text:
# Буккросинг
Буккро́синг, світова бібліотека[відсутнє в джерелі] (англ. bookcrossing, [bʊkˈkrɒsɪŋ] — «перехід книжок») — хобі та громадський рух, що діє за принципом соціальних мереж. Буккросинг — це процес звільнення книг. Людина, прочитавши книгу, залишає («звільняє») її у громадському місці (парк, кафе, поїзд, станція метро), для того, щоб інша, випадкова, людина могла цю книгу знайти та прочитати; та у свою чергу повинна повторити процес. Спостереження за «подорожжю» книги здійснюється через спеціальні сайти в Інтернеті. Аналогія — орнітологічна практика окільцьовування птахів, щоб відстежити їх переміщення. В українському перекладі, рух буде мати назву книгообіг[джерело?].
Просто обмін книгами без реєстрації книг на спеціальному сайті — не вважається буккросингом.

## Історія
Ідею буккросингу запропонував спеціаліст з інтернет-технологій Рон Гонбекер (Ron Hornbaker) у травні 2002 року. Для початку він залишив 20 книг з пояснювальними написами в холі свого готелю. Через півроку на його сайті було близько 300 активних користувачів, які «відпускали» книги і приводили нових учасників. У квітні 2003 року сайт налічував 113 тисяч учасників, і 2004 року Короткий словник Оксфорда вже містив слово «буккросинг». Того самого року буккросинг зобразили як частину сюжетної лінії в австралійській мильній опері «Сусіди». Тоді ж буккросинг добре стартував у Хорватії також, завдяки Велимиру Шуберту. Станом на 23 липня 2010 року, Bookcrossing.com мав більш, ніж 871 000 учасників з понад 6 427 000 зареєстрованих книг. У березні 2012 кількість учасників перевищила 1 000 000, а кількість зареєстрованих книг — 8 500 000. На травень 2013 року було зареєстровано 1 855 000 учасників і 9 710 000 книг. [Архівовано 8 листопада 2019 у Wayback Machine.] На листопад 2014 року, на міжнародному сайті зареєстровано більш як 13 мільйонів книг.
У липні 2007 року Сінгапур став першою офіційною буккросинговою країною у світі. Ініціативу запустили спільно з Національною бібліотекою Сінгапуру, і 2000 місць по всій країні були призначені «гарячими точками», як офіційні зони буккросингу. 2008 року буккросинг впровадили в Абу-Дабі, як частину спільної діяльності з керівництвом Абу-Дабі з культури та спадщини. 2010 року буккросингові зони відкрито в Сербії. 2014, вуличні публічні буккроссингові безпечні полиці нарешті з'явилися і в Україні, у містах Львів, Київ, Хмельницький, Херсон.

## Поширення буккросингу
Найбільшу популярність буккроссинг завоював в Італії. В італійському буккроссингу, який називають по-італійськи PassaLibro, беруть участь навіть серйозні організації. Наприклад, адміністрація Флоренції подарувала руху 4000 книг, які були поширені по ринках міста й будинку мерії.
Вагомим фактором поширення буккросингу в Італії стала радіопередача Fahrenheit на третьому каналі державного радіомовлення Radio Tre. Одна радіослухачка розповіла про буккроссинг, журналістам ідея сподобалася, і ось в Мантуї, з нагоди Фестивалю літератури, вперше «звільняються» кілька примірників книги «451° за Фаренгейтом» Рея Бредбері! Ініціативу підтримали читачі, і «забуті» книги стали з'являтися по всій Італії.
Як і в Америці, в книгу вкладають листок з телефонами, адресою електронної пошти та адресою сайту радіопередачі. А також з поясненнями умов «гри». По радіо оголошують про нові «забуті» книги (деякі слухачі вирушають у вказане місце аби їх відшукати) і, звичайно, про знайдені. Простий, здавалося б, вчинок — забути книгу де-небудь на вулиці чи у громадському місці. Але яку бурю емоцій він може викликати! Про це розповідають радіослухачі. І про те, що відчувають, коли раптом випадково знаходять спеціально «забуту» книгу.
Буккросинг потрапив до Франції з Італії, а головний винуватець — Дженнаро Капуано, директор флорентійського книжкового магазину Leggere per due, що має філію у Парижі. «Офіційно» операція стартувала у березні 2003 в Салоні книги у Парижі, там було «розсіяно» 2000 книг. В основному вони з'явилися завдяки підтримці муніципалітету Флоренції, але й французькі видавничі кола виявили зацікавленість. Наприклад, Жан-Марк Брессон, комерційний аташе одного з найулюбленіших французькими читачами видавництва Акт Сюд (Actes Sud), говорить, що він просто-таки «схопився за цю ідею». На його думку, акція Passe-Livre ніяк не може зашкодити книготоргівлі, навпаки, комусь вона допоможе дізнатися або згадати, яку насолоду дає читання, а там, можливо, і у книжковий магазин приведе. У всякому разі, Акт Сюд готове знову поповнити фонд Passe-Livre своїми виданнями.

## Технологія
Член руху буккросингу (буккросер) реєструється на спеціальному сайті (міжнародний, український). Потім він реєструє книги, що готується відпустити, створюючи таким чином свою «книжкову полицю». При реєстрації кожна книга отримує унікальний код книги (англ. BCID — BookCrossing ID, а в українському варіанті КН). Буккроссер «звільняє» книгу на сайті (тобто робить запис, де, коли (буде) звільнена книга), і «звільняє» її в реалі. Людина, що знайшла («піймала») таку книгу, увійшовши на сайт і, ввівши код книги, потрапляє в журнал книги, робить там запис і також після читання відпускає книгу, про що повідомляється буккроссер, що відпустив цю книгу. Таким чином, деякі книги вже пройшли через сотні читачів.
Просто обмін книгами з рук у руки або в якихось місцях без реєстрації на спеціальному сайті — не вважається буккроссингом, оскільки втрачається ланка зв'язку, через що перша відпущена книга відправляється у свою першу й останню подорож, відповідно.

### Різновиди буккроссингу
- «Класичний» (технологія описана вище);
- за допомогою безпечних місць (полиць, шаф);
- букрей (англ. bookray) — пересилання книги поштою, по ланцюжку, від одного учасника до наступного, часто перетинаючи кордони країн та континентів. Книга не повертається до буккроссера, що відпустив її.
- букрінг (англ. bookring) — єдина відмінність від букрея — книга висилається назад власникові, що відпустив її, тобто утворюється коло (ring).

## Буккроссинг в Україні
Буккросинг в Україні розвинений помірно. Полички буккросингу є у Києві, Харкові, Миколаєві, Луцьку, Львові, Хмельницькому, Дніпрі, Кривому Розі, Одесі, Івано-Франківську, Тернополі, Рівному, Херсоні, Грушках (Житомирська обл.) та в багатьох менших містах. Активну участь беруть такі міста, як: Київ, Львів, Харків, Дніпро та Івано-Франківськ. У 2021 році буккросинг запустили і в Чернівцях. В останні роки, буккроссинг почав поширюватися на містечка та навіть села.
З українським буккросингом співпрацюють багато книгарень, кафе, клубів, бібліотек. Вони відкривають «безпечні полиці», або «зони буккросингу», тобто місця, де книги залишаються у відносній безпеці і не потраплять до рук двірника, поліції або недобросовісних «любителів книг», які привласнюють відпущені книги. Станом на кінець 2014 року на сайті українського буккроссингу було зареєстровано більш ніж 3000 книг та понад 1000 буккроссерів з усієї України.

### Telegram-сервіс для буккросингу
Telegram-сервіс Bookcrossing [Архівовано 23 червня 2019 у Wayback Machine.] — перший сервіс для буккросингу у месенджері створений 20 січня 2018 року.
Інформація
Сервіс складається з канала-каталога та бота для прийому книжок.

## Суперечки, скандали та критика
У 2003 році буккросинг розкритикувала Джесіка Адамс, автор кількох «чік-літ» новел (жіночий міський роман, який зазвичай розповідає про жінок, що прагнуть домогтися успіху в професійній сфері та у взаєминах із чоловіками), яка стверджувала, що книги були «знецінені» на вебсайті, та те, що буккросинг може призвести до зниження продажів книг і, отже, зниженню роялті, які виплачуються авторам. Однак більшість буккроссерів заперечують цей аргумент. Вони стверджують, що вебсайт знайомить читачів з авторами і жанрами, які вони не читали раніше, що вебсайт закликає якомога більше людей зробити або повернути читання як хобі в принципі, і що деякі учасники, прочитавши книгу і отримавши від неї задоволення, придбають додаткові копії для розміщення через буккросинг.
У березні 2005 року Керолайн Мартін, директор видавництва Harper Press, сказала у своєму виступі, що «книговидання в цілому має свою власну потенційну Napster-кризу через зростання практики буккросингу». Буккроссери спростували посилання на Napster, заявивши, що в той час, як файлообмін музикою включає в себе дублювання звукових файлів незліченну кількість разів, буккросинг не передбачає дублювання книги (а також не пов'язаний з порушенням авторських прав, оскільки книги можуть бути продані або віддані вільно без дозволу видавця на це). Засновник буккросингу, Рон Хорнбакер, спочатку здивувався, що люди зробили таке порівняння коли BookCrossing.com вперше запустили.

### Проблема автономізації буккроссингу
Існує проблема мовних відгалужень і окремих сайтів буккросингу, відокремлених від першого і міжнародного, які призводять до занепаду буккросингу або домінування одних сайтів над іншими. Наприклад, в Україні до того, як влада країни заблокувала доступ до соціальної мережі ВКонтакте, були популярні спільноти буккросингу в цій соцмережі. Спілкування на таких ресурсах велося переважно російською мовою, учасники спільноти воліли реєструвати книги на російському сайті руху bookcrossing.ru, який втім позиціонується як сайт для буккроссеров з країн колишнього СРСР, а також для всіх російськомовних людей у світі. Крім цього, на Україні неодноразово були спроби створити свій сайт буккросингу, але станом на грудень 2021 жоден з них не працює, Див. наприклад https://bookcrossing-ua.at.ua/

### Проблеми в Україні
За твердженнями деяких лідерів буккроссингу, головною проблемою буккроссингу в Україні є самі так звані буккроссери (більшість з яких, такими не є), більшість з яких не дотримується правил буккроссингу і через це не відбувається якісного розвитку руху. Книги не реєструються, наліпки (ексілібри) — не клеяться. А людина, яка знаходить книгу — не отримує через це бодай якоїсь інформації, і тому книга знову кладеться на поличку, але вже нового власника, який її ніколи не відпустить, замість того, щоб продовжити свою подорож. На цьому подорож книги і закінчується. Деякі вважають, що розуміння принципів буккроссингу тими, хто ним намагається займатися — головний чинник, який впливає на успіх чи занепад руху. Адже буккроссинг — це книгообіг у суспільстві.

## Нагороди
У травні 2005 року сайт BookCrossing.com завоював дві премії народного голосування в Webby Awards, як найкращий вебсайт спільноти й найкращий соціальний/мережевий вебсайт. Буккроссинг був також представлений проектом радіо ВВС, як 84 буккросингові дороги, в якому брали участь 84 копії книги Еллен Ханф на 84 Чарінг-Кросс-Роуд (вулиця в центральній частині Лондона, відома книгарнями) по всьому світу. Тім Хефер і Алан Халам створили програму «Падіння дерев'яного виробництва». ЇЇ було номіновано на премію Sony Radio Academy Award 2006 року.

## Галерея
- Буккроссинг та GPS-полювання на скарби.
- Книги відпускають за допомогою повітряних куль на поїздці в Бохумі на ювілейній зустрічі у 2005 році.
- Буккроссинг в Польщі.
- Шафка буккроссингу в Познані, один зі стелажів з безпечними поличками для книг.
- Буккроссинг-пікнік.
- Книги звільнені у Парижі.

