text:
# Вацлав Серпінський
Ва́цлав Серпі́нський (пол. Wacław Sierpiński, 14 березня 1882, м. Варшава — 21 жовтня 1969, там же) — видатний польський математик, доктор філософії, професор.

## Біографія
Народився Вацлав Серпінський 14 березня 1882 року у Варшаві. Батько його був лікарем. Читати і писати хлопчик навчився ще до школи. У гімназії Вацлав виявив особливу зацікавленість та здібності до вивчення математичних дисциплін.
У 1900 році Серпінський успішно закінчив гімназію і вступив на фізико-математичний факультет Варшавського університету. На той час у Варшавському університеті бракувало викладачів-професорів. Царський уряд Росії уникав призначати професорів-поляків в цей університет, побоюючись їх політичної неблагонадійності, а професори-росіяни йшли туди неохоче. У 1896 році викладати математичні дисципліни у Варшавський університет був призначений молодий доктор математичних наук, український математик Георгій Феодосійович Вороний, який тільки-но закінчив Петербурзький університет. У цей час на фізико-математичному факультеті працювало лише два професори. Георгій Феодосійович добре розумів прагнення польського студентства до незалежності і свободи.
Молодий професор з усією завзятістю узявся налагоджувати нормальну роботу факультету — він читав лекції з кількох математичних дисциплін, писав для студентів підручники, видавав свої лекції та проводив семінарські заняття. Вороний звернув увагу на здібного й активного студента, що дуже цікавився математикою і працював в його семінарі. Це був Вацлав Серпінський. Професор уважно стежив за успіхами Серпінського і вже у 1904 році запропонував йому написати перший науковий твір з галузі теорії чисел. Студент Серпінський блискуче справився з цією темою і за написану працю був нагороджений Радою університету золотою медаллю.
Наступив буремний 1905 рік. По всій Росії почались революційні виступи. Ця хвиля захопила й Варшаву. Студенти, разом з революційно налаштованими робітниками та населенням Варшави, вийшли на демонстрацію. Царський уряд за допомогою поліції та війська жорстоко придушив усі виступи. Університет майже на два роки був закритий.
Студенту В. Серпінському, який брав активну участь у демонстраціях, довелося залишити Варшаву і переїхати до Кракова, який в той час знаходився на території Австро-Угорської імперії. Там він вступив до Ягеллонського університету, де через два роки Серпінський отримав науковий ступінь — звання доктора філософії.
Ще за два роки — 1908 року В. Серпінського призначили доцентом Львівського університету, в якому він зайняв посаду професора. Серпінський першим у Львові викладав теорію множин, теорію функцій дійсної змінної та аналітичну теорію чисел, разом з Юзефом Пузиною керував математичним семінаром. Студенти розмножували лекції Серпінського літографським способом, пізніше більшість з цих лекцій були надруковані.
У цей самий час у Львівському університеті навчався Мирон Зарицький, український математик, який під впливом Вацлава Серпінського визначив напрямок своєї подальшої наукової роботи.
Поряд з читанням лекцій Серпінський продовжував власні дослідження і у 1907 році видав перший великий науковий твір з теорії множин та її застосування до різних галузей математики (топології, теорії функцій дійсної змінної тощо). У 1911 році Краківська Академія Наук нагородила його премією за праці, опубліковані у 1909–1910 роках, а 1913 року Серпінський був відзначений за твір «Нариси теорії множин».
Наближався 1914 рік — рік початку першої світової війни. Царський уряд вживав заходів до «очищення» свого тилу від «підозрілих» елементів близьких до майбутнього фронту областей. Професор Серпінський був висланий у Вятку, а пізніше мешкав у Москві. Відірваний від рідної землі і улюбленої праці, В. Серпінський важко переживав цю незаслужену кару. Проте в цей час відбувається його зближення з деякими російськими математиками, зокрема з професором Миколою Лузіним.
Повернутися до Польщі В. Серпінський зміг лише після жовтневого перевороту 1917 року в Росії, а саме у 1918 році він прибув до Варшави, де почав викладати математичні дисципліни у Варшавському університеті. Професор Серпінський розгорнув велику організаторську роботу, з метою нормалізації й налагодження роботи усіх відділів університету. Насамперед він дбав про поповнення професорського складу свого факультету. Серед його студентів було багато обдарованих людей, і деякі з них пізніше стали відомими математиками (Куратовський, Заранкевич, Попруженко та багато інших).
Під час другої світової війни багато польських вчених загинули. Одних замордували нацисти у концентраційних таборах, інших знищили у газових камерах. Університетські приміщення були зруйновані, бібліотеки спалені.
Серпінському пощастило врятуватися, переховуючись на підпільних квартирах. Він і там знаходив час та працював із своїми студентами.
Після звільнення Польщі з лютого 1945 року Серпінський почав працювати у Краківському університеті, а восени того ж року переїхав до Варшави і став викладати математичні дисципліни у Варшавському університеті. Викладацьку і наукову роботу Серпінського у 1949 році відзначив уряд ПНР, присудивши йому Державну премію.
У 1952 році Серпінського обрано віце-президентом Польської Академії Наук. У 1948 році за ініціативи та активної участі В. Серпінського було організовано Державний математичний інститут, який мав проводити дослідження у галузі теорії множин, топології, функціонального аналізу, теорії функцій дійсної змінної і геометрії чисел.
Серпінського заслужено вважають батьком польської школи математиків. Помер він 21 жовтня 1969 року та похований на найстарішому некрополі Варшави — Повонзківському цвинтарі. Усе своє довге життя Вацлав Серпінський віддав благородному служінню науці.

