text:
# Воронов Володимир Анатолійович
Володимир Анатолійович Воронов (нар. 23 серпня 1978, м. Макіївка, Донецька область) — український дизайнер та політик, народний депутат України 9-го скликання. Член Комітету Верховної Ради з питань освіти, науки та інновацій, голова підкомітету з питань дошкільної освіти.

## Життєпис
Закінчив Донецький національний університет імені Василя Стуса.
Є засновником студії графічного і предметного дизайну VoronovDesign.
Генеральний директор Міжнародного брендингового агентства Володимира Воронова, яке спеціалізується на створенні та розвитку корпоративної культури й корпоративного брендингу у компаніях і корпораціях.
Автор і дизайнер проєкту Mr. Leader, написав книги з мотивації та корпоративного лідерства.
Засновник інтернет-спільноти «Донецькі Київські» в соціальній мережі Facebook.

## Політична діяльність
Кандидат у народні депутати від партії «Слуга народу» на парламентських виборах 2019 року, № 41 у списку. На час виборів: генеральний директор брендінгового міжнародного агентства Воронова Володимира, член партії «Слуга народу». Проживає в місті Києві.
Член Постійної делегації у Парламентській асамблеї Організації з безпеки та співробітництва в Європі. Співголова групи з міжпарламентських зв'язків з Швейцарською Конфедерацією.
Голосував за проєкт постанови 0901-П «Про скасування рішення Верховної Ради України від 16.01.2020 року про прийняття у другому читанні та в цілому як закону України проєкту Закону України „Про повну загальну середню освіту“», який не передбачає існування російськомовних шкіл.
22 липня 2025 року голосував за закон України 12414 який був ухвалений з порушенням Регламенту Верховної Ради України та підпорядкував НАБУ та САП Генеральному прокурору і викликав масові протести.

title: Воронов Володимир Анатолійович

wikitext:
{{особа
|ім'я              = Володимир Анатолійович Воронов
|ім'я при народженні =
|зображення        =
|підпис_зображення =
|розмір            =
|дата народження   = 23.08.1978
|місце_народження  = м. [[Макіївка]], [[Донецька область]]
|alma mater        = [[Донецький національний університет імені Василя Стуса]]
|відомий           =
|діяльність        = політик
|громадянство      = {{UKR}}
|військове звання  =
|партія            = [[Слуга народу (політична партія)|Слуга народу]]
|нагороди          =
}}
{{Депутат
| депутат1 = {{прапорець20|UKR}} [[Народний депутат України]]
| скликання1 = [[народні депутати України 9-го скликання|9-го скликання]]
| партія1 = [[Слуга народу (політична партія)|Слуга народу]]
| початок1 = [[29 серпня]] [[2019]]
| кінець1 =
}}
{{Othernames|Воронов}}
'''Володимир Анатолійович Воронов''' ({{нар}} [[23 серпня]] [[1978]], м. [[Макіївка]], [[Донецька область]]) — український дизайнер та політик<ref name="vrnv">[https://sluga-narodu.com/candidates/list Список кандидатів у депутати від партії «Слуга Народу»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190808103655/https://sluga-narodu.com/candidates/list |date=8 серпня 2019 }} ''sluga-narodu.com''</ref>, [[народний депутат України 9-го скликання]]<ref>[https://dt.ua/POLITICS/hto-prohodit-v-radu-vid-slugi-narodu-spisok-318175_.html Хто проходить в Раду від «Слуги народу»: список] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190723003314/https://dt.ua/POLITICS/hto-prohodit-v-radu-vid-slugi-narodu-spisok-318175_.html |date=23 липня 2019 }} ''[[Дзеркало Тижня]]'' (21 липня 2019)</ref>. Член [[Комітет Верховної Ради України з питань науки і освіти|Комітету Верховної Ради з питань освіти, науки та інновацій]]<ref>[https://novynarnia.com/2019/08/29/parlament-zatverdiv-spisok-svoyih-komitetiv-i-yih-sklad/ Парламент затвердив список своїх комітетів і їх склад. ХТО В ЯКОМУ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190830194902/https://novynarnia.com/2019/08/29/parlament-zatverdiv-spisok-svoyih-komitetiv-i-yih-sklad/ |date=30 серпня 2019 }} ''Новинарня'' (29.08.2019)</ref>, голова підкомітету з питань дошкільної освіти<ref>[https://iportal.rada.gov.ua/news/Novyny/180517.html Комітет з питань освіти, науки та інновацій створить робочу групу з підготовки до другого читання проєкту Закону «Про повну загальну середню освіту»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190914132810/https://iportal.rada.gov.ua/news/Novyny/180517.html |date=14 вересня 2019 }} ''[[Верховна Рада України]]'' (4 вересня 2019)</ref>.

== Життєпис ==
Закінчив [[Донецький національний університет імені Василя Стуса]]<ref name="vrnv"/>.

Є засновником студії графічного і предметного дизайну VoronovDesign<ref name="vrnv"/>.

Генеральний директор Міжнародного брендингового агентства Володимира Воронова, яке спеціалізується на створенні та розвитку корпоративної культури й корпоративного брендингу у компаніях і корпораціях<ref name="vrnv"/>.

Автор і дизайнер проєкту Mr. Leader, написав книги з мотивації та корпоративного лідерства<ref name="vrnv2">[https://www.chesno.org/politician/156323/ Воронов Володимир Анатолійович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190811064924/https://www.chesno.org/politician/156323/ |date=11 серпня 2019 }} ''[[Чесно]]''</ref>.

Засновник інтернет-спільноти «Донецькі Київські» в соціальній мережі [[Facebook]]<ref name="vrnv2"/>.

== Політична діяльність ==
Кандидат у [[Народний депутат України|народні депутати]] від партії «[[Слуга народу (політична партія)|Слуга народу]]» на [[Парламентські вибори в Україні 2019|парламентських виборах 2019 року]], № 41 у списку<ref>[https://www.rbc.ua/ukr/news/partiya-sluga-naroda-opublikovala-obnovlennyy-1560422864.html Партія «Слуга народу» обновила список кандидатів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190909020039/https://www.rbc.ua/ukr/news/partiya-sluga-naroda-opublikovala-obnovlennyy-1560422864.html |date=9 вересня 2019 }} ''[[РБК-Україна]]'' (13.06.2019)</ref>. На час виборів: генеральний директор брендінгового міжнародного агентства Воронова Володимира, член партії «Слуга народу». Проживає в місті [[Київ|Києві]]<ref>[https://www.cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp407pt001f01=919pf7201=18529.html Відомості про кандидата в народні депутати України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190811064924/https://www.cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp407pt001f01%3D919pf7201%3D18529.html |date=11 серпня 2019 }} ''cvk.gov.ua''</ref>.

Член Постійної делегації у [[Парламентська асамблея Організації з безпеки і співробітництва в Європі|Парламентській асамблеї Організації з безпеки та співробітництва в Європі]]. Співголова групи з [[Українсько-швейцарські відносини|міжпарламентських зв'язків]] з [[Швейцарія|Швейцарською Конфедерацією]]<ref>{{Cite web|url=https://www.unn.com.ua/uk/news/1832982-u-radi-stvorili-grupu-z-mizhparlamentskikh-zvyazkiv-zi-shveytsariyeyu|title=У Раді створили групу з міжпарламентских зв'язків зі Швейцарією|work=[[УНН]]|author=Марія Мамаєва|date=30 жовтня 2019|accessdate=29 листопада 2019|archive-date=31 жовтня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191031145433/https://www.unn.com.ua/uk/news/1832982-u-radi-stvorili-grupu-z-mizhparlamentskikh-zvyazkiv-zi-shveytsariyeyu}}</ref>.

