text:
# Еді Макклерг
Еді Макклерґ (англ. Edie McClurg; нар. 23 липня 1951, Канзас-Сіті, Канзас, США) — американська стендап-комікиня, акторка, співачка та сценаристка.

## Життєпис
Кар'єра Макклерґ триває з 1976 року і станом на 2024 рік вона зіграла та озвучила 226 персонажів, написала сценарій до чотирьох фільмів і телесеріалів. Номінантка на премію «DVD Exclusive Awards» (2003) в номінації «Найкраща жіноча роль другого плану в прем'єрному фільмі на DVD» за роль бабусі Фремм з фільму «Король повітря. Повернення».

### Хвороба
1 лютого 2019 року стало відомо, що у Макклерґ деменція. Племінниця, двоюрідна сестра і друг Еді подали документи з проханням про збереження контролю над справами актриси. У документах йдеться про те, що неврологічні тести показали, що вона більше не може жити на самоті без сторонньої допомоги й особливо вразлива для неналежного впливу. Їхня безпосередня проблема пов'язана з давнім «другом чоловічої статі», який живе з Еді протягом декількох років. Згідно з документами, він раніше говорив про одруження з Еді. Сім'я і друзі Макклерґ не думають, що вона здатна реально оцінити їхні стосунки, та стверджують, що він ображав її й намагався змусити підписати документи про зміну її майнового стану. Вони просять суд призначити опікуном Еді її троюрідну сестру, актрису Анжеліку Кебрал.

## Вибрана фільмографія

### Фільми
- 1976 — Керрі
- 1983 — Містер мама
- 1986 — Вихідний день Ферріса Бюллера
- 1986 — Знову до школи
- 1987 — Літаком, потягом та автомобілем
- 1988 — Ельвіра — володарка темряви
- 1992 — Там, де тече річка
- 1994 — Природжені вбивці
- 1997 — Флаббер

### Телебачення
- 1980 — Шоу Девіда Леттермана
- 1985—1987 — Маленьке диво
- 1986 — Містер Бельведер
- 1986—1991 — Сімейка Гоґанів
- 1991—1992 — Клас Дрекселла
- 1992 — Розанна
- 1993 — Сайнфелд
- 1997 — Сабріна — юна відьма
- 1997 — Район Мелроуз
- 1998—1999 — Керолайн у великому місті
- 2001 — Малькольм у центрі уваги
- 1996—2006 — Сьоме небо
- 2008 — Ханна Монтана
- 2011 — Портландія

### Озвучування
- 1982 — Таємниця щурів
- 1984 — Снорки (мультсеріал)
- 1989 — Русалонька
- 1990—1993 — Світ Боббі (мультсеріал)
- 1992—1993 — Сімейка Аддамсів (мультсеріал)
- 1995—1998 — Життя з Луї (мультсеріал)
- 1998 — Життя комах
- 2002 — Великий рудий пес Кліффорд (мультсеріал)
- 1999—2000 — Дітки з класу 402 (мультсеріал)
- 1999—2004 — Ракетна міць (мультсеріал)
- 2004—2005 — Абсолютні шпигунки (мультсеріал)
- 2006 — Тачки
- 2011 — Тачки 2
- 2010—2012 — Ловися, рибко! (мультсеріал)
- 2012 — Ральф-руйнівник
- 2013 — Крижане серце
- 2020 — Сім'янин (мультсеріал)

title: Еді Макклерг

wikitext:
{{Актор
|bgcolour             = gold
|ім'я                 =Еді Макклерґ
|оригінал імені       ={{lang-en|Edie McClurg}}
}}
'''Еді Макклерґ''' ({{lang-en|Edie McClurg}}; {{н|ж}} [[23 липня]] [[1951]], [[Канзас-Сіті (Канзас)|Канзас-Сіті]], [[Канзас]], [[США]]) — американська [[Стендап-комедія|стендап-комікиня]], акторка, співачка та сценаристка.

== Життєпис ==
Кар'єра Макклерґ триває з 1976 року і станом на 2024 рік вона зіграла та озвучила 226 персонажів, написала сценарій до чотирьох фільмів і телесеріалів<ref>{{Cite web|url=http://www.imdb.com/name/nm0566052/fullcredits|title=Edie McClurg|website=IMDb|access-date=2024-05-10}}</ref>. Номінантка на премію «DVD Exclusive Awards» (2003) в номінації «Найкраща жіноча роль другого плану в прем'єрному фільмі на DVD» за роль бабусі Фремм з фільму «Король повітря. Повернення».

=== Хвороба ===
1 лютого 2019 року стало відомо, що у Макклерґ [[деменція]]. Племінниця, двоюрідна сестра і друг Еді подали документи з проханням про збереження контролю над справами актриси. У документах йдеться про те, що неврологічні тести показали, що вона більше не може жити на самоті без сторонньої допомоги й особливо вразлива для неналежного впливу. Їхня безпосередня проблема пов'язана з давнім «другом чоловічої статі», який живе з Еді протягом декількох років. Згідно з документами, він раніше говорив про одруження з Еді. Сім'я і друзі Макклерґ не думають, що вона здатна реально оцінити їхні стосунки, та стверджують, що він ображав її й намагався змусити підписати документи про зміну її майнового стану. Вони просять суд призначити опікуном Еді її троюрідну сестру, актрису Анжеліку Кебрал.

== Вибрана фільмографія ==
=== Фільми ===
* 1976 — [[Керрі (фільм, 1976)|Керрі]]
* 1983 — [[Містер мама]]
* 1986 — [[Вихідний день Ферріса Бюллера]]
* 1986 — Знову до школи
* 1987 — [[Літаком, потягом та автомобілем]]
* 1988 — [[Ельвіра — володарка темряви]]
* 1992 — [[Там, де тече річка]]
* 1994 — [[Природжені вбивці]]
* 1997 — Флаббер

=== Телебачення ===
* 1980 — Шоу [[Девід Леттерман|Девіда Леттермана]]
* 1985—1987 — Маленьке диво
* 1986 — Містер Бельведер
* 1986—1991 — Сімейка Гоґанів
* 1991—1992 — Клас Дрекселла
* 1992 — [[Розанна (телесеріал)|Розанна]]
* 1993 — [[Сайнфелд]]
* 1997 — [[Сабріна — юна відьма (телесеріал)|Сабріна — юна відьма]]
* 1997 — [[Район Мелроуз]]
* 1998—1999 — Керолайн у великому місті
* 2001 — [[Малькольм у центрі уваги]]
* 1996—2006 — Сьоме небо
* 2008 — [[Ханна Монтана]]
* 2011 — [[Портландія]]

=== Озвучування ===
* 1982 — [[Таємниця щурів]]
* 1984 — Снорки (мультсеріал)
* 1989 — [[Русалонька (мультфільм, 1989)|Русалонька]]
* 1990—1993 — Світ Боббі (мультсеріал)
* 1992—1993 — Сімейка Аддамсів (мультсеріал)
* 1995—1998 — [[Життя з Луї]] (мультсеріал)
* 1998 — [[Життя комах (фільм)|Життя комах]]
* 2002 — Великий рудий пес Кліффорд (мультсеріал)
* 1999—2000 — [[Дітки з класу 402]] (мультсеріал)
* 1999—2004 — Ракетна міць (мультсеріал)
* 2004—2005 — [[Totally Spies!|Абсолютні шпигунки]] (мультсеріал)
* 2006 — [[Тачки (фільм)|Тачки]]
* 2011 — [[Тачки 2]]
* 2010—2012 — [[Ловися, рибко!]] (мультсеріал)
* 2012 — [[Ральф-руйнівник]]
* 2013 — [[Крижане серце (фільм, 2013)|Крижане серце]]
* 2020 — [[Сім'янин (мультсеріал)|Сім'янин]] (мультсеріал)

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація|#BFFFBA}}
{{USA-actor-stub}}
{{DEFAULTSORT:Макклерґ, Еді}}
[[Категорія:Американські кіноакторки]]
[[Категорія:Американські сценаристки]]
[[Категорія:Американські телеакторки]]
[[Категорія:Американські театральні акторки]]
[[Категорія:Американські актори озвучування]]
[[Категорія:Учасники The Groundlings]]

title: англ. Edie McClurg

Народилася: 23 липня 1945 (79 років) · Канзас-Сіті, Міссурі, США

Громадянство: США

Діяльність: телеакторка, кіноакторка, акторка озвучення, співачка, акторка театру

Alma mater: Університет Міссурі – Канзас-Сітіd і Сірак'юський університет

Роки діяльності: 1976 — тепер. час

англ. Edie McClurg:
Нагороди та премії
Енні
Еді Макклерґ у Вікісховищі


text:
# Гілянська Радянська Соціалістична Республіка
Перська Радянська Соціалістична Республіка (широко відома як «Гілянська Радянська Республіка») — короткочасна радянська республіка в іранській провінції Гілян, яка існувала з червня 1920 року по вересень 1921. Створена ватажком Гілянського конституціоналістського руху Мірзою Кучак-ханом і його  партизанами з руху Дженгелі (рух лісників) за сприяння РСЧА.

## Передісторія
Рух Дженгелі, почавшись 1914 року, посилився і набув розмаху після перемоги більшовиків у Росії. У травні 1920 радянська Каспійська флотилія на чолі з Федором Раскольниковим і в супроводі Серго Орджонікідзе увійшла в каспійський порт Анзалі. Оголошувалося, що її метою є тільки гонитва за російськими суднами і боєприпасами, переміщеними в Анзалі білогвардійським контрреволюційним генералом Денікіним, якому в тому місті надали притулок британські війська. Британський гарнізон в Анзалі без будь-якого опору незабаром евакуювався у місто Манджиль.
Зіткнувшись із конфліктом між його рухом та об'єднаними британськими і центральними урядовими силами Кучак-хан розглядав кілька варіантів. Підтримки з боку більшовиків Мірза вже шукав раніше, коли за рік до того вирушив пішки в Лянкяран, щоб зустрітися з ними, але на час його прибуття в те місто червоні війська були змушені евакуюватися.
Серед дженгелійців було багато тих, хто вважав, що більшовики пропонували реальне розв'язання проблем, спільних для Росії та Персії, а саме: панування вищих класів та імператорського двору. Другий після Кучак-хана командир Ехсанулла-хан Дустдар на той час уже був комуністом і палким прихильником союзу з більшовиками. Хоча Кучак-хан ставився до цієї ідеї з обережністю і ваганням із релігійних і націоналістичних міркувань, він усе ж прийняв її, і дженгелійці уклали угоду з більшовиками.
Ця співпраця з радянськими революціонерами базувалася на деяких умовах: зокрема, проголошення перської Соціалістичної Радянської Республіки під його керівництвом і відсутність будь-якого прямого втручання Рад у внутрішні справи республіки. Радянська сторона погодилася підтримати Мірзу Кучак-хана боєприпасами і солдатами. Той запропонував заплатити за боєприпаси, але Радянська Росія відмовилась від будь-яких оплат.

## Проголошення Республіки
У травні 1920 року з’явилася Гілянська Радянська Республіка, офіційно відома як Перська Радянська Соціалістична Республіка. Влада республіки не роздала землю бідним селянам, що більш радикальною частиною дженгелійців розцінювалося як консерватизм. Таким чином, незабаром виникла суперечність між Мірзою і його групою радників з одного боку та Радами й іранською комуністичною партією (в яку переросла заснована в Баку партія Едалат) — з другого.
9 червня 1920 р. Мірза Кучак-хан залишив Решт на знак протесту і для уникнення військового протистояння (якого він завжди уникав, навіть воюючи з центральними урядовими силами), тим самим відкривши шлях комуністичній (едалатській) партії до вчинення державного перевороту. Нова влада, формально під орудою Ехсанулли-хана Дустдара, а фактично під впливом радянського комісара Абукова, почала низку радикальних заходів, таких як антирелігійна пропаганда або вилучення грошей у багатих поміщиків.
Консервативні елементи характеризували ці заходи як просто новітні риси довготривалого російського втручання в регіоні, а середній клас спротивився їм через рівень насильства, неповагу до власності та російські зв'язки дженгелійців. Республіка також втратила підтримку від населення внаслідок надзвичайно великої кількості воєнних біженців, які почали переповнювати міські центри, що спричинило значну економічну проблему.