## Пов'язані поняття
- Громадська книжкова шафа
- Дискокроссинг — обмін дисками за принципом буккроссингу.
- Bookcrossing.Net.Ua — сайт українського буккроссингу.
- Геокешинг — «пошук скарбів» із застосуванням GPS-навігації. Часто як скарби використовують книги, суміщаючи «буккроссинг» з «геокешингом».
- Посткроссінг — надсилання одне одному листівок.
- Where’s George?[en]

title: Буккросинг

wikitext:
{{Картка сайту
| name = Bookcrossing (Буккросинг)
| logo =
| screenshot =
| caption =
| url = [http://www.bookcrossing.com/ bookcrossing.com]
| type of organization =
| location =
| type = Всесвітня [[онлайн]] [[енциклопедія]] зареєстрованих та звільнених книг
| language = багатомовний
| registration = обов'язкова
| owner =
| author = Рон Хорнбекер
| launch date = {{Дата з віком|2002|5|13}}
| commercial = ні
| current status =
| slogan = «Книги, які Ви читаєте і люди, яких Ви зустрічаєте»
}}

[[Файл:Буккроссинг в библиотеке.JPG|222px|міні|праворуч|Буккросинг: безпечна поличка для обміну книг між буккросерами.]]
'''Буккро́синг''', '''світова бібліотека'''<ref>[https://www.bookcrossing.com/? Ласкаво просимо до світової бібліотеки!] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210608231752/https://www.bookcrossing.com/ |date=8 червня 2021 }} bookcrossing.com {{ref-en}}</ref>{{нема в джерелі}} ({{lang-en|bookcrossing}}, [bʊkˈkrɒsɪŋ] — «перехід книжок») — [[хобі]] та громадський рух, що діє за принципом [[соціальна мережа|соціальних мереж]]. Буккросинг — це процес [[свобода|звільнення]] [[книга|книг]]. Людина, прочитавши книгу, залишає («звільняє») її у громадському місці ([[парк]], [[кафе]], [[поїзд]], станція [[метро]]), для того, щоб інша, випадкова, людина могла цю книгу знайти та прочитати; та у свою чергу повинна повторити процес. Спостереження за «подорожжю» книги здійснюється через спеціальні [[сайт]]и в [[Інтернет]]і. Аналогія — орнітологічна практика окільцьовування птахів, щоб відстежити їх переміщення. В українському перекладі, рух буде мати назву '''книгообіг'''{{джерело?}}.

Просто обмін книгами без реєстрації книг на спеціальному сайті — не вважається буккросингом.

== Історія ==
[[Файл:Wikipedia bookcrossing italia etichettare libro.jpg|міні|222пкс|праворуч|Етапи маркування та випуск книги у {{не перекладено|Gutenberg Galaxy|Galassia Gutenberg|it|Galassia Gutenberg}}, 2008 рік.]]
Ідею буккросингу запропонував спеціаліст з інтернет-технологій Рон Гонбекер<ref>Рон Гонбекер — | rɒn ˈhɔːnbəkə |</ref> (''Ron Hornbaker'') у травні [[2002]] року. Для початку він залишив 20 книг з пояснювальними написами в холі свого готелю. Через півроку на його сайті було близько 300 активних користувачів, які «відпускали» книги і приводили нових учасників. У квітні 2003 року сайт налічував 113 тисяч учасників, і 2004 року Короткий словник Оксфорда<ref>Кароткі слоўнік Оксфарда</ref> вже містив слово «буккросинг». Того самого року буккросинг зобразили як частину сюжетної лінії в австралійській мильній опері «Сусіди».<ref name="neighbours">{{Cite web|url=http://www.bookcrossing.com/forum/5/1333159|title=tv show neighbours promotes bookcrossing|accessdate=2008-04-04|date=2004-11-15|author='mattster27'|work=bookcrossing.com}}</ref> Тоді ж буккросинг добре стартував у Хорватії також, завдяки Велимиру Шуберту.<ref name="ESDEA">{{Cite web|url=http://knjigoljub.blog.hr/2004/10/79091/bookcrossing-ide-dalje.html|title=Bookcrossing ide dalje!|accessdate=2010-03-20|date=2004-10-18|author=Bozidar Alajbegovic|work=Knjiski moljac|archive-date=24 жовтня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141024145424/http://knjigoljub.blog.hr/2004/10/79091/bookcrossing-ide-dalje.html}}</ref> Станом на [[23 липня]] 2010 року, Bookcrossing.com мав більш, ніж 871 000 учасників з понад 6 427 000 зареєстрованих книг.<ref name="rele">{{Cite web|url=http://www.canada.com/vancouversun/news/story.html?id=1a8debb4-2483-4832-af30-cda5c2c413e2|title=Release a Cosy Mystery and Watch it Travel|accessdate=2008-03-28|date=2008-03-15|author=Rebecca Wigood|work=The Vancouver Sun|archiveurl=https://web.archive.org/web/20090209033015/http://www2.canada.com/vancouversun/news/story.html?id=1a8debb4-2483-4832-af30-cda5c2c413e2|archivedate=2009-02-09|deadurl=yes}}</ref> У березні 2012 кількість учасників перевищила 1 000 000, а кількість зареєстрованих книг — 8 500 000. На травень 2013 року було зареєстровано 1 855 000 учасників і 9 710 000 книг.[http://www.bookcrossing.com/about] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191108085715/https://www.bookcrossing.com/about |date=8 листопада 2019 }} На листопад 2014 року, на міжнародному сайті зареєстровано більш як 13 мільйонів книг.

У липні 2007 року [[Сінгапур]] став першою офіційною буккросинговою країною у світі. Ініціативу запустили спільно з Національною бібліотекою Сінгапуру, і 2000 місць по всій країні були призначені «гарячими точками», як офіційні зони буккросингу. 2008 року буккросинг впровадили в [[Абу-Дабі]], як частину спільної діяльності з керівництвом [[Абу-Дабі]] з культури та спадщини. 2010 року буккросингові зони відкрито в [[Сербія|Сербії]]. 2014, вуличні публічні буккроссингові безпечні полиці нарешті з'явилися і в Україні, у містах [[Львів]], [[Київ]], [[Хмельницький]]<ref name=":0">[http://ngp-ua.info/2014/12/18592 У хмельницькому парку ім. Франка з'явилась перша шафа-бібліотека] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141218150956/http://ngp-ua.info/2014/12/18592 |date=18 грудня 2014 }} // ngp-ua.info — [[16 грудня]] 2014</ref>, [[Херсон]]<ref>{{Cite web |url=http://visti.ks.ua/novosti/novosti-hersona/21202-bukkrosing-v-hersone-menyalis-knigami-i-horoshim-nastroeniem.html |title=БУККРОСИНГ В ХЕРСОНЕ: МЕНЯЛИСЬ КНИГАМИ И ХОРОШИМ НАСТРОЕНИЕМ |accessdate=4 серпня 2015 |archive-date=23 травня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170523025304/http://visti.ks.ua/novosti/novosti-hersona/21202-bukkrosing-v-hersone-menyalis-knigami-i-horoshim-nastroeniem.html }}</ref>.

== Поширення буккросингу ==
[[Файл:BookcrossingLyon.jpg|thumb|222|Книга у дерева чекає на нового читача.]]
Найбільшу популярність буккроссинг завоював в [[Італія|Італії]]. В італійському буккроссингу, який називають по-італійськи PassaLibro, беруть участь навіть серйозні організації. Наприклад, адміністрація [[Флоренція|Флоренції]] подарувала руху 4000 книг, які були поширені по ринках міста й будинку мерії.

Вагомим фактором поширення буккросингу в Італії стала радіопередача Fahrenheit на третьому каналі державного радіомовлення Radio Tre. Одна радіослухачка розповіла про буккроссинг, журналістам ідея сподобалася, і ось в [[Мантуе|Мантуї]], з нагоди Фестивалю літератури, вперше «звільняються» кілька примірників книги «[[451° за Фаренгейтом]]» [[Рей Бредбері|Рея Бредбері]]! Ініціативу підтримали читачі, і «забуті» книги стали з'являтися по всій Італії.

Як і в [[Америка|Америці]], в книгу вкладають листок з телефонами, адресою електронної пошти та адресою сайту радіопередачі. А також з поясненнями умов «гри». По радіо оголошують про нові «забуті» книги (деякі слухачі вирушають у вказане місце аби їх відшукати) і, звичайно, про знайдені. Простий, здавалося б, вчинок — забути книгу де-небудь на вулиці чи у громадському місці. Але яку бурю емоцій він може викликати! Про це розповідають радіослухачі. І про те, що відчувають, коли раптом випадково знаходять спеціально «забуту» книгу.

Буккросинг потрапив до [[Франція|Франції]] з Італії, а головний винуватець — Дженнаро Капуано, директор флорентійського книжкового магазину Leggere per due, що має філію у [[Париж]]і. «Офіційно» операція стартувала у березні [[2003]] в Салоні книги у Парижі, там було «розсіяно» 2000 книг. В основному вони з'явилися завдяки підтримці муніципалітету Флоренції, але й французькі видавничі кола виявили зацікавленість. Наприклад, Жан-Марк Брессон, комерційний аташе одного з найулюбленіших французькими читачами видавництва Акт Сюд (Actes Sud), говорить, що він просто-таки «схопився за цю ідею». На його думку, акція Passe-Livre ніяк не може зашкодити книготоргівлі, навпаки, комусь вона допоможе дізнатися або згадати, яку насолоду дає читання, а там, можливо, і у книжковий магазин приведе. У всякому разі, Акт Сюд готове знову поповнити фонд Passe-Livre своїми виданнями.

== Технологія ==
[[Файл:BookCrossingBefore.JPG|thumb|222|Приклад типового «звільнення» книги у громадському місті.]]
Член руху буккросингу ('''буккросер''') реєструється на спеціальному сайті (міжнародний<ref>{{Cite web |url=http://www.bookcrossing.com/ |title=Архівована копія |accessdate=10 червня 2014 |archive-date=1 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201001221853/https://www.bookcrossing.com/ }}</ref>, український<ref name=":1">{{Cite web |url=http://bookcrossing.net.ua/ |title=Архівована копія |accessdate=21 квітня 2014 |archive-date=21 квітня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140421041853/http://bookcrossing.net.ua/ }}</ref>). Потім він реєструє книги, що готується відпустити, створюючи таким чином свою «книжкову полицю». При реєстрації кожна книга отримує унікальний код книги ({{lang-en|BCID}} — BookCrossing ID, а в українському варіанті КН). Буккроссер «звільняє» книгу на сайті (тобто робить запис, де, коли (буде) звільнена книга), і «звільняє» її в реалі. Людина, що знайшла («піймала») таку книгу, увійшовши на сайт і, ввівши код книги, потрапляє в журнал книги, робить там запис і також після читання відпускає книгу, про що повідомляється буккроссер, що відпустив цю книгу. Таким чином, деякі книги вже пройшли через сотні читачів.

Просто обмін книгами з рук у руки або в якихось місцях без реєстрації на спеціальному сайті — не вважається буккроссингом, оскільки втрачається ланка зв'язку, через що перша відпущена книга відправляється у свою першу й останню подорож, відповідно.

=== Різновиди буккроссингу ===
* «Класичний» (технологія описана вище);
* за допомогою '''безпечних місць''' (полиць, шаф);
* '''букрей''' ({{lang-en|bookray}}) — пересилання книги поштою, по ланцюжку, від одного учасника до наступного, часто перетинаючи кордони країн та континентів. Книга не повертається до буккроссера, що відпустив її.
* '''букрінг''' ({{lang-en|bookring}}) — єдина відмінність від букрея — книга висилається назад власникові, що відпустив її, тобто утворюється коло (ring).

== Буккроссинг в Україні ==
Буккросинг в [[Україна|Україні]] розвинений помірно. Полички буккросингу є у [[Київ|Києві]], [[Харків|Харкові]], [[Миколаїв|Миколаєві]], [[Луцьк]]у, [[Львів|Львові]], [[Хмельницький|Хмельницькому]], [[Дніпро (місто)|Дніпрі]], [[Кривий Ріг|Кривому Розі]], [[Одеса|Одесі]], [[Івано-Франківськ]]у, [[Тернопіль|Тернополі]], [[Рівне|Рівному]], [[Херсон]]і, Грушках (Житомирська обл.) та в багатьох менших містах. Активну участь беруть такі міста, як: [[Київ]], [[Львів]], [[Харків]], [[Дніпро (місто)|Дніпро]] та [[Івано-Франківськ]]. У 2021 році буккросинг запустили і в Чернівцях.<ref>{{Cite web|title=У Чернівцях організували буккросинг, проте вандали вже встигли понищити одну зі скриньок - chernivtsi-future.com.ua|url=https://chernivtsi-future.com.ua/uk/news-u-chernivczyah-organizuvaly-bukkrosyng-prote-vandaly-vzhe-vstygly-ponyshhyty-odnu-zi-skrynok|accessdate=2021-12-14|language=uk|archive-date=14 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211214084613/https://chernivtsi-future.com.ua/uk/news-u-chernivczyah-organizuvaly-bukkrosyng-prote-vandaly-vzhe-vstygly-ponyshhyty-odnu-zi-skrynok}}</ref> В останні роки, буккроссинг почав поширюватися на містечка та навіть села.

З українським буккросингом співпрацюють багато книгарень, кафе, клубів, бібліотек. Вони відкривають «безпечні полиці», або «зони буккросингу», тобто місця, де книги залишаються у відносній безпеці і не потраплять до рук двірника, поліції або недобросовісних «любителів книг», які привласнюють відпущені книги. Станом на кінець 2014 року на сайті українського буккроссингу<ref name=":1"/> було зареєстровано більш ніж 3000 книг та понад 1000 буккроссерів з усієї України.

