text:
# Вовча Гора (Хмельницький район)
Вовча Го́ра — село в Україні, у Чорноострівській селищній територіальній громаді Хмельницького району Хмельницької області. Населення становить 940 осіб.

## Уродженці
- Дворецький Федір Васильович (*близько 1754 — †не раніше 1816) — канцелярист на Гетьманщині, український шляхтич Російської імперії, онук полковника Київського полку[1]. Народився у родині значкового товариша Київського полку, потім возного Остерського підкоморського суду Василя Дворецького. Батько постійно жив у селі Вовча Гора. Прадід Федора — Василь Дворецький — київський полковник (1653–1668, з перервами), у 1665 році — брацлавський полковник. Навчався в Києво-Могилянській академії близько 1770-х років, потім працював повитчиком Київського гродського суду. З 1781 року — протоколіст Остерської дворянської опіки (на цій посаді згадується ще під 1795 роком). У 1811–1816 роках — колезький реєстратор. За ним у селі Вовча Гора 1782 було записано кріпаків 12 душ чоловічої та 13 душ жіночої статі, 1788 — 27 душ, 1796 — 13 душ чоловічої статі. 10 травня 1784 року занесено у 6-ту частину дворянської родовідної книги Київської наміси[1].

## Галерея
- Вулиця в селі
- Лікарня
- Церква на цвинтарі
- Брама старого польського цвинтаря
- Вид на єврейське кладовище із с. Ляпинці

title: Вовча Гора (Хмельницький район)

wikitext:
{{Село
| назва           = Вовча Гора
| зображення_підпис = Братська могила рад. воїнів
| область         = [[Хмельницька область]]
| район           = [[Хмельницький район]]
| громада         = [[Чорноострівська селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 6825055501
| розташування    =
| зображення      = Братська могила радянських воїнів, село Вовча Гора.jpg
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1370
| населення       = 940
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 9,103
| ref-площа       =
| щільність       = 103,26
| поштовий індекс = 31310
| телефонний код  = 382
| координати      = {{coord|49|30|51|N|26|45|18|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 30|
| lat_sec         = 51
| lon_deg         = 26|
| lon_min         = 45|
| lon_sec         = 18
| висота          = 299
| ref-висота      =
| водойма         = Буг
| адреса          = 31310, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, смт.Чорний Острів, вул.Незалежності,13
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}{{Otherplaces|Вовча Гора}}
[[Файл:Сільська вулиця Вовча Гора.jpg|міні|Сільська вулиця ]]
'''Вовча Го́ра''' — [[село]] в Україні, у [[Чорноострівська селищна громада|Чорноострівській селищній територіальній громаді]] [[Хмельницький район|Хмельницького району]] [[Хмельницька область|Хмельницької області]]. Населення становить 940 осіб.

== Уродженці ==
* [[Дворецький Федір Васильович]] (*близько [[1754]] — †не раніше [[1816]]) — канцелярист на [[Гетьманщина|Гетьманщині]], український шляхтич [[Російська імперія|Російської імперії]], онук полковника [[Київський полк|Київського полку]]<ref name="Модзалевский">{{ref-ru}} ''Модзалевский В. Л.'' Малороссийский родословник, т. 1. К., 1908.</ref>. Народився у родині значкового товариша Київського полку, потім возного Остерського підкоморського суду Василя Дворецького. Батько постійно жив у селі Вовча Гора. Прадід Федора — [[Дворецький Василь|Василь Дворецький]] — київський полковник ([[1653]]–[[1668]], з перервами), у [[1665]] році — брацлавський полковник. Навчався в [[Києво-Могилянська академія (1659—1817)|Києво-Могилянській академії]] близько [[1770-ті|1770-х]] років, потім працював повитчиком Київського гродського суду. З [[1781]] року — протоколіст Остерської дворянської опіки (на цій посаді згадується ще під [[1795]] роком). У [[1811]]–[[1816]] роках — колезький реєстратор. За ним у селі Вовча Гора [[1782]] було записано кріпаків 12 душ чоловічої та 13 душ жіночої статі, [[1788]] — 27 душ, [[1796]] — 13 душ чоловічої статі. [[10 травня]] [[1784]] року занесено у 6-ту частину дворянської родовідної книги Київської наміси<ref name="Модзалевский"/>.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Вовча Гора (Хмельницький район).jpg|Вулиця в селі
Файл:Вовча Гора (Хмельницький район) - лікарня.jpg|Лікарня
Файл:Вовча Гора - церква біля сільського цвинтаря.jpg|Церква на цвинтарі
Файл:Вовча Гора, брама польського кладовища.jpg|Брама старого польського цвинтаря
Файл:Єврейське кладовище. Вид з с.Ляпинці.jpg|Вид на єврейське кладовище із с. Ляпинці
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/4209 Погода в селі Вовча Гора.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305082006/http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/4209 |date=5 березня 2016 }}

{{Хмельницький район}}
{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Села Хмельницької області]]
[[Категорія:Населені пункти Хмельницького району]]

title: село Вовча Гора

Область: Хмельницька область

Район: Хмельницький район

Тер. громада: Чорноострівська селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 103,26 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: Буг

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Вовча Гора

title: Мапа

Мапа: Вовча Гора у Вікісховищі


text:
# Ібрагім Хассан
Ібрагім Хассан Хуссейн (араб. إبراهيم حسن حسين; нар. 10 серпня 1966, Каїр, Єгипет) — єгипетський футболіст, правий захисник. Зіграв понад 100 матчів у футболці національної збірної Єгипту. Брат-близнюк Хоссам також професіональний футболіст, більшу частину кар'єри виступав разом з братом в одних і тих же клубах.

## Клубна кар'єра
Футбольну кар'єру розпочав у клубі «Аль-Аглі» (Каїр). У 1985 році дебютував в єгипетській Прем'єр-лізі, згодом став основним гравцем каїрського клубу. У 1986 році вперше виграв чемпіонат Єгипту. У 1987 році допоміг «Аль-Аглі» виграти африканської Ліги чемпіонів (0:0 та 2:0 у фіналі в поєдинку проти «Аль-Хіляля» (Омдурман) з Судану). У 1986, 1987 та 1980 роках тричі вигравав єгипетську Прем'єр-лігу, у 1989 році — національний кубок, а в 1986 році — Кубок володарів кубків КАФ.
Влітку 1990 року виїхав до Європи, де став гравцем грецького ПАОКа, в якому протягом року грав зі своїми співвітчизниками Магді Тольба та Хоссамом Хассаном. У 1991 році разом зі своїм братом перейшов до швейцарського «Ксамакса». Окрім братів Хассанів у клубі виступав ще один єгиптянин, Хані Рамзі.
У 1992 році Хассан повернувся до Єгипту, де став гравцем «Аль-Аглі». У період з 1994 по 1999 рік п'ять разів поспіль вигравав національний чемпіонат, а в 1993 та 1996 роках — кубок Єгипту. У 1993 році виграв Кубоку володарів кубків КАФ, 1995 року — Арабський кубок володарів кубків, а в 1996 році — Арабську Лігу Чемпіонів.
У 1999 році на один сезон перейшов в «Аль-Айн» з Об'єднаних Арабських Еміратів. У 2000 році став гравцем каїрського «Замалека». У команді виступав протягом чотирьох років, за цей час тричі вигравав чемпіонат Єгипту (2001, 2003, 2004), національний кубок (2002), Лігу чемпіонів (2002), Суперкубок Африки (2002) та Арабську Лігу чемпіонів (2003). У 2004 році перебрався до «Аль-Масрі» з Порт-Саїду. Футбольну кар'єру завершив 2006 року у футболці «Аль-Масрі».
На момент завершення кар'єри Ібрагіму виповнилося 40 років, колишній правий захисник вирішив залишитися в клубі, де з 2006 року почав працювати помічником головного тренера, а в 2008 році клуб очолив брат Ібрагіма, Хоссам. У 2010 році, після нетривалого періоду перебування на посаді помічника головного тренера «Замалека», перейшов на посаду директора футбольної академії.

## Кар'єра в збірній
У футболці національної збірної Єгипту дебютував 14 березня 1988 року в програному (0:1) поєдинку Кубку африканських націй проти Камеруну. У 1990 році головний тренер національної команди Махмуд Ель-Гохарі викликав Ібрагіма для участі в чемпіонаті світу в Італії. На турнірі був основним футболістом, зіграв у трьох матчах групового етапу: з Нідерландами (1:1), з Ірландією (0:0) та з Англією (0:1). Окрім чемпіонату світу 1990 року, виступав на Кубку африканських націй 1992, 1994 та 2000 років, а також на Кубку конфедерацій 1999 року. З 1988 по 2002 рік зіграв у футболці збірної 131 матч, в яких відзначився 14-а голами.
Єдиний єгипетський футболіст, якого тричі викликали до збірної світу. Проте у складі збірної світу зіграв двічі, 1990 та 1999 року, проти збірної Боснії і Герцеговини та ПАР відповідно.

## Статистика виступів

### У збірній
| національна збірна Єгипту | національна збірна Єгипту | національна збірна Єгипту |
| Рік                       | Матчі                     | Голи                      |
| ------------------------- | ------------------------- | ------------------------- |
| 1988                      | 16                        | 3                         |
| 1989                      | 20                        | 1                         |
| 1990                      | 15                        | 0                         |
| 1991                      | 11                        | 4                         |
| 1992                      | 4                         | 0                         |
| 1993                      | 7                         | 1                         |
| 1994                      | 6                         | 0                         |
| 1995                      | 7                         | 1                         |
| 1996                      | 3                         | 1                         |
| 1997                      | 12                        | 0                         |
| 1998                      | 0                         | 0                         |
| 1999                      | 12                        | 1                         |
| 2000                      | 11                        | 0                         |
| 2001                      | 6                         | 2                         |
| 2002                      | 1                         | 0                         |
| Загалом                   | 131                       | 14                        |

## Досягнення

### Клубні
- Прем'єр-ліга Єгипту
  -  Чемпіон (14): 1984/85, 1985/86, 1986/87, 1988/89, 1993/94, 1994/95, 1995/96, 1996/97, 1997/98, 1998/99, 1999/00, 2000/01, 2002/03, 2003/04

- Кубок Єгипту
  -  Володар (5): 1984/85, 1988/89, 1992/93, 1995/96, 2001/02

- Чемпіонат ОАЕ
  -  Чемпіон (1): 1999/00

- Кубок Єгипту
  -  Володар (2): 2001, 2002

- Кубок володарів кубків КАФ
  -  Володар (4): 1983/84, 1984/85, 1985/86, 1992/93

- Ліга чемпіонів КАФ
  -  Чемпіон (2): 1986/87, 2001/02

- Арабська Ліга чемпіонів
  -  Чемпіон (2): 1995/96, 2002/03

- Арабський кубок володарів кубків
  -  Чемпіон (1): 1993/94

- Арабський суперкубок
  -  Володар (2): 1997, 1998

- Афро-Азійський кубок
  -  Володар (1): 1988

- Суперкубок КАФ
  -  Володар (1): 2002

- Саудівсько-Єгипетський суперкубок
  -  Володар (1): 2003

### Збірна
Єгипет
- Кубок арабських націй
  -  Володар (1): 1992

wikiname: ukwiki

title: Ібрагім Хассан

in_language: uk

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Ібрагім Хассан
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Ібрагім Хассан Хуссейн
| дата-народження   = 10.08.1966
| місце-народження  = [[Каїр]], [[Єгипет]]
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             = 180 см
| вага              = 74 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = {{EGY}}
| позиція           = правий [[Захисник (футбол)|захисник]]
| поточний-клуб     = ''завершив кар'єру''
| номер             =
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|EGY}} [[Аль-Аглі (Каїр)|«Аль-Аглі»]]
| юнацькі-роки      = 1984—1985
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1985—1990 |{{Прапорець|EGY}}|[[Аль-Аглі (Каїр)|«Аль-Аглі»]] |78|14}}
{{Футболіст рядок 1|1990—1991 |{{Прапорець|GRC}}|[[ПАОК (футбольний клуб)|ПАОК]] |24|6}}
{{Футболіст рядок 0|1991—1992 |{{Прапорець|SUI}}|«[[Ксамакс]]» |13|0}}
{{Футболіст рядок 1|1992—1999 |{{Прапорець|EGY}}|[[Аль-Аглі (Каїр)|«Аль-Аглі»]] |161|24}}
{{Футболіст рядок 0|1999—2000 |{{Прапорець|ARE}}|[[Аль-Айн (футбольний клуб)|«Аль-Айн»]] |?|?}}
{{Футболіст рядок 1|2000—2004 |{{Прапорець|EGY}}|[[Замалек (футбольний клуб)|«Замалек»]] |61|12}}
{{Футболіст рядок 0|2004—2006 |{{Прапорець|EGY}}|«[[Аль-Масрі]]» |47|4}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда = {{fb|EGY}}
| збірна-роки = 1988—2002
| збірна-ігри(голи) = 131 (14)
| гравець збірної =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Ібрагім Хассан Хуссейн''' ({{lang-ar|إبراهيم حسن حسين}}; {{н}} [[10 серпня]] [[1966]], [[Каїр]], [[Єгипет]]) — єгипетський [[футболіст]], правий [[Захисник (футбол)|захисник]]. Зіграв понад 100 матчів у футболці [[Збірна Єгипту з футболу|національної збірної Єгипту]]. Брат-близнюк [[Хоссам Хассан|Хоссам]] також професіональний футболіст, більшу частину кар'єри виступав разом з братом в одних і тих же клубах<ref>{{cite news|url=https://www.theguardian.com/football/2004/aug/04/theknowledge.sport|title=Footballing Questions Answered|publisher=[[The Guardian]]|first=Rob|last=Smyth|location=London|date=4 серпня 2004|accessdate=4 травня 2010|archive-date=5 вересня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140905161722/http://www.theguardian.com/football/2004/aug/04/theknowledge.sport}}</ref>.