## Наукові інтереси
Коло математичних проблем, які розробляв В. Серпінський, дуже широке. Деякі результати його досліджень стали класичними і ввійшли до підручників. Так, у топології з його ім'ям зв'язано поняття криволінійних трикутників Серпінського.
В математиці широко відома крива на площині, так званий «килим Серпінського».
Майже всі проблеми, над якими працював В. Серпінський, успадковані ним від його учителя, геніального українського математика професора Г. Ф. Вороного. Науковій розробці цих тем він присвятив майже 700 праць. Крім того, Серпінський написав 30 університетських підручників і багато популярних монографій і статей.
Деякі з них перекладені на російську мову: «Піфагорові трикутники» (1959 p.), «100 простих, але водночас і важких питань арифметики» (1961 p.), «Про розв'язування рівнянь у цілих числах» (1961 р.) та ін. Велику увагу приділяв В. Серпінський і виданню періодичної математичної преси.

## Наукове визнання та нагороди
Член Польської Академії наук (з 1952) і її віце-президент (до 1957).
Удостоєний почесних ступенів університетів Львова (1929), Святого Марка в Лімі (1930), Амстердама (1931), Софії (1939), Праги (1947), Вроцлава (1947), Лакхнау (1949), Московського університету (1967).
Член Географічного товариства Ліми (1931), Королівського наукового товариства Льєжа (1934), Болгарської академії наук (1936), Національної академії Ліми (1939), Королівського товариства наук в Неаполі (1939), Академії деї Лінчеї в Римі (1947), Німецької академії наук (1950), Американської академії мистецтв і наук (1959), Паризької академії (1960), Королівської голландської академії (1961), Міжнародної академії філософії науки в Брюсселі (1961), Лондонського математичного товариства (1964), Румунської академії (1965) і папської академії наук (1967).
Його ім'ям названо кратер на Місяці. У 1951 р випущена іменна медаль з барельєфом Серпінського на честь 20-річчя виконання ним обов'язків представника Польського математичного товариства.

## Наукові роботи
- Серпинский В. Ф. 250 задач по элементарной теории чисел / Перевод с польского И. Г. Мельникова. — Москва: Просвещение, 1968. — Серия «Математическое просвещение».
- Серпинский В. Ф. О решении уравнений в целых числах(пол. O rozwiazywaniu rownan w liczbach calkowitych, 1956) / Перевод с польского И. Г. Мельникова. — Москва: Государственное издательство физико-математической литературы, 1961.
- Серпинский В. Ф. О теории множеств (пол. O teorii mnogosci) / Перевод в польского З. З. Рачинского. — Москва: Издательство «Просвещение», 1966. — Серия «Математическое просвещение»).
- Серпинский В. Ф. Пифагоровы треугольники. Пособие для учителей / Перевод с польского. Под редакцией и с примечаниями С. И. Зетеля. — Москва-Ленинград: Государственное учебно-педагогическое издательство Министерства просвещения РСФСР, 1959.
- Серпинский В. Ф. Сто простых, но одновременно и трудных вопросов арифметики: На границе геометрии и арифметики. Пособие для учителей / Перевод с польского, предисловие и примечания В. А. Голубева.
- Серпинский В. Ф. Что мы знаем и чего не знаем о простых числах (пол. Co wiemy, a czego nie wiemy o liczbach pierwszych) / Перевод с польского И. Г. Мельникова. — Москва-Ленинград: Государственное издательство физико-математической литературы, 1963.

title: Вацлав Серпінський

wikitext:
{{Othernames0|Серпінський}}
{{Науковець
| ім'я               = Вацлав Серпінський
| ім'я_мовою_оригіналу = ''Wacław Sierpiński''
| зображення         = Серпінський Вацлав.jpg
| зображення_розмір  = 220px
| зображення_підпис  = Математик Вацлав Серпінський
| дата народження    = 14.03.1882
| місце народження   = м. [[Варшава]]
| дата смерті        = 21.10.1969
| місце смерті       = м. [[Варшава]]
| резиденція         =
| громадянство       = {{AUT-HUN}}<br/>{{POL}}
| національність     = [[поляк]]
| галузь             =
| заклад             =
| Alma Mater         = [[Варшавський університет]]
| посада             =
| відомий завдяки    =
| звання             = доктор філософії
| ступінь            =
| керівник           =
| учні               =
| батько             =
| мати               =
| дружина            =
| діти               =
| нагороди           =
| автограф           =
| примітки           =
| особиста_сторінка  =
}}
'''Ва́цлав Серпі́нський''' ({{lang-pl|Wacław Sierpiński}}, [[14 березня]] [[1882]], м. [[Варшава]] — [[21 жовтня]] [[1969]], там же) — видатний [[Польща|польський]] [[математик]], доктор філософії, професор.