=== Telegram-сервіс для буккросингу ===
[https://t.me/bookcrossing_ua '''Telegram-сервіс Bookcrossing'''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190623103428/https://t.me/bookcrossing_ua |date=23 червня 2019 }} — перший сервіс для буккросингу у месенджері створений 20 січня 2018 року.

'''Інформація'''

Сервіс складається з канала-каталога та бота для прийому книжок.

== Суперечки, скандали та критика ==
У 2003 році буккросинг розкритикувала Джесіка Адамс, автор кількох [[чік-літ|«чік-літ» новел]] (жіночий міський роман, який зазвичай розповідає про жінок, що прагнуть домогтися успіху в професійній сфері та у взаєминах із чоловіками), яка стверджувала, що книги були «знецінені» на вебсайті, та те, що буккросинг може призвести до зниження продажів книг і, отже, зниженню [[роялті]], які виплачуються авторам. Однак більшість буккроссерів заперечують цей аргумент. Вони стверджують, що вебсайт знайомить читачів з авторами і жанрами, які вони не читали раніше, що вебсайт закликає якомога більше людей зробити або повернути читання як хобі в принципі, і що деякі учасники, прочитавши книгу і отримавши від неї задоволення, придбають додаткові копії для розміщення через буккросинг.

У березні 2005 року Керолайн Мартін, директор видавництва ''Harper Press'', сказала у своєму виступі, що «книговидання в цілому має свою власну потенційну Napster-кризу через зростання практики буккросингу». Буккроссери спростували посилання на Napster, заявивши, що в той час, як файлообмін музикою включає в себе дублювання звукових файлів незліченну кількість разів, буккросинг не передбачає дублювання книги (а також не пов'язаний з порушенням [[Авторські права|авторських прав]], оскільки книги можуть бути продані або віддані вільно без дозволу видавця на це). Засновник буккросингу, Рон Хорнбакер, спочатку здивувався, що люди зробили таке порівняння коли BookCrossing.com вперше запустили.

=== Проблема автономізації буккроссингу ===
Існує проблема мовних відгалужень і окремих сайтів буккросингу, відокремлених від першого і міжнародного, які призводять до занепаду буккросингу або домінування одних сайтів над іншими. Наприклад, в Україні до того, як влада країни заблокувала доступ до соціальної мережі ВКонтакте, були популярні спільноти буккросингу в цій соцмережі. Спілкування на таких ресурсах велося переважно російською мовою, учасники спільноти воліли реєструвати книги на російському сайті руху bookcrossing.ru, який втім позиціонується як сайт для буккроссеров з країн колишнього СРСР, а також для всіх російськомовних людей у світі. Крім цього, на Україні неодноразово були спроби створити свій сайт буккросингу, але станом на грудень 2021 жоден з них не працює, Див. наприклад <nowiki>https://bookcrossing-ua.at.ua/</nowiki>

=== Проблеми в Україні ===
За твердженнями деяких лідерів буккроссингу, головною проблемою буккроссингу в Україні є самі так звані буккроссери (більшість з яких, такими не є), більшість з яких не дотримується правил буккроссингу і через це не відбувається якісного розвитку руху. Книги не реєструються, наліпки (ексілібри) — не клеяться. А людина, яка знаходить книгу — не отримує через це бодай якоїсь інформації, і тому книга знову кладеться на поличку, але вже нового власника, який її ніколи не відпустить, замість того, щоб продовжити свою подорож. На цьому подорож книги і закінчується. Деякі вважають, що розуміння принципів буккроссингу тими, хто ним намагається займатися — головний чинник, який впливає на успіх чи занепад руху. Адже буккроссинг — це книгообіг у суспільстві<ref>[http://exo.at.ua/news/2008-10-10-3379 Bookcrossing дійшов до Кобеляк Прочитай і відпусти!] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141129013525/http://exo.at.ua/news/2008-10-10-3379 |date=29 листопада 2014 }} // exo.at.ua — [[10 листопада]] 2008</ref>.

== Нагороди ==
У травні 2005 року сайт '''BookCrossing.com''' завоював дві премії народного голосування в ''Webby Awards'', як найкращий вебсайт спільноти й найкращий соціальний/мережевий вебсайт. Буккроссинг був також представлений проектом радіо '''ВВС''', як 84 буккросингові дороги, в якому брали участь 84 копії книги Еллен Ханф на 84 Чарінг-Кросс-Роуд (вулиця в центральній частині [[Лондон]]а, відома книгарнями) по всьому світу. Тім Хефер і Алан Халам створили програму «Падіння дерев'яного виробництва». ЇЇ було номіновано на премію ''Sony Radio Academy Award'' 2006 року.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Bookcr-geocache.JPG|Буккроссинг та [[Геокешинг|GPS-полювання на скарби]].
Файл:Ballonrelease.jpg|Книги відпускають за допомогою повітряних куль на поїздці в Бохумі на ювілейній зустрічі у 2005 році.
Файл:ZSP Bookcrossing in UW 2012.JPG|Буккроссинг в Польщі.
Файл:Bookcrossing Poznan ul. Fredry.jpg|Шафка буккроссингу в [[Познань|Познані]], один зі стелажів з безпечними поличками для книг.
Файл:Bookcrossing picnic DSC08201 C.JPG|Буккроссинг-пікнік.
Файл:Bookcrossingpanchina.jpg|Книги звільнені у [[Париж]]і.
</gallery>

== Пов'язані поняття ==
* [[Громадська книжкова шафа]]
* [[Дискокроссинг]] — обмін дисками за принципом буккроссингу.
* [[Bookcrossing.Net.Ua]] — сайт українського буккроссингу.
* [[Геокешинг]] — «пошук скарбів» із застосуванням GPS-навігації. Часто як скарби використовують книги, суміщаючи «буккроссинг» з «геокешингом».
* [[Посткроссінг]] — надсилання одне одному листівок.
* {{не перекладено|Where's George?|Where’s George?|en|Where’s George?}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://www.bookcrossing.com/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201001221853/https://www.bookcrossing.com/ |date=1 жовтня 2020 }} {{ref-en}}{{ref-es}}{{ref-de}}{{ref-fr}}{{ref-ru}}
* [http://www.bookcrossers.eu Огляд сторінок європейської підтримки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220315040723/https://www.bookcrossers.eu/ |date=15 березня 2022 }}{{ref-en}}{{ref-de}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Захоплення]]
[[Категорія:Субкультури]]
[[Категорія:Книги]]

title: Bookcrossing (Буккросинг)

Комерційний: ні

Тип: Всесвітня онлайн енциклопедія зареєстрованих та звільнених книг

Реєстрація: обов'язкова

Мови: багатомовний

Автор: Рон Хорнбекер

Започатковано: 13 травня 2002 (22 роки)


text:
# Підбор
Підбо́р (заст. підбі́р), каблу́к, ко́рок) — деталь взуття: вертикальна підставка на нижній поверхні підошви, що підносить п'яту вище рівня носка.

## Назва
Слово підбір наводиться відповідником рос. каблук у «Словарі української мови» Б. Грінченка. Для українського каблук Грінченко наводить тільки значення «дуга кола», «лука сідла», «снаряд для злякування риби». У СУМ-11 згадується форма підбор: із тлумаченням як «дерев'яна, шкіряна і т. ін. набійка на підошві взуття»; а підбір пояснюється тільки як дія зі значенням «підбирати».
Слово каблук, ймовірно запозичене з тюркських мов: kabluk, яке походить від араб. kab — «п'ята».
Назва корок пов'язана з матеріалом для виготовляння підборів у минулому — корком.
Також існють діалектні назви обца́с, о́бчас.

## Історія
Каблук на взутті з'явився в пізньому середньовіччі. Вважається, що каблук вперше з'явився на чоботях для верхової їзди, щоб нога не провалювалася в стремено. В сучасному побуті підбори використовують для зменшення навантаження на підйом стопи, для запобігання плоскостопості тощо.
Складені підбори утворюються кількома шарами шкіри — фліками. Підошва в задній частині мала опуклу форму, для її вирівнювання приколочували згорнуту підковоподібно смугу шкіри — кранець. На вирівнену поверхню підошви наклеювали фліки підбора, приколочуючи їх металевими шпильками.

## Види підборів
Підбори різняться за формою та висотою. Вони можуть бути пласкими (низькими) та широкими, високими та об'ємними або високими та тонкими.

## Вплив на здоров'я
Чим вужчий каблук, тим менша площа опори п'яти і тим складніше на ньому пересуватися.
Найгігієнічнішою є висота підборів 1-5 см, що забезпечує стійку опору для ноги і не перешкоджає швидкому пересуванню. Такі підбори широко використовуються у дитячих, жіночих та чоловічих моделях взуття.
Підбори висотою понад 5 см спричинюють напруження стопи і не призначенні для тривалої ходи. У дитячому взутті підбори такої висоти не використовуються, серед моделей чоловічого взуття на високому каблуці відомі лише середньовічні чоботи, а в жіночому взутті високі підбори використовуються часто.
Як специфічно жіночий предмет одягу, сучасні туфлі на підборах стали поширеним об'єктом сексуального фетишизму.

wikiname: ukwiki

title: Підбор

in_language: uk

wikitext:
{{unibox}}[[Файл:Klack på sko tillhörande Oscar II - Livrustkammaren - 32598.tif|міні|Червоний підбор на туфлях на низькому ходу]]
[[Файл:Talons.png|thumb|Види підборів]]
'''Підбо́р''' ([[архаїзм|заст.]] '''підбі́р'''<ref name="Грінченко">{{Грінченко|Підбір|38718-pidbir.html#show_point}}</ref>), '''каблу́к'''<ref name="СУМ">{{СУМ-20|Каблук}}</ref>, '''ко́рок'''<ref name="СУМ2">{{СУМ-20|Корок}}</ref>) — деталь [[взуття]]: вертикальна підставка на нижній поверхні підошви, що підносить [[П'ята|п'яту]] вище рівня носка.

== Назва ==
Слово ''підбір'' наводиться відповідником {{lang-ru|каблук}} у «[[Словарь української мови|Словарі української мови]]» Б. Грінченка<ref name="Грінченко"/>. Для українського ''каблук'' Грінченко наводить тільки значення «[[дуга кола]]», «[[сідло#Будова сідла|лука сідла]]», «снаряд для злякування риби»<ref>{{Грінченко|Каблук|21748-kabluk.html#show_point}}</ref>. У [[СУМ-11]] згадується форма ''підбор'': із тлумаченням як «дерев'яна, шкіряна і т. ін. набійка на підошві взуття»; а ''підбір'' пояснюється тільки як дія зі значенням «підбирати»<ref>{{СУМ-11|Підбор}}</ref><ref>{{СУМ-11|Підбір}}</ref>.

Слово ''каблук'', ймовірно [[тюркізм|запозичене з тюркських мов]]: ''kabluk'', яке походить від [[арабська мова|араб.]] ''kab'' — «п'ята».

Назва ''корок''<ref name="СУМ2"/> пов'язана з матеріалом для виготовляння підборів у минулому — [[корок|корком]].

Також існють діалектні назви ''обца́с'', ''о́бчас''<ref>{{СУМ-11|Обчас}}</ref>.
[[Файл:Charles II of England 409151.jpg|ліворуч|міні|Король Англії [[Карл II (король Англії)|Карл II]] (17 століття) у парадному строї з високими червоними підборами]]

== Історія ==
Каблук на взутті з'явився в пізньому середньовіччі. Вважається, що каблук вперше з'явився на чоботях для [[Верхова їзда|верхової їзди]], щоб нога не провалювалася в [[стремено]]. В сучасному побуті підбори використовують для зменшення навантаження на підйом стопи, для запобігання [[Плоскостопість|плоскостопості]] тощо.

Складені підбори утворюються кількома шарами шкіри — ''фліками''<ref>{{СУМ-11|Флік}}</ref>. Підошва в задній частині мала опуклу форму, для її вирівнювання приколочували згорнуту підковоподібно смугу шкіри — ''кранець''. На вирівнену поверхню підошви наклеювали фліки підбора, приколочуючи їх металевими шпильками<ref>{{ВТ-ЕСБЕ|Сапожное мастерство}}</ref>.

== Види підборів ==
[[Файл:Science ofDressTo face p236.png|міні|Розташування кісток стопи у спокої: а) нормальне, б) викривлене при носінні підборів]]
Підбори різняться за формою та висотою. Вони можуть бути пласкими (низькими) та широкими, високими та об'ємними або високими та тонкими.

== Вплив на здоров'я ==
Чим вужчий каблук, тим менша площа [[Опора (статика)|опори]] п'яти і тим складніше на ньому пересуватися.

Найгігієнічнішою є висота підборів 1-5 см, що забезпечує стійку опору для ноги і не перешкоджає швидкому пересуванню. Такі підбори широко використовуються у дитячих, жіночих та чоловічих моделях взуття.

