text:
# Лесич Дмитро Сергійович
Дмитро́ Сергі́йович Ле́сич (29 вересня 1999, Кам'янське — 30 листопада 2023, Діброва, Луганська область) — український громадський активіст, волонтер; з 2022 року — військовослужбовець, учасник російсько-української війни.

## Життєпис
Дмитро Лесич народився 29 вересня 1999 року в місті Кам'янське. Вищу освіту здобув 2022 року в Одеській юридичній академії, де навчався на соціально-правовому факультеті та отримав диплом магістра.
Працював юристом в Одеському обласному центрі патріотичного виховання та організації дозвілля дітей та молоді, помічником адвоката. Долучався до роботи над низкою важливих для усього міста та країни проєктів стосовно захисту прав громадян на чисте та безпечне довкілля, об'єктів природно-заповідного фонду, культурної спадщини Одеси, а також збереженні парків, скверів та узбережжя міста від забудови. Брав участь у багатьох акціях прямої дії, мирних зібраннях та акціях протесту в Одесі.
З початком повномасштабного вторгнення Росії до України 24 лютого 2022 року Дмитро Лесич вступив до лав ТрО, а 26 лютого 2023 року став служити в Національній гвардії України. Лесич загинув 30 листопада 2023 року внаслідок поранень, яких зазнав під час мінометного обстрілу в районі села Діброва Луганської області.
Воїна поховали 6 грудня 2023 року в місті Кам'янське. Указом Президента України № 96/2024 від 23 лютого 2024 року Лесич Дмитро нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеня.

## Вшанування
- 26 липня 2024 року в Одесі Барятинський провулок перейменували на його честь на провулок Дмитра Лесича.[1][6][8]

title: Лесич Дмитро Сергійович

wikitext:
{{Інші значення|тип=прізвище|Лесич}}
{{Військовик2
| портрет             = Лесич Дмитро Сергійович.jpg
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Лейтенант}}
}}
{{External media||align=right
||video1={{YouTube|yC0wee_sVMw|Лейтенант ЗСУ Дмитро ЛЕСИЧ, позивний «Вайт»|logo=1}} // Костянтин Голобородов, 21 лютого 2024.
}}
'''Дмитро́ Сергі́йович Ле́сич''' (29 вересня 1999, [[Кам'янське]] — 30 листопада 2023, [[Діброва (Сіверськодонецький район)|Діброва]], [[Луганська область]]) — український громадський активіст, волонтер; з 2022 року — військовослужбовець, учасник [[Російсько-українська війна (з 2014)|російсько-української війни]].

== Життєпис ==
Дмитро Лесич народився 29 вересня 1999 року в місті [[Кам'янське]]. Вищу освіту здобув 2022 року в [[Національний університет «Одеська юридична академія»|Одеській юридичній академії]], де навчався на соціально-правовому факультеті та отримав диплом магістра.<ref name="lyst">[https://zeleniy-list.od.ua/na-chest-polehloho-zakhysnyka-ukrainy-dmytra-lesycha-nazvano-provulok-v-odesi/ «Вирішується доля моєї держави». На честь полеглого захисника України Дмитра Лесича названо провулок в історичному центрі Одеси]; ''«Зелений лист»'', 3 серпня 2024.</ref><ref name="suspilne">[https://suspilne.media/dnipro/632658-dnipropetrovsina-vtratila-na-fronti-24-ricnogo-lejtenanta-dmitra-lesica/ На Луганському напрямку загинув 24-річний лейтенант Дмитро Лесич]; Юлія Підгола, ''[[Суспільне Дніпро]]'', 5 грудня 2023.</ref><ref name="nash">[https://nashreporter.com/vijna/zahyshhayuchy-ukrayinu-zagynuv-voyin-iz-kamyanskogo-dmytro-lesych-120149 Захищаючи Україну, загинув воїн із Кам’янського Дмитро Лесич]; ''Наш Репортер'', 5 грудня 2023.</ref>

Працював юристом в Одеському обласному центрі патріотичного виховання та організації дозвілля дітей та молоді, помічником адвоката. Долучався до роботи над низкою важливих для усього міста та країни проєктів стосовно захисту прав громадян на чисте та безпечне довкілля, об'єктів природно-заповідного фонду, культурної спадщини Одеси, а також збереженні парків, скверів та узбережжя міста від забудови. Брав участь у багатьох акціях прямої дії, мирних зібраннях та акціях протесту в Одесі.<ref name="zmina">[https://zmina.info/news/na-fronti-zagynuv-odeskyj-aktyvist-dmytro-lesych/ На фронті загинув одеський активіст Дмитро Лесич]; ''[[Центр прав людини ZMINA|ZMINA]]'', 8 грудня 2023.</ref><ref name="suspilne"/><ref name="lyst"/><ref name="tv">[https://24tv.ua/dmitro-lesich-zaginuv-fronti-shho-vidomo-pro-viyskovosluzhbovtsya_n2446438 Вважав волонтерів рушійною силою для України: на фронті загинув Дмитро Лесич]; Владислав Кравцов, ''[[24 Канал]]'', 5 грудня 2024.</ref>

З початком [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|повномасштабного вторгнення Росії до України]] 24 лютого 2022 року Дмитро Лесич вступив до лав [[Територіальна оборона|ТрО]], а 26 лютого 2023 року став служити в [[Національна гвардія України|Національній гвардії України]].<ref name="zmina"/><ref name="lyst"/> Лесич загинув 30 листопада 2023 року внаслідок поранень, яких зазнав під час мінометного обстрілу в районі села [[Діброва (Сіверськодонецький район)|Діброва]] [[Луганська область|Луганської області]].

Воїна поховали 6 грудня 2023 року в місті [[Кам'янське]]. Указом Президента України № 96/2024 від 23 лютого 2024 року Лесич Дмитро нагороджений орденом «[[Орден «За мужність»|За мужність]]» ІІІ ступеня.<ref name="lyst"/><ref name="gromada">[https://konoplyanska-gromada.gov.ua/news/1725602869/ Перейменування провулку Барятинського на провулок Дмитра Лесича]; ''Коноплянська територіальна громада'', 6 вересня 2024.</ref><ref>[https://www.president.gov.ua/documents/962024-49669 Указ Президента України № 96/2024]; ''president.gov.ua'', 23 лютого 2024.</ref>

== Вшанування ==
* 26 липня 2024 року в Одесі ''Барятинський провулок'' перейменували на його честь на [[провулок Дмитра Лесича]].<ref name="lyst"/><ref name="gromada"/><ref>{{Cite web|url=https://intent.press/news/society/2024/ochilnik-odeskoyi-ova-virishiv-dekolonizuvati-misto/|title=Пушкін, Гагарін, Жванецький та ще майже сто назв зникнуть з мапи Одеси|website=Intent.press}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{учасники РУВ|загинув=так}}

title: Загальна інформація

Народження: 29 вересня 1999 · Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область, Україна

Смерть: 30 листопада 2023 (24 роки) · Діброва, Кремінська міська територіальна громада, Сєвєродонецький район, Луганська область, Україна

Поховання: Кам'янське

Псевдо: Вайт

title: Військова служба

Формування: Окремий загін спеціального призначення НГУ «Азов» і Національна гвардія України

Війни / битви: російське вторгнення в Україну (з 2022)

Військова служба: орден «За мужність» III ступеня


text:
# Бютукаєв Аслан Авгазарович
Бютука́єв Асла́н Авгаза́рович (нар. 22 жовтня 1974, Катир-Юрт, СРСР — 20 січня 2021, Катар-Юрт, Чечня), також відомий як Амі́р Хамза́т — чеченський військовий діяч, командувач Вілаяту Нохчійчо (квітень 2014—2015), 2-й амір Вілайяту Кавказ Ісламської Держави.

## Життєпис
Аслан Бютукаєв народився у селі Катир-Юрт Ачхой-Мартановського району Чечні. До 2010 року був маловідомим польовим командиром, однак після розладу між Доку Умаровим та низкою керівників кавказького спротиву, серед яких були Тархан Газієв, Муханнад, Асламбек Вадалов та Хусейн Гакаєв, Кавказький емірат опинився на межі існування і залишився у сфері впливу Умарова лише завдяки зусиллям людей Бютукаєва. На знак подяки Умаров призначив Аміра Хамзата командиром Західного напряму спротиву емірату та керівником батальйону смертників «Ріядус Саліхін».
Амір Хамзат підготував до здійснення терористичного акту 20-річного Магомеда Євлоєва, що з'явився у таборі бойовиків за півроку до здійснення вибуху в аеропорту «Домодєдово» 24 січня 2011 року. За десять днів до теракту Євлоєв записав спільне з Доку Умаровим та Асланом Бютукаєвим відео, у якому було повідомленно про важливе завдання в Росії, до якого готували хлопця. В ході розслідування інформацію про причетність Бютукаєва до підготовки смертника підтвердив затриманий керівник групи бойовиків з Ачхой-Мартановського району Хасу Баталов.
28 березня 2011 року в пресі з'явилася інформація про загибель Аміра Хамзата внаслідок авіадару ВПС РФ по базі бойовиків, розташованій поблизу села Верхній Алкун в Інгушетії. Втім, бойовики смерть Бютукаєва заперечили, а 11 червня того ж року він брав участь у записі відеозверення Доку Умарова, приуроченого до вбивства екс-полковника Буданова, чим остаточно розвіяв чутки про власну смерть.
У червні 2011 року наказом Доку Умарова був призначений заступником аміра по західному напряму Вілаяту Нохчійчо . Після офіційного оголошення про смерть Умарова перейняв обов'язки командуючого Вілаятом Нохчійчо у квітні 2014 року.
Був організатором та куратором боїв у Грозному 4 грудня 2014 року, які за словами бійців Кавказького емірату було спрямовано на повалення влади муртадів. Внаслідок збройних сутичок з силовими структурами Російської Федерації загинули 9 повстанців та невизначена кількість представників силових структур (за версією російської влади — 10, за версією «Kavkaz Center» — 70-80).
Загинув 20 січня 2021 року разом з чотирма іншими чеченськими повстанцями в бою з кадировськими силовиками на околиці села Катар-Юрт в Чечні.

wikiname: ukwiki

title: Бютукаєв Аслан Авгазарович

in_language: uk

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Бютукаєв Аслан Авгазарович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 22.10.1974
| місце народження    = [[Катир-Юрт]], [[СРСР]]
| дата смерті         =20.01.2021
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          = ''Амір Хамзат''
| країна              = [[Файл:Flag of Caucasian Emirate.svg|20px]] [[Кавказький емірат]]
| вид збройних сил    =
| рід військ          =
| роки служби         =
| звання              =
| формування          =
| командування        ={{Посада
                         | посада           = ''Командувач [[Вілаят Нохчійчо|Вілаяту Нохчійчо]]''
                         | початок терміну  = квітень [[2014]]
                         | кінець терміну   = 2015
                         | попередник       = [[Доку Умаров]]
                         | наступник        =
                         }}<hr/>
{{Командувач рядок 1|''2010 — 2021''|''Командир батальйону «[[Ріядус Саліхін]]»''}}
| битви               =
| нагороди            =
| інше                =
}}

'''Бютука́єв Асла́н Авгаза́рович<ref>''Інколи зустрічається варіант написання прізвища «Бітукаєв».''</ref>''' (нар. [[22 жовтня]] [[1974]], [[Катир-Юрт]], [[СРСР]] — [[20 січня]] [[2021]], [[Катар-Юрт]], [[Чечня]]), також відомий як '''Амі́р Хамза́т''' — чеченський військовий діяч, командувач [[Вілаят Нохчійчо|Вілаяту Нохчійчо]] (квітень 2014—2015), 2-й [[емір|амір]] [[Вілаят Кавказ Ісламської держави|Вілайяту Кавказ Ісламської Держави]].

== Життєпис ==
Аслан Бютукаєв народився у селі [[Катир-Юрт]] [[Ачхой-Мартановський район|Ачхой-Мартановського району]] [[Чечня|Чечні]]. До [[2010]] року був маловідомим польовим командиром, однак після розладу між [[Доку Умаров]]им та низкою керівників кавказького спротиву, серед яких були [[Газієв Тархан Ісмаїлович|Тархан Газієв]], [[Муханнад]], [[Асламбек Вадалов]] та [[Гакаєв Хусейн Вахаєвич|Хусейн Гакаєв]], [[Кавказький емірат]] опинився на межі існування і залишився у сфері впливу Умарова лише завдяки зусиллям людей Бютукаєва. На знак подяки Умаров призначив Аміра Хамзата командиром Західного напряму спротиву емірату та керівником батальйону смертників [[Ріядус Саліхін|«Ріядус Саліхін»]]<ref>{{cite web |url=http://warsonline.info/severniy-kavkaz/raskrito-kto-gotovil-smertnika-dlya-terakta-v-domodedovo.html |title=Раскрыто имя организатора теракта в ''Домодедово'' |publisher=[http://warsonline.info/ «Военный обозреватель»] |language=рос. |accessdate=4 грудня 2014 |archive-date=12 листопада 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201112015410/http://warsonline.info/severniy-kavkaz/raskrito-kto-gotovil-smertnika-dlya-terakta-v-domodedovo.html }}</ref>.