Голосував за проєкт постанови 0901-П «Про скасування рішення Верховної Ради України від 16.01.2020 року про прийняття у другому читанні та в цілому як закону України проєкту Закону України „Про повну загальну середню освіту“»<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/radan_gs09/ns_golos?g_id=3044 Поіменне голосування про проєкт Постанови про скасування рішення Верховної Ради України від 16.01.2020 року про прийняття у другому читанні та в цілому як закону України проєкту Закону України «Про повну загальну середню освіту» (№ 0901-П) — в цілому. 06.02.2020 11:51] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210516154618/https://w1.c1.rada.gov.ua/pls/radan_gs09/ns_golos?g_id=3044 |date=16 травня 2021 }} Верховна Рада України</ref>, який не передбачає існування російськомовних шкіл.

22 липня 2025 року голосував за [[Закон 12414|закон України 12414]] який був ухвалений з порушенням Регламенту [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]] та підпорядкував [[Національне антикорупційне бюро України|НАБУ]] та САП [[Генеральний прокурор (Україна)|Генеральному прокурору]]<ref>{{Cite web |url=https://suspilne.media/1072841-hto-z-nardepiv-golosuvav-za-zakonoproekt-pro-likvidaciu-nezaleznosti-nabu-ta-sap/ |title=Хто з нардепів голосував за законопроєкт про ліквідацію незалежності НАБУ та САП |last=Патока |first=Марія |date=2025-07-22 |website=Суспільне {{!}} Новини |language=uk |access-date=2025-07-24}}</ref> і викликав масові протести<ref>{{Cite news|url=https://www.radiosvoboda.org/a/vlada-proty-nabu-i-sap/33483957.html|title=«Вирішили «хакнути» систему, але не вийшло»: як влада «встрягла» в історію з НАБУ і САП та що буде далі?|last=Стеценко|first=Сергій|date=2025-07-27|language=uk|work=Радіо Свобода|access-date=2025-07-28}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://itd.rada.gov.ua/mps/info/page/21014 Верховна Рада України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191021051026/https://itd.rada.gov.ua/mps/info/page/21014 |date=21 жовтня 2019 }}
{{нормативний контроль|#AFD6FF}}
{{Депутати ВРУ-9}}
{{портали|Біографії|Україна|Донеччина|Політологія}}

[[Категорія:Підприємці XXI століття]]
[[Категорія:Уродженці Макіївки]]
[[Категорія:Випускники Донецького університету]]
[[Категорія:Народні депутати України 9-го скликання]]
[[Категорія:ЗеКоманда]]
[[Категорія:Члени партії «Слуга народу»]]
[[Категорія:Керівники підприємств Києва]]
[[Категорія:Політики XXI століття]]

title: Володимир Анатолійович Воронов

Народився: 23 серпня 1978 (46 років) · м. Макіївка, Донецька область

Громадянство: Україна

Діяльність: політик

Членство: Верховна Рада України IX скликання

Посада: народний депутат України

Партія: Слуга народу

title: Народний депутат України

Слуга народу: 29 серпня 2019 · —


text:
# Dendropithecus
Dendropithecus (від давньогрецького δένδρον (déndron), «дерево» + πίθηκος (píthēkos), «мавпа») — вимерлий рід людиноподібних мавп, що мешкав у Східній Африці 20–15 мільйонів років тому. Спочатку вважалося, що дендропітеки пов'язані з сучасними гібонами, в основному на основі схожості в розмірі, зубах і адаптації скелета. Проте подальші дослідження показали, що у дендропітека відсутні похідні гоміноїдні ознаки. Натомість риси, спільні між цим таксоном і сучасними приматами, є примітивними для всіх катаринів. Зараз дендропітеків вважають стовбуровими катаринами, надто примітивними, щоб бути близькими до будь-яких сучасних приматів.
Дендропітек був худорлявою мавпою, довжиною тіла близько 60 сантиметрів. Структура його рук свідчить про те, що він міг би стрибати, гойдаючись за руки між деревами, але він не був би таким ефективним у цій формі пересування, як сучасні гібони. Проте його зуби свідчать про дієту, схожу на гібонів, яка, ймовірно, складається з фруктів, м'якого листя та квітів.
Dendropithecus macinnesi спочатку був описаний як новий вид Limnopithecus, L. macinnesi, у 1950 році, перш ніж він був визнаний окремим родом у 1977 році. D. ugandensis, відомий переважно з матеріалу з Напака, Уганда, морфологічно подібний до D. macinnesi, але на 15–20% менший за типовий вид. Додатковий вид, D. orientalis, був описаний у 1990 році з відкладень середнього міоцену на півночі Таїланду, але був перенесений до роду пліопітецидів Dionysopithecus у 1999 році.

wikiname: ukwiki

title: Dendropithecus

in_language: uk

wikitext:
{{Automatic taxobox
| fossil_range = {{fossil range|Early Miocene|Middle Miocene|ранньо-середній [[міоцен]]}}
| image = Dendropithecus macinnesi.JPG
| image_caption = Щелепа ''Dendropithecus macinnesi''
| taxon = Dendropithecus
| authority = Andrews and Simons, 1977
| subdivision_ranks = Species
| subdivision =
*''D. macinnesi'' (Clark and Leakey, 1950) ({{тип}})
*''D. ugandensis'' (Pickford ''et al.'', 2010)
}}
'''''Dendropithecus''''' (від давньогрецького δένδρον (déndron), «дерево» + πίθηκος (píthēkos), «мавпа») — вимерлий [[рід (біологія)|рід]] людиноподібних мавп, що мешкав у Східній Африці 20–15 мільйонів років тому. Спочатку вважалося, що дендропітеки пов'язані з сучасними гібонами, в основному на основі схожості в розмірі, зубах і адаптації скелета<ref name=":0">{{Cite journal|last1=Andrews|first1=Peter|last2=Simons|first2=Elwyn|date=1977|title=A New African Miocene Gibbon-Like Genus, ''Dendropithecus'' (Hominoidea, Primates) with Distinctive Postcranial Adaptations: Its Significance to Origin of Hylobatidae|url=https://www.karger.com/Article/FullText/155807|journal=Folia Primatologica|language=english|volume=28|issue=3|pages=161–169|doi=10.1159/000155807|pmid=914128|issn=0015-5713}}</ref>. Проте подальші дослідження показали, що у дендропітека відсутні похідні гоміноїдні ознаки. Натомість риси, спільні між цим таксоном і сучасними приматами, є примітивними для всіх катаринів. Зараз дендропітеків вважають стовбуровими катаринами, надто примітивними, щоб бути близькими до будь-яких сучасних приматів<ref>Harrison, T., 2013. Catarrhine origins. In: Begun, D.R. (Ed.), ''A Companion to Paleoanthropology''. Wiley-Blackwell, Oxford, pp. 376–396.</ref>.

Дендропітек був худорлявою мавпою, довжиною тіла близько 60 сантиметрів. Структура його рук свідчить про те, що він міг би стрибати, гойдаючись за руки між деревами, але він не був би таким ефективним у цій формі пересування, як сучасні гібони. Проте його зуби свідчать про дієту, схожу на гібонів, яка, ймовірно, складається з фруктів, м'якого листя та квітів<ref name="EoDP">{{cite book|title=The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals|url=https://archive.org/details/illustratedencyc0000unse_y8e7|publisher=Marshall Editions|year=1999|isbn=1-84028-152-9|editor=Palmer, D.|location=London|page=[https://archive.org/details/illustratedencyc0000unse_y8e7/page/n310 291]}}</ref>.