Підбори висотою понад 5 см спричинюють напруження [[Стопа|стопи]] і не призначенні для тривалої ходи. У дитячому взутті підбори такої висоти не використовуються, серед моделей чоловічого взуття на високому каблуці відомі лише середньовічні чоботи, а в жіночому взутті високі підбори використовуються часто.

Як специфічно жіночий предмет одягу, сучасні [[туфлі]] на підборах стали поширеним об'єктом [[фут-фетиш|сексуального фетишизму]].

== Див. також ==
* [[Шпилька (підбор)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.allshoes.ru/history7.html Історія каблука].
* [https://web.archive.org/web/20071217042308/http://podiatry.curtin.edu.au/history.html#spike Dept. of Podiatry — History of Footwear — High Heels]
* [https://web.archive.org/web/20050729074220/http://users.powernet.co.uk/wingett/History1.htm History of High Heels]

{{Взуття}}

[[Категорія:Взуття]]


text:
# Джим Генсон
Джеймс Маурі «Джим» Генсон (англ. James Maury «Jim» Henson; 24 вересня 1936, Грінвілл, Міссісіпі — 16 травня 1990, Нью-Йорк) — американський ляльковик, актор, режисер, сценарист, продюсер. Творець телепрограми «Маппет-шоу».

## Життєпис
Джим Генсон був другим з шести дітей у сім'ї Пола Рансома й Елізабет Марселли Генсон. Раннє дитинство він провів у містечку Ліланд (Міссісіпі)., наприкінці 1940-х років його сім'я переїхала в Юніверсіті Парк (Меріленд) поблизу Вашингтона.
Ще навчаючись у школі, Генсон 1954 року прийшов на місцеве телебачення, де працював у ранковій дитячій програмі. 1955 року під час навчання в університеті Меріленду, він був запрошений на лялькове шоу Sam and Friends. Спеціально для цього шоу, де Генсон пропрацював шість років, він придумав ляльок-маппетів, включаючи жабеня Керміта — найвідомішого маппета. Все життя Керміта озвучував сам Генсон. 1959 року він одружився зі студенткою того ж університету Меріленда Джейн Нібель. Протягом шлюбу у них народилося п'ятеро дітей: Ліза (1960), Шеріл (1962), Брайан (1963), Джон (1965) і Хізер (1970); всі п'ятеро так чи інакше брали участь у різних батькових проектах.
Після відходу з шоу Генсон зайнявся виробництвом реклами. 1963 року вони з дружиною переїхали в Нью-Йорк, де заснували корпорацію «Маппет». Коли Джейн на час залишила справу, щоб доглядати за дітьми, Генсон найняв сценариста Джеррі Джула і лялькаря Френка Оза. Дружба і спільна робота Генсона, Оза і Джула тривала 27 років. З 1964 до 1968 року Генсон перемкнувся на кіно, знімаючи експериментальні фільми. Його короткометражка «Відрізок часу» номінувалася на «Оскар» 1966 року.
Коли 1969 року створювалася нова дитяча освітня програма «Вулиця Сезам», туди був запрошений Хенсон. Для цієї програми він зробив кількох персонажів-ляльок. Хенсон і Оз озвучували двох друзів, які жили на вулиці Сезам: відповідно, Ерні і Берта. Постійним персонажем був і жабеня Керміт, який виконував роль репортера. Успіх програми дозволив Хенсонові кинути рекламу.
Генсон і його команда намагалися розширити свою аудиторію, роблячи номера не тільки для дітей, а й для дорослих. Вони брали участь у перших випусках гумористичного шоу «Суботнім вечором у прямому ефірі» — з жовтня 1975 року до січня 1976.
Вирішивши зробити власне шоу, Генсон зняв два пілотних випуски: 1974 року — The Muppets Valentine Show з акторкою Міа Ферроу як запрошеною зіркою, а 1975 — «Шоу Маппет: Секс і насильство». Нарешті, 27 вересня 1976 року на британському каналі Associated TeleVision почала виходити власна програма Генсона «Маппет-шоу». У «Маппет-шоу» ляльки Генсона стали акторами музичного театру, режисером і конферансьє виступав Керміт. У програмі брали участь як старі маппети, що з'являлися в інших програмах (Керміт, піаніст пес Рольф, каскадер Гонзо), так і нові (акторка міс Піггі, комік ведмежа Фоззі). Багатьох персонажів озвучували Генсон і Оз. Програма здобула премії BAFTA й Еммі, а 1978 року Тайм назвав «Маппет-шоу» «найпопулярнішою розважальною програмою, виробленої на Землі в даний час».
Джима Генсона запрошували озвучити магістра Йоду у фільмі «Зоряні війни. Епізод V. Імперія завдає удару у відповідь», проте він відмовився і переконав Джорджа Лукаса, що Френк Оз краще виконає цю роль.
За три роки після початку «Маппет-шоу» ляльки Генсона з'явилися в повнометражному фільмі «Маппет», в якому Генсон, окрім участі в озвучуванні головних героїв, виконав обов'язки продюсера. 1981 року Генсон поставив другий повнометражний фільм: «Велике лялькове подорож». У тому ж році «Маппет-шоу» було закрито, так як Генсон вирішив цілком зосередитися на зйомках кінофільмів.
Разом з Озом Генсон 1982 року поставив повнометражний фільм, не пов'язаний з «Маппет». Це був фільм «Темний кристал» у жанрі фентезі, в якому поєднувалися ляльки і натурні знімання. 1983 року Генсон створив програму «Скеля Фреглів», де діють ляльки-маппети, але зовсім інші, ніж у «Маппет-шоу». За рік вийшов черговий фільм про Кермета і його друзів: «Маппети завойовують Манхеттен». Його поставив Оз, а Генсон був актором озвучення і виконавчим продюсером. 1984 року вийшла перша серія дитячого мультсеріалу «Лялечки-малятка», де Керміт, Гонзо, Піггі та інші постають малюками.
Того ж року Генсон побував у Москві, де зняв фільм про Сергія Образцова. Знаменитого радянського лялькаря він називав своїм учителем.
Другий фентезі-фільм Генсона «Лабіринт», в якому грали як живі актори, так і ляльки, вийшов 1986 року. Головні ролі виконали Дженніфер Коннеллі та співак Девід Бові, сценарій написав учасник комічної трупи «Монті Пайтон» Террі Джонс, а виконавчим продюсером став Джордж Лукас.
Протягом декількох тижнів 1988 року виходила програма Генсона «Казкар», в якій люди та ляльки розігрували сюжети європейських казок. 1989 року так само довго проіснувала і програма «The Jim Henson Hour», яка теж була скоро закрита.
15 травня 1990 року Генсон потрапив до госпіталю Нью-Йорка з симптомами пневмонії. Наступного дня він помер.

## Пам'ять про Джима Генсона
Фільм «Черепашки ніндзя 2» (1991) був присвячений пам'яті Джима Генсона.
2004 року у Франції був випущений присвячений пам'яті Джима Генсона комп'ютерний чорно-білий мультфільм «Овертайм» (автори — Урі Атлан, Тібо Берлан, Дем'єн Феріе), героями якого є сам Генсон і його ляльки.

## Нагороди
- 1976 — премія «Еммі» за найкращий комедійний або музичний серіал («Маппет-шоу»)
- 1978 — приз BAFTA за найоригінальнішу програму/серіал («Маппет-шоу»)
- 1983 — гран-прі на Кінофестивалі фантастичних фільмів в Аворіазі («Темний кристал»)
- 1987 — премія «Еммі» за найкращу дитячу програму («Казкар»)
- 1989 — премія «Еммі» за найкращу режисуру комедійної чи музичної програми («The Jim Henson Hour»)
- 1992 — приз BAFTA за найкращу дитячу програму («Казкар»)

title: Джим Генсон

wikitext:
{{Кінематографіст2
|Ім'я                = Джим Генсон
|Оригінал імені      = {{lang-en|James Henson}}
|Зображення          = Jim_Henson_(1989).jpg
|Ширина              =
|Підпис              = Джим Генсон у 1979 році
|Ім'я при народженні = Джеймс Маурі «Джим» Генсон
|Дата народження     = 24.9.1936
|Місце народження    =
|Дата смерті         = 16.5.1990
|Місце смерті        =
|Професія            =
|Громадянство        = {{USA}}
|Національність      = [[Американці США|американець]]
|Релігія             =
|Роки активності     = 1954—1990
|Напрям              = <!-- Тільки для режисерів -->
|Нагороди            =
|imdb_id             = 1345
|Сайт                = jimhensonlegacy.org
}}
'''Джеймс Маурі «Джим» Генсон''' ({{lang-en|James Maury «Jim» Henson}}; 24 вересня 1936, [[Грінвілл (Міссісіпі)|Грінвілл]], [[Міссісіпі (штат)|Міссісіпі]] — 16 травня 1990, [[Нью-Йорк]]) — американський ляльковик, актор, режисер, сценарист, продюсер. Творець телепрограми «[[Маппет-шоу]]».

== Життєпис ==
Джим Генсон був другим з шести дітей у сім'ї Пола Рансома й Елізабет Марселли Генсон. Раннє дитинство він провів у містечку Ліланд (Міссісіпі).<ref name="sippi">{{cite web| last =Padgett| first =John B.| title =Jim Henson| work =The Mississippi Writers Page| publisher =University of Mississippi Department of English. February 17, 1999| url =http://www.olemiss.edu/mwp/dir/henson_jim/index.html| accessdate =19 червня 2007| deadurl =no| archiveurl =https://web.archive.org/web/20070829001157/http://www.olemiss.edu/mwp/dir/henson_jim/index.html| archivedate =August 29, 2007}}{{ref-en}}</ref>, наприкінці [[1940-ві|1940-х]] років його сім'я переїхала в [[Юніверсіті Парк (Меріленд)|Юніверсіті Парк]] (Меріленд) поблизу [[Вашингтон]]а<ref name="People Weekly Article">{{cite news | first = Susan | last = Schindehette | author2 = J. D. Podolsky | title = Legacy of a Gentle Genius | date = June 18, 1990 | publisher = [[Time Inc|Time]] | work = People Weekly | pages = 88–96 | accessdate = February 24, 2012 | format = reprint | url = http://www.muppetcentral.com/articles/tributes/henson/hensonarticle5.shtml | deadurl = no | archiveurl = https://web.archive.org/web/20120221231138/http://www.muppetcentral.com/articles/tributes/henson/hensonarticle5.shtml | archivedate = 21 грудня 2012}}{{ref-en}}</ref>.

Ще навчаючись у школі, Генсон [[1954]] року прийшов на місцеве телебачення, де працював у ранковій дитячій програмі. [[1955]] року під час навчання в університеті Меріленду, він був запрошений на лялькове шоу ''Sam and Friends''. Спеціально для цього шоу, де Генсон пропрацював шість років, він придумав ляльок-маппетів, включаючи [[жабеня Керміт]]а — найвідомішого маппета. Все життя Керміта озвучував сам Генсон. [[1959]] року він одружився зі студенткою того ж університету Меріленда Джейн Нібель. Протягом шлюбу у них народилося п'ятеро дітей: Ліза ([[1960]]), Шеріл ([[1962]]), Брайан ([[1963]]), Джон ([[1965]]) і Хізер ([[1970]]); всі п'ятеро так чи інакше брали участь у різних батькових проектах.

Після відходу з шоу Генсон зайнявся виробництвом реклами. [[1963]] року вони з дружиною переїхали в Нью-Йорк, де заснували корпорацію «Маппет». Коли Джейн на час залишила справу, щоб доглядати за дітьми, Генсон найняв сценариста Джеррі Джула і лялькаря Френка Оза. Дружба і спільна робота Генсона, Оза і Джула тривала 27 років. З [[1964]] до [[1968]] року Генсон перемкнувся на кіно, знімаючи експериментальні фільми. Його короткометражка «Відрізок часу» номінувалася на «Оскар» [[1966]] року.

Коли [[1969]] року створювалася нова дитяча освітня програма «[[Вулиця Сезам]]», туди був запрошений Хенсон. Для цієї програми він зробив кількох персонажів-ляльок. Хенсон і Оз озвучували двох друзів, які жили на вулиці Сезам: відповідно, Ерні і Берта. Постійним персонажем був і жабеня Керміт, який виконував роль репортера. Успіх програми дозволив Хенсонові кинути рекламу.

Генсон і його команда намагалися розширити свою аудиторію, роблячи номера не тільки для дітей, а й для дорослих. Вони брали участь у перших випусках гумористичного шоу «Суботнім вечором у прямому ефірі» — з жовтня [[1975]] року до січня [[1976]].

