text:
# Баканово (Псковська область)
Баканово (рос. Баканово) — присілок в Великолуцькому районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Пореченська волость.

## Історія
Від 2014 року входить до складу муніципального утворення Пореченська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 0    | →0   | →0   |

title: Баканово (Псковська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Баканово
|назва ін.       = Баканово
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Великолуцький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Пореченська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{стабільно}} 0
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Баканово''' ({{lang-ru|Баканово}}) — [[присілок]] в [[Великолуцький район|Великолуцькому районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Пореченська волость]].

== Історія ==

Від 2014 року входить до складу муніципального утворення Пореченська волость<ref>{{cite web |url=http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201412190001?filtercode=region60 |title=Закон Псковской области от 10.12.2014 № 1465-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований, входящих в состав муниципального образования Великолукский район» |accessdate=2015-01-02 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20141220185152/http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201412190001?filtercode=region60 |archivedate=2014-12-20 |deadlink=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141220185152/http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201412190001?filtercode=region60 |date=2014-12-20 }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Баканово (Псковская область)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Великолуцький район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Великолуцького району]]

title: присілок Баканово

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Великолуцький район

Поселення: Пореченська волость

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Баканово · Баканово


text:
# Хайтем Махмуд
Хайтем Махмуд (араб. هيثم محمود فهمي; нар. 23 вересня 1991) — єгипетський борець греко-римського стилю, семиразовий чемпіон Африки, чемпіон Африканських ігор, чемпіон Середземноморських ігор, чемпіон світу серед військовослужбовців, срібний призер Всесвітніх ігор військовослужбовців, учасник двох Олімпійських ігор.

## Життєпис
Боротьбою почав займатися з 2000 року.
Виступає за спортивний клуб армії, Александрія. Тренери — Махмуд Фаталлах, Камаль Абдо (з 2000).

## Спортивні результати на міжнародних змаганнях

### Виступи на Олімпіадах
| Змагання                    | Збірна | Вагова категорія                 | Місце |
| --------------------------- | ------ | -------------------------------- | ----- |
| Літні Олімпійські ігри 2016 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | 12    |
| Літні Олімпійські ігри 2020 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 9     |

### Виступи на Чемпіонатах світу
| Змагання                        | Збірна | Вагова категорія                 | Місце |
| ------------------------------- | ------ | -------------------------------- | ----- |
| Чемпіонат світу з боротьби 2013 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 55 кг | 12    |
| Чемпіонат світу з боротьби 2014 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | 7     |
| Чемпіонат світу з боротьби 2015 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | 17    |
| Чемпіонат світу з боротьби 2018 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 15    |
| Чемпіонат світу з боротьби 2019 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 17    |
| Чемпіонат світу з боротьби 2022 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 9     |
| Чемпіонат світу з боротьби 2023 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 32    |

### Виступи на Чемпіонатах Африки
| Змагання                         | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| -------------------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Чемпіонат Африки з боротьби 2010 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 55 кг | Золото |
| Чемпіонат Африки з боротьби 2014 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | Золото |
| Чемпіонат Африки з боротьби 2014 | Єгипет | вільна боротьба, до 65 кг        | 5      |
| Чемпіонат Африки з боротьби 2015 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | Золото |
| Чемпіонат Африки з боротьби 2019 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 63 кг | Золото |
| Чемпіонат Африки з боротьби 2020 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |
| Чемпіонат Африки з боротьби 2023 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |
| Чемпіонат Африки з боротьби 2024 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |

### Виступи на Африканських іграх
| Змагання              | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| --------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Африканські ігри 2015 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 66 кг | Бронза |
| Африканські ігри 2015 | Єгипет | вільна боротьба, до 65 кг        | Срібло |
| Африканські ігри 2019 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |

### Виступи на Середземноморських іграх
| Змагання                    | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| --------------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Середземноморські ігри 2013 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 55 кг | Золото |
| Середземноморські ігри 2018 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |
| Середземноморські ігри 2022 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Бронза |

### Виступи на Чемпіонатах світу серед військовослужбовців
| Змагання                                                  | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| --------------------------------------------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Чемпіонат світу з боротьби серед військовослужбовців 2014 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | Золото |

### Виступи на Всесвітніх іграх військовослужбовців
| Змагання                                | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| --------------------------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Всесвітні ігри військовослужбовців 2015 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | Срібло |

### Виступи на інших змаганнях
| Змагання                                                       | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| -------------------------------------------------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2013 (Баку)                        | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 13     |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2014 (Сомбатгей)                   | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | 5      |
| Турнір Ібрагіма Мустафи 2014                                   | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | Золото |
| Кубок Тахті 2015                                               | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | 9      |
| Гран-прі FILA 2015                                             | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | 13     |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2015                       | Єгипет | греко-римська боротьба, до 66 кг | 7      |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2015                       | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | 7      |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2016 (Алжир)    | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | Золото |
| Кубок Владислава Пітласинські 2016                             | Єгипет | греко-римська боротьба, до 59 кг | Срібло |
| Гран-прі Іспанії з боротьби 2016                               | Єгипет | греко-римська боротьба, до 66 кг | 10     |
| Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2019                       | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 7      |
| Меморіал Маттео Пелліконе 2020                                 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 7      |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2020 (Хаммамет) | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |
| Кубок Владислава Пітласинські 2021                             | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 6      |
| Кубок Владислава Пітласинські 2022                             | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 13     |
| Арабський чемпіонат з боротьби 2022                            | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |
| Турнір Ібрагіма Мустафи 2022                                   | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |
| Турнір Ібрагіма Мустафи 2023                                   | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Бронза |
| Меморіал Імре Поляка та Яноша Варги 2023                       | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | 22     |
| Меморіал Іона Корнеану і Ладислава Сімона 2023                 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 60 кг | Срібло |

### Виступи на змаганнях молодших вікових груп
| Змагання                                      | Збірна | Вагова категорія                 | Місце |
| --------------------------------------------- | ------ | -------------------------------- | ----- |
| Чемпіонат світу з боротьби серед юніорів 2010 | Єгипет | греко-римська боротьба, до 55 кг | 10    |

wikiname: ukwiki

title: Хайтем Махмуд

in_language: uk

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = [[Файл:Wrestling pictogram.svg|25 px]] Хайтем Махмуд
| повне_ім'я =
| зображення =
| розмір_зображення   = 300пкс
| підпис =
| прізвисько =
| національність =
| місце_проживання = [[Александрія]]
| дата_народження = 23.09.1991
| місце_народження =
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 176 см
| вага = 61 кг
| вебсторінка =
| країна = {{EGY}}
| вид_спорту = [[Боротьба (спорт)|боротьба]]
| дисципліна = [[греко-римська боротьба]]
| студентська_команда =
| клуб  = спортивний клуб армії, [[Александрія]]
| команда =
| нац._збірна = {{EGY}}
| статус_професіонала =
| тренери = [[Махмуд Фаталлах]], [[Камаль Абдо]] — з 2000
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| спортивне_звання =
| нагороди =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry | 	{{EGY}} }}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Африки з боротьби|Чемпіонати Африки з боротьби]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2010|Каїр 2010]]|греко-римська боротьба, до 55 кг}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2014|Туніс 2014]]|греко-римська боротьба, до 59 кг}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2015|Александрія 2015]]|греко-римська боротьба, до 59 кг}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2019|Хаммамет 2019]]|греко-римська боротьба, до 63 кг}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2020|Алжир 2020]]|греко-римська боротьба, до 60 кг}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2023|Хаммамет 2023]]|греко-римська боротьба, до 60 кг}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2024|Александрія 2024]]|греко-римська боротьба, до 60 кг}}
{{MedalCompetition|[[Африканські ігри]]}}
{{MedalBronze|[[Африканські ігри 2015|Браззавілль 2015]]|греко-римська боротьба, до 66 кг}}
{{MedalSilver|[[Африканські ігри 2015|Браззавілль 2015]]|вільна боротьба, до 65 кг}}
{{MedalGold|[[Африканські ігри 2019|Ель-Джадіда 2019]]|греко-римська боротьба, до 60 кг}}
{{MedalCompetition|[[Середземноморські ігри]]}}
{{MedalGold|[[Середземноморські ігри 2013|Мерсін 2013]]|греко-римська боротьба, до 55 кг}}
{{MedalGold|[[Середземноморські ігри 2018|Таррагона 2018]]|греко-римська боротьба, до 60 кг}}
{{MedalBronze|[[Середземноморські ігри 2022|Оран 2022]]|греко-римська боротьба, до 60 кг}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з боротьби серед військовослужбовців|Чемпіонати світу з боротьби серед військовослужбовців]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з боротьби серед військовослужбовців 2014|Форт-Дікс 2014]]|греко-римська боротьба, до 59 кг}}
{{MedalCompetition|[[Всесвітні ігри військовослужбовців]]}}
{{MedalSilver|[[Всесвітні ігри військовослужбовців 2015|Мунген 2015]]|греко-римська боротьба, до 59 кг}}
| show-medals = yes
}}
'''Хайтем Махмуд''' ({{lang-ar|هيثم محمود فهمي}}; {{н}} {{ДН|23|9|1991}}) — [[єгипет]]ський [[Боротьба (спорт)|борець]] [[греко-римська боротьба|греко-римського стилю]], семиразовий [[Чемпіонат Африки з боротьби|чемпіон Африки]], чемпіон [[Африканські ігри|Африканських ігор]], чемпіон [[Середземноморські ігри|Середземноморських ігор]], [[Чемпіонат світу з боротьби серед військовослужбовців|чемпіон світу серед військовослужбовців]], срібний призер [[Всесвітні ігри військовослужбовців|Всесвітніх ігор військовослужбовців]], учасник двох [[Олімпійські ігри|Олімпійських ігор]].

== Життєпис ==

Боротьбою почав займатися з 2000 року.

Виступає за спортивний клуб армії, [[Александрія]]. [[Тренер]]и — [[Махмуд Фаталлах]], [[Камаль Абдо]] (з 2000).

