranks = Види
| subdivision =
(Див. текст)
| type species =''Trigonocephalus undulatus'' {{small|Jan, 1859}}
| range_map =
| range_map_caption =
| synonyms =
| wikispecies = Ophryacus
| commonscat = Ophryacus
| commons = Ophryacus
}}
'''''Ophryacus''''' (мексиканська рогата гадюка) — рід [[Отруйні змії|отруйних]] [[Змії|змій]] родини [[Гадюкові|гадюкових]] (Viperidae). Представники цього роду є [[ендемік]]ами [[Мексика|Мексики]].

== Опис ==
Мексиканські рогаті гадюки — невеликі або середнього розміру змії завдовжки 37,5—50 см, максимально 55—70 см (''O. undulatus''). Голова у них велика, широка, чітко відокремлена від шиї. Морда загострена, кантус гострий. Верхня частина тіла червонувато-коричнева, оливково-коричнева або сіра, іноді з помаранчевими, жовтими або зеленими елементами. На спині є дуже широкий темний зигзагоподібний візерунок, а на боках є один або кілька рядів дрібних нечітких плям. На голові з боків плями відсутні, у деяких видів від заднього краю ока до кута морди проходить не дуже виражена темна смуга.

Мексиканські рогаті гадюки поширені на сході й півдні Мексики, на висоті від 1600 до 2800 м над рівнем моря. Вони живуть у сухих чагарниках, тропічних листяних лісах і сосново-дубових лісах, а також у гірських хмарних лісах. Ведуть денний спосіб життя. ''O. undulatus'' веде частково деревний спосіб життя й регулярно зустрічається на деревах на висоті 3—4 м над землею. Живляться дрібними ящірками і ссавцями.

== Види ==
Рід ''Ophryacus'' нараховує 3 види:<ref name=database>{{cite web|editor=P. Uetz & J. Hallermann|url=http://reptile-database.reptarium.cz/advanced_search?genus=Ophryacus&exact%5B0%5D=genus&submit=Search|назва=Genus: ''Ophryacus''|publisher=The Reptile Database|access-date=29 серпня 2024}}</ref>
* ''[[Ophryacus smaragdinus]]'' Grünwald, Jones, Franz-Chávez & Ahumada-Carrillo, 2015
* ''[[Ophryacus sphenophrys]]'' ([[Hobart Muir Smith|Smith]], 1960)
* ''[[Ophryacus undulatus]]'' ([[Giorgio Jan|Jan]], 1859)

== Етимологія ==
Наукова назва роду ''Ophryacus'' походить від сполучення слів {{lang-grc|οφρυς}} — брова і {{lang-la|acus}} — голка<ref>{{cytuj książkę| imię = E.C. | nazwisko = Jaeger| tytuł = Source-book of biological names and terms|url=https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=mdp.39015072139499;view=1up;seq=181|rok = 1944|wydawca = Charles C. Thomas|miejsce = Springfield| strony = 154}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q1926258}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Гадюкові]]
[[Категорія:Роди плазунів]]
[[Категорія:Таксони, описані Едвардом Копом]]
[[Категорія:Тварини, описані 1887]]

title: ?Ophryacus

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Інфраряд: Змії (Serpentes)

Родина: Гадюкові (Viperidae)

Підродина: Гримучникові (Crotalinae)

Рід: Ophryacus · Cope, 1887

Вікісховище: Ophryacus

Віківиди: Ophryacus


text:
# Іларій (Шишківський)
Архієпископ Іларій (справжнє ім'я Едуард Степанович Шишківський; 18 квітня 1969, Миколаїв, Українська РСР — 16 березня 2018, Київ) — архієрей УПЦ московського патріархату, з 17 листопада 2008 року єпископ Макарівський, вікарій Київської митрополії, голова Комітету з біоетики і етичних питань при синоді УПЦ МП, ректор Катехизаторсько-регентського духовного училища та іконописної школи Київської єпархії.

## Біографія
Народився 18 квітня 1969 року в Миколаєві в родині вірян. 9 червня 1969 року був хрещений у Миколаївському храмі на честь Всіх святих з ім'ям Іоанн.
1976 року почав вчитися у середній школі № 14 Миколаєва. 1980 року, після переїзду до Брянки Луганської області, перейшов у середню школу № 10, яку закінчив через шість років. Навчання продовжив у СПТУ № 18, яке закінчив із відзнакою у липні 1987 року.
З липня 1987 року до червня 1988 року працював у Ленінській геологорозвідувальній експедиції помічником бурильника.
19 червня 1988 року призваний до лав Радянської армії. Службу проходив в Саратові. Звільнений у запас 29 травня 1990 року.
1990 року вступив до Київської духовної семінарії.
1993 року закінчив її з відзнакою та вступив в Київську духовну академію, яку 1997 року також закінчив з відзнакою.
З 1996 року — викладач Київської духовної семінарії.
18 березня 1999 року успішно захистив кандиданьську дисертацію на тему «Релігійно-естетичні погляди Давньої Русі у досінодальний період» за яку удостоєний ступеня кандидата богослов'я.
1999 року призначений викладачем Київських духовних шкіл з богословських дисциплін «Моральне богослов'я», «Церковнослов'янська мова», «Релігійна етика» та «Православна еклезіологія».
З 1999 року — член Вченої ради Київської духовної академії та відповідальний секретар «Праць Київської духовної академії».
У священному сані з 2000 року.
У серпні 2000 року призначений керівником видавничого відділу Київської митрополії.
В 2001 року до Дня Святого Великодня з благословення митрополита Київського Володимира зведений у сан ігумена.
З 2002 року викладав курс «Основи християнської моралі» та очолював кафедру богослов'я, утворену на базі Україно-Азербайджанського інституту соціальних наук і міжнародних відносин ім. Г. А. Алієва у Міжнародній академії управління персоналом.
З березня 2003 року — член постійно діючої комісії з питань етики при Державному центрі імунобіологічних препаратів.
21 листопада 2003 року з благословення митрополита Київського Володимира зведений в сан архімандрита.
28 січня 2005 року призначений секретарем Вченої ради Київських духовних шкіл, 30 березня 2007 року — їх проректором.
10 червня 2007 року рішенням Священного синоду Української Православної Церкви Московського патріархату призначений секретарем синодального Навчального комітету.

### Архієрейське служіння
29 липня 2007 року митрополитом Київським Володимиром був висвячений в сан єпископа Сєвєродонецького та Старобільського у Трапезному храмі Києво-Печерської Лаври.
Рішенням Священного синоду УПЦ МП від 14 грудня 2007 року був переведений на Сумську кафедру.
8 травня 2008 року на черговому засіданні Український Священний синод заслухав пояснення єпископа Іларія та колишнього настоятеля Сумського Спасо-Преображенського кафедрального собору протоієрея Георгія Бавикіна та вирішив: «В ім'я Воскреслого Спасителя закликати обидві сторони до примирення на взаємоприйнятних умовах. У разі продовження конфлікту ухвалити відповідні рішення Священного Синоду на підставі канонічних правил Православної Церкви».
Синодальним рішенням від 11 листопада 2008 року була визнана винність протоієрея Бавикіна, забороненого в священнослужінні на три роки, а єпископ Іларій був переміщений на Херсонську та Таврійську кафедру. Тоді ж він був призначений на посаду голови Синодального відділу релігійної освіти та катехізації УПЦ МП.
17 листопада 2008 року синодальним рішенням він був призначений єпископом Макарівським, вікарієм Київської митрополії (Журнал засідання № 108) і узгодив відкриття Катехизаторсько-регентського духовного училища та іконописної школи у Київській єпархії, чиїм ректором був призначений єпископ Іларій (Журнал № 109).
23 грудня 2010 року постановлено створити при Синоді УПЦ МП Комітет із біоетики та етичних питань. Головою нового комітету призначений єпископ Макарівський Іларій. Також Синод доручив владиці Іларію управління новоствореним Макарівським вікаріатство Київської єпархії.
10 лютого 2011 року на засіданні Синод УПЦ МП звільнив Шишківського з посади голови Синодального відділу релігійної освіти та катехізації УПЦ МП.
27 березня 2011 року Шишківський був присутній на греко-католицькій літургії та інтронізації глави УГКЦ Святослава Шевчука, якому він передав привітання від митрополита Сабодана.
17 серпня 2015 року митрополит УПЦ МП Онуфрій надав Іларію сан архієпископа.