== Клубна кар'єра ==
Футбольну кар'єру розпочав у клубі [[Аль-Аглі (Каїр)|«Аль-Аглі» (Каїр)]]. У 1985 році дебютував в єгипетській Прем'єр-лізі, згодом став основним гравцем каїрського клубу. У 1986 році вперше виграв чемпіонат Єгипту. У 1987 році допоміг «Аль-Аглі» виграти [[Ліга чемпіонів КАФ|африканської Ліги чемпіонів]] (0:0 та 2:0 у фіналі в поєдинку проти [[Аль-Хіляль (Омдурман)|«Аль-Хіляля» (Омдурман)]] з [[Судан]]у). У 1986, 1987 та 1980 роках тричі вигравав єгипетську Прем'єр-лігу, у 1989 році — національний кубок, а в 1986 році — Кубок володарів кубків КАФ.

Влітку 1990 року виїхав до Європи, де став гравцем [[Греція|грецького]] [[ПАОК (футбольний клуб)|ПАОКа]], в якому протягом року грав зі своїми співвітчизниками [[Магді Тольба]] та [[Хоссам Хассан|Хоссамом Хассаном]]. У 1991 році разом зі своїм братом перейшов до швейцарського «[[Ксамакс]]а». Окрім братів Хассанів у клубі виступав ще один єгиптянин, [[Хані Рамзі]].

У 1992 році Хассан повернувся до Єгипту, де став гравцем [[Аль-Аглі (Каїр)|«Аль-Аглі»]]. У період з 1994 по 1999 рік п'ять разів поспіль вигравав національний чемпіонат, а в 1993 та 1996 роках — кубок Єгипту. У 1993 році виграв Кубоку володарів кубків КАФ, 1995 року — [[Арабський кубок володарів кубків з футболу|Арабський кубок володарів кубків]], а в 1996 році — [[Кубок арабських чемпіонів з футболу|Арабську Лігу Чемпіонів]].

У 1999 році на один сезон перейшов в [[Аль-Айн (футбольний клуб)|«Аль-Айн»]] з [[Об'єднані Арабські Емірати|Об'єднаних Арабських Еміратів]]. У 2000 році став гравцем [[каїр]]ського [[Замалек (футбольний клуб)|«Замалека»]]. У команді виступав протягом чотирьох років, за цей час тричі вигравав чемпіонат Єгипту (2001, 2003, 2004), національний кубок (2002), Лігу чемпіонів (2002), Суперкубок Африки (2002) та Арабську Лігу чемпіонів (2003). У 2004 році перебрався до «[[Аль-Масрі]]» з [[Порт-Саїд]]у. Футбольну кар'єру завершив 2006 року у футболці «Аль-Масрі».

На момент завершення кар'єри Ібрагіму виповнилося 40 років, колишній правий захисник вирішив залишитися в клубі, де з 2006 року почав працювати помічником головного тренера, а в 2008 році клуб очолив брат Ібрагіма, Хоссам<ref>{{cite web|url=http://www.yallakora.com/english/news/details.aspx?id=39774&Catid=1|title=Hossam Hassan appointed as Al-Masri Coach|publisher=Yallakora|accessdate=20 листопада 2009|archiveurl=https://web.archive.org/web/20090818133504/http://www.yallakora.com/english/news/details.aspx?id=39774&Catid=1|archivedate=18 August 2009}}</ref>. У 2010 році, після нетривалого періоду перебування на посаді помічника головного тренера [[Замалек (футбольний клуб)|«Замалека»]], перейшов на посаду директора футбольної академії.

== Кар'єра в збірній ==
У футболці [[Збірна Єгипту з футболу|національної збірної Єгипту]] дебютував 14 березня 1988 року в програному (0:1) поєдинку [[Кубок африканських націй 1988|Кубку африканських націй]] проти [[Збірна Камеруну з футболу|Камеруну]]. У 1990 році головний тренер національної команди [[Махмуд Ель-Гохарі]] викликав Ібрагіма для участі в [[Чемпіонат світу з футболу 1990|чемпіонаті світу в Італії]]. На турнірі був основним футболістом, зіграв у трьох матчах групового етапу: з [[Збірна Нідерландів з футболу|Нідерландами]] (1:1), з [[Збірна Ірландії з футболу|Ірландією]] (0:0) та з [[Збірна Англії з футболу|Англією]] (0:1). Окрім чемпіонату світу 1990 року, виступав на [[Кубок африканських націй 1992|Кубку африканських націй 1992]], [[Кубок африканських націй 1994|1994]] та [[Кубок африканських націй 2000|2000]] років, а також на [[Кубок конфедерацій 1999|Кубку конфедерацій 1999]] року. З 1988 по 2002 рік зіграв у футболці збірної 131 матч, в яких відзначився 14-а голами.

Єдиний єгипетський футболіст, якого тричі викликали до збірної світу. Проте у складі збірної світу зіграв двічі, 1990 та 1999 року, проти збірної Боснії і Герцеговини та ПАР відповідно.

== Статистика виступів ==
=== У збірній ===
{| class="wikitable" style="text-align:center"
! colspan=3 | [[Збірна Єгипту з футболу|національна збірна Єгипту]]
|-
!Рік!!Матчі!!Голи
|-
|1988||16||3
|-
|1989||20||1
|-
|1990||15||0
|-
|1991||11||4
|-
|1992||4||0
|-
|1993||7||1
|-
|1994||6||0
|-
|1995||7||1
|-
|1996||3||1
|-
|1997||12||0
|-
|1998||0||0
|-
|1999||12||1
|-
|2000||11||0
|-
|2001||6||2
|-
|2002||1||0
|-
!Загалом||131||14
|}

== Досягнення ==
=== Клубні ===
* {{Прапорець|EGY}} '''Прем'єр-ліга Єгипту'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (14): 1984/85, 1985/86, 1986/87, 1988/89, 1993/94, 1994/95, 1995/96, 1996/97, 1997/98, 1998/99, 1999/00, 2000/01, 2002/03, 2003/04

* {{Прапорець|EGY}} '''Кубок Єгипту'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (5): 1984/85, 1988/89, 1992/93, 1995/96, 2001/02

* {{Прапорець|ARE}} '''[[Чемпіонат ОАЕ з футболу|Чемпіонат ОАЕ]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): 1999/00

* {{Прапорець|EGY}} '''Кубок Єгипту'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (2): 2001, 2002

* '''Кубок володарів кубків КАФ'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (4): 1983/84, 1984/85, 1985/86, 1992/93

* '''[[Ліга чемпіонів КАФ]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (2): 1986/87, 2001/02

* '''[[Кубок арабських чемпіонів з футболу|Арабська Ліга чемпіонів]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (2): 1995/96, 2002/03

* '''[[Арабський кубок володарів кубків з футболу|Арабський кубок володарів кубків]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): 1993/94

* '''[[Арабський суперкубок з футболу|Арабський суперкубок]]'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (2): 1997, 1998

* '''Афро-Азійський кубок'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (1): 1988

* '''Суперкубок КАФ'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (1): 2002

* '''Саудівсько-Єгипетський суперкубок'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (1): 2003

=== Збірна ===
;Єгипет
* '''[[Кубок арабських націй з футболу|Кубок арабських націй]]'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (1): [[Кубок арабських націй з футболу 1992|1992]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{NFT player}}
* {{FIFA player}}
* {{soccerway|ibrahim-hussein-hassan/106413}}
* {{transfermarkt|39597}}
* [https://www.footballdatabase.eu/en/player/details/15950 Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200215073833/https://www.footballdatabase.eu/en/player/details/15950 |date=15 лютого 2020 }} на сайті footballdatabase.eu
* [https://www.worldfootball.net/player_summary/ibrahim-hassan/ Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190704001439/https://www.worldfootball.net/player_summary/ibrahim-hassan/ |date=4 липня 2019 }} на сайті worldfootball.net
* [https://www.transfermarkt.com/ibrahim-hassan/profil/trainer/53474 Профіль тренера] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190615003546/https://www.transfermarkt.com/ibrahim-hassan/profil/trainer/53474 |date=15 червня 2019 }} на сайті transfermarkt.com
* [https://www.soccerpunter.com/coaches/106413-Ibrahim-Hassan-Hussein Профіль тренера] на сайті soccerpunter.com
* [http://www.rsssf.com/miscellaneous/ihassan-intl.html Ibrahim Hassan - Century of International Appearances] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210117032615/http://www.rsssf.com/miscellaneous/ihassan-intl.html |date=17 січня 2021 }} {{ref-en}}

{{Склад збірної Єгипту на Кубку африканських націй 1988}}
{{Склад збірної Єгипту на чемпіонаті світу 1990}}
{{Склад збірної Єгипту на Кубку африканських націй 1992}}
{{Склад збірної Єгипту на Кубку конфедерацій 1999}}
{{Склад збірної Єгипту на Кубку африканських націй 2000}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Хассан, Ібрагім}}
[[Категорія:Уродженці Каїру]]
[[Категорія:Єгипетські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Єгипту з футболу]]
[[Категорія:Єгипетські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Греції]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Швейцарії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в ОАЕ]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Ахлі» (Каїр)]]
[[Категорія:Футболісти «Замалека»]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Масрі»]]
[[Категорія:Футболісти ПАОКа]]
[[Категорія:Футболісти «Ксамакса»]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Айна»]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату світу з футболу 1990]]
[[Категорія:Футболісти, які зіграли 100 і більше матчів за збірну]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Ібрагім Хассан Хуссейн

Народження: 10 серпня 1966 (58 років)

Вага: 74 кг

Громадянство: Єгипет

Позиція: правий захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Юнацькі клуби

«Аль-Аглі»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Аль-Аглі» · 78 · (14)

ПАОК · 24 · (6)

«Ксамакс» · 13 · (0)

«Аль-Аглі» · 161 · (24)

«Аль-Айн» · ? · (?)

«Замалек» · 61 · (12)

«Аль-Масрі» · 47 · (4)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Єгипет · 131 (14)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Татарів
Татáрів — село та кліматичний курорт в Україні, у Ворохтянській територіальній громаді Надвірнянського району Івано-Франківської області.

## Географія
Татарів розташований у долині річки Прут на висоті 750 м. Татарів лежить у межах Карпатського національного природного парку. Одна з особливостей Татарова — його довжина 25 км вздовж річки Прут.

## Клімат
Літо помірно тепле (середня температура липня + 15°С), зима — м'яка (середня температура січня — 7°С), кількість атмосферних опадів 830 мм на рік.

## Курорт
Курортом Татарів був ще за часів Австрії: в путівнику по курортах польською мовою за 1912 рік він описаний як такий, що
|  | має дуже мальовниче положення в лісистій гірській місцевості, багато вілл і будинків, а також санаторій доктора Жураковського. |

У селі розташована дача екс-президента України Віктора Ющенка.

## Розташування та транспортна інфраструктура
Село розміщене на відстані:
- 14 км від підйомників гірськолижного курорту Буковель села Поляниця;
- 6 км від бугельного витягу в смт Ворохта;
- 80 км від аеропорту та залізничного вокзалу Івано-Франківська;
- 20 км від курортного містечка Яремче.

Звідси здійснюють походи на гори: Хом'як, Ліснів, Маґуру і на Женецький водоспад.
У Татарові зупиняють приміські та пасажирські поїзди. Будівля залізничного вокзалу «Татарів», збудована у 1894 році в австрійському стилі. Приміським поїздами можна доїхати до таких станцій як Яремче, Ворохта, Лазещина, Вороненко, Рахів, Коломия, Івано-Франківськ тощо.
Здавна тут зупиняється пасажирський поїзд 605/606 Львів-Рахів.
З 24 квітня 2016 р. призначено зупинку в Татарові фірмовому потягу 357/358 «Гуцульщина» Київ-Рахів. Відтак, ним можна потрапити без пересадок у Заліщики, Тернопіль, Хмельницький, Вінницю, Київ.
У селі починається автошлях Р24 — автомобільний шлях регіонального значення, який закінчується у Кам'янець-Подільському.