{{доробити розділ}}

== Спортивні результати на міжнародних змаганнях ==

=== Виступи на Олімпіадах ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2016|Літні Олімпійські ігри 2016]] || {{КраїнаОІ|EGY |літніх|2016}} || [[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2016 — греко-римська боротьба, до 59 кг|греко-римська боротьба, до 59 кг]] || 12
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2020|Літні Олімпійські ігри 2020]] || {{КраїнаОІ|EGY |літніх|2020}} || [[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2020 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 9
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2013]] ||{{EGY}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2013 — греко-римська боротьба, до 55 кг|греко-римська боротьба, до 55 кг]] || 12
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2014]] ||{{EGY}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2014 — греко-римська боротьба, до 59 кг|греко-римська боротьба, до 59 кг]] || 7
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2015]] ||{{EGY}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2015 — греко-римська боротьба, до 59 кг|греко-римська боротьба, до 59 кг]] || 17
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2018]] ||{{EGY}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2018 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 15
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2019]] ||{{EGY}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2019 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 17
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2022]] ||{{EGY}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2022 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 9
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2023]] ||{{EGY}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2023 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 32
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах Африки ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2010]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 55 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2014]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2014]] ||{{EGY}}|| вільна боротьба, до 65 кг || 5
|-
|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2015]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2019]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 63 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2020]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2023]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Африки з боротьби 2024]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Африканських іграх ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Африканські ігри 2015]] ||{{EGY}}|| [[Боротьба на Африканських іграх 2015|греко-римська боротьба, до 66 кг]] || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Африканські ігри 2015]] ||{{EGY}}|| [[Боротьба на Африканських іграх 2015|вільна боротьба, до 65 кг]] || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Африканські ігри 2019]] ||{{EGY}}|| [[Боротьба на Африканських іграх 2019|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || {{Золота медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Середземноморських іграх ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Середземноморські ігри 2013]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 55 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Середземноморські ігри 2018]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Середземноморські ігри 2022]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах світу серед військовослужбовців ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби серед військовослужбовців 2014]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || {{Золота медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Всесвітніх іграх військовослужбовців ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Всесвітні ігри військовослужбовців 2015]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|}

=== Виступи на інших змаганнях ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2013 (Баку)]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 13
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2014 (Сомбатгей)]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || 5
|-
|[[Турнір Ібрагіма Мустафи 2014]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Кубок Тахті 2015]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || 9
|-
|[[Гран-прі FILA 2015]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || 13
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2015]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 66 кг || 7
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2015]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || 7
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2016 — кваліфікація|Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2016 (Алжир)]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Кубок Владислава Пітласинські 2016]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 59 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Гран-прі Іспанії з боротьби 2016]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 66 кг || 10
|-
|[[Турнір Дана Колова — Николи Петрова 2019]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 7
|-
|[[Меморіал Маттео Пелліконе 2020]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 7
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2020 — кваліфікація|Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2020 (Хаммамет)]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Кубок Владислава Пітласинські 2021]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 6
|-
|[[Кубок Владислава Пітласинські 2022]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 13
|-
|[[Арабський чемпіонат з боротьби 2022]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Турнір Ібрагіма Мустафи 2022]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Турнір Ібрагіма Мустафи 2023]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Меморіал Імре Поляка та Яноша Варги 2023]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 22
|-
|[[Меморіал Іона Корнеану і Ладислава Сімона 2023]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|}

=== Виступи на змаганнях молодших вікових груп ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби серед юніорів 2010]] ||{{EGY}}|| греко-римська боротьба, до 55 кг || 10
|-
|}

== Джерела ==

* {{ІПНН-Борець|D61FBEA21D8248F4B1D1C04116DA40A2|}}
* {{cite web
|url = https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ma/haithem-mahmoud-1.html
|назва = Олімпійський профіль
|прізвище =
|ім'я =
|дата =
|веб-сайт = sport.references.com
|видавець =
|дата-доступу = 25.10.2022
|url-архіву = https://web.archive.org/web/20190903095210/https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ma/haithem-mahmoud-1.html
|дата-архіву = 05.03.2016
}} {{ref-en}}

== Посилання ==

* {{UWW/HR}}

{{Olympic-bio-stub}}
{{Борець-доробити}}
{{DEFAULTSORT:Махмуд Хайтем}}

[[Категорія:Єгипетські борці греко-римського стилю]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 2016]]
[[Категорія:Чемпіони Африки з греко-римської боротьби]]
[[Категорія:Спортсмени Александрії]]
[[Категорія:Учасники Середземноморських ігор 2013]]
[[Категорія:Єгипетські чемпіони Африканських ігор]]
[[Категорія:Єгипетські срібні призери Африканських ігор]]
[[Категорія:Єгипетські бронзові призери Африканських ігор]]
[[Категорія:Учасники Середземноморських ігор 2018]]
[[Категорія:Учасники Середземноморських ігор 2022]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 2020]]
[[Категорія:Єгипетські олімпійці]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Єгипет

Місце проживання: Александрія

Народження: 23 вересня 1991 (33 роки) · Александрія, Єгипет

Вага: 61 кг

title: Спорт

Країна: Єгипет

Вид спорту: боротьба

Дисципліна: греко-римська боротьба

Клуб: спортивний клуб армії, Александрія

Нац. збірна: Єгипет

Тренери: Махмуд Фаталлах, Камаль Абдо — з 2000

title: Чемпіонати Африки з боротьби

Золото: Каїр 2010 · греко-римська боротьба, до 55 кг

Золото: Туніс 2014 · греко-римська боротьба, до 59 кг

Золото: Александрія 2015 · греко-римська боротьба, до 59 кг

Золото: Хаммамет 2019 · греко-римська боротьба, до 63 кг

Золото: Алжир 2020 · греко-римська боротьба, до 60 кг

Золото: Хаммамет 2023 · греко-римська боротьба, до 60 кг

Золото: Александрія 2024 · греко-римська боротьба, до 60 кг

title: Африканські ігри

Бронза: Браззавілль 2015 · греко-римська боротьба, до 66 кг

Срібло: Браззавілль 2015 · вільна боротьба, до 65 кг

Золото: Ель-Джадіда 2019 · греко-римська боротьба, до 60 кг

title: Середземноморські ігри

Золото: Мерсін 2013 · греко-римська боротьба, до 55 кг

Золото: Таррагона 2018 · греко-римська боротьба, до 60 кг

Бронза: Оран 2022 · греко-римська боротьба, до 60 кг

Золото: Форт-Дікс 2014 · греко-римська боротьба, до 59 кг

title: Всесвітні ігри військовослужбовців

Срібло: Мунген 2015 · греко-римська боротьба, до 59 кг


text:
# Висоґотово
Висоґотово (пол. Wysogotowo) — село в Польщі, у гміні Тарново-Подґурне Познанського повіту Великопольського воєводства.
Населення — 496 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Познанського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 249     | 56                 | 174              | 19                   |
| Жінки    | 247     | 54                 | 160              | 33                   |
| Разом    | 496     | 110                | 334              | 52                   |

title: Висоґотово

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Висоґотово
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Wysogotowo}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Wysogotowo kolo Poznania.JPG
|опис зображення    =  <!--Stara część wsi z dawną szkołą-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Великопольське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Познанський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Тарново-Подґурне (гміна){{!}}Тарново-Подґурне
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 496
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 61
|поштовий індекс        = 62-081 <br />(poczta: [[Przeźmierowo]])
|автомобільний код      = PZ, POZ
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0597452
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Висоґотово''' ({{lang-pl|Wysogotowo}}) — село в Польщі, у [[Тарново-Подґурне (гміна)|гміні Тарново-Подґурне]] [[Познанський повіт|Познанського повіту]] [[Великопольське воєводство|Великопольського воєводства]].
Населення — {{formatnum:496}} {{МНОЖИНА:496|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Познанське воєводство (1975—1998)|Познанського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=249 |ЧолПре=56 |ЧолПрац=174 |ЧолПост=19
|Жін=247 |ЖінПре=54 |ЖінПрац=160 |ЖінПост=33
|Разом=496 |РазомПре=110 |РазомПрац=334 |РазомПост=52
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Wysogotowo}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Тарново-Подґурне}}

[[Категорія:Села Познанського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Великопольське воєводство

Повіт: Познанський повіт

Гміна: Тарново-Подґурне

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Поштовий індекс: 62-081 · (poczta: Przeźmierowo)

Автомобільний код: PZ, POZ

OSM: ↑2861388 ·R (Ґміна Тарново-Подґурне)


text:
# Моноліт
Моноліт (лат. monolithus від дав.-гр. μονόλιθος) — геологічне утворення, що являє собою цілісну кам'яну брилу. Моноліти, як правило, складаються з більш твердих порід, тому часто ерозія з часом оголює їх в окремі геоморфологічні утворення.
Також монолітами називають висічені з цільного каменю споруди або його частини, наприклад, пам'ятники. Назва походить від грецького слова μονόλιθος («монолітос»), похідного з двох слів — μόνος («один» або «єдиний») і λίθος («камінь»).

## Список найбільших монолітів
Гора Огастус, західна Австралія
- Моноліт Бен-Амера, Мавританія
- Стоун Маунтін, США, штат Джорджія
- Улуру (Айерс-рок), центральна Австралія
- Ель-Капітан, національний парк Йосеміті, США, штат Каліфорнія
- Гора Цукрова голова (гора), Бразилія
- Пенья-де-Берналь, Мексика

title: Моноліт

wikitext:
[[Файл:Mount Augustus by Jan Van Der Hoeven.jpg|220px|thumb|Гора [[Огастус (гора)|Огастус]], ймовірно найбільший моноліт на планеті.]]
{{Інші значення}}
{{без джерел|дата=лютий 2020}}
'''Моноліт''' ({{lang-la|monolithus}} від {{lang-grc|μονόλιθος}}) — геологічне утворення, що являє собою цілісну [[Камінь|кам'яну]] брилу. Моноліти, як правило, складаються з більш твердих порід, тому часто [[Ерозія (геологія)|ерозія]] з часом оголює їх в окремі геоморфологічні утворення.

Також монолітами називають висічені з цільного каменю споруди або його частини, наприклад, [[пам'ятник]]и. Назва походить від грецького слова ''μονόλιθος'' («монолітос»), похідного з двох слів — μόνος («один» або «єдиний») і λίθος («камінь»).