''Dendropithecus macinnesi'' спочатку був описаний як новий вид ''Limnopithecus'', ''L. macinnesi'', у 1950 році, перш ніж він був визнаний окремим родом у 1977 році<ref name=":0" />. ''D. ugandensis'', відомий переважно з матеріалу з Напака, Уганда, морфологічно подібний до ''D. macinnesi'', але на 15–20% менший за типовий вид<ref>Pickford, M., Musalizi, S., Senut, B., Gommery, D., & Musiime, E., 2010 – Small Apes from the Early Miocene of Napak, Uganda. Geo-Pal Uganda, 3: 1–111.</ref>. Додатковий вид, ''D. orientalis'', був описаний у 1990 році з відкладень середнього міоцену на півночі Таїланду, але був перенесений до роду пліопітецидів ''Dionysopithecus'' у 1999 році<ref>Begun, D.R. (2002). «The Pliopithecoidea». En Hartwig, W. C. ''The Primate Fossil Record''. Cambridge University Press. pp. 222–240. {{ISBN|0521663156}}.</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Haplorhini|Ho.}}
{{Taxonbar|from=Q2170546}}

[[Категорія:Роди ссавців]]
[[Категорія:Фауна міоцену]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Примати (Primates)

Підряд: Сухоносі (Haplorhini)

Інфраряд: Вищі примати (Simiiformes)

Родина: †Dendropithecidae

Рід: †Dendropithecus · Andrews and Simons, 1977

title: Species

Species: - D. macinnesi (Clark and Leakey, 1950) (типовий) - D. ugandensis (Pickford et al., 2010)


text:
# Капілярний віскозиметр
У капілярних віскозиметрах принцип визначення в'язкості ґрунтується на вимірюванні часу протікання заданого об'єму рідини через вузький отвір або трубку, при заданій різниці тисків. Найчастіше рідина з резервуару витікає під дією власної ваги. За цим принципом діють віскозиметри Енглера та Оствальда. Капілярний віскозиметр є достатньо точним і універсальним, з його допомогою вимірюється в'язкість від 10 мкПа∙с(гази) до 10 кПа∙с. Використовують віскозиметри за ASTM D 445(ГОСТ 33). В'язкість бурових розчинів визначають також в умовних одиницях — секундах — за часом витікання певного обсягу розчину з лійки приладу СПВ-5 через трубку з отвором діаметром 5 мм.
Основною відмінністю є наявність у вимірювальній трубці не постійного, а змінного стовпа суспензії, висота якого (Н) залежить від швидкості витоку суспензії через затоплену батарею патрубків.
Датчик в’язкості складається з приймального пристрою (1), що працює з переливом, заспокоювача потоку (2) і втулки з каліброваним отвором (3), що забезпечує постійну витрату суспензії у вимірювальну трубу (4).
Суспензія з труби протікає через батарею патрубків (5), розміщену в компенсаційній воронці (6).
Висота стовпа суспензії (Н), що характеризує опір руху суспензії через патрубки, а отже, і її в’язкість, вимірюється дифманометром через кільцеву камеру відбору тиску (7).

title: Капілярний віскозиметр

wikitext:
[[Файл:Схема віскозиметра.jpg|thumb| right|350px |]]

'''У капілярних віскозиметрах''' принцип визначення [[В'язкість|в'язкості]] ґрунтується на вимірюванні часу протікання заданого об'єму рідини через вузький отвір або трубку, при заданій різниці тисків. Найчастіше рідина з резервуару витікає під дією власної ваги. За цим принципом діють віскозиметри Енглера та Оствальда. Капілярний віскозиметр є достатньо точним і універсальним, з його допомогою вимірюється в'язкість від 10 мкПа∙с(гази) до 10 кПа∙с. Використовують [[віскозиметр]]и за [[ASTM]] D 445(ГОСТ 33). В'язкість [[буровий розчин|бурових розчинів]] визначають також в умовних одиницях — секундах — за часом витікання певного обсягу розчину з лійки приладу СПВ-5 через трубку з отвором діаметром 5 мм.

Основною відмінністю є наявність у вимірювальній трубці не постійного, а змінного стовпа суспензії, висота якого (Н) залежить від швидкості витоку суспензії через затоплену батарею патрубків.
Датчик в’язкості складається з приймального пристрою (1), що працює з переливом, заспокоювача потоку (2) і втулки з каліброваним отвором (3), що забезпечує постійну витрату суспензії у вимірювальну трубу (4).
Суспензія з труби протікає через батарею патрубків (5), розміщену в компенсаційній воронці (6).
Висота стовпа суспензії (Н), що характеризує опір руху суспензії через патрубки, а отже, і її в’язкість, вимірюється дифманометром через кільцеву камеру відбору тиску (7).
== Література ==
* Папушин Ю. Л., [[Білецький Володимир Стефанович|Білецький В.С.]];Основи автоматизації гірничого виробництва. — Донецьк: Східний видавничий дім, 2007. — 168 с.

[[Категорія:Вимірювальні прилади]]
[[Категорія:Давачі]]
{{Лабораторне обладнання}}
[[Категорія:В'язкість]]


text:
# Лі Шимінь
Лі Шимінь (кит.: 李世民; піньїнь: Li Shimin), храмове ім'я Тай-цзун (кит.: 太宗) (23 січня 599 — 10 липня 649) — наймогутніший китайський імператор (від 627) династії Тан (кит.: 唐). Посмертне ім'я  — Вень У-Хуанді (кит.: 文武 皇帝).

## Походження
Лі Шимінь походив з давньої китайської військової аристократичної сім'ї, яка впродовж 200 років володіла землями на півночі при тобаській династії Вей, тому значною мірою змішалася з табгацьким населенням.
Батько Лі Шиміня, Лі Юань, був намісником у Тайюані і найталановитішим воєначальником кавалерії імператора Ян Гуана з династії Суй. Абсурдна антинародна політика останнього викликала проти нього ряд селянських повстань, проте Лі Юань на перших порах був лояльний до Ян Ді. Тим не менш, Лі Шимінь незабаром переконав батька, який на той час відбивав натиск східних тюркютів під керівництвом Шибір-хана, в необхідності примирення з Шибір-ханом і спільної з ним боротьби в ході громадянської війни проти імператора-деспота. Коли 617 року Лі Юань був коронований в Чанані під ім'ям Гаоцзун, Лі Шимінь став другою особою в державі, а оскільки його батько, будучи вмілим генералом, не відрізнявся успіхом в політиці, часто сам вирішував політичні питання.

## Переворот
Прогресивні реформи Лі Шиміня викликали невдоволення колишніх поплічників режиму Ян Ді, а також частини конфуціанських чиновників, які займали керівні посади в суспільстві. В результаті, при дворі запанували консерватори, які спонукали Лі Юаня в травні 626 видати указ про обмеження буддизму та даосизму, спрямований, в першу чергу, проти Лі Шиміня. Брати Лі Шиміня (Лі Цзяньчен і Лі Юаньцзя), що очолили придворну кліку, викликали його до палацу, маючи намір розправитися з ним. Коли Лі Шимінь прибув до батька 2 липня 626, Лі Цзяньчен здійснив замах на свого брата, однак він провалився, і Лі Шимінь вразив його стрілою у відповідь. Лі Юань негайно ж скасував свій указ і призначив Лі Шиміня спадкоємцем престолу. 4 вересня 626 Лі Шимінь остаточно усунув від влади свого батька і був коронований, прийнявши храмове ім'я Тай-цзун.