## Історія
Перші згадки про село датуються 1671 роком.
1 квітня 1931 р. присілок Татарів вилучено з сільської гміни Микуличин Надвірнянського повіту і з нього утворено самоврядну сільську гміну (громаду).
7 червня 1946 року указом Президії Верховної Ради УРСР село Татарів Яблунівського району перейменовано на село Кремінці (від імені лейтенанта, який загинув тут у 1944 році під час бойових дій у Другій Світовій війні і Татарівську сільську раду — на Кремінцівська. Постановою Верховної Ради України від 11 червня 1993 року селу повернуто історичну назву.
З 1991 року в складі незалежної України.
19 грудня 2019 року шляхом об'єднання сільських рад село увійшло до складу Ворохтянської селищної громади.

### Учасники визвольної боротьби ОУН та УПА

#### Захоплені та засуджені за участь у визвольній боротьбі
- ГЕРАСИМ’ЮК Євдокія Петрівна, 1917 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українка, малописьменна. Проживала в с. Татарів, селянка. Заарештована 04.08.1947. Звинувачення: зв’язкова станичної ОУН. Особливою нарадою при МДБ СРСР 25.12.1948 засуджена на 10 років позбавлення волі. Реабілітована 11.02.1992;
- ГУНДЯК-ЛОСЄВА Євдокія Григорівна, 1916 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українка, освіта початкова. Проживала в с. Татарів, селянка. Заарештована 24.07.1947. Звинувачення: мала зв’язок із боївкою Шутая. Військовим трибуналом військ МВС Станіславської області 26.11.1947 засуджена на 10 років позбавлення волі та 5 років пораження в правах із конфіскацією майна. Реабілітована 03.10.1991;
- МОТРУК Микола Михайлович, 1916 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українець, освіта початкова. Проживав у с. Татарів, сторож санаторію. Заарештований 10.07.1947. Звинувачення: його будинок був явочною квартирою підпільників. Військовим трибуналом військ МВС Станіславської області 26.11.1947 засуджений на 10 років позбавлення волі та 5 років пораження в правах із конфіскацією майна. Реабілітований 03.10.1991;
- МОТРУК Ганна Миколаївна, 1926 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українка, освіта початкова. Проживала в с. Татарів, працівниця Яремчанської районної ради. Заарештована 01.07.1947. Звинувачення: розвідниця УПА, розповсюджувала листівки антирадянського змісту. Військовим трибуналом військ МВС Станіславської області 26.11.1947 засуджена на 10 років позбавлення волі та 5 років пораження в правах із конфіскацією майна. Реабілітована 03.10.1991;
- ПЕКАРУК Ганна Петрівна, 1921 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українка, освіта початкова. Проживала в с. Татарів, селянка. Заарештована 04.08.1947. Звинувачення: інформатор і зв’язкова ОУН. Особливою нарадою при МДБ СРСР 25.12.1948 засуджена на 10 років позбавлення волі. Реабілітована 03.12.1992. [5]

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 1488      | 98.67%   |
| російська       | 15        | 0.99%    |
| білоруська      | 2         | 0.13%    |
| інші/не вказали | 3         | 0.21%    |
| Усього          | 1508      | 100%     |

## Церква Святого Дмитра Солунського
В селі розташована пам'ятка архітектури, дерев'яна церква Святого Дмитрія Солунського. Церква датована 1856-1870 роками, побудована в гуцульському стилі. Храм п'ятизрубний з великим квадратним зрубом нави та невеликими раменами, покрита гонтом. Дах храму шатровий, лежить на восьмисторонній основі, яка не вище від дахів бокових грубів. В церкві зберігся темперний живопис ХІХ ст.

## Готелі
- Санаторії для лікування хворих на туберкульоз легень;
- Курорт-готель Коруна витриманий в традиціях Карпатського регіону — поєднання дерева і каменю, витканих верет і гуцульських ліжників, камінів і старовинних меблів гуцульських хат[10]. Поряд розміщено готель Корунка з номерами класу стандарт;
- Готельний комплекс Білі Горвати[11] розташований на березі гірської річки Прут. Це кліматичний низькогірний курорт зі своєрідним цілющим мікрокліматом, знаходиться на висоті 750 м над рівнем моря, що розкинувся між горами, навколо хвойні та букові ліси. Комплекс пропонує не тільки комфортабельні номери та смачну кухню, але і такі види розваг, як гірськолижні спуски, прогулянки на конях, квадроциклах, політ на аерошуті, більярд, дартс та багато іншого.

## Соціальна сфера
- Лікарська амбулаторія[12]

## Відомі особистості
В поселенні народились:
- Коренюк Андрій Петрович (1936—2010) — український художник;
- Добряк-Готв'янська Жанна — актриса, народна артистка України.

## Світлини
- Арт-об'єкт "Я люблю Татарів"
- Пам'ятник Тарасові Шевченку
- Пам'ятник Степану Бандері
- Каплиця Матері Божої Ченстоховської
- Каплиця Миколая Чудотворця
- Церква Святого Дмитрія Солунського
- Меморіальний комплекс загиблим у Першій світовій війні
- Урочище Піги
- Околиці села
- Краєвиди навколо Татарова

## Заклади відпочинку
- Заклади відпочинку в Татарові [Архівовано 27 березня 2015 у Wayback Machine.]
- Готелі Татарова
- Готелі [Архівовано 12 січня 2018 у Wayback Machine.]

title: Татарів

wikitext:
{{Село України
| назва           = Татарів
| колишня назва   = '''Кремінці'''<br/> (1946—1993)
| область         = [[Івано-Франківська область]]
| район           = [[Надвірнянський район]]
| громада         = [[Ворохтянська селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 2611091201
| розташування    = вул. Незалежності, 1
| зображення      = Околиці с.Татарів-1.jpg
| зображення_підпис = Околиці села Татарів
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = [[1671]]
| населення       = 1508
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 4,92
| ref-площа       =
| щільність       = 306,5
| поштовий індекс = 78596
| телефонний код  = 3434
| координати      = {{coord|48|20|37|N|24|34|40|E|scale:10000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48|
| lat_min         = 20|
| lat_sec         = 37
| lon_deg         = 24|
| lon_min         = 34|
| lon_sec         = 40
| висота          = 750
| ref-висота      =
| водойма         = р. [[Прут]]
| адреса          = 78596, Івано-Франківська область, Надвірнянський район, с. Татарів
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=13.06.2008&rf7571=42429 картка]
| прапор          =
| герб            = Tatariv gerb.png
| опис герба      = Герб Татарова
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      = 22
| ref-відстань р  =
| станція         = [[Татарів (зупинний пункт)|Татарів]]
| відстань ст     =
| Староста села   = Ясінський Юрій Петрович
}}
'''Татáрів''' — село та кліматичний курорт в Україні, у [[Ворохтянська селищна громада|Ворохтянській територіальній громаді]] [[Надвірнянський район|Надвірнянського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]].

== Географія ==
Татарів розташований у долині річки [[Прут]] на висоті 750 [[м]]. Татарів лежить у межах [[Карпатський національний природний парк|Карпатського національного природного парку]]. Одна з особливостей Татарова — його довжина 25 км вздовж річки [[Прут]].

== Клімат ==
Літо помірно тепле (середня температура липня + 15°С), зима — м'яка (середня температура січня — 7°С), кількість атмосферних опадів 830 [[мм]] на рік.

== Курорт ==
[[Файл:Tatariv vokzal-2020-2.jpg|thumb|left|230пкс|Будівля залізничного вокзалу]]
Курортом Татарів був ще за часів Австрії: в путівнику по курортах польською мовою за [[1912]] рік він описаний як такий, що
{{цитата|має дуже мальовниче положення в лісистій гірській місцевості, багато вілл і будинків, а також санаторій доктора Жураковського.}}

У селі розташована дача екс-президента України [[Ющенко Віктор|Віктора Ющенка]].

== Розташування та транспортна інфраструктура ==
Село розміщене на відстані:
* 14 км від підйомників гірськолижного курорту [[Буковель]] села [[Поляниця (Яремчанська міська рада)|Поляниця]];
* 6 км від [[Бугельний підйомник|бугельного]] витягу в смт [[Ворохта]];
* 80 км від аеропорту та залізничного вокзалу [[Івано-Франківськ]]а;
* 20 км від курортного містечка [[Яремче]].

Звідси здійснюють походи на гори: [[Хом'як (гора)|Хом'як]], [[Ліснів]], [[Маґура Надвірнянська|Маґуру]] і на [[Женецький водоспад]].

У Татарові зупиняють приміські та пасажирські поїзди. Будівля залізничного [[Татарів (зупинний пункт)|вокзалу «Татарів»]], збудована у 1894 році<ref>{{Cite web|url=http://firtka.if.ua/?action=show&id=39609|title=Архівована копія|accessdate=22 вересня 2014|archive-date=4 червня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160604072916/http://firtka.if.ua/?action=show&id=39609}}</ref> в австрійському стилі. Приміським поїздами можна доїхати до таких станцій як [[Яремче (станція)|Яремче]], [[Ворохта (станція)|Ворохта]], [[Лазещина (зупинний пункт)|Лазещина]], [[Вороненко (станція)|Вороненко]], [[Рахів (станція)|Рахів]], [[Коломия (станція)|Коломия]], [[Івано-Франківськ (станція)|Івано-Франківськ]] тощо.

Здавна тут зупиняється пасажирський поїзд 605/606 Львів-Рахів.

З 24 квітня 2016 р. призначено зупинку в Татарові фірмовому [[Гуцульщина (потяг)|потягу 357/358 «Гуцульщина» Київ-Рахів]]. Відтак, ним можна потрапити без пересадок у Заліщики, Тернопіль, Хмельницький, Вінницю, Київ.

У селі починається автошлях {{Автошлях Р|24}} — автомобільний шлях регіонального значення, який закінчується у [[Кам'янець-Подільський|Кам'янець-Подільському]].

== Історія ==
Перші згадки про село датуються [[1671]] роком.

1 квітня 1931 р. присілок Татарів вилучено з сільської гміни [[Микуличин]] [[Надвірнянський повіт|Надвірнянського повіту]] і з нього утворено самоврядну сільську гміну (громаду).<ref>[http://isap.sejm.gov.pl/DetailsServlet?id=WDU19300790625 Rozporządzenie Ministra Spraw Wewnętrznych z dnia 13 października 1930 r. o utworzeniu gminy wiejskiej Tatarów w powiecie nadwórniańskim, województwie stanisławowskiem.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161023061407/http://isap.sejm.gov.pl/DetailsServlet?id=WDU19300790625 |date=23 жовтня 2016 }} {{ref-pl}}</ref>
[[Файл:Generalgouvernement 1944 III Holzkirche in Tatarów.jpg|ліворуч|міні|[[Церква Святого Дмитрія Солунського (Татарів)|Дерев'яна церква]] у Татарові на поштовій марці [[Генеральна губернія|Генеральної губернії]] (1944)]]
7 червня 1946 року указом Президії Верховної Ради УРСР село Татарів Яблунівського району перейменовано на село '''Кремінці''' (від імені лейтенанта, який загинув тут у [[1944]] році під час бойових дій у Другій Світовій війні і Татарівську сільську раду — на Кремінцівська.<ref>«Прикарпатська правда», 13 липня 1946</ref> Постановою Верховної Ради України від 11 червня 1993 року селу повернуто історичну назву.<ref>{{Cite web |url=http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/3278-xii |title=Постанова ПРЕЗИДІЇ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ від 11.06.1993 «Про відновлення колишніх найменувань окремим населеним пунктам Івано-Франківської області» |accessdate=16 квітня 2018 |archive-date=16 квітня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180416201012/http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/3278-xii }}</ref>

З [[1991]] року в складі незалежної [[Україна|України]].

19 грудня [[2019]] року шляхом об'єднання сільських рад село увійшло до складу [[Ворохтянська селищна громада|Ворохтянської селищної громади]].