== Список найбільших монолітів ==
Гора [[Огастус (гора)|Огастус]], західна [[Австралія]]
* Моноліт [[Бен-Амера]], [[Мавританія]]
* [[Стоун Маунтін]], [[Сполучені Штати Америки|США]], штат [[Джорджія]]
* [[Улуру]] (Айерс-рок), центральна Австралія
* [[Скеля Ель Капітан|Ель-Капітан]], національний парк [[Йосеміті (національний парк)|Йосеміті]], США, штат [[Каліфорнія]]
* Гора [[Цукрова голова (гора)]], [[Бразилія]]
* [[Пенья-де-Берналь]], [[Мексика]]

== Див. також ==
* [[Останець]]
* [[Мегаліт]]
* [[Марсіанський моноліт]]

{{geol-stub}}

[[Категорія:Гірські породи]]
[[Категорія:Геоморфологія]]
[[Категорія:Орологія]]
[[Категорія:Камені]]
[[Категорія:Моноліти|Моноліти]]


text:
# Нафта щільних колекторів
Tight oil (нафта низькопроникних колекторів; нафта (високо)щільних колекторів. Також shale oil, light tight oil, LTO) — вуглеводневі ресурси, що складаються з легкої нафти, що знаходиться в колекторах з низькою проникністю (щільних), таких так сланці, щільні пісковики, вапняки.

## Загальний опис
Економічно виправданий видобуток подібних вуглеводнів часто вимагає застосування багатостадійного гідророзриву пласта і точного похило-спрямованого буріння з протяжними горизонтальними ділянками. Слід відзначити, що видобування сланцевої нафти (нафти щільних колекторів) стало комерційно вигідним завдяки технологіям горизонтального буріння і гідравлічного розриву пласта (англ. fracking). При цьому свердловина пробурюється вертикально вниз до глибини залягання пласта сланцю і повертає горизонтально або під нахилом, залежно від розташування геологічних порід. На сьогодні найбільш поширена технологія багатостовбурного горизонтального буріння, при якій одна вертикальна свердловина розгалужується на декілька (до 30) горизонтальних свердловин. Цей метод буріння в багато разів збільшує площу зіткнення сланцевої породи із свердловиною, проте в силу низької проникності породи не дозволяє зібрати достатню кількість нафти. Для забезпечення припливу нафти до свердловини в породі створюється мережа тріщин за допомогою гідророзриву пласта. На даний час поширене застосування багатоступінчастого гідророзриву пласта.
Слід відрізняти tight oil від oil shale — нафтових сланців (горючих сланців), багатих керогеном (тверді вуглеводн), і від shale oil — сланцевої нафти (термінологія МЕА), отриманої з горючих сланців.
Міжнародне енергетичне агентство рекомендує застосовувати термін «light tight oil» для легкої нафти, видобутої з сланцевих пластів або з інших низькопроникних колекторів і формацій. Звіт «World Energy Resources 2013» організації World Energy Council використовує термін «tight oil».
У США і Канаді, в тому числі міністерством енергетики США, для позначення легкої нафти низькопроникних колекторів часто застосовується термін Сланцева нафта (англ. Shale oil).

### Особливості сланцевої нафти
За складом сланцева нафта не відрізняється від традиційної. Відмінність полягає у властивостях осадових порід, в яких вона залягає. Сланцева нафта міститься в порах чи лакунах пластів, які характеризуються низькою проникністю, тому нафта не може вільно пересуватися всередині пласта. Внаслідок цього приплив нафти до звичайної свердловини буде практично відсутній. Крім того, продуктивні пласти щільних низькопроникних колекторів мають товщину від 10 до 100 м, залягають на глибині від 1 тис. до 5 тис. м і можуть розташовуватися як горизонтально, так і похило. Оскільки сланцева нафта видобувається із порід, дрібні порожнини яких заповнені нафтою і локалізовані (ізольовані) породою, то для вилучення нафти необхідно в породі зробити систему чисельних тріщин з можливістю руху нафти. Технологія видобутку сланцевої нафти подібна до технології видобування сланцевого газу. Однак при видобутку сланцевої нафти горизонтальну ділянку експлуатаційної свердловини розташовують дещо глибше — нижче рівня, де залягають важкий конденсат і нафта. Для утворення зони тріщинуватості навколо видобувної свердловини і забезпечення руху нафти в привибійну зону свердловини, на її горизонтальній ділянці проводять гідророзриви продуктивного сланцевого пласта.

## Запаси і видобуток
За даними EIA і ОПЕК світові запаси сланцевої нафти (щільних порід) становлять 300 млрд барелів. Для порівняння — загальносвітові запаси традиційної нафти оцінюють в 1390 млрд барелів. У США до 2013 р. виявлено близько 20 формацій сланцевої нафти. Основні її запаси зосереджені на півдні Техасу (Ігл Форд), в районі Скелястих гір, на західному узбережжі, а також на північному сході США. Великі запаси цієї нафти знаходяться у східній частині Канади, а в Латинській Америці — у Мексиці (утворення Чіконтепес) та в Аргентині (нафтове поле Вака Муерта). Розвідані перспективні родовища сланцевої нафти на Близькому Сході: в Сирії (R'Mah), в північній частині Перської затоки (утворення Саргелу), в Омані (утворення Атели), а також в Росії (формації Західного Сибіру) та в Австралії (басейн Аркарінга). Перспективні родовища є також у Північно-Східній Україні, що відкриває гарні перспективи для розвитку вітчизняного видобування сланцевої нафти.
З 2005-2010-х років США і, меншою мірою, Канада активно нарощували видобуток такої нафти в ході так званої сланцевої революції. У 2011 році її виробництво цими країнами досягло 1 мільйона барелів на день, в 2012 — 2 мільйонів, в 2013 — 3 мільйонів, а на початку 2014 перевищило 3.5 мільйона барелів на день, склавши приблизно 4,3 % від світового видобутку всіх типів нафти.

title: Нафта щільних колекторів

wikitext:
'''Tight oil''' (''нафта низькопроникних колекторів''; ''нафта (високо)щільних колекторів. Також shale oil, light tight oil, LTO'') — вуглеводневі ресурси, що складаються з легкої нафти, що знаходиться в колекторах з низькою проникністю (щільних), таких так сланці, щільні пісковики, вапняки.

== Загальний опис ==
Економічно виправданий видобуток подібних [[вуглеводні]]в часто вимагає застосування багатостадійного [[гідророзрив пласта|гідророзриву пласта]] і точного похило-спрямованого буріння з протяжними горизонтальними ділянками. Слід відзначити, що видобування сланцевої нафти (нафти щільних колекторів) стало комерційно вигідним завдяки технологіям горизонтального [[буріння]] і [[гідравлічний розрив пласта|гідравлічного розриву пласта]] (англ. fracking). При цьому свердловина пробурюється вертикально вниз до глибини залягання пласта сланцю і повертає горизонтально або під нахилом, залежно від розташування геологічних порід. На сьогодні найбільш поширена технологія багатостовбурного [[горизонтальне буріння|горизонтального буріння]], при якій одна вертикальна свердловина розгалужується на декілька (до 30) горизонтальних свердловин. Цей метод буріння в багато разів збільшує площу зіткнення сланцевої породи із свердловиною, проте в силу низької проникності породи не дозволяє зібрати достатню кількість нафти. Для забезпечення припливу нафти до свердловини в породі створюється мережа тріщин за допомогою гідророзриву пласта. На даний час поширене застосування багатоступінчастого гідророзриву пласта.

'''Слід відрізняти ''tight oil'' від ''oil shale'' — нафтових сланців ([[Горючі сланці|горючих сланців]]), багатих [[кероген]]ом (тверді вуглеводн), і від ''shale oil'' — [[Сланцева нафта|сланцевої нафти]] (термінологія МЕА), отриманої з горючих сланців'''.<ref name="WEO2012 Special">{{cite book |url= http://www.worldenergyoutlook.org/media/weowebsite/2012/goldenrules/WEO2012_GoldenRulesReport.pdf |title= Golden Rules for a Golden Age of Gas. World Energy Outlook Special Report on Unconventional Gas |date= 29 травня 2012 |author= [[Міжнародне енергетичне агентство|IEA]] |publisher= [[Organisation for Economic Co-operation and Development|OECD]] |format= PDF |page= 21 |accessdate=  15 січня 2015 |archive-date=  17 травня 2018 |archive-url= https://web.archive.org/web/20180517003120/http://www.worldenergyoutlook.org/media/weowebsite/2012/goldenrules/WEO2012_GoldenRulesReport.pdf }}</ref><ref name=WEO2013>{{cite book |title= World Energy Outlook 2013 | year = 2013 | author=[[Міжнародне енергетичне агентство|IEA]] | publisher = [[Organisation for Economic Co-operation and Development|OECD]] | page = 424| isbn=978-92-64-20130-9}}</ref>

Міжнародне енергетичне агентство рекомендує застосовувати термін «light tight oil» для легкої нафти, видобутої з сланцевих пластів або з інших низькопроникних колекторів і формацій. Звіт «World Energy Resources 2013» організації World Energy Council використовує термін «tight oil».<ref name=WEO2013/><ref name=WER2013>{{cite book | url = http://www.worldenergy.org/wp-content/uploads/2013/09/Complete_WER_2013_Survey.pdf | title = World Energy Resources 2013 Survey | year = 2013 | publisher = [[World Energy Council]] | page = 2.46 | isbn = 9780946121298 | format = PDF | accessdate = 15 січня 2015 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20140221160815/http://www.worldenergy.org/wp-content/uploads/2013/09/Complete_WER_2013_Survey.pdf | archivedate = 21 лютого 2014 | deadurl = yes }}</ref>

У США і Канаді, в тому числі міністерством енергетики США, для позначення легкої нафти низькопроникних колекторів часто застосовується термін [[Сланцева нафта]] ({{lang-en|Shale oil}}).