## Смерть та поховання
Помер 16 березня 2018 року після важкої хвороби. 17 березня похований в скиті Києво-Печерської Лаври на честь Печерської ікони Божої матері.

title: Іларій (Шишківський)

wikitext:
{{Архієрей
| ім'я               = Архієпископ Іларій
| оригінальне ім'я   =
| ім'я при народженні = Едуард Степанович Шишківський
| оригінальне ім'я при народженні =
| портрет            =
| ширина портрету    = 300
| підпис             = Іларій (Шишківський)
| титул              = Архієпископ [[Макарівське вікаріатство|Макарівський]], <br /> вікарій Київської митрополії
| порядок            =
| церква             = [[Українська православна церква (Московський патріархат)]]
| громада            =
| обрання            =
| інтронізація       =
| коронація          =
| періодпочаток      = [[17 листопада]] [[2008]]
| періодкінець       = [[16 березня]] [[2018]]
| попередник         =
| наступник          = [[Гедеон (Харон)]]
| титул_2            = Єпископ [[Херсонська єпархія Української православної церкви (Московського патріархату)|Херсонський і Таврійський]]
| порядок_2          =
| церква_2           = [[Українська православна церква (Московський патріархат)]]
| громада_2          =
| обрання_2          =
| інтронізація_2     =
| коронація_2        =
| періодпочаток_2    = [[11 листопада|11]]
| періодкінець_2     = [[17 листопада]]  [[2008]]
| попередник_2       = [[Іоанн (Сіопко)]]
| наступник_2        = [[Іоанн (Сіопко)]]
| титул_3            = Єпископ [[Сумська єпархія Української православної церкви (Московського патріархату)|Сумський та Охтирський]]
| порядок_3          =
| церква_3           = [[Українська православна церква (Московський патріархат)]]
| громада_3          =
| обрання_3          =
| інтронізація_3     =
| коронація_3        =
| періодпочаток_3    = [[14 грудня]] [[2007]]
| періодкінець_3     = [[11 листопада]] [[2008]]
| попередник_3       = [[Марк (Петровцій)]]
| наступник_3        = [[Іоанн (Сіопко)]]
| титул_4            = Єпископ [[Сєвєродонецька і Старобільська єпархія Української православної церкви (Московського патріархату)|Сєвєвродонецький і Старобільський]]
| порядок_4          =
| церква_4           = [[Українська православна церква (Московський патріархат)]]
| громада_4          =
| обрання_4          =
| інтронізація_4     =
| коронація_4        =
| періодпочаток_4    = [[29 липня]]
| періодкінець_4     = [[14 грудня]] [[2007]]
| попередник_4       = [[Пантелеімон (Бащук)]]
| наступник_4        = [[Агапіт (Бевцик)]]
| освіта             = [[Київська православна богословська академія]]
| науковий ступінь   =
| професія           =
| діяльність         =
| національність     =
| тезоіменитство     =
| дата народження    = 18.4.1969
| місце народження   = [[Миколаїв]], [[Українська РСР]], [[СРСР]]
| дата смерті        = 16.3.2018
| місце смерті       = [[Київ]], [[Україна]]
| похований          =
| династія           =
| батько             =
| мати               =
| дружина            =
| діти               =
| прийняття чернецтва =
| сан                = [[2000]]
| хіротонія          = [[29 липня]] [[2007]]
| кардинал           =
| автограф           =
| монограма          =
| нагороди           =
| Commons            =
}}
'''Архієпископ Іларій''' (справжнє ім'я '''Едуард Степанович Шишківський'''; [[18 квітня]] [[1969]], [[Миколаїв]], [[Українська РСР]] — [[16 березня]] [[2018]], [[Київ]]) — архієрей [[Українська православна церква (Московський патріархат)|УПЦ московського патріархату]], з [[17 листопада]] [[2008]] року єпископ Макарівський, вікарій Київської митрополії, голова Комітету з біоетики і етичних питань при синоді УПЦ МП, ректор Катехизаторсько-регентського духовного училища та іконописної школи Київської єпархії.

== Біографія ==

Народився [[18 квітня]] [[1969]] року в [[Миколаїв|Миколаєві]] в родині вірян. 9 червня 1969 року був хрещений у Миколаївському храмі на честь Всіх святих з ім'ям Іоанн.

1976 року почав вчитися у середній школі № 14 Миколаєва. 1980 року, після переїзду до [[Брянка|Брянки]] [[Луганська область|Луганської області]], перейшов у середню школу № 10, яку закінчив через шість років. Навчання продовжив у [[Брянківський професійний ліцей|СПТУ № 18]], яке закінчив із відзнакою у липні 1987 року.

З липня [[1987]] року до [[Червень|червня]] [[1988]] року працював у Ленінській геологорозвідувальній експедиції помічником бурильника.

[[19 червня]] [[1988]] року призваний до лав [[Радянська армія|Радянської армії]]. Службу проходив в Саратові. Звільнений у запас [[29 травня]] [[1990]] року.

[[1990]] року вступив до [[Київську духовну семінарію|Київської духовної семінарії]].

[[1993]] року закінчив її з відзнакою та вступив в [[Київська православна богословська академія|Київську духовну академію]], яку [[1997]] року також закінчив з відзнакою.

З [[1996]] року — викладач Київської духовної семінарії.

[[18 березня]] [[1999]] року успішно захистив кандиданьську дисертацію на тему «Релігійно-естетичні погляди Давньої Русі у досінодальний період» за яку удостоєний ступеня кандидата богослов'я.

[[1999]] року призначений викладачем Київських духовних шкіл з богословських дисциплін «Моральне богослов'я», «Церковнослов'янська мова», «Релігійна етика» та «Православна еклезіологія».

З [[1999]] року — член Вченої ради [[Київська православна богословська академія|Київської духовної академії]] та відповідальний секретар «[[Праці Київської духовної академії|Праць Київської духовної академії]]».

У священному сані з [[2000]] року.

У [[Серпень|серпні]] [[2000]] року призначений керівником видавничого відділу Київської митрополії.

В [[2001]] року до Дня Святого [[Великдень|Великодня]] з благословення митрополита Київського [[Володимир (Сабодан)|Володимира]] зведений у сан ігумена.