== Біографія ==
Народився Вацлав Серпінський [[14 березня]] [[1882]] року у [[Варшава|Варшаві]]. Батько його був лікарем. Читати і писати хлопчик навчився ще до школи. У гімназії Вацлав виявив особливу зацікавленість та здібності до вивчення математичних дисциплін.

У 1900 році Серпінський успішно закінчив гімназію і вступив на фізико-математичний факультет [[Варшавський університет|Варшавського університету]]. На той час у Варшавському університеті бракувало викладачів-професорів. Царський уряд [[Росія|Росії]] уникав призначати професорів-поляків в цей університет, побоюючись їх політичної неблагонадійності, а професори-росіяни йшли туди неохоче. У [[1896]] році викладати математичні дисципліни у Варшавський університет був призначений молодий доктор математичних наук, український математик [[Вороний Георгій Феодосійович|Георгій Феодосійович Вороний]], який тільки-но закінчив Петербурзький університет. У цей час на фізико-математичному факультеті працювало лише два професори. Георгій Феодосійович добре розумів прагнення польського студентства до незалежності і свободи.

Молодий професор з усією завзятістю узявся налагоджувати нормальну роботу факультету — він читав лекції з кількох математичних дисциплін, писав для студентів підручники, видавав свої лекції та проводив семінарські заняття. Вороний звернув увагу на здібного й активного студента, що дуже цікавився математикою і працював в його семінарі. Це був Вацлав Серпінський. Професор уважно стежив за успіхами Серпінського і вже у [[1904]] році запропонував йому написати перший науковий твір з галузі [[теорія чисел|теорії чисел]]. Студент Серпінський блискуче справився з цією темою і за написану працю був нагороджений Радою університету золотою медаллю.

Наступив буремний [[1905]] рік. По всій Росії почались революційні виступи. Ця хвиля захопила й Варшаву. Студенти, разом з революційно налаштованими робітниками та населенням Варшави, вийшли на демонстрацію. Царський уряд за допомогою поліції та війська жорстоко придушив усі виступи. Університет майже на два роки був закритий.

Студенту В. Серпінському, який брав активну участь у демонстраціях, довелося залишити Варшаву і переїхати до Кракова, який в той час знаходився на території [[Австро-Угорська імперія|Австро-Угорської імперії]]. Там він вступив до [[Ягеллонський університет|Ягеллонського університету]], де через два роки Серпінський отримав науковий ступінь — звання [[Доктор філософії|доктора філософії]].

Ще за два роки — 1908 року В. Серпінського призначили доцентом [[Львівський університет|Львівського університету]], в якому він зайняв посаду професора. Серпінський першим у Львові викладав теорію множин, теорію функцій дійсної змінної та аналітичну теорію чисел, разом з [[Юзеф Пузина|Юзефом Пузиною]] керував математичним семінаром. Студенти розмножували лекції Серпінського літографським способом, пізніше більшість з цих лекцій були надруковані.

У цей самий час у [[Львівський університет|Львівському університеті]] навчався [[Зарицький Мирон Онуфрійович|Мирон Зарицький]], український математик, який під впливом Вацлава Серпінського визначив напрямок своєї подальшої наукової роботи.

Поряд з читанням лекцій Серпінський продовжував власні дослідження і у 1907 році видав перший великий науковий твір з теорії множин та її застосування до різних галузей [[математика|математики]] ([[топологія|топології]], [[теорія функцій дійсної змінної|теорії функцій дійсної змінної]] тощо). У [[1911]] році Краківська Академія Наук нагородила його премією за праці, опубліковані у [[1909]]–[[1910]] роках, а [[1913]] року Серпінський був відзначений за твір «Нариси теорії множин».

Наближався [[1914]] рік — рік початку [[Перша світова війна|першої світової війни]]. Царський уряд вживав заходів до «очищення» свого тилу від «підозрілих» елементів близьких до майбутнього фронту областей. Професор Серпінський був висланий у [[Кіров (Кіровська область)|Вятку]], а пізніше мешкав у [[Москва|Москві]]. Відірваний від рідної землі і улюбленої праці, В. Серпінський важко переживав цю незаслужену кару. Проте в цей час відбувається його зближення з деякими російськими математиками, зокрема з професором [[Лузін Микола Миколайович|Миколою Лузіним]].

Повернутися до Польщі В. Серпінський зміг лише після [[Жовтневий переворот|жовтневого перевороту]] [[1917]] року в Росії, а саме у [[1918]] році він прибув до Варшави, де почав викладати математичні дисципліни у Варшавському університеті. Професор Серпінський розгорнув велику організаторську роботу, з метою нормалізації й налагодження роботи усіх відділів університету. Насамперед він дбав про поповнення професорського складу свого факультету. Серед його студентів було багато обдарованих людей, і деякі з них пізніше стали відомими математиками ([[Куратовський]], [[Заранкевич]], [[Попруженко]] та багато інших).

Під час [[Друга світова війна|другої світової війни]] багато польських вчених загинули. Одних замордували нацисти у концентраційних таборах, інших знищили у газових камерах. Університетські приміщення були зруйновані, бібліотеки спалені.

Серпінському пощастило врятуватися, переховуючись на підпільних квартирах. Він і там знаходив час та працював із своїми студентами.