## Переворот
Намагання Мірзи вирішити криваві суперечки, направивши петицію через свого посланця до Леніна  не привели до потрібного рішення. Під 1921 рік і особливо після досягнення угоди між Радянським Союзом та Великою Британією, радянська влада вирішила більше не надавати підтримки Гілянській Радянській Республіці. На користь такої позиції зіграв і підписаний  1921 року Російсько-перський договір, який забезпечив мирні відносини між двома країнами і спричинився до виведення радянських військ.
Реза Шах Пахлаві, який за кілька днів перед тим зініціював успішний державний переворот із Сеїдом Зія-ед-Діном Табатабаї, почав тоді відновлювати владу центрального уряду над Гіляном і Мазендараном. Гілянська Радянська Республіка офіційно припинила існування у вересні 1921 року. Мірза усамітнився у Халхальських горах і помер від обмороження. Кажуть, що його тіло обезголовив один місцевий поміщик, а його голову виставили на показ у Решті як символ подолання центральною владою революції та революційних ідей.

wikiname: ukwiki

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox Former Country
|conventional_long_name = Перська Радянська Соціалістична Республіка
|native_name = {{lang|fa|جمهوری شوروی سوسیالیستی ایران}}
''{{transl|fa|Jomhuri-e Sosialisti-e Iran}}''<ref>Ervand Abrahamian (2008) «A history of modern Iran» Cambridge University Press, Page 59-61</ref>

Гілянська Радянська Республіка<ref>{{cite book |url=https://books.google.co.nz/books?id=uyD6JIQcB6YC&pg=PA7#v=onepage&q&f=false |title=Global Security Watch—Iran |publisher=Praeger Security International |date=2008 |last=Mattair |first=Thomas |page=7 |accessdate=18 червня 2017 |archive-date=28 січня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200128012121/https://books.google.co.nz/books?id=uyD6JIQcB6YC&pg=PA7#v=onepage&q&f=false }}</ref>

Гілянська Республіка<ref>{{cite book |url=https://books.google.co.nz/books?id=hVhHGJkfZDoC&pg=PA317#v=onepage&q&f=false |title=Islam in Russia |publisher=Center for Strategic and International Studies |date=2004 |last=Hunter |first=Shireen |page=317 |accessdate=18 червня 2017 |archive-date=8 червня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190608150518/https://books.google.co.nz/books?id=hVhHGJkfZDoC&pg=PA317#v=onepage&q&f=false }}</ref>

{{lang|fa|جمهوری گیلان}}
''{{transl|fa|Jomhuri-e Gilan}}''
|common_name = Гілянська Республіка
|continent = Азія
|region = Середній Схід
|country = Іран
|status = [[Список історичних невизнаних держав і залежних територій|Невизнана держава]]
|p1 = Каджари
|flag_p1 = Flag of Persia (1910).svg
|s1 = Каджари
|flag_s1 = Flag of Persia (1910).svg
|image_flag = Flag of Persian Socialist Soviet Republic.svg
|flag = |flag_type = Прапор |image_coat=
|national_motto = |national_anthem =
|image_map = Locator map Iran Gilan Province.png
|image_map_caption = Положення [[Гілян]]а в [[Іран]]і, де було проголошено Перську РСР.
|capital = Решт
|common_languages = [[ґілакі]]{{•}}[[перська]]
|government_type = соціалістична республіка
|title_leader = Президент
|leader1 = Мірза Кучак-хан
|year_leader1 = 1920–1921
|era = Міжвоєнний період
|event_start = Проголошено республіку
|date_start = травень
|year_start = 1920
|event1 = [[Російсько-перський договір (1921)]]
|date_event1  = лютий 1921
|date_end = вересень
|year_end = 1921
}}

'''Перська Радянська Соціалістична Республіка''' (широко відома як «Гілянська Радянська Республіка») — короткочасна [[СРСР|радянська]] республіка в [[іран]]ській провінції [[Гілян]], яка існувала з червня 1920 року по вересень 1921. Створена ватажком Гілянського конституціоналістського руху Мірзою Кучак-ханом і його  партизанами з руху [[Дженгелійці|Дженгелі]] (рух лісників) за сприяння [[РСЧА]].

== Передісторія ==

Рух Дженгелі, почавшись 1914 року, посилився і набув розмаху після перемоги [[більшовик]]ів у [[Російська імперія|Росії]]. У травні 1920 [[Каспійська флотилія Росії|радянська Каспійська флотилія]] на чолі з Федором Раскольниковим і в супроводі [[Серго Орджонікідзе]] увійшла в [[Каспійське море|каспійський]] порт [[Бандар-Анзалі|Анзалі]]. Оголошувалося, що її метою є тільки гонитва за російськими суднами і боєприпасами, переміщеними в Анзалі [[Білий рух|білогвардійським]] [[контрреволюція|контрреволюційним]] генералом [[Денікін]]им, якому в тому місті надали притулок британські війська. Британський гарнізон в Анзалі без будь-якого опору незабаром евакуювався у місто [[Манджиль]].

Зіткнувшись із конфліктом між його рухом та об'єднаними британськими і центральними урядовими силами Кучак-хан розглядав кілька варіантів. Підтримки з боку більшовиків Мірза вже шукав раніше, коли за рік до того вирушив пішки в [[Ленкорань|Лянкяран]], щоб зустрітися з ними, але на час його прибуття в те місто червоні війська були змушені евакуюватися.

Серед дженгелійців було багато тих, хто вважав, що більшовики пропонували реальне розв'язання проблем, спільних для Росії та [[Персія|Персії]], а саме: панування вищих класів та імператорського двору. Другий після Кучак-хана командир Ехсанулла-хан Дустдар на той час уже був [[комуніст]]ом і палким прихильником союзу з більшовиками. Хоча Кучак-хан ставився до цієї ідеї з обережністю і ваганням із релігійних і націоналістичних міркувань, він усе ж прийняв її, і дженгелійці уклали угоду з більшовиками.

Ця співпраця з радянськими революціонерами базувалася на деяких умовах: зокрема, проголошення перської Соціалістичної Радянської Республіки під його керівництвом і відсутність будь-якого прямого втручання Рад у внутрішні справи республіки. Радянська сторона погодилася підтримати Мірзу Кучак-хана боєприпасами і солдатами. Той запропонував заплатити за боєприпаси, але [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|Радянська Росія]] відмовилась від будь-яких оплат.

== Проголошення Республіки ==

У травні 1920 року з’явилася Гілянська Радянська Республіка, офіційно відома як Перська Радянська Соціалістична Республіка. Влада республіки не роздала землю бідним селянам, що більш радикальною частиною дженгелійців розцінювалося як консерватизм. Таким чином, незабаром виникла суперечність між Мірзою і його групою радників з одного боку та Радами й іранською комуністичною партією (в яку переросла заснована в Баку партія Едалат) — з другого.
[[Файл:Gilyan1920.jpg|thumb|Марка Іранської Радянської Соціалістичної Республіки, 1920 р.]]
9 червня 1920 р. Мірза Кучак-хан залишив Решт на знак протесту і для уникнення військового протистояння (якого він завжди уникав, навіть воюючи з центральними урядовими силами), тим самим відкривши шлях комуністичній (едалатській) партії до вчинення державного перевороту. Нова влада, формально під орудою Ехсанулли-хана Дустдара, а фактично під впливом радянського комісара Абукова, почала низку радикальних заходів, таких як антирелігійна пропаганда або вилучення грошей у багатих поміщиків.
Консервативні елементи характеризували ці заходи як просто новітні риси довготривалого російського втручання в регіоні, а середній клас спротивився їм через рівень насильства, неповагу до власності та російські зв'язки дженгелійців. Республіка також втратила підтримку від населення внаслідок надзвичайно великої кількості воєнних біженців, які почали переповнювати міські центри, що спричинило значну економічну проблему.

== Переворот ==
Намагання Мірзи вирішити криваві суперечки, направивши петицію через свого посланця до [[Ленін]]а <ref>{{cite web |url=http://www.iranian.com/History/2004/February/Koochak/ |title=Koochak |accessdate=18 червня 2017 |archive-date=22 серпня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160822233916/http://iranian.com/History/2004/February/Koochak/ }}</ref> не привели до потрібного рішення. Під 1921 рік і особливо після досягнення угоди між Радянським Союзом та Великою Британією, радянська влада вирішила більше не надавати підтримки Гілянській Радянській Республіці. На користь такої позиції зіграв і підписаний  1921 року [[Російсько-перський договір (1921)|Російсько-перський договір]], який забезпечив мирні відносини між двома країнами і спричинився до виведення радянських військ.

[[Реза Шах Пахлаві]], який за кілька днів перед тим зініціював успішний державний переворот із Сеїдом Зія-ед-Діном Табатабаї, почав тоді відновлювати владу центрального уряду над Гіляном і [[Мазендаран]]ом. Гілянська Радянська Республіка офіційно припинила існування у вересні 1921 року. Мірза усамітнився у Халхальських горах і помер від обмороження. Кажуть, що його тіло обезголовив один місцевий поміщик, а його голову виставили на показ у [[Решт]]і як символ подолання центральною владою революції та революційних ідей.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
*{{cite book |title=Russia and the West in Iran |author=George Lenczowski |publisher=Greenwood Press |year=1968 |isbn=0-8371-0144-1}}
*{{cite book |title=Diplomatic History of Persia |author=Nasrollah Fatemi |year=1952 |publisher=Russell F. Moore |id=[[Library of Congress Control Number|LCCN]] 52011977}} [[ASIN]] B0007DXLE2.
*Ebrahim Fakhrayi, ''Sardar-e Jangal'' (The Commander of the Jungle), Tehran: Javidan, 1983.
*Gregor Yaghikiyan, ''Shooravi and jonbesh-e jangal'' (The Soviet Union and the Jungle Movement), Editor: Borzouyeh Dehgan, Tehran: Novin, 1984.
*{{Citation
    |publisher = University of Pittsburgh Press
    |title = The Soviet Socialist Republic of Iran, 1920-21
    |url = https://openlibrary.org/books/OL25431986M/The_Soviet_Socialist_Republic_of_Iran_1920-21_Birth_of_the_Trauma
    |author = Cosroe Chaqueri
    |edition =
    |publication-date = 1994
    |oclc = 831417921
    |accessdate = 18 червня 2017
    |archive-date = 24 лютого 2021
    |archive-url = https://web.archive.org/web/20210224032400/https://openlibrary.org/books/OL25431986M/The_Soviet_Socialist_Republic_of_Iran_1920-21_Birth_of_the_Trauma
    }}
* В. Л. Генис. Красная Персия: Большевики в Гиляне. 1920—1921. Документальная хроника. М., 2000. 560 с. ISBN 5-89619-017-4

== Посилання ==
*[http://www.fahnenversand.de/fotw/flags/ir-shlvd.html#gilan Brief summary of history with flag] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210225051522/https://www.fahnenversand.de/fotw/flags/ir-shlvd.html#gilan |date=25 лютого 2021 }}
*[http://www.google.com/search?q=cache:Y7yYCHlaT7AJ:www.netiran.com/%3Ffn%3Dartd(3015)+mirza+koochak+khan,+soviet&hl=en Socialist Republic of Gilan: The First Offensive Move of the October Revolution]
*[http://www.marxists.org/archive/trotsky/works/1920-mil/ch110.htm A letter from the Revolutionary War Council of the Persian Red Army to Leon Trotsky] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070311050054/http://www.marxists.org/archive/trotsky/works/1920-mil/ch110.htm |date=11 березня 2007 }}
[[Категорія:Держави і території, засновані 1920]]
[[Категорія:Зникли в Азії 1921]]
[[Категорія:Гілян]]
[[Категорія:Засновані в Азії 1920]]

title: جمهوری شوروی سوسیالیستی ایران · Jomhuri-e Sosialisti-e Iran · Гілянська Радянська Республіка · Гілянська Республіка · جمهوری گیلان · Jomhuri-e Gilan · Перська Радянська Соціалістична Республіка

Каджари: 1920 – 1921 · Каджари

Столиця: Решт

Мови: ґілакі • перська

Форма правління: Соціалістична республіка

Мірза Кучак-хан

Історичний період: Міжвоєнний період

• Проголошено республіку: травень

• Російсько-перський договір (1921): лютий 1921

• Ліквідовано: вересень

title: Населення

Попередник: Наступник

| | Каджари |: | Каджари |


text:
# Абдул Альхазред
Абдул Альхазред (англ. Abdul Alhazred, кінець VII ст. — 738 рік; також Абдулла аль-Хазред, Абдулла Аль-Хазраджи чи Безумний Араб) — вигаданий персонаж у творах Говарда Лавкрафта, автор Некрономікона, невід'ємний персонаж Міфів Ктулху.