=== Учасники визвольної боротьби ОУН та УПА ===

==== Захоплені та засуджені за участь у визвольній боротьбі ====

* ГЕРАСИМ’ЮК Євдокія Петрівна, 1917 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українка, малописьменна. Проживала в с. Татарів, селянка. Заарештована 04.08.1947. Звинувачення: зв’язкова станичної ОУН. Особливою нарадою при МДБ СРСР 25.12.1948 засуджена на 10 років позбавлення волі. Реабілітована 11.02.1992;
* ГУНДЯК-ЛОСЄВА Євдокія Григорівна, 1916 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українка, освіта початкова. Проживала в с. Татарів, селянка. Заарештована 24.07.1947. Звинувачення: мала зв’язок із боївкою Шутая. Військовим трибуналом військ МВС Станіславської області 26.11.1947 засуджена на 10 років позбавлення волі та 5 років пораження в правах із конфіскацією майна. Реабілітована 03.10.1991;
* МОТРУК Микола Михайлович, 1916 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українець, освіта початкова. Проживав у с. Татарів, сторож санаторію. Заарештований 10.07.1947. Звинувачення: його будинок був явочною квартирою підпільників. Військовим трибуналом військ МВС Станіславської області 26.11.1947 засуджений на 10 років позбавлення волі та 5 років пораження в правах із конфіскацією майна. Реабілітований 03.10.1991;
* МОТРУК Ганна Миколаївна, 1926 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українка, освіта початкова. Проживала в с. Татарів, працівниця Яремчанської районної ради. Заарештована 01.07.1947. Звинувачення: розвідниця УПА, розповсюджувала листівки антирадянського змісту. Військовим трибуналом військ МВС Станіславської області 26.11.1947 засуджена на 10 років позбавлення волі та 5 років пораження в правах із конфіскацією майна. Реабілітована 03.10.1991;
* ПЕКАРУК Ганна Петрівна, 1921 р. н., с. Татарів Надвірнянського району, українка, освіта початкова. Проживала в с. Татарів, селянка. Заарештована 04.08.1947. Звинувачення: інформатор і зв’язкова ОУН. Особливою нарадою при МДБ СРСР 25.12.1948 засуджена на 10 років позбавлення волі. Реабілітована 03.12.1992. <ref>{{Cite web|title=Івано-Франківська область|url=http://www.reabit.org.ua/books/if/|website=www.reabit.org.ua|accessdate=2022-10-26}}</ref>

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|1488
|98.67%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|15
|0.99%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|2
|0.13%
|-
|інші/не вказали
|3
|0.21%
|- class="sortbottom"
!Усього
|1508
|100%
|}

== Церква Святого Дмитра Солунського ==
{{Докладніше|Церква Святого Дмитрія Солунського (Татарів)}}
[[Файл:Церква у Татарові.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Церква Святого Дмитрія Солунського]]
В селі розташована пам'ятка архітектури, дерев'яна церква Святого Дмитрія Солунського. Церква датована 1856-1870 роками, побудована в гуцульському стилі. Храм п'ятизрубний з великим квадратним [[Зруб (архітектура)|зрубом]] [[Нава (архітектура)|нави]] та невеликими [[Рамена (архітектура)|раменами]], покрита [[Ґонт|гонтом]]. Дах храму шатровий, лежить на восьмисторонній основі, яка не вище від дахів бокових грубів. В церкві зберігся [[Темпера|темперний живопис]] ХІХ ст.<ref name=":3">{{Cite web|title=Церква село Татарів|url=http://decerkva.org.ua/fra/yaremche-tatariv.html|website=decerkva.org.ua|accessdate=2021-03-21|archive-date=29 січня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200129195329/http://decerkva.org.ua/fra/yaremche-tatariv.html}}</ref><ref name=":4">{{Cite web|title=Татарів с Церква св.Дмитра 1985 г. Памятники градостроительства и архитектуры|url=https://www.pslava.info/TatarivS_CerkSvDmytra_1985PamjatnykyGradostroytelstva,198308.html|website=www.pslava.info|accessdate=2021-03-21|archive-date=7 грудня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171207130856/http://www.pslava.info/TatarivS_CerkSvDmytra_1985PamjatnykyGradostroytelstva,198308.html}}</ref><ref name=":6">{{Cite web|title=Церква святого Дмитра в Татарові|url=https://zabytki.in.ua/uk/2891/tserkva-svyatogo-dmitra-v-tatarovi|website=zabytki.in.ua|accessdate=2021-03-23|archive-date=28 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210228213234/https://zabytki.in.ua/uk/2891/tserkva-svyatogo-dmitra-v-tatarovi}}</ref>

== Готелі ==
* [[Санаторій|Санаторії]] для лікування хворих на [[туберкульоз]] легень;
* [[Курорт-готель Коруна]] витриманий в традиціях Карпатського регіону — поєднання дерева і каменю, витканих верет і гуцульських ліжників, камінів і старовинних меблів гуцульських хат<ref>[http://www.koruna.com.ua/ Готель-курорт Коруна] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100302000512/http://www.koruna.com.ua/ |date=2 березня 2010 }}.</ref>. Поряд розміщено готель Корунка з номерами класу стандарт;
* Готельний комплекс Білі Горвати<ref>[http://www.gorvat.com.ua/ Білі Горвати] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110222200502/http://www.gorvat.com.ua/ |date=22 лютого 2011 }}.</ref> розташований на березі гірської річки Прут. Це кліматичний низькогірний курорт зі своєрідним цілющим мікрокліматом, знаходиться на висоті 750 м над рівнем моря, що розкинувся між горами, навколо хвойні та букові ліси. Комплекс пропонує не тільки комфортабельні номери та смачну кухню, але і такі види розваг, як гірськолижні спуски, прогулянки на конях, квадроциклах, політ на аерошуті, більярд, дартс та багато іншого.

== Соціальна сфера ==

* Лікарська амбулаторія<ref>[http://vikna.if.ua/news/category/all/2018/11/16/92314/view Діряві стіни і вішаки замість крапельниць. Як лікують людей на Прикарпатті. ВІДЕО]</ref>

== Відомі особистості ==
В поселенні народились:
* [[Коренюк Андрій Петрович]] (1936—2010) — український художник;
* [[Добряк-Готв'янська Жанна Володимирівна|Добряк-Готв'янська Жанна]] — актриса, народна артистка України.

== Світлини ==
<gallery perrow="7" class="center" style="center">
Файл:Арт-об'єкт "Я люблю Татарів".jpg|Арт-об'єкт "Я люблю Татарів"
Файл:Татарів Пам'ятник Тарасові Шевченку.jpg|Пам'ятник Тарасові Шевченку
Файл:Татарів Пам'ятник Степану Бандері.jpg|Пам'ятник Степану Бандері
Файл:Татарів Каплиця Матері Божої Ченстоховської.jpg|Каплиця Матері Божої Ченстоховської
Файл:Татарів Каплиця Миколая Чудотворця.jpg|Каплиця Миколая Чудотворця
Файл:Татарів Церква Святого Дмитрія Солунського.jpg|Церква Святого Дмитрія Солунського
Файл:Tatariv WW1 cemetery 2.jpg|Меморіальний комплекс загиблим у [[Перша світова війна|Першій світовій війні]]
Файл:Urochyshche Pihy, Tatariv, Ivano-Frankivs'ka oblast, Ukraine - panoramio.jpg|Урочище Піги
Файл:Околиці с.Татарів-3.jpg|Околиці села
Файл:Scenery around Tatariv - Transcarpathia - Ukraine - 08 (27274422456) (2).jpg|Краєвиди навколо Татарова
</gallery>

== Панорама ==

{{Панорама|Panorama of Scenery around Tatariv - Transcarpathia - Ukraine (27032671920) (2).jpg|1000px|Панорама села.}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* {{ЕУ}}
* [https://castles.com.ua/tatarow.html Татарів. Старі фото.]

== Заклади відпочинку ==
*
* [http://karpaty.ua/uk/houses/city/tatariv Заклади відпочинку в Татарові] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150327133120/http://karpaty.ua/uk/houses/city/tatariv |date=27 березня 2015 }}
* [https://web.archive.org/web/20160224183533/http://bukovel.visit.ua/hotel/Tatariv/ Готелі Татарова]
* [http://carpathian.info/region/1458 Готелі] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180112214836/http://carpathian.info/region/1458 |date=12 січня 2018 }}

{{Ворохтянська селищна громада}}
{{Яремче}}

[[Категорія:Курорти Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Села Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Перейменовані населені пункти]]

title: село Татарів

Країна: Україна

Область: Івано-Франківська область

Район: Надвірнянський район

Тер. громада: Ворохтянська селищна громада

Облікова картка: картка

title: Основні дані

Колишня назва: Кремінці · (1946—1993)

Густота населення: 306,5 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Прут

Відстань до · районного центру: 22 км

Найближча залізнична станція: Татарів

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Татарів

title: Мапа

Мапа: Татарів у Вікісховищі


text:
# Одинадцята поправка до Конституції США
Одинадцята поправка до Конституції США (англ. Eleventh Amendment to the United States Constitution) набула чинності 7 лютого 1795 року. Вона встановлює судовий імунітет кожного зі штатів.

## Текст поправки
| Судова влада Сполучених Штатів не повинна тлумачитися так, ніби вона поширюється на всі судові справи, законно і належно порушені або проваджені проти котрогось із Сполучених Штатів громадянами іншого штату чи громадянами або підданими чужоземної держави. Оригінальний текст (англ.) The Judicial power of the United States shall not be construed to extend to any suit in law or equity, commenced or prosecuted against one of the United States by Citizens of another State, or by Citizens or Subjects of any Foreign State. |

## Ратифікація
На відміну від Білля про права, одинадцята поправка була ратифікована кожним із штатів США окремо.
1. Нью-Йорк — 27 березня 1794
2. Род-Айленд — 31 березня 1794
3. Коннектикут — 8 травня 1794
4. Нью-Гемпшир — 16 червня 1794
5. Массачусетс — 26 червня 1794
6. Вермонт — 9 листопада 1794
7. Вірджинія — 18 листопада 1794
8. Джорджія — 29 листопада 1794
9. Кентуккі — 7 грудня 1794
10. Меріленд — 26 грудня 1794
11. Делавер — 23 січня 1795
12. Північна Кароліна — 7 лютого 1795 (після того, як поправка була ратифікована в 12 штатах з 15, вона офіційно вступила в дію)
13. Південна Кароліна — 4 грудня 1797

title: Одинадцята поправка до Конституції США

wikitext:
[[Файл:11th Amendment Pg1of1 AC.jpg|міні|праворуч|250пкс|Одинадцята поправка до Конституції США]]
'''Одинадцята [[Поправки до Конституції США|поправка]]''' до [[Конституція США|Конституції США]] ({{lang-en|Eleventh Amendment to the United States Constitution}}) набула чинності [[7 лютого]] [[1795]] року. Вона встановлює судовий імунітет кожного зі штатів.

== Текст поправки ==
{{text|
Судова влада Сполучених Штатів не повинна тлумачитися так, ніби вона поширюється на всі судові справи, законно і належно порушені або проваджені проти котрогось із Сполучених Штатів громадянами іншого штату чи громадянами або підданими чужоземної держави.
{{oq|en|The Judicial power of the United States shall not be construed to extend to any suit in law or equity, commenced or prosecuted against one of the United States by Citizens of another State, or by Citizens or Subjects of any Foreign State.}}
}}

== Ратифікація ==
На відміну від [[Білль про права (США)|Білля про права]], одинадцята поправка була ратифікована кожним із штатів США окремо.

# [[Нью-Йорк (штат)|Нью-Йорк]] — 27 березня 1794
# [[Род-Айленд]] — 31 березня 1794
# [[Коннектикут]] — 8 травня 1794
# [[Нью-Гемпшир]] — 16 червня 1794
# [[Массачусетс]] — 26 червня 1794
# [[Вермонт]] — 9 листопада 1794
# [[Вірджинія]] — 18 листопада 1794
# [[Джорджія]] — 29 листопада 1794
# [[Кентуккі]] — 7 грудня 1794
# [[Меріленд]] — 26 грудня 1794
# [[Делавер]] — 23 січня 1795
# [[Північна Кароліна]] — 7 лютого 1795 (після того, як поправка була ратифікована в 12 штатах з 15, вона офіційно вступила в дію)
# [[Південна Кароліна]] — 4 грудня 1797

== Посилання ==
* [http://www.archives.gov/exhibits/charters/constitution_amendments_11-27.html#11 Одинадцята поправка в державному архіві США]

{{Поправки до Конституції США}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Поправки до Конституції США|11]]
[[Категорія:Права людини в США]]


text:
# Kokusai Ku-8
Kokusai Ku-8 (яп. 四式特別輸送グライダー - Важкий армійський транспортний планер Тип 4) — серійний планер Імперської армії Японії періоду Другої світової війни.
Кодова назва союзників - «Гус» (англ. Goose), пізніше «Гендер» (англ. Gander).

## Історія створення
У 1941 році Імперська армія Японії прийняла на озброєння транспортний літак Kokusai Ki-59. Але після випуску 59 екземплярів армія прийняла на озброєння досконалішого літака Tachikawa Ki-54.
Але фірма Kokusai не відмовилась від своєї розробки і переобладнала літак у планер. Для цього були демонтовані двигуни, а на додачу до колісного шасі були змонтовані дві лижі. Літак Отримав позначення «Експериментальний важкий армійський планер» (або Ku-8-I). Випробування показали, що планер потребує серйозного доопрацювання. Так, була зміцнена конструкція крила, а також носова частина, через яку відбувалось завантаження та розвантаження планера. Після доопрацювань планер був прийнятий на озброєння під назвою «Важкий армійський транспортний планер Тип 4» (або Ku-8-II).
Зазвичай планер буксирувався літаком Ki-21-II. Він міг транспортувати до 20 екіпірованих десантників або легку гармату з обслугою. Всього було випущено близько 700 машин. Ku-8 став єдиним японським планером, що масово використовувався японською армійською авіацією.