Після звільнення Польщі з лютого [[1945]] року Серпінський почав працювати у [[Ягеллонський університет|Краківському університеті]], а восени того ж року переїхав до Варшави і став викладати математичні дисципліни у Варшавському університеті. Викладацьку і наукову роботу Серпінського у [[1949]] році відзначив уряд [[Польська Народна Республіка|ПНР]], присудивши йому Державну премію.

У [[1952]] році Серпінського обрано віце-президентом [[Польська академія наук|Польської Академії Наук]]. У [[1948]] році за ініціативи та активної участі В. Серпінського було організовано Державний математичний інститут, який мав проводити дослідження у галузі [[теорія множин|теорії множин]], [[топологія|топології]], [[функціональний аналіз|функціонального аналізу]], [[теорія функцій дійсної змінної|теорії функцій дійсної змінної]] і геометрії чисел.

Серпінського заслужено вважають батьком польської школи математиків. Помер він [[21 жовтня]] [[1969]] року та похований на найстарішому некрополі [[Варшава|Варшави]] — [[Повонзківський цвинтар|Повонзківському цвинтарі]]. Усе своє довге життя Вацлав Серпінський віддав благородному служінню науці.

== Наукові інтереси ==
Коло математичних проблем, які розробляв В. Серпінський, дуже широке. Деякі результати його досліджень стали класичними і ввійшли до підручників. Так, у топології з його ім'ям зв'язано поняття криволінійних трикутників Серпінського.

В математиці широко відома крива на площині, так званий «[[килим Серпінського]]».

Майже всі проблеми, над якими працював В. Серпінський, успадковані ним від його учителя, геніального українського математика професора [[Вороний Георгій Феодосійович|Г. Ф. Вороного]]. Науковій розробці цих тем він присвятив майже 700 праць. Крім того, Серпінський написав 30 університетських підручників і багато популярних монографій і статей.

Деякі з них перекладені на російську мову: «Піфагорові трикутники» ([[1959]] p.), «100 простих, але водночас і важких питань арифметики» ([[1961]] p.), «Про розв'язування рівнянь у цілих числах» ([[1961]] р.) та ін. Велику увагу приділяв В. Серпінський і виданню періодичної математичної преси.

== Наукове визнання та нагороди ==
Член Польської Академії наук (з 1952) і її віце-президент (до 1957).
Удостоєний почесних ступенів університетів Львова (1929), Святого Марка в Лімі (1930), Амстердама (1931), Софії (1939), Праги (1947), Вроцлава (1947), Лакхнау (1949), Московського університету (1967).

Член Географічного товариства Ліми (1931), Королівського наукового товариства Льєжа (1934), Болгарської академії наук (1936), Національної академії Ліми (1939), Королівського товариства наук в Неаполі (1939), Академії деї Лінчеї в Римі (1947), Німецької академії наук (1950), Американської академії мистецтв і наук (1959), Паризької академії (1960), Королівської голландської академії (1961), Міжнародної академії філософії науки в Брюсселі (1961), Лондонського математичного товариства (1964), Румунської академії (1965) і папської академії наук (1967).

Його ім'ям названо кратер на Місяці. У 1951 р випущена іменна [[:Файл:Waclaw_Sierpinski_Prezes_TNW.jpg|медаль з барельєфом Серпінського]] на честь 20-річчя виконання ним обов'язків представника Польського математичного товариства.

== Наукові роботи ==
* ''Серпинский В. Ф.'' 250 задач по элементарной теории чисел / Перевод с польского И. Г. Мельникова. — Москва: Просвещение, 1968. — Серия «Математическое просвещение».
* ''Серпинский В. Ф. О решении уравнений в целых числах({{lang-pl|O rozwiazywaniu rownan w liczbach calkowitych, 1956}}) / Перевод с польского И. Г. Мельникова. — Москва: Государственное издательство физико-математической литературы, 1961.
* ''Серпинский В. Ф.'' О теории множеств ({{lang-pl|O teorii mnogosci}}) / Перевод в польского З. З. Рачинского. — Москва: Издательство «Просвещение», 1966. — Серия «Математическое просвещение»).
* ''Серпинский В. Ф.'' Пифагоровы треугольники. Пособие для учителей / Перевод с польского. Под редакцией и с примечаниями С. И. Зетеля. — Москва-Ленинград: Государственное учебно-педагогическое издательство Министерства просвещения РСФСР, 1959.
* ''Серпинский В. Ф.'' Сто простых, но одновременно и трудных вопросов арифметики: На границе геометрии и арифметики. Пособие для учителей / Перевод с польского, предисловие и примечания В. А. Голубева.
* ''Серпинский В. Ф.'' Что мы знаем и чего не знаем о простых числах ({{lang-pl|Co wiemy, a czego nie wiemy o liczbach pierwszych}}) / Перевод с польского И. Г. Мельникова. — Москва-Ленинград: Государственное издательство физико-математической литературы, 1963.