Вирішивши зробити власне шоу, Генсон зняв два пілотних випуски: [[1974]] року — ''The Muppets Valentine Show'' з акторкою [[Міа Ферроу]] як запрошеною зіркою, а [[1975]] — «Шоу Маппет: Секс і насильство». Нарешті, {{Дата|1976|9|27}} року на британському каналі ''Associated TeleVision'' почала виходити власна програма Генсона «[[Маппет-шоу]]». У «Маппет-шоу» ляльки Генсона стали акторами музичного театру, режисером і конферансьє виступав Керміт. У програмі брали участь як старі маппети, що з'являлися в інших програмах (Керміт, піаніст пес Рольф, каскадер Гонзо), так і нові (акторка міс Піггі, комік ведмежа Фоззі). Багатьох персонажів озвучували Генсон і Оз. Програма здобула премії [[Премія BAFTA|BAFTA]] й [[Еммі (премія)|Еммі]], а [[1978]] року [[Тайм (журнал)|Тайм]] назвав «Маппет-шоу» «найпопулярнішою розважальною програмою, виробленої на Землі в даний час».

Джима Генсона запрошували озвучити [[Йода|магістра Йоду]] у фільмі «[[Зоряні війни. Епізод V. Імперія завдає удару у відповідь]]», проте він відмовився і переконав [[Джордж Лукас|Джорджа Лукаса]], що Френк Оз краще виконає цю роль.

За три роки після початку «[[Маппет-шоу]]» ляльки Генсона з'явилися в повнометражному фільмі «Маппет», в якому Генсон, окрім участі в озвучуванні головних героїв, виконав обов'язки продюсера. [[1981]] року Генсон поставив другий повнометражний фільм: «Велике лялькове подорож». У тому ж році «Маппет-шоу» було закрито, так як Генсон вирішив цілком зосередитися на зйомках кінофільмів.

Разом з Озом Генсон [[1982]] року поставив повнометражний фільм, не пов'язаний з «Маппет». Це був фільм «<nowiki/>[[Темний кристал]]<nowiki/>» у жанрі фентезі, в якому поєднувалися ляльки і натурні знімання. [[1983]] року Генсон створив програму «Скеля Фреглів», де діють ляльки-маппети, але зовсім інші, ніж у «[[Маппет-шоу]]». За рік вийшов черговий фільм про Кермета і його друзів: «Маппети завойовують Манхеттен». Його поставив Оз, а Генсон був актором озвучення і виконавчим продюсером. [[1984]] року вийшла перша серія дитячого мультсеріалу «Лялечки-малятка», де Керміт, Гонзо, Піггі та інші постають малюками.

Того ж року Генсон побував у [[Москва|Москві]], де зняв фільм про [[Образцов Сергій Володимирович|Сергія Образцова]]. Знаменитого радянського лялькаря він називав своїм учителем.

Другий фентезі-фільм Генсона «<nowiki/>[[Лабіринт (фільм, 1986)|Лабіринт]]<nowiki/>», в якому грали як живі актори, так і ляльки, вийшов [[1986]] року. Головні ролі виконали [[Дженніфер Коннеллі]] та співак [[Девід Бові]], сценарій написав учасник комічної трупи «[[Монті Пайтон]]» [[Террі Джонс]], а виконавчим продюсером став [[Джордж Лукас]].

Протягом декількох тижнів [[1988]] року виходила програма Генсона «Казкар», в якій люди та ляльки розігрували сюжети європейських казок. [[1989]] року так само довго проіснувала і програма ''«The Jim Henson Hour»'', яка теж була скоро закрита.

{{Дата|1990|5|15}} року Генсон потрапив до госпіталю Нью-Йорка з симптомами [[Пневмонія|пневмонії]]. Наступного дня він помер.

== Пам'ять про Джима Генсона ==
Фільм «Черепашки ніндзя 2» ([[1991]]) був присвячений пам'яті Джима Генсона.

[[2004]] року у Франції був випущений присвячений пам'яті Джима Генсона комп'ютерний чорно-білий мультфільм «Овертайм» (автори — Урі Атлан, Тібо Берлан, Дем'єн Феріе), героями якого є сам Генсон і його ляльки.

== Нагороди ==
* [[1976]] — премія «Еммі» за найкращий комедійний або музичний серіал («Маппет-шоу»)
* [[1978]] — приз BAFTA за найоригінальнішу програму/серіал («Маппет-шоу»)
* [[1983]] — гран-прі на Кінофестивалі фантастичних фільмів в [[Аворіаз]]і («[[Темний кристал]]»)
* [[1987]] — премія «Еммі» за найкращу дитячу програму («Казкар»)
* [[1989]] — премія «Еммі» за найкращу режисуру комедійної чи музичної програми («The Jim Henson Hour»)
* [[1992]] — приз BAFTA за найкращу дитячу програму («Казкар»)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Imdb name|1345|Джим Генсон}}

{{бібліоінформація|#BDFFBA}}
{{DEFAULTSORT:Генсон Джим}}

[[Категорія:Американські кіноактори]]
[[Категорія:Американські ляльковики]]
[[Категорія:Американські актори озвучування]]
[[Категорія:Режисери США]]
[[Категорія:Сценаристи США]]
[[Категорія:Продюсери США]]
[[Категорія:Лауреати премії «Еммі»]]
[[Категорія:Лауреати премії «Греммі»]]
[[Категорія:Лауреати премії BAFTA]]
[[Категорія:Особи, включені до Залу слави фантастики]]

title: англ. James Henson

англ. James Henson: Джим Генсон у 1979 році

Ім'я при народженні: Джеймс Маурі «Джим» Генсон

Дата народження: 24 вересня 1936

Місце народження: Грінвілл, Міссісіпі, США

Дата смерті: 16 травня 1990 (53 роки)

Місце смерті: Мангеттен, Нью-Йорк, Нью-Йорк, США

Національність: американець

Громадянство: США

Професія: телережисер, кінорежисер, кінопродюсер, актор озвучування, ляльковик, актор, сценарист, аніматор, телепродюсер, режисер

Alma mater: Мерілендський університет (1980) і Northwestern High Schoold

Діти: John Hensond, Браян Генсонd, Lisa Hensond, Heather Hensond і Cheryl Hensond

title: Нагороди та премії

Нагороди та премії: премія Пібоді Прайм-тайм премія «Еммі» Легенди Діснея (2011) Голлівудська Алея Слави (1991) Primetime Emmy Award for Outstanding Directing for a Variety Seriesd (1989) зірка на голлівудській Алеї слави Премія «Інкпот» (1990)


text:
# Лейк-Ізабелла (Мічиган)
Лейк-Ізабелла (англ. Lake Isabella) — селище (англ. village) в США, в окрузі Ізабелла штату Мічиган. Населення — 1829 осіб (2020).

## Географія
Лейк-Ізабелла розташований за координатами 43°42′14″ пн. ш. 84°45′49″ зх. д. / 43.70389° пн. ш. 84.76361° зх. д. (43.703977, -84.763725).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році селище мало площу 2,31 км², з яких 2,30 км² — суходіл та 0,00 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у селищі мешкало 368 осіб у 170 домогосподарствах у складі 89 родин. Густота населення становила 160 осіб/км².  Було 186 помешкань (81/км²).
Расовий склад населення:
| - 88,6 % — білих - 3,8 % — корінних американців - 1,1 % — чорних або афроамериканців - 1,4 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 5,2 %. Частка іспаномовних становила 6,3 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,8 % — особи молодші 18 років, 63,1 % — особи у віці 18—64 років, 17,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 39,0 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 80,4 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 67,6 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 40 013 долари США (медіана — 33 929), а середній дохід на одну сім'ю — 49 380 доларів (медіана — 42 917). Медіана доходів становила 39 375 доларів для чоловіків та 33 333 долари для жінок. За межею бідності перебувало 18,7 % осіб, у тому числі 28,0 % дітей у віці до 18 років та 9,4 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 131 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 28,2 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 16,8 %, роздрібна торгівля — 9,9 %, будівництво — 8,4 %.

title: Лейк-Ізабелла (Мічиган)

wikitext:
{{Otherplaces|Лейк-Ізабелла}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = селище
|українська назва   = Лейк-Ізабелла
|оригінальна назва  = {{lang-en|Lake Isabella}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Мічиган
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Ізабелла (округ)|Ізабелла]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 2,31
|висота центру НП   = 238
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 159,31
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 989
|поштовий індекс        = 48893
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2669640
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Лейк-Ізабелла''' ({{lang-en|Lake Isabella}}) — селище ({{lang-en|village}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Ізабелла (округ)|Ізабелла]] штату [[Мічиган]]. Населення — 1829 осіб (2020).

== Географія ==
Лейк-Ізабелла розташований за координатами {{Coord|43|42|14|N|84|45|49|W|type:city_region:US-DE}} (43.703977, -84.763725){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році селище мало площу 2,31 км², з яких 2,30 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,00 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 2000 = 1243
| 2010 = 1681
| 2020 = 1829
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у селищі мешкало 368 осіб у 170 домогосподарствах у складі 89 родин. [[Густота населення]] становила 160 осіб/км².  Було 186 помешкань (81/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 88,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 3,8 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 1,1 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 1,4 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 5,2 %. Частка іспаномовних становила 6,3 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,8 % — особи молодші 18 років, 63,1 % — особи у віці 18—64 років, 17,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 39,0 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 80,4 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 67,6 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:40013}} [[Долар США|долари США]] (медіана — {{formatnum:33929}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:49380}} доларів (медіана — {{formatnum:42917}}). Медіана доходів становила {{formatnum:39375}} доларів для чоловіків та {{formatnum:33333}} долари для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 18,7 % осіб, у тому числі 28,0 % дітей у віці до 18 років та 9,4 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 131 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 28,2 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 16,8 %, роздрібна торгівля — 9,9 %, будівництво — 8,4 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Ізабелла (округ)}}

[[Категорія:Селища Мічигану]]
[[Категорія:Населені пункти округу Ізабелла (округ)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Мічиган

Округ: Ізабелла

Густота населення: 159,31 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Мурравари
Народ Мурраваррі (Murrawarri), який проживає в Австралії, оголосив про свою незалежність 12 травня 2013 року було направлено королеві і прем'єр-міністру Великої Британії, а також владі Квінсленду і Нового Південного Уельсу, на території яких і проживають племена. Республіка є віртуальною державою, що проголосила свою незалежність від Австралії в 2013 році, на території розташованій на кордоні з державами в Новому Південному Уельсі - Квінсленд в Австралії. Територія є традиційною батьківщиною людей аборигенної нації, але більшість населення в даний час є некоренними австралійцями. Уряд Австралії не визнала визнання незалежності, і їх незалежність була повністю невизнаної.
Республіка Мурраваррі ідентифікує свою територію як грубо трикутну форму, перетинаючи кордон Квінсленда, Нового Південного Уельсу з її східної вершиною, близькою до двох державних кордонів, приблизно в 600 км від Тихого океану , на суші від Великого делигнинга , його північно-західна вершина, близька до Квінслендського міста Куннамулла і його південно-західній вершині при злитті річок Дарлінг і Уоррего . Це приблизно 200 км зі сходу на захід і близько 250 км з півночі на південь. Сайт Республіки цитує його площу як 81 796 км 2, але ця область не відповідає вимірам, взятим з карти.
Непослідовність між заявкою землі Мураварри і істинним районом заявленої землі була спеціально розглянуто в дослідженні, опублікованому журналом Policy Policy Journal , який підтверджує, що справжня площа Murrawarri становить близько 22 170 км 2 , що становить менше однієї третини від того, що офіційно заявлено. У дослідженні також зроблено висновок про те, що «проголошення Республіки Мурраварри в даний час надає значний вплив на аналогічні контексти в Австралії», тим самим посилюючи дискусію про суверенітет аборигенів.
Домінуюча рослинність і клімат, засновані на класифікації Кеппен, описуються як спекотні, насущно сухі пасовища.  Середня максимальна і мінімальна температури в січні становлять близько 36 ° C і 18 ° C відповідно, а в липні - 22 ° C і 5 ° C відповідно. Зливовий дощ становить близько 360 мм на рік, а влітку більше, ніж взимку.
Mitchell Highway (A71) перетинає територію з півночі на південь.
Тимчасова державна рада є керівним органом Республіки Мурраварі. Перше засідання Народної ради відбулося 13 липня 2013 року у Валь морені, де на засіданні було прийнято одноголосне рішення про створення Тимчасового радянського держави.
Він складається з 11 членів, які є Фред Купер, Кевін Купер, Філліс Кабі, Евелін Паркер, Сем Джеффріс, Десмонд Джонс, Філіп Салліван, Джулі Джонстон, Глорія Джонстон, Шарні Хупер і Елісон Солт. Фред Хупер є нинішнім головою Тимчасової радянської держави

## Значення прапора
Коричневий і Світло-блакитний являють собою материнську землю. Коричневий колір, який представляє землю і світло-блакитний, як небо, де духи Murrawarri живуть до їх повернення на падаючу зірку, а також воду і людей. Біла зірка у верхньому лівому куті має вісім точок, які представляють собою вісім кланових груп Республіки Мураварри.

title: Мурравари

wikitext:
{{вікіфікувати|дата=листопад 2020}}
{{без джерел|дата=листопад 2020}}
Народ '''Мурраваррі''' (''Murrawarri''), який проживає в Австралії, оголосив про свою незалежність 12 травня 2013 року було направлено королеві і прем'єр-міністру Великої Британії, а також владі Квінсленду і [[Новий Південний Уельс|Нового Південного Уельсу]], на території яких і проживають племена. Республіка є віртуальною державою, що проголосила свою незалежність від Австралії в 2013 році, на території розташованій на кордоні з державами в Новому Південному Уельсі - [[Квінсленд]] в Австралії. Територія є традиційною батьківщиною людей аборигенної нації, але більшість населення в даний час є некоренними австралійцями. Уряд Австралії не визнала визнання незалежності, і їх незалежність була повністю невизнаної.