## Походження ім'яАбдул Альхазред
Ім'я «Абдул Альхазред» Лавкрафт використовував як власний псевдонім в юнацькі роки.
Про походження цього імені Лавкрафт писав у листі до Гарі О. Фішеру наприкінці лютого 1937 року:
Ім'я «Абдул Альхазред» вигадав для мене хтось з дорослих (я не можу пригадати, хто саме), коли мені було 5 років, і я палко забажав стати арабом, після того як прочитав Арабські Ночі. Минули роки і мені спало на думку, що було б потішно використовувати його як ім'я автора забороненої книги. Назва Некрономікон … прийшла до мене уві сні.
Абдул Альхазред не зовсім вірна форма арабського імені. Більш коректно воно мало б виглядати як Абд-ель-Хазред чи просто Абдул Хазред.

## Біографія

### Говард Лавкрафт
Відповідно до оповідання Лавкрафта «Історії Некрономікона», яке було написане у 1927 і видане у 1938 році, Альхазерд був:
|  | …навіженим поетом із Сани в Ємені, який, як кажуть, процвітав у період династії Омеядів, близько 700 року нашої ери. Він відвідував руїни Вавилону та підземні печери Мемфіса, провів один десять років у великій південній пустелі Аравії — Руб-ель-Халі або "порожньому просторі" древніх, — а також у пустелі Дехна чи Крімсон сучасних арабів, яка за повір'ями населена чудовиськами і злими духами. Ті, хто наважився перетнути її, розповідали дивні та неймовірні речі про цю пустелю. Останні роки життя Альхазред провів в Дамаску.Оригінальний текст (англ.) ... a mad poet of Sanaá, in Yemen, who is said to have flourished during the period of the Ommiade caliphs, circa 700 A.D. He visited the ruins of Babylon and the subterranean secret of Memphis and spent ten years alone in the great southern desert of Arabia—the Roba El Khaliyeh or "Empty Space" of the ancients—and "Dahna" or "Crimson" desert of the modern Arabs, which is held to be inhabited by protective evil spirits and monsters of death. Of this desert many strange and unbelievable marvels are told by those who pretend to have penetrated it. In his last years Alhazred dwelt in Damascus. |

У 730 році, живучи в Дамаску, Альхазред можливо написав зловісну книгу аль-Азіф (арабською мовою), що згодом стала відомою як «Некрономікон». Ті, хто мав справу з цією книгою зазвичай доходили до неприємного кінця, й Альхазред не став винятком. Знову ж таки, згідно з «Історією» Лавкрафта:
|  | Про його смерть або зникнення (738 року н. е.) ходило безліч зловісних і суперечливих чуток. Ібн Халлікан (біограф XIII століття) писав, що Альхазред серед білого дня був схоплений і знищений невидимим чудовиськом на очах у безлічі скам'янілих від жаху свідків. Про його божевілля теж говорили багато. Він заявляв, що бачив легендарний Ірам, або Місто Колон, а також, що знайшов під руїнами якогось безіменного пустельного міста сповнені жахливих таємниць літописи про расу, старшу за людство. Він був лише посереднім мусульманином, що вклонявся невідомим сутностям, яких називав Йог-Сотот та Ктулху.Оригінальний текст (англ.) Of his final death or disappearance (738 A.D.) many terrible and conflicting things are told. He is said by Ebn Khallikan (12th cent. biographer) to have been seized by an invisible monster in broad daylight and devoured horribly before a large number of fright-frozen witnesses. Of his madness many things are told. He claimed to have seen the fabulous Irem, or City of Pillars, and to have found beneath the ruins of a certain nameless desert town the shocking annals and secrets of a race older than mankind. He was only an indifferent Moslem, worshipping unknown entities whom he called Yog-Sothoth and Cthulhu. |

title: Абдул Альхазред

wikitext:
'''Абдул Альхазред''' ({{lang-en|Abdul Alhazred}}, кінець VII ст. — 738 рік; також ''Абдулла аль-Хазред'', ''Абдулла Аль-Хазраджи'' чи ''Безумний Араб'') — вигаданий [[персонаж]] у творах [[Говард Лавкрафт|Говарда Лавкрафта]], автор [[Некрономікон]]а, невід'ємний персонаж [[Міфи Ктулху|Міфів Ктулху]].

== Походження ім'я ''Абдул Альхазред'' ==
Ім'я «Абдул Альхазред» Лавкрафт використовував як власний псевдонім в юнацькі роки.

Про походження цього імені Лавкрафт писав у листі до Гарі О. Фішеру наприкінці лютого 1937 року:
<blockquote>Ім'я «Абдул Альхазред» вигадав для мене хтось з дорослих (я не можу пригадати, хто саме), коли мені було 5 років, і я палко забажав стати арабом, після того як прочитав [[Тисяча і одна ніч|Арабські Ночі]]. Минули роки і мені спало на думку, що було б потішно використовувати його як ім'я автора забороненої книги. Назва Некрономікон … прийшла до мене уві сні. </blockquote>

''Абдул Альхазред'' не зовсім вірна форма арабського імені. Більш коректно воно мало б виглядати як ''Абд-ель-Хазред'' чи просто ''Абдул Хазред''.

== Біографія ==
=== Говард Лавкрафт ===

Відповідно до оповідання Лавкрафта «Історії Некрономікона», яке було написане у 1927 і видане у 1938 році, Альхазерд був:
{{цитата|…навіженим поетом із [[Сана|Сани]] в [[Ємен]]і, який, як кажуть, процвітав у період династії [[Омеяди|Омеядів]], близько 700 року нашої ери. Він відвідував руїни [[Вавилон]]у та підземні печери [[Мемфіс (Єгипет)|Мемфіса]], провів один десять років у великій південній пустелі [[Аравійський півострів|Аравії]] — [[Руб-ель-Халі (пустеля)|Руб-ель-Халі]]  або "порожньому просторі" древніх, — а також у пустелі [[Дехна]] чи Крімсон сучасних арабів, яка за повір'ями населена чудовиськами і злими духами. Ті, хто наважився перетнути її, розповідали дивні та неймовірні речі про цю пустелю. Останні роки життя Альхазред провів в [[Дамаск]]у.{{oq|en|... a mad poet of Sanaá, in Yemen, who is said to have flourished during the period of the Ommiade caliphs, circa 700 A.D. He visited the ruins of Babylon and the subterranean secret of Memphis and spent ten years alone in the great southern desert of Arabia—the Roba El Khaliyeh or "Empty Space" of the ancients—and "Dahna" or "Crimson" desert of the modern Arabs, which is held to be inhabited by protective evil spirits and monsters of death. Of this desert many strange and unbelievable marvels are told by those who pretend to have penetrated it. In his last years Alhazred dwelt in Damascus.}}}}

У 730 році, живучи в Дамаску, Альхазред можливо написав зловісну книгу ''аль-Азіф'' (арабською мовою), що згодом стала відомою як «[[Некрономікон]]». Ті, хто мав справу з цією книгою зазвичай доходили до неприємного кінця, й Альхазред не став винятком. Знову ж таки, згідно з «Історією» Лавкрафта:

{{цитата|Про його смерть або зникнення (738 року н. е.) ходило безліч зловісних і суперечливих чуток. [[Ібн Халлікан]] (біограф XIII століття) писав, що Альхазред серед білого дня був схоплений і знищений невидимим чудовиськом на очах у безлічі скам'янілих від жаху свідків. Про його божевілля теж говорили багато. Він заявляв, що бачив легендарний [[Ірам]], або Місто Колон, а також, що знайшов під руїнами якогось безіменного пустельного міста сповнені жахливих таємниць літописи про расу, старшу за людство. Він був лише посереднім мусульманином, що вклонявся невідомим сутностям, яких називав [[Йог-Сотот]] та [[Ктулху]].{{oq|en|Of his final death or disappearance (738 A.D.) many terrible and conflicting things are told. He is said by Ebn Khallikan (12th cent. biographer) to have been seized by an invisible monster in broad daylight and devoured horribly before a large number of fright-frozen witnesses. Of his madness many things are told. He claimed to have seen the fabulous Irem, or City of Pillars, and to have found beneath the ruins of a certain nameless desert town the shocking annals and secrets of a race older than mankind. He was only an indifferent Moslem, worshipping unknown entities whom he called Yog-Sothoth and Cthulhu.}}}}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
*{{cite book|last=Harms|first=Daniel|title=The Encyclopedia Cthulhiana|edition=2nd|year=1998|location=Oakland, CA|publisher=Chaosium|isbn=1-56882-119-0|url-access=registration|url=https://archive.org/details/encyclopediacthu00dani}}

{{Міфи Ктулху}}

[[Категорія:Міфи Ктулху]]
[[Категорія:Персонажі за алфавітом]]
[[Категорія:Вигадані араби]]
[[Категорія:Вигадані письменники]]
[[Категорія:Вигадані алхіміки]]
[[Категорія:Вигадані персонажі з психічними розладами]]


text:
# ТЕС Конін
ТЕС Конін – вугільна теплова електростанція у центральній частині Польщі.
У 1947-му поблизу міста Конін (у межиріччі Вісли та Варти, приблизно посередині між Лодзю та Познаню) почався видобуток бурого вугілля відкритим способом. Невдовзі для ефективного використання ресурсу вирішили звести поруч теплову електростанцію, перша черга якої потужністю 165 (за іншими даними – 193) МВт стала до ладу в 1958 – 1959 роках.  Вона мала центральну котельню із шістьох котлів ОР-130 виробництва компанії ЕКМ та чотири турбіни, постачені чеською Skoda (потужність 28 МВт) та швейцарською Escher Wyss (потужність 55 МВт). Станом на початок 2000-х тут залишались в роботі 4 модернізовані у другій половині 1980-х котли (котрі отримали номери К-83, К-84, К-85 і К-86), турбіна Skoda (агрегат №1) і турбіна Escher Wyss (агрегат №2). Крім того, в 1994-му замість турбіни №4 встановили теплофікаційну 7CK60 потужністю 65 МВт, постачену компанією Zamech із Ельблонгу. До середини 2010-х вивели з експлуатації обладнання Escher Wyss та збирались демобілізувати котли К-83 та К84.
У 1961-му стала до ладу друга черга, яка мала встановлені у центральній котельні три котли Rafako OP-230 та три конденсаційні турбіни ТК-50 потужністю по 50 МВт виробництва Zamech. Станом на початок 2000-х з її складу продовжували діяти модернізовані у 1990-х до рівня ОР-280 котли К-7 та К-8 і турбіни №5 та №6.  В 2012-му турбіну №6 відключили від парозбірника центральної котельної та з’єднали з постаченим Foster Wheeler новим котлом К-12. Він використовує технологію циркулюючого киплячого шару та спалює біомасу. Потужність нового блоку номінували на рівні 55 МВт. В березні 2020-го уклали контракт на модернізацію котла К-7 за технологією бульбашкового киплячого шару, після чого він також використовуватиме біомасу та буде з’єднаний у блок потужністю 55 МВт з турбіною №5 (при цьому як резервний варіант новому котлу нададуть здатність постачати пару для турбіни №4).
У 1964-му ввели в експлуатацію третю чергу, котра складалась із двох енергоблоків №8 та №9, обладнаних котлами Rafako OP-380 турбінами та турбінами потужністю по 120 МВт. В 2010-му цю частину станції демобілізували.
Після введення у 1964-му третьої черги потужність ТЕС досягла максимального значення в своїй історії – 583 МВт. Станом на початок 2000-х (коли на станції діяли агрегати 1, 2 та замінений 4 у складі першої черги, а також 5 та 6 з другої) електрична потужність ТЕС складала 248 МВт, крім того, вона могла постачати тепло в обсязі 477 МВт. Після модернізацій у 2010-х теплова потужність станції  зменшилась до 212 МВт.
Для видалення продуктів згоряння на станції звели три димарі висотою по 100 метрів. Наразі один з них, який обслуговував блоки третьої черги, демонтований, проте споруджені димарі висотою 100 та 110 метрів для установок десульфуризації.
Зола транспортується до розташованого поруч озера Turkusowe (колишній вугільний кар’єр Gosławice).
Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованим на роботу під напругою 220 кВ та 110 кВ.