Амір Хамзат підготував до здійснення терористичного акту 20-річного [[Магомед Євлоєв|Магомеда Євлоєва]]<ref>{{cite web |url=http://www.kommersant.ru/pda/kommersant.html?id=1593596 |title=Спецслужбы установили, кто подготовил смертника для Домодедово |publisher=[http://www.kommersant.ru/ «Коммерсант»] |language=рос. |accessdate=4 грудня 2014 |archive-date=7 грудня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141207144947/http://www.kommersant.ru/pda/kommersant.html?id=1593596 }}</ref>, що з'явився у таборі бойовиків за півроку до здійснення [[Вибух в аеропорту Домодєдово 2011|вибуху в аеропорту «Домодєдово»]] [[24 січня]] [[2011]] року. За десять днів до теракту Євлоєв записав спільне з Доку Умаровим та Асланом Бютукаєвим відео, у якому було повідомленно про важливе завдання в [[Росія|Росії]], до якого готували хлопця<ref>{{cite web |url=http://www.kavkazcenter.com/russ/content/2011/02/04/78877.shtml |title=Видео: Амир Имарата Кавказ Докку Абу Усман посетил базу Бригады Шахидов Риядус Салихийн и сделал заявление |publisher=[http://www.kavkazcenter.com/ «KavkazCenter»] |language=рос. |accessdate=4 грудня 2014 }}</ref>. В ході розслідування інформацію про причетність Бютукаєва до підготовки смертника підтвердив затриманий керівник групи бойовиків з Ачхой-Мартановського району [[Баталов Хасу Хасійович|Хасу Баталов]]<ref>{{cite web |url=http://obozrevatel.com/abroad/spetssluzhbyi-rf-uznali-kto-zastavil-yunogo-smertnika-vzorvat-sebya-v-domodedovo.htm |title=Спецслужбы РФ узнали, кто заставил юного смертника взорвать себя в ''Домодедово'' |publisher=[http://obozrevatel.com/ «Обозреватель»] |language=рос. |accessdate=4 грудня 2014 |archive-date=19 грудня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141219141543/http://obozrevatel.com/abroad/spetssluzhbyi-rf-uznali-kto-zastavil-yunogo-smertnika-vzorvat-sebya-v-domodedovo.htm }}</ref>.

[[28 березня]] [[2011]] року в пресі з'явилася інформація про загибель Аміра Хамзата внаслідок авіадару [[Військово-повітряні сили Російської Федерації|ВПС РФ]] по базі бойовиків, розташованій поблизу села [[Верхній Алкун]] в [[Інгушетія|Інгушетії]]<ref>{{cite web |url=http://lenta.ru/news/2011/03/30/strike/ |title=Авиаударом были убиты двое заместителей Умарова |publisher=[http://lenta.ru/ «Lenta.ru»] |language=рос. |accessdate=4 грудня 2014 |archive-date=3 серпня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110803060349/http://lenta.ru/news/2011/03/30/strike/ }}</ref>. Втім, бойовики смерть Бютукаєва заперечили<ref>{{cite web |url=http://www.kavkazcenter.com/russ/content/2011/04/03/80436.shtml |title=Амир Докку Абу Усман жив. Его вообще не было в районе бомбардировки |publisher=[http://www.kavkazcenter.com/ «KavkazCenter»] |language=рос. |accessdate=4 грудня 2014 }}</ref>, а [[11 червня]] того ж року він брав участь у записі відеозверення Доку Умарова, приуроченого до вбивства екс-полковника [[Буданов Юрій Дмитрович|Буданова]], чим остаточно розвіяв чутки про власну смерть<ref>{{cite web |url=http://www.kavkazcenter.com/russ/content/2011/07/23/83755.shtml |title=Амир ИК Докку Абу Усман: Участь Буданова ожидает и других преступников |publisher=[http://www.kavkazcenter.com/ «KavkazCenter»] |language=рос. |accessdate=4 грудня 2014 }}</ref>.

У червні [[2011]] року наказом Доку Умарова був призначений заступником аміра по західному напряму [[Вілаят Нохчійчо|Вілаяту Нохчійчо]] <ref>{{cite web |url=http://kavkazcenter.com/russ/content/2011/07/23/83759.shtml |title=Амир ИК Докку Абу Усман назначил Амира Хамзата и Амира Хусейна наибами по вилаяту Нохчийчоь |publisher=[http://www.kavkazcenter.com/ «KavkazCenter»] |language=рос. |accessdate=4 грудня 2014 }}</ref>. Після офіційного оголошення про смерть Умарова перейняв обов'язки командуючого [[Вілаят Нохчійчо|Вілаятом Нохчійчо]] у квітні [[2014]] року.

Був організатором та куратором [[Бої у Грозному (2014)|боїв у Грозному]] [[4 грудня]] [[2014]] року, які за словами бійців Кавказького емірату було спрямовано на повалення влади [[муртад]]ів<ref>{{cite web |url=https://www.youtube.com/watch?v=jkcQTOyTyQY |title=Заявление муджахидов, атаковавших Джохар (Грозный) 4 декабря 2014 года |publisher=[https://www.youtube.com/ «YouTube»] |language=рос. |accessdate=4 грудня 2014 |archive-date=4 грудня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141204133859/https://www.youtube.com/watch?v=jkcQTOyTyQY }}</ref>. Внаслідок збройних сутичок з силовими структурами Російської Федерації загинули 9 повстанців<ref name="vtraty">{{cite web |url=http://www.bbc.co.uk/ukrainian/politics/2014/12/141204_groznyi_attack_she |title=Кадиров: операція в Грозному завершена |publisher=[http://www.bbc.co.uk/ «BBC»] |accessdate=5 грудня 2014 |archive-date=4 грудня 2014 |archive-url=https://www.webcitation.org/6Ua1bQews?url=http://www.bbc.co.uk/ukrainian/politics/2014/12/141204_groznyi_attack_she }}</ref> та невизначена кількість представників силових структур (за версією російської влади — 10<ref name="vtraty"/>, за версією «[[Kavkaz Center]]» — 70-80<ref>{{cite web |url=http://gazeta.ua/articles/np/_boyi-u-groznomu-zabrali-zhittya-ponad-70-kadirovciv-zmi/596963 |title=Бої у Грозному забрали життя понад 70 кадировців |publisher=[http://gazeta.ua/ «Gazeta.ua»] |accessdate=5 грудня 2014 |archive-date=4 грудня 2014 |archive-url=https://www.webcitation.org/6Ua1uB8fL?url=http://gazeta.ua/articles/np/_boyi-u-groznomu-zabrali-zhittya-ponad-70-kadirovciv-zmi/596963 }}</ref>).

Загинув 20 січня 2021 року разом з чотирма іншими чеченськими повстанцями в бою з кадировськими силовиками на околиці села Катар-Юрт в Чечні<ref>{{cite web
 |url          =https://www.unian.ua/world/vbivstvo-aslana-byutukayeva-rosiyani-pohvalilisya-putinu-vbivstvom-ukrajinciv-u-chechni-novini-svitu-11292338.html
 |назва          =Росіяни провели в Чечні «антитерористичну операцію» і похвалилися Путіну вбивством українців
 |прізвище          =
 |ім'я          =
 |дата          =20.01.2021
 |вебсайт          =
 |видавець          =
 |дата-доступу          =
 |archive-date          =2 березня 2021
 |archive-url          =https://web.archive.org/web/20210302114752/https://www.unian.ua/world/vbivstvo-aslana-byutukayeva-rosiyani-pohvalilisya-putinu-vbivstvom-ukrajinciv-u-chechni-novini-svitu-11292338.html
 }}</ref><ref>{{cite web
 |url          =https://www.bbc.com/russian/news-55716776
 |назва          =Кадыров объявил о ликвидации «последнего амира Чечни» Аслана Бютукаева
 |прізвище          =
 |ім'я          =
 |дата          =20.01.2021
 |вебсайт          =[[BBC Росія|Русская служба BBC]]
 |видавець          =
 |дата-доступу          =
 |archive-date          =28 квітня 2021
 |archive-url          =https://web.archive.org/web/20210428083321/https://www.bbc.com/russian/news-55716776
 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{cite web |url=http://kavkazcenter.com/russ/content/2014/08/19/105917.shtml |title=Ответы на вопросы читателей ChechenInfo Амира Вилаята Нохчийчоь Хамзата |publisher=[http://www.kavkazcenter.com/ «KavkazCenter»] |language=рос. |date=19 серпня 2014 |accessdate=4 грудня 2014 }}

[[Категорія:Чеченський національно-визвольний рух]]
[[Категорія:Уродженці Ачхой-Мартановського району]]
[[Категорія:Члени організації «Ісламська держава»]]
[[Категорія:Учасники Другої чеченської війни]]

title: Загальна інформація

Народження: 22 жовтня 1974 · Катир-Юрт, СРСР

Смерть: 20 січня 2021 (46 років) · Катар-Юрт, Ачхой-Мартановський район, Чечня, Росія · (вогнепальна рана )

Псевдо: Амір Хамзат

title: Військова служба

Приналежність: Кавказький емірат

Війни / битви: Збройний конфлікт на Північному Кавказі і Друга чеченська війна

title: Командування

Попередник: Доку Умаров

title: Командування

Командир батальйону «Ріядус Саліхін»


text:
# Сан-Жорді-Дасбальш
Сан-Жорді-Дасбальш — село в Іспанії, у складі автономної спільноти Каталонія, у провінції Жирона. Муніципалітет займає площу 11,63 км2, а населення в 2014 році становило 708 осіб.

title: Сан-Жорді-Дасбальш

wikitext:
{{НП}}
'''Сан-Жорді-Дасбальш''' — село в Іспанії, у складі [[Автономні спільноти Іспанії|автономної спільноти]] [[Каталонія]], у [[Провінції Іспанії|провінції]] [[Жирона (провінція)|Жирона]]. Муніципалітет займає площу 11,63 км2, а населення в 2014 році становило 708 осіб.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==

* [http://aplicacions.municat.gencat.cat/index.php?page=consulta&mostraEns=1716680001 Сторінки державних даних] (in Catalan)

{{Catalunya stub}}
{{Кумарки Каталонії}}
{{Жирунес}}
[[Категорія:Жирунес]]
[[Категорія:Кумарки Каталонії]]

title: сусідні нас. пункти

Країна: Іспанія

Адмінодиниця: Жирунес

Межує з: | Білупріу, Кулумес, Фушя, Фласа, Сан-Жуан-да-Мульєт, Сарбіа-да-Те, Біладасенс ? |

mayor of San Jordi Desvallsd: Núria Martínez i de la Casad і Marina Brusi Darnaculletad

Водойма: Тер (річка)

Офіційна мова: каталанська

Автомобільний код: GI


text:
# Командир взводу (фільм)
Командир взводу (англ. Platoon Leader) — американський фільм 1988 року.

## Сюжет
Лейтенант Джеф Найт, випускник престижної військової академії у Вест-Пойнті, наводить справжній порядок в підлеглому йому взводі і чесно виконує свій військовий обов'язок далеко від Америки, у В'єтнамі.