## Внутрішня політика
Умови, в яких Тай-цзун прийшов до влади, були катастрофічними: за роки правління династії Суй населення Китаю скоротилося на 2/3.
Однак Лі Шимінь був першим правителем в практиці китайської історії, який крім підтримки великих землевласників (в даному випадку  — табгацьких), виступив на захист селян, ремісників, торговців, інтелектуалів, які не отримали доступ до конфуціанської правлячої верхівки, а також дрібним і середнім феодалам. До своїх перетворень він залучив також значну частину тюрків, що служили як кіннота в китайській армії.
При Тай-цзуні завершується складання феодальної централізованої держави. Цьому сприяли реорганізація державного апарату, введення обов'язкових державних іспитів для відбору на чиновницькі посади, зміцнення армії, складання (з 631) кодексу законів.
Правління Тай-цзуна пов'язано з першою в історії Китаю спробою створення синтетичної культури, що об'єднує китайську цивілізацію зі степовими кочівниками. Мільйонне населення сходу Великого степу стало головною соціальною базою для перетворень Лі Шиміна, який вважав себе однаково як імператором китайців, так і каганом степовиків. Найближче коло радників Тай-цзуна становили китайські (даоські і конфуціанські) мудреці, в тому числі Вей Чжен, Фан Сюаньлін та Ван Гуй, а також степовики, відібрані за критерієм особистої відданості (серед них однорукий уйгурський воєначальник Кібі Хелі і тюркютський царевич з роду Ашина Шені). Політика Тай-цзуна, що зберігала національну ідентичність народів степу, породила в Китаї інтерес до всього тюркського; був виданий китайсько-тюркський словник, навіть в столиці імперії Чанані з'явилися юрти за зразком степових. Пізніше націоналістична партія в правлячих колах країни розглядатиме династію Тан часів Тай-цзуна як «табгацьких».

## Експансія
|  |  |  |  |

Тай-цзун вів завойовницькі війни з Когурьо, державами на північний захід від танских володінь. При ньому володіння Китаю розширилися так далеко на захід, як ніколи до цього. Стабілізувавши внутрішню ситуацію в Китаї, Тай-цзун інспірував повстання уйгурів та інших нетюркських народів Великого степу проти Східно-тюркського каганату, після чого сам напав на його володіння з шістьма китайськими арміями в 628 —630 роках. До 635 до володінь Тай-цзуна був приєднаний Тогон, а незабаром переважно тюркські за своїм етнічним складом війська, що знаходилися під командуванням китайських воєначальників, взяли Гаочан, в результаті чого Китай отримав контроль над усім східним відрізком Великого шовкового шляху. Продовжуючи рух на захід, війська Тай-цзуна зайняли понад 70 міст Середньої і Центральної Азії, від Кашгару до Бухари. В результаті танських завоювань Китай отримав контроль не тільки над Східним Туркестаном, а й над значною частиною сучасних Киргизстану та Узбекистану. Мао Цзедун, висуваючи до СРСР претензії з приводу Середньої Азії, посилався на історичну традицію з часів Тай-цзуна.
Невдалими виявилися тільки військові дії імператора проти північнокорейської держави Когурьо: в 645 Танські армії втратили ініціативу, зупинившись біля фортеці Ансінсон, героїчні захисники якої стримували агресорів протягом 60 днів. Облога Ансінсона, що тривала до зими послабила китайську армію, яка втратила 80 % обозної тягової сили при відступі. Тим не менш, сили Когурьо були підірвані, і в 668 це держава припинила своє існування.
Свідченням радикального повороту до відкритості у зовнішній політиці Китаю стали мандри буддійського монаха Сюаньцзана по Бактрії, Джунгарії та Індії (629—645). Нарешті, Сюань-цзан після 16 років мандрів повернувся з 700 різними реліквіями в Чан'ань на колісниці, запряженій 20 кіньми, і виклав свої враження в «Записках про країни Заходу» («Си юй цзи»).
На початку 648 року, досягнувши значних результатів у зовнішній і внутрішній політиці, наблизившись до п'ятдесятирічного рубежу імператор Тай-цзун визнав за необхідне викласти свої погляди на головні завдання правителя Піднебесної. Зараховуючи себе до правителів-засновників, і мріючи про те, щоб династія Тан не йшла до занепаду по шляху попередниць, Тай-цзун вирішив підказати майбутньому імператору Гаоцзуну як найкращим чином керувати країною і підданими. Для цієї мети він створив політичний заповіт «Ді Фань», написаний у вигляді правил, практичного керівництва для наступників на троні. Вручаючи «Ді Фань» спадкоємцю він сказав: «Тут сказано про те, як вдосконалювати себе і керувати державою». Твір складався зі вступу, висновків і дванадцять розділів (пянь), об'єднаних у чотири цзюані.

## Смерть і поховання
Лі Шимінь помер 10 липня 649. Його гробниця в Чан'ані, прикрашена високохудожніми горельєфами, вважається одним з найкращих зразків архітектури епохи Тан. Син і спадкоємець Тай-цзуна, Лі Чжи (тронне ім'я Гао-цзун), хоч і не мав батькових здібностей, але впевнено продовжив його успішну політику.

## Девіз правління
- Чженьґуан (貞觀) 626—649

title: Лі Шимінь

wikitext:
{{Otheruses|Тайцзун}}
{{Державний діяч
| титул           = [[Список правителів Китаю|Імператор Тан]]
| порядок     = 2
|прапор    =
| періодпочаток           = [[4 вересня]] [[626]]
| періодкінець      = [[10 липня]] [[649]] року
| період правління   =
| попередник     = [[Лі Юань]]
| спадкоємець   = [[Лі Чжи (імператор Тан)|Лі Чжи]]
}}
'''Лі Шимінь''' ({{zh|c=李世民|p=Li Shimin}}), храмове ім'я '''Тай-цзун''' ({{zh|c=太宗}}) ([[23 січня]] [[599]] — [[10 липня]] [[649]]) — наймогутніший китайський імператор (від 627) династії [[Династія Тан|Тан]] ({{zh|c=唐}}). Посмертне ім'я  — '''Вень У-Хуанді''' ({{zh|c=文武 皇帝}}).

== Походження ==
Лі Шимінь походив з давньої китайської військової аристократичної сім'ї, яка впродовж 200 років володіла землями на півночі при тобаській династії [[Династія Північна Вей|Вей]], тому значною мірою змішалася з [[табгачі|табгацьким]] населенням.

Батько Лі Шиміня, [[Лі Юань]], був намісником у [[Тайюань|Тайюані]] і найталановитішим воєначальником кавалерії імператора [[Ян Гуан]]а з династії [[Династія Суй|Суй]]. Абсурдна антинародна політика останнього викликала проти нього ряд селянських повстань, проте Лі Юань на перших порах був лояльний до Ян Ді. Тим не менш, Лі Шимінь незабаром переконав батька, який на той час відбивав натиск східних [[Стародавні тюрки|тюркютів]] під керівництвом [[Шибір-хан]]а, в необхідності примирення з Шибір-ханом і спільної з ним боротьби в ході громадянської війни проти імператора-[[Деспотизм|деспота]]. Коли [[617]] року Лі Юань був коронований в [[Чанань|Чанані]] під ім'ям Гаоцзун, Лі Шимінь став другою особою в державі, а оскільки його батько, будучи вмілим генералом, не відрізнявся успіхом в політиці, часто сам вирішував політичні питання.