Республіка Мурраваррі ідентифікує свою територію як грубо трикутну форму, перетинаючи кордон Квінсленда, Нового Південного Уельсу з її східної вершиною, близькою до двох державних кордонів, приблизно в 600 км від Тихого океану , на суші від Великого делигнинга , його північно-західна вершина, близька до Квінслендського міста Куннамулла і його південно-західній вершині при злитті річок Дарлінг і Уоррего . Це приблизно 200 км зі сходу на захід і близько 250 км з півночі на південь. Сайт Республіки цитує його площу як 81 796 км 2, але ця область не відповідає вимірам, взятим з карти.

Непослідовність між заявкою землі Мураварри і істинним районом заявленої землі була спеціально розглянуто в дослідженні, опублікованому журналом Policy Policy Journal , який підтверджує, що справжня площа Murrawarri становить близько 22 170 км 2 , що становить менше однієї третини від того, що офіційно заявлено. У дослідженні також зроблено висновок про те, що «проголошення Республіки Мурраварри в даний час надає значний вплив на аналогічні контексти в Австралії», тим самим посилюючи дискусію про суверенітет аборигенів.

Домінуюча рослинність і клімат, засновані на класифікації Кеппен, описуються як спекотні, насущно сухі пасовища.  Середня максимальна і мінімальна температури в січні становлять близько 36 ° C і 18 ° C відповідно, а в липні - 22 ° C і 5 ° C відповідно. Зливовий дощ становить близько 360 мм на рік, а влітку більше, ніж взимку.
Mitchell Highway (A71) перетинає територію з півночі на південь.

Тимчасова державна рада є керівним органом Республіки Мурраварі. Перше засідання Народної ради відбулося 13 липня 2013 року у Валь морені, де на засіданні було прийнято одноголосне рішення про створення Тимчасового радянського держави.

Він складається з 11 членів, які є Фред Купер, Кевін Купер, Філліс Кабі, Евелін Паркер, Сем Джеффріс, Десмонд Джонс, Філіп Салліван, Джулі Джонстон, Глорія Джонстон, Шарні Хупер і Елісон Солт. Фред Хупер є нинішнім головою Тимчасової радянської держави

== Значення прапора ==
Коричневий і Світло-блакитний являють собою материнську землю. Коричневий колір, який представляє землю і світло-блакитний, як небо, де духи Murrawarri живуть до їх повернення на падаючу зірку, а також воду і людей. Біла зірка у верхньому лівому куті має вісім точок, які представляють собою вісім кланових груп Республіки Мураварри.

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Австралійські аборигени]]


text:
# Дятел строкатогрудий
Дя́тел строкатогрудий (Chloropicus xantholophus) — вид дятлоподібних птахів родини дятлових (Picidae). Мешкає в Центральній Африці.

## Опис
Довжина птаха становить 22-25 см. Верхня частина тіла бурувато-оливкова, надхвістя і верхні покривні пера хвоста жовтуваті, хвіст шоколадно-коричневий. Нижня частина тіла коричнева, груди поцятковані білими плямками, боки і нижня частина живота поцятковані білими смужками. Лоб коричневий, тім'я чорне, щоки і горло білуваті. Через очі проходить широка чорна смуга, яка доходить до шиї. У самців тім'я золотисте, поцятковане чорними плямками. Дзьоб довгий, зверху темніший, очі темно-червоні, лапи оливково-сірі. Забарвлення молодих птахів дещо тьмяніше.

## Поширення і екологія
Строкатогруді дятли поширені від південної Нігерії до західної Кенії і північної Анголи. Вони живуть в рівнинних і гірських тропічних лісах та на плантаціях. Зустрічаються на висоті від 700 до 2150 м над рівнем моря.

## Поведінка
Строкатогруді дятли живляться комахами та їх личинками, яких шукають під корою або іноді ловлять в польоті. Сезон розмноження триває з вересні по березень в Камеруні, Кенії та Уганді і з червня по вересень в Анголі.

title: Дятел строкатогрудий

wikitext:
{{taxobox
| name = Дятел строкатогрудий
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{cite web |url=https://www.iucnredlist.org/species/22680996/92889398 |title=''Chloropicus xantholophus'' |author=BirdLife International |author-link=BirdLife International |year=2016 |accessdate=8 листопада 2021 |archive-date=8 листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211108202427/https://www.iucnredlist.org/species/22680996/92889398 }}</ref>
| image = Golden-crowned Woodpecker - Kakamega Kenya 06 2536 (16224262859).jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Дятлоподібні]] (Piciformes)
| familia = [[Дятлові]] (Picidae)
| genus = ''[[Chloropicus]]''
| species = '''Дятел строкатогрудий'''
| binomial = ''Chloropicus xantholophus''
| binomial_authority = ([[Edward Hargitt|Hargitt]], 1883)
| range_map =
| range_map_caption =
| synonyms =''Thripias xantholophus''<br/>''Dendropicos xantholophus''
| wikispecies = Chloropicus xantholophus
| commonscat = Chloropicus xantholophus
| commons = Chloropicus xantholophus
}}

'''Дя́тел строкатогрудий'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Chloropicus xantholophus'') — вид [[Дятлоподібні|дятлоподібних]] птахів родини [[Дятлові|дятлових]] (Picidae)<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor1-link=Frank Gill (ornithologist)|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|editor3-last=Rasmussen|editor3-first=Pamela|editor3-link=Pamela Rasmussen|year=2021|title=Woodpeckers|work=IOC World Bird List Version 11.2|url=https://www.worldbirdnames.org/new/bow/woodpeckers/|publisher=International Ornithologists' Union|access-date=18 жовтня 2021|archive-date=10 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220310161156/https://www.worldbirdnames.org/new/bow/woodpeckers/}}</ref>. Мешкає в [[Центральна Африка|Центральній Африці]].

== Опис ==
Довжина птаха становить 22-25 см. Верхня частина тіла бурувато-оливкова, надхвістя і верхні покривні пера хвоста жовтуваті, хвіст шоколадно-коричневий. Нижня частина тіла коричнева, груди поцятковані білими плямками, боки і нижня частина живота поцятковані білими смужками. Лоб коричневий, тім'я чорне, щоки і горло білуваті. Через очі проходить широка чорна смуга, яка доходить до шиї. У самців тім'я золотисте, поцятковане чорними плямками. Дзьоб довгий, зверху темніший, очі темно-червоні, лапи оливково-сірі. Забарвлення молодих птахів дещо тьмяніше<ref name=Gorman2014>{{cite book |title=Woodpeckers of the World: A Photographic Guide |url=https://archive.org/details/woodpeckersofwor00unse_0 |last=Gorman |first=Gerard |year=2014 |publisher=Firefly Books |isbn=177085309X |pages=[https://archive.org/details/woodpeckersofwor00unse_0/page/206 206]–207 }}</ref>.

== Поширення і екологія ==
Строкатогруді дятли поширені від південної [[Нігерія|Нігерії]] до західної [[Кенія|Кенії]] і північної [[Ангола|Анголи]]. Вони живуть в рівнинних і гірських тропічних лісах та на плантаціях. Зустрічаються на висоті від 700 до 2150 м над рівнем моря.

== Поведінка ==
Строкатогруді дятли живляться комахами та їх личинками, яких шукають під корою або іноді ловлять в польоті. Сезон розмноження триває з вересні по березень в [[Камерун]]і, [[Кенія|Кенії]] та [[Уганда|Уганді]] і з червня по вересень в [[Ангола|Анголі]]<ref name=HBWA>{{cite web |url=http://www.hbw.com/node/56203 |title=Yellow-crested Woodpecker (''Dendropicos xantholophus'') |author=Winkler, H. |author2=Christie, D.A. |work=Handbook of the Birds of the World Alive |publisher=Lynx Edicions, Barcelona |access-date=27 травня 2017}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q903962}}
{{bird-stub}}

[[Категорія:Дятлові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1883]]
[[Категорія:Птахи Африки]]

title: ?Дятел строкатогрудий

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Дятлоподібні (Piciformes)

Родина: Дятлові (Picidae)

Рід: Chloropicus

Вид: Дятел строкатогрудий

Вікісховище: Chloropicus xantholophus

Віківиди: Chloropicus xantholophus


text:
# Шипшина французька
Троянда французька, шипшина французька, шипшина гальська (Rosa gallica) — вид чагарникових рослин родини розові (Rosaceae), поширений у Лівії, південній і центральній Європі на схід до Туреччини та Кавказу.

## Опис
Кущ до 1 м. Стебла більш-менш прямі, гнучкі, висхідні, від зелених до тьмяно-червоних; колючки вигнуті, іноді прямі, рідко гачкуваті, 3–7 × 2–5 мм. Листки складається з (3)5(7) листочків, вершини від гострих до загострених, нижні поверхні блідо-сіро-зелені, верхні поверхні блакитно-зелені або темно-зелені. Суцвіття 1–3(8)-квіткові. Квіти: гіпантій 5–7 × 3–5(7) мм; пелюстки 27–35 × 20–30 мм [або більше], від пурпурово-рожевого до блідо-рожевого забарвлення.

## Поширення
Європа: Австрія, Бельгія, Чехія, Німеччина, Угорщина, Польща, Словаччина, Швейцарія, Молдова, Україна, Албанія, Боснія і Герцеговина, Болгарія, Хорватія, Греція, Італія, Македонія, Румунія, Сербія, Словенія, Франція; Північна Африка: Лівія; Азія: Туреччина, Вірменія, Азербайджан, Грузія; інтродукована: сх. Канада, сх. США, Мексика (Оахака), Центральна Америка, Південна Америка, Африка, Австралія. Культивується як декоративна.
Входить у перелік видів, які перебувають під загрозою зникнення на території Львівської області.

## Галерея
- рослина
- ілюстрація

title: Шипшина французька

wikitext:
{{Speciesbox
| name = Шипшина французька
| image = Wild Rosa gallica Romania.jpg
| image_width = 270px
| genus = Rosa
| species = gallica
| authority = [[Карл Лінней|L.]], [[1753]]
| range_map =
| synonyms =
}}
'''Троянда французька, шипшина французька'''<ref>{{Кобів|Rosa|gallica}}</ref>, '''шипшина гальська'''<ref name="переліки">{{книга|автор=Андрієнко Т. Л., Перегрим М. М. (уклад.)|заголовок=Офіційні переліки регіонально рідкісних рослин адміністративних територій України (довідкове видання)|місце=Київ|видавництво=Альтерпрес|рік=2012|сторінок=148|isbn=978-966-542-512-0}}</ref> (''Rosa gallica'') — вид [[чагарник]]ових рослин родини [[розові]] (Rosaceae), поширений у [[Лівія|Лівії]], південній і центральній [[Європа|Європі]] на схід до [[Туреччина|Туреччини]] та [[Кавказ]]у.

== Опис ==
[[Кущ]] до 1 м. Стебла більш-менш прямі, гнучкі, висхідні, від зелених до тьмяно-червоних; колючки вигнуті, іноді прямі, рідко гачкуваті, 3–7 × 2–5 мм. [[Листок|Листки]] складається з (3)5(7) листочків, вершини від гострих до загострених, нижні поверхні блідо-сіро-зелені, верхні поверхні блакитно-зелені або темно-зелені. [[Суцвіття]] 1–3(8)-квіткові. Квіти: гіпантій 5–7 × 3–5(7) мм; [[пелюстка|пелюстки]] 27–35 × 20–30 мм [або більше], від пурпурово-рожевого до блідо-рожевого забарвлення<ref name="North America"/><ref>{{cite web |url=https://www.floravascular.com/index.php?spp=Rosa%20gallica |назва=Flora Vascular |дата-доступу=02.05.2018 |archive-date=3 травня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180503041058/https://www.floravascular.com/index.php?spp=Rosa%20gallica }} {{ref-es}}</ref>.