## У ролях
- Майкл Дудікофф — лейтенант Джефф Найт
- Роберт Ф. Лайонс — сержант Майкл Макнамара
- Майкл ДеЛоренцо — Реймонд Басера
- Джессі Дебсон — Джошуа Паркер
- Рік Фіттс — сержант Роберт Хейс
- Тоні Пірс — Ян Шульц
- Деніел Деморест — Даффі
- Брайан Ліббі — сержант Роч
- Майкл Райдер  — рядовий Дон Пайк
- Вільям Сміт — майор Флінн
- Ел Каракі — Кемп
- Івен Дж. Кліссер — Ларсен
- Івен Баркер — Клінскі
- А.Дж. Сміт — лейтенант Райлі
- Дін Рафаель Феррандіні — медик
- Білл Олмстед — медик

title: Командир взводу (фільм)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Командир взводу
| оригінальна назва = Platoon Leader
| жанр              = [[драма (жанр)|драма]]
| режисер           = [[Аарон Норріс]]
| продюсер          = [[Гаррі Алан Тауерс]]
| сценарист         = [[Ендрю Дойч]]
[[Рік Маркс]]
[[Девід Л. Вокер]]
| на основі         =
| актори            =
| композитор        = [[Джордж С. Клінтон]]
| оператор          = [[Артур Вустер]]
| художник          =
| монтаж            =
| кінокомпанія      =
| дистриб’ютор      =
| тривалість        = 97 хв.
| мова              = англійська
| країна            = {{USA}}
| рік               = 1988
| дата виходу       =
| кошторис          =
| касові збори      = {{USA}} $1 348 771
| ідентифікатор     = 0095877
| сайт              =
| попередній        =
| наступний         =
| зображення= Poster-Platoon Leader.jpg
}}
'''Командир взводу''' ({{lang-en|Platoon Leader}}) — американський фільм 1988 року.

== Сюжет ==
Лейтенант Джеф Найт, випускник престижної військової академії у [[Вест-Пойнт]]і, наводить справжній порядок в підлеглому йому взводі і чесно виконує свій військовий обов'язок далеко від Америки, у В'єтнамі.

== У ролях ==
* [[Майкл Дудікофф]] — ''лейтенант Джефф Найт''
* [[Роберт Ф. Лайонс]] — ''сержант Майкл Макнамара''
* [[Майкл ДеЛоренцо]] — ''Реймонд Басера''
* [[Джессі Дебсон]] — ''Джошуа Паркер''
* [[Рік Фіттс]] — ''сержант Роберт Хейс''
* [[Тоні Пірс]] — ''Ян Шульц''
* [[Деніел Деморест]] — ''Даффі''
* [[Брайан Ліббі]] — ''сержант Роч''
* [[Майкл Райдер  (актор)|Майкл Райдер ]] — ''рядовий Дон Пайк''
* [[Вільям Сміт (актор)|Вільям Сміт]] — ''майор Флінн''
* [[Ел Каракі]] — ''Кемп''
* [[Івен Дж. Кліссер]] — ''Ларсен''
* [[Івен Баркер]] — ''Клінскі''
* [[А.Дж. Сміт]] — ''лейтенант Райлі''
* [[Дін Рафаель Феррандіні]] — ''медик''
* [[Білл Олмстед]] — ''медик''

== Посилання ==
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Фільми США 1988]]
[[Категорія:Фільми-драми США]]
[[Категорія:Фільми про війну у В'єтнамі]]
[[Категорія:Фільми Golan-Globus]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]

title: Platoon Leader

Жанр: драма

Режисер: Аарон Норріс

Продюсер: Гаррі Алан Тауерс

Сценарист: Ендрю Дойч · Рік Маркс · Девід Л. Вокер

На основі: Platoon Leaderd

У головних · ролях: Майкл Дудікофф, Robert F. Lyonsd, Michael DeLorenzod і Вільям Сміт

Оператор: Артур Вустер

Композитор: Джордж С. Клінтон

Дистриб'ютор: The Cannon Groupd і Netflix

Мова: англійська

Країна: США


text:
# Новеньке (Сумський район)
Нове́ньке —  село в Україні, у Юнаківській сільській громаді Сумського району Сумської області. Населення становило троє осіб станом на 01.01.2023 року. До 2020 орган місцевого самоврядування — Басівська сільська рада.

## Географія
Село Новеньке знаходиться на лівому березі річки Локня, вище за течією на відстані 2 км розташоване село Басівка, нижче за течією на відстані 1,5 км розташоване село Свердликово (Курська область). Село знаходиться на кордоні з Росією.

## Історія
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області», село увійшло до складу Юнаківської сільської громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Сумського району (1923—2020), увійшло до складу новоутвореного Сумського району.
Станом на 28 лютого 2025 року, за даними DeepState та Інституту вивчення війни ця територія опинилася в так званій «сірій зоні». За інформацією керівника Центру протидії дезінформації Андрія Коваленка росіяни здійснюють спроби штурмових дій на село Новеньке по лінії кордону, але без колон техніки, піхотними групами. У свою чергу сили ЗСУ знищують ворога.
За інформацію видання «Кордон Медіа» з посиланням на інформацію українських військових, які безпосередньо перебувають у зоні проведення Курської операції, територія навколо села Новеньке важлива для росіян тим, що це дасть їм змогу перерізати і максимально ускладнити логістику українських сил оборони на територію Курщини, тому що там поруч розташована основна логістична артерія. Через це ворог намагається штурмувати цю ділянку.
У травні 2025 року село захопили російські окупанти.

title: Новеньке (Сумський район)

wikitext:
{{Село
| назва           = Новеньке
| область         = [[Сумська область]]
| район           = [[Сумський район]]
| громада         = [[Юнаківська сільська громада]]
| рада            = [[Басівська сільська рада (Сумський район)|Басівська сільська рада]]
| код КОАТУУ      = 5924780703
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       =
| населення       = 15
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 42312
| телефонний код  = 542
| координати      = {{coord|51|13|9|N|35|6|13|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 51|
| lat_min         = 13|
| lat_sec         = 9
| lon_deg         = 35|
| lon_min         = 6|
| lon_sec         = 13
| висота          = 162
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 42312, Сумська обл., Сумський р-н, с. Басівка, вул. Шевченка, 3
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Нове́ньке''' —  [[село]] в Україні, у [[Юнаківська сільська громада|Юнаківській сільській громаді]] [[Сумський район|Сумського району]] [[Сумська область|Сумської області]]. Населення становило троє осіб станом на 01.01.2023 року<ref>{{Cite web |url=https://yunakivska-gromada.gov.ua/pasport-gromadi-09-57-35-08-06-2021/ |title=Паспорт громади станом на 01.01.2023 року. {{!}} Юнаківська громада, Сумська область, Сумський район |website=yunakivska-gromada.gov.ua |language=uk |access-date=2025-07-17}}</ref>. До 2020 орган місцевого самоврядування — [[Басівська сільська рада (Сумський район)|Басівська сільська рада]].

== Географія ==
Село ''Новеньке'' знаходиться на лівому березі річки [[Локня (притока Суджи)|Локня]], вище за течією на відстані 2 км розташоване село [[Басівка (Сумський район)|Басівка]], нижче за течією на відстані 1,5 км розташоване село [[Свердликово]] ([[Курська область]]). Село знаходиться на кордоні з [[Росія|Росією]].

== Історія ==
12 червня [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області», село увійшло до складу Юнаківської сільської громади<ref>{{Cite web|url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-sumskoyi-oblasti-723-120620|title=Розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р  «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області»|last=|website=kmu.gov.ua|accessdate=2021-10-25}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Сумський район (1923—2020)|Сумського району (1923—2020)]], увійшло до складу новоутвореного [[Сумський район|Сумського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

Станом на 28 лютого 2025 року, за даними [[DeepStateMapLive|DeepState]] та [[Інститут вивчення війни|Інституту вивчення війни]] ця територія опинилася в так званій «сірій зоні». За інформацією керівника [[Центр протидії дезінформації|Центру протидії дезінформації]] Андрія Коваленка росіяни здійснюють спроби штурмових дій на село Новеньке по лінії кордону, але без колон техніки, піхотними групами. У свою чергу сили [[Збройні сили України|ЗСУ]] знищують ворога<ref>{{Cite web |url=https://kordon.media/vorog-zajshov-na-sumshhynu-rosijski-vijska-prosunulysya-pryblyzno-na-kilometr-u-rajoni-sela-novenke/ |title=На півночі Сумщини загострення – ворог намагається прорватися – Kordon Media |language=uk |access-date=2025-03-01}}</ref>.

За інформацію видання «Кордон Медіа» з посиланням на інформацію українських військових, які безпосередньо перебувають у зоні проведення [[Бої в Курській області (з 2024)|Курської операції]], територія навколо села Новеньке важлива для росіян тим, що це дасть їм змогу перерізати і максимально ускладнити логістику українських сил оборони на територію Курщини, тому що там поруч розташована основна логістична артерія. Через це ворог намагається штурмувати цю ділянку<ref>{{Cite web |url=https://kordon.media/chy-ye-pryvid-dlya-paniky-yak-zminylasya-sytuacziya-na-liniyi-frontu-bilya-sela-novenke-na-kordoni-z-rf/ |title=Ситуація на Сумщині: що відбувається біля Новенького? – Kordon Media |language=uk |access-date=2025-03-01}}</ref>.

У травні 2025 року село захопили російські окупанти<ref>{{Cite web |url=https://www.bbc.com/ukrainian/articles/c626530n04lo |title=Росія захопила чотири села біля Сум, всю ніч била по місту дронами і КАБами |date=2025-05-27 |website=BBC News Україна |language=uk |access-date=2025-05-27}}</ref>.

== Примітки ==
<references />
== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/symskaja/17241 Погода в селі Новеньке]
{{Юнаківська сільська громада}}
[[Категорія:Села Сумської області]]

title: село Новеньке

Країна: Україна

Область: Сумська область

Район: Сумський район

Тер. громада: Юнаківська сільська громада

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Новеньке


text:
# ȷ (латиниця)
ȷ («j без крапки») — це змінена літера латинського алфавіту, отримана шляхом написання малої букви j без крапки.

## Кодування
| Знак                      | ȷ                                   | ȷ                                   |
| ------------------------- | ----------------------------------- | ----------------------------------- |
| Назва в Юнікоді           | ЛАТИНСЬКА МАЛА ЛІТЕРА ДЖ БЕЗ КРАПКИ | ЛАТИНСЬКА МАЛА ЛІТЕРА ДЖ БЕЗ КРАПКИ |
| Кодування                 | десяткове                           | шістнадцяткове                      |
| Юнікод                    | 567                                 | U+0237                              |
| UTF-8                     | 200 183                             | В7 В8                               |
| Числове посилання на знак | ȷ                              | ȷ                             |

title: ȷ (латиниця)

wikitext:
'''ȷ''' («j без крапки») — це змінена літера латинського алфавіту, отримана шляхом написання малої букви [[J (латиниця)|j]] без крапки.

== Кодування ==
{| class="wikitable"
|+
!Знак
! colspan="2" |ȷ
|-
|'''Назва в Юнікоді'''
| colspan="2" |ЛАТИНСЬКА МАЛА ЛІТЕРА ДЖ БЕЗ КРАПКИ
|-
|Кодування
|десяткове
|шістнадцяткове
|-
|[[Юнікод]]
|567
|U+0237
|-
|[[UTF-8]]
|200 183
|В7 В8
|-
|{{нп|Numeric character reference|Числове посилання на знак}}
|&#567;
|&#x237;
|}

== Див. також ==

* {{нп|Dotted and dotless I|I з крапкою і без крапки}}
* [[J (латиниця)|J]]
* [[Дзвінкий твердопіднебінний проривний|ɟ]] (J без крапки з рискою, буква [[Міжнародний фонетичний алфавіт|МФА]], що позначає [[дзвінкий твердопіднебінний проривний]] приголосний звук)
[[Категорія:Літери латиниці]]
[[Категорія:Розширена латинка]]


text:
# Вельхерат
Вельхерат (нім. Welcherath) — громада в Німеччині, розташована в землі Рейнланд-Пфальц. Входить до складу району Вульканайфель. Складова частина об'єднання громад Кельберг.
Площа — 3,18 км2. Населення становить 112 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Вельхерат

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Вельхерат
| місцева_назва       = Welcherath
| тип_НП              = громада
| зображення          = Welcherath St. Chrysantius und Daria6279.JPG
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU Welcherath COA.svg
| прапор              =
| карта               = Welcherath in DAU.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Вельхерат на карті району
| земля               = [[Рейнланд-Пфальц]]
| округ               =
| район               = [[Вульканайфель (район)|Вульканайфель]]
| об'єднання громад = [[Кельберг (об'єднання громад)|Кельберг]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 505
| площа               = 3.18
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-RP||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-RP||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-RP|07233244}}
| latd=50 | latm=19| lats=11.98
| longd=6| longm=57| longs=55.86
| розміщення_підпису = right
| поштовий_код        = 53518
| телефонний_код      = 02692
| стат_код            = 07 2 33 244
| авто_номер          = DAU
| вебсайт             = [http://www.welcherath.de www.welcherath.de]
}}
'''Вельхерат''' ({{lang-de|Welcherath}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Рейнланд-Пфальц]]. Входить до складу району [[Вульканайфель (район)|Вульканайфель]]. Складова частина [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Кельберг (об'єднання громад)|Кельберг]].