З [[2002]] року викладав курс «Основи християнської моралі» та очолював кафедру богослов'я, утворену на базі [[Українсько-азербайджанський інститут соціальних наук імені Гейдара Алієва|Україно-Азербайджанського інституту соціальних наук і міжнародних відносин ім. Г. А. Алієва]] у [[Міжрегіональна академія управління персоналом|Міжнародній академії управління персоналом]].

З [[Березень|березня]] [[2003]] року — член постійно діючої комісії з питань етики при [[Центр Імунобіологічних препаратів|Державному центрі імунобіологічних препаратів]].

[[21 листопада]] [[2003]] року з благословення митрополита Київського [[Володимир (Сабодан)|Володимира]] зведений в сан [[архімандрит]]а.

[[28 січня]] [[2005]] року призначений секретарем Вченої ради Київських духовних шкіл, [[30 березня]] 2007 року — їх проректором.

[[10 червня]] [[2007]] року рішенням [[Священний синод Української православної церкви (Московського патріархату)|Священного синоду]] Української Православної Церкви Московського патріархату призначений секретарем синодального [[Навчальний Комітет при Священному Синоді УПЦ МП|Навчального комітету]].

=== Архієрейське служіння ===

[[29 липня]] [[2007]] року митрополитом Київським Володимиром був висвячений в сан єпископа [[Сєвєродонецька і Старобільська єпархія Української православної церкви (Московського патріархату)|Сєвєродонецького та Старобільського]] у Трапезному храмі [[Києво-Печерська лавра|Києво-Печерської Лаври]].

Рішенням [[Священний синод Української православної церкви (Московського патріархату)|Священного синоду]] УПЦ МП від [[14 грудня]] [[2007]] року був переведений на [[Сумська єпархія Української православної церкви (Московського патріархату)|Сумську кафедру]].

[[8 травня]] [[2008]] року на черговому засіданні Український Священний синод заслухав пояснення єпископа Іларія та колишнього настоятеля Сумського Спасо-Преображенського кафедрального собору протоієрея Георгія Бавикіна та вирішив: «В ім'я Воскреслого Спасителя закликати обидві сторони до примирення на взаємоприйнятних умовах. У разі продовження конфлікту ухвалити відповідні рішення Священного Синоду на підставі канонічних правил Православної Церкви».

Синодальним рішенням від [[11 листопада]] [[2008]] року була визнана винність протоієрея Бавикіна, забороненого в священнослужінні на три роки, а єпископ Іларій був переміщений на [[Херсонська єпархія Української православної церкви (Московського патріархату)|Херсонську та Таврійську кафедру]]<ref>{{Cite web |url=http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-ukraїnskoї-pravoslavnoї-tserkvi-vіd-11-listopada-2 |title=Журнал № 103. Офіційний сайт Української православної церкви Московського патріархату |accessdate=9 червня 2012 |archive-date=27 квітня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120427131209/http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-ukraїnskoї-pravoslavnoї-tserkvi-vіd-11-listopada-2 }}</ref>. Тоді ж він був призначений на посаду голови [[Відділ релігійної освіти та катехізації УПЦ МП|Синодального відділу релігійної освіти та катехізації УПЦ МП]]<ref>{{Cite web |url=http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-ukraїnskoї-pravoslavnoї-tserkvi-vіd-11-listopada-2 |title=Журнал № 104. Офіційний сайт Української православної церкви Московського патріархату |accessdate=9 червня 2012 |archive-date=27 квітня 2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120427131209/http://orthodox.org.ua/article/zhurnali-zasіdannya-svyashchennogo-sinodu-ukraїnskoї-pravoslavnoї-tserkvi-vіd-11-listopada-2 }}</ref>.

[[17 листопада]] [[2008]] року синодальним рішенням він був призначений єпископом [[Макарівське вікаріатство|Макарівським]], вікарієм Київської митрополії (Журнал засідання № 108) і узгодив відкриття Катехизаторсько-регентського духовного училища та іконописної школи у Київській єпархії, чиїм ректором був призначений єпископ Іларій (Журнал № 109).

[[23 грудня]] [[2010]] року постановлено створити при Синоді УПЦ МП Комітет із біоетики та етичних питань. Головою нового комітету призначений єпископ Макарівський Іларій.<ref>{{Cite web |url=http://www.patriarchia.ru/ua/db/text/1368427.html |title=При Священному Синоді Української Православної Церкви створено Комітет з біоетики та етичних питань. Офіційний сайт Російської православної церкви |accessdate=9 червня 2012 |archive-date=19 вересня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130919185426/http://www.patriarchia.ru/ua/db/text/1368427.html }}</ref> Також Синод доручив владиці Іларію управління новоствореним Макарівським вікаріатство Київської єпархії.<ref>{{Cite web |url=http://www.patriarchia.ru/ua/db/text/1369129.html |title=У Київській єпархії утворено чотири вікаріатства. Офіційний сайт Російської православної церкви |accessdate=9 червня 2012 |archive-date=2 листопада 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141102154734/http://www.patriarchia.ru/ua/db/text/1369129.html }}</ref>

[[10 лютого]] [[2011]] року на засіданні Синод УПЦ МП звільнив Шишківського з посади голови Синодального відділу релігійної освіти та катехізації УПЦ МП<ref>{{Cite web |url=http://www.patriarchia.ru/db/text/1406776.html |title=http://www.patriarchia.ru/ua/db/text/1406782.html. Офіційний сайт Російської православної церкви |accessdate=9 червня 2012 |archive-date=16 січня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140116181540/http://www.patriarchia.ru/db/text/1406776.html }}</ref>.

[[27 березня]] [[2011]] року Шишківський був присутній на греко-католицькій літургії та інтронізації глави [[Українська греко-католицька церква|УГКЦ]] [[Святослав (Шевчук)|Святослава Шевчука]], якому він передав привітання від митрополита Сабодана<ref name="3rm">[http://3rm.info/10267-na-intronizacii-uniata-pobyval-i-mitropolit.html На интронизации униата побывал и епископ Иларий (МП). Православный информационно-аналитический портал «Москва — Третий Рим»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121102233846/http://3rm.info/10267-na-intronizacii-uniata-pobyval-i-mitropolit.html |date=2 листопада 2012 }}{{ref-ru}}</ref><ref name="uni1">[http://www.unian.net/ukr/news/news-428022.html Нового главу УГКЦ прівітав навіть Московський Патріархат. Інформаційне агентство «УНІАН»]</ref>.