## Система охолодження
Особливістю станції є її спільна з ТЕС Понтнув система охолодження, котра дозволила уникнути спорудження градірень. Натомість вона спирається на використання групи природних озер, до та від яких прокладені кілька каналів протяжністю майже три десятки кілометрів. Складна схема руху води дозволяє залучати до охолодження ТЕС Конін до 4 озер (а для станції Понтнув – до п’яти).

title: ТЕС Конін

wikitext:
{{Теплоелектростанція
|Назва                           = ТЕС Конін
|Зображення                      = Elektrownia Konin.JPG
|Розташування                    = {{POL}}, [[Конін (Великопольське воєводство)|Конін]]
|Збудована                       = 1958 – 1959 (перша черга), 1961 (друга черга), 1964 (третя черга)
|Модернізація                 = 1994 (нова турбіна 4 у першій черзі)
|Паливо                          = біомаса (котел К-12), буре вугілля (всі інші котли)
|Водозабір                       = [[Система охолодження комплексу Понтнув – Конін|Конінські озера]]
|Енергоблоки                 = 1х28 + 1х65 (перша черга), 1х50 + 1х55 (друга черга)
|Котли                           = 2 ЕКМ OP-130 (перша черга), 2 Rafako ОР-280 + 1 Foster Wheeler (друга черга)
|Турбіни                         = всі парові, 1 Skoda + 1 Zamech 7CK60 (перша черга), 2 Zamech ТК-50 (друга черга)
|Генератори                      = 1 Skoda + 1 (перша черга), 2 Dolmel (друга черга)
|Електрична потужність           = 93  (перша черга), 105 (друга черга)
|Теплова потужність              = 212
|Виробництво електрики           =
|Річне виробництво тепла         =
|Керівник                        =
|Кількість працівників           =
|Материнська компанія            = Zespól Elektrowni Patnów-Adamów-Konin
|Сайт                            =
|Дані оновлено                   =
}}

'''ТЕС Конін''' – вугільна теплова електростанція у центральній частині [[Польща|Польщі]].

[[Файл:Konin - panoramio (8).jpg|thumb|left|350px|Ліворуч два димарі, до яких підключені котли першої та другої черг, праворуч – ще два димарі установок десульфуризації]]

У 1947-му поблизу міста [[Конін (Великопольське воєводство)|Конін]] (у межиріччі [[Вісла|Вісли]] та [[Варта (річка)|Варти]], приблизно посередині між [[Лодзь|Лодзю]] та [[Познань|Познаню]]) почався видобуток бурого вугілля відкритим способом.<ref>{{Cite web|title=Złoża węgla brunatnego w Polsce|url=http://eko.org.pl/odkrywki.php?dzial=2&kat=13&art=167|website=eko.org.pl|accessdate=2020-05-07}}</ref> Невдовзі для ефективного використання ресурсу вирішили звести поруч теплову електростанцію, перша черга якої потужністю 165 (за іншими даними – 193) МВт стала до ладу в 1958 – 1959 роках.  Вона мала центральну котельню із шістьох котлів ОР-130 виробництва компанії ЕКМ та чотири турбіни, постачені чеською Skoda (потужність 28 МВт) та швейцарською Escher Wyss (потужність 55 МВт). Станом на початок 2000-х тут залишались в роботі 4 модернізовані у другій половині 1980-х котли (котрі отримали номери К-83, К-84, К-85 і К-86), турбіна Skoda (агрегат №1) і турбіна Escher Wyss (агрегат №2). Крім того, в 1994-му замість турбіни №4 встановили теплофікаційну 7CK60 потужністю 65 МВт, постачену компанією Zamech із [[Ельблонг|Ельблонгу]]. До середини 2010-х вивели з експлуатації обладнання Escher Wyss та збирались демобілізувати котли К-83 та К84.

У 1961-му стала до ладу друга черга, яка мала встановлені у центральній котельні три котли Rafako OP-230 та три конденсаційні турбіни ТК-50 потужністю по 50 МВт виробництва Zamech. Станом на початок 2000-х з її складу продовжували діяти модернізовані у 1990-х до рівня ОР-280 котли К-7 та К-8 і турбіни №5 та №6.  В 2012-му турбіну №6 відключили від парозбірника центральної котельної та з’єднали з постаченим Foster Wheeler новим котлом К-12. Він використовує технологію циркулюючого киплячого шару та спалює біомасу. Потужність нового блоку номінували на рівні 55 МВт. В березні 2020-го уклали контракт на модернізацію котла К-7 за технологією бульбашкового киплячого шару, після чого він також використовуватиме біомасу та буде з’єднаний у блок потужністю 55 МВт з турбіною №5 (при цьому як резервний варіант новому котлу нададуть здатність постачати пару для турбіни №4).

У 1964-му ввели в експлуатацію третю чергу, котра складалась із двох енергоблоків №8 та №9, обладнаних котлами Rafako OP-380 турбінами та турбінами потужністю по 120 МВт. В 2010-му цю частину станції демобілізували.

Після введення у 1964-му третьої черги потужність ТЕС досягла максимального значення в своїй історії – 583 МВт. Станом на початок 2000-х (коли на станції діяли агрегати 1, 2 та замінений 4 у складі першої черги, а також 5 та 6 з другої) електрична потужність ТЕС складала 248 МВт, крім того, вона могла постачати тепло в обсязі 477 МВт. Після модернізацій у 2010-х теплова потужність станції  зменшилась до 212 МВт.

Для видалення продуктів згоряння на станції звели три димарі висотою по 100 метрів. Наразі один з них, який обслуговував блоки третьої черги, демонтований, проте споруджені димарі висотою 100 та 110 метрів для установок десульфуризації.

Зола транспортується до розташованого поруч озера Turkusowe (колишній вугільний кар’єр Gosławice).

Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованим на роботу під напругою 220 кВ та 110 кВ.<ref>{{Cite book|url=https://books.google.com.eg/books?id=S4JcSFWB8z8C&pg=PA11&lpg=PA11&dq=konin+165+MW&source=bl&ots=L_R5DVWF6M&sig=ACfU3U1tUb3BxWl4B5PJe3kNzI0axW4lhQ&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwi8v-_S5Z_pAhWcWhUIHe9zB7wQ6AEwAHoECAsQAQ#v=onepage&q=konin%20165%20MW&f=false|title=Proceedings of the Second U.S.-Polish Symposium, Coal Surface Mining and Power Production in the Face of Environmental Protection Requirements: September 26-28, 1979, Castle Ksiaz, Poland|date=1979|publisher=Industrial Environmental Research Laboratory, Office of Research and Development, U.S. Environmental Protection Agency|language=en}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://mzgok.konin.pl/informacje/wp-content/uploads/2013/01/R02-Opis-istniejacego-systemu-odpadowego.pdf|title=Opis istniejącego systemu odpadowego|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=}}</ref><ref>{{Cite web|title=ZEPAK - Elektrownia Konin|url=https://www.zepak.com.pl/pl/elektrownie/elektrownia-patnow-konin/elektrownia-konin.html|website=www.zepak.com.pl|accessdate=2020-05-07}}</ref><ref>{{Cite web|title=KONIN Power Plant - RAFAKO - EPC, power generation, oil & gas|url=https://www.rafako.com.pl/products/boilers/667/16093|website=www.rafako.com.pl|accessdate=2020-05-07}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.dbc.wroc.pl/Content/35740/laskawiec_analiza_PhD.pdf|title=Analiza bezpieczeństwa w obszarze wytwarzania energii elektrycznej w Polsce, studium przypadków  Jerzy Mieczysław Łaskawiec|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://bip.konin.eu/bipredaktor/uchwaly_VI/uchwala_nr_544_19_1365059195.pdf|title=Założenia do planu zaopatrzenia w ciepło, energię elektryczną i paliwa gazowe dla Miasta Konina na lata 2012-2030|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://bip.umww.pl/artykuly/2821559/pliki/20160224144521_zepakzmianapzdsrii1.7222.151.2015sprostowanianabip.pdf|title=Poznań, dnia 30 grudnia 2015 r. za dowodem doręczenia DECYZJA|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=}}</ref><ref>{{Cite web|title=Baza konkurencyjności - "Zaprojektowanie i wykonanie przebudowy kotła K-7 na kocioł fluidalny pracujący w technologii BFB" w ramach przedsięwzięcia pn."Przystosowanie kotła węglowego K-7 w Elektrowni Konin do wyłącznego spalania biomasy wraz z niezbędną infrastrukturą techniczną".|url=https://bazakonkurencyjnosci.funduszeeuropejskie.gov.pl/publicationproposal/view/24031|website=bazakonkurencyjnosci.funduszeeuropejskie.gov.pl|accessdate=2020-05-07}}</ref><ref>{{Cite web|title=Nominacje do Nagrody Gospodarczej Prezydenta RP w 2005 roku / Aktualności rok 2005 / Archiwalne aktualności / Oficjalna strona Prezydenta Rzeczypospolitej Polskiej|url=https://www.prezydent.pl/archiwalne-aktualnosci/rok-2005/art,259,nominacje-do-nagrody-gospodarczej-prezydenta-rp-w-2005-roku.html|website=www.prezydent.pl|accessdate=2020-05-07|url-status=dead}}</ref><ref>{{Cite web|title=Konin {{!}} EMPORIS|url=https://www.emporis.com/city/107921/konin-poland/type/chimneys|website=www.emporis.com|accessdate=2020-05-07}}</ref>

== Система охолодження ==

{{main|Система охолодження комплексу Понтнув – Конін}}

Особливістю станції є її спільна з [[ТЕС Понтнув]] система охолодження, котра дозволила уникнути спорудження [[Градирня|градірень]]. Натомість вона спирається на використання групи природних озер, до та від яких прокладені кілька каналів протяжністю майже три десятки кілометрів. Складна схема руху води дозволяє залучати до охолодження ТЕС Конін до 4 озер (а для станції Понтнув – до п’яти).

== Примітки ==
{{reflist}}

<br />
[[Категорія:Теплові електростанції Польщі|Конін]]

title: ТЕС Конін

Країна: Республіка Польща

Розташування: Польща, Конін

Модернізація: 1994 (нова турбіна 4 у першій черзі)

Водозабір: Конінські озера

Встановлена електрична · потужність: 93 (перша черга), 105 (друга черга)

Материнська компанія: Zespól Elektrowni Patnów-Adamów-Konin


text:
# Патаркацишвілі Бадрі Шалвович
Ба́дрі (Арка́́дій) Ша́лвович Патаркацишві́лі (груз. ბადრი (არკადი) პატარკაციშვილი; *31 жовтня 1955, Тбілісі — 12 лютого 2008, Велика Британія) — відомий грузинський підприємець, один з соратників Бориса Березовського. Знаходився в опозиції до уряду президента Грузії Михайла Сакаашвілі, був кандидатом на президентських виборах в Грузії в січні 2008 року — отримав 7,1 % голосів. Звинувачувався прокуратурою Грузії в підготовці до силової зміни влади в країні. Був засновником та власником медійної групи «Імеді». Помер від серцевого нападу у Великій Британії, де мешкав протягом декількох років.

title: Патаркацишвілі Бадрі Шалвович

wikitext:
{{Особа
| ім'я = Бадрі Шалвович Патаркацишвілі
| місце_проживання =
| інші_імена = Аркадій Патаркацишвілі
| зображення = Badri.jpg
| розмір_зображення = 200px
| підпис_зображення =
| ім'я_при_народженні = Аркадій Шалвович Патаркацишвілі
| дата_народження = 31.10.1955
| місце_народження = [[Тбілісі]], [[Грузинська РСР]], [[СРСР]]
| дата_смерті = 12.2.2008
| місце_смерті = {{GBR}}
| причина_смерті = серцевий напад
| громадянство = {{GEO}}
| національність =
| відомий_(відома) = був кандидатом на посаду президента Грузії
| рід_діяльності = Підприємець
| конфесія =
| чоловік =
| дружина =
| діти =
| родичі =
}}

'''Ба́дрі (Арка́́дій) Ша́лвович Патаркацишві́лі''' ({{lang-ka|ბადრი (არკადი) პატარკაციშვილი }}; *[[31 жовтня]] [[1955]], [[Тбілісі]] — [[12 лютого]] [[2008]], [[Велика Британія]]) — відомий [[Грузія|грузинський]] підприємець, один з соратників [[Березовський Борис Абрамович|Бориса Березовського]]. Знаходився в опозиції до уряду президента Грузії [[Михайло Саакашвілі|Михайла Сакаашвілі]], був кандидатом на президентських виборах в Грузії в січні [[2008]] року — отримав 7,1 % голосів. Звинувачувався прокуратурою Грузії в підготовці до силової зміни влади в країні. Був засновником та власником медійної групи «[[Імеді]]». Помер від серцевого нападу у [[Велика Британія|Великій Британії]], де мешкав протягом декількох років.