Площа — 3,18 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-RP|07233244}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-RP||дата}}).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Welcherath}}
* [http://www.welcherath.de Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200929043633/http://welcherath.de/ |date=29 вересня 2020 }} {{ref-de}}

{{Район Вульканайфель}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=10150579-6}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Рейнланд-Пфальцу]]

title: — громада —

— громада —: Вид Вельхерат

title: Координати: 50°19′11.98″ пн. ш. 6°57′55.86″ сх. д. / 50.3199944° пн. ш. 6.9655167° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Рейнланд-Пфальц

Район: Вульканайфель

Об'єднання громад: Кельберг

Населення (31 грудня 2020)

Вельхерат на карті району

ВельхератРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Фалово
Фалово (рос. Фалово) — присілок в Мещовському районі Калузької області Російської Федерації.
Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Місто Мещовськ.

## Історія
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Місто Мещовськ.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 0    | →0   |

title: Фалово

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Фалово
|назва ін.       = Фалово
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Калузька область]]
|район           = [[Мещовський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Місто Мещовськ]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{стабільно}} 0
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Калузька область
}}
'''Фалово''' ({{lang-ru|Фалово}}) — [[присілок]] в [[Мещовський район|Мещовському районі]] [[Калузька область|Калузької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Місто Мещовськ]].

== Історія ==

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Місто Мещовськ<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/972212328 |title=Закон Калужской области от 04 октября 2004 года N 354-ОЗ «Об установлении границ муниципальных образований, расположенных на территории административно-территориальных единиц «Барятинский район», «Куйбышевский район», «Людиновский район», «Мещовский район», «Спас-Деменский район», «Ульяновский район», и наделении их статусом городского поселения, сельского поселения, муниципального района» |access-date=2018-09-19 |archive-date=2018-09-19 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180919133004/http://docs.cntd.ru/document/972212328 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Фалово }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Мещовський район}}
{{Географія Калуга-доробити}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Мещовського району]]

title: присілок Фалово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Калузька область

Муніципальний район: Мещовський район

Поселення: Місто Мещовськ

title: Основні дані

Населення: ▬ 0

Часовий пояс: MSK (UTC+3)


text:
# Утопічна та антиутопічна фантастика
Утопічна та антиутопічна фантастика — це піджанри наукової фантастики, які досліджують соціальні та політичні структури. Утопічна фантастика зображує обстановку, яка узгоджується з етосом автора, маючи різноманітні атрибути іншої реальності, спрямовані на те, щоб привабити читачів. Антиутопічна фантастика пропонує протилежне: зображення обстановки, яка повністю суперечить духу автора. Деякі романи поєднують обидва жанри, часто як метафору для різних напрямків, у яких людство може піти залежно від свого вибору, в кінцевому підсумку з одним із двох можливих майбутніх. Як утопії, так і антиутопії зазвичай зустрічаються в науковій фантастиці та інших видах спекулятивної фантастики.
До 1900 року було опубліковано понад 400 утопічних творів англійською мовою, понад тисячу інших з'явилися протягом ХХ століття. Це збільшення частково пов'язане зі зростанням популярності наукової фантастики та художньої літератури для молоді загалом, а також із більш масштабними соціальними змінами, які привернули увагу до більших суспільних або глобальних проблем, таких як технології, зміна клімату та зростання населення. Деякі з цих тенденцій створили окремі піджанри, такі як екотопічна фантастика, кліматична фантастика, молодіжні антиутопічні романи та феміністичні антиутопічні романи.

## Піджанри

### Утопічна фантастика
Слово утопія вперше використав у прямому контексті сер Томас Мор у своїй праці «Утопія» 1516 року. Слово утопія нагадує грецькі слова outopos («немає місця») і eutopos («гарне місце»). Книга Мора, написана латинською мовою, викладає бачення ідеального суспільства. Як випливає з назви, твір представляє неоднозначну та іронічну проекцію ідеальної держави. Химерний характер тексту може підтвердити оповідач другої книги «Утопії», Рафаель Гітлодей. Грецький корінь назви «Hythloday» говорить про «експерта в нісенітниці».
Більш раннім прикладом утопічного твору класичної античності є «Держава» Платона, в якій він окреслює те, що він бачить як ідеальне суспільство та його політичну систему. Пізніше Томмазо Кампанелла під впливом творчості Платона написав „Місто Сонця“ (1623), де описується сучасне утопічне суспільство, побудоване на рівності. Інші приклади включають „Історію Расселаса, принца Абіссінії“ Семюеля Джонсона (1759) та „Идукін, або за межею“ Семюеля Батлера (1872), у назві якої використовується анаграма „ніде“. Це, як і більшість утопічної літератури, можна розглядати як сатиру; Батлер змінює хворобу та злочин, покараючи перших і лікуючи останніх.
Один із прикладів значення та мети утопічного жанру описаний у книзі Фредріка Джеймсона „Археології майбутнього“ (2005) , яка розглядає багато утопічних різновидів, визначених їхньою програмою чи імпульсом.

### Антиутопічна фантастика
Антиутопія — це суспільство, для якого характерна зосередженість на тому, що суперечить духу автора, наприклад, масова бідність, суспільна недовіра та підозра, поліцейська держава чи гноблення. Більшість авторів антиутопічної фантастики досліджують принаймні одну причину, чому все саме так, часто як аналогію з подібними проблемами в реальному світі. Антиутопічна література служить для того, щоб „надати свіжі погляди на проблемні соціальні та політичні практики, які в іншому випадку могли б сприйматися як належне або вважатися природними та неминучими“. Деякі антиутопії претендують на те, щоб бути утопіями. «Идукін, або за межею» Семюела Батлера можна розглядати як антиутопію через те, як хворих людей карають як злочинців, а злодіїв „лікують“ у лікарнях, що жителі Еревона вважають природним і правильним, тобто утопічним (як це висміюється в «Кандіді» Вольтера).
Антиутопії зазвичай екстраполюють елементи сучасного суспільства, тому їх можна сприймати як політичні застереження.
Антиутопії може зображати Есхатологічна література.

#### Приклади
Роман Євгена Замятіна „Ми“ 1921 року зображує постапокаліптичне майбутнє, у якому суспільство повністю засноване на логіці та створене за зразком механічних систем. „Ми“ вплинула на Джорджа Орвелла, коли він написав „1984“ (1949), роман про Океанію, державу, яка перебуває у вічній війні, населення якої контролюється пропагандою. Старший Брат і щоденна газета „Двохвилинка ненависті“ задають тон всепроникній самоцензурі. Роман Олдоса Гакслі 1932 року „Прекрасний новий світ“ розпочався як пародія на утопічну фантастику та спроектував 2540 рік промислових і соціальних змін, які він відчув у 1931 році, що призвело до промислового успіху завдяки примусово переконаному населенню, розділеному на п'ять каст; світова держава вбиває всіх, кому 60 років і старше. Роман Карін Бойє 1940 року „Каллокаїн“ розгортається в тоталітарній світовій державі, де наркотики використовуються для контролю над думками людини.
Роман Ентоні Берджесса „Заводний апельсин“ 1962 року розгортається в Англії майбутнього, яка має субкультуру екстремального насильства серед молоді, і докладно розповідає про переживання головного героя з державним наміром змінити його характер за своєю примхою. „Розповідь служниці“ Маргарет Етвуд (1985) описує майбутні Сполучені Штати, якими керує тоталітарна теократія, де жінки не мають прав, а „Довга прогулянка“ Стівена Кінга (1979) описує подібний тоталітарний сценарій, але зображує участь хлопчиків-підлітків у смертоносному змаганні. Приклади антиутопічної літератури для молоді включають (зокрема всі опубліковані після 2000 року) серіал „Голодні ігри“ Сюзанни Коллінз, серіал „Дивергент“ Вероніки Рот, серіал „Сила п'яти“ Ентоні Горовіца, серіал „Бігун у лабіринті“ Джеймса Дешнера та серіалі „Потворні“ Скотта Вестерфельда. Часто антиутопії також містять відеоігри; відомі приклади включають серію Fallout, BioShock і пізніші ігри серії Half-Life.

## Історія антиутопічної фантастики
Історію антиутопічної літератури можна простежити до реакції на Французьку революцію 1789 року та перспективи того, що панування натовпу призведе до диктатури . До кінця 20-го століття воно було, як правило, антиколгоспним. Антиутопічна фантастика виникла як відповідь на утопічне. Його рання історія простежується в „Дистопія: природна історія“ Грегорі Клейса (Oxford University Press, 2017).
Початок технологічної антиутопії можна простежити до роману Е. М. Форстера (1879—1970) „Машина зупиняється“. М. Кіт Букер стверджує, що „Машина зупиняється“, „Ми“ та „Прекрасний новий світ“ є „великими визначальними текстами для жанру антиутопічної фантастики, як через яскравість їх взаємодії з реальним світом, так і політичних питань і в масштабах їхньої критики суспільств, на яких вони зосереджені“.
Іншою важливою фігурою антиутопічної літератури є Герберт Веллс, чия робота „Машина часу“ (1895) також широко розглядається як прототип антиутопічної літератури. Робота Веллса спирається на соціальну структуру ХІХ століття, забезпечуючи критику британської класової структури того часу. Після Другої світової війни було створено ще більше антиутопічної фантастики. Ці твори художньої літератури були переплетені з політичними коментарями: кінець Другої світової війни викликав побоювання щодо наближення Третьої світової війни та, як наслідок, апокаліпсису.
Сучасна антиутопічна фантастика спирається не лише на такі теми, як тоталітарні уряди та анархізм, але й на забруднення навколишнього середовища, глобальне потепління, зміну клімату, здоров'я, економіку та технології. Сучасні антиутопічні теми поширені в молодіжному жанрі літератури.

### Комбінації
У багатьох творах поєднуються елементи як утопії, так і антиутопії. Як правило, спостерігач з нашого світу подорожує в інше місце чи час і бачить одне суспільство, яке автор вважає ідеальним, а інше представляє найгірший можливий результат. Зазвичай йдеться про те, що наш вибір може призвести до кращого чи гіршого потенційного майбутнього світу. „Завжди повертаючись додому“ Урсули Ле Гуїн відповідає цій моделі, а також „Жінка на краю часу“ Мардж Пірсі. У „П'ятій священній речі“ Старговк немає спостерігача, який подорожує в часі. Проте в її ідеальне суспільство вторгається сусідня влада, яка втілює злі репресії. В „Острові“ Олдоса Гакслі, багато в чому контрапункті його більш відомого „Прекрасного нового світу“, злиття найкращих частин буддійської філософії та західних технологій знаходиться під загрозою „вторгнення“ нафтових компаній. Як інший приклад, у серії „Небажані“ Лізи Макманн виникає парадокс, коли ізгої з повної антиутопії розглядаються як абсолютна утопія. Вони вважають, що тим, хто отримав привілей у згаданій антиутопії, не пощастило.
В іншій літературній моделі уявне суспільство подорожує між елементами утопії та антиутопії протягом роману чи фільму. На початку „Зранителя“ Лоїс Лоурі світ описується як утопія. Однак у міру розвитку книги розкриваються антиутопічні аспекти світу.
„Мандри Гуллівера“ Джонатана Свіфта також іноді пов'язують як з утопічною, так і з антиутопічною літературою, оскільки вона поділяє загальну стурбованість ідеями хороших і поганих суспільств. З тих країн, які відвідує Лемюель Гуллівер, Бробдінгнаг і Країна Гуїгнгнмів наближаються до утопії; інші мають значні антиутопічні аспекти.