=== Особливості сланцевої нафти ===
За складом сланцева нафта не відрізняється від традиційної. Відмінність полягає у властивостях осадових порід, в яких вона залягає. Сланцева нафта міститься в порах чи лакунах пластів, які характеризуються низькою проникністю, тому нафта не може вільно пересуватися всередині пласта. Внаслідок цього приплив нафти до звичайної свердловини буде практично відсутній. Крім того, продуктивні пласти щільних низькопроникних колекторів мають товщину від 10 до 100 м, залягають на глибині від 1 тис. до 5 тис. м і можуть розташовуватися як горизонтально, так і похило. Оскільки сланцева нафта видобувається із порід, дрібні порожнини яких заповнені нафтою і локалізовані (ізольовані) породою, то для вилучення нафти необхідно в породі зробити систему чисельних тріщин з можливістю руху нафти. Технологія видобутку сланцевої нафти подібна до технології видобування [[сланцевий газ|сланцевого газу]]. Однак при видобутку сланцевої нафти горизонтальну ділянку експлуатаційної свердловини розташовують дещо глибше — нижче рівня, де залягають важкий [[конденсат]] і [[нафта]]. Для утворення зони тріщинуватості навколо видобувної свердловини і забезпечення руху нафти в привибійну зону свердловини, на її горизонтальній ділянці проводять [[гідравлічний розрив пласта|гідророзриви]] продуктивного сланцевого пласта.

== Запаси і видобуток ==
За даними [[EIA]] і [[ОПЕК]] світові запаси сланцевої нафти (щільних порід) становлять 300 млрд барелів. Для порівняння — загальносвітові запаси традиційної нафти оцінюють в 1390 млрд барелів. У США до 2013 р. виявлено близько 20 формацій сланцевої нафти. Основні її запаси зосереджені на півдні Техасу (Ігл Форд), в районі Скелястих гір, на західному узбережжі, а також на північному сході США. Великі запаси цієї нафти знаходяться у східній частині Канади, а в Латинській Америці — у Мексиці (утворення Чіконтепес) та в Аргентині (нафтове поле Вака Муерта). Розвідані перспективні родовища сланцевої нафти на Близькому Сході: в Сирії (R'Mah), в північній частині Перської затоки (утворення Саргелу), в Омані (утворення Атели), а також в Росії (формації Західного Сибіру) та в Австралії (басейн Аркарінга). Перспективні родовища є також у Північно-Східній Україні, що відкриває гарні перспективи для розвитку вітчизняного видобування сланцевої нафти.

З 2005-2010-х років США і, меншою мірою, Канада активно нарощували видобуток такої нафти в ході так званої сланцевої революції. У 2011 році її виробництво цими країнами досягло 1 мільйона барелів на день, в 2012 — 2 мільйонів, в 2013 — 3 мільйонів, а на початку 2014 перевищило 3.5 мільйона барелів на день, склавши приблизно 4,3 % від світового видобутку всіх типів нафти.<ref>{{citation|title=Supply shock from North American oil rippling through global markets|date=14 травня 2013|url=http://www.iea.org/newsroomandevents/pressreleases/2013/may/name,38080,en.html|work=IEA|institution=Міжнародне енергетичне агентство|accessdate=28 грудня 2013|archiveurl=https://web.archive.org/web/20131019123601/http://www.iea.org/newsroomandevents/pressreleases/2013/may/name,38080,en.html|archivedate=19 жовтня 2013|deadurl=yes}}</ref>
==Див. також==
* [[Газ щільних порід]]

== Примітки ==
{{Примітки}}

[[Категорія:Нафта щільних колекторів|*]]


text:
# Дружба (Кривий Ріг)
Футбольний клуб «Дружба» (Кривий Ріг) — український футбольний клуб з Кривого Рогу Дніпропетровської області, заснований у 2004 році. Виступає у Чемпіонаті та Кубку Дніпропетровської області. До 2019 року представляв с. Новомиколаївка Херсонської області та виступав у Чемпіонаті та Кубку Херсонської області. На всеукраїнському рівні виступав у Чемпіонатах України серед аматорів 2017/18 і 2018/19, а також Кубку України серед аматорів 2017/18.

## Досягнення
Чемпіонат Херсонської області:
 Переможець: 2017
 Бронзовий призер: 2018
Кубок Херсонської області:
 Володар: 2015
 Фіналіст (2): 2017, 2018
Суперкубок Херсонської області:
 Володар: 2018
Чемпіонат Дніпропетровської області:
 Срібний призер: 2016, 2020/21
 Бронзовий призер: 2019
Кубок Дніпропетровської області:
 Фіналіст: 2020/21
Суперкубок Дніпропетровської області:
 Володар: 2021
Чемпіонат України з футболу серед аматорів:
- 2017/18: 1 місце в групі 3
- 2018/19: 7 місце в групі 3

title: Дружба (Кривий Ріг)

wikitext:
{{otheruses|Дружба (значення)}}
{{Футбольний клуб
| назва клубу = «Дружба» (Новомиколаївка)
| емблема = Логотип ФК «Дружба» (Новомиколаївка).jpg
| розмір емблеми  = 180px
| повна назва = Футбольний клуб<br>«Дружба» (Кривий Ріг)
| прізвисько =
| місто = [[Кривий Ріг]]
| країна = {{UKR}}
| рік заснування = [[2004]]
| стадіон = [[Гірник (стадіон, Кривий Ріг)|«Гірник» (Кривий Ріг)]]
| вміщує = 2500
| президент = {{Прапорець|UKR}} Микола Моргун
| головний тренер = {{Прапорець|UKR}} Руслан Переверзій
| ліга = [[Чемпіонат Дніпропетровської області з футболу|Чемпіонат Дніпропетровської області]]
| сезон = 2020/21
| місце = 2 місце
| сайт =
}}

'''Футбольний клуб «Дружба» (Кривий Ріг)''' — [[Україна|український]] [[футбольний клуб]] з [[Кривий Ріг|Кривого Рогу]] [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської області]], заснований у [[2004]] році. Виступає у [[Чемпіонат Дніпропетровської області з футболу|Чемпіонаті]] та [[Кубок Дніпропетровської області з футболу|Кубку Дніпропетровської області]]. До 2019 року<ref>{{Cite web|title=Чемпіонат ААФУ|url=http://www.aafu.org.ua/championship|website=aafu.org.ua|date=2019-07-14|accessdate=2022-08-09|publisher=Офіційний сайт Асоціації аматорського футболу України|archive-date=2019-07-14|archive-url=https://web.archive.org/web/20190714112133/http://www.aafu.org.ua/championship}}</ref> представляв с. [[Новомиколаївка (Бериславський район)|Новомиколаївка]] [[Херсонська область|Херсонської області]] та виступав у [[Чемпіонат Херсонської області з футболу|Чемпіонаті]] та [[Кубок Херсонської області з футболу|Кубку Херсонської області]]. На всеукраїнському рівні виступав у [[Чемпіонат України з футболу серед аматорів|Чемпіонатах України серед аматорів]] [[Чемпіонат України з футболу серед аматорів 2017—2018|2017/18]] і [[Чемпіонат України з футболу серед аматорів 2018—2019|2018/19]], а також [[Кубок України з футболу серед аматорів 2017—2018|Кубку України серед аматорів 2017/18]].

== Досягнення ==
'''[[Чемпіонат Херсонської області з футболу|Чемпіонат Херсонської області]]:'''
: {{Gold01}} '''Переможець:''' 2017
: {{Bronze03}} '''Бронзовий призер:''' 2018

'''[[Кубок Херсонської області з футболу|Кубок Херсонської області]]:'''
: {{Gold01}} '''Володар:''' 2015
: {{Silver02}} '''Фіналіст (2):''' 2017, 2018

'''[[Суперкубок Херсонської області з футболу|Суперкубок Херсонської області]]:'''
: {{Gold01}} '''Володар:''' 2018

'''[[Чемпіонат Дніпропетровської області з футболу|Чемпіонат Дніпропетровської області]]:'''
: {{Silver02}} '''Срібний призер''': 2016, 2020/21
: {{Bronze03}} '''Бронзовий призер:''' 2019

'''[[Кубок Дніпропетровської області з футболу|Кубок Дніпропетровської області]]:'''
: {{Silver02}} '''Фіналіст''': 2020/21

'''[[Суперкубок Дніпропетровської області з футболу|Суперкубок Дніпропетровської області]]:'''
: {{Gold01}} '''Володар:''' 2021

'''[[Чемпіонат України з футболу серед аматорів]]:'''
* [[Чемпіонат України з футболу серед аматорів 2017—2018|2017/18]]: 1 місце в групі 3
* [[Чемпіонат України з футболу серед аматорів 2018—2019|2018/19]]: 7 місце в групі 3

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20180527031439/http://www.aafu.org.ua/teams/druzhba-novomykolayivka-khersonska-obl Профіль клубу на офіційному сайті ААФУ]
* [http://www.aafu.org.ua/news/chempionat-aafu/512 «Дружба (Новомиколаївка): база у Кривому Розі, інтерес до лідерів, очікування напруженої весни] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180523145620/http://www.aafu.org.ua/news/chempionat-aafu/512 |date=23 травня 2018 }}
* [http://footballfacts.ru/clubs/431670-druzhba-s-novonikolaevka «Дружба», с. Новониколаевка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180609053737/http://footballfacts.ru/clubs/431670-druzhba-s-novonikolaevka |date=9 червня 2018 }} {{ref-ru}}
* [https://amateur.footboom.com/team/115-druzhba «Дружба» (Новониколаевка)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190822175936/https://amateur.footboom.com/team/115-druzhba |date=22 серпня 2019 }} {{ref-ru}}

{{Футбольний клуб-доробити}}
{{Портали|Футбол|Спорт}}

[[Категорія:Футбольні клуби Херсонської області]]
[[Категорія:Футбольні клуби Кривого Рогу]]
[[Категорія:Футбольні клуби, засновані 2004]]
[[Категорія:Бериславський район]]
[[Категорія:2004 в українському спорті]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2004]]

title: «Дружба» (Новомиколаївка)

Повна назва: Футбольний клуб · «Дружба» (Кривий Ріг)

Населений пункт: Кривий Ріг, Україна

Стадіон: «Гірник» (Кривий Ріг)

Президент: Микола Моргун

Головний тренер: Руслан Переверзій

Ліга: Чемпіонат Дніпропетровської області

2 місце


text:
# Андрійко Микола Матвійович
Мико́ла Матві́йович Андрійко (нар. 6 травня 1922, с. Вільшани. — пом. 28 грудня 2008, Харків) — радянський військовик часів Другої світової війни, червоноармієць, Герой Радянського Союзу (1943).