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20080215143425/http://www.newsru.ua/world/13feb2008/badru.html#3 У Лондоні помер Бадрі Патаркацишвілі] {{ref-uk}}
* [http://www.lenta.ru/lib/14159667/ Патаркацишвілі, Бадрі на lenta.ru] {{ref-ru}}
{{Politic-stub}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Грузинські мільярдери]]
[[Категорія:Кандидати в президенти Грузії]]
[[Категорія:Грузинські підприємці]]
[[Категорія:Померли від серцевого нападу]]
[[Категорія:Уродженці Тбілісі]]
[[Категорія:Грузинські емігранти до Англії]]

title: груз. ბადრი პატარკაციშვილი

Ім'я при народженні: Аркадій Шалвович Патаркацишвілі

Псевдо: Аркадій Патаркацишвілі

Народився: 31 жовтня 1955 · Тбілісі, Грузинська РСР, СРСР

Помер: 12 лютого 2008 (52 роки) · Велика Британія · ·серцевий напад

Громадянство: Грузія

Діяльність: Підприємець

Alma mater: Грузинський технічний університет

Партія: КПРС


text:
# Покровка (Якутія)
Покровка (рос. Покровка) — село Амгинського улусу, Республіки Саха Росії. Входить до складу Майського наслегу.
Населення — 681 особа (2015 рік).

title: Покровка (Якутія)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 |тип                   =село
 |тип_род               =
 |назва                 =Покровка
 |назва ін.             ={{lang-ru|Покровка}}
 |прапор                =
 |опис прапор           =
 |герб                  =
 |опис герба            =
 |розташування          =
 |опис розташування     =
 |зображення            =
 |зображення_розмір     =
 |зображення_підпис     =
 | mapx                 =
 | mapy                 =
 |суб'єкт РФ            =[[Республіка Саха]]
 |район                 =[[Амгинський улус]]
 |міський округ         =
 |поселення             =[[Майський наслег]]
 |рада                  =
 |код ЗКАТУ             = 98208852001<ref>[http://www.ocato.ru/okato.php?code=98208852001 Код ЗКАТУ для населених пунктів Амгинського улус] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151211051414/http://www.ocato.ru/okato.php?code=98208852001 |date=2015-12-11 }}{{ref-ru}}</ref>
 |засноване             =
 |перша згадка          =
 |завойоване            =
 |статус                =
 |поділ                 =
 |населення             =681 особа ([[2015]] рік)
 |площа                 =
 |ref-площа             =
 |густота               =
 |поштові індекси       = 678610
 |телефонний код        =
 |координати            =
 |часовий пояс          =[[UTC+9]]
 |висота                =
 |водойма               =
 |станція               =
 |відстань              =
 |залізниця р           =
 |автошлях р            =
 |фізична р             =
 |залізниця о           =
 |автошлях о            =
 |фізична о             =
 |залізниця с           =
 |автошлях с            =
 |фізична с             =
 |схема                 =
 |міста-побратими       =
 |день міста            =
 |катойконіми           =
 |адреса                =
 |вебсторінка           =
 |голова                =
 |ремарки               =
 |карта розташування1   =Росія Республіка Саха
}}

'''Покровка''' ({{lang-ru|Покровка}}) — [[село]] [[Амгинський улус|Амгинського улусу]], [[Республіка Саха|Республіки Саха]] [[Росія|Росії]]. Входить до складу [[Майський наслег|Майського наслегу]].
Населення — 681 особа ([[2015]] рік).

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Амгинський улус}}

{{Yakut-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Амгинського улусу]]
[[Категорія:Села Якутії]]

title: село Покровка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Республіка Саха

Муніципальний район: Амгинський улус

Поселення: Майський наслег

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Покровка · Покровка


text:
# Баглай Михайло Степанович
Михайло Степанович Баглай (нар. 1913 — ?) — український радянський діяч, 2-й секретар Полтавського обласного комітету КПУ. Депутат Верховної Ради УРСР 5-го скликання.

## Біографія
Працював на залізниці.
Член ВКП(б) з 1939 року.
До 1941 року — секретар партійної організації паровозного депо станції Кременчук Полтавської області. Під час німецько-радянської війни перебував у евакуації. З 1943 року працював секретарем Кременчуцького залізничного вузлового партійного комітету.
З серпня 1952 до червня 1954 року — 1-й секретар Кременчуцького міського комітету КПУ Полтавської області.
У червні 1954 — 29 липня 1955 року — секретар Полтавського обласного комітету КПУ.
29 липня 1955 — квітень (оф. травень) 1961 року — 2-й секретар Полтавського обласного комітету КПУ.
На 1966—1971 роки — начальник Полтавського обласного управління по будівництву і експлуатації шосейних (автомобільних) шляхів.

## Нагороди
- орден Леніна (26.02.1958)
- ордени
- медалі

title: Баглай Михайло Степанович

wikitext:
{{однофамільці|Баглай (прізвище){{!}}Баглай}}
{{Особа
| ім'я                 = Баглай Михайло Степанович
| зображення           = Баглай Михайло Степанович.jpg
| розмір_зображення    =
| дата_народження      = 1913
| місце_народження     =
| дата_смерті          = ?
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[українець]]
| Alma_mater           =
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             = {{орден Леніна}}
}}

'''Михайло Степанович Баглай''' ({{нар}} {{ДН|||1913}} — ?) — український радянський діяч, 2-й секретар Полтавського обласного комітету КПУ. Депутат [[Верховна рада УРСР|Верховної Ради УРСР]] 5-го скликання.

== Біографія ==
Працював на залізниці.

Член [[ВКП(б)]] з [[1939]] року.

До 1941 року — секретар партійної організації паровозного депо станції Кременчук Полтавської області. Під час [[німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] перебував у евакуації. З 1943 року працював секретарем Кременчуцького залізничного вузлового партійного комітету.

З серпня 1952 до червня 1954 року — 1-й секретар Кременчуцького міського комітету КПУ Полтавської області.

У червні 1954 — 29 липня 1955 року — секретар Полтавського обласного комітету КПУ.

29 липня 1955 — квітень (оф. травень) 1961 року — 2-й секретар Полтавського обласного комітету КПУ.

На 1966—1971 роки — начальник Полтавського обласного управління по будівництву і експлуатації шосейних (автомобільних) шляхів.

== Нагороди ==
* [[орден Леніна]] (26.02.1958)
* ордени
* медалі

== Джерела ==
* газета «Зоря Полтавщини» (Полтава) — 1959 рік — лютий.

{{politic-stub}}
[[Категорія:Персоналії:Кременчук]]
[[Категорія:Депутати Верховної Ради УРСР 5-го скликання]]
[[Категорія:Другі секретарі Полтавського обласного комітету КПУ]]

title: рос. Михаил Степанович Баглай

Помер: невідомо

Національність: українець

Нагороди: Орден Леніна


text:
# Віганелла
Віганелла, Віґанелла (італ. Viganella, п'єм. Viganela) — колишній муніципалітет в Італії, у регіоні П'ємонт,  провінція Вербано-Кузіо-Оссола. З 1 січня 2016 року Віганелла є частиною новоствореного муніципалітету Боргомеццавалле.
Віганелла розташована на відстані близько 580 км на північний захід від Рима, 120 км на північ від Турина, 30 км на північний захід від Вербанії.
Населення — 162 особи (2014).

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 31 грудня 2014 року в муніципалітеті офіційно проживали 32 іноземці з 6 країн, серед них 25 громадян країн Євросоюзу та 1 громадянин України.

## Сусідні муніципалітети
- Антрона-Ск'єранко
- Каласка-Кастільйоне
- Монтескено
- Сепп'яна

title: Віганелла

wikitext:
{{Комуна Італії
 | колишній = так
 | назва         = Віганелла
 | місцева_назва = Viganella
 | герб          = Viganella-Stemma.png
 | регіон        = PMN <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = VB <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 46
 | latm   = 3
 | lats   = 0
 | longd  = 8
 | longm  = 11
 | longs  = 0
 | висота = 582
 | населення     = 162
 | рік_насел     = 31-12-2014
 | площа         = 13
 | густота       = 12,46
 | поштові_індекси  = 28030
 | телефонний_код = 0324
 | код_ISTAT     = 103073
 | покровитель   =
 | мер           = Giuseppe Colombo
 | обраний       = 08/06/2009
 | www           = http://www.comune.viganella.vb.it/
}}
{{Commonscat|Viganella}}
'''Віганелла''', Віґанелла ({{lang-it|Viganella}}, {{lang-pms|Viganela}}) — колишній [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[П'ємонт]],  [[Вербано-Кузіо-Оссола (провінція)|провінція Вербано-Кузіо-Оссола]]. З 1 січня 2016 року Віганелла є частиною новоствореного муніципалітету [[Боргомеццавалле]].

Віганелла розташована на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 580 км на північний захід від [[Рим|Рима]], 120 км на північ від [[Турин|Турина]], 30 км на північний захід від [[Вербанія|Вербанії]].

Населення — {{formatnum:162}} {{МНОЖИНА:162|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.

== Демографія ==
{{Демографія/Viganella}}

{{Іноземці в Італії | назва=Віганелла | дата=31 грудня 2014 року
 | всього=32 | країн=6 | Укр=1 | ЄС=25 | таблиця=
 | країна1=[[Німеччина|Німеччини]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=http://demo.istat.it/str2015/index.html| title=Cittadini Stranieri| language=італ.| trans_title=іноземні громадяни| publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 серпня 2016| archive-date=13 червня 2016| archive-url=https://web.archive.org/web/20160613091718/http://demo.istat.it/str2015/index.html}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Антрона-Ск'єранко]]
* [[Каласка-Кастільйоне]]
* [[Монтескено]]
* [[Сепп'яна]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Вербано-Кузіо-Оссола]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Колишні муніципалітети П'ємонту]]

title: Віганелла · Viganella

Країна: Італія

Регіон: П'ємонт

Провінція: Вербано-Кузіо-Оссола

Площа: 13 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Giuseppe Colombo (08/06/2009)


text:
# Прапор Дружківки
Прапор Дружківки — офіційний символ міста Дружківка Донецької області, затверджений 26 березня 1998 року рішенням №XXII/23-2 XXIII на сесії міської ради XXII скликання.
Прямокутне малинове полотнище зі співвідношенням ширини до довжини 2:3, з кутів від держалка до середини вільного краю відходить синій вилоподібний хрест із білою обвідкою.
Малиновий колір — колір козацьких прапорів.
Вилоподібний хрест символізує злиття двох річок Казенного та Кривого Торців.
Автори прапора: Фатов Сергій Іванович, Савельєв Олександр Олександрович, Банников Віктор Володимирович (всі з Дружківки).

title: Прапор Дружківки

wikitext:
{{Картка:Прапор}}
'''Прапор Дружківки''' — офіційний символ міста [[Дружківка]] [[Донецька область|Донецької області]], затверджений [[26 березня]] [[1998]] року рішенням №XXII/23-2 XXIII на сесії міської ради XXII скликання.