== Поширення ==
[[Європа]]: [[Австрія]], [[Бельгія]], [[Чехія]], [[Німеччина]], [[Угорщина]], [[Польща]], [[Словаччина]], [[Швейцарія]], [[Молдова]], [[Україна]], [[Албанія]], [[Боснія і Герцеговина]], [[Болгарія]], [[Хорватія]], [[Греція]], [[Італія]], [[Північна Македонія|Македонія]], [[Румунія]], [[Сербія]], [[Словенія]], [[Франція]]; [[Північна Африка]]: Лівія; [[Азія]]: Туреччина, Вірменія, Азербайджан, Грузія; [[Інтродуковані види|інтродукована]]: сх. Канада, сх. США, Мексика (Оахака), Центральна Америка, Південна Америка, Африка, Австралія. Культивується як декоративна<ref>{{cite web |url=http://ww2.bgbm.org/EuroPlusMed/PTaxonDetail.asp?NameCache=Rosa%20gallica&PTRefFk=7300000 |назва=The Euro+Med PlantBase |дата-доступу=02.05.2018 |archive-date=2 травня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180502213246/http://ww2.bgbm.org/EuroPlusMed/PTaxonDetail.asp?NameCache=Rosa%20gallica&PTRefFk=7300000 }} {{ref-en}}</ref><ref>{{cite web |url=https://npgsweb.ars-grin.gov/gringlobal/taxonomydetail.aspx?id=5351 |назва=Germplasm Resources Information Network (GRIN) |дата-доступу=02.05.2018 |archive-date=8 жовтня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181008202259/https://npgsweb.ars-grin.gov/gringlobal/taxonomydetail.aspx?id=5351 }} {{ref-en}}</ref><ref name="North America">{{cite web |url=http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=200011253 |назва=Flora of North America |дата-доступу=02.05.2018 |archive-date=17 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210517220629/http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=200011253 }} {{ref-en}}</ref>.

Входить у перелік видів, які перебувають під загрозою зникнення на території Львівської області<ref name="переліки"/>.

== Галерея ==
<gallery widths=175 heights=175>
Rosa gallica 2017-05-31 1936.jpg|рослина
Rosa gallica — Flora Batava — Volume v11.jpg|ілюстрація
</gallery>

== Джерела ==
{{reflist}}

{{Розові-доробити}}
{{Портали|Ботаніка|Біологія}}
{{Taxonbar|from=Q157668}}

[[Категорія:Шипшина|французька]]
[[Категорія:Флора України]]
[[Категорія:Флора Європи]]
[[Категорія:Флора Азії]]
[[Категорія:Флора Лівії]]
[[Категорія:Рослини, описані 1753]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)

Порядок: Розоцвіті (Rosales)

Родина: Трояндові (Rosaceae)

Рід: Троянда (Rosa)

Вид: Шипшина французька (R. gallica)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Rosa gallica · L., 1753


text:
# Марті Павелич
Марті Павелич (англ. Marty Pavelich; 6 листопада 1927, Су-Сент-Марі — 28 червня 2024) — колишній канадський хокеїст, що грав на позиції крайнього нападника.
Володар Кубка Стенлі. Провів понад 700 матчів у Національній хокейній лізі.

## Ігрова кар'єра
Хокейну кар'єру розпочав 1944 року.
Усю професійну клубну ігрову кар'єру, що тривала 14 років, провів, захищаючи кольори команди «Детройт Ред-Вінгс».
Загалом провів 725 матчів у НХЛ, включаючи 91 гру плей-оф Кубка Стенлі.

## Нагороди та досягнення
- Володар Кубка Стенлі в складі «Детройт Ред-Вінгс» — 1950, 1952, 1954, 1955.
- Учасник матчу усіх зірок НХЛ — 1950, 1952, 1954, 1955.

## Статистика
| Сезон        | Клуб                    | Ліга         | Регулярний сезон | Регулярний сезон | Регулярний сезон | Регулярний сезон | Регулярний сезон | Плей-оф | Плей-оф | Плей-оф | Плей-оф | Плей-оф |
| Сезон        | Клуб                    | Ліга         | І                | Г                | П                | О                | ШХ               | І       | Г       | П       | О       | ШХ      |
| ------------ | ----------------------- | ------------ | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ------- | ------- | ------- | ------- | ------- |
| 1944–45      | «Галт Ред-Вінгс»        | ОХА          | 21               | 8                | 12               | 20               | 10               | 9       | 7       | 5       | 12      | 6       |
| 1945–46      | «Галт Ред-Вінгс»        | ОХА          | 25               | 22               | 26               | 48               | 18               | 5       | 2       | 1       | 3       | 5       |
| 1946–47      | «Галт Ред-Вінгс»        | ОХА          | 28               | 22               | 28               | 50               | 32               | 9       | 4       | 5       | 9       | 6       |
| 1947–48      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 41               | 4                | 8                | 12               | 10               | 10      | 2       | 2       | 4       | 6       |
| 1947–48      | «Індіанаполіс Кепіталс» | АХЛ          | 26               | 3                | 14               | 17               | 21               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1948–49      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 60               | 10               | 16               | 26               | 40               | 9       | 0       | 1       | 1       | 8       |
| 1949–50      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 65               | 8                | 15               | 23               | 58               | 14      | 4       | 2       | 6       | 13      |
| 1949–50      | «Індіанаполіс Кепіталс» | АХЛ          | 6                | 2                | 3                | 5                | 2                | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1950–51      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 67               | 9                | 20               | 29               | 41               | 6       | 0       | 1       | 1       | 2       |
| 1951–52      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 68               | 17               | 19               | 36               | 54               | 8       | 2       | 2       | 4       | 2       |
| 1952–53      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 64               | 13               | 20               | 33               | 49               | 6       | 2       | 1       | 3       | 7       |
| 1953–54      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 65               | 9                | 20               | 29               | 57               | 12      | 2       | 2       | 4       | 4       |
| 1954–55      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 70               | 15               | 15               | 30               | 59               | 11      | 1       | 3       | 4       | 12      |
| 1955–56      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 70               | 5                | 13               | 18               | 38               | 10      | 0       | 1       | 1       | 14      |
| 1956–57      | «Детройт Ред-Вінгс»     | НХЛ          | 64               | 3                | 13               | 16               | 48               | 5       | 0       | 0       | 0       | 6       |
| Усього в НХЛ | Усього в НХЛ            | Усього в НХЛ | 634              | 93               | 159              | 252              | 454              | 91      | 13      | 15      | 28      | 74      |

title: Марті Павелич

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = {{прапорець|CAN}} Марті Павелич
| image           = 1954 Topps Marty Pavelich.JPG
| image_caption   =
| image_size      = 200пкс
| position      = [[Крайній нападник (хокей із шайбою)|крайній нападник]]
| shoots        = лівий
| height        = 180 см
| weight        = 76 кг
| played_for      = «[[Детройт Ред-Вінгс]]»
| ntl_team      =
| birth_date      = 6.11.1927
| birth_place     = [[Су-Сент-Марі (Онтаріо)|Су-Сент-Марі]], [[Канада]]
| draft           =
| draft_year      =
| draft_team      =
| career_start      = 1944
| career_end      = 1957
| halloffame     =
|death_date=28.06.2024}}
{{Однофамільці|Павелич}}
'''Марті Павелич''' ({{lang-en|Marty Pavelich}}; [[6 листопада]] [[1927]], [[Су-Сент-Марі (Онтаріо)|Су-Сент-Марі]] — [[28 червня]] [[2024]]<ref>https://www.championat.com/hockey/news-5609398-ushyol-iz-zhizni-chetyryohkratnyj-obladatel-kubka-stenli-marti-pavelich.html</ref>) — колишній канадський [[хокей із шайбою|хокеїст]], що грав на позиції [[Крайній нападник (хокей із шайбою)|крайнього нападника]].

Володар [[Кубок Стенлі|Кубка Стенлі]]. Провів понад 700 матчів у [[Національна хокейна ліга|Національній хокейній лізі]].

== Ігрова кар'єра ==
Хокейну кар'єру розпочав 1944 року.

Усю професійну клубну ігрову кар'єру, що тривала 14 років, провів, захищаючи кольори команди «[[Детройт Ред-Вінгс]]».

Загалом провів 725 матчів у [[Національна хокейна ліга|НХЛ]], включаючи 91 гру [[плей-оф]] Кубка Стенлі.

== Нагороди та досягнення ==
* Володар Кубка Стенлі в складі «[[Детройт Ред-Вінгс]]» — 1950, 1952, 1954, 1955.
* Учасник [[Матч усіх зірок НХЛ|матчу усіх зірок НХЛ]] — 1950, 1952, 1954, 1955.

== Статистика ==
{| class="wikitable" style="text-align: center;"
|-
!rowspan="2"|Сезон
!rowspan="2"|Клуб
!rowspan="2"|Ліга
!colspan="5"|Регулярний сезон
!colspan="5"|Плей-оф
|-
! {{comment|І|Ігор}}
! {{comment|Г|Голів}}
! {{comment|П|Передач}}
! {{comment|О|Очок}}
! {{comment|ШХ|Штрафних хвилин}}
! {{comment|І|Ігор}}
! {{comment|Г|Голів}}
! {{comment|П|Передач}}
! {{comment|О|Очок}}
! {{comment|ШХ|Штрафних хвилин}}
|-
|1944–45
|«[[Галт Ред-Вінгс]]»
|ОХА
|21
|8
|12
|20
|10
|9
|7
|5
|12
|6
|- bgcolor="#f0f0f0"
|1945–46
|«[[Галт Ред-Вінгс]]»
|ОХА
|25
|22
|26
|48
|18
|5
|2
|1
|3
|5
|-
|1946–47
|«[[Галт Ред-Вінгс]]»
|ОХА
|28
|22
|28
|50
|32
|9
|4
|5
|9
|6
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1947–48|1947–48]]
|«[[Детройт Ред-Вінгс]]»
|[[Національна хокейна ліга|НХЛ]]
|41
|4
|8
|12
|10
|10
|2
|2
|4
|6
|-
|1947–48
|«Індіанаполіс Кепіталс»
|[[Американська хокейна ліга|АХЛ]]
|26
|3
|14
|17
|21
|—
|—
|—
|—
|—
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1948–49|1948–49]]
|«Детройт Ред-Вінгс»
|НХЛ
|60
|10
|16
|26
|40
|9
|0
|1
|1
|8
|-
|[[НХЛ у сезоні 1949–50|1949–50]]
|«Детройт Ред-Вінгс»
|НХЛ
|65
|8
|15
|23
|58
|14
|4
|2
|6
|13
|- bgcolor="#f0f0f0"
|1949–50
|«Індіанаполіс Кепіталс»
|АХЛ
|6
|2
|3
|5
|2
|—
|—
|—
|—
|—
|-
|[[НХЛ у сезоні 1950–51|1950–51]]
|«Детройт Ред-Вінгс»
|НХЛ
|67
|9
|20
|29
|41
|6
|0
|1
|1
|2
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1951–52|1951–52]]
|«Детройт Ред-Вінгс»
|НХЛ
|68
|17
|19
|36
|54
|8
|2
|2
|4
|2
|-
|[[НХЛ у сезоні 1952–53|1952–53]]
|«Детройт Ред-Вінгс»
|НХЛ
|64
|13
|20
|33
|49
|6
|2
|1
|3
|7
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1953–54|1953–54]]
|«Детройт Ред-Вінгс»
|НХЛ
|65
|9
|20
|29
|57
|12
|2
|2
|4
|4
|-
|[[НХЛ у сезоні 1954–55|1954–55]]
|«Детройт Ред-Вінгс»
|НХЛ
|70
|15
|15
|30
|59
|11
|1
|3
|4
|12
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1955–56|1955–56]]
|«Детройт Ред-Вінгс»
|НХЛ
|70
|5
|13
|18
|38
|10
|0
|1
|1
|14
|-
|[[НХЛ у сезоні 1956–57|1956–57]]
|«Детройт Ред-Вінгс»
|НХЛ
|64
|3
|13
|16
|48
|5
|0
|0
|0
|6
|-
! colspan="3" |Усього в НХЛ
! 634
! 93
! 159
! 252
! 454
! 91
! 13
! 15
! 28
! 74
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.legendsofhockey.net/LegendsOfHockey/jsp/SearchPlayer.jsp?player=13946 Профіль на legendsofhockey] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160303204733/http://www.legendsofhockey.net/LegendsOfHockey/jsp/SearchPlayer.jsp?player=13946 |date=3 березня 2016 }} {{ref-en}}
* [http://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=4193 Профіль на hockeydb] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100629230526/http://hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=4193 |date=29 червня 2010 }} {{ref-en}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Павелич}}

[[Категорія:Канадські хокеїсти]]
[[Категорія:Володарі Кубка Стенлі]]
[[Категорія:Хокеїсти «Детройт Ред-Вінгс»]]
[[Категорія:Учасники матчів всіх зірок НХЛ]]
[[Категорія:Хокеїсти АХЛ]]
[[Категорія:Хокеїсти «Індіанаполіс Кепіталс»]]
[[Категорія:Американські спортивні коментатори]]

title: Марті Павелич

Народився: 6 листопада 1927 · Су-Сент-Марі, Канада

Помер: 28 червня 2024 (96 років)

Вага: 76 кг

Позиція: крайній нападник

Кидок: лівий

Проф. клуби: «Детройт Ред-Вінгс»


text:
# Рождественка (Шаранський район)
Рожде́ственка (рос. Рождественка, башк. Рождественка) — присілок у складі Шаранського району Башкортостану, Росія. Входить до складу Мічурінської сільської ради.
Населення — 151 особа (2010; 157 у 2002).
Національний склад:
- чуваші — 92 %

title: Рождественка (Шаранський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Рождественка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Рождественка}}<br/>{{lang-ba|Рождественка}}
 | карта розташування1 = Росія Башкортостан
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Башкортостан]]
 | район           = [[Шаранський район]]
 | поселення       = [[мічурінська сільська рада (Шаранський район)|Мічурінська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 151 особа ([[2010]]{{RUS-BA-census}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 54
 | lat_min= 59
 | lat_sec= 47
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 54
 | lon_min= 17
 | lon_sec= 42
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Рождественка}}

'''Рожде́ственка''' ({{lang-ru|Рождественка}}, {{lang-ba|Рождественка}}) — [[присілок]] у складі [[шаранський район|Шаранського району]] [[Башкортостан]]у, [[Росія]]. Входить до складу [[мічурінська сільська рада (Шаранський район)|Мічурінської сільської ради]].