## Біографія
Народився 6 травня 1922 року в селі Вільшани, нині селище міського типу Дергачівського району Харківської області, у родині робітника. Українець. Закінчив Вільшанську семирічну школу. 1938 року вступив на Харківський завод імені Комінтерну (нині завод транспортного машинобудування імені Малишева), де працював спочатку учнем, а потім модельником.
До лав РСЧА призваний у липні 1941 року. Учасник німецько-радянської війни з 1941 року. Брав участь у боях під Севастополем, Воронежем, Курськом, Льговом, Севськом, форсував Десну, Сож, Дніпро. Був кілька разів поранений та контужений, але після лікування незмінно повертався в діючу армію.
Особливо старший телефоніст 685-го стрілецького полку 193-ї стрілецької дивізії 65-ї армії Центрального фронту червоноармієць М. М. Андрійко відзначився під час битви за Дніпро. 15 жовтня 1943 року при форсуванні Дніпра біля селища міського типу Лоєв Гомельської області Білорусі.
Виконуючи обов'язки командира відділення, брав участь у виготовленні з колод плота для майна, а потім став переправлятися разом з двома бійцями через Дніпро. Коли до берега залишалося подолати останні десятки метрів, від розриву снаряда пліт Андрійка перекинувся. Довелося добиратися вплав, захопивши з собою котушки з дротом та кілька телефонних апаратів.
На другому плоту переправилося ще вісім солдатів. Микола Андрійко одним з перших увірвався до траншеї противника. Зав'язалася рукопашна сутичка. Двох німецьких солдатів він застрелив та одного заколов багнетом. Незабаром Андрійко та інші солдати встановили зв'язок зі штабом полку та отримали наказ: «Утримати плацдарм до підходу основних сил».
Цей бойовий наказ було виконано. Противник вдавався до запеклих контратак, обстрілював траншею з мінометів та кулеметів. Але захопити плацдарм німецьких силам не вдалося. Через добу на правий берег переправилися всі підрозділи полку.
У жовтні 1943 року Андрійко був важко поранений. Близько року лікарі боролися за його життя, кілька разів оперували. Рани гоїлися, а потім знову відкривались. Кілька металевих осколків залишилися в тілі.
Після війни Андрійко був демобілізований зі Збройних Сил СРСР. 1947 року став членом ВКП (б) /КПРС. Повернувся на Харківський завод імені Малишева. Однак здоров'я не дозволило йому знову стати до верстата. Закінчивши Харківські обласні курси партійних та радянських працівників, М. М. Андрійко близько двадцяти років працював старшим економістом у своєму рідному модельному цеху. Потім його висунули на посаду начальника бюро праці та зарплати того ж цеху. Без відриву від виробництва ветеран війни закінчив дворічну обліково-планову школу та Харківський обліково-економічний технікум.
Протягом багатьох років М. М. Андрійко обирали головою цехового комітету та членом заводського комітету профспілки, був він і секретарем цехової партійної організації.
Жив у місті Харкові. Помер 28 грудня 2008 року. Похований в Харкові на кладовищі № 2.

## Нагороди та звання
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 30 жовтня 1943 року «за успішне форсування річки Дніпро, міцне закріплення плацдарму на західному березі річки Дніпро та виявлені при цьому відвагу і героїзм», червоноармійцеві Андрійку Миколі Матвійовичу присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна та медалі «Золота Зірка» (№ 6694).
Також нагороджений українськими орденами Богдана Хмельницького 2-го (2005) та 3-го (14.10.1999) ступенів, радянськими орденами Трудового Червоного Прапора, Вітчизняної війни 2-го ступеня (11.03.1985) і медалями.
Почесний громадянин міста Харкова.

## Пам'ять
- Меморіальна дошка у Харкові на будинку за адресою: проспект Героїв Харкова, 2, де він мешкав[2].
- Пам'ятник у Вільшанах Харківського району на розі вулиць Гончаренка та Миколи Андрійка[2].

title: Андрійко Микола Матвійович

wikitext:
{{Однофамільці|Андрійко}}
{{Військовик
|приналежність = {{URS}}<br/> {{UKR}}
|роки служби = 1941—1946
|битви = [[Німецько-радянська війна]]
}}
'''Мико́ла Матві́йович Андрійко''' ({{н}} {{ДН|6|5|1922}}, с. [[Вільшани (смт)|Вільшани]]. — {{†}} {{ДС|28|12|2008}}, [[Харків]]) — радянський [[військовик]] часів [[Друга світова війна|Другої світової війни]], [[червоноармієць]]<ref>На дату присвоєння звання Героя Радянського Союзу</ref>, [[Герой Радянського Союзу]] (1943).

== Біографія ==
Народився [[6 травня]] [[1922]] року в селі Вільшани, нині [[селище міського типу]] [[Дергачівський район|Дергачівського району]] [[Харківська область|Харківської області]], у родині робітника. [[Українець]]. Закінчив Вільшанську семирічну школу. 1938 року вступив на Харківський завод імені Комінтерну (нині [[Завод імені В. О. Малишева|завод транспортного машинобудування імені Малишева]]), де працював спочатку учнем, а потім [[модельник]]ом.

До лав [[РСЧА]] призваний у липні 1941 року. Учасник [[Німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] з 1941 року. Брав участь у боях під [[Севастополь|Севастополем]], [[Воронеж]]ем, [[Курськ]]ом, [[Льгов]]ом, [[Севськ]]ом, форсував [[Десна|Десну]], [[Сож]], [[Дніпро]]. Був кілька разів поранений та контужений, але після лікування незмінно повертався в діючу армію.

Особливо старший телефоніст 685-го стрілецького полку [[193-тя стрілецька дивізія (СРСР)|193-ї стрілецької дивізії]] [[65-а армія (СРСР)|65-ї армії]] [[Центральний фронт (Друга світова війна)|Центрального фронту]] червоноармієць М. М. Андрійко відзначився під час [[Битва за Дніпро|битви за Дніпро]]. 15 жовтня 1943 року при форсуванні [[Дніпро|Дніпра]] біля селища міського типу [[Лоєв]] [[Гомельська область|Гомельської області]] [[Білорусь|Білорусі]].

Виконуючи обов'язки командира відділення, брав участь у виготовленні з колод плота для майна, а потім став переправлятися разом з двома бійцями через [[Дніпро]]. Коли до берега залишалося подолати останні десятки метрів, від розриву снаряда пліт Андрійка перекинувся. Довелося добиратися вплав, захопивши з собою котушки з дротом та кілька телефонних апаратів.

На другому плоту переправилося ще вісім солдатів. Микола Андрійко одним з перших увірвався до траншеї противника. Зав'язалася рукопашна сутичка. Двох німецьких солдатів він застрелив та одного заколов багнетом. Незабаром Андрійко та інші солдати встановили зв'язок зі штабом полку та отримали наказ: «Утримати плацдарм до підходу основних сил».

Цей бойовий наказ було виконано. Противник вдавався до запеклих контратак, обстрілював траншею з мінометів та кулеметів. Але захопити плацдарм німецьких силам не вдалося. Через добу на правий берег переправилися всі підрозділи полку.

У жовтні 1943 року Андрійко був важко поранений. Близько року лікарі боролися за його життя, кілька разів оперували. Рани гоїлися, а потім знову відкривались. Кілька металевих осколків залишилися в тілі.

Після війни Андрійко був демобілізований зі Збройних Сил [[СРСР]]. [[1947|1947 року]] став членом [[ВКП (б)]] /[[КПРС]]. Повернувся на [[Завод імені В. О. Малишева|Харківський завод імені Малишева]]. Однак здоров'я не дозволило йому знову стати до верстата. Закінчивши Харківські обласні курси партійних та радянських працівників, М. М. Андрійко близько двадцяти років працював старшим економістом у своєму рідному модельному цеху. Потім його висунули на посаду начальника бюро праці та зарплати того ж цеху. Без відриву від виробництва ветеран війни закінчив дворічну обліково-планову школу та Харківський обліково-економічний технікум.

Протягом багатьох років М. М. Андрійко обирали головою цехового комітету та членом заводського комітету профспілки, був він і секретарем цехової партійної організації.

Жив у місті [[Харків|Харкові]]. Помер [[28 грудня]] [[2008|2008 року]]. Похований в [[Харків|Харкові]] на [[Міський цвинтар №2 (Харків)|кладовищі № 2]].

== Нагороди та звання ==
Указом [[Президія Верховної Ради СРСР|Президії]] [[Верховна Рада СРСР|Верховної Ради СРСР]] від [[30 жовтня]] [[1943]] року «за успішне [[Форсування Дніпра (1943)|форсування річки Дніпро]], міцне закріплення плацдарму на західному березі річки Дніпро та виявлені при цьому відвагу і героїзм», червоноармійцеві Андрійку Миколі Матвійовичу присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням [[орден]]а [[Орден Леніна|Леніна]] та [[Медаль|медалі]] [[Медаль «Золота Зірка» (СРСР)|«Золота Зірка»]] (№ 6694).

Також нагороджений українськими орденами [[Орден Богдана Хмельницького (Україна)|Богдана Хмельницького]] 2-го (2005) та 3-го (14.10.1999) ступенів, радянськими орденами [[Орден Трудового Червоного Прапора|Трудового Червоного Прапора]], [[Орден Вітчизняної війни|Вітчизняної війни]] 2-го ступеня (11.03.1985) і медалями.

[[Почесний громадянин]] міста [[Харків|Харкова]].