Прямокутне малинове полотнище зі співвідношенням ширини до довжини 2:3, з кутів від держалка до середини вільного краю відходить синій вилоподібний хрест із білою обвідкою.

Малиновий колір — колір [[Прапори українського козацтва|козацьких прапорів]].
Вилоподібний хрест символізує злиття двох річок [[Казенний Торець|Казенного]] та [[Кривий Торець|Кривого]] Торців.

Автори прапора: Фатов Сергій Іванович, Савельєв Олександр Олександрович, Банников Віктор Володимирович (всі з Дружківки).

== Див. також ==

* [[Дружківка]]
* [[Герб Дружківки]]

== Посилання ==
* [http://heraldry.com.ua/index.php3?lang=U&context=info&id=2834 Українська геральдика. Прапор Дружківки.]

{{Прапори міст Донецької області}}

[[Категорія:Дружківка]]
[[Категорія:Прапори міст Донецької області|Д]]
[[Категорія:Прапори, запроваджені 1998|Дружківки]]

title: Прапор Дружківки

Приналежність: Дружківка


text:
# Сє Юй (спортивний стрілець)
Сє Юй (12 червня 2000 , Huazuo Miao and Yi Ethnic Townshipd, Гуйчжоу ) — китайський стрілець, олімпійський чемпіон 2024 року.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада  | Дисципліна                       | Місце |
| ---------- | -------------------------------- | ----- |
| Париж 2024 | пневматичний пістолет, 10 метрів | 1     |

## Зовнішні посилання
- Сє Юй (спортивний стрілець) на сайті ISSF (англійська)
- Сє Юй (спортивний стрілець) на сайті Olympics.com (англійська)
- Сє Юй

title: Сє Юй (спортивний стрілець)

wikitext:
{{Спортсмен
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry|{{CHN}}}}
{{MedalSport|[[Стрілецький спорт]]}}
{{MedalOlympic}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2024|{{nowrap|Париж 2024}}]]|[[Стрільба на літніх Олімпійських іграх 2024 — пневматичний пістолет, 10 метрів (чоловіки)|{{nowrap|пневматичний пістолет, 10 м}}]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з кульової стрільби|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з кульової стрільби 2023|Баку 2023]]|пістолет, 50 метрів}}
| show-medals = yes
}}
'''Сє Юй''' {{біографія}} — [[Китай|китайський]] [[Стрілецький спорт|стрілець]], олімпійський чемпіон [[Літні Олімпійські ігри 2024|2024]] року.

== Виступи на Олімпіадах ==

{|class = "wikitable"
!Олімпіада!!Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2024|Париж 2024]] || [[Стрільба на літніх Олімпійських іграх 2024 — пневматичний пістолет, 10 метрів (чоловіки)|пневматичний пістолет, 10 метрів]] || {{золото1}}
|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Зовнішні посилання ==
*{{Sports links}}
* [https://www.issf-sports.org/athletes/SHITAM2803200101 Сє Юй]

{{Olympic-medalist-stub}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}
{{Олімпійські чемпіони зі стрільби AP60}}

[[Категорія:Китайські стрільці]]
[[Категорія:Китайські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 2024]]
[[Категорія:Стрільці на літніх Олімпійських іграх 2024]]

title: Загальна інформація

Громадянство: КНР

Народження: 12 червня 2000 (24 роки) · Huazuo Miao and Yi Ethnic Townshipd, Nayong Countyd, Біцзе, Гуйчжоу, КНР

title: Спорт

Країна: КНР

Вид спорту: стрілецький спорт

title: Олімпійські ігри

Золото: Париж 2024 · пневматичний пістолет, 10 м

title: Чемпіонат світу

Золото: Баку 2023 · пістолет, 50 метрів


text:
# Ніколас Ісасі
Ніколас Ісасі (ісп. Nicolás Isasi, нар. 27 травня 1987, Ла-Плата) — аргентинський кінорежисер, оперний режисер, сценарист, автор і викладач. Його сукупний доробок включає понад 80 постановок. Був включений до десятки найкращих молодих оперних диригентів світу на Міжнародному конкурсі НАНО-ОПЕРА у Москві та одним з обраних художників «PQ 2024: Технології в театрі, перформансі та дизайні виставок», організованого Празькою квадрієнале, Чеська Республіка.

## Життєпис

### Початок творчого шляху
Ніколас Ісасі народився в Ла-Платі 1987 року.
Він виріс у сім'ї середнього класу та почав грати музику у віці десяти років, хоча з раннього віку завжди був глядачем. У віці десяти років він почав вивчати гру на саксофоні в Музичній консерваторії імені Хілардо Хіларді, заснованій композитором Альберто Хінастерою, де дав свої перші концерти з друзями та невдовзі приєднався до духового оркестру консерваторії.
Після коледжу навчався на кінорежисера в Університеті кіно та сценічну режисуру опери у Театрі Колумба) у Буенос-Айресі.

### Проекти режисера
У віці 17 років він зняв свій перший короткометражний фільм «Juntos». У цей час він також почав працювати художником і асистентом режисера на різних кіновиробництвах та в театрі. Його короткометражний фільм «Перетин» — це інтроспективна робота, яка досліджує зв'язок між життям і смертю в таємничому та тривожному тоні. Знята у 20 років у Музеї природничих наук в Ла-Платі, це його перша 16-міліметрова робота, показана за кордоном, яка брала участь у Міжнародному кінофестивалі в Куско.
Вивчаючи оперну майстерність у Театрі Колумба, Ніколас Ісасі 2012 року зрежисував постановку опери Моцарта «Весілля Фігаро» для трупи «Молода опера». Після цього зрежисував опери «Бастьєн і Бастьєнна» та «Аполлон і Гіацинт», також Моцарта, та «La canterina» Йозефа Гайдна в театрі Коліcео Подеста у Ла-Платі. Його дипломним проектом у Театрі Колумба стала аргентинська прем'єра опери Скотта Джопліна «Трімоніша». Надалі поставив опери «Сільська честь» П'єтро Масканьї та «Летюча миша» Йоганна Штрауса-сина.
Протягом своєї кар'єри співпрацював з різними оперними, кіно- та театральними режисерами. З 2016 року працював асистентом польського режисера Міхала Знанецького над різними оперними, театральними та музично-комедійними проектами в Аргентині, Польщі та Італії. 2018 року Ісасі взяв участь у Міжнародному фестивалі виконавських мистецтв у Трієсті разом з Grupo Subsuelo та гастролював у Словенії, Німеччині, Великій Британії та Іспанії з абсурдистською комедією «Piso 35», яка отримала нагороду від Національного фонду мистецтв у конкурсі неопублікованих творів.
Ісасі дійшов до півфіналу міжнародного конкурсу НАНО-ОПЕРА, який проводив театр «Гелікон» у Москві та транслювався в прямому ефірі на каналі «Росія Культура», і був названий одним із десяти найкращих молодих оперних режисерів світу.
Фільм Ніколаса Ісасі про пандемію «Поза серцем» (англ. Out of Mind) був показаний на понад 30 міжнародних кінофестивалях і отримав численні нагороди.
2023 року він дебютував на європейській сцені як режисер опери Маркоса Португала «Дами Трокади» в театрі міста Віла-Реал у Палаці Матеуш.
«Пейзажі свободи» (англ. Landscapes for Freedom) — це анімаційний фільм, створений вручну, з посланням миру та надії для світу, заснований на триптиху «Занурення в Землю» української художниці Олени Мороховської, з музикою Маттео Рамона Аревалоса та поезією Івана Франко. Ісасі був одним із художників, відібраних для проекту «Звільнення», організованого Ala d'Artistas. Фільм «Пейзажі свободи» отримав почесну відзнаку глядацьких симпатій (анімація) на кінофестивалі «Жіночий біоскоп» в Індії та нагороду «Триб'ют» на кінофестивалі латиноамериканського та корінного американського кіно в Сполучених Штатах. Його також показували в Англії, Україні, Фінляндії, Іспанії та Аргентині. Нещодавно його було відібрано на престижному українському анімаційному фестивалі LINOLEUM. Фестиваль актуальної анімації та медіа-мистецтва LINOLEUM — найбільший показ авторської анімації в Україні. Завдяки тонкому та простому підходу короткометражного фільму до послання миру, його буде показано в секції Діти та підлітки присвяченій дітям та молоді.

### Професор і критик
Понад десять років Ісасі викладав не лише в університеті, а й у різних середніх школах. В Університеті кіно він працював лектором на кафедрах художників-постановників та художників-костюмерів Пончі Морпурго та Едуардо Лерчунді. Його статті в газетах і журналах Аргентини та Європи охоплюють широкий спектр тем.
Під час навчання він опублікував свої перші статті та кінорецензії. Ісасі опублікував понад 500 есе, статей, інтерв'ю та рецензій на національні та міжнародні вистави, а також про Бенксі, A-ha, Пола Маккартні, Джуліана Леннона, Creedence Clearwater Revival, Кшиштофа Пендерецького, Вільяма Тернера, Шинейд О'Коннор, Глорію Гейнор, Мішеля Леграна та багатьох інших. Він писав для газет, журналів і книг про кіно, театр, музику, оперу, танець, образотворче мистецтво, телебачення, концерти, виставки, фестивалі, що відображають кількома мовами досвід, який він здобув протягом своєї кар'єри глядача, спостерігача, критика та режисера. Він писав для видань "El arte de la fuga" (Мадрид), "The Pandect" (Пондішеррі), "Moog" (Монтевідео), "MiraBA" (Буенос-Айрес), газети "El Día" (Ла-Плата), "Número Zero" (Буенос-Айрес) та "Azucar Magazine & Art Gallery" (Берлін), цифрового журналу, який пропагує різні мистецькі дисципліни, такі як образотворче мистецтво, музика та кіно. Як кінокритик, він регулярно бере участь у нещодавніх міжнародних кінофестивалях протягом понад десяти років, таких як Берлінський міжнародний кінофестиваль, Міжнародний кінофестиваль у Мар-дель-Плата, BAFICI, Фестиваль кіномузики в Кракові, Monstra, Італійський кінофестиваль, Міжнародний кінофестиваль IndieLisboa, Pantalla Pinamar, Uncipar, Inusual Festival, Espanoramas та Тиждень французького кіно в Буенос-Айресі.