17 серпня 2015 року митрополит УПЦ МП Онуфрій надав Іларію сан архієпископа.<ref>{{Cite web |url=https://uoc-news.church/2015/08/17/kijiv-u-richnicyu-intronizaciji-predstoyatelya-upc-u-kijevo-pecherskij-lavri-bula-zvershena-urochista-liturgiya/ |title=КИЇВ. У річницю інтронізації Предстоятеля УПЦ у Києво-Печерський Лаврі була звершена урочиста Літургія |date=2015-08-17 |website=Українська Православна Церква |language=uk-UA |access-date=2025-07-01}}</ref>

== Смерть та поховання ==

Помер 16 березня 2018 року після важкої хвороби. 17 березня похований в скиті Києво-Печерської Лаври на честь Печерської ікони Божої матері.<ref>{{Cite web |url=https://risu.org.ua/ua/index/all_news/orthodox/uoc/70472/ |title=Архієпископа Іларія поховали /Релігійно-інформаційна служба України, 17.3.2018/ |accessdate=17 березня 2018 |archive-date=18 березня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180318054652/https://risu.org.ua/ua/index/all_news/orthodox/uoc/70472/ }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.patriarchia.ru/ua/db/text/1245698.html Иларий, епископ Макаровский, викарий Киевской епархии (Шишковский Эдуард Степанович). Офіційний сайт Російської православної церкви] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111106180207/http://www.patriarchia.ru/ua/db/text/1245698.html |date=6 листопада 2011 }}{{ref-ru}}
* [http://orthodox.org.ua/article/іlarіi-єpiskop-makarіvskii ІЛАРІЙ, Єпископ Макарівський] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120516160452/http://orthodox.org.ua/article/іlarіi-єpiskop-makarіvskii |date=16 травня 2012 }}

{{Orthodox-bio-stub}}
[[Категорія:Релігія у Сіверськодонецьку]]
[[Категорія:Сєвєродонецька і Старобільська єпархія УПЦ МП]]
[[Категорія:Єпископи Української православної церкви Московського патріархату]]
[[Категорія:Випускники Київської духовної семінарії]]

title: 17 листопада 2008 — 16 березня 2018

Наступник: Гедеон (Харон)

title: 11 — 17 листопада 2008

Попередник: Іоанн (Сіопко)

Наступник: Іоанн (Сіопко)

title: 14 грудня 2007 — 11 листопада 2008

Попередник: Марк (Петровцій)

Наступник: Іоанн (Сіопко)

title: 29 липня — 14 грудня 2007

Попередник: Пантелеімон (Бащук)

Наступник: Агапіт (Бевцик)

Діяльність: богослов, клерик

Ім'я при народженні: Едуард Степанович Шишківський

Народження: 18 квітня 1969 · Миколаїв, Українська РСР, СРСР

Смерть: 16 березня 2018 (48 років) · Київ, Україна

29 липня — 14 грудня 2007: Іларій у Вікісховищі


text:
# Сидорак Каріна
Каріна Костянтинівна Сидорак (нар. 13 вересня 2006, Львів) — українська гімнастка. Чемпіонка Європи в командному заліку та срібна призерка чемпіонату Європи серед юніорів у вправі зі стрічкою.

## Життєпис
Навчається у Львівському фаховому коледжі спорту.

## Спортивна кар'єра
Тренери — Катерина Сороковська, Ірина Іванів.

### 2020
На чемпіонаті Європи, що проходив у Києві, Україна, разом з Поліною Карікою, Меланією Тур та груповичками Анастасією Возняк, Марією Височанською, Маріолою Боднарчук та Діаною Баєвою виграла командний залік. У вправі зі стрічкою виборола срібну нагороду та посіла четверте місце у фіналі вправи зі скакалкою.

## Результати на турнірах
| Рік              | Змагання                          | Команда | АП |   |  |   |   |
| ---------------- | --------------------------------- | ------- | -- | - |  | - | - |
| 2020             | Командний чемпіонат України       |         | 3  |   |  |   |   |
| 2020             | Гран-прі. "Кубок Дерюгіної". Київ | 1       |    | 3 |  | 4 | 2 |
| 2020             | Чемпіонат України                 | 1       |    |   |  |   |   |
| 2020             | Чемпіонат Європи                  | 1       |    | 4 |  |   | 2 |
| 2021             | Кубок України. Дніпро             |         | 1  |   |  |   |   |
| Дорослі змагання |                                   |         |    |   |  |   |   |
| Рік              | Змагання                          | Команда | АП |   |  |   |   |
| 2023             | Чемпіонат України                 |         | 11 |   |  |   |   |
| 2023             | Кубок України                     |         | 13 |   |  |   |   |

title: Сидорак Каріна

wikitext:
{{Спортсмен
|зображення =
|повне ім'я = Каріна Костянтинівна Сидорак
|розмір =
|громадянство = Громадянка України
|дата народження = 13.09.2006
|місце народження = [[Львів]], [[Україна]]
|зріст = 166 см
| вага = 49 кг
|країна = [[Україна]]
|тренери = Катерина Сороковська, Ірина Іванівна Дерюгіна,Габрильчук Ірина
|вид спорту = [[Художня гімнастика]]
|медалі = {{MedalTopBox}}
{{MedalCountry|{{UKR}}}}
{{MedalSport|[[Художня гімнастика]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2020|Київ 2020]]|Команда}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2020|Київ 2020]]|Стрічка}}
|show-medals = yes
|нагороди =
}}
{{однофамільці|Сидорак}}
'''Каріна Костянтинівна Сидорак''' ({{н|1}} [[13 вересня]] [[2006]], [[Львів]]) — [[Україна|українська]] [[Художня гімнастика|гімнастка]]. Чемпіонка Європи в командному заліку та срібна призерка чемпіонату Європи серед юніорів у вправі зі стрічкою.

== Життєпис ==
Навчається у [[Львівський фаховий коледж спорту|Львівському фаховому коледжі спорту]].<ref>http://www.ufk.lviv.ua/ua-category-other-news7519.html</ref>

== Спортивна кар'єра ==
Тренери — Катерина Сороковська, Ірина Іванів.<ref name=":0">https://vgolos.com.ua/news/14-richna-karina-sydorak-stala-vitsechempionkoyu-yevropy-z-hudozhnoyi-gimnastyky_1344013.html</ref>

=== 2020 ===
На [[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2020|чемпіонаті Європи]], що проходив у [[Київ|Києві]], [[Україна]], разом з [[Поліна Каріка|Поліною Карікою]], [[Меланія Тур|Меланією Тур]] та груповичками [[Анастасія Возняк|Анастасією Возняк]], [[Валерія Юзьвяк|Марією Височанською]], [[Маріола Боднарчук|Маріолою Боднарчук]] та [[Діана Баєва|Діаною Баєвою]] виграла командний залік.<ref name=":1">{{Cite web|url=https://www.unian.ua/sport/othersports/chye-z-hudozhnoji-gimnastiki-2020-ukrajinski-gimnastki-zavoyuvali-zoloto-na-chempionati-yevropi-novyny-sportu-11236322.html|назва=Українські гімнастки завоювали золото на чемпіонаті Європи в Києві|видавець=[[УНІАН]]|дата=27 листопада 2020|url-архіву=https://web.archive.org/web/20210123111924/https://www.unian.ua/sport/othersports/chye-z-hudozhnoji-gimnastiki-2020-ukrajinski-gimnastki-zavoyuvali-zoloto-na-chempionati-yevropi-novyny-sportu-11236322.html|дата-архіву=23 січня 2021|мертвий-url=no|дата-доступу=2 квітня 2022}}</ref> У вправі зі стрічкою виборола срібну нагороду та посіла четверте місце у фіналі вправи зі скакалкою.