## Тактико-технічні характеристики

### Технічні характеристики
- Пасажири: 20 осіб
- Довжина: 13,31 м
- Розмах крила: 23,20 м
- Маса спорядженого: 3 500 кг

### Льотні характеристики
- Максимальна швидкість буксирування: 224 км/г

## Модифікації
- Ku-8-I — прототип
- Ku-8-II — серійний варіант

title: Kokusai Ku-8

wikitext:
{{Військовий літак
|Повна назва = Kokusai Ki-8
|Модель      =
|Фотографія  = Kokusai Ku-8.jpg
|Призначення = [[планер]]
|Перший політ = 1941
|Прийнятий на озброєння = 1944
|Знятий з озброєння =
|Період використання =
|На озброєнні у = [[Файл:War flag of the Imperial Japanese Army.svg|25px|]] [[Імперська армія Японії]]
<!-- Характеристики -->
|Екіпаж =
|Крейсерська швидкість =
|Максимальна швидкість = 224
|МШ біля землі =
|МШ на висоті =
|Бойовий радіус =
|Дальність польоту =
|Дальність польоту з  ППБ =
|Тривалість польоту =
|Практична стеля =
|Бойова стеля =
|Швидкопідйомність =
<!-- Розміри -->
|Довжина = 13,31
|Висота  =
|Розмах крил = 23,20
|Розмах верхніх крил =
|Розмах нижніх крил =
|Площа крил  =
|Площа нижніх крил =
|Площа верхніх крил =
|Стрілоподібність =
|Шасі =
<!-- Маса -->
|Маса пустого      =
|Маса спорядженого = 3500
|Максимальна маса злету =
<!-- Силова установка -->
|Двигуни =
|Тяга    =
|Тяга форсажна =
<!-- Озброєння -->
|Гарматне озброєння =
|Боєзапас =
|Точок підвіски =
|Маса підвіски =
|Внутрішнє бомбове навантаження =
|Підвісне озброєння =
|Кулеметне озброєння =
|Торпедне озброєння =
<!-- Історія виробництва -->
|Виробник =
|Всього збудовано = 700
|Вартість =
|Модифікації =
|Конструктор =
}}
'''Kokusai Ku-8''' ({{lang-ja|四式特別輸送グライダー}} - Важкий армійський транспортний планер Тип 4) — серійний [[планер]] [[Імперська армія Японії|Імперської армії Японії]] періоду [[Друга світова війна|Другої світової війни]].
Кодова назва союзників - '''«Гус»''' ({{lang-en|Goose}}), пізніше '''«Гендер»''' ({{lang-en|Gander}}).

== Історія створення ==
У 1941 році Імперська армія Японії прийняла на озброєння транспортний літак [[Kokusai Ki-59]]. Але після випуску 59 екземплярів армія прийняла на озброєння досконалішого літака [[Tachikawa Ki-54]].

Але фірма [[Kokusai]] не відмовилась від своєї розробки і переобладнала літак у планер. Для цього були демонтовані двигуни, а на додачу до колісного шасі були змонтовані дві лижі. Літак Отримав позначення '''«Експериментальний важкий армійський планер»''' (''або '''Ku-8-I'''''). Випробування показали, що планер потребує серйозного доопрацювання. Так, була зміцнена конструкція крила, а також носова частина, через яку відбувалось завантаження та розвантаження планера. Після доопрацювань планер був прийнятий на озброєння під назвою '''«Важкий армійський транспортний планер Тип 4»''' (''або '''Ku-8-II''''').{{sfn|Francillon|1970|p=484}}

Зазвичай планер буксирувався літаком [[Mitsubishi Ki-21|Ki-21-II]]. Він міг транспортувати до 20 екіпірованих десантників або легку гармату з обслугою. Всього було випущено близько 700 машин. ''Ku-8'' став єдиним японським планером, що масово використовувався японською армійською авіацією.

== Тактико-технічні характеристики  ==
[[File:Kokusai Ku-8.svg|thumb|right|310px]]
=== Технічні характеристики ===
* '''Пасажири:''' 20 осіб
* '''Довжина:''' 13,31 м
* '''Розмах крила:''' 23,20 м
* '''Маса спорядженого:''' 3 500 кг

=== Льотні характеристики ===
* '''Максимальна швидкість буксирування:''' 224 км/г

== Модифікації ==
* '''Ku-8-I''' — прототип
* '''Ku-8-II''' — серійний варіант

== Джерела ==
* ''James E. Mrazek''. fighting Gliders of World War II / Robert Hale Limited - London, St.Martin's Press - New York
* {{cite book |last = Francillon |first = Rene |year = 1970 |title = Japanese Aircraft of the Pacific War |publisher = TBS The Book Service Ltd |pages=583pp |ISBN= 978-0370000336}} {{ref-en}}

== Див. також ==
{{Commons category|Kokusai Ku-8}}
* [[Kokusai Ki-59]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Літаки Японської Імперської армії}}

{{ВП-портали|Японія|Авіація|Друга світова війна|Військова справа}}
{{DEFAULTSORT:Ku-08}}
[[Категорія:Літаки Другої світової війни]]
[[Категорія:Військові літаки Японії]]
[[Категорія:Планери]]
[[Категорія:Літаки Kokusai]]

title: Kokusai Ku-8

Призначення: планер

На озброєнні у: Імперська армія Японії

Максимальна швидкість (МШ): 224 км/год


text:
# Субантарктичні острови Нової Зеландії
Субантарктичні острови Нової Зеландії — п'ять південних груп островів Нової Зеландії, що занесені ЮНЕСКО до списку Світової спадщини.
В цю групу включають п'ять груп островів:
| № | Код     | Острови            | Площа, км² | Координати                                                              |
| - | ------- | ------------------ | ---------- | ----------------------------------------------------------------------- |
| 1 | 877-001 | Снарські острови   | 3,41       | 48°02′00″ пд. ш. 166°35′00″ сх. д. / 48.03333° пд. ш. 166.58333° сх. д. |
| 2 | 877-002 | Острови Баунті     | 1,35       | 47°45′00″ пд. ш. 179°03′00″ сх. д. / 47.75000° пд. ш. 179.05000° сх. д. |
| 3 | 877-003 | Острови Антиподів  | 20,97      | 49°41′00″ пд. ш. 178°48′00″ сх. д. / 49.68333° пд. ш. 178.80000° сх. д. |
| 4 | 877-004 | Оклендські острови | 625,60     | 50°29′00″ пд. ш. 165°52′00″ сх. д. / 50.48333° пд. ш. 165.86667° сх. д. |
| 5 | 877-005 | Острови Кемпбелл   | 113,31     | 52°33′00″ пд. ш. 169°09′00″ сх. д. / 52.55000° пд. ш. 169.15000° сх. д. |

Острови розкидані на території океану 3,5 млн км², це приблизно половина території Австралії.
Кожна група островів має свій мікроклімат і ендеміків — унікальних представників флори і фауни (наприклад — снарський пінгвін).
Всі острови — нежилі, обмежені для відвідин туристами. Присутні люди на островах — працівники наукових експедицій або співробітники метеорологічних станцій.
Клімат на островах — від субантарктичного до холодного помірного.

## Виноски
1. ↑  * Назва в офіційному англомовному списку
2. ↑  New Zealand Sub-Antarctic Islands - UNESCO World Heritage Centre

title: Субантарктичні острови Нової Зеландії

wikitext:
{{Об'єкт Світової спадщини
 | назва               = Субантарктичні острови Нової Зеландії
 | назва(офіційна-WHS) = ''New Zealand Sub-Antarctic Islands''
 | зображення          = EnderbyIsland5.JPG
 | підпис зображення   =
 | країна              = {{NZL}}
 | тип                 = Природний
 | критерії            = ix, x
 | ID                  = 877
 | регіон ЮНЕСКО       = Азія і Океанія
 | рік                 = 1998
 | внесено зміни       =
 | під загрозою        =
 | карта розташування  =
 | підпис карти        =
 | lat_NS = N |lat_deg = |lat_min = |lat_sec =
 | lon_EW = E |lon_deg = |lon_min = |lon_sec =
 | region              =
 | CoordScale          =
}}
[[Файл:NZOffshoreIslandsMap.png|right|thumb|276px|Мапа Субантарктичних островів Нової Зеландії]]
'''Субантарктичні острови Нової Зеландії''' — п'ять південних груп островів [[Нова Зеландія|Нової Зеландії]], що занесені [[ЮНЕСКО]] до списку [[Світова спадщина ЮНЕСКО|Світової спадщини]]<ref>[http://whc.unesco.org/en/list/877/multiple=1&unique_number=1029 New Zealand Sub-Antarctic Islands - UNESCO World Heritage Centre]</ref>.

В цю групу включають п'ять [[архіпелаг|груп островів]]:
{| class="wikitable" width="55%"
! №
! Код
! Острови
! Площа, км²
! Координати
|-
| 1
| 877-001
| [[Снарські острови]]
| 3,41
| {{coord|48|02|00|S|166|35|00|E|}}
|-
| 2
| 877-002
| [[Острови Баунті]]
| 1,35
| {{coord|47|45|00|S|179|03|00|E|}}
|-
| 3
| 877-003
| [[Острови Антиподів]]
| 20,97
| {{coord|49|41|00|S|178|48|00|E|}}
|-
| 4
| 877-004
| [[Оклендські острови]]
| 625,60
| {{coord|50|29|00|S|165|52|00|E|}}
|-
| 5
| 877-005
| [[Острови Кемпбелл]]
| 113,31
| {{coord|52|33|00|S|169|09|00|E|}}
|-
|}

Острови розкидані на території океану 3,5 млн км², це приблизно половина території [[Австралія|Австралії]].

Кожна група островів має свій [[мікроклімат]] і [[ендемік]]ів — унікальних представників [[флора|флори]] і [[фауна|фауни]] (наприклад — [[Пінгвін снарський|снарський пінгвін]]).

Всі острови — нежилі, обмежені для відвідин туристами. Присутні люди на островах — працівники наукових експедицій або співробітники метеорологічних станцій.

[[Клімат]] на островах — від [[субантарктичний клімат|субантарктичного]] до холодного помірного.

== Виноски ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20070930183117/http://www.doc.govt.nz/templates/PlaceProfile.aspx?id=35670 Subantarctic islands], Department of Conservation
* [http://whc.unesco.org/pg.cfm?cid=31&id_site=877 UNESCO classification for the sub-antarctic islands]
* [http://www.teara.govt.nz/EarthSeaAndSky/SeaAndAirTransport/Castaways/1/en Castaways: Wrecked on a subantarctic island], Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand

{{New Zealand-geo-stub}}

[[Категорія:Світова спадщина в Новій Зеландії]]
[[Категорія:Списки:Нова Зеландія]]

title: New Zealand Sub-Antarctic Islands

New Zealand Sub-Antarctic Islands: Світова спадщина

Країна: Нова Зеландія

Тип: Природний

Критерії: ix, x

Регіон: Азія і Океанія


text:
# Шалімов Володимир Єгорович
Володи́мир Єго́рович Шалі́мов (1908—1942) — радянський льотчик штурмової авіації часів Великої Вітчизняної війни, Герой Радянського Союзу (10.02.1943, посмертно). Майор гвардії.

## Біографія
Народився 8 серпня 1908 року в селі Великі Проходи, нині Дергачівського району, Харківської області, України в сім'ї селянина. Українець. Закінчив робфак, працював слюсарем у трамвайному депо Харкова.
З 1929 року — служив у Червоній армії. 1933 року Закінчив Одеську військову авіаційну школу пілотів. Служив у бомбардувальній авіації. З 1932 року стає членом ВКП(б). 1938 року брав участь у національно-визвольній війні китайського народу проти японських агресорів і в радянсько-фінській війні 1939—1940 рр. Одним із найперших засвоїв штурмовик Іл-2.
У Великій Вітчизняній війні капітан Шалімов брав участь із червня 1941 року. На Західному фронті воював командиром ескадрильї в складі 175-го штурмового авіаційного полку. Виконав 10 бойових вильотів на штурмування німецьких військ. У повітряних боях особисто збив 1 ворожий літак. В липні 1941 року його було поранено під час бою.
У вересні 1941 року с групою льотчиків прибув на Ленінградський фронт до складу 174-го штурмового авіаційного полку 5-ї змішаної авіаційної дивізії й призначений командиром ескадрильї. Полк у складі ВПС 23-ї армії вів бойові дії в ході битви за Ленінград. За масовий героїзм особового складу під час захисту Ленінграда наказом наркома оборони СРСР з 7 березня 1942 року 174-му штурмовому авіаційному полку було надано гвардійське звання, після чого він став називатися 15-м гвардійським штурмовим авіаційним полком. З листопада 1941 року Шалімов став заступником командира полку, а наприкінці грудня 1942 року, після загибелі в бою попереднього командира майора Сергія Миколайовича Полякова, капітана В. Є. Шалімова було призначено командиром 15-го гвардійського авіаційного полку. 23 липня 1942 року, під час бойового вильоту в районі міста Урицька, Ленінградської області, прямим попаданням зенітного снаряда літак майора Шалімова було збито. Льотчик направив його на ворожі позиції й загинув під час вибуху.
Після загибелі на бойовому рахунку видатного льотчика було 52 бойові вильоти на штурмування ворожих військ (лише в складі 174/15-го гвардійського штурмового авіаполку, на всіх вильотах був командиром групи). Він знищив на ворожих аеродромах 20 літаків, а також 15 танків, 76 автомашин, 10 польових і зенітних знарядь, 55 вагонів із військовим вантажем, 113 кулеметних і мінометних точок, 3 цистерни з пальним.
Спотворене тіло командира мешканці окупованого Урицька таємно поховали серед двору одного з житлових будинків. 1965 року Героя було переховано з військовими почестями на Красненькому кладовищі в Ленінграді.
За зразкове виконання бойових завдань командування на фронті боротьби з німецькими загарбниками та проявлені при цьому відвагу й геройство Указом Президії Верховної Ради СРСР з 10 лютого 1943 року майору Шалімову Володимиру Єгоровичу надано звання Героя Радянського Союзу (посмертно).