## Творчий доробок

### Фільмографія
| Рік  | Назва                      | Режисер | Сценарист | Художник | Асистент режисера |
| ---- | -------------------------- | ------- | --------- | -------- | ----------------- |
| 2005 | Juntos                     |         |           |          |                   |
| 2005 | El Silencio                |         |           |          |                   |
| 2005 | Vecinos                    |         |           |          |                   |
| 2005 | La mujer del piano         |         |           |          |                   |
| 2006 | Tentaciones                |         |           |          |                   |
| 2006 | Cambalache                 |         |           |          |                   |
| 2007 | El árbol                   |         |           |          |                   |
| 2007 | Doctor's Jazz Band         |         |           |          |                   |
| 2007 | Noche                      |         |           |          |                   |
| 2007 | Mientras Inglaterra Duerme |         |           |          |                   |
| 2007 | La arena                   |         |           |          |                   |
| 2007 | El eslabón fallido         |         |           |          |                   |
| 2007 | Paseo por el bosque        |         |           |          |                   |
| 2008 | Intersección               |         |           |          |                   |
| 2008 | Isósceles                  |         |           |          |                   |
| 2008 | Los extranjeros            |         |           |          |                   |
| 2008 | De tres cuerpos            |         |           |          |                   |
| 2008 | Impunidad                  |         |           |          |                   |
| 2009 | Fantasma de Buenos Aires   |         |           |          |                   |
| 2010 | Las veinte primaveras      |         |           |          |                   |
| 2010 | El teatro de Howell        |         |           |          |                   |
| 2011 | graFEETi                   |         |           |          |                   |
| 2013 | Mi nombre es Arturo        |         |           |          |                   |
| 2014 | The Awakening              |         |           |          |                   |
| 2015 | Perdidos en la ciudad      |         |           |          |                   |
| 2021 | Out of Mind                |         |           |          |                   |
| 2024 | Gala & Kiwi                |         |           |          |                   |
| 2024 | Landscapes for Freedom     |         |           |          |                   |

### Опери
| Рік  | Назва                            | Режисер | Сценограф | Асистент режисера | Асистент костюмера | Асистент продюсера |
| ---- | -------------------------------- | ------- | --------- | ----------------- | ------------------ | ------------------ |
| 2007 | Ріголетто                        |         |           |                   |                    |                    |
| 2007 | Мадам Баттерфляй                 |         |           |                   |                    |                    |
| 2007 | Дитя і чари                      |         |           |                   |                    |                    |
| 2007 | Донья Франсіскіта                |         |           |                   |                    |                    |
| 2007 | Іспанська година                 |         |           |                   |                    |                    |
| 2008 | Ромео і Джульєта                 |         |           |                   |                    |                    |
| 2008 | Весілля Фігаро                   |         |           |                   |                    |                    |
| 2008 | Севільський цирульник            |         |           |                   |                    |                    |
| 2009 | Весела вдова                     |         |           |                   |                    |                    |
| 2009 | Стара діва та злодій             |         |           |                   |                    |                    |
| 2009 | Amelia al ballo                  |         |           |                   |                    |                    |
| 2009 | Весела вдова                     |         |           |                   |                    |                    |
| 2010 | Манон Леско                      |         |           |                   |                    |                    |
| 2010 | Так чинять усі                   |         |           |                   |                    |                    |
| 2011 | Джанні Скіккі                    |         |           |                   |                    |                    |
| 2011 | Летюча миша                      |         |           |                   |                    |                    |
| 2011 | Шукачі перлів                    |         |           |                   |                    |                    |
| 2011 | Трубадур                         |         |           |                   |                    |                    |
| 2012 | Весілля Фігаро                   |         |           |                   |                    |                    |
| 2012 | Дівчина з богеми                 |         |           |                   |                    |                    |
| 2012 | Халепа на Таїті                  |         |           |                   |                    |                    |
| 2012 | Тоска                            |         |           |                   |                    |                    |
| 2012 | Дон Жуан                         |         |           |                   |                    |                    |
| 2012 | Друг Фріц                        |         |           |                   |                    |                    |
| 2012 | Сільська честь                   |         |           |                   |                    |                    |
| 2013 | Чарівна флейта                   |         |           |                   |                    |                    |
| 2013 | Дитя і чари                      |         |           |                   |                    |                    |
| 2013 | Бастьєн і Бастьєнна              |         |           |                   |                    |                    |
| 2013 | Тримоніша                        |         |           |                   |                    |                    |
| 2013 | Аполлон і Гіацинт                |         |           |                   |                    |                    |
| 2014 | Поргі та Бесс                    |         |           |                   |                    |                    |
| 2014 | Луїза Фернанда                   |         |           |                   |                    |                    |
| 2014 | La canterina                     |         |           |                   |                    |                    |
| 2014 | Сільська честь                   |         |           |                   |                    |                    |
| 2015 | Летюча миша                      |         |           |                   |                    |                    |
| 2017 | Повернення Улісса на батьківщину |         |           |                   |                    |                    |
| 2017 | Казки Гофмана                    |         |           |                   |                    |                    |
| 2017 | Трубадур                         |         |           |                   |                    |                    |
| 2017 | Паяци                            |         |           |                   |                    |                    |
| 2018 | Нитки Аріадни                    |         |           |                   |                    |                    |
| 2019 | Сплавник лісу                    |         |           |                   |                    |                    |
| 2020 | Марія з Буенос-Айреса            |         |           |                   |                    |                    |
| 2023 | Тоска                            |         |           |                   |                    |                    |
| 2023 | Le donne cambiate                |         |           |                   |                    |                    |
| 2024 | Ацис і Галатея                   |         |           |                   |                    |                    |

### Театр
| Рік       | Назва                      | Асистент режисера | Асистент сценариста | Мультимедіа | Драматург |
| --------- | -------------------------- | ----------------- | ------------------- | ----------- | --------- |
| 2011-2012 | Лиса співачка              |                   |                     |             |           |
| 2012-2013 | Венеціанський гала-концерт |                   |                     |             |           |
| 2013-2015 | За тими горами             |                   |                     |             |           |
| 2017-2019 | 35-й поверх                |                   |                     |             |           |
| 2018      | Нитки Аріадни              |                   |                     |             |           |
| 2018      | Весілля                    |                   |                     |             |           |
| 2021      | Данте 700                  |                   |                     |             |           |
| 2014-2021 | Щасливий сирота            |                   |                     |             |           |
| 2022      | Навіть не таксі            |                   |                     |             |           |
| 2024      | Дом Гарсія                 |                   |                     |             |           |

title: Ніколас Ісасі

wikitext:
{{Музикант}}
'''Ніколас Ісасі''' ({{lang-es|Nicolás Isasi}}, {{Н}} [[27 травня]] [[1987]], [[Ла-Плата (місто)|Ла-Плата]]) — аргентинський [[кінорежисер]], [[опера|оперний]] режисер, [[сценарист]], автор і викладач. Його сукупний доробок включає понад 80 постановок. Був включений до десятки найкращих молодих оперних диригентів світу на Міжнародному конкурсі НАНО-ОПЕРА у [[Москва|Москві]] та одним з обраних художників «PQ 2024: Технології в театрі, перформансі та дизайні виставок», організованого {{нп|Празька квадрієнале|Празькою квадрієнале|en|Prague Quadrennial}}, [[Чехія|Чеська Республіка]].<ref>{{Cite web |url=https://pq.cz/ |title=Prague Quadrennial |last=Space |first=Prague Quadrennial of Performance Design and |website=Prague Quadrennial of Performance Design and Space |language=en-GB}}</ref>

== Життєпис ==
=== Початок творчого шляху ===
Ніколас Ісасі народився в [[Ла-Плата (місто)|Ла-Платі]] 1987 року.

Він виріс у сім'ї середнього класу та почав грати музику у віці десяти років, хоча з раннього віку завжди був глядачем. У віці десяти років він почав вивчати гру на [[саксофон]]і в Музичній консерваторії імені Хілардо Хіларді, заснованій композитором [[Альберто Хінастера|Альберто Хінастерою]], де дав свої перші концерти з друзями та невдовзі приєднався до [[духовий оркестр|духового оркестру]] консерваторії.

Після коледжу навчався на кінорежисера в {{нп|Університетська фундація кіно|Університеті кіно|en|Fundación Universidad del Cine}} та сценічну режисуру опери у [[Театр Колумба (Буенос-Айрес)|Театрі Колумба]]) у [[Буенос-Айрес]]і.<ref>{{Cite web |url=https://buenosaires.gob.ar/cultura/ensenanza-artistica/orquesta-estudiantil-de-buenos-aires |title=Orquesta Estudiantil de Buenos Aires {{!}} Buenos Aires Ciudad - Gobierno de la Ciudad Autónoma de Buenos Aires |website=buenosaires.gob.ar}}</ref>

=== Проекти режисера ===
У віці 17 років він зняв свій перший [[короткометражний фільм]] «Juntos». У цей час він також почав працювати художником і асистентом режисера на різних кіновиробництвах та в театрі. Його короткометражний фільм «Перетин» — це інтроспективна робота, яка досліджує зв'язок між життям і смертю в таємничому та тривожному тоні. Знята у 20 років у [[Музей Ла-Плати|Музеї природничих наук в Ла-Платі]], це його перша 16-міліметрова робота, показана за кордоном, яка брала участь у Міжнародному кінофестивалі в [[Куско]]. [[Файл:Sala-colon.jpg|ліворуч|міні|429x429пкс|[[Театр Колумба (Буенос-Айрес)|Театр Колумба]], будинок оперних студій Ніколаса Ісасі в [[Буенос-Айрес]]і.]]Вивчаючи оперну майстерність у [[Театр Колумба (Буенос-Айрес)|Театрі Колумба]], Ніколас Ісасі 2012 року зрежисував постановку опери [[Моцарт]]а «[[Весілля Фігаро]]» для трупи «Молода опера». Після цього зрежисував опери «[[Бастьєн і Бастьєнна]]» та «[[Аполлон і Гіацинт]]», також Моцарта, та «{{нп|La canterina||en|La canterina}}» [[Йозеф Гайдн|Йозефа Гайдна]] в театрі {{нп|Муніципальний театр Коліcео Подеста|Коліcео Подеста|en|Teatro Municipal Coliseo Podestá}} у Ла-Платі. Його дипломним проектом у [[Театр Колумба (Буенос-Айрес)|Театрі Колумба]] стала аргентинська прем'єра опери [[Скотт Джоплін|Скотта Джопліна]] «{{нп|Трімоніша||en|Treemonisha}}». Надалі поставив опери «[[Сільська честь]]» [[П'єтро Масканьї]] та «[[Кажан (оперета)|Летюча миша]]» [[Йоганн Штраус (син)|Йоганна Штрауса-сина]].
Протягом своєї кар'єри співпрацював з різними оперними, кіно- та театральними режисерами. З 2016 року працював асистентом польського режисера {{нп|Міхал Знанецький|Міхала Знанецького|pl|Michał Znaniecki}} над різними оперними, театральними та музично-комедійними проектами в [[Аргентина|Аргентині]], [[Польща|Польщі]] та [[Італія|Італії]]. 2018 року Ісасі взяв участь у Міжнародному фестивалі виконавських мистецтв у [[Трієст]]і разом з Grupo Subsuelo та гастролював у [[Словенія|Словенії]], [[Німеччина|Німеччині]], [[Велика Британія|Великій Британії]] та [[Іспанія|Іспанії]] з абсурдистською комедією «Piso 35», яка отримала нагороду від Національного фонду мистецтв у конкурсі неопублікованих творів.<ref>{{Cite web |url=https://ar.cienradios.com/archivo/cavalleria-rusticana-en-el-teatro-empire/ |title=Cavalleria Rusticana en el Teatro Empire |date=2022-06-06 |website=Cienradios |language=es}}</ref>

Ісасі дійшов до півфіналу міжнародного конкурсу НАНО-ОПЕРА, який проводив театр «Гелікон» у [[Москва|Москві]] та транслювався в прямому ефірі на каналі «[[Всеросійська державна телевізійна і радіомовна компанія|Росія Культура]]», і був названий одним із десяти найкращих молодих оперних режисерів світу.<ref>{{Cite web |url=https://www.clarin.com/musica/nicolas-isasi-joven-director-platense-destaco-certamen-opera-rusia_0_r6rGM71dk.html |title=Nicolás Isasi: el joven director platense que se destacó en un certamen de ópera en Rusia |last=Clarín |first=Redacción |date=2019-08-15 |website=Clarín |language=es}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.0221.com.ar/nota/2019-6-23-21-56-0-nicolas-isasi-brillo-en-rusia-esta-entre-los-diez-jovenes-directores-de-opera-del-mundo |title=Nicolás Isasi brilló en Rusia: está entre los diez jóvenes directores de ópera del mundo |date=2019-06-24 |website=0221 |language=es-PA}}</ref>

Фільм Ніколаса Ісасі про пандемію «Поза серцем» ({{lang-en|Out of Mind }}) був показаний на понад 30 міжнародних кінофестивалях і отримав численні нагороди.