== Переворот ==
Прогресивні реформи Лі Шиміня викликали невдоволення колишніх поплічників режиму Ян Ді, а також частини [[конфуціанство|конфуціанських]] чиновників, які займали керівні посади в суспільстві. В результаті, при дворі запанували консерватори, які спонукали Лі Юаня в травні [[626]] видати указ про обмеження [[буддизм]]у та [[даосизм]]у, спрямований, в першу чергу, проти Лі Шиміня. Брати Лі Шиміня (Лі Цзяньчен і Лі Юаньцзя), що очолили придворну кліку, викликали його до палацу, маючи намір розправитися з ним. Коли Лі Шимінь прибув до батька 2 липня 626, Лі Цзяньчен здійснив замах на свого брата, однак він провалився, і Лі Шимінь вразив його стрілою у відповідь. Лі Юань негайно ж скасував свій указ і призначив Лі Шиміня спадкоємцем престолу. 4 вересня 626 Лі Шимінь остаточно усунув від влади свого батька і був коронований, прийнявши храмове ім'я '''Тай-цзун'''.

== Внутрішня політика ==

Умови, в яких Тай-цзун прийшов до влади, були катастрофічними: за роки правління династії [[Династія Суй|Суй]] населення Китаю скоротилося на 2/3.

Однак Лі Шимінь був першим правителем в практиці китайської історії, який крім підтримки великих землевласників (в даному випадку  — [[Табгачі|табгацьких]]), виступив на захист селян, ремісників, торговців, інтелектуалів, які не отримали доступ до конфуціанської правлячої верхівки, а також дрібним і середнім феодалам. До своїх перетворень він залучив також значну частину тюрків, що служили як кіннота в китайській армії.

При Тай-цзуні завершується складання феодальної централізованої держави. Цьому сприяли [[реорганізація]] державного апарату, введення обов'язкових державних іспитів для відбору на чиновницькі посади, зміцнення армії, складання (з [[631]]) [[кодекс]]у законів.

Правління Тай-цзуна пов'язано з першою в історії Китаю спробою створення синтетичної культури, що об'єднує китайську цивілізацію зі степовими [[Кочівники|кочівниками]]. Мільйонне населення сходу Великого степу стало головною соціальною базою для перетворень Лі Шиміна, який вважав себе однаково як імператором китайців, так і [[Каган (титул)|каганом]] степовиків. Найближче коло радників Тай-цзуна становили китайські (даоські і конфуціанські) мудреці, в тому числі [[Вей Чжен]], [[Фан Сюаньлін]] та [[Ван Гуй]], а також степовики, відібрані за критерієм особистої відданості (серед них однорукий уйгурський воєначальник [[Кібі Хелі]] і тюркютський царевич з роду [[Ашина Шені]]). Політика Тай-цзуна, що зберігала національну ідентичність народів степу, породила в Китаї інтерес до всього тюркського; був виданий китайсько-тюркський [[словник]], навіть в столиці імперії [[Чанань|Чанані]] з'явилися [[Юрта|юрти]] за зразком степових. Пізніше націоналістична партія в правлячих колах країни розглядатиме династію Тан часів Тай-цзуна як «[[Табгачі|табгацьких]]».

== Експансія ==

{|class="whitetable" style="text-align:center"
 | width="30%"|[[Файл:Tang (616-710).png|380px|center|thumb|
Розширення імперії Тан при Тайцзуні (626—649):<br/>
{{легенда|#00005b| [[Шаньсі]] (область, контрольована Лі Юанем на 617 рік}}
{{легенда|#000080| Володіння династії Сунь на момент повалення Ян Гуана (618)}}
{{легенда|#0000ff| Підкорення Східно-тюркського каганату (630—682)}}
{{легенда|#0080ff| Тибет визнає верховенство Китаю (641—670)}}
{{легенда|#78c0ff| Завоювання Середньої Азії (642—665)}}]]
 | width="3%"|
 | width="30%"|[[Файл:Emperor Taizong's campaign against Xiyu states.svg|thumb|center|400px|{{center|Кампанії імператора Тайцзун проти держав [[Західний регіон|Західних регіонів]]}}]]
 | width="3%"|
 |}

Тай-цзун [[Когурьосько-танські війни|вів завойовницькі війни]] з [[Когурьо]], державами на північний захід від танских володінь. При ньому володіння Китаю розширилися так далеко на захід, як ніколи до цього. Стабілізувавши внутрішню ситуацію в Китаї, Тай-цзун інспірував повстання уйгурів та інших нетюркських народів Великого степу проти Східно-тюркського каганату, після чого сам напав на його володіння з шістьма китайськими арміями в [[628]] —[[630]] роках. До [[635]] до володінь Тай-цзуна був приєднаний [[Тогон]], а незабаром переважно тюркські за своїм етнічним складом війська, що знаходилися під командуванням китайських воєначальників, взяли [[Гаочан]], в результаті чого Китай отримав контроль над усім східним відрізком [[Великий шовковий шлях|Великого шовкового шляху]]. Продовжуючи рух на захід, війська Тай-цзуна зайняли понад 70 міст [[Середня Азія|Середньої]] і [[Центральна Азія|Центральної Азії]], від [[Кашгар]]у до [[Бухара|Бухари]]. В результаті танських завоювань Китай отримав контроль не тільки над Східним [[Туркестан]]ом, а й над значною частиною сучасних [[Киргизстан]]у та [[Узбекистан]]у. [[Мао Цзедун]], висуваючи до СРСР претензії з приводу Середньої Азії, посилався на історичну традицію з часів Тай-цзуна.

Невдалими виявилися тільки військові дії імператора проти північнокорейської держави [[Когурьо]]: в [[645]] Танські армії втратили ініціативу, зупинившись біля фортеці Ансінсон, героїчні захисники якої стримували агресорів протягом 60 днів. Облога Ансінсона, що тривала до зими послабила китайську армію, яка втратила 80 % обозної тягової сили при відступі. Тим не менш, сили Когурьо були підірвані, і в [[668]] це держава припинила своє існування.

Свідченням радикального повороту до відкритості у зовнішній політиці Китаю стали мандри буддійського монаха [[Сюаньцзан]]а по Бактрії, [[джунгарія|Джунгарії]] та [[Індія|Індії]] (629—645). Нарешті, Сюань-цзан після 16 років мандрів повернувся з 700 різними реліквіями в Чан'ань на колісниці, запряженій 20 кіньми, і виклав свої враження в «Записках про країни Заходу» («Си юй цзи»).

На початку 648 року, досягнувши значних результатів у зовнішній і внутрішній політиці, наблизившись до п'ятдесятирічного рубежу імператор Тай-цзун визнав за необхідне викласти свої погляди на головні завдання правителя [[Піднебесна|Піднебесної]]. Зараховуючи себе до правителів-засновників, і мріючи про те, щоб династія Тан не йшла до занепаду по шляху попередниць, Тай-цзун вирішив підказати майбутньому імператору Гаоцзуну як найкращим чином керувати країною і підданими. Для цієї мети він створив політичний заповіт «Ді Фань», написаний у вигляді правил, практичного керівництва для наступників на троні. Вручаючи «Ді Фань» спадкоємцю він сказав: «Тут сказано про те, як вдосконалювати себе і керувати державою». Твір складався зі вступу, висновків і дванадцять розділів (пянь), об'єднаних у чотири цзюані.

== Смерть і поховання ==
Лі Шимінь помер 10 липня [[649]]. Його гробниця в Чан'ані, прикрашена високохудожніми горельєфами, вважається одним з найкращих зразків архітектури епохи Тан. Син і спадкоємець Тай-цзуна, [[Лі Чжи]] (тронне ім'я ''Гао-цзун''), хоч і не мав батькових здібностей, але впевнено продовжив його успішну політику.