## Нагороди
- Герой Радянського Союзу (10.02.1943, посмертно)
- Орден Леніна (10.02.1943, посмертно)
- Два ордени Червоного Прапора (14.03.1938, 21.05.1940)
- Орден Червоної Зірки (20.11.1941)
- Медаль «За оборону Ленінграда» (1944, посмертно)[8]

title: Шалімов Володимир Єгорович

wikitext:
{{Військовик
| ім'я = Володимир Єгорович Шалімов
| дата народження = 8.08.1908
| місце народження = с. [[Великі Проходи]], {{Місце народження|Харківський повіт|у Харківському повіті}}, [[Харківська губернія]], [[Російська імперія]]<ref>Нині {{Місце народження|Дергачівський район|в Дергачівському районі (Харківська область)|Дергачівський район}}, [[Харківська область]], [[Україна]].</ref>
| дата смерті = 23.07.1942
| місце смерті = м. Урицьк, {{Місце смерті|Ленінградська область|в Санкт-Петербурзі}}<ref>{{s|Нині в межах Санкт-Петербурга}}</ref>
| приналежність = {{Країна з прапорцем|URS}}
| рід військ = [[Файл:Official_flag_of_the_Soviet_Air_Force.svg|20пкс]] [[Повітряні сили|ВПС]]
| роки служби = 1929—1942
| звання = [[Майор]]
| командування = [[15-й гвардійський штурмовий авіаційний полк]]
| битви = [[Японсько-китайська війна (1937—1945)]],
 {{s|[[Радянсько-фінська війна (1939—1940)|Радянсько-фінська війна]],}}
 {{s|[[Німецько-радянська війна]]}}
| нагороди = {{Ряд|{{Медаль Золота Зірка}}}}
{{Ряд|{{Орден Леніна}}|{{Орден Червоного Прапора}}|{{Орден Червоного Прапора}}|{{Орден Червоної Зірки}}}}
{{Ряд|{{Медаль «За оборону Ленінграда»}}}}
{{Ряд|{{Гвардійський знак|тип=нагрудник}}}}
}}

'''Володи́мир Єго́рович Шалі́мов''' ([[1908]]—[[1942]]) — [[СРСР|радянський]] льотчик [[Штурмова авіація|штурмової авіації]] часів [[Велика Вітчизняна війна|Великої Вітчизняної війни]], [[Герой Радянського Союзу]] (10.02.1943, посмертно). [[Майор]] [[Радянська гвардія|гвардії]].

== Біографія ==
[[Файл:Могила Героя Советского Союза Владимира Шалимова.JPG|290px|thumb|Могила В. Є. Шалімова на Красненькому кладовищі Санкт-Петербурга]]
Народився [[8 серпня]] [[1908]] року в селі [[Великі Проходи]], нині Дергачівського району, Харківської області, України в сім'ї [[селянин]]а. [[Українець]]. Закінчив [[робфак]], працював слюсарем у [[Трамвай|трамвайному]] депо [[Харків|Харкова]].

З 1929 року — служив у [[Червона армія|Червоній армії]]<ref>У деяких документах написано про призов до армії РСЧА з 1932 року.</ref>. 1933 року Закінчив Одеську військову авіаційну школу пілотів. Служив у бомбардувальній авіації. З 1932 року стає членом [[ВКП(б)]]. 1938 року брав участь у [[Японсько-китайська війна (1937—1945)|національно-визвольній війні китайського народу проти японських агресорів]] і в [[Радянсько-фінська війна (1939—1940)|радянсько-фінській війні 1939—1940 рр]]. Одним із найперших засвоїв [[штурмовик]] [[Іл-2]].

У [[Німецько-радянська війна|Великій Вітчизняній війні]] [[Капітан (військове звання)|капітан]] Шалімов брав участь із червня 1941 року. На [[Західний фронт (СРСР, Друга світова війна)|Західному фронті]] воював командиром [[Ескадрилья|ескадрильї]] в складі 175-го штурмового авіаційного полку. Виконав 10 бойових вильотів на штурмування [[Вермахт|німецьких військ]]. У повітряних боях особисто збив 1 ворожий [[літак]]. В липні 1941 року його було поранено під час бою.

У вересні 1941 року с групою льотчиків прибув на [[Ленінградський фронт]] до складу 174-го штурмового авіаційного полку 5-ї змішаної авіаційної дивізії й призначений командиром ескадрильї. Полк у складі ВПС [[23-тя армія (СРСР)|23-ї армії]] вів бойові дії в ході битви за Ленінград. За масовий героїзм особового складу під час захисту [[Ленінград]]а наказом [[Народний комісаріат оборони СРСР|наркома оборони СРСР]] з [[7 березня]] [[1942]] року 174-му штурмовому авіаційному полку було надано гвардійське звання, після чого він став називатися 15-м гвардійським штурмовим авіаційним полком. З листопада 1941 року Шалімов став заступником командира полку, а наприкінці грудня 1942 року, після загибелі в бою попереднього командира [[майор]]а Сергія Миколайовича Полякова, капітана В. Є. Шалімова було призначено командиром 15-го гвардійського авіаційного полку. [[23 липня]] [[1942]] року, під час бойового вильоту в районі міста Урицька, [[Ленінградська область|Ленінградської області]], прямим попаданням [[Зенітна гармата|зенітного снаряда]] літак майора Шалімова було збито. Льотчик направив його на ворожі позиції й загинув під час вибуху<ref>[http://www.soldat.ru/memories/podvig/spisok2.html Фамилии авиаторов, совершивших огненные тараны] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220115222052/https://www.soldat.ru/memories/podvig/spisok2.html |date=15 січня 2022 }}.</ref>.

Після загибелі на бойовому рахунку видатного льотчика було 52 бойові вильоти на штурмування ворожих військ (лише в складі 174/15-го гвардійського штурмового авіаполку, на всіх вильотах був командиром групи)<ref>Точної кількості бойових вильотів Володимира Шалімова проти японських і фінських військ у довоєнний період поки що невідомо.</ref>. Він знищив на ворожих [[аеродром]]ах 20 [[літак]]ів, а також 15 [[танк]]ів, 76 автомашин, 10 [[Артилерійська система|польових]] і [[Зенітна гармата|зенітних]] знарядь, 55 вагонів із військовим вантажем, 113 [[кулемет]]них і [[міномет]]них точок, 3 цистерни з пальним.<ref>[https://pamyat-naroda.ru/heroes/podvig-chelovek_nagrazhdenie150558029/?backurl=%2Fheroes%2F%3Fstatic_hash%3D773c19586b799e002be3c4f95906c97b%26last_name%3DШалимов%26first_name%3DВладимир%26middle_name%3DЕгорович%26group%3Dall%26types%3Dpamyat_commander%3Anagrady_nagrad_doc%3Anagrady_uchet_kartoteka%3Anagrady_ubilein_kartoteka%3Apamyat_voenkomat%3Apotery_vpp%3Apamyat_zsp_parts%3Akld_polit%3Akld_upk%3Akld_vmf%3Apotery_doneseniya_o_poteryah%3Apotery_gospitali%3Apotery_utochenie_poter%3Apotery_spiski_zahoroneniy%3Apotery_voennoplen%3Apotery_iskluchenie_iz_spiskov%3Apotery_kartoteki%3Asame_doroga%26page%3D1 Наградгой лист на присвоение В. Е. Шалимову звания Героя Советского Союза. // ОБД «Память народа»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220115211911/https://pamyat-naroda.ru/heroes/podvig-chelovek_nagrazhdenie150558029/?backurl=%2Fheroes%2F%3Fstatic_hash%3D773c19586b799e002be3c4f95906c97b%26last_name%3DШалимов%26first_name%3DВладимир%26middle_name%3DЕгорович%26group%3Dall%26types%3Dpamyat_commander%3Anagrady_nagrad_doc%3Anagrady_uchet_kartoteka%3Anagrady_ubilein_kartoteka%3Apamyat_voenkomat%3Apotery_vpp%3Apamyat_zsp_parts%3Akld_polit%3Akld_upk%3Akld_vmf%3Apotery_doneseniya_o_poteryah%3Apotery_gospitali%3Apotery_utochenie_poter%3Apotery_spiski_zahoroneniy%3Apotery_voennoplen%3Apotery_iskluchenie_iz_spiskov%3Apotery_kartoteki%3Asame_doroga%26page%3D1 |date=15 січня 2022 }}.</ref>

Спотворене тіло командира мешканці окупованого Урицька таємно поховали серед двору одного з житлових будинків. 1965 року Героя було переховано з військовими почестями на Красненькому кладовищі в [[Ленінград]]і<ref>[http://militera.lib.ru/bio/cleansky/06.html «Военная Литература» — Не числом, а умением] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220115211909/http://militera.lib.ru/bio/cleansky/06.html |date=15 січня 2022 }}.</ref>.

За зразкове виконання бойових завдань командування на фронті боротьби з німецькими загарбниками та проявлені при цьому відвагу й геройство Указом Президії [[Верховна Рада СРСР|Верховної Ради СРСР]] з [[10 лютого]] 1943 року майору Шалімову Володимиру Єгоровичу надано звання [[Герой Радянського Союзу|Героя Радянського Союзу]] (посмертно).

== Нагороди ==
* [[Герой Радянського Союзу]] (10.02.1943, посмертно)
* [[Орден Леніна]] (10.02.1943, посмертно)
* Два [[Орден Червоного Прапора|ордени Червоного Прапора]] (14.03.1938, 21.05.1940)
* [[Орден Червоної Зірки]] (20.11.1941)
* [[Медаль «За оборону Ленінграда»]] (1944, посмертно)<ref>[https://pamyat-naroda.ru/heroes/podvig-chelovek_nagrazhdenie1532076143/?backurl=%2Fheroes%2F%3Fstatic_hash%3D773c19586b799e002be3c4f95906c97b%26last_name%3DШалимов%26first_name%3DВладимир%26middle_name%3DЕгорович%26group%3Dall%26types%3Dpamyat_commander%3Anagrady_nagrad_doc%3Anagrady_uchet_kartoteka%3Anagrady_ubilein_kartoteka%3Apamyat_voenkomat%3Apotery_vpp%3Apamyat_zsp_parts%3Akld_polit%3Akld_upk%3Akld_vmf%3Apotery_doneseniya_o_poteryah%3Apotery_gospitali%3Apotery_utochenie_poter%3Apotery_spiski_zahoroneniy%3Apotery_voennoplen%3Apotery_iskluchenie_iz_spiskov%3Apotery_kartoteki%3Asame_doroga%26page%3D1 Документ о награждении медалью «За оборону Ленинграда». // ОБД Память народа] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220115211908/https://pamyat-naroda.ru/heroes/podvig-chelovek_nagrazhdenie1532076143/?backurl=%2Fheroes%2F%3Fstatic_hash%3D773c19586b799e002be3c4f95906c97b%26last_name%3DШалимов%26first_name%3DВладимир%26middle_name%3DЕгорович%26group%3Dall%26types%3Dpamyat_commander%3Anagrady_nagrad_doc%3Anagrady_uchet_kartoteka%3Anagrady_ubilein_kartoteka%3Apamyat_voenkomat%3Apotery_vpp%3Apamyat_zsp_parts%3Akld_polit%3Akld_upk%3Akld_vmf%3Apotery_doneseniya_o_poteryah%3Apotery_gospitali%3Apotery_utochenie_poter%3Apotery_spiski_zahoroneniy%3Apotery_voennoplen%3Apotery_iskluchenie_iz_spiskov%3Apotery_kartoteki%3Asame_doroga%26page%3D1 |date=15 січня 2022 }}.</ref>

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* {{Книга:Герои Советского Союза|2}}
* Буров А. В. Твои герои, Ленинград. — Л.: Лениздат, 1970. — С.207-210.
* Буров А. В. Огненные годы. — Л.: Лениздат, 1974.
* Каширин С. Не числом, а умением. // За чистое небо [Сборник]. / Составители: Н. Ф. Минеев, М. И. Ялыгин. — Л.: Лениздат, 1978. — С.58-74.