== Пам'ять ==
* Меморіальна дошка у Харкові на будинку за адресою: проспект Героїв Харкова, 2, де він мешкав<ref name=":0">{{Cite web|url=http://www.vilshany.info/u-vogn-drugo-sv-tovo/andr-iko-mikola-matv-iovich.html|title=Андрійко Микола Матвійович|last=|first=|date=|website=www.vilshany.info|publisher=|language=|accessdate=2019-01-07|archive-date=7 січня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190107181158/http://www.vilshany.info/u-vogn-drugo-sv-tovo/andr-iko-mikola-matv-iovich.html}}</ref>.
* Пам'ятник у Вільшанах Харківського району на розі вулиць Гончаренка та Миколи Андрійка<ref name=":0" />.
{{External media|image1=[http://www.warheroes.ru/hero/hero.asp?id=3844 Надгробний пам'ятник]}}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* {{книга
|автор          =
|частина          =
|заголовок       = Навічно в серці народному
|оригінал       =
|посилання         =
|відповідальний =
|видання        = 3-е, доп. і испр
|місце          = Мінськ
|видавництво   =
|рік            = 1984
|тому            =
|сторінки       =
|сторінок        =
|серія          =
|isbn           =
|тираж          =
}}
* {{книга
|автор          = Плесцов К. М.
|частина          =
|заголовок       = Люди високого подвигу
|оригінал        =
|посилання         =
|відповідальний =
|видання        =
|місце          = {{М.}}
|видавництво   =
|рік            = 1962
|тому            =
|сторінки       =
|сторінок        =
|серія          =
|isbn           =
|тираж          =
}}
* {{книга
|автор          =
|частина          =
|заголовок       = Подвиги в ім'я Вітчизни
|оригінал       =
|посилання         =
|відповідальний =
|видання        = 2-е вид
|місце          = Харків
|видавництво   = Прапор
|рік            = 1985
|тому            =
|сторінки       =
|сторінок        =
|серія          =
|isbn           =
|тираж          =
}}
* {{Warheroes|id=8572}}

{{Бібліоінформація}}
{{Герої Радянського Союзу}}

{{Портали|Біографії|СРСР}}

[[Категорія:Радянські військові зв'язківці Другої світової війни]]
[[Категорія:Учасники битви за Дніпро]]
[[Категорія:Герої Радянського Союзу — уродженці України]]
[[Категорія:Герої Радянського Союзу — українці]]
[[Категорія:Працівники Заводу імені В. О. Малишева]]

title: Андрійко Микола Матвійович

Народження: 6 травня 1922 · Вільшани, Харківський повіт, Харківська губернія, Українська СРР

Смерть: 28 грудня 2008 (86 років) · Харків, Україна

Поховання: Міське кладовище № 2

Країна: СРСР

Приналежність: СРСР · Україна

Партія: ВКП(б)

Звання: червоноармієць

Війни / битви: Німецько-радянська війна

Нагороди: Герой Радянського Союзу · медаль «Золота Зірка» · орден Леніна · орден Вітчизняної війни II ступеня · орден Трудового Червоного Прапора · медаль Жукова · ювілейна медаль «50 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · ювілейна медаль «60 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «20 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «30 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» · медаль «Сорок років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941 —1945 рр.» · медаль «50 років Збройних Сил СРСР» · ювілейна медаль «60 років Збройних Сил СРСР» · орден Богдана Хмельницького I ступеня · орден Богдана Хмельницького III ступеня · Медаль «Захиснику Вітчизни» · ювілейна медаль «60 років визволення України від фашистських загарбників» · почесний громадянин Харкова


text:
# Радьківка (Прилуцький район)
Ра́дьківка — село в Україні, у Прилуцькому районі Чернігівської області. Населення становить 106 осіб. Входить до складу Малодівицької селищної громади.

## Географія
Селом протікає річка Радківка і впадає у річку Удай. Вище за течією річки Радківка на відстані 2 км розташоване село Пелюхівка. На протилежному березі річки Удай знаходиться село Заудайка.

## Історія села
Хутір Радьківщина, тепер село Радьківка, знаходився серед дрімучого лісу на північ від Прилук поблизу річки Удай. 4 березня 1709 року цей хутір разом з млином придбав Павло Ракович, що було затверджено універсалом гетьмана Івана Скоропадського.
Павло Ракович по прикладу свого батька Семена служив у козачих полках в чині бунчукового товариша. Учасник Гилянського походу, в котрому загинули його сини Андрій та Федір. В 1729 році за універсалом Данила Апостола призначений наказним полковником Переяславського полку. Мав близькі стосунки з відомим Київським митрополитом Рафаїлом Заборовським, який за сімейними переказами приїздив у маєтності Раковичів.
Найдавніше знаходження на мапах 1812 рік
У 1862 році у селі володарському Радьківка була церква, 2 ярмарки, 3 заводи та 20 дворів де жило 242 особи.
У 1911 році у селі Радьківка була Вознесенська церква, церковно-парафіяльна школа та жило 404 особи.
До 1935 року приєднана Слобідка (Радьківська (Обичівська), Раковича)

## Історія сільської церкви
25 січня 1736 року Павло Ракович уклав угоду з Корнилієм Нельговським (батько відомого петербурзького співака, сотника Лохвицької сотні Василя Нельговського), пресвітером Обичівської Свято-Михайлівської церкви про будівництво у своєму дворі церкви Вознесіння Господнього. На це було отримано дозвіл від ігумена Густинського монастиря Гавриїла Леопольського. За відмову від частини свого приходу отець Корнилій попросив надати йому право, або його дітям бути настоятелем Радьківської церкви.
Церква була дерев'яна, невелика, знаходилась поруч від сучасної. Три покоління Раковичів зі своїми парафіянами молились у першій Радьківській церкві, і врешті представник четвертого покоління після Павла Раковича, бунчуковий товариш, а пізніше колезький асесор Федір Стефанович Ракович, вирішив побудувати нову церкву, бо перша прийшла в непридатний стан.
Дозвіл на будівництво нової кам'яної церкви було отримано 16 грудня 1796 року за № 1730 у архієпископа Чернігівського і Ніжинського Віктора (Садковського).
Федір Ракович отримав гарну освіту на той час у Київської духовної академії. Тому побажав, щоб церква в архітектурі та живописі була високохудожньо оздоблена.
На жаль, невідомі імена майстрів прекрасної святині. Чудовий іконостас, фрески у вівтар, ікону Божої Матері було створено запрошеним академіком.
18 травня 1805 року храм було освячено. Дзвіниця побудована окремо від церкви. При церкві існував чудовий хор, слава про нього була відома далеко від Радьківки. 11 травня 1815 року помер Федір Ракович, який був похований з лівого боку при вході до церкви, 2 травня 1836 року померла Анастасія — дружина Федора, яка похована з правого боку при вході до церкви. Над прахом померлих були вмуровані мармурові плити з надписами.
Вознесенська церква була холодною і тому старший син Федора Раковича, колезький асесор Олександр Федорович Ракович, отримавши дозвіл від 13 червня 1846 року у архієпископа Полтавського і Переяславського Гедеона (Вишневського), з північної сторони прибудував до церкви теплий храм Олександра Невського. Кріпосний селянин Мусій Криворучко створив різьблений іконостас. Ікони — копії з творів італійських малярів, писані родичкою Раковичів, художницею-аматоркою Кочубей.
У 1879 році помер Олександр і його дружина Марія Ракович, вони були поховані в склепі церкви Олександра Невського. На цвинтарі церкви поховані старший син Олександра Георгій Олександрович і дві його дочки — Надія та Ольга.
18 травня 1905 року виповнилось 100 років, коли була освячена Радьківська Вознесенська церква. Священник цієї церкви Петро Базилевський дослідив архівні записи, котрі зберігалися в церковних приміщеннях і до ювілейної дати видав статтю у журналі «Полтавские епархиальные ведомости» № 17 від 1 червня 1905 року. Стаття «История возникновения церкви в с. Радьковка. (Ко столетию Вознесенской церкви)» описує життя власників церкви — родини Раковичів, будівництво та історію церковного життя.
Описано церковне майно першої дерев'яної Радьківської церкви: Євангеліє, обкладене срібними прикрасами 1785 року; дзвони — 2 штуки 1788 року; уніатський требник 1771 року; тріодпостна 1727 року; апостол 1695 року; служебник 1735 року (подарований Павлу Раковичу митрополитом Рафаїлом, на ньому крім підпису Рафаїла є підпис архієпископа Полтавського Іоанна); метричні записи 1738 року; укази 1737 року; декілька ікон; дерев'яний свічник…
За часів бездуховності країни Рад церква руйнується, виконує роль зерносховища, з допомогою Прилуцьких «дачників» і байдужості районної влади розкрадається підлога, цегла, нищаться стіни… Храм Олександра Невського повністю зруйнований.
В перші роки української незалежності не здійснювалось ніяких зусиль, щоб зберегти чудову архітектуру споруди початку XIX ст. Така безвідповідальність призводила до знищення не тільки архітектури, а й нашої духовності.
З проханням до Синоду та Патріарха Київського і всієї Руси-України Філарета відкрити Свято-Вознесенський чоловічий монастир на базі храму Вознесіння Господнього в с. Радьківка Прилуцького району Чернігівської області звернувся єпископ Чернігівський і Ніжинський Іларіон.
23 січня 2010 року під головуванням Святійшого Патріарха Київського і всієї Руси-України Філарета в його столичній резиденції відбулося засідання Священного Синоду Української православної церкви Київського Патріархату.
Синод постановив благословити утворення першого чинного чоловічого монастиря Української православної церкви Київського патріархату на території Чернігівщини і при храмі було відкрито Свято-Вознесенський чоловічий монастир УПЦ КП, якому допомагає окремий Прилуцький козацький полк ім. П. Сагайдачного.
8 березня 2013 року Синод розглянув прохання преосвященного Євстратія, архієпископа Чернігівського і Ніжинського, про затвердження ієромонаха Петра (Репетухи) намісником Вознесенського чоловічого монастиря в селі Радьківка Прилуцького району Чернігівської області.
Отець Петро (в миру — Павло Григорович Репетуха) закінчив Київську Академію при Михайлівському монастирі, ніс послух у храмі Нової Басані, був пострижений у монахи в Чернігівський єпархіальній церкві Святителя Феодосія, потім посвячений в ієродиякони в Катерининській церкві, потім, в тій же церкві, зведений в сан ієромонаха.