== Бібліографія ==
* ''Borwein J., Bailey D.'' Pascal's Triangle. // § 2.1 in Mathematics by Experiment: Plausible Reasoning in the 21st Century. — Wellesley, MA: A K Peters. — РР. 94—95. — 2003. {{ref-en}}
* Crownover, R. M. Introduction to Fractals and Chaos. Sudbury, MA: Jones & Bartlett, 1995.
* Harris, J. W. and Stocker, H. «Sierpinski Gasket.» § 4.11.7 in Handbook of Mathematics and Computational Science. New York: Springer-Verlag, p. 115, 1998.
* Mandelbrot, B. B. The Fractal Geometry of Nature. New York: W. H. Freeman, p. 142, 1983.
* Peitgen, H.-O.; Jürgens, H.; and Saupe, D. Chaos and Fractals: New Frontiers of Science. New York: Springer-Verlag, pp. 78–88, 1992.
* Peitgen, H.-O. and Saupe, D. (Eds.). The Science of Fractal Images. New York: Springer-Verlag, p. 282, 1988.

== Див. також ==

* [[Килим Серпінського]]
* [[Простір Серпінського]]
* [[Трикутник Серпінського]]
* [[Крива Серпінського]]
* [[Числа Серпінського]]
* [[Піраміда Серпінського]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* Bulaevsky, J. "The Sierpinski Triangle Fractal. [http://ejad.best.vwh.net/java/fractals/sierpinski.shtml.]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* Dickau, R. "Sierpinski-Menger Sponge Code and Graphic. [http://library.wolfram.com/infocenter/Demos/4662/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180319003906/http://library.wolfram.com/infocenter/Demos/4662/ |date=19 березня 2018 }}
* Dickau, R. M. "Two-Dimensional L-Systems.[http://mathforum.org/advanced/robertd/lsys2d.html] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180318183317/http://mathforum.org/advanced/robertd/lsys2d.html |date=18 березня 2018 }}
* Jesse Russel, Ronald Cohn. Serpinskii Waclaw.[https://www.ozon.ru/context/detail/id/27360223/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180318182847/https://www.ozon.ru/context/detail/id/27360223/ |date=18 березня 2018 }}
* Jesse Russel, Ronald Cohn.The Sierpinski Triangle.[https://www.ozon.ru/context/detail/id/26952584/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180319004041/https://www.ozon.ru/context/detail/id/26952584/ |date=19 березня 2018 }}

{{бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Серпінський Вацлав}}
[[Категорія:Уродженці Варшави]]
[[Категорія:Польські математики]]
[[Категорія:Науковці Львівського університету]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Члени Нідерландської королівської академії наук]]
[[Категорія:Уродженці Королівства Польського 1815–1915]]
[[Категорія:Випускники Ягеллонського університету]]
[[Категорія:Випускники Варшавського університету]]

title: Wacław Sierpiński

Wacław Sierpiński: Математик Вацлав Серпінський

Ім'я при народженні: пол. Wacław Franciszek Sierpiński

Народився: 14 березня 1882 · м. Варшава

Помер: 21 жовтня 1969 (87 років) · м. Варшава

Поховання: Повонзківський цвинтар

Країна: Австро-Угорщина · Польща

Діяльність: математик, тополог, викладач університету, педагог

Alma mater: Варшавський університет

Галузь: теорія чисел, топологія, математика, теорія множин і function theoryd

Заклад: Варшавський університет · Львівський університет

Вчене звання: доктор філософії

Науковий ступінь: докторський ступінь

Науковий керівник: Станіслав Заремба і Вороний Георгій Феодосійович

Відомі учні: Отто Мартін Нікодим

Аспіранти, докторанти: Andrzej Schinzeld · Єжи Нейман · Stefan Mazurkiewiczd · Edward Marczewskid · Adolf Lindenbaumd · Станіслав Рузевич · Andrzej Rotkiewiczd · Antoni Wakuliczd · Zygmunt Zalcwasserd · Andrzej Rotkiewiczd · Stanisław Świerczkowskid

Членство: Академія наук НДР · Французька академія наук · Познанське товариство приятелів наук · Академія знань · Польське наукове товариство у Львові · Польська академія знань · Польська академія наук · Варшавське наукове товариство · Папська академія наук · Болгарська академія наук · Нідерландська королівська академія наук · Національна академія дей-Лінчей · Американська академія мистецтв і наук · Лондонське математичне товариство · Сербська академія наук і мистецтв · Wrocław Scientific Societyd

Нагороди: Премія імені Стефана Банаха (1946) почесний доктор Вроцлавського університетуd Почесний доктор Львівського університетуd honorary doctor of the University of Bordeauxd (1947) doctor honoris causa from the University of Parisd (1939)


text:
# 60001 Аделька
60001 Аделька (60001 Adélka) — астероїд головного поясу, відкритий 4 жовтня 1999 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,201.

wikiname: ukwiki

title: 60001 Аделька

in_language: uk

wikitext:
{{Планета
| назва = 60001 Аделька
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ленка Коткова]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Ондржейов]]
| дата відкриття = [[4 жовтня]] [[1999]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = 60001 Adelka
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|60001|2013.12.25|2013.03.18}}</ref>
| епоха = [[4 листопада]] [[2013]] (2 456 600,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,588115718384 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,625470259438 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 3,106792988911 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,154925909512
| орбітальний період = 2000,169964826 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,179984704465 °/д
| середня аномалія = 241,4809135087°
| нахил орбіти = 1,661051767913°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 43,26468541392°
| арг_перицентру = 286,5147592318°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 14,5
| спектр_тип =
}}

'''60001 Аделька''' (60001 Adélka) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[4 жовтня]] [[1999]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,201.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Аделька}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (60001-60100)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|60001}}

{{Навігація малих планет|60000 Miminko|(60002) 1999 TU5|}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1999]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 60001 Аделька

Відкривач: Ленка Коткова

Місце відкриття: Обсерваторія Ондржейов

Дата відкриття: 4 жовтня 1999

title: Позначення

Тимчасові позначення: 60001 Adelka

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

Орбітальні характеристики: Епоха 4 листопада 2013 (2 456 600,5 JD)

title: Фізичні характеристики


text:
# Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства
Черка́ське обласне управління лісового та мисливського господарства — територіальний орган Державного агентства лісових ресурсів України у Черкаській області.