== Посилання ==
* {{warheroes|author=Антон Бочаров|id=11853|name=Шалимов Владимир Егорович}}
* [http://blokada.otrok.ru/biogr.php?l=25&n=1ave&t=1 «Твои герои, Ленинград»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220115211911/http://blokada.otrok.ru/biogr.php?l=25&n=1ave&t=1 |date=15 січня 2022 }}.
* [http://shalimov-vladimir-egorovich.html О В. Е. Шалимове на сайте «Военные лётчики России»].
* [http://allaces.ru/p/people.php?id=18547 В. Е. Шалимов. // «Авиаторы второй мировой»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210201130816/http://allaces.ru/p/people.php?id=18547 |date=1 лютого 2021 }}.

[[Категорія:Учасники Японсько-китайської війни (1937—1945)]]
[[Категорія:Учасники радянсько-фінської війни]]
[[Категорія:Радянські льотчики Другої світової війни]]
[[Категорія:Радянські командири полків у Другій світовій війні]]
[[Категорія:Поховані на Красненькому кладовищі]]

title: Володимир Єгорович Шалімов

Народження: 8 серпня 1908 · с. Великі Проходи, Харківський повіт, Харківська губернія, Російська імперія

Смерть: 23 липня 1942 (33 роки) · м. Урицьк, Ленінградська область

Поховання: Красненьке кладовищеd

Країна: СРСР

Приналежність: СРСР

Рід військ: ВПС

Звання: Майор

Війни / битви: Японсько-китайська війна (1937—1945), · Радянсько-фінська війна, · Німецько-радянська війна

Нагороди: | Герой Радянського Союзу | | Орден Леніна | Орден Червоного Прапора | Орден Червоного Прапора | Орден Червоної Зірки | | Медаль «За оборону Ленінграда» | | Радянська гвардія |

title: Війни / битви

Орден Леніна: Орден Червоного Прапора · Орден Червоного Прапора · Орден Червоної Зірки


text:
# Белмонт (Луїзіана)
Белмонт (англ. Belmont) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Сабін штату Луїзіана. Населення — 305 осіб (2020).

## Географія
Белмонт розташований за координатами 31°43′5″ пн. ш. 93°30′29″ зх. д. / 31.71806° пн. ш. 93.50806° зх. д. (31.718182, -93.508178).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 25,98 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкала 361 особа в 136 домогосподарствах у складі 104 родин. Густота населення становила 14 осіб/км².  Було 154 помешкання (6/км²).
Расовий склад населення:
| - 88,9 % — білих - 5,3 % — корінних американців - 2,5 % — чорних або афроамериканців - 0,3 % — азіатів |

До двох чи більше рас належало 2,2 %. Частка іспаномовних становила 1,4 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 29,1 % — особи молодші 18 років, 54,0 % — особи у віці 18—64 років, 16,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 37,5 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 102,8 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 96,9 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 57 825 доларів США (медіана — 66 375), а середній дохід на одну сім'ю — 67 554 долари (медіана — 68 707). За межею бідності перебувало 4,9 % осіб, у тому числі 0,0 % дітей у віці до 18 років та 8,6 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 223 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 43,9 %, виробництво — 23,3 %, транспорт — 21,1 %.

title: Белмонт (Луїзіана)

wikitext:
{{Otherplaces|Белмонт}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Белмонт
|оригінальна назва  = {{lang-en|Belmont}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Луїзіана
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ (парафія)
|район       = [[Сабін (парафія)|Сабін]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 25,98
|висота центру НП   = 106
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 13,90
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −6
|DST                    = −5
|телефонний код         = 318
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2206750
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Белмонт''' ({{lang-en|Belmont}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Сабін (парафія)|Сабін]] штату [[Луїзіана]]. Населення — 305 осіб (2020).

== Географія ==
Белмонт розташований за координатами {{Coord|31|43|5|N|93|30|29|W|type:city_region:US-DE}} (31.718182, -93.508178){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 25,98 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2010 = 361
| 2020 = 305
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкала 361 особа в 136 домогосподарствах у складі 104 родин. [[Густота населення]] становила 14 осіб/км².  Було 154 помешкання (6/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 88,9 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 5,3 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 2,5 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,3 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
|}
До двох чи більше рас належало 2,2 %. Частка іспаномовних становила 1,4 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 29,1 % — особи молодші 18 років, 54,0 % — особи у віці 18—64 років, 16,9 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 37,5 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 102,8 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 96,9 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:57825}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:66375}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:67554}} долари (медіана — {{formatnum:68707}}). За межею бідності перебувало 4,9 % осіб, у тому числі 0,0 % дітей у віці до 18 років та 8,6 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 223 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 43,9 %, виробництво — 23,3 %, транспорт — 21,1 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Сабін (округ, Луїзіана)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Луїзіани]]
[[Категорія:Населені пункти округу Сабін (Луїзіана)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Луїзіана

Округ (парафія): Сабін

Населення: 305 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 13,90 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−6, влітку UTC-5


text:
# День штурманської служби авіації Збройних сил України
День штурманської служби авіації Збройних сил України — професійне свято, засноване наказом Міністра оборони України в 2008 році.
Відмічається щороку 28 лютого.

wikitext:
'''День [[Штурман (авіація)|штурманської]] служби авіації [[Збройні сили України|Збройних сил України]]''' — [[Свято|професійне свято]], засноване наказом [[Міністр оборони України|Міністра оборони України]] в 2008 році.

Відмічається щороку [[28 лютого]].

== Посилання ==
* {{Cite web | url = https://daytoday.ua/podiya/den-shturmanskoi-sluzhby-aviatsii-zbroynykh-syl-ukrainy/ | title = День штурманської служби авіації збройних сил України | publisher =  DAY TODAY | author = | date = | access-date = 2023-02-28 | language = }}

{{Holiday-memorialday-stub}}

[[Категорія:Професійні свята України]]
[[Категорія:Військові свята України]]
[[Категорія:Свята лютого]]
[[Категорія:25 лютого]]
[[Категорія:Повітряні сили України]]


text:
# Бент Гансен
Бент Гансен (дан. Bent Hansen, 13 вересня 1933 — 8 березня 2001) — данський футболіст, що грав на позиції захисника за клуб «Б 93» та національну збірну Данії.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 1952 року виступами за команду «Б 93», кольори якої та захищав протягом усієї своєї кар'єри гравця, що тривала шістнадцять років.

## Виступи за збірну
1958 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Данії.
Допоміг команді пробитися до фінальної частини чемпіонату Європи 1964 року у Франції. Брав участь в обох програних данцями іграх на цьому турнірі, який вони відповідно завершили на четвертому місці.
Загалом протягом кар'єри в національній команді, яка тривала вісім років, провів у її формі 58 матчів, забивши 1 гол.
Помер 8 березня 2001 року на 68-му році життя.

title: Бент Гансен

wikitext:
{{однофамільці|Гансен (прізвище){{!}}Гансен}}
{{Футболіст
| ім'я = Бент Гансен
| зображення =
| підпис =
| місце-народження =
| країна-народження = [[Данія]]
| дата-народження = 13.9.1933
| дата-смерті = 8.3.2001
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1952–1967 | {{Прапорець|DEN}} | «[[Б 93]]» | ? |?}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|1958–1965 | {{Прапорець|DNK}} | [[збірна Данії з футболу|Данія]] | 58 |1}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Бент Гансен''' ({{lang-da|Bent Hansen}}, [[13 вересня]] [[1933]] — [[8 березня]] [[2001]]) — данський [[футболіст]], що грав на позиції [[Захисник (футбол)|захисник]]а за клуб «[[Б 93]]» та [[збірна Данії з футболу|національну збірну Данії]].

== Клубна кар'єра ==
У дорослому футболі дебютував 1952 року виступами за команду «[[Б 93]]», кольори якої та захищав протягом усієї своєї кар'єри гравця, що тривала шістнадцять років.

== Виступи за збірну ==
1958 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Данії з футболу|національної збірної Данії]].

Допоміг команді пробитися до фінальної частини [[Чемпіонат Європи з футболу 1964|чемпіонату Європи 1964 року]] у [[Франція|Франції]]. Брав участь в обох програних данцями іграх на цьому турнірі, який вони відповідно завершили на четвертому місці.

Загалом протягом кар'єри в національній команді, яка тривала вісім років, провів у її формі 58 матчів, забивши 1 гол.

Помер [[8 березня]] [[2001]] року на 68-му році життя.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*{{UEFA player}}
*{{Transfermarkt}}
*{{NFT player}}
*{{Wfb}}
*{{EU-Football}}

{{Склад футбольної збірної Данії на Олімпійських іграх 1960}}
{{Склад збірної Данії на чемпіонаті Європи 1964}}
{{footballer-stub}}

{{DEFAULTSORT:Гансен}}
[[Категорія:Данські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Данії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти на літніх Олімпійських іграх 1960]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату Європи з футболу 1964]]
[[Категорія:Футболісти «Б 93»]]

title: Особисті дані

Народження: 13 вересня 1933

Смерть: 8 березня 2001 (67 років)

Вага: 72 кг

Громадянство: Данія

Позиція: захисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Данія · 58 · (1)


text:
# 27789 Астрахань
27789 Астрахань (27789 Astrakhan) — астероїд головного поясу, відкритий 23 січня 1993 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,204.

title: 27789 Астрахань

wikitext:
{{Планета
| назва = 27789 Астрахань
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ерік Вальтер Ельст]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Ла-Сілья]]
| дата відкриття = [[23 січня]] [[1993]]
| метод відкриття =
| на честь = [[Астраханське ханство]]
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1993 BB7'''
1977 EK2
1999 GO17
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|27789|2013.12.27|2013.12.11}}</ref>
| епоха = [[4 листопада]] [[2013]] (2 456 600,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,235083095965 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,908507832357 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 3,071795464161 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,053157065211
| орбітальний період = 1966,467934035 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,183069346704 °/д
| середня аномалія = 315,7965104421°
| нахил орбіти = 10,36828052403°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 152,2602024984°
| арг_перицентру = 334,2533108876°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 12,5
| спектр_тип =
}}

'''27789 Астрахань''' (27789 Astrakhan) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[23 січня]] [[1993]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,204.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Астрахань}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (27701-27800)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|27789}}

{{Навігація малих планет|(27788) 1993 AS|(27790) 1993 CG1|}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1993]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 27789 Астрахань

Відкривач: Ерік Вальтер Ельст

Місце відкриття: Обсерваторія Ла-Сілья

title: Позначення

Названа на честь: Астраханське ханство

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

Орбітальні характеристики: Епоха 4 листопада 2013 (2 456 600,5 JD)

title: Фізичні характеристики


text:
# Київський річковий порт
Київський річковий порт — підприємство галузі річкового транспорту. Розташоване на Дніпрі у центральній частині Києва.