### Екотопічна фантастика
В екотопічній фантастиці автор показує або утопічний, або антиутопічний світ, що обертається навколо збереження або знищення навколишнього середовища. У 2006 роціДенні Блум ввів термін „cli fi“, у 2011 році його розповсюдила Маргарет Етвуд у Twitter, щоб охопити художню літературу, пов'язану зі зміною клімату, але ця тема існує десятиліттями. Романи про перенаселення, такі як романи Гаррі Гаррісона “Посуньтесь! Посуньтесь!„ (знятий у фільмі “Зелений сойлент»), були популярні в 1970-х роках, відображаючи широке занепокоєння наслідками перенаселення для навколишнього середовища. У романі Вітлі Стрібера та Джеймса Кунетки «Кінець природи» (1986) йдеться про майбутнє, у якому перенаселення, забруднення, зміна клімату та, як наслідок, супершторми призвели до популярного політичного руху масових самогубців. Іншими прикладами екологічної антиутопії є зображення Землі у фільмах «ВОЛЛ-І» та «Aватар».
Хоча еко-антиутопії є більш поширеними, у літературі присутня невелика кількість робіт, які зображують те, що можна назвати еко-утопією, або еко-утопічні тенденції. Серед них «Екотопія» Ернеста Калленбаха. Кім Стенлі Робінсон написав кілька книг, присвячених екологічним темам, у тому числі трилогію про Марс. Однак найпомітніше, що його трилогія «Три Каліфорнії» протиставила еко-антиутопію еко-утопії та такому собі середньому майбутньому. Робінсон також відредагував антологію короткої екотопічної фантастики під назвою «Первісне майбутнє: нові екотопії». Ще один вражаючий твір Робінсона — «Нью-Йорк 2140», який зосереджується на наслідках суспільства після великої повені, і його можна побачити як через утопічну, так і антиутопічну призму.
Є кілька антиутопій, які мають «антиекологічну» тематику. Вони часто характеризуються урядом, який надмірно захищає природу, або суспільством, яке втратило більшість сучасних технологій і бореться за виживання. Яскравим прикладом цього є роман «Ходак Рідлі» .

### Феміністичні утопії
Іншим піджанром є феміністичні утопії та перекриваюча категорія феміністської наукової фантастики. За словами письменниці Саллі Міллер Ґіргарт, «феміністичний утопічний роман — це роман, який а. протиставляє сьогодення уявленому ідеалізованому суспільству (відокремленому від сьогодення часом або простором), б. пропонує комплексну критику теперішніх цінностей/умов, в. розглядає чоловіків або чоловічі інституції головною причиною нинішніх соціальних негараздів, г. представляє жінок не тільки як принаймні рівних чоловікам, але й як єдиних арбітрів своїх репродуктивних функцій».
Утопії досліджували розгалуження ґендеру як суспільної конструкції або жорстко встановленого імперативу. У «Золотій чаклунській породі» Мері Джентл до досягнення зрілості стать не вибирається, і стать не впливає на соціальні ролі. Навпаки, Доріс Лессінг у творі «Шлюби між зонами три, чотири та п'ять» (1980) припускає, що чоловічі та жіночі цінності притаманні статям і не можуть бути змінені, що робить компроміс між ними необхідним. У «Моїй власній утопії» (1961) Елізабет Манн Боргезе стать існує, але залежить від віку, а не від статі — безстатеві діти дорослішають у жінок, деякі з яких з часом стають чоловіками. Роман Мардж Пірсі «Жінка на межі часу» зберігає людську біологію, але виключає вагітність і пологи з гендерного рівняння, вдаючись до допоміжних репродуктивних технологій, водночас дозволяючи жінкам і чоловікам мати досвід грудного вигодовування.
Утопічні одностатеві світи чи одностатеві суспільства вже давно є одним із основних способів дослідження наслідків статі та гендерних відмінностей. Одним із рішень гендерного гноблення чи соціальних проблем у феміністській утопічній літературі є усунення чоловіків, або показуючи ізольовані повністю жіночі суспільства, як у «Їїзем'ї» Шарлотти Перкінс Гілмен, або суспільства, де чоловіки вимерли або були замінені, як у Джоанни Расс «Кілька речей, які я знаю про відпочинок», де «отруйна бінарна стать» відмерла. У фантастичній літературі уявлялося, що жіночі світи виникають під дією хвороби, яка знищує чоловіків, разом із розвитком технологічного чи містичного методу, який дозволяє жіноче партеногенетичне розмноження. Письменниці-феміністки часто показують суспільство, яке виникло в результаті, утопічним. У 1970-х роках було написано багато впливових феміністичних утопій такого роду; найчастіше досліджувані приклади включають «Жіночий чоловік» Джоанни Расс і «Голдфастські хроніки» Сюзі Маккі Чарнас. Такі світи найчастіше зображували лесбійські або феміністські автори; їх використання лише жіночих світів дозволяє досліджувати жіночу незалежність і свободу від патріархату. Суспільства не обов'язково можуть бути лесбійськими чи взагалі сексуальними — «Їїзем'я» (1915) Шарлотти Перкінс Гілман є відомим раннім прикладом безстатевого суспільства. Шарлін Болл в «Енциклопедії жіночих досліджень пише», що використання наукової фантастики для дослідження гендерних ролей було більш поширеним у Сполучених Штатах, ніж у Європі та інших країнах.
Утопії, створені авторами-чоловіками, зазвичай включали рівність між статями, а не їх сегрегацію.
Останніми роками феміністичні антиутопії стали домінуючими в молодіжній літературі, або YA, зосереджуючись на зв'язку між гендерною ідентичністю та підлітковою соціалізацією. Наприклад, трилогія «Родимка» Карага О'Брайена розповідає про акушерку-підлітка в майбутньому постапокаліптичному світі, тоді як другий роман серії поміщає героїню-підлітка Ґаю в епоху матріархату.

## Культурний вплив
Робота Етьєна Кабе «Подорожі в Ікарію» спонукала групу послідовників, ікарійців, покинути Францію в 1848 році та вирушити до Сполучених Штатів, щоб розпочати серію утопічних поселень у Техасі, Іллінойсі, Айові, Каліфорнії та інших місцях. Ці групи жили в громадах і проіснували до 1898 року.
У перші десятиліття ХХ століття в Росії надзвичайно зросла популярність утопічної науково-фантастичної літератури через те, що громадяни хотіли фантазувати про майбутнє, а не просто про те, що це новий, перспективний жанр літератури. Однак під час холодної війни утопічна наукова фантастика стала надзвичайно помітною серед радянських лідерів. Багато громадян Радянської Росії стали залежними від цієї літератури, оскільки вона представляла собою втечу від реального світу, який на той час не був ідеальним. Утопічна наукова фантастика дозволила їм пофантазувати про те, як задовільно було б жити в «ідеальному» світі. «Червона зірка» Олександра Богданова була науково-фантастичною книгою, написаною про суспільство на Марсі. Цей роман піддався величезній критиці серед радянських лідерів під час холодної війни, оскільки книга дозволяла робочій силі мріяти про втечу від реальності. Культуру робочої сили ненавидів Ленін, тодішній лідер Радянського Союзу, тому що він не хотів, щоб вони емоційно прив'язувалися до цього.

title: Утопічна та антиутопічна фантастика

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Утопічна та антиутопічна фантастика''' — це [[Жанр|піджанри]] [[Наукова фантастика|наукової фантастики]], які досліджують соціальні та політичні структури. Утопічна фантастика зображує обстановку, яка узгоджується з [[етос]]ом автора, маючи різноманітні атрибути іншої реальності, спрямовані на те, щоб привабити читачів. Антиутопічна фантастика пропонує протилежне: зображення обстановки, яка повністю суперечить духу автора.<ref name="Apocalyptic Literature">{{Cite journal|year=1993|title=Apocalyptic Literature|publisher=Bloomsbury Publishing Ltd}}</ref> Деякі романи поєднують обидва жанри, часто як метафору для різних напрямків, у яких людство може піти залежно від свого вибору, в кінцевому підсумку з одним із двох можливих майбутніх. Як [[Утопія|утопії]], так і [[Антиутопія|антиутопії]] зазвичай зустрічаються в [[Наукова фантастика|науковій фантастиці]] та інших видах спекулятивної фантастики.

До 1900 року було опубліковано понад 400 утопічних творів англійською мовою, понад тисячу інших з'явилися протягом ХХ століття.<ref name="Sargent">
{{Cite journal|last=Sargent|first=Lyman Tower|date=November 1976|title=Themes in Utopian Fiction in English Before Wells|url=http://www.depauw.edu/sfs/backissues/10/sargent10art.htm|journal=Science Fiction Studies|volume=3|issue=3|pages=275–82; see p. 275–6}}
</ref> Це збільшення частково пов'язане зі зростанням популярності [[Наукова фантастика|наукової фантастики]] та [[Підліткова література|художньої літератури для молоді]] загалом, а також із більш масштабними соціальними змінами, які привернули увагу до більших [[Суспільний колапс|суспільних]] або [[Глобальні проблеми людства|глобальних проблем]], таких як технології, зміна клімату та зростання населення. Деякі з цих тенденцій створили окремі піджанри, такі як екотопічна фантастика, [[кліматична фантастика]], молодіжні антиутопічні романи та феміністичні антиутопічні романи.

== Піджанри ==

=== Утопічна фантастика ===
{{Докладніше|Утопія|}}
[[Файл:Anton_Francesco_Doni_i_mondi.jpg|міні|Ілюстрація з французького видання книги {{нп|Антон Франческо Доні|Франческо Доні|ru|Дони, Антон Франческо}} ''Les Mondes, celestes, terrestres et infernaux'' (1578), яку часто помилково використовують для «Міста Сонця»]]
Слово ''утопія'' вперше використав у прямому контексті [[Томас Мор|сер Томас Мор]] у своїй праці ''[[Утопія (книга)|«Утопія»]]'' 1516 року. Слово ''утопія'' нагадує грецькі слова ''outopos'' («немає місця») і ''eutopos'' («гарне місце»). Книга Мора, написана [[Латинська мова|латинською мовою]], викладає бачення ідеального [[Суспільство|суспільства]]. Як випливає з назви, твір представляє неоднозначну та іронічну проекцію ідеальної держави.<ref>{{Cite book
|title=Thomas More : why patron of statesmen?
|date=10 вересня 2015
|publisher=Lexington Books
|location=Lanham
|page=174
|isbn=978-1-4985-2227-4
|oclc=920466356
|quote=Mantel's Cromwell, despite his keen appreciation of literature and love of Petrarch, completely misses the ironic and ambiguous structure of ''Utopia''.
}}</ref> Химерний характер тексту може підтвердити оповідач другої книги ''«Утопії»'', Рафаель Гітлодей. Грецький корінь назви «Hythloday» говорить про ''«експерта в нісенітниці»''.

Більш раннім прикладом утопічного твору [[Античність|класичної античності]] є ''«[[Держава (Платон)|Держава]]»'' [[Платон]]а, в якій він окреслює те, що він бачить як ідеальне суспільство та його [[Політична система|політичну систему]]. Пізніше [[Томмазо Кампанелла]] під впливом творчості Платона написав ''[[Місто Сонця|„Місто Сонця“]]'' (1623), де описується сучасне утопічне суспільство, побудоване на рівності.<ref>{{Cite book
|title=The City of the Sun
|last=Campanella
|first=Tommaso
|year=1623
|publisher=The Floating Press
|pages=1–39
|language=en
|isbn=978-1-775410-51-5
}}</ref> Інші приклади включають „''[[Історія Расселаса, принца Абіссінії|Історію Расселаса, принца Абіссінії“]]'' [[Семюел Джонсон|Семюеля Джонсона]] (1759) та ''[[Идукін, або за межею|„Идукін, або за межею“]]'' [[Семюель Батлер|Семюеля Батлера]] (1872), у назві якої використовується [[анаграма]] „ніде“.<ref name="Sargent" /><ref name=":0">{{Cite book
|url=https://archive.org/details/utopiareader00clae
|title=The utopia reader
|date=1999
|publisher=New York University Press
|location=New York
|pages=[https://archive.org/details/utopiareader00clae/page/n243 229]
|isbn=0-585-42482-9
|oclc=70728991
}}</ref> Це, як і більшість утопічної літератури, можна розглядати як [[Сатира|сатиру]]; Батлер змінює хворобу та злочин, покараючи перших і лікуючи останніх.<ref name=":0" />

Один із прикладів значення та мети утопічного жанру описаний у книзі [[Фредрік Джеймсон|Фредріка Джеймсона]] ''„<nowiki/>[[Археології майбутнього]]<nowiki/>“'' (2005) '','' яка розглядає багато утопічних різновидів, визначених їхньою програмою чи імпульсом.<ref>{{Cite book
|title=Archaeologies of the Future
|last=Jameson
|first=Fredric
|year=2005
|publisher=Verso
|location=New York
|pages=1–9
|language=en
|isbn=1-84467-033-3
}}</ref>

=== Антиутопічна фантастика ===
{{Докладніше|Антиутопія}}
[[Файл:Moreau_Monkeys_crop.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Ілюстрація 1803 року двох мавп, які переслідують своїх коханок. Кандід стріляє в мавп, думаючи, що вони напали на жінок.
]]
[[Антиутопія]] — це суспільство, для якого характерна зосередженість на тому, що суперечить духу автора, наприклад, масова бідність, суспільна недовіра та підозра, [[Поліційна держава|поліцейська держава]] чи гноблення.<ref name="Apocalyptic Literature"/> Більшість авторів антиутопічної фантастики досліджують принаймні одну причину, чому все саме так, часто як аналогію з подібними проблемами в реальному світі. Антиутопічна література служить для того, щоб ''„надати свіжі погляди на проблемні соціальні та політичні практики, які в іншому випадку могли б сприйматися як належне або вважатися природними та неминучими“''.<ref>{{Cite book
|title=The Dystopian Impulse in Modern Literature
|last=Booker
|first=Keith M.
|year=1994
|publisher=Greenwood Press
|location=Westport, CT
|isbn=9780313290923
}}</ref> Деякі антиутопії претендують на те, щоб бути [[утопія]]ми. ''«[[Идукін, або за межею]]»'' [[Семюель Батлер|Семюела Батлера]] можна розглядати як антиутопію через те, як хворих людей карають як злочинців, а злодіїв „лікують“ у лікарнях, що жителі Еревона вважають природним і правильним, тобто утопічним (як це висміюється в ''«[[Кандід]]і»'' [[Вольтер]]а).