== Девіз правління ==
* ''Чженьґуан'' (貞觀) 626—649

== Бібліографія ==
* Гумільов Л. Н. «Давні тюрки».
* Попова І. Ф. Політична практика та ідеологія ранньотанского Китаю. ІФ «Східна література» РАН, СПб. 1999.

== Див. також ==
* [[Кампанії Імперії Тан проти Східних тюрок]]

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{Імператори династії Тан}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Китай}}
[[Категорія:Правителі VII століття]]

title: 4 вересня 626 — 10 липня 649 року

Попередник: Лі Юань

Спадкоємець: Лі Чжи

Народження: 28 січня 598 · Wugong Countyd, Династія Суй

Смерть: 10 липня 649 (51 рік) · Hangfeng Halld, Династія Тан

Причина смерті: дизентерія

Поховання: Zhao Mausoleumd

Країна: Династія Тан · Династія Суй

Рід: династія Лі

Батько: Лі Юань

Мати: Таймуd

Шлюб: Empress Zhangsund, Wei Guifeid, Consort Yangd, Yan Defeid, Consort Yangd, Yin Feid, Nest King, Yangd, Lady Wangd і Xu Huid

Діти: Li Chengqiand, Li Kuand, Li Ked, Li Taid, Li Youd, Li Yind, Li Yund, Li Zhend, Гао-цзун, Li Shend, Li Xiaod, Li Jiand, Li Fud, Li Mingd, Princess Xiangchengd, Princess Runand, Princess Nanpingd, Princess Sui'and, Li Lized, Princess Yuzhangd, Princess Balingd, Princess Pu'and, Princess Dongyangd, Li Mengjiangd, Li Jingd, Li Shud, Princess Jin'and, Princess Ankangd, Princess Xinxingd, Princess Chengyangd, Princess Gaoyangd, Princess Jinshand, Li Mingdad, Princess Changshand і Princess Xinchengd

4 вересня 626 — 10 липня 649 року:
Медіафайли у Вікісховищі
Висловлювання у Вікіцитатах
Роботи у Вікіджерелах


text:
# Буда (заказник)
Бу́да — загальнозоологічний заказник місцевого значення в Україні. Розташований між містом Підгайці та селами Рудники і Мужилів Тернопільського району Тернопільської області, у кв. 44-51 Підгаєцького лісництва Бережанського державного лісомисливського госп-ва, в межах лісового урочища «Буда».
Площа — 398 га. Оголошене об'єктом природно-заповідного фонду рішенням виконкому Тернопільської обласної ради від 30 червня 1986 року, № 198. Перебуває у віданні ДЛГО «Тернопільліс». Рішенням Тернопільської обласної ради від 22 липня 1998 року № 15, мисливські угіддя Буди надані у користування Кременецької районної організації УТМР як постійно діюча ділянка з охорони, збереження та відтворення мисливської фауни.
Під охороною — місце відтворення та відновлення мисливської фауни. Трапляються борсук звичайний, який занесений до Червоної книги України, заєць сірий, вивірка звичайна, лисиця звичайна, куниця лісова, сарна європейська, куріпка сіра — цінні та інші мисливські види тварин.
До складу території заказника «Буда» входить ботанічний заказник місцевого значення «Урочище Угринів».

title: Буда (заказник)

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | назва               = Буда
(заказник)
  | категорія_мсоп      =
  | зображення          =
  | зображення_підпис   =
  | ширина_зображення   =
  | мапа                =
  | підпис              =
  | ширина_мапи         =
  | локатор_x           =
  | локатор_y           =
  | розташування        = {{UKR}}
[[Тернопільська область]],
[[Тернопільський район]],
між містом [[Підгайці]] та селами [[Рудники (Підгаєцький район)|Рудники]] і [[Мужилів]]
  | найближче_місто     = [[Підгайці]]
  | lat_degrees         = 49
  | lat_minutes         = 16
  | lat_seconds         = 35
  | lat_direction       = N
  | long_degrees        = 25
  | long_minutes        = 03
  | long_seconds        = 46
  | long_direction      = E
  | площа               = 398 га
  | заснований          = [[30 червня]] [[1986]] р.
  | число_відвідувачів  =
  | рік_відвідувачів    =
  | керуюча_організація = ДЛГО «[[Тернопільліс]]»
  | ССЮ_назва           =
  | ССЮ_країна          =
  | ССЮ_тип             =
  | ССЮ_критерії        =
  | ССЮ_ідентфікатор    =
  | ССЮ_регіон          =
  | ССЮ_рік             =
  | ССЮ_сессія          =
  | WHS_Extension       =
  | ССЮ_загроза         =
  | ССЮ_посилання       =
  | Карта розташування  = Україна Тернопільська область
}}
{{Otherplaces|Буда}}
'''Бу́да''' — [[загальнозоологічний заказник]] місцевого значення в Україні. Розташований між містом [[Підгайці]] та селами [[Рудники (Підгаєцький район)|Рудники]] і [[Мужилів]] [[Тернопільський район|Тернопільського району]] [[Тернопільська область|Тернопільської області]], у кв. 44-51 Підгаєцького лісництва Бережанського державного лісомисливського госп-ва, в межах лісового урочища «Буда».

Площа — 398 га. Оголошене об'єктом природно-заповідного фонду рішенням виконкому [[Тернопільська обласна рада|Тернопільської обласної ради]] від [[30 червня]] [[1986]] року, № 198. Перебуває у віданні ДЛГО «[[Тернопільліс]]». Рішенням [[Тернопільська обласна рада|Тернопільської обласної ради]] від [[22 липня]] [[1998]] року № 15, мисливські угіддя Буди надані у користування Кременецької районної організації [[УТМР]] як постійно діюча ділянка з охорони, збереження та відтворення мисливської фауни.

Під охороною — місце відтворення та відновлення мисливської фауни. Трапляються [[борсук звичайний]], який занесений до [[Червона книга України|Червоної книги України]], [[заєць сірий]], [[вивірка звичайна]], [[лисиця звичайна]], [[куниця лісова]], [[сарна європейська]], [[куріпка сіра]] — цінні та інші мисливські види тварин.

До складу території заказника «Буда» входить ботанічний заказник місцевого значення «[[Урочище Угринів]]».

== Джерела ==
* ''Бай І.'' Буда // {{ТЕС|1|191}}

== Посилання ==
* [https://pzf.mepr.gov.ua/map/main#map=15//49.273516894208186//25.070714950561527&&layer=2595846762254042751-1,100//2596526630520227489-1,100//2253624670420993165-1,100&&action=info-49.277828715446155,25.069770812988285,0,14,1 Загальнозоологічний заказник місцевого значення «Буда»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211222064949/https://pzf.mepr.gov.ua/map/main#map=15//49.273516894208186//25.070714950561527&&layer=2595846762254042751-1,100//2596526630520227489-1,100//2253624670420993165-1,100&&action=info-49.277828715446155,25.069770812988285,0,14,1 |date=22 грудня 2021 }}
{{Заказники Тернопільської області}}
{{Природно-заповідний фонд Підгаєцького району}}
[[Категорія:Загальнозоологічні заказники Тернопільської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1986]]

title: Буда · (заказник)

Країна: Україна

Розташування: Україна · Тернопільська область, · Тернопільський район, · між містом Підгайці та селами Рудники і Мужилів

Найближче місто: Підгайці

Засновано: 30 червня 1986 р.

Оператор: ДЛГО «Тернопільліс»


text:
# Плавання на Чемпіонаті Європи з водних видів спорту 2022 — естафета 4x100 метрів вільним стилем (жінки)
Змагання з плавання в естафеті 4x100 метрів вільним стилем серед жінок на Чемпіонаті Європи з водних видів спорту 2022 відбулися 13 серпня (фінал).