## Історія
Поділ споконвіків вважали торговим центром Києва. Коли на початку 19-го століття по Дніпру почали активно ходити човни, вздовж ріки на Подолі розкинулося багато пристаней. Цікавим є той факт, що в середині 19-го століття, довжина однієї з подільських пристаней становила, практично, 1800 метрів.
Нова гавань річкового порту була побудована в 1897—1899 роках за проектом інженера Миколи Максимовича в середній частині русла Почайни, яка тоді являла собою невелику затоку, було проведено масштабні гідротехнічні роботи з влаштування нової гавані і вона отримала назву «Київська гавань імператора Миколи II» і на той час була найбільшою в Російській імперії. Лінія причалу порту простягнулася на 3156 метрів — це була одна з найдовших річкових гаваней Європи. Її довжина сягала двох кілометрів, ширина — від 180 до 240 метрів.
Офіційне закладання Київської гавані відбулося 18 липня (6 липня за старим стилем) 1897 року. Після церемонії освячення до першої чавунної причальної тумби була прикріплена металева дошка з написом про це важливе дійство, а генерал-губернатору Південно-Західного краю графу Л. П. Ігнатьєву на згадку подарували срібну кирку. Після привітань робочих з початком будівництва, офіційні особи піднялися на землечерпальну машину «Дніпровська-2», де О. П. Ігнатьєв повернув ручку електричного приводу і запустив агрегат в дію. На завершення церемонії присутні перейшли на пароплав «Микола-II» і переправилися на лівий берег Дніпра на дачу, де був влаштований святковий сніданок.
Будівництво нового річкового вокзалу було розпочато у 1953 році та закінчено майже 10 років потому. Башта будівлі була стилізована під щоглу вітрильних кораблів. Сама будівля річкового вокзалу стала родзинкою радянської архітектури — крім цікавої форми, стіни вокзалу були прикрашені інкерманським вапняком, а «щогли і вітрила» вокзалу були частково покриті золотом.
Урочисте відкриття нового річкового вокзалу в Києві відбулося в 1961-му році. З моменту відкриття річковий вокзал почав працювати на повну потужність, обслуговуючи одночасно більше 500-та пасажирів.
Після спорудження Дніпровського каскаду ГЕС порт став доступний для великих суден і фактично перетворився на транзитний порт, через який йшли вантажі портів басейну Дніпра. Вантажі з великотоннажних суден перевантажували на флот, який обслуговував мілководну частину Дніпра і Десну, і навпаки.
Найвищого розвитку Київський річковий порт досяг у 1980-ті роки, коли обсяги вантажно-розвантажувальних робіт досягли 30 млн т за навігацію, місцевих перевезень вантажів — 10 млн т, перевезення пасажирів на внутрішньо-міських та приміських лініях — понад 4 млн осіб.
У 1993 році порт став відкритим акціонерним товариством.
У 2019 році планується будівництво логістичного комплексу класу А і терміналу для цементної бази. Логістичний комплекс з вантажною зоною буде розміщено на площі 10 тис. кв. м, з яких 2 тис. м² буде відведено під офісні приміщення.
Також, в планах порту — розвивати контейнерні перевезення, використовувати залізничну інфраструктуру для роботи з такими вантажами як пісок, щебінь, метал, цемент та розвиток торговельних відносин і вантажоперевезень з Білоруссю.
Протягом 2014—2018 років підприємство проводило розвиток інфраструктури. За цей час був побудований митний комплекс з міжнародним пунктом пропуску, реконструйовані та відремонтовані офісні будівлі, цехи та складські приміщення, встановлені сучасні засоби охорони та вагові комплекси. Також заплановане будівництво логістичного комплексу класу A площею 10 тис. м² і терміналу для цементної бази.

## Виробничі потужності
Має понад 1,5 тис. м вантажних причалів, обладнаних сучасним вантажно-розвантажувальними засобами. У структурі порту — 3 причали-склади у межах Києва та 2 у Київській області (міста Ржищів та Переяслав), портальні (вантажопідйомністю до 20 т) та плавучі (5 і 16 т) крани, гідропісконавантажувач, авто- і електронавантажувачі та інші перевантажувальні механізми; криті та відкриті склади для виконання робіт і обслуговування великих вантажопотоків; вантажні буксирні та рейдові судна. Порт оснащений гідротехнічними спорудами, спеціальним обладнанням для стоянки, обробки та навігаційного обслуговування флоту, залізничними й автомобільними під'їзними шляхами, береговим господарством, ремонтними майстернями.
У складі флоту — 17 самохідних суден (10 пасажирських, сім вантажних, в тому числі — криголам), 10 несамохідних суден, три плавкрани, два перевантажувачі піску, очисне судно, сім причальних понтонів, плавдок й інша техніка.

## Основні види діяльності
- перевалка всіх видів генеральний і навалоч. вантажів та їхнє зберігання;
- доставка вантажів між портами, буксирування в межах басейну Дніпра;
- видобування, транспортування та реалізація річкового піску;
- комплексне обслуговування флоту тощо.

Пасажирський флот порту виконує екскурсійні та прогулянкові рейси, здійснює перевезення пасажирів на комфортабельних пасажирських прогулянкових суднах.
У структурі порту — річковий вокзал, павільйони, причали у місцях масового відпочинку.

## Структура
- Київський річковий вокзал
- Ржищівський річковий порт
- Переяславський річковий порт

## Керівництво
- Голова правління — С. Вус (від 2011).
- Боляк Ігор Васильович — голова правління (2018)

title: Київський річковий порт

wikitext:
{{Infobox Port
| name = Київський річковий порт
| image = Dnieper Port Kiev.jpg
| imagesize = 250px
| caption = Київський річковий порт
| country = {{ПрТ|Україна}}
| location = м. [[Київ]], вул. Набережно-Лугова, 2а
| coordinates =
| opened = 1897
| operated =
| owner =
| type =
| sizewater =
| sizeland =
| size =
| berths =
| wharfs =
| piers =
| employees =
| leadershiptitle =
| leader =
| blankdetailstitle1 =
| blankdetails1 =
| blankdetailstitle2 =
| blankdetails2 =
| blankdetailstitle3 =
| blankdetails3 =
| arrivals =
| cargotonnage =
| containervolume =
| cargovalue =
| passengertraffic =
| revenue =
| profit =
| blankstatstitle1 =
| blankstats1 =
| blankstatstitle2 =
| blankstats2 =
| blankstatstitle3 =
| blankstats3 =
| website = {{URL|http://krp.com.ua/}}
}}

'''Київський річковий порт''' — підприємство галузі річкового транспорту. Розташоване на Дніпрі у центральній частині Києва.

== Історія ==
Поділ споконвіків вважали торговим центром Києва. Коли на початку 19-го століття по Дніпру почали активно ходити човни, вздовж ріки на Подолі розкинулося багато пристаней. Цікавим є той факт, що в середині 19-го століття, довжина однієї з подільських пристаней становила, практично, 1800 метрів.

Нова гавань річкового порту була побудована в 1897—1899 роках за [[проект]]ом [[інженер]]а [[Максимович Микола Іванович|Миколи Максимовича]] в середній частині [[русло|русла]] [[Почайна|Почайни]], яка тоді являла собою невелику [[затока|затоку]], було проведено масштабні гідротехнічні роботи з влаштування нової гавані і вона отримала назву «Київська гавань імператора Миколи II» і на той час була найбільшою в Російській імперії. Лінія причалу порту простягнулася на 3156 метрів — це була одна з найдовших річкових гаваней Європи. Її [[довжина]] сягала двох [[кілометр]]ів, [[ширина]] — від 180 до 240 [[метр]]ів.

Офіційне закладання Київської гавані відбулося 18 липня (6 липня за старим стилем) 1897 року. Після церемонії освячення до першої чавунної причальної тумби була прикріплена металева дошка з написом про це важливе дійство, а генерал-губернатору Південно-Західного краю графу [[Ігнатьєв Олексій Павлович|Л. П. Ігнатьєву]] на згадку подарували срібну кирку. Після привітань робочих з початком будівництва, офіційні особи піднялися на землечерпальну машину «Дніпровська-2», де О. П. Ігнатьєв повернув ручку електричного приводу і запустив агрегат в дію. На завершення церемонії присутні перейшли на пароплав «Микола-II» і переправилися на лівий берег Дніпра на дачу, де був влаштований святковий сніданок.

Будівництво нового річкового вокзалу було розпочато у 1953 році та закінчено майже 10 років потому. Башта будівлі була стилізована під щоглу вітрильних кораблів. Сама будівля річкового вокзалу стала родзинкою радянської архітектури — крім цікавої форми, стіни вокзалу були прикрашені інкерманським вапняком, а «щогли і вітрила» вокзалу були частково покриті золотом.

Урочисте відкриття нового річкового вокзалу в Києві відбулося в 1961-му році. З моменту відкриття річковий вокзал почав працювати на повну потужність, обслуговуючи одночасно більше 500-та пасажирів.

Після спорудження Дніпровського каскаду ГЕС порт став доступний для великих суден і фактично перетворився на транзитний порт, через який йшли вантажі портів басейну Дніпра. Вантажі з великотоннажних суден перевантажували на флот, який обслуговував мілководну частину Дніпра і Десну, і навпаки.

Найвищого розвитку Київський річковий порт досяг у 1980-ті роки, коли обсяги вантажно-розвантажувальних робіт досягли 30 млн т за навігацію, місцевих перевезень вантажів — 10 млн т, перевезення пасажирів на внутрішньо-міських та приміських лініях — понад 4 млн осіб.

У 1993 році порт став відкритим акціонерним товариством.

У 2019 році планується будівництво логістичного комплексу класу А і терміналу для цементної бази. Логістичний комплекс з вантажною зоною буде розміщено на площі 10 тис. кв. м, з яких 2 тис. м² буде відведено під офісні приміщення.

Також, в планах порту — розвивати контейнерні перевезення, використовувати залізничну інфраструктуру для роботи з такими вантажами як пісок, щебінь, метал, цемент та розвиток торговельних відносин і вантажоперевезень з Білоруссю.

Протягом 2014—2018 років підприємство проводило розвиток інфраструктури. За цей час був побудований митний комплекс з міжнародним пунктом пропуску, реконструйовані та відремонтовані офісні будівлі, цехи та складські приміщення, встановлені сучасні засоби охорони та вагові комплекси. Також заплановане будівництво логістичного комплексу класу A площею 10 тис. м² і терміналу для цементної бази.<ref>{{cite web |url=http://uprom.info/news/other/logistika/kyivskyj-richkovyj-port-zvede-novi-terminaly/ |title=Київський річковий порт зведе нові термінали |author=Віталій Царьов |date=2019-02-09 |website=uprom.info |publisher=[[Національний промисловий портал]] |accessdate=10 лютого 2019 |archive-date=11 Лютого 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190211064350/http://uprom.info/news/other/logistika/kyivskyj-richkovyj-port-zvede-novi-terminaly/ }}</ref>

== Виробничі потужності ==
Має понад 1,5 тис. м вантажних причалів, обладнаних сучасним вантажно-розвантажувальними засобами. У структурі порту — 3 причали-склади у межах Києва та 2 у Київській області (міста [[Ржищівський річковий порт|Ржищів]] та [[Переяславський річковий порт|Переяслав]]), портальні (вантажопідйомністю до 20 т) та плавучі (5 і 16 т) крани, гідропісконавантажувач, авто- і електронавантажувачі та інші перевантажувальні механізми; криті та відкриті склади для виконання робіт і обслуговування великих вантажопотоків; вантажні буксирні та рейдові судна. Порт оснащений гідротехнічними спорудами, спеціальним обладнанням для стоянки, обробки та навігаційного обслуговування флоту, залізничними й автомобільними під'їзними шляхами, береговим господарством, ремонтними майстернями.

У складі флоту — 17 самохідних суден (10 пасажирських, сім вантажних, в тому числі — криголам), 10 несамохідних суден, три плавкрани, два перевантажувачі піску, очисне судно, сім причальних понтонів, плавдок й інша техніка.<ref>{{cite web |url=https://ports.ua/terminal-kievskogo-rechporta-v-pereyaslave-hmelniczkom-peregruzhaet-udobreniya-iz-bolgarii/ |назва=Терминал Киевского речпорта в Переяславе-Хмельницком перегружает удобрения из Болгарии |автор= |дата=2020-11-09 |вебсайт=ports.ua|видавець=Порти України |url-архіву=https://web.archive.org/web/20211006190651/https://ports.ua/terminal-kievskogo-rechporta-v-pereyaslave-hmelniczkom-peregruzhaet-udobreniya-iz-bolgarii/ |дата-архіву=6 Жовтня 2021 |мертвий-url= |дата-доступу=6 жовтня 2021 }}</ref>

== Основні види діяльності ==
* перевалка всіх видів генеральний і навалоч. вантажів та їхнє зберігання;
* доставка вантажів між портами, буксирування в межах басейну Дніпра;
* видобування, транспортування та реалізація річкового піску;
* комплексне обслуговування флоту тощо.

Пасажирський флот порту виконує екскурсійні та прогулянкові рейси, здійснює перевезення пасажирів на комфортабельних пасажирських прогулянкових суднах.

У структурі порту — річковий вокзал, павільйони, причали у місцях масового відпочинку.

== Структура ==
* [[Київський річковий вокзал]]
* [[Ржищівський річковий порт]]
* [[Переяславський річковий порт]]

== Керівництво ==
* Голова правління — С. Вус (від 2011).
* Боляк Ігор Васильович — голова правління (2018)

== Див. також ==
* [[Київський суднобудівно-судноремонтний завод]]
* [[Вантажообіг портів України]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{У соціальних мережах
|facebook     =KyivRiverPort
|telegram     =
|twitter      =
|youtube      =
|youtube-user =
|youtube-site =
|instagram    =
|flickr       =
|google+      =
|pinterest    =
|linkedin     =
|livejournal  =
|medium       =
}}
* [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=6219 Київський річковий порт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200622162116/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=6219 |date=22 Червня 2020 }}
* [https://www.ua-region.com.ua/03150071 КИЇВСЬКИЙ РІЧКОВІЙ ПОРТ, ПАТ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140401063711/http://www.ua-region.com.ua/03150071 |date=1 Квітня 2014 }}

{{Порти України}}

[[Категорія:Підприємства, засновані 1897]]
[[Категорія:Підприємства Києва]]
[[Категорія:Річкові порти України]]
[[Категорія:Засновані в Києві 1897]]

title: Розташування

Розташування: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 2а

title: Інформація