Антиутопії зазвичай екстраполюють елементи сучасного суспільства, тому їх можна сприймати як політичні застереження.

Антиутопії може зображати [[Есхатологія|Есхатологічна]] література.<ref>
{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=Bin4DwAAQBAJ
|title=Look Around: A Christian Faith for the Twenty-First Century
|last=Sinclair
|first=George R.
|date=8 липня 2020
|publisher=Wipf and Stock Publishers
|location=Eugene, Oregon
|page=153
|chapter=World Without End?
|isbn=9781725266681
|accessdate=15 серпня 2021
|quote=Dystopian escapism sells. [...] Appealing to dark instincts, gnawing insecurities, and socio-political disturbance, dystopian eschatology appeals to fear.
}}
</ref>

==== Приклади ====
Роман [[Замятін Євген Іванович|Євгена Замятіна]] [[Ми (роман)|''„Ми“'']] 1921 року зображує постапокаліптичне майбутнє, у якому суспільство повністю засноване на логіці та створене за зразком механічних систем.<ref name=":1">{{Cite web|date=2017-08-03|title=100 Great Works of Dystopian Fiction|url=https://www.vulture.com/article/best-dystopian-books.html|accessdate=2020-06-03|website=Vulture|language=en-us}}</ref> ''„Ми“'' вплинула на [[Джордж Орвелл|Джорджа Орвелла]], коли він написав ''[[1984 (роман)|„1984“]]'' (1949), роман про Океанію, державу, яка перебуває у вічній війні, населення якої контролюється [[Пропаганда|пропагандою]].<ref>{{Cite news|last=Taylor|first=D. J.|date=2019-05-22|title=The Ministry of Truth by Dorian Lynskey review – what inspired Orwell's masterpiece?|language=en-GB|work=The Guardian|url=https://www.theguardian.com/books/2019/may/22/the-ministry-of-truth-by-dorian-lynskey-review-a-biography-of-george-orwells-1984|accessdate=2020-06-03|issn=0261-3077}}</ref> [[Старший Брат]] і щоденна газета [[Двохвилинка ненависті|„Двохвилинка ненависті“]] задають тон всепроникній самоцензурі. Роман [[Олдос Гакслі|Олдоса Гакслі]] 1932 року ''[[Прекрасний новий світ|„Прекрасний новий світ“]]'' розпочався як пародія на утопічну фантастику та спроектував 2540 рік промислових і соціальних змін, які він відчув у 1931 році, що призвело до промислового успіху завдяки примусово переконаному населенню, розділеному на п'ять каст; світова держава вбиває всіх, кому 60 років і старше.<ref name=":1" /> Роман [[Карін Боє|Карін Бойє]] 1940 року ''[[Каллокаїн|„Каллокаїн“]]'' розгортається в тоталітарній світовій державі, де наркотики використовуються для контролю над думками людини.<ref>Davidson, Bengt [https://www.karinboye.se/om/artiklar/kallocain-bengt.shtml Framtidsromanen Kallocain] Karin Boye-sällskapet (in Swedish)</ref>

Роман [[Ентоні Берджес]]са [[Механічний апельсин|''„Заводний апельсин“'']] 1962 року розгортається в Англії майбутнього, яка має субкультуру екстремального насильства серед молоді, і докладно розповідає про переживання головного героя з державним наміром змінити його характер за своєю примхою.<ref name=":1"/> ''[[Оповідь служниці (роман)|„Розповідь служниці“]]'' [[Маргарет Етвуд]] (1985) описує майбутні Сполучені Штати, якими керує тоталітарна [[теократія]], де жінки не мають прав<ref name=":1" />, а ''[[Довга прогулянка (роман)|„Довга прогулянка“]]'' [[Стівен Кінг|Стівена Кінга]] (1979) описує подібний тоталітарний сценарій, але зображує участь хлопчиків-підлітків у смертоносному змаганні. Приклади антиутопічної літератури [[Підліткова література|для молоді]] включають (зокрема всі опубліковані після 2000 року) серіал ''[[Голодні ігри (серія книг)|„Голодні ігри“]]'' [[Сюзанна Коллінз|Сюзанни Коллінз]], серіал [[Нескорена (роман)|''„Дивергент“'']] [[Вероніка Рот|Вероніки Рот]], серіал ''„<nowiki/>[[Сила п'яти]]<nowiki/>“'' [[Ентоні Горовіц]]а, серіал ''[[Бігун у лабіринті|„Бігун у лабіринті“]]'' [[Джеймс Дешнер|Джеймса Дешнера]] та серіалі „''[[Потвори (роман)|Потворні“]]'' [[Скотт Вестерфельд|Скотта Вестерфельда]].<ref>
{{Cite book
|title=Critical foundations in young adult literature : challenging genres
|url=https://archive.org/details/criticalfoundati0000garc
|last=Garcia, Antero
|date=19 листопада 2013
|location=Rotterdam, The Netherlands
|pages=[https://archive.org/details/criticalfoundati0000garc/page/71 71]
|isbn=978-94-6209-398-0
|oclc=863698575
}}
</ref> Часто антиутопії також містять [[Відеогра|відеоігри]]; відомі приклади включають серію [[Fallout (серія)|''Fallout'']], ''[[BioShock]]'' і пізніші ігри серії [[Half-Life (серія)|''Half-Life'']].

== Історія антиутопічної фантастики ==
Історію антиутопічної літератури можна простежити до реакції на [[Французька революція|Французьку революцію]] 1789 року та перспективи того, що панування натовпу призведе до [[Диктатура|диктатури]] . До кінця 20-го століття воно було, як правило, антиколгоспним. Антиутопічна фантастика виникла як відповідь на утопічне. Його рання історія простежується в ''„Дистопія: природна історія“'' Грегорі Клейса (Oxford University Press, 2017).

Початок технологічної антиутопії можна простежити до роману [[Едвард Морган Форстер|Е. М. Форстера]] (1879—1970) ''„<nowiki/>[[Машина зупиняється]]<nowiki/>“''.<ref>{{Cite journal|last=Zimmermann|first=Ana Cristina|last2=Morgan|first2=W. John|date=2019-03-01|title=E. M. Forster's 'The Machine Stops': humans, technology and dialogue|url=https://doi.org/10.1007/s00146-017-0698-3|journal=AI & Society|language=en|volume=34|issue=1|pages=37–45|doi=10.1007/s00146-017-0698-3|issn=1435-5655}}</ref><ref>Caporaletti, Silvana. „Science as Nightmare: ''The Machine Stops'' by E. M. Forster.“ ''Utopian studies'' 8.2 (1997): 32-47.</ref> М. Кіт Букер стверджує, що ''„Машина зупиняється“'', „''[[Ми (роман)|Ми]]''“ та ''[[Прекрасний новий світ|„Прекрасний новий світ“]]'' є ''„великими визначальними текстами для жанру антиутопічної фантастики, як через яскравість їх взаємодії з реальним світом, так і політичних питань і в масштабах їхньої критики суспільств, на яких вони зосереджені“''.<ref>{{Cite book
|title=The Dystopian Impulse in Modern Literature: Fiction as Social Criticism
|last=Booker
|first=M Keith
|date=1994
|publisher=Greenwood Press
}}</ref>

Іншою важливою фігурою антиутопічної літератури є [[Герберт Веллс]], чия робота ''[[Машина часу (роман)|„Машина часу“]]'' (1895) також широко розглядається як прототип антиутопічної літератури.<ref name="Sargent" /><ref name=":1"/> Робота Веллса спирається на соціальну структуру ХІХ століття, забезпечуючи критику британської класової структури того часу.<ref>{{Cite web|last=Marcus|first=Laura|title=The Time Machine|url=https://www.britannica.com/topic/The-Time-Machine|accessdate=11 грудня 2021|website=Britannica}}</ref> Після [[Друга світова війна|Другої світової війни]] було створено ще більше антиутопічної фантастики. Ці твори художньої літератури були переплетені з політичними коментарями: кінець Другої світової війни викликав побоювання щодо наближення [[Третя світова війна|Третьої світової війни]] та, як наслідок, апокаліпсису.

Сучасна антиутопічна фантастика спирається не лише на такі теми, як тоталітарні уряди та анархізм, але й на забруднення навколишнього середовища, глобальне потепління, зміну клімату, здоров'я, економіку та технології. Сучасні антиутопічні теми поширені в молодіжному жанрі літератури.<ref>{{Cite news|last=Young|first=Moira|date=2011-10-22|title=Why is dystopia so appealing to young adults?|language=en-GB|work=The Guardian|url=https://www.theguardian.com/books/2011/oct/23/dystopian-fiction|accessdate=2020-06-03|issn=0261-3077}}</ref><ref>{{Cite journal|last=Ames|first=Melissa|year=2013|title=Engaging "Apolitical" Adolescents: Analyzing the Popularity and Educational Potential of Dystopian Literature Post-9/11|url=https://thekeep.eiu.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1010&context=eng_fac|journal=The High School Journal|volume=97|issue=1|pages=3–20|doi=10.1353/hsj.2013.0023|jstor=43281204}}</ref>

=== Комбінації ===
У багатьох творах поєднуються елементи як утопії, так і антиутопії. Як правило, спостерігач з нашого світу подорожує в інше місце чи час і бачить одне суспільство, яке автор вважає ідеальним, а інше представляє найгірший можливий результат. Зазвичай йдеться про те, що наш вибір може призвести до кращого чи гіршого потенційного майбутнього світу. ''„<nowiki/>[[Завжди повертаючись додому]]<nowiki/>“'' [[Урсула Ле Гуїн|Урсули Ле Гуїн]] відповідає цій моделі, а також „''[[Жінка на краю часу|Жінка на краю часу“]]'' [[Мардж Пірсі]]. У ''„<nowiki/>[[П'ята священна річ|П'ятій священній речі]]<nowiki/>“'' [[Старговк]] немає спостерігача, який подорожує в часі. Проте в її ідеальне суспільство вторгається сусідня влада, яка втілює злі репресії. В ''„Острові“'' [[Олдос Гакслі|Олдоса Гакслі]], багато в чому контрапункті його більш відомого ''[[Прекрасний новий світ|„Прекрасного нового світу“]]'', злиття найкращих частин [[Буддійська філософія|буддійської філософії]] та західних технологій знаходиться під загрозою ''„вторгнення“'' нафтових компаній. Як інший приклад, у серії ''„Небажані“'' [[Ліза Макманн|Лізи Макманн]] виникає парадокс, коли ізгої з повної антиутопії розглядаються як абсолютна утопія. Вони вважають, що тим, хто отримав привілей у згаданій антиутопії, не пощастило.

В іншій літературній моделі уявне суспільство подорожує між елементами утопії та антиутопії протягом роману чи фільму. На початку ''[[Хранитель (роман)|„Зранителя“]]'' [[Лоїс Лоурі]] світ описується як утопія. Однак у міру розвитку книги розкриваються антиутопічні аспекти світу.