== Результати на турнірах ==
{| class="wikitable"
!Рік
!Змагання
!Команда
!АП
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_rope.svg|посилання=Rope_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_ball.svg|посилання=Ball_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_clubs.svg|посилання=Clubs_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_ribbon.svg|посилання=Ribbon_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
|-
| rowspan="4" |'''2020'''
|Командний чемпіонат України<ref>http://ukraine-rg.com.ua/rezultatyi-komandnogo-chempionata-ukrainyi-v-kieve/</ref>
|
|{{бронза3}}
|
|
|
|
|-
|Гран-прі. "Кубок Дерюгіної". Київ<ref>{{Cite web|title=-" Непрофільні види : Каріна Сидорак - переможниця і призерка міжнародних змагань "Кубок Дерюгіної" з художньої гімнастики "- Спортколедж Львів - Львівський фаховий коледж спорту|url=http://www.ufk.lviv.ua/ua-category-other-news7519.html|website=www.ufk.lviv.ua|accessdate=2020-11-28}}</ref>
|{{золото1}}
|
|{{бронза3}}
|
|4
|{{срібло2}}
|-
|Чемпіонат України<ref>{{Cite web|title=Чемпионат Украины в Ужгороде: Результаты КМС|url=http://ukraine-rg.com.ua/chempionat-ukrainyi-v-uzhgorode-rezultatyi-kms/|website=Федерация гимнастики Украины|date=2020-10-20|accessdate=2020-11-28|language=ru-RU}}</ref>
|{{золото1}}
|
|
|
|
|
|-
|[[Чемпіонат Європи з художньої гімнастики 2020|Чемпіонат Європи]]<ref name=":1" /><ref name=":0" />
|{{золото1}}
|
|4
|
|
|{{срібло2}}
|-
|'''2021'''
|Кубок України. Дніпро<ref>{{Cite web|title=Кубок України з художньої гімнастики у Дніпрі: результати|url=http://ukraine-rg.com.ua/kubok-ukrayini-z-hudozhnoyi-gimnastiki-u-dnipri-rezultati/|website=Федерация гимнастики Украины|date=2021-03-05|accessdate=2021-03-05|language=ru-RU}}</ref>
|
|{{золото1}}
|
|
|
|
|-
| colspan="8" |Дорослі змагання
|-
!Рік
!Змагання
!Команда
!АП
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_hoop.svg|посилання=Hoop_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_ball.svg|посилання=Ball_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_clubs.svg|посилання=Clubs_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
![[Файл:Rhythmic_gymnastics_ribbon.svg|посилання=Ribbon_(rhythmic_gymnastics)|20x20пкс]]
|-
| rowspan="2" |'''2023'''
|Чемпіонат України
|
|11
|
|
|
|
|-
|Кубок України
|
|13
|
|
|
|
|}

== Примітки ==
[[Категорія:Українські художні гімнастки]]
[[Категорія:Уродженці Львова]]
<references />
{{ukr-sport-bio-stub}}

title: Загальна інформація

Громадянство: Громадянка України

Народження: 13 вересня 2006 (18 років) · Львів, Україна

Вага: 49 кг

title: Спорт

Вид спорту: Художня гімнастика

title: Чемпіонат Європи

Золото: Київ 2020 · Команда

Срібло: Київ 2020 · Стрічка


text:
# Луї-Ернест Барріа
Луї-Ернест Барріа (фр. Louis-Ernest Barrias; 13 квітня 1841, Париж — 4 лютого 1905, Париж) — французький скульптор.

## Біографія
Луї-Ернест Барріа народився 13 квітня 1841 року у Парижі. Його батько був художником-керамістом, а старший брат Фелікс Барріа відомим художником. Луї Ернест також починав як живописець, навчався у Леона Коньє, але потім зайнявся скульптурою під керівництвом П'єра-Жюля Кавельє.
У 1858 році його прийняли до Вищої національної школи образотворчих мистецтв у Парижі, де його вчителем був Франсуа Жуффруа. В 1865 Барріа виграв Римську премію Французької академії і відправився в Рим.
Барріа брав участь у оформленні будівлі Паризької опери та особняка Hôtel de la Païva на Єлисейських Полях. Його роботи були переважно з мармуру, а своїм романтичним стилем реаліст Барріа зобов'язаний Жану-Батисту Карпо.
У 1878 він став кавалером ордена Почесного легіону, офіцером в 1881 та командором в 1900 році.
У 1900—1903 служив у Раді національних музеїв. Серед його учнів були Хосеп Клара, Шарль Деспіо, Анрі Бушар, Жуль Руло та Віктор Сегофін.
Луї-Ернест Барріа помер 4 лютого 1905 року в Парижі.

title: Луї-Ернест Барріа

wikitext:
{{особа}}
'''Луї-Ернест Барріа''' ({{lang-fr|Louis-Ernest Barrias}}; [[13 квітня]] [[1841]], Париж — [[4 лютого]] [[1905]], Париж) — французький скульптор.

== Біографія ==
Луї-Ернест Барріа народився 13 квітня 1841 року у Парижі. Його батько був художником-керамістом, а старший брат Фелікс Барріа відомим художником. Луї Ернест також починав як живописець, навчався у [[Леон Коньє|Леона Коньє]], але потім зайнявся скульптурою під керівництвом П'єра-Жюля Кавельє.

У 1858 році його прийняли до Вищої національної школи образотворчих мистецтв у Парижі, де його вчителем був [[Франсуа Жуффруа]]. В 1865 Барріа виграв Римську премію Французької академії і відправився в Рим.

Барріа брав участь у оформленні будівлі [[Паризька національна опера|Паризької опери]] та особняка Hôtel de la Païva на Єлисейських Полях. Його роботи були переважно з мармуру, а своїм романтичним стилем реаліст Барріа зобов'язаний Жану-Батисту Карпо.

У 1878 він став кавалером ордена Почесного легіону, офіцером в 1881 та командором в 1900 році.

У 1900—1903 служив у Раді національних музеїв. Серед його учнів були Хосеп Клара, Шарль Деспіо, Анрі Бушар, Жуль Руло та Віктор Сегофін.

Луї-Ернест Барріа помер 4 лютого 1905 року в Парижі.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Барріа Луї-Ернест}}
[[Категорія:Французькі скульптори]]

title: фр. Louis-Ernest Barrias

Народився: 13 квітня 1841[…] · Париж

Помер: 4 лютого 1905[…] (63 роки) · XVII округ Парижа, Париж

Поховання: Цвинтар Пассі

Країна: Франція

Діяльність: скульптор

Галузь: скульптура

Alma mater: Національна вища школа красних мистецтв і Французька академія в Римі (1869)

Вчителі: Франсуа Жуффруа

Відомі учні: Hippolyte Lefèbvred, Charles-Henri Pourquetd, Charles Cabyd, Georges Vérezd, Augustin Lesieuxd, Alphonse Terroird, Raoul Verletd, Julien-Michel Menantd, Louis Castexd, Victor Segoffind, Шарль Деспіо, Fanny Marcd і Gustave Achille Guillaumetd

Знання мов: французька

Заклад: Національна вища школа красних мистецтв

Членство: Академія красних мистецтв Франції

Напрямок: Neo-Baroqued

Magnum opus: The Oath of Spartacusd, Jeune fille de Mégared і La Défense de Parisd

Брати, сестри: Félix-Joseph Barriasd

Діти: Paul Barriasd

Нагороди: Римська премія (1865)


text:
# Като Томосабуро
Віконт Като Томосабуро (яп. 加藤 友三郎; 22 лютого 1861, Хіросіма — 24 серпня 1923, Токіо) — японський військовий і державний діяч, 21-й прем'єр-міністр Японії.