## Діяльність
Обласне управління засноване як державне підприємство і підпорядковується Державному агентству лісових ресурсів України, є територіальним органом виконавчої влади у галузі лісового та мисливського господарства. Метою управління є організація ведення лісового господарства, охорона та раціональне використання лісових ресурсів та мисливського фонду області.
Завдання:
- забезпечення реалізації державної політики у сфері лісового та мисливського господарства;
- охорона та раціональне використання лісових ресурсів, мисливської фауни, підвищення ефективності лісового та мисливського господарства;
- здійснення державного управління, регулювання та контролю у сфері лісового та мисливського господарства;

Управління здійснює реалізацію лісо- та пиломатеріалів, садового матеріалу, надає консультації з реконструкції лісових насаджень, надає послуги зі створення лісомеліоративних та гідротехнічних споруд, виписує лісорубні квитки, організовує полювання, відпочинок та розміщення пасік для медозбору.

## Структура
До складу обласного управління входять 10 лісових господарства, які у свою чергу поділяються на 58 лісництв:
- Звенигородське лісове господарство
- Золотоніське лісове господарство
- Кам'янське лісове господарство
- Канівське лісове господарство
- Корсунь-Шевченківське лісове господарство
- Лисянське лісове господарство
- Смілянське лісове господарство
- Уманське лісове господарство
- Черкаське лісове господарство
- Чигиринське лісове господарство

## Керівництво
- Дзюбенко Олександр Миколайович — начальник управління з серпня 2014 року, кандидат економічний наук, Заслужений лісівник України (2015)
- Горда Василь Іванович — перший заступник начальника управління, Відмінник лісового господарства України (2013)
- Рижков Микола Федорович — заступник начальника управління, Відмінник лісового господарства України (2004), Заслужений лісівник України (2008)

wikitext:
{{Картка організації
| назва             = Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства
| назва_укр         =
| зображення        =
| розмір_зображення = 300 px
| підпис            =
| мапа              =
| розмір_мапи       =
| підпис_мапи       =
| абревіатура       =
| гасло             =
| заснована         =
| розпущена         =
| тип               =
| статус            =
| мета              =
| штаб-квартира     = 18000, [[провулок Медичний (Черкаси)|пров. Медичний]], 4, м. [[Черкаси]]
| розташування      =
| координати        = {{coord|49|27|44|N|32|01|19|E|type:city|display=it}}
| регіон            = [[Черкаська область]]
| лідер_позиція     = Начальник управління
| лідер_ім'я        = Дзюбенко Олександр Миколайович
| лідер_позиція2    =
| лідер_ім'я2       =
| лідер_позиція3    =
| лідер_ім'я3       =
| лідер_позиція4    =
| лідер_ім'я4       =
| ключові_особи     =
| центральний_орган =
| материнські       =
| дочірні           =
| бюджет            =
| штат              =
| добровольці       =
| ЄДРПОУ            =
| вебсайт          = [https://lis-ck.gov.ua/ Ліси Черкащини]
| колишні_назви     =
}}

'''Черка́ське обласне управління лісового та мисливського господарства''' — територіальний орган [[державне агентство лісових ресурсів України|Державного агентства лісових ресурсів України]] у [[черкаська область|Черкаській області]].

== Діяльність ==
Обласне управління засноване як державне підприємство і підпорядковується Державному агентству лісових ресурсів України, є територіальним органом виконавчої влади у галузі лісового та мисливського господарства. Метою управління є організація ведення лісового господарства, охорона та раціональне використання лісових ресурсів та мисливського фонду області.

Завдання:
* забезпечення реалізації державної політики у сфері лісового та мисливського господарства;
* охорона та раціональне використання лісових ресурсів, мисливської фауни, підвищення ефективності лісового та мисливського господарства;
* здійснення державного управління, регулювання та контролю у сфері лісового та мисливського господарства;

Управління здійснює реалізацію лісо- та пиломатеріалів, садового матеріалу, надає консультації з реконструкції лісових насаджень, надає послуги зі створення лісомеліоративних та гідротехнічних споруд, виписує лісорубні квитки, організовує полювання, відпочинок та розміщення пасік для медозбору.