„''[[Мандри Гуллівера]]''“ [[Джонатан Свіфт|Джонатана Свіфта]] також іноді пов'язують як з утопічною, так і з антиутопічною літературою, оскільки вона поділяє загальну стурбованість ідеями хороших і поганих суспільств. З тих країн, які відвідує [[Лемюель Гулівер|Лемюель Гуллівер]], [[Бробдінгнаг]] і Країна [[Гуїгнгнм]]ів наближаються до утопії; інші мають значні антиутопічні аспекти.<ref>{{Cite journal|last=Houston|first=Chlöe|date=2007|title=Utopia, Dystopia or Anti-utopia? Gulliver's Travels and the Utopian Mode of Discourse|journal=Utopian Studies|volume=18|issue=3|pages=425–442|doi=10.5325/utopianstudies.18.3.0425|issn=1045-991X|jstor=20719885|doi-access=free}}</ref>

=== Екотопічна фантастика ===
{{Докладніше|Кліматична фантастика|Соларпанк}}
В ''екотопічній фантастиці'' автор показує або утопічний, або антиутопічний світ, що обертається навколо збереження або знищення навколишнього середовища. У 2006 роціДенні Блум ввів термін „cli fi“, у 2011 році його розповсюдила [[Маргарет Етвуд]] у Twitter, щоб охопити художню літературу, пов'язану зі зміною клімату<ref>[https://twitter.com/MargaretAtwood/status/194460287187959808 „Margaret Atwood — Twitter]</ref>, але ця тема існує десятиліттями. Романи про [[перенаселення]], такі як романи [[Гаррі Гаррісон]]а ''“<nowiki/>[[Посуньтесь! Посуньтесь!|Посуньтесь! Посуньтесь!„]]'' (знятий у фільмі ''“<nowiki/>[[Зелений сойлент|Зелений сойлент»]]''), були популярні в 1970-х роках, відображаючи широке занепокоєння наслідками перенаселення для навколишнього середовища. У романі [[Вітлі Стрібер]]а та [[Джеймс Кунетка|Джеймса Кунетки]] ''«Кінець природи»'' (1986) йдеться про майбутнє, у якому перенаселення, забруднення, зміна клімату та, як наслідок, супершторми призвели до популярного політичного руху масових самогубців. Іншими прикладами екологічної антиутопії є зображення Землі у фільмах ''«<nowiki/>[[ВОЛЛ·І|ВОЛЛ-І»]]'' та ''«''[[Аватар (фільм)|''Aватар»'']].

Хоча еко-антиутопії є більш поширеними, у літературі присутня невелика кількість робіт, які зображують те, що можна назвати еко-утопією, або еко-утопічні тенденції. Серед них ''«<nowiki/>[[Екотопія (роман)|Екотопія]]<nowiki/>»'' [[Ернест Калленбах|Ернеста Калленбаха]]. [[Кім Стенлі Робінсон]] написав кілька книг, присвячених екологічним темам, у тому числі [[Марсіанська трилогія|трилогію про Марс]]. Однак найпомітніше, що його ''трилогія «<nowiki/>[[Три Каліфорнії]]<nowiki/>»'' протиставила еко-антиутопію еко-утопії та такому собі середньому майбутньому. Робінсон також відредагував антологію короткої екотопічної фантастики під назвою ''«Первісне майбутнє: нові екотопії»''. Ще один вражаючий твір Робінсона — ''«<nowiki/>[[Нью-Йорк 2140]]<nowiki/>»'', який зосереджується на наслідках суспільства після великої повені, і його можна побачити як через утопічну, так і антиутопічну призму.

Є кілька антиутопій, які мають ''«антиекологічну»'' тематику. Вони часто характеризуються урядом, який надмірно захищає природу, або суспільством, яке втратило більшість сучасних технологій і бореться за виживання. Яскравим прикладом цього є роман ''[[Ходак Ріддлі|«Ходак Рідлі»]]'' .

=== Феміністичні утопії ===
Іншим піджанром є ''феміністичні утопії'' та перекриваюча категорія [[Феміністична наукова фантастика|феміністської наукової фантастики]]. За словами письменниці [[Саллі Міллер Ґіргарт]], ''«феміністичний утопічний роман — це роман, який а. протиставляє сьогодення уявленому ідеалізованому суспільству (відокремленому від сьогодення часом або простором), б. пропонує комплексну критику теперішніх цінностей/умов, в. розглядає чоловіків або [[Патріархат|чоловічі інституції]] головною причиною нинішніх соціальних негараздів, г. представляє жінок не тільки як принаймні рівних чоловікам, але й як [[Репродуктивні права|єдиних арбітрів своїх репродуктивних функцій]]<nowiki/>»''.<ref>{{Cite book
|title=Women in Search of Utopia: Mavericks and Mythmakers
|last=Gearhart
|first=Sally Miller
|year=1984
|editor-last=Baruch
|editor-first=Elaine Hoffman
|publisher=Shoken Books
|location=New York
|pages=[https://archive.org/details/womeninsearchofu0000unse/page/296 296]
|chapter=Future Visions: Today’s Politics: Feminist Utopias in Review
|isbn=0805239006
}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.thoughtco.com/feminist-utopia-dystopia-3529060|title=A Look at Feminist Utopia and Dystopia Literature|last=Napikoski|first=Linda|website=ThoughtCo|accessdate=2019-01-16}}</ref>

Утопії досліджували розгалуження ґендеру як суспільної конструкції або жорстко встановленого імперативу.<ref name="WSEncyc1442">{{Cite book
|url=https://archive.org/details/womensstudiesenc0001unse/page/1442
|title=Women's studies encyclopedia
|last=Tierney
|first=Helen
|year=1999
|publisher=Greenwood Publishing Group
|page=[https://archive.org/details/womensstudiesenc0001unse/page/1442 1442]
|isbn=978-0-313-31073-7
}}</ref> У ''«<nowiki/>[[Золота чаклунська порода|Золотій чаклунській породі]]<nowiki/>»'' [[Мері Джентл]] до досягнення зрілості стать не вибирається, і стать не впливає на соціальні ролі. Навпаки, [[Доріс Лессінг]] у творі ''«<nowiki/>[[Шлюби між зонами три, чотири та п'ять]]<nowiki/>»'' (1980) припускає, що чоловічі та жіночі цінності притаманні статям і не можуть бути змінені, що робить компроміс між ними необхідним. У ''«Моїй власній утопії»'' (1961) [[Елізабет Вероніка Манн Боргезе|Елізабет Манн Боргезе]] стать існує, але залежить від віку, а не від статі — безстатеві діти дорослішають у жінок, деякі з яких з часом стають чоловіками.<ref name="WSEncyc1442" /> Роман [[Мардж Пірсі]] ''«<nowiki/>[[Жінка на краю часу|Жінка на межі часу]]<nowiki/>»'' зберігає людську біологію, але виключає вагітність і пологи з гендерного рівняння, вдаючись до [[Допоміжна репродуктивна технологія|допоміжних репродуктивних технологій]], водночас дозволяючи жінкам і чоловікам мати досвід [[Грудне вигодовування|грудного вигодовування]].

Утопічні [[Одностатевий світ|одностатеві світи]] чи одностатеві суспільства вже давно є одним із основних способів дослідження наслідків статі та гендерних відмінностей.<ref name=":2">{{Cite book
|url=https://www.worldcat.org/oclc/868068199
|title=Decoding gender in science fiction
|last=Attebery
|first=Brian
|date=2002
|location=New York
|isbn=978-1-317-97147-4
|oclc=868068199
}}</ref> Одним із рішень гендерного гноблення чи [[Соціальна проблема|соціальних проблем]] у феміністській утопічній літературі є усунення чоловіків, або показуючи ізольовані повністю жіночі суспільства, як у «''[[Їїзем'я|Їїзем'ї]]''» [[Шарлотта Перкінс Гілмен|Шарлотти Перкінс Гілмен]], або суспільства, де чоловіки вимерли або були замінені, як у [[Джоанна Расс|Джоанни Расс]] ''«Кілька речей, які я знаю про відпочинок»'', де «отруйна бінарна стать» відмерла. У фантастичній літературі уявлялося, що жіночі світи виникають під дією хвороби, яка знищує чоловіків, разом із розвитком технологічного чи містичного методу, який дозволяє жіноче [[Партеногенез|партеногенетичне розмноження]]. Письменниці-феміністки часто показують суспільство, яке виникло в результаті, утопічним. У 1970-х роках було написано багато впливових феміністичних утопій такого роду;<ref name=":2" /> найчастіше досліджувані приклади включають ''«<nowiki/>[[Жіночий чоловік|Жіночий чоловік»]]'' [[Джоанна Расс|Джоанни Расс]] ''і «<nowiki/>[[Голдфастські хроніки]]<nowiki/>»'' [[Сюзі Маккі Чарнас]]. Такі світи найчастіше зображували лесбійські або феміністські автори; їх використання лише жіночих світів дозволяє досліджувати жіночу незалежність і свободу від [[патріархат]]у. Суспільства не обов'язково можуть бути лесбійськими чи взагалі сексуальними — ''«<nowiki/>[[Їїзем'я]]''» (1915) Шарлотти Перкінс Гілман є відомим раннім прикладом безстатевого суспільства. Шарлін Болл в ''«Енциклопедії жіночих досліджень'' пише''»,'' що використання наукової фантастики для дослідження гендерних ролей було більш поширеним у Сполучених Штатах, ніж у Європі та інших країнах.<ref name="WSEncyc1442"/>

Утопії, створені авторами-чоловіками, зазвичай включали рівність між статями, а не їх сегрегацію.<ref name="Utop102">Martha A. Bartter, ''The Utopian Fantastic'', «Momutes», Robin Anne Reid, p.102 ISBN</ref>

Останніми роками феміністичні антиутопії стали домінуючими в [[Підліткова література|молодіжній літературі]], або YA, зосереджуючись на зв'язку між гендерною ідентичністю та підлітковою соціалізацією. Наприклад, трилогія ''«Родимка»'' [[Караг О'Брайен|Карага О'Брайена]] розповідає про акушерку-підлітка в майбутньому постапокаліптичному світі, тоді як другий роман серії поміщає героїню-підлітка Ґаю в епоху [[матріархат]]у.

== Культурний вплив ==
Робота [[Етьєн Кабе|Етьєна Кабе]] ''«<nowiki/>[[Подорожі в Ікарію]]<nowiki/>»'' спонукала групу послідовників, [[ікарійці]]в, покинути Францію в 1848 році та вирушити до Сполучених Штатів, щоб розпочати серію утопічних поселень у Техасі, Іллінойсі, Айові, Каліфорнії та інших місцях. Ці групи жили в громадах і проіснували до 1898 року.<ref>{{Cite web|url=http://tyboomakbook.org/download.php?title=travels%20in%20icaria%20utopianism%20and%20communitarianism%20paperback%20.pdf|title=Travels In Icaria Utopianism And Communitarianism Paperback|website=tyboomakbook.org|language=EN|accessdate=2018-11-15|archive-date=2018-11-15|archive-url=https://web.archive.org/web/20181115113421/http://tyboomakbook.org/download.php?title=travels%20in%20icaria%20utopianism%20and%20communitarianism%20paperback%20.pdf}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181115113421/http://tyboomakbook.org/download.php?title=travels%20in%20icaria%20utopianism%20and%20communitarianism%20paperback%20.pdf |date=2018-11-15 }}</ref>

У перші десятиліття ХХ століття в Росії надзвичайно зросла популярність утопічної науково-фантастичної літератури через те, що громадяни хотіли фантазувати про майбутнє, а не просто про те, що це новий, перспективний жанр літератури.<ref>{{Cite journal|last=Refail|first=Nudelman|date=1989|title=Soviet Science Fiction and the Ideology of Soviet Society|url=https://www.jstor.org/stable/4239917|journal=Science Fiction Studies|volume=16|pages=38–66|jstor=4239917|via=JSTOR}}</ref> Однак під час [[Холодна війна|холодної війни]] утопічна наукова фантастика стала надзвичайно помітною серед радянських лідерів. Багато громадян Радянської Росії стали залежними від цієї літератури, оскільки вона представляла собою втечу від реального світу, який на той час не був ідеальним. Утопічна наукова фантастика дозволила їм пофантазувати про те, як задовільно було б жити в «ідеальному» світі. ''«Червона зірка»''<ref>{{Cite book
|title=The Red Star
|last=Bogdonov
|first=Alexander
|year=1908
}}</ref> [[Богданов Олександр Олександрович|Олександра Богданова]] була науково-фантастичною книгою, написаною про суспільство на Марсі. Цей роман піддався величезній критиці серед радянських лідерів під час холодної війни, оскільки книга дозволяла робочій силі мріяти про втечу від реальності. Культуру робочої сили ненавидів [[Ленін Володимир Ілліч|Ленін]], тодішній лідер Радянського Союзу, тому що він не хотів, щоб вони емоційно прив'язувалися до цього.