Населення — 151 особа ([[2010]]; 157 у [[2002]]{{RUS-census2002}}).

Національний склад{{RUS-BA-population-2002-2009}}:
* [[чуваші]] — 92 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-40-37}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=54.995736&lon=54.295979&z=13&show=/17900981/ru/ На Вікімапії]

{{bash-stub}}
{{шаранський район}}

[[Категорія:Населені пункти Шаранського району]]
[[Категорія:Присілки Башкортостану]]

title: присілок Рождественка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Башкортостан

Муніципальний район: Шаранський район

Поселення: Мічурінська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Рождественка · Рождественка


text:
# Аппаєв Хизир Хакимович
Хизир Хакимович Аппаєв (рос. Хызы́р Хаки́мович Аппа́ев, нар. 27 січня 1990, Нальчик, СРСР) — російський футболіст, нападник клубу «Факел». Майстер спорту Росії.

## Ігрова кар'єра
Першим професійним клубом в кар'єрі Хизира Аппаєва була «Дружба» з Майкопа, у складі якої футболіст грав з 2011 року. Вже влітку 2011 року нападник перейшов до клубу Прем'єр-ліги «Крила Рад». Спочатку Аппаєв грав за молодіжний склад. Першу гру у вищому дивізіоні Хизир провів 6 березня 2012 року.
У 2012 році футболіст підписав контракт з «Краснодар» але більшу частину часу провів в оренду у волгоградському «Роторі». Після чого у 2014 році залишив «Краснодар» і приєднався до клубу «Оренбург», з яким в сезоні 2015/16 виграв турнір ФНЛ але новий сезон розпочав у тульському «Арсеналі».
У січня 2017 року як вільний агент Аппаєв перейшов до латвійського клубу «Рига». В чемпіонаті Латвії футболіст грав лише до літа того року але встиг у складі «Риги» пограти у фіналі Кубка Латвії. Після чого повернувся до Росії - до курського «Авангарда».
Після цього в кар'єрі Аппаєва був клуб «Тамбов», з яким він також виграв ФНЛ, «Текстильник» з Іваново. У січні 2021 року Аппаєв став гравцем воронезького «Факела», з яким за результатами сезону 2021/22 також виборов право на підвищення до РПЛ.

## Титули
Оренбург
- Переможець ФНЛ: 2015/16

Тамбов
- Перможець ФНЛ: 2018/19

Рига
- Фіналіст Кубка Латвії: 2016/17

Факел
- Срібний призер ФНЛ: 2021/22

title: Аппаєв Хизир Хакимович

wikitext:
{{Othernames|Аппаєв}}
{{Футболіст
| ім'я = Хизир Аппаєв
| зображення = Khyzyr_Appayev_2022.jpg
| повне-ім'я = Хизир Хакимович Аппаєв
| дата-народження = 27.01.1990
| місце-народження = [[Нальчик]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]
| зріст = 190 см
| вага = 82 кг
| громадянство = {{RUS}}
| поточний-клуб = {{Прапорець|RUS}} [[Факел (Воронеж)|«Факел»]]
| позиція = [[нападник (футбол)|нападник]]
| номер = 14
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|RUS}} «[[Жемчужина-Сочі]]»
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2011     | {{Прапорець|RUS}} | [[Дружба (футбольний клуб, Майкоп)|«Дружба»]] | 11 |5}}
{{Футболіст рядок 1|2011—2012| {{Прапорець|RUS}} | [[Крила Рад (Самара)|«Крила Рад»]] | 9 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2012—2014| {{Прапорець|RUS}} | [[Краснодар (футбольний клуб)|«Краснодар»]] | 3 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2013—2014|{{оренда}} {{Прапорець|RUS}} | [[Ротор (Волгоград)|«Ротор»]] | 44 |6}}
{{Футболіст рядок 0|2014—2016| {{Прапорець|RUS}} | [[Оренбург (футбольний клуб)|«Оренбург»]] | 65 |9}}
{{Футболіст рядок 1|2016     | {{Прапорець|RUS}} | [[Арсенал (Тула)|«Арсенал»]] | 13 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2017     | {{Прапорець|LAT}} | [[Рига (футбольний клуб)|«Рига»]] | 8 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2017     | {{Прапорець|RUS}} | [[Авангард (футбольний клуб, Курськ)|«Авангард»]] | 20 |3}}
{{Футболіст рядок 0|2018     | {{Прапорець|RUS}} | [[Ротор (Волгоград)|«Ротор»]] | 10 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2018—2019| {{Прапорець|RUS}} | [[Тамбов (футбольний клуб)|«Тамбов»]] | 48 |8}}
{{Футболіст рядок 0|2020     | {{Прапорець|RUS}} | [[Текстильник (Іваново)|«Текстильник»]] | 23 |5}}
{{Футболіст рядок 1|2021–    | {{Прапорець|RUS}} | [[Факел (Воронеж)|«Факел»]] | 70 |10}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 20 травня 2023
}}

'''Хизир Хакимович Аппаєв''' ({{lang-ru|Хызы́р Хаки́мович Аппа́ев}}, {{нар}} 27 січня 1990, [[Нальчик]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]) — російський футболіст, [[нападник (футбол)|нападник]] клубу [[Факел (Воронеж)|«Факел»]]. [[Майстер спорту Росії]].<ref>{{Cite web |url=http://www.minsport.gov.ru/documents/awards/28680/ |title=Архівована копія |accessdate=2023-05-20 |archive-date=2019-04-02 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190402194048/https://www.minsport.gov.ru/documents/awards/28680/ }}</ref>

== Ігрова кар'єра ==
Першим професійним клубом в кар'єрі Хизира Аппаєва була [[Дружба (футбольний клуб, Майкоп)|«Дружба»]] з [[Майкоп]]а,<ref>http://news.sport-express.ru/2011-06-21/446015/</ref> у складі якої футболіст грав з 2011 року. Вже влітку 2011 року нападник перейшов до клубу [[Прем'єр-ліга (Росія)|Прем'єр-ліги]] [[Крила Рад (Самара)|«Крила Рад»]].<ref>{{Cite web |url=http://kc-camapa.ru/cgi-bin/newsprn.cgi?6236 |title=Архівована копія |archive-date=2017-12-22 |access-date=2023-05-20 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171222051600/http://www.kc-camapa.ru/cgi-bin/newsprn.cgi?6236 |url-status=dead }}</ref> Спочатку Аппаєв грав за молодіжний склад. Першу гру у вищому дивізіоні Хизир провів 6 березня 2012 року.<ref>https://web.archive.org/web/20120323104540/http://rfsdpf.page.ru/cgi-bin/player/script2.cgi?par1=118262</ref>

У 2012 році футболіст підписав контракт з [[Краснодар (футбольний клуб)|«Краснодар»]]<ref>{{Cite web |url=http://krasnodar-fk.ru/20120613224/hyizyir-appaev-pereshel-v-fk-krasnodar.html |title=Архівована копія |accessdate=2023-05-20 |archive-date=2012-07-03 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120703022506/http://krasnodar-fk.ru/20120613224/hyizyir-appaev-pereshel-v-fk-krasnodar.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120703022506/http://krasnodar-fk.ru/20120613224/hyizyir-appaev-pereshel-v-fk-krasnodar.html |date=2012-07-03 }}</ref> але більшу частину часу провів в оренду у волгоградському [[Ротор (Волгоград)|«Роторі»]].<ref>https://web.archive.org/web/20130202052336/http://www.rotor-fc.com/khyzyr-appaev-na-pravakh-arendy-perekhodit-v-rotor/</ref> Після чого у 2014 році залишив «Краснодар»<ref>{{Cite web |url=http://www.fckrasnodar.ru/main/news/ct1/62880.html |title=Архівована копія |accessdate=2023-05-20 |archive-date=2014-07-14 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140714164654/http://www.fckrasnodar.ru/main/news/ct1/62880.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140714164654/http://www.fckrasnodar.ru/main/news/ct1/62880.html |date=2014-07-14 }}</ref> і приєднався до клубу [[Оренбург (футбольний клуб)|«Оренбург»]], з яким в сезоні 2015/16 виграв турнір [[ФНЛ]] але новий сезон розпочав у тульському [[Арсенал (Тула)|«Арсеналі»]].

У січня 2017 року як вільний агент Аппаєв перейшов до латвійського клубу [[Рига (футбольний клуб)|«Рига»]]. В чемпіонаті Латвії футболіст грав лише до літа того року але встиг у складі «Риги» пограти у фіналі [[Кубок Латвії з футболу|Кубка Латвії]]. Після чого повернувся до Росії - до курського [[Авангард (футбольний клуб, Курськ)|«Авангарда»]].

Після цього в кар'єрі Аппаєва був клуб [[Тамбов (футбольний клуб)|«Тамбов»]],<ref>http://fc-tambov.ru/modules/content/page.php?id=2950</ref> з яким він також виграв ФНЛ, [[Текстильник (Іваново)|«Текстильник»]] з [[Іваново]].<ref>https://fc-textil.ru/novosti/khyzyr-v-komande/</ref> У січні 2021 року Аппаєв став гравцем воронезького [[Факел (Воронеж)|«Факела»]],<ref>https://news.sportbox.ru/Vidy_sporta/Futbol/Russia/1st_division/spbnews_NI1298752_Appajev_perehodit_v_Fakel</ref> з яким за результатами сезону 2021/22 також виборов право на підвищення до РПЛ.

== Титули ==
'''Оренбург'''
* Переможець [[ФНЛ]]: 2015/16

'''Тамбов'''
* Перможець [[ФНЛ]]: 2018/19

'''Рига'''
* Фіналіст [[Кубок Латвії з футболу|Кубка Латвії]]: [[Кубок Латвії з футболу 2016—2017|2016/17]]

'''Факел'''
* Срібний призер [[ФНЛ]]: 2021/22

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://soccer365.com.ua/players/7159/ Хизир Аппаєв] на soccer365.com.ua
{{нк}}

[[Категорія:Уродженці Нальчика]]
[[Категорія:Російські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Дружби» (Майкоп)]]
[[Категорія:Футболісти «Крил Рад» (Самара)]]
[[Категорія:Футболісти «Краснодара»]]
[[Категорія:Футболісти «Ротора»]]
[[Категорія:Футболісти «Оренбурга»]]
[[Категорія:Футболісти «Арсенала» (Тула)]]
[[Категорія:Футболісти «Риги»]]
[[Категорія:Футболісти «Авангарда» (Курськ)]]
[[Категорія:Футболісти «Тамбова»]]
[[Категорія:Футболісти «Текстильника» (Іваново)]]
[[Категорія:Футболісти «Факела» (Воронеж)]]
[[Категорія:Російські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Латвії]]
[[Категорія:Спортсмени Нальчика]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Хизир Хакимович Аппаєв

Народження: 27 січня 1990 (35 років)

Вага: 82 кг

Громадянство: Росія

Позиція: нападник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Факел»

title: Професіональні клуби*

Роки: клуб · І (г)

«Дружба» · 11 · (5)

«Крила Рад» · 9 · (0)

«Краснодар» · 3 · (0)

→ «Ротор» · 44 · (6)

«Оренбург» · 65 · (9)

«Арсенал» · 13 · (0)

«Рига» · 8 · (2)
«Авангард» · 20 · (3)

«Ротор» · 10 · (2)

«Тамбов» · 48 · (8)

«Текстильник» · 23 · (5)

«Факел» · 70 · (10)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 20 травня 2023.