## Біографія
Като Томосабуро народився в 1861 році в самурайської сім'ї. У 1873 році вступив до військової академії Імперського флоту в Токіо. У 1880 році разом з 30 іншими кадетами завершив навчання і отримав звання мічмана.
У 1883 році після 2,5 років походів на кораблях підвищений до молодшого лейтенанта. У 1884–1886 роках він повертається до академії і вивчає теорію навігації і морської артилерії, в результаті отримавши звання лейтенанта і призначення на «Цукуба». У 1890 Като служив артилерійським офіцером на крейсері «Такатіхо», а в 1891–1893 на новітньому «Йосіно». Під час війни з Китаєм займав штабні посади в Морському міністерстві, отримавши підвищення до капітана 3-го рангу.
Наприкінці 1897 Като отримав звання капітана 2-го рангу і був призначений старшим офіцером броненосця «Ясіма», а менш ніж через рік — капітаном авізо «Цукусі». З середини 1899 року перебував на штабній роботі в міністерстві, отримавши підвищення до капітана 1-го рангу.
Наприкінці 1903 Като був призначений начальником штабу адмірала Того, і цю посаду обіймав весь час війни з Росією. У вересні 1904 йому був присвоєно звання контр-адмірала, а в травні 1905 він перебував на борту флагманського броненосця «Мікаса» в Цусімській битві.
Після закінчення війни Като обіймав посаду заступника морського міністра. У 1908 році йому було присвоєно звання віце-адмірала.
У серпні 1915 року Като призначили морським міністром (з присвоєнням слідом за цим звання повного адмірала). На цій посаді він перебував майже 8 років із перервами, що є одним із найдовших періодів в історії міністерства. При ньому були розроблені і прийняті суднобудівні програми 8+4, 8+6 і 8+8, що дозволили японському флоту вийти на провідні позиції у світі.
З вересня 1921 до березня 1922 Като у складі японської делегації перебував у США, беручи участь у роботі Вашингтонській конференції.
Незабаром після повернення з Вашингтона він був призначений прем'єр-міністром. Зібраний ним кабінет складався переважно з членів Палати перів парламенту, непопулярних в армійському середовищі. Його діяльність у 1922–1923 роках була пов'язана головним чином з реалізацією підписаних у Вашингтоні угод, а саме обробленням недобудованих військових кораблів, висновком японських військ з Шаньдунського півострова і з Радянської Росії. Пізніше у Като був виявлений рак товстої кишки на останній стадії, від якого він і помер 24 серпня 1923 в Токіо.
Посмертно йому було присвоєно звання маршала флоту, титул віконта і найстарший з японських орденів — Вищий орден Хризантеми. Його смерть за тиждень до Великого землетрусу Канто призвела до того, що в цей важкий для країни час вона залишилася без голови уряду.
Похований Като на кладовищі Аояма в Токіо.

title: Като Томосабуро

wikitext:
{{особа}}
Віконт '''Като Томосабуро''' ({{lang-ja|加藤 友三郎}}; {{Дата народження|22|2|1861}}, [[Хіросіма]] — {{Дата смерті|24|8|1923}}, [[Токіо]]) — японський військовий і державний діяч, 21-й [[прем'єр-міністр Японії]].

== Біографія ==
Като Томосабуро народився в [[1861]] році в [[Самураї|самурайської]] сім'ї. У [[1873]] році вступив до військової академії [[Імперський флот Японії|Імперського флоту]] в [[Токіо]]. У [[1880]] році разом з 30 іншими кадетами завершив навчання і отримав звання [[мічман]]а.

У [[1883]] році після 2,5 років походів на кораблях підвищений до [[Молодший лейтенант|молодшого лейтенанта]]. У [[1884]]–[[1886]] роках він повертається до академії і вивчає теорію навігації і морської артилерії, в результаті отримавши звання [[лейтенант]]а і призначення на «[[Цукуба]]». У [[1890]] Като служив артилерійським офіцером на крейсері «[[Такатіхо]]», а в [[1891]]–[[1893]] на новітньому «[[Йосіно]]». Під час [[Японсько-цінська війна|війни з Китаєм]] займав штабні посади в Морському міністерстві, отримавши підвищення до [[Капітан 3-го рангу|капітана 3-го рангу]].

Наприкінці [[1897]] Като отримав звання [[Капітан 2-го рангу|капітана 2-го рангу]] і був призначений старшим [[офіцер]]ом броненосця «[[Ясіма]]», а менш ніж через рік — капітаном авізо «[[Цукусі]]». З середини [[1899]] року перебував на штабній роботі в міністерстві, отримавши підвищення до [[Капітан 1-го рангу|капітана 1-го рангу]].

Наприкінці [[1903]] Като був призначений начальником штабу адмірала Того, і цю посаду обіймав весь час [[Російсько-японська війна|війни з Росією]]. У вересні [[1904]] йому був присвоєно звання [[контр-адмірал]]а, а в травні [[1905]] він перебував на борту флагманського броненосця «[[Мікаса]]» в [[Цусімська битва|Цусімській битві]].

Після закінчення війни Като обіймав посаду заступника морського міністра. У [[1908]] році йому було присвоєно звання [[віце-адмірал]]а.

У серпні [[1915]] року Като призначили морським міністром (з присвоєнням слідом за цим звання повного [[адмірал]]а). На цій посаді він перебував майже 8 років із перервами, що є одним із найдовших періодів в історії міністерства. При ньому були розроблені і прийняті суднобудівні програми 8+4, 8+6 і 8+8, що дозволили японському флоту вийти на провідні позиції у світі.

З вересня [[1921]] до березня [[1922]] Като у складі японської делегації перебував у [[Сполучені Штати Америки|США]], беручи участь у роботі [[Вашингтонська конференція|Вашингтонській конференції]].

Незабаром після повернення з [[Вашингтон (округ Колумбія)|Вашингтона]] він був призначений прем'єр-міністром. Зібраний ним кабінет складався переважно з членів Палати перів парламенту, непопулярних в армійському середовищі. Його діяльність у [[1922]]–[[1923]] роках була пов'язана головним чином з реалізацією підписаних у Вашингтоні угод, а саме обробленням недобудованих військових кораблів, висновком японських військ з [[Шаньдун (півострів)|Шаньдунського півострова]] і з Радянської Росії. Пізніше у Като був виявлений рак товстої кишки на останній стадії, від якого він і помер [[24 серпня]] [[1923]] в [[Токіо]].

Посмертно йому було присвоєно звання [[маршал]]а флоту, титул [[віконт]]а і найстарший з японських орденів — Вищий [[орден Хризантеми]]. Його смерть за тиждень до [[Великий землетрус Канто|Великого землетрусу Канто]] призвела до того, що в цей важкий для країни час вона залишилася без голови уряду.

Похований Като на кладовищі Аояма в Токіо.