## Рекорди
На момент проведення змагань рекорди були такими:
|                           | Країна     | Час     | Місто     | Дата            |
| ------------------------- | ---------- | ------- | --------- | --------------- |
| Світовий рекорд           | Австралія  | 3:29.69 | Токіо     | 25 липня 2021   |
| Рекорд Європи             | Нідерланди | 3:31.72 | Рим       | 26 липня 2009   |
| Рекорд чемпіонатів Європи | Нідерланди | 3:33.62 | Ейндговен | 18 березня 2008 |

## Results

### Фінал[3]
| Місце | Доріжка | Країна          | Спортсмени                                                                                | Час     | Примітки |
| ----- | ------- | --------------- | ---------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------- | -------- |
| 1     | 8       | Велика Британія | Люсі Гоуп (54.88) Анна Гопкін (53.44) Меді Гарріс (54.61) Фрея Андерсон (53.54)                      | 3:36.47 |          |
| 2     | 3       | Швеція          | Сара Шестрем (53.12) Луїс Ганссон (54.21) Сара Юневік (55.12) Софія Остедт (54.84)                   | 3:37.29 |          |
| 3     | 7       | Нідерланди      | Кім Буш (55.21) Тесса Ґіеле (54.60) Валері ван Рон (54.76) Марріт Стінберген (53.02)                 | 3:37.59 |          |
| 4     | 6       | Італія          | К'яра Тарантіно (54.81) Констанца Коккончеллі (54.65) Софія Моріні (54.99) Сільвія ді П'єтро (53.56) | 3:38.01 |          |
| 5     | 5       | Угорщина        | Ніколетт Падар (55.19) Фанні Дьюрінович (55.04) Петра Шенанскі (54.81) Дора Мольнар (54.38)          | 3:39.42 |          |
| 6     | 2       | Франція         | Мері-Амбре Молу (55.55) Маріна Єгль (55.21) Люсіль Тессаріоль (54.47) Беріль Гастальделло (54.38)    | 3:39.61 |          |
| 7     | 4       | Іспанія         | Кармен Вейлер (55.49) Лідон Муньйос (54.51) Афріка Саморано Санс (55.44) Айнгоя Кампабадал (55.57)   | 3:41.01 |          |
| 8     | 1       | Німеччина       | Неле Шульце (55.49) Анґеліна Келер (55.07) Джозефін Тесх (57.28) К'яра Клейн (56.08)                 | 3:43.92 |          |

wikitext:
{{Infobox swimming event
| дисципліна           = естафета 4x100 метрів вільним стилем
| чемпіонат            = Чемпіонаті Європи з водних видів спорту 2022
| venue                = [[Foro Italico]]
| дати                 = 13 серпня (фінал)
| учасників            = 32
| країн                = 8
| win_label            =
| win_value            =
| золото               = [[Люсі Гоуп]]
[[Анна Гопкін]]
[[Меді Гарріс]]
[[Фрея Андерсон]]
| золотоНОК            = GBR
| срібло               = [[Сара Шестрем]]
[[Луїс Ганссон]]
[[Сара Юневік]]
[[Софія Остедт]]
| сріблоНОК            = SWE
| бронза               = [[Кім Буш]]
[[Тесса Ґіеле]]
[[Валері ван Рон]]
[[Марріт Стінберген]]
| бронзаНОК            = NED
| попередні            = [[Плавання на Чемпіонаті Європи з водних видів спорту 2021 — естафета 4x100 метрів вільним стилем (жінки)|2021]]
| наступні             = [[Плавання на ЧемпіонатіЄвропи з водних видів спорту 2024 — естафета 4x100 метрів вільним стилем (жінки)|2024]]
}}
{{Чемпіонат Європи з водних видів спорту 2022}}
Змагання з плавання в естафеті '''4x100 метрів вільним стилем серед жінок''' на [[Чемпіонат Європи з водних видів спорту 2022|Чемпіонаті Європи з водних видів спорту 2022]] відбулися 13 серпня (фінал).
<ref>[https://www.roma2022.eu/wp-content/uploads/2022/08/Timing-SWIMMING-elite-1.4.pdf Schedule]</ref><ref>[https://roma2022-s3.microplustimingservices.com/ROMA2022/export/NU_ROMA2022/NU/pdf/SWMW4X200MFR----------HEAT--------_51B1%201.0.pdf?x=12:53:48 Start list]</ref>

== Рекорди ==
На момент проведення змагань рекорди були такими:
{| class=wikitable
|-
! !! Країна !! Час !! Місто !! Дата
|-
| '''[[Список світових рекордів з плавання|Світовий рекорд]]''' || {{AUS}} || 3:29.69 || [[Токіо]] || 25 липня 2021
|-
| '''[[Список рекордів Європи з плавання|Рекорд Європи]]''' || {{NED}} || 3:31.72 || [[Рим]] || 26 липня 2009
|-
| '''[[Список рекордів чемпіонатів Європи з плавання|Рекорд чемпіонатів Європи]]''' || {{NED}} || 3:33.62 || [[Ейндговен]] || 18 березня 2008
|}

==Results==

===Фінал<ref>[https://roma2022.microplustimingservices.com/export/NU_ROMA2022/NU/pdf/SWMW4X100MFR----------FNL---------_73B2%201.0.pdf Final results]</ref>===

{| class="wikitable sortable" style="text-align:center"
|-
! Місце !! Доріжка !! Країна!! Спортсмени  !! Час !! Примітки
|-
| {{gold1}} || 8 || align=left|{{GBR}} || align=left|[[Люсі Гоуп]] (54.88)
[[Анна Гопкін]] (53.44)
[[Меді Гарріс]] (54.61)
[[Фрея Андерсон]] (53.54) || 3:36.47 ||
|-
| {{silver2}} || 3 || align=left|{{SWE}} || align=left|[[Сара Шестрем]] (53.12)
[[Луїс Ганссон]] (54.21)
[[Сара Юневік]] (55.12)
[[Софія Остедт]] (54.84) || 3:37.29 ||
|-
| {{bronze3}} || 7 || align=left|{{NED}} || align=left|[[Кім Буш]] (55.21)
[[Тесса Ґіеле]] (54.60)
[[Валері ван Рон]] (54.76)
[[Марріт Стінберген]] (53.02) || 3:37.59 ||
|-
| 4 || 6 || align=left|{{ITA}} || align=left|[[К'яра Тарантіно]] (54.81)
[[Констанца Коккончеллі]] (54.65)
[[Софія Моріні]] (54.99)
[[Сільвія ді П'єтро]] (53.56) || 3:38.01 ||
|-
| 5 || 5 || align=left|{{HUN}} || align=left|[[Ніколетт Падар]] (55.19)
[[Фанні Дьюрінович]] (55.04)
[[Петра Шенанскі]] (54.81)
[[Дора Мольнар]] (54.38) || 3:39.42 ||
|-
| 6 || 2 || align=left|{{FRA}} || align=left|[[Мері-Амбре Молу]] (55.55)
[[Маріна Єгль]] (55.21)
[[Люсіль Тессаріоль]] (54.47)
[[Беріль Гастальделло]] (54.38) || 3:39.61 ||
|-
| 7 || 4 || align=left|{{ESP}} || align=left|[[Кармен Вейлер]] (55.49)
[[Лідон Муньйос]] (54.51)
[[Афріка Саморано Санс]] (55.44)
[[Айнгоя Кампабадал]] (55.57) || 3:41.01 ||
|-
| 8 || 1 || align=left|{{GER}} || align=left|[[Неле Шульце]] (55.49)
[[Анґеліна Келер]] (55.07)
[[Джозефін Тесх]] (57.28)
[[К'яра Клейн]] (56.08) || 3:43.92 ||
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Плавання на Чемпіонаті Європи з водних видів спорту 2022|естафета 4x100 метрів вільним стилем (жінки)]]

title: естафета 4x100 метрів вільним стилем · на Чемпіонаті Європи з водних видів спорту 2022