2023 року він дебютував на європейській сцені як режисер опери {{нп|Маркос Португал|Маркоса Португала|en|Marcos Portugal}} «{{нп|Дами Трокади||it|Le donne cambiate}}» в театрі міста [[Віла-Реал]] у [[Палац Матеуш|Палаці Матеуш]].<ref>{{Cite web |url=https://www.casademateus.pt/evento-e-programa/acis-e-galatea-de-handel-or-opera/ |title=ACIS E GALATEA, DE HÄNDEL {{!}} ÓPERA |website=www.casademateus.pt |language=pt}}</ref>

«Пейзажі свободи» ({{lang-en|Landscapes for Freedom}}) — це анімаційний фільм, створений вручну, з посланням миру та надії для світу, заснований на триптиху «Занурення в Землю» української художниці [[Олена Мороховська|Олени Мороховської]], з музикою {{нп|Маттео Рамон Аревалос|Маттео Рамона Аревалоса|it|Matteo Ramon Arevalos}} та поезією [[Франко Іван Якович|Івана Франко]]. Ісасі був одним із художників, відібраних для проекту «Звільнення», організованого Ala d'Artistas.<ref>{{Cite web |url=https://lviv-online.com/ua/events/arts/vystavka-oleny-morohovskoyi-otruyeni-pejzazhi/ |title=Виставка Олени Мороховської «Отруєні пейзажі» {{!}} LvivOnline (Львів Онлайн) |language=uk}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://oportomosense.com/libertinagem-um-projeto-que-cruza-a-arte-com-as-sombras-do-anonimato/ |title=“Libertinagem”, um projeto que cruza a arte com as sombras do anonimato {{!}} Jornal O Portomosense |date=2023-10-24 |language=pt-PT}}</ref> Фільм «Пейзажі свободи» отримав почесну відзнаку глядацьких симпатій (анімація) на кінофестивалі «Жіночий біоскоп» в [[Індія|Індії]] та нагороду «Триб'ют» на кінофестивалі латиноамериканського та корінного американського кіно в Сполучених Штатах. Його також показували в [[Англія|Англії]], [[Україна|Україні]], [[Фінляндія|Фінляндії]], [[Іспанія|Іспанії]] та [[Аргентина|Аргентині]].<ref>{{Citation|title=Landscapes for Freedom|url=https://www.imdb.com/title/tt30817941/?ref_=tt_mv_close|first=Nicolás|last=Isasi}}</ref> Нещодавно його було відібрано на престижному українському анімаційному фестивалі LINOLEUM. Фестиваль актуальної [[Анімація (мистецтво)|анімації]] та медіа-мистецтва LINOLEUM — найбільший показ авторської анімації в [[Україна|Україні]]. Завдяки тонкому та простому підходу короткометражного фільму до послання миру, його буде показано в секції Діти та підлітки присвяченій дітям та молоді.<ref>{{Cite web |url=https://linoleumfest.com/uk/program/kids-teens |title=Діти та підлітки / Міжнародний фестиваль актуальної анімації та медіа-мистецтва LINOLEUM |website=Міжнародний фестиваль актуальної анімації та медіа-мистецтва LINOLEUM |language=uk |access-date=2025-08-06}}</ref>

=== Професор і критик ===
Понад десять років Ісасі викладав не лише в університеті, а й у різних середніх школах. В {{нп|Університетська фундація кіно|Університеті кіно|en|Fundación Universidad del Cine}} він працював лектором на кафедрах художників-постановників та художників-костюмерів {{нп|Пончі Морпурго||es|Ponchi Morpurgo}} та {{нп|Едуардо Лерчунді||es|Eduardo Lerchundi}}. Його статті в газетах і журналах Аргентини та Європи охоплюють широкий спектр тем.<ref>{{Cite web |url=https://origenyevolucion.wordpress.com/2024/05/02/en-el-ojo-del-huracan-nicolas-isasi-artist-director-musician-writer/ |title=EN EL OJO DEL HURACÁN — NICOLÁS ISASI Artist Director Musician Writer |last=Bloguer 14 |date=2024-05-02 |language=es}}</ref>

Під час навчання він опублікував свої перші статті та кінорецензії. Ісасі опублікував понад 500 есе, статей, інтерв'ю та рецензій на національні та міжнародні вистави, а також про [[Бенксі]], [[A-ha]], [[Пол Маккартні|Пола Маккартні]], [[Джуліан Леннон|Джуліана Леннона]], [[Creedence Clearwater Revival]], [[Кшиштоф Пендерецький|Кшиштофа Пендерецького]], [[Вільям Тернер|Вільяма Тернера]], [[Шинейд О'Коннор]], [[Ґлорія Ґейнор|Глорію Гейнор]], [[Мішель Легран|Мішеля Леграна]] та багатьох інших. Він писав для газет, журналів і книг про кіно, театр, музику, оперу, танець, образотворче мистецтво, телебачення, концерти, виставки, фестивалі, що відображають кількома мовами досвід, який він здобув протягом своєї кар'єри глядача, спостерігача, критика та режисера. Він писав для видань "El arte de la fuga" ([[Мадрид]]), "The Pandect" ([[Пондішеррі]]), "Moog" ([[Монтевідео]]), "MiraBA" ([[Буенос-Айрес]]), газети "El Día" ([[Ла-Плата (місто)|Ла-Плата]]), "Número Zero" (Буенос-Айрес) та "Azucar Magazine & Art Gallery" ([[Берлін]]), цифрового журналу, який пропагує різні мистецькі дисципліни, такі як образотворче мистецтво, музика та кіно. Як кінокритик, він регулярно бере участь у нещодавніх міжнародних кінофестивалях протягом понад десяти років, таких як [[Берлінський міжнародний кінофестиваль]], [[Міжнародний кінофестиваль у Мар-дель-Плата]], {{нп|BAFICI||en|Buenos Aires International Festival of Independent Cinema}}, {{нп|Фестиваль кіномузики в Кракові||pl|Festiwal Muzyki Filmowej w Krakowie}}, {{нп|Monstra||pt|Monstra Festival}}, Італійський кінофестиваль, Міжнародний кінофестиваль {{нп|IndieLisboa||de|IndieLisboa}}, Pantalla Pinamar, Uncipar, Inusual Festival, Espanoramas та Тиждень французького кіно в Буенос-Айресі.<ref>{{Cite web |url=https://www.eldia.com/nota/2018-3-28-4-20-28-leandro-katz-el-artista-que-escribe-con-luz-de-luna-espectaculos |title=Diario El Dia de La Plata www.eldia.com |last=www.eldia.com |first=Diario El Dia de La Plata |website=www.eldia.com |language=es}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://issuu.com/aqui_la_plata/docs/miraba_189/30 |title=MiraBA 189 |date=2025-03-31 |website=Issuu |language=en}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://nicolasisasi.com/publicaciones/ |title=PUBLICACIONES |date=2024-01-09 |website=NICOLÁS ISASI |language=es}}</ref>

== Творчий доробок ==
=== Фільмографія ===

{| class="wikitable"
!'''Рік'''
!'''Назва'''
!'''Режисер'''
!'''Сценарист'''
!'''Художник'''
!'''Асистент режисера'''
|-
|'''2005'''
|''Juntos''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2005'''
|''El Silencio''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2005'''
|''Vecinos''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2005'''
|''La mujer del piano''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2006'''
|''Tentaciones''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2006'''
|''Cambalache''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2007'''
|''El árbol''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2007'''
|''Doctor's Jazz Band''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2007'''
|''Noche''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2007'''
|''Mientras Inglaterra Duerme''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2007'''
|''La arena''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2007'''
|''El eslabón fallido''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2007'''
|''Paseo por el bosque''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2008'''
|''Intersección''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2008'''
|''Isósceles''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2008'''
|''Los extranjeros''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2008'''
|''De tres cuerpos''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2008'''
|''Impunidad''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2009'''
|''Fantasma de Buenos Aires''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2010'''
|''Las veinte primaveras''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2010'''
|''El teatro de Howell''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2011'''
|''graFEETi''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2013'''
|''Mi nombre es Arturo''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2014'''
|''The Awakening''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2015'''
|''Perdidos en la ciudad''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2021'''
|''Out of Mind''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2024'''
|''Gala & Kiwi''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2024'''
|''Landscapes for Freedom''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
|}

=== Опери ===

{| class="wikitable"
!'''Рік'''
!'''Назва'''
!'''Режисер'''
!'''Сценограф'''
!'''Асистент режисера'''
!'''Асистент костюмера'''
!'''Асистент продюсера'''
|-
|'''2007'''
|''[[Ріголетто]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2007'''
|''[[Мадам Баттерфляй]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2007'''
|''[[Дитя і чари]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2007'''
|''{{нп|Донья Франсіскіта||en|Doña Francisquita}}''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2007'''
|''[[Іспанська година]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2008'''
|''{{нп|Ромео і Джульєта (опера Гуно)|Ромео і Джульєта|en|Roméo et Juliette}}''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2008'''
|''[[Весілля Фігаро]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2008'''
|''[[Севільський цирульник]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2009'''
|''[[Весела вдова]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2009'''
|''Стара діва та злодій''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2009'''
|''{{нп|Amelia al ballo||en|Amelia Goes to the Ball}}''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2009'''
|''[[Весела вдова]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2010'''
|''[[Манон Леско (опера)|Манон Леско]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2010'''
|''[[Так чинять усі]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2011'''
|''[[Джанні Скіккі]]''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2011'''
|''[[Летюча миша (оперета)|Летюча миша]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2011'''
|''{{нп|Шукачі перлів||en|Les pêcheurs de perles}}''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2011'''
|''[[Трубадур (опера)|Трубадур]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2012'''
|''[[Весілля Фігаро]]''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
!
|-
|'''2012'''
|''{{нп|Дівчина з богеми||en|The Bohemian Girl}}''
!
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2012'''
|''{{нп|Халепа на Таїті||en|Trouble in Tahiti}}''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2012'''
|''[[Тоска]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2012'''
|''[[Дон Жуан (опера)|Дон Жуан]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2012'''
|{{нп|Друг Фріц||en|L'amico Fritz}}
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2012'''
|''[[Сільська честь]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2013'''
|''[[Чарівна флейта]]''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2013'''
|''[[Дитя і чари]]''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2013'''
|''[[Бастьєн і Бастьєнна]]''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2013'''
|''{{нп|Тримоніша||en|Treemonisha}}''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2013'''
|''[[Аполлон і Гіацинт]]''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2014'''
|''[[Поргі та Бесс]]''
!
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2014'''
|''{{нп|Луїза Фернанда||en|Luisa Fernanda (zarzuela)}}''
!
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2014'''
|''{{нп|La canterina||en|La canterina}}''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2014'''
|''[[Сільська честь]]''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2015'''
|''Летюча миша''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2017'''
|''[[Повернення Улісса на батьківщину]]''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2017'''
|''[[Казки Гофмана]]''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2017'''
|''[[Трубадур (опера)|Трубадур]]''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2017'''
|''[[Паяци (опера)|Паяци]]''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2018'''
|''Нитки Аріадни''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2019'''
|''[[Сплавник лісу]]''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2020'''
|''{{нп|Марія з Буенос-Айреса||en|María de Buenos Aires}}''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2023'''
|''[[Тоска]]''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2023'''
|''{{нп|Le donne cambiate||it|Le donne cambiate}}''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
|-
|'''2024'''
|''[[Ацис і Галатея]]''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
|}

=== Театр ===
{| class="wikitable"
!'''Рік'''
!'''Назва'''
!'''Асистент режисера'''
!'''Асистент сценариста'''
!'''Мультимедіа'''
!'''Драматург'''
|-
|'''2011-2012'''
|''Лиса співачка''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
|-
|'''2012-2013'''
|Венеціанський гала-концерт
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
|-
|'''2013-2015'''
|''За тими горами''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2017-2019'''
|''35-й поверх''
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2018'''
|''Нитки Аріадни''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2018'''
|''Весілля''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
|-
|'''2021'''
|''Данте 700''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2014-2021'''
|''Щасливий сирота''
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
|-
|'''2022'''
|''Навіть не таксі''
!
!
!
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
|-
|'''2024'''
|''Дом Гарсія''
![[Файл:Yes check.svg|15px]]
!
!
!
|}

== Примітки ==
{{reflist|colwidth=30em}}

{{DEFAULTSORT:Ісасі Ніколас}}
[[Категорія:Уродженці Ла-Плати]]
[[Категорія:Аргентинські кінорежисери]]
[[Категорія:Оперні режисери]]
[[Категорія:Аргентинська опера]]
[[Категорія:Аргентинські сценаристи]]
[[Категорія:Аргентинські педагоги]]
[[Категорія:Аргентинські музиканти]]
[[Категорія:Аргентинські кінопродюсери]]
[[Категорія:Художні критики]]

title: Основна інформація

Місце народження: Ла-Плата, Аргентина

Громадянство: Аргентина

Професії: режисер

Освіта: University of Cinemad і Instituto Superior de Arte del Teatro Colón (Buenos Aires, Argentina)d

Інструменти: саксофон