== Посилання ==
* [http://dic.academic.ru/dic.nsf/enc_japan/323/Като Като Томосабуро]{{ref-ru}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141021111013/http://dic.academic.ru/dic.nsf/enc_japan/323/Като |date=21 жовтня 2014 }}

{{Прем'єр-міністри Японії}}
{{Нормативний контроль}}

{{japan-stub}}
{{politic-stub}}

[[Категорія:Померли в Токіо]]
[[Категорія:Військовики Імперського флоту Японії]]
[[Категорія:Адмірали Японії]]
[[Категорія:Віконти Японії]]
[[Категорія:Міністри Японії]]
[[Категорія:Прем'єр-міністри Японії]]
[[Категорія:Кавалери ордена Вранішнього сонця 2 класу]]
[[Категорія:Кавалери ордена Вранішнього сонця 1 класу]]
[[Категорія:Кавалери ордена Квітів павловнії]]
[[Категорія:Кавалери ордена Священного скарбу]]

title: яп. 加藤友三郎

Народився: 1 квітня 1861 · Ōtemachid, Хірошіма

Помер: 24 серпня 1923 (62 роки) · Aoyamad, Район Мінато, Токіо, Японія · ·колоректальний рак

Поховання: Aoyama Cemeteryd

Країна: Японія

Діяльність: політик, військовослужбовець

Alma mater: Військова академія флоту Японії, Naval War College і Shudo Academyd

Знання мов: японська

Заклад: Naval War College

Учасник: Японсько-цінська війна і Російсько-японська війна

Титул: віконт

Посада: прем'єр-міністр Японії

Військове звання: Маршал

Родичі: Takayoshi Katōd

У шлюбі з: Kiyoko Katod

Нагороди: Order of the Rising Sun with Paulownia Flowers, 1st class · орден Вранішнього Сонця 1 класу · Grand Cordon of the Supreme Order of the Chrysanthemum


text:
# Конвеєр програмного забезпечення
Конвеєр програмного забезпечення (англ. Software pipeline) складається з ланцюжка елементів обробки даних (процесів, потоків, співпрограм, функцій, і т.п.), організованих таким чином, що вивід одного елемента є входом іншого, тому їх називають за аналогією до фізичного трубопровода.
 Зазвичай між суміжними елементами існує певний буфер. Інформація що передається по такому конвеєрі часто є потоком записів, байтів, чи бітів, і елементи конвеєра називаються фільтрами; архітектурний стиль організації програмного забезпечення таким чином називають "pipes and filters".

title: Конвеєр програмного забезпечення

wikitext:
{{Otheruses|Конвеєр (значення)}}

'''Конвеєр програмного забезпечення''' ({{lang-en|Software pipeline}}) складається з ланцюжка елементів обробки даних ([[Процес (інформатика)|процесів]], [[Потік (інформатика)|потоків]], [[співпрограма|співпрограм]], [[підпрограма|функцій]], і т.п.), організованих таким чином, що вивід одного елемента є входом іншого, тому їх називають за аналогією до фізичного [[Трубопровідний транспорт|трубопровода]]. {{питання|Чому тоді ми українською перекладаємо "конвеєр", якщо це трубопровід?}} Зазвичай між суміжними елементами існує певний [[Буфер (інформатика)|буфер]]. Інформація що передається по такому конвеєрі часто є [[Потік (програмування)|потоком]] [[Запис (програмування)|записів]], [[байтовий потік|байтів]], чи [[бітовий потік|бітів]], і елементи конвеєра називаються [[Фільтр (програма)|фільтрами]]; архітектурний стиль організації програмного забезпечення таким чином називають "[[pipes and filters]]".

== Див. також ==
* [[Неіменований канал]]
* [[Іменований канал]] - поняття ОС проміжне між неіменованим каналом і файлом
* [[Компонентно-орієнтоване програмування]]
* [[Програмування потоком даних]]
* [[GStreamer]] - мультимедіа фреймворк на основі конвеєрів плагінів
* [[Графічний конвеєр]]
* {{iw|Iteratees}}
* [[Конвеєр (інформатика)]] - інші версії цього поняття пов'язані з комп'ютерами
* [[Мережа процесів Кана]] - розширення поняття конвеєра до більш загального поняття напрямленого графа
* [[Конвеєр (Unix)]] - релалізація в [[Unix]]
* {{iw|Plumber (програма)|Plumber||Plumber (program)}}<!-- Проблема вікіфікації: Не знайдено сторінки [[:en:Plumber (program)]] (SashkoR0B0T)--> – "розумні канали" розроблені як частина проекту [[Plan 9 from Bell Labs|Plan 9]]
* [[Задача постачальника-споживача]] - проблема реалізації такої архітектури
* [[XML pipeline]] - для обробки файлів [[XML]]

== Посилання ==
{{без джерел|дата=грудень 2019}}

[[Категорія:Парадигми програмування]]
[[Категорія:Взаємодія між процесами]]


text:
# Мегамаркет (торговельна мережа)
«МегаМаркет» — українська мережа продовольчих гіпермаркетів. Складається з 7 великих крамниць, 3 з яких розташовані в Києві і по одному в місті Бровари та селах Ходосівка, Капітанівка і Гатне. Гіпермаркети «Мегамаркет» розміщуються у великих торговельно-розважальних комплексах разом із кінотеатрами «Батерфляй».

## Історія
МегаМаркет було засновано у Києві 2001 року колишнім партнером мережі «Фуршет» Віктором Юшковським та підприємцем Олегом Вишняковим. Перші торгові центри було відкрито у колишніх індустріальних будівлях на вулиці Антоновича (досі існує) і на проспекті Бандери (закритий у 2017). Згодом було відкрито і супермаркет на Сурикова.
Компанією була заснована мережа кінотеатрів «Баттерфляй», перший з яких було відкрито разом із магазином на Петрівці. Пізніше кінотеатри мережі стали з'являтися і в інших локаціях МегаМаркету.
У 2000-х власниками мережі було відкрито три торговельно-розважальних комплекси: один поруч із вже відкритим МегаМаркетом на Антоновича, а другий - у колишніх цехах заводу «Більшовик», за що дістав відповідну назву (через декомунізацію у 2015 переіменований у «Космополіт»), та у Броварах, останній отримав назву Термінал і став на деякий час найбільшим ТРЦ України, в ньому було відкрито перший МегаМаркет за межами Києва. Також у 2004 році на вулиці Липківського було відкрито розважальний центр Ультрамарин, що спочатку планувався як звичайний кінотеатр.
У 2011 було відкрито МегаМаркет з Баттерфляєм у селищі Ходосівка. У 2013 поруч було відкрите аутлет-містечко «Мануфактура», у наступні роки була відкрита його друга черга, а також власна лікарня.
Відкриттям магазину «УльтраМаркет» у РЦ «Ультрамарин» 2015 року був започаткований ребрендинг мережі, у магазинах були проведені реконструції інтер'єрів. Щоправда сам УльтраМаркет проіснував лише п'ять років і у 2019 замість нього був відкритий Сільпо.
2016 року МегаМаркет відкрито у першій черзі ТРЦ «Гатне», наступного року у другій черзі відкрито Баттерфляй.
Через непорозуміння у сфері розвитку мережі у 2017 році Юшковський та Вишняков розділили бізнес.
У 2018 році на місці зруйнованого минулого року кінотеатру «Нивки» було відкрито одноіменний ТРЦ, де також розмістилися МегаМаркет з Баттерфляєм.
Ще один МегаМаркет поза Києвом був відкритий у селі Капітанівка 2020 року.
У 2021 «МегаМаркет» було остаточно поділено, два магазини, що належали Вишнякову були відділені від мережі та названі Ultramarket. Окрім магазинів Вишнякову перейшли «Ультрамарин» та «Космополіт», кінотеатри «Баттерфляй», що там розташовувались здобули назву Kinoman.
Через повномасштабне вторгнення Росії у 2022 МегаМаркет у Капітанівці було серйозно пошкоджено, він відновив свою роботу лише 7 грудня 2023.