== Структура ==
До складу обласного управління входять 10 лісових господарства, які у свою чергу поділяються на 58 лісництв:
* [[Звенигородське лісове господарство]]
* [[Золотоніське лісове господарство]]
* [[Кам'янське лісове господарство]]
* [[Канівське лісове господарство]]
* [[Корсунь-Шевченківське лісове господарство]]
* [[Лисянське лісове господарство]]
* [[Смілянське лісове господарство]]
* [[Уманське лісове господарство]]
* [[Черкаське лісове господарство]]
* [[Чигиринське лісове господарство]]

== Керівництво ==
* Дзюбенко Олександр Миколайович — начальник управління з серпня [[2014]] року, кандидат економічний наук, [[Заслужений лісівник України]] ([[2015]])
* Горда Василь Іванович — перший заступник начальника управління, [[Відмінник лісового господарства України]] ([[2013]])
* Рижков Микола Федорович — заступник начальника управління, Відмінник лісового господарства України ([[2004]]), Заслужений лісівник України ([[2008]])

== Посилання ==
* {{official|https://lis-ck.gov.ua/}}

{{Державне агентство лісових ресурсів України|облуправління=1}}
{{Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства}}

Штаб-квартира: 18000, пров. Медичний, 4, м. Черкаси

Місце діяльності: Черкаська область

Начальник управління: Дзюбенко Олександр Миколайович


text:
# Ясенський потік
Ясенський потік (словац. Jasenský potok) — річка в Словаччині; права притока Грону довжиною 17.6 км. Протікає в окрузі Брезно.
Витікає в масиві Низькі Татри на висоті 1480 метрів. Протікає територією сіл Ясеніє і Предайна.
Впадає у Грон на висоті 430 метрів.

title: Ясенський потік

wikitext:
{{Річка
|міста =
|зображення =
|витік = Низькі Татри
|гирло =Грон (річка)
}}
'''Ясенський потік''' ({{lang-sk|Jasenský potok}}) — річка в Словаччині; права притока [[Грон (річка)|Грону]] довжиною 17.6 км. Протікає в окрузі [[Брезно (округ)|Брезно]].

Витікає в масиві [[Низькі Татри]] на висоті 1480 метрів. Протікає територією сіл [[Ясеніє]] і [[Предайна]].

Впадає у Грон на висоті 430 метрів.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.skgeodesy.sk/files/sk/slovensky/ugkk/geodezia-kartografia/standardizacia-geografickeho-nazvoslovia/nazvy-vod/vodny-tok_2020.pdf Vodny tok 2020]
{{Портал|Географія}}
{{Річки Словаччини}}
{{Slovakia-geo-stub}}
{{river-stub}}
[[Категорія:Округ Брезно]]
[[Категорія:Річки Словаччини]]

title: 48°48′28″ пн. ш. 19°27′00″ сх. д. / 48.807777777778° пн. ш. 19.45° сх. д.

Витік: Низькі Татри

Гирло: Грон (річка)

Країни: Словаччина


text:
# Площа Генерала Григоренка
Пло́ща Генера́ла Григоре́нка — площа у Галицькому районі міста Львова. Розташована на перетині вулиць: Гнатюка, Костюшка, Листопадового чину, Гребінки та Менцинського.

## Історія та назва
Найдавніша назва — пляц Єзуїцькі.
- 1871—1885 роки — частина вулиці Ягеллонської.
- 1885—1940 роки — пляц Смольки — на честь польського політика, громадського діяча, правника, голови парламенту Австро-Угорщини та ініціатора створення копця Люблінської унії на Високому Замку Францішека Смольки.
- 1940—1941 роки — 17 вересня, на честь «визволення», а за фактом — початком радянської анексії територій Західної України та Західної Білорусі у вересні 1939 року.
- 1941—1944 роки — Смолькіпляц.
- 1944—1946 роки — Смольки.
- 1946—1993 роки — площа Перемоги, в ознаменування перемоги СРСР у німецько-радянській війні.
- Від 1993 року — сучасна назва, площа Генерала Григоренка, на честь радянського генерала-правозахисника Петра Григоренка[7][8].