## Сучасність
Отець Петро проводить недільні і святкові служби, при храмі є хор півчих. Двері до храму відкриті цілодобово, в ньому немає замків — навіть вночі можна зайти до церкви, взяти безкоштовну свічку, запалити її і порозмовляти з Богом в тиші.
9 жовтня 2018 року церква стала прихистком для жителів села під час вибухів на 6 арсеналі поблизу смт. Дружба.
Зараз Вознесенська церква знаходиться в стадії відновлення і жителі с. Радьківка та туристи не втрачають надії на відновлення величної святині.
Церква і сьогодні дивує туристів досконалістю архітектурних форм. А місцеві жителі доповнюють розповіді про храм і його чудодійну силу.
Храм знаходиться на околиці села серед сільського парку, являє собою пам'ятник класицизму. Перед входом до Свято-Вознесенської церкви знаходиться гранітна надгробна плита, встановлена поміщиці Ракович.

title: Радьківка (Прилуцький район)

wikitext:
{{Село
| назва           = Радьківка
| область         = [[Чернігівська область]]
| район           = [[Прилуцький район]]
| громада         = [[Малодівицька селищна громада]]
| код КОАТУУ      = 7424186103
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| зображення      = Церква Вознесіння, село Радьківка,.jpg
| зображення_розмір =
| зображення_підпис = [[Свято-Вознесенська церква (Радьківка)|Церква Вознесіння]]
| засновано       = 1600
| населення       = 106
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,705
| ref-площа       =
| щільність       = 150,35
| поштовий індекс = 17540
| телефонний код  = 4637
| координати      = {{coord|50|42|29|N|32|15|15|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 50|
| lat_min         = 42|
| lat_sec         = 29
| lon_deg         = 32|
| lon_min         = 15|
| lon_sec         = 15
| висота          = 123
| ref-висота      =
| водойма         = Удай
| адреса          = 17520, Чернігівська обл., Прилуцький р-н, с.Обичів, вул.Незалежності,35а
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Ра́дьківка''' — [[село]] в Україні, у [[Прилуцький район|Прилуцькому районі]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]]. Населення становить 106 осіб. Входить до складу [[Малодівицька селищна громада|Малодівицької селищної громади]].

== Географія ==
Селом протікає річка [[Радківка (річка)|Радківка]] і впадає у річку [[Удай]]. Вище за течією річки [[Радківка (річка)|Радківка]] на відстані 2 км розташоване село [[Пелюхівка]]. На протилежному березі річки [[Удай]] знаходиться село [[Заудайка]].

== Історія села ==
Хутір Радьківщина, тепер село Радьківка, знаходився серед дрімучого лісу на північ від [[Прилуки|Прилук]] поблизу річки [[Удай]]. 4 березня 1709 року цей хутір разом з млином придбав [[Раковичі (рід)|Павло Ракович]], що було затверджено універсалом гетьмана [[Іван Скоропадський|Івана Скоропадського]].

Павло Ракович по прикладу свого батька Семена служив у козачих полках в чині бунчукового товариша. Учасник [[Перський похід Петра І|Гилянського походу]], в котрому загинули його сини Андрій та Федір. В 1729 році за універсалом [[Данило Апостол|Данила Апостола]] призначений наказним полковником [[Переяславський полк Війська Запорозького|Переяславського полку]]. Мав близькі стосунки з відомим Київським митрополитом [[Рафаїл (Заборовський)|Рафаїлом Заборовським]], який за сімейними переказами приїздив у маєтності Раковичів.

Найдавніше знаходження на мапах 1812 рік<ref>{{Cite web|title=Большая карта Российской Империи 1812 года для Наполеона|url=http://www.etomesto.ru/map-atlas_1812/?x=32.145000&y=50.706779|website=www.etomesto.ru|accessdate=2022-01-24}}</ref>

У 1862 році у селі володарському Радьківка була церква, 2 ярмарки, 3 заводи та 20 дворів де жило 242 особи<ref name=":1">{{Cite web|title=ГПИБ {{!}} [Вып.] 33 : Полтавская губерния. — 1862.|url=http://elib.shpl.ru/ru/nodes/9051-vyp-33-poltavskaya-guberniya-1862#mode/inspect/page/220/zoom/6|website=elib.shpl.ru|accessdate=2022-01-01|first=Н. П.|last=ИнфоРост}}</ref>.

У 1911 році у селі Радьківка була Вознесенська церква<ref name=":0">{{Cite web|url=https://undiasd.archives.gov.ua/doc/metric-books/mbv10-b1.pdf|title=Зведений каталог метричних книг що зберігаються в державних архівах України  т.10, кн..1, ст. 112, 542, 620-621|publisher=Український науково-дослідницкий інститут архівної справи та документознавства|language=uk}}</ref>, церковно-парафіяльна школа та жило 404 особи<ref>{{Cite book
|title=Список населенных мест Полтавской губернии, с кратким географическим очерком губернии.
|last=Полтавский губерский статистический комитет.
|year=1911
|publisher=Полтава: Электроная типография Д.Н. Подземского Петровская улица собственый дом, 1912.
|pages=311 з  562
|language=російською
}}</ref>.

До 1935 року приєднана Слобідка<ref>{{Cite web|title=Operationskarte R - австрийская карта Европейской части России|url=http://www.etomesto.ru/map-atlas_operationskarte-r/?x=32.249015&y=50.708579|website=www.etomesto.ru|accessdate=2022-01-24}}</ref> (Радьківська (Обичівська)<ref name=":1" />, Раковича<ref>{{Cite web|title=Специальная карта Западной части России Шуберта 1826-1840 годов|url=http://www.etomesto.ru/map-shubert-10-verst/?x=32.269961&y=50.691988|website=www.etomesto.ru|accessdate=2022-01-24}}</ref>)

== Історія сільської церкви ==
25 січня 1736 року Павло Ракович уклав угоду з Корнилієм Нельговським (батько відомого петербурзького співака, сотника [[Лохвицька сотня|Лохвицької сотні]] ''Василя Нельговського)'', пресвітером Обичівської Свято-Михайлівської церкви про будівництво у своєму дворі [[Свято-Вознесенська церква (Радьківка)|церкви Вознесіння Господнього]]. На це було отримано дозвіл від ігумена [[Густинський монастир|Густинського монастиря]] Гавриїла Леопольського. За відмову від частини свого приходу отець Корнилій попросив надати йому право, або його дітям бути настоятелем Радьківської церкви.

Церква була дерев'яна, невелика, знаходилась поруч від сучасної. Три покоління Раковичів зі своїми парафіянами молились у першій Радьківській церкві, і врешті представник четвертого покоління після Павла Раковича, бунчуковий товариш, а пізніше колезький асесор Федір Стефанович Ракович, вирішив побудувати нову церкву, бо перша прийшла в непридатний стан.

Дозвіл на будівництво нової кам'яної церкви було отримано 16 грудня 1796 року за № 1730 у архієпископа Чернігівського і Ніжинського Віктора (Садковського).

Федір Ракович отримав гарну освіту на той час у Київської духовної академії. Тому побажав, щоб церква в архітектурі та живописі була високохудожньо оздоблена.

На жаль, невідомі імена майстрів прекрасної святині. Чудовий [[іконостас]], фрески у вівтар, ікону Божої Матері було створено запрошеним академіком.

18 травня 1805 року храм було освячено. Дзвіниця побудована окремо від церкви. При церкві існував чудовий хор, слава про нього була відома далеко від Радьківки. 11 травня 1815 року помер Федір Ракович, який був похований з лівого боку при вході до церкви, 2 травня 1836 року померла Анастасія — дружина Федора, яка похована з правого боку при вході до церкви. Над прахом померлих були вмуровані мармурові плити з надписами.

Вознесенська церква була холодною і тому старший син Федора Раковича, колезький асесор Олександр Федорович Ракович, отримавши дозвіл від 13 червня 1846 року у архієпископа Полтавського і Переяславського [[Гедеон (Вишневський)|Гедеона (Вишневського)]], з північної сторони прибудував до церкви теплий храм Олександра Невського. Кріпосний селянин Мусій Криворучко створив різьблений іконостас. Ікони — копії з творів італійських малярів, писані родичкою Раковичів, художницею-аматоркою Кочубей.

У 1879 році помер Олександр і його дружина Марія Ракович, вони були поховані в склепі церкви Олександра Невського. На цвинтарі церкви поховані старший син Олександра Георгій Олександрович і дві його дочки — Надія та Ольга.

18 травня 1905 року виповнилось 100 років, коли була освячена Радьківська Вознесенська церква. Священник цієї церкви Петро Базилевський дослідив архівні записи, котрі зберігалися в церковних приміщеннях і до ювілейної дати видав статтю у журналі [[Полтавські єпархіальні відомості|«Полтавские епархиальные ведомости»]] № 17 від 1 червня 1905 року. Стаття «История возникновения церкви в с. Радьковка. (Ко столетию Вознесенской церкви)» описує життя власників церкви — родини Раковичів, будівництво та історію церковного життя.

Описано церковне майно першої дерев'яної Радьківської церкви: Євангеліє, обкладене срібними прикрасами 1785 року; дзвони — 2 штуки 1788 року; уніатський требник 1771 року; тріодпостна 1727 року; апостол 1695 року; служебник 1735 року (подарований Павлу Раковичу митрополитом Рафаїлом, на ньому крім підпису Рафаїла є підпис архієпископа Полтавського Іоанна); метричні записи 1738 року; укази 1737 року; декілька ікон; дерев'яний свічник…

За часів бездуховності країни Рад церква руйнується, виконує роль зерносховища, з допомогою Прилуцьких «дачників» і байдужості районної влади розкрадається підлога, цегла, нищаться стіни… Храм Олександра Невського повністю зруйнований.

В перші роки української незалежності не здійснювалось ніяких зусиль, щоб зберегти чудову архітектуру споруди початку XIX ст. Така безвідповідальність призводила до знищення не тільки архітектури, а й нашої духовності.

З проханням до Синоду та Патріарха Київського і всієї Руси-України [[Філарет (патріарх Київський)|Філарета]] відкрити Свято-Вознесенський чоловічий монастир на базі храму Вознесіння Господнього в с. Радьківка Прилуцького району Чернігівської області звернувся єпископ Чернігівський і Ніжинський Іларіон.

23 січня 2010 року під головуванням Святійшого Патріарха Київського і всієї Руси-України Філарета в його столичній резиденції відбулося засідання Священного Синоду Української православної церкви Київського Патріархату.