Споруда: Foro Italico

Дати: 13 серпня (фінал)

Учасників: 32 з 8 країн

title: Призери

gold medal: Люсі Гоуп · Анна Гопкін · Меді Гарріс · Фрея Андерсон · Велика Британія

silver medal: Сара Шестрем · Луїс Ганссон · Сара Юневік · Софія Остедт · Швеція

bronze medal: Кім Буш · Тесса Ґіеле · Валері ван Рон · Марріт Стінберген · Нідерланди

title: Чемпіонат Європи з водних видів спорту 2022 · Рим (Італія)

Жіноче соло: технічна · довільна

Чоловіче соло: технічна · довільна

Дуети: технічна · довільна

Команда: технічна · довільна

Змішані дуети: технічна · довільна

5 км: чоловіки · жінки

10 км: чоловіки · жінки

Команда 5 км: команда

50 м: чоловіки · жінки

100 м: чоловіки · жінки

200 м: чоловіки · жінки

400 м: чоловіки · жінки

800 м: чоловіки · жінки

1500 м: чоловіки · жінки

4×100 м:
чоловіки · жінки
вільним стилем · комплексом

4×200 м:
чоловіки · жінки
вільним стилем

1 м: чоловіки · жінки

3 м: чоловіки · жінки

10 м: чоловіки · жінки

змішані: 3 м · 10 м

20 м: жінки

27 м: чоловіки


text:
# Красний Хутір (Залегощенський район)
Красний Хутір (рос. Красный Хутор) — селище у Залегощенському районі Орловської області Російської Федерації.
Населення становить 1 особу. Входить до муніципального утворення Моховське сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований у межах Чорнозем'я та історичного Дикого Поля. Від 13 червня 1934 року після ліквідації Центрально-Чорноземної області населений пункт увійшов до складу новоствореної Курської області.
З 27 вересня 1937 року в складі новоствореної Орловської області.
Від 2013 року входить до муніципального утворення Моховське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 1    |

title: Красний Хутір (Залегощенський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[селище]]
|тип_род         = селища
|назва           = Красний Хутір
|назва ін.       = Красный Хутор
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Орловська область]]
|район           = [[Залегощенський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Моховське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 1
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Орловська область
}}
'''Красний Хутір''' ({{lang-ru|Красный Хутор}}) — [[селище]] у [[Залегощенський район|Залегощенському районі]] [[Орловська область|Орловської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 1 особу. Входить до муніципального утворення [[Моховське сільське поселення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований у межах [[Чорнозем'я]] та історичного [[Дике Поле|Дикого Поля]]. Від 13 червня 1934 року після ліквідації Центрально-Чорноземної області населений пункт увійшов до складу новоствореної [[Курська область|Курської області]].

З 27 вересня 1937 року в складі новоствореної Орловської області.

Від 2013 року входить до муніципального утворення Моховське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/460230967 |title=Закон Орловской области от 25 декабря 2013 года N 1578-ОЗ «Об административно-территориальном устройстве Орловской области» |access-date=2022-02-28 |archive-date=2022-02-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220228084440/https://docs.cntd.ru/document/460230967 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Красный Хутор (Залегощенский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Залегощенський район}}
{{Oryol-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Залегощенського району]]

title: селище Красний Хутір

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Орловська область

Муніципальний район: Залегощенський район

Поселення: Моховське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Красний Хутір · Красний Хутір


text:
# Боксерські промоутери
Промоутери у боксі (промоушн у боксі) — діяльність компаній та фізичних осіб у сфері професійного боксу, спрямована на супроводження кар'єри професійних боксерів, організацію боксерських поєдинків, організацію тренувального процесу професійних боксерів, залучення спонсорів та рекламодавців, організацію трансляцій боксерських поєдинків на телебаченні та в інтернеті, популяризацію боксерів та різних боксерських подій у суспільстві через ЗМІ та соціальні мережі.
Серед найвідоміших промоутерів є американці Дон Кінг та Боб Арум, німець Клаус-Петер Коль, росіянин Володимир Хрюнов. Дуже впливовий у світі боксу американський функціонер Ел Хеймон офіційно не є промоутером, він позиціонує себе радником, укладаючи з боксерами ексклюзивну угоду ( англ. Exclusive Advisory Agreement), але по факту практично на всіх шоу, де виступають його бійці, виступає в ролі промоутера.  З середини другого десятиліття 21 століття великого авторитету набув британський промоутер Едді Гірн.
Деякі боксери після завершення виступів починають займатися промоутерською діяльністю, серед них: Оскар Де Ла Хойя, Флойд Мейвезер та Віталій Кличко.

## Компанії промоутери
- Top Rank Promotions
- Golden Boy Promotions
- K2 Promotions
- Union Boxing Promotion
- Universum Box-Promotion
- Мир Бокса
- Matchroom Sport

title: Боксерські промоутери

wikitext:
[[Файл:King,_Don_(2007).jpg|праворуч|thumb|200px|[[Дон Кінг]] — один з найвідоміших та найскандальніших боксерських промоутерів у світі]]
'''Промоутери у боксі (промоушн у боксі)''' — діяльність компаній та фізичних осіб у сфері [[професійний бокс|професійного боксу]], спрямована на супроводження кар'єри професійних боксерів, організацію боксерських поєдинків, організацію тренувального процесу професійних боксерів, залучення спонсорів та рекламодавців, організацію трансляцій боксерських поєдинків на телебаченні та в інтернеті, популяризацію боксерів та різних боксерських подій у суспільстві через ЗМІ та соціальні мережі.

Серед найвідоміших промоутерів є американці [[Дон Кінг]] та [[Боб Арум]], німець [[Клаус-Петер Коль]], росіянин [[Хрюнов Володимир Вікторович|Володимир Хрюнов]]. Дуже впливовий у світі боксу американський функціонер [[Ел Хеймон]] офіційно не є промоутером, він позиціонує себе радником, укладаючи з боксерами ексклюзивну угоду ( англ. ''Exclusive Advisory Agreement''), але по факту практично на всіх шоу, де виступають його бійці, виступає в ролі промоутера.  З середини другого десятиліття 21 століття великого авторитету набув британський промоутер [[Едді Гірн]].

Деякі боксери після завершення виступів починають займатися промоутерською діяльністю, серед них: [[Оскар Де Ла Хойя]], [[Флойд Мейвезер]] та [[Віталій Кличко]].

== Компанії промоутери ==
* {{Прапорець|USA}} [[Top Rank Promotions]]
* {{Прапорець|USA}} [[Golden Boy Promotions]]
* {{Прапорець|UKR}} [[K2 Promotions]]
* {{Прапорець|UKR}} [[Union Boxing Promotion]]
* {{Прапорець|GER}} [[Universum Box-Promotion]]
* {{Прапорець|RUS}} [[Мир Бокса]]
* {{Прапорець|GBR}} [[Matchroom Sport]]

== Див. також ==
* [[Промоутер]]

{{prof-stub}}
{{boxing-stub}}

[[Категорія:Бокс]]
[[Категорія:Терміни в боксі]]
[[Категорія:Боксерські промоутери| ]]