== Див. також ==
* ''[[Місто Сонця]]''
* [[Список літератури про антиутопію]]
* [[Список фільмів-антиутопій]]
* [[Список антиутопічних коміксів]]
* [[Список утопічної літератури]]
* [[Соціальна наукова фантастика]]
* [[Утопічна мова]]
* [[Затримай зорі]]

== Список літератури ==
{{Reflist}}

== Бібліографія ==

* Applebaum, Robert. ''Literature and Utopian Politics in Seventeenth-Century England.'' Cambridge, Cambridge University Press, 2002.
* Bartkowski, Frances. ''Feminist Utopias.'' Lincoln, NE, University of Nebraska Press, 1991.
* Booker, M. Keith. ''The Dystopian Impulse in Modern Literature.'' Westport, CT, Greenwood Press, 1994.
* Booker, M. Keith. ''Dystopian Literature: A Theory and Research Guide.'' Westport, CT, Greenwood Press, 1994.
* Claeys, Gregory. ''Dystopia: A Natural History''. Oxford, Oxford University Press, 2017.
* Ferns, Chris. ''Narrating Utopia: Ideology, Gender, Form in Utopian Literature.'' Liverpool, Liverpool University Press, 1999.
* Gerber, Richard. ''Utopian Fantasy.'' London, Routledge & Kegan Paul, 1955.
* Gottlieb, Erika. ''Dystopian Fiction East and West: Universe of Terror and Trial.'' Montreal, McGill-Queen's Press, 2001.
* Haschak, Paul G. ''Utopian/Dystopian Literature.'' Metuchen, NJ, Scarecrow Press, 1994.
* Jameson, Fredric. ''Archaeologies of the future: the Desire Called Utopia and Other Science Fictions.'' London, Verso, 2005.
* Kessler, Carol Farley. ''Daring to Dream: Utopian Fiction by United States Women Before 1950.'' Syracuse, NY, Syracuse University Press, 1995.
* Mohr, Dunja M. ''Worlds Apart: Dualism and Transgression in Contemporary Female Dystopias.'' Jefferson, NC, McFarland, 2005.
* Tod, Ian, and Michael Wheeler. ''Utopia.'' London, Orbis, 1978.
* {{Cite journal|last=Sargent|first=Lyman Tower|date=November 1976|title=Themes in Utopian Fiction in English Before Wells|url=http://www.depauw.edu/sfs/backissues/10/sargent10art.htm|journal=Science Fiction Studies|volume=3|issue=3|pages=275–82}}
* Szweykowski, Zygmunt. ''Twórczość Bolesława Prusa'' [The Art of Bolesław Prus], 2nd ed., Warsaw, Państwowy Instytut Wydawniczy, 1972.

== Посилання ==

* [http://sf-encyclopedia.com/entry/dystopias Антиутопії] та [http://sf-encyclopedia.com/entry/utopias утопії], ''[[Енциклопедія наукової фантастики]]''
* [https://www.utoronto.ca/utopia Товариство утопічних досліджень] Archived </link>
* [https://web.archive.org/web/20171005235129/https://the-dystopian.com/ Портал медіа, пов'язаних з антиутопією]
* [https://web.archive.org/web/20140525214151/http://www.dystopiatracker.com/ Дистопія Трекер]
* [https://www.bbc.co.uk/programmes/p003k9fz Modernist Utopias], BBC Radio 4 дискусія з Джоном Кері, Стівом Коннором і Лаурою Маркус (''In Our Time'', 10 березня 2005 р.)
* [http://www.wemu.org/post/climate-change-dystopia Жанр антиутопії], обговорює поточну популярність жанру антиутопії.
{{Наукова фантастика}}{{Наратив}}
{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Антиутопії]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]


text:
# Саньково (Палкінський район)
Саньково (рос. Саньково) — присілок в Палкінському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Палкінська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Палкінська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 | 2012 | 2016 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 5    | ↘2   | ↘0   | →0   | →0   |

title: Саньково (Палкінський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Саньково
|назва ін.       = Саньково
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Палкінський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Палкінська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{стабільно}} 0
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Саньково''' ({{lang-ru|Саньково}}) — [[присілок]] в [[Палкінський район|Палкінському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Палкінська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Палкінська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Саньково (Палкинский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Палкінський район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Палкінського району]]

title: присілок Саньково

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Палкінський район

Поселення: Палкінська волость

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Саньково · Саньково


text:
# Валевські
Валевські — польський шляхетський (магнатський) рід герба Колона або Пержхала. Рід згадується в історичних джерелах з XIV століття.

## Представники
- Ляшек — 1382 року підписав конфедерацію Великопольську

- Якуб, одружений із Косцелецькою, воєводянкою бжесць-куявською. Шлюб був бездітним
- Миколай, брат Якуба, одружений із сестрою його дружини
  - Адам (пом. 1587) — каштелян ельблонзький, староста осецький. Його дружиною була руська воєводянка з роду Фірлеїв, у шлюбі мав п'ятьох синів
    - NN, за твердженням К. Несецького, у Київському костелі на Хелмінській перед великим вівтарем був похований Ґрабштин Валевської з Дорповських гербу Юноша

- Адам Валевський (пом. бл. 1642) — один із перших представників роду, сєрадзький воєвода (або каштелян[1])
- Ян (шваґер Адама) — каштелян сєрадзький[2], шваґер Адама, одружений із Ельжбетою Конецпольською (дочкою королівського секретаря та підкоморія сєрадзького Станіслава Конецпольського)[1] , яка була двоюрідною сестрою Станіслава Конецпольського
  - Ян Францішек, дружина — Констанція Богуміла Запольська гербу Побуг
    - Францішек, дружина Катажина Марчинська (Мончинська)
      - Зигмунт (пом. 1716), дружина Маріанна Конецпольська гербу Побуг
        - Александер (бл. 1700–1751), дружина Вікторія Биковська гербу Гриф
          - Станіслав (бл. 1740—1770).

        - Францішек, одружений із Цецилією Домбською гербу Годземба
          - Александер.

Після згасання роду Конецпольських y 1719 році Александерові та Францискові дісталися в спадщину маєтності Смілянщини, в тому числі й місто Златопіль, також, Язловець.
- Адам — каштелян розпірський, одружений із Маріанною з роду Конецпольських (донькою воєводи парнавського Станіслава Кароля Конецпольського)[1]

title: Валевські

wikitext:
{{Мовні помилки|дата=липень 2014}}
[[Файл:POL_COA_Pierzchała.svg|right|thumb|230px|Родинний [[герб]] Валевських [[Колона (герб)|Колона або Першхала]]]]
'''Валевські''' — [[поляки|польський]] [[шляхта|шляхетський]] ([[магнат]]ський) [[рід]] [[герб]]а [[Колона (герб)|Колона або Пержхала]]. Рід згадується в історичних джерелах з [[XIV століття]].

== Представники ==
* Ляшек — 1382 року підписав конфедерацію Великопольську
----
* Якуб, одружений із Косцелецькою, воєводянкою бжесць-куявською. Шлюб був бездітним
* Миколай, брат Якуба, одружений із сестрою його дружини
** Адам ({{пом}} 1587) — каштелян ельблонзький, староста осецький. Його дружиною була руська воєводянка з роду Фірлеїв, у шлюбі мав п'ятьох синів
*** NN, за твердженням К. Несецького, у Київському костелі на Хелмінській перед великим вівтарем був похований Ґрабштин Валевської з Дорповських гербу Юноша
----
* Адам Валевський ({{пом}} бл. 1642) — один із перших представників роду, [[сєрадз]]ький [[воєвода]] (або [[каштелян]]<ref name="К1">[http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/koniecpolscy01.html#G3 Koniecpolscy (01)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130925184246/http://mariusz.eu.pn/genealogia/rody/koniecpolscy01.html#G3 |date=25 вересня 2013 }} {{ref-pl}}</ref>)
* Ян (шваґер Адама) — каштелян сєрадзький<ref>''Libiszowska Z.'' Koniecpolski Jan h. Pobóg (ok. 1600—1661) // [[Polski Słownik Biograficzny]]. — Wrocław — Warszawa — Kraków : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1968.— T. XIII/4, zeszyt 59. — S. 519. {{ref-pl}}</ref>, шваґер Адама, одружений із Ельжбетою Конецпольською (дочкою королівського секретаря та підкоморія сєрадзького Станіслава Конецпольського)<ref name="К1"/> , яка була двоюрідною сестрою [[Станіслав Конецпольський|Станіслава Конецпольського]]
** Ян Францішек, дружина — Констанція Богуміла Запольська [[герб]]у [[Побуг]]
*** Францішек, дружина Катажина Марчинська (Мончинська)
**** Зигмунт ({{пом}} [[1716]]), дружина Маріанна Конецпольська [[герб]]у [[Побуг]]
***** Александер (бл. [[1700]]–[[1751]]), дружина Вікторія Биковська [[герб]]у [[Гриф (герб)|Гриф]]
****** Станіслав (бл. [[1740]]—[[1770]]).
***** Францішек, одружений із Цецилією Домбською [[Годземба (герб)|гербу Годземба]]
****** Александер.

Після згасання роду [[Конецпольські|Конецпольських]] y [[1719]] році Александерові та Францискові дісталися в спадщину маєтності [[Сміла|Смілянщини]], в тому числі й місто [[Златопіль_(місто)|Златопіль]]<ref>Стаття Złotopol у Географічному словнику Королівства Польського та інших земель слов'янських, том XIV (Worowo — Żyżyn) з 1895 року {{ref-pl}}</ref>, також, [[Язловець]].
----
* Адам — каштелян розпірський, одружений із Маріанною з роду Конецпольських (донькою воєводи парнавського Станіслава Кароля Конецпольського)<ref name="К1"/>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''[[Каспер Несецький|Niesiecki К.]]'' [http://www.polona.pl/item/178471/229/ Korona Polska przy Złotey Wolnosci Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140312213315/http://www.polona.pl/item/178471/229/ |date=12 березня 2014 }} — Lwów : w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1743. — T. 4. — 820 s. — S. 450—451. {{ref-pl}}

{{noble-stub}}

[[Категорія:Валевські|*]]
[[Категорія:Польські прізвища]]
[[Категорія:Польські шляхетські родини]]
[[Категорія:Персоналії:Новомиргород]]
[[Категорія:Персоналії:Язловець]]


text:
# Тоано
Тоано (італ. Toano) — муніципалітет в Італії, у регіоні Емілія-Романья,  провінція Реджо-Емілія.
Тоано розташоване на відстані близько 320 км на північний захід від Рима, 65 км на захід від Болоньї, 36 км на південь від Реджо-нелль'Емілії.
Населення — 4458 осіб (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 3 лютого. Покровитель — святий Власій.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 480 іноземців з 38 країн, серед них 99 громадян країн Євросоюзу та 19 громадян України.

## Сусідні муніципалітети
- Баїзо
- Карпінеті
- Фрассіноро
- Монтефйорино
- Палагано
- Приньяно-сулла-Секкія
- Вілла-Міноццо

title: Тоано

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Тоано
 | місцева_назва = Toano
 | герб          = <!-- Toano-Stemma.png -->
 | регіон        = EMR <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = RE <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 44
 | latm   = 23
 | lats   = 0
 | longd  = 10
 | longm  = 34
 | longs  = 0
 | висота = 854
 | населення     = 4141
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 67
 | густота       = 61,6
 | поштові_індекси  = 42010
 | телефонний_код = 0522
 | код_ISTAT     = 035041
 | покровитель   = San Biagio vescovo e martire|San Biagio
 | мер           = Vincenzo Volpi
 | обраний       =
 | www           = http://www.comune.toano.re.it/
}}

'''Тоано''' ({{lang-it|Toano}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Емілія-Романья]],  [[Реджо-Емілія (провінція)|провінція Реджо-Емілія]].

Тоано розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 320 км на північний захід від [[Рим|Рима]], 65 км на захід від [[Болонья|Болоньї]], 36 км на південь від [[Реджо-нелль'Емілія|Реджо-нелль'Емілії]].

Населення — {{formatnum:4458}} {{МНОЖИНА:4458|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=2015-06-26 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 3 лютого. Покровитель — [[святий Власій]].

== Демографія ==
{{Демографія/Toano}}
{{Іноземці в Італії | назва=Тоано | дата=1 січня 2023 року
 | всього=480 | країн=38 | Укр=19 | ЄС=99 | таблиця= | країна1=[[Марокко]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Баїзо]]
* [[Карпінеті]]
* [[Фрассіноро]]
* [[Монтефйорино]]
* [[Палагано]]
* [[Приньяно-сулла-Секкія]]
* [[Вілла-Міноццо]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Реджо-Емілія]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Реджо-Емілія}}
{{Noimg}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Реджо-Емілія]]

title: Тоано · Toano

Країна: Італія

Регіон: Емілія-Романья

Провінція: Реджо-Емілія

Площа: 67 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Vincenzo Volpi ()