Синод постановив благословити утворення першого чинного чоловічого монастиря [[Українська православна церква Київського патріархату|Української православної церкви Київського патріархату]] на території Чернігівщини і при храмі було відкрито Свято-Вознесенський чоловічий монастир УПЦ КП, якому допомагає окремий Прилуцький козацький полк ім. П. Сагайдачного.

8 березня 2013 року Синод розглянув прохання преосвященного [[Євстратій (Зоря)|Євстратія]], архієпископа Чернігівського і Ніжинського, про затвердження ієромонаха Петра (Репетухи) намісником Вознесенського чоловічого монастиря в селі Радьківка Прилуцького району Чернігівської області.

Отець Петро (в миру — Павло Григорович Репетуха) закінчив Київську Академію при Михайлівському монастирі, ніс послух у храмі Нової Басані, був пострижений у монахи в Чернігівський єпархіальній церкві Святителя Феодосія, потім посвячений в ієродиякони в Катерининській церкві, потім, в тій же церкві, зведений в сан ієромонаха.

== Сучасність ==
[[Файл:Свято-Вознесенська церква в селі Радьківка.jpg||250px|міні|ліворуч| Стан однієї зі стін Вознесенської церкви. Червень, 2013]]
Отець Петро проводить недільні і святкові служби, при храмі є хор півчих. Двері до храму відкриті цілодобово, в ньому немає замків — навіть вночі можна зайти до [[Свято-Вознесенська церква (Радьківка)|церкви]], взяти безкоштовну свічку, запалити її і порозмовляти з Богом в тиші.

9 жовтня 2018 року церква стала прихистком для жителів села під час вибухів на 6 арсеналі поблизу смт. Дружба.

Зараз Вознесенська церква знаходиться в стадії відновлення і жителі с. Радьківка та туристи не втрачають надії на відновлення величної святині.

Церква і сьогодні дивує туристів досконалістю архітектурних форм. А місцеві жителі доповнюють розповіді про храм і його чудодійну силу.

Храм знаходиться на околиці села серед сільського парку, являє собою пам'ятник класицизму. Перед входом до Свято-Вознесенської церкви знаходиться гранітна надгробна плита, встановлена поміщиці Ракович.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Куриленко М. І. Прилуцьке Благочиння: історія, трагедія, відродження. Ніжин-2010. — 428с.
* Базилевський П. История возникновения церкви в с. Радьковка. (Ко столетию Вознесенской церкви). Полтавские епархиальные ведомости. № 17, 1 июня 1905 г. С. 643—647

== Посилання ==
* [https://siver.com.ua/news/taemnici_radkivskoji_cerkvi/2017-09-26-21209 Лілія Черненко Таємниці радьківської церкви. 26 вересня 2017 р. «Сіверщина» Всеукраїнський незалежний медійний простір.]
* [https://siver.com.ua/news/zatverdzheno_namisnika_voznesenskogo_radkivskogo_monastirja/2013-03-08-11930 Василь Чепурний. Затверджено намісника Вознесенського Радьківського монастиря. 8 березня 2013 р. «Сіверщина» Всеукраїнський незалежний медійний простір.]
* [http://weather.in.ua/ua/chernigovskaja/22023 Погода в селі Радьківка]

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Малодівицька селищна громада}}
{{Прилуцький район}}

{{Ukraine-geo-stub}}

[[Категорія:Села Чернігівської області]]
[[Категорія:Населені пункти Прилуцького району]]

title: село Радьківка

Країна: Україна

Область: Чернігівська область

Район: Прилуцький район

Тер. громада: Малодівицька селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 150,35 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: Удай

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Радьківка

title: Мапа

Мапа: Радьківка у Вікісховищі


text:
# Веренчанка (станція)
Веренча́нка — проміжна залізнична станція 5-го класу Івано-Франківської дирекції Львівської залізниці на лінії Стефанешти — Лужани між станціями Стефанешти (10 км) та Кіцмань (12 км). Розташована у однойменному селі Веренчанка Чернівецького району Чернівецької області. Поруч зі станцією пролягає автошлях обласного значення О26054.

## Історія
Станція відкрита у 1890 році. Раніше була вузловою: від станції починалася лінія у бік станції Вікна Буковини.

## Пасажирське сполучення
З 18 березня 2020 року по станції припинялося пасажирське сполучення припинялося  на невизначений термін. На станції зупинялися приміські поїзди сполученням Чернівці — Стефанешти.
З 25 березня 2023 року відновлено пасажирський рух у регіональному сполученні. На станції призначено зупинку регіональному поїзду № 802/801 «Дністровський експрес» сполученням Чернівці — Тернопіль — Львів та зворотно.

title: Веренчанка (станція)

wikitext:
{{for|село, біля якого знаходиться станція|Веренчанка}}
{{Залізнична станція
|тип = станція
|Font-Color = <!--колір шрифту (вказується, якщо напрямку немає в шаблоні FontColor on Line)-->
|Color = <!--колір фону заголовка (вказується, якщо напрямку немає в шаблоні Color on Line)-->
|Name = Веренчанка
|Line = [[Стефанешти]] — [[Лужани (станція)|Лужани]]<br/>Веренчанка — [[Вікна Буковини]]
|Railway = [[Львівська залізниця]]
|Department = [[Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень|Івано-Франківська дирекція]]
|населений_пункт = с. [[Веренчанка]]
|Image =
|lat_dir = N |lat_deg = 48 |lat_min = 32 |lat_sec = 28
  |lon_dir = E |lon_deg = 25 |lon_min = 45 |lon_sec = 04
  |region = Ukraine
  |CoordScale = 3000
|карта розташування = Україна Чернівецька область
|Date =
|Year = 1890
|ProjectName = <!--проектна назва-->
|OldName = <!--попередні назви-->
|NameProjects = <!--проекти перейменування-->
|Type = [[Проміжна залізнична станція|проміжна]]
|Arhitector = <!--архітектори вокзалу-->
|Enginer = <!--інженери-конструктори-->
| поверхів =
|NumberOfPlatforms = 1
|NumberOfTracks = 3
|PlatformType = бічна
|PlatformForm = пряма
|PlatformLength = <!--довжина платформи (якщо у центрального зала і посадочних платформ різна довжина, занотовуем)-->
|PlatformWidth = <!--ширина платформи (ширину центрального зала і посадочних платформ (окремо))-->
|Builder = <!--Забудовник, компанія, будівельно-монтажне управління, що збудувало станцію-->
|Street = <!--вихід на вулиці-->
|TransTo = <!--переходи на станції-->
|TransTo1 = <!--пересадка на-->
|DistanceKiev =
|Center =
|Distance =
|Center2 =
|Distance2 =
|Distance3 =
|Center3 =
|Tariff = <!--тарифна зона пасажирської платформи-->
|Code = 365807
|CodeExpress = 2218249
|Commons = <!--категорія у Вікісховищі-->
|services = {{+Станція}}
|services1 =
}}
{{Чернівці — Стефанешти}}
{{Веренчанка — Вікна Буковини}}
'''Веренча́нка''' — [[Проміжна залізнична станція|проміжна]] [[залізнична станція]] 5-го класу [[Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень|Івано-Франківської дирекції]] [[Львівська залізниця|Львівської залізниці]] на лінії [[Стефанешти]] — [[Лужани (станція)|Лужани]] між станціями [[Стефанешти]] (10 км) та [[Кіцмань (станція)|Кіцмань]] (12 км). Розташована у однойменному селі [[Веренчанка]] [[Чернівецький район|Чернівецького району]] [[Чернівецька область|Чернівецької області]]. Поруч зі станцією пролягає автошлях обласного значення {{Автошлях О|26054}}.

== Історія ==
Станція відкрита у [[1890]] році. Раніше була [[Залізничний вузол|вузловою]]: від станції починалася лінія у бік станції [[Вікна Буковини]].

== Пасажирське сполучення ==
З 18 березня 2020 року по станції припинялося пасажирське сполучення припинялося  на невизначений термін. На станції зупинялися приміські поїзди сполученням [[Чернівці (станція)|Чернівці]] — [[Стефанешти]]<ref>[https://poizdato.net/rozklad-po-stantsii/verenchanka/ Розклад руху поїздів по станції Веренчанка на сайті poizdato.net]</ref>.

З 25 березня 2023 року відновлено пасажирський рух у регіональному сполученні. На станції призначено зупинку регіональному поїзду № 802/801 «[[Дністровський експрес]]» сполученням {{ст.|Чернівці}} — {{ст.|Тернопіль}} — {{ст.|Львів}} та зворотно<ref>{{Cite web|url=https://www.uz.gov.ua/passengers/timetable/?station=23249&by_station=Пошук|title=Розклад руху пасажирських поїздів по станції Веренчанка|website=[[Укрзалізниця]]|url-status=dead}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ТК4}}
* {{ЖДС}}
* {{АЗУ-2008}}

== Посилання ==
* {{railwayz|2545|станцію Веренчанка}}
* [http://railway.lviv.ua/schedule/ Розклад руху приміських поїздів на сайті Львівської залізниці]

{{Роздільні пункти Івано-Франківської дирекції ЛЗ}}
{{Львівська залізниця}}
{{Портали|Залізниця}}
{{railway-stub}}

[[Категорія:Транспорт Чернівецького району]]
[[Категорія:Залізничні станції Чернівецької області]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1890]]

title: Станція Веренчанка Стефанешти — Лужани · Веренчанка — Вікна Буковини · Львівська залізниця · Івано-Франківська дирекція · с. Веренчанка

Тип: проміжна

Тип платформ(и): бічна

Форма платформи: пряма

Послуги: Залізнична станція

title: ДІльниця Чернівці — Стефанешти

Копичинці
61,9 · Стефанешти
Т 2615
71,7 · Веренчанка
78 · Кліводин
М19 E58
84 · Кіцмань
87,7 · Лашківка
| 95 | | 251,9 | · Лужани
256,7 · Мамаївці
264,2 · Чернівці-Північна
вул. Севастопольська
266,4 · Чернівці
Вадул-Сірет

Коломия
Вікна Буковини
р. Совиця
Ларга
р. Прут

title: ДІльниця Веренчанка — Вікна Буковини

Стефанешти
0 · Веренчанка
Т 2625
М19
Чинкеу
10 · Заставна
Юрківці
Погорілівці
19,7 · Вікна Буковини

Лужани