title: Мегамаркет (торговельна мережа)

wikitext:
{{Картка компанії
 | назва                 = Мегамаркет
 | оригінальна_назва     =
 | логотип               = Logo МегаМаркет.svg
 | тип                   = Торгова мережа
 | лістинг               =
 | спеціалізація         = торгівля
 | гасло                 = Зручно вибирати, вигідно купувати!
 | доля                  =
 | попередник            =
 | наступник             =
 | заснування            = 2001
 | дата                  =
 | коментар              =
 | засновник             = [[Юшковський Віктор Вікторович|Віктор Юшковський]]<br/>[[Вишняков Олег Володимирович|Олег Вишняков]]
 | закриття              =
 | причина закриття      =
 | розташування          = {{UKR}}, [[Київ]]
 | попередні назви       =
 | філії                 =
 | територія діяльності  = [[Київ]], [[Бровари]], [[Ходосівка]], [[Капітанівка]]
 | ключові особи         =
 | галузь                = [[Роздрібна торгівля]]
 | продукція             =
 | послуги               =
 | валовий дохід         =
 | операційний прибуток  =
 | чистий прибуток       =
 | aum                   =
 | активи                =
 | власний капітал       =
 | власник               = [[Юшковський Віктор Вікторович|Віктор Юшковський]]
 | число співробітників  =
 | число клієнтів        =
 | холдинг               =
 | структурні підрозділи =
 | дочірні компанії      =
 | сайт                  = http://megamarket.ua/
 | примітки              =
}}

'''«МегаМаркет»''' — українська мережа продовольчих [[гіпермаркет]]ів. Складається з 7 великих [[крамниця|крамниць]], 3 з яких розташовані в [[Київ|Києві]] і по одному в місті [[Бровари]] та селах [[Ходосівка]], [[Капітанівка]] і [[Гатне]]. Гіпермаркети «Мегамаркет» розміщуються у великих торговельно-розважальних комплексах разом із кінотеатрами «[[Баттерфляй (мережа кінотеатрів)|Батерфляй]]».

== Історія ==
МегаМаркет<ref>{{Cite web|url=https://opendatabot.ua/registration|title=Інформація про юридичну особу ТОВ "МЕГАМАРКЕТ"|website=opendatabot.ua|language=uk|access-date=2024-07-24}}</ref> було засновано у [[Київ|Києві]] 2001 року колишнім партнером [[Фуршет (мережа супермаркетів)|мережі «Фуршет»]] Віктором Юшковським та підприємцем [[Вишняков Олег Володимирович|Олегом Вишняковим]]. Перші торгові центри було відкрито у колишніх індустріальних будівлях на вулиці Антоновича (досі існує) і на проспекті Бандери (закритий у 2017). Згодом було відкрито і супермаркет на Сурикова.

Компанією була заснована [[Баттерфляй (мережа кінотеатрів)|мережа кінотеатрів «Баттерфляй»]], перший з яких було відкрито разом із магазином на Петрівці. Пізніше кінотеатри мережі стали з'являтися і в інших локаціях МегаМаркету.

У 2000-х власниками мережі було відкрито три торговельно-розважальних комплекси: один поруч із вже відкритим МегаМаркетом на Антоновича, а другий - у колишніх цехах заводу «Більшовик», за що дістав відповідну назву (через декомунізацію у 2015 переіменований у «Космополіт»), та у [[Бровари|Броварах]], останній отримав назву [[Торговельно-розважальний центр «Термінал»|Термінал]] і став на деякий час найбільшим ТРЦ України, в ньому було відкрито перший МегаМаркет за межами Києва. Також у 2004 році на вулиці Липківського було відкрито розважальний центр [[Баттерфляй Ультрамарин|Ультрамарин]], що спочатку планувався як звичайний кінотеатр.

У 2011 було відкрито МегаМаркет з Баттерфляєм у селищі [[Ходосівка]]. У 2013 поруч було відкрите аутлет-містечко «Мануфактура», у наступні роки була відкрита його друга черга, а також власна лікарня.

Відкриттям магазину «УльтраМаркет» у РЦ «Ультрамарин» 2015 року був започаткований ребрендинг мережі, у магазинах були проведені реконструції інтер'єрів. Щоправда сам УльтраМаркет проіснував лише п'ять років і у 2019 замість нього був відкритий [[Сільпо]].

2016 року МегаМаркет відкрито у першій черзі ТРЦ «Гатне», наступного року у другій черзі відкрито Баттерфляй.

Через непорозуміння у сфері розвитку мережі у 2017 році Юшковський та Вишняков розділили бізнес<ref>[https://rau.ua/uk/novyni/sovladeltsy-megamarket-razdelili-biznes/ Співвласники мережі Мегамаркет розділили бізнес]</ref>.

У 2018 році на місці зруйнованого минулого року кінотеатру «Нивки» було відкрито одноіменний ТРЦ, де також розмістилися МегаМаркет з Баттерфляєм.

Ще один МегаМаркет поза Києвом був відкритий у селі [[Капітанівка (Бучанський район)|Капітанівка]] 2020 року.

У 2021 «МегаМаркет» було остаточно поділено, два магазини, що належали Вишнякову були відділені від мережі та названі [[Ultramarket]]. Окрім магазинів Вишнякову перейшли «Ультрамарин» та «Космополіт», кінотеатри «Баттерфляй», що там розташовувались здобули назву Kinoman.

Через [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|повномасштабне вторгнення Росії]] у 2022 МегаМаркет у Капітанівці було серйозно пошкоджено, він відновив свою роботу лише 7 грудня 2023.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{company-stub}}

{{Українські мережі супермаркетів}}

title: Мегамаркет

Тип: Торгова мережа

Галузь: Роздрібна торгівля

Спеціалізація: торгівля

Гасло: Зручно вибирати, вигідно купувати!

Засновник(и): Віктор Юшковський · Олег Вишняков

Штаб-квартира: Україна, Київ

Територія діяльності: Київ, Бровари, Ходосівка, Капітанівка

Власник(и): Віктор Юшковський


text:
# 870 Манто
870 Манто (870 Manto) — астероїд головного поясу, відкритий 12 травня 1917 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,522.

title: 870 Манто

wikitext:
{{Планета
| назва = 870 Манто
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Макс Вольф]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Гейдельберг-Кеніґштуль]]
| дата відкриття = [[12 травня]] [[1917]]
| метод відкриття =
| на честь = [[Манто]]
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1917 BX'''
1935 NB
1935 QV
1953 UE1
A907 TF
A914 UC
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|870|2014.05.11|2014.01.01}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,936662186703 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 1,706819308460 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,321740747582 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,264853618890
| орбітальний період = 1292,168090494 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,278601524560 °/д
| середня аномалія = 91,60866440971°
| нахил орбіти = 6,196051881689°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 120,8478531711°
| арг_перицентру = 196,5067549324°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання = 24, год
| стандартна величина = 11,7
| спектр_тип = S (SMASSII)
}}

'''870 Манто''' (870 Manto) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[12 травня]] [[1917]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,522.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Манто}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (801-900)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|870}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|869 Mellena|871 Amneris}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1917]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 870 Манто

Відкривач: Макс Вольф

Місце відкриття: Обсерваторія Гейдельберг-Кеніґштуль

Дата відкриття: 12 травня 1917

title: Позначення

Названа на честь: Манто

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики

Період обертання: 24, год

Спектральний тип: S (SMASSII)