## Забудова
В архітектурному ансамблі площі Генерала Григоренка присутні історизм, сецесія. Більшість будинків внесено до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення.
№ 1 — за Польщі тут містився ресторан Ґляйхера, нині цієї адреси не існує.
№ 1а — чотириповерховий житловий будинок, споруджений у 1890 році у стилі пізнього історизму. Він є одним з перших будинків, що почали формувати тогочасну площу Смольки. В основному зберіг первісні форми, але портали першого поверху у 1938 році були перебудовані за проєктом архітектора Зиґмунта Шмукера. За Польщі на першому поверсі будинку містився магазин кухонного посуду Брумера, нині тут піцерія «Наполетано» та крамниця офісної техніки. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 662-м.
№ 3 — п'ятиповерхова будівля споруджена у 1909—1911 роках за проєктом архітектора Альфреда Захаревича у стилі неокласицизму для акціонерного кооперативного банку. Спорудженню передував конкурс, на якому першу премію здобув спільний проєкт Адама Опольського та Ігнатія Кендзерського, однак до реалізації прийнято проєкт Альфреда Захаревича, котрий здобув друге місце. На першому поверсі у 1911 році відкрито кав'ярню «Варшава», що діяла до другої світової війни. Сецесійний інтер'єр кав'ярні спроєктований спільно — архітектором Альфредом Захаревичем, скульптором Зигмунтом Курчинським та живописцем Феліксом Вигживальським. Під час німецької окупації Львова, від серпня 1941 року в будинку містилися Дирекція Кримінальної поліції та інші поліційні органи, а невдовзі переїхала в окреме приміщення на площі Галицькій, 15. Нині тут міститься львівське обласне управління міністерства внутрішніх справ України. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 1657-м.
№ 4 — житловий будинок на розі з теперішньою вулицею Менцинського, споруджений 1907 року за проєктом Тадея Обмінського для інженера Яна Строменґера. Раніше на першому поверсі містився Торговий дім, а решту поверхів займали приватні помешкання. Будинок — один з найкращих зразків орнаментальної сецесії у Львові. Попередній будинок, що стояв на цьому місці, збудований 1840 року в стилі класицизму за проєктом архітектора Вільгельма Шміда на замовлення Петра Міколяша. У старій кам'яниці, знесеній 1907 року, до 1899 року мешкав польський політик, голова парламенту Австро-Угорщини Францішек Смолька. На рівні вікон другого поверху збереглася меморіальна таблиця, яка описує його заслуги перед тодішньою львівською громадою. На початку XX століття в будинку працювала книгарня та склад канцелярського приладдя Адольфа Блатта. У міжвоєнний період тут працювала палата праці. У 1941 році в приміщеннях колишньої палати праці розташовувалася офіційна тимчасова резиденція УДП, на чолі з Ярославом Стецьком. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 765-м.
№ 5. Пасаж Грюнерів. — чотириповерховий житловий будинок на площі Григоренка, споруджений у 1912—1914 роках, на місці старішої триповерхової кам’янички Бонковських, за проєктом архітекторів Юзефа Пйонтковського та Максимільяна Бурстіна у стилі модернізованого бароко для Якуба Ґрюнера. У новій кам’яниці облаштували великі елітні помешкання, а на партері — просторі приміщення комерційного призначення та кінозал. Кам’яниця Ґрюнера стала частиною комплексу нового торгового пасажу, що сполучав з сусідньою вулицею Коллонтая (нині — Менцинського). Після першої світової та польсько-української воєн у кам’яниці Ґрюнера функціонував кінотеатр «Марисенька», для якого у 1928 році добудували фоє за проєктом архітектора Тадеуша Врубеля. Для добудови використали територію внутрішнього подвір'я. У 1938 році архітектор Зигмунт Шпербер виконав проєкт металевих решіток з есоподібним малюнком, які прикрашали портал та вітринні вікна першого поверху. Того ж року архітектор Ян Зільбер виконав проєкт сцени для кінотеатру. 1941 року у приміщенні кінотеатру також діяв Державний театр мініатюр, а на часі німецької окупації — театр СС та поліції. Після другої світової війни великі помешкання колишньої кам'яниці Ґрюнерів були переплановані. За радянських часів комерційні приміщення першого поверху займала агенція авіаційних сполучень державної авіакомпанії «Аерофлот», від 2019 року — ресторан «Піца Челентано». У 1944—1948 роках у будинку функціонував кінотеатр «Москва», перейменований 1948 року на кінотеатр дитячих фільмів «Піонер» і під цією назвою функціонував до кінця 1980-х років. Нині в приміщенні довоєнного кінотеатру «Марисенька» та повоєнного «Піонера» міститься львівський академічний духовний театр «Воскресіння». Внутрішнє подвір'я цього будинку є спільним для будинку на вулиці Менцинського, 8, де ЛМР пропонується облаштувати майданчик для службового паркування транспортних засобів. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 767-м.

## Меморіали, пам'ятники
У 1913—1946 роках на майдані стояв пам'ятник Францішеку Смольці (скульптор Тадеуш Блотницький, архітектор Тадеуш Новаковський), зруйнований радянською владою 1946 року. На його місці 1999 року встановлено пам'ятник «Охоронцям української державності» (архітектор О. Ярема; скульптори Андрій та Володимир Сухорські; конструктори З. Бліхарський та Б. Ониськів; відлитий на ЛЕКСФ). Монумент височіє перед сучасною будівлею львівського обласного управління МВС. Скульптура Святого Юрія (Георгія) Змієборця увічнює пам'ять про усіх правоохоронців України, які загинули при виконанні службових обов'язків. Якщо уважно його дослідити, то можна побачити портрети скульпторів братів Сухорських.

title: Площа Генерала Григоренка

wikitext:
{{Вулиця України
 |назва                 = Площа Генерала Григоренка
 |населений пункт       = [[Львів]]
 |місцевість            = [[Історичний центр Львова]]
 |район                 = [[Галицький район (Львів)|Галицький]]
 |на карті              =
 |фото                  = Hryhorenka sq. (Lviv).JPG
 |розмір_фото           = 280px
 |підпис                = Пам'ятник Святому Юрію (Георгію) Змієборцю
 |назва на честь        = [[Григоренко Петро Григорович|Петра Григоренка]]
 |колишні назви         = Пляц Єзуїцькі, Яггєлоньська (част.), пляц Смолькі, площа 17 Вересня, площа Смольки, Смолькіпляц, площа Смольки, площа Перемоги
 |польська назва укр    = Пляц Єзуїцькі, Яггєлоньська (част.), пляц Смолькі
 |польська назва пол    =
 |радянська назва укр   = площа 17 Вересня, площа Смольки, площа Перемоги
 |радянська назва рос   =
 |протяжність           =
 |координати п          =
 |координати            = {{coord|49|50|30.05|N|24|1|21.09|E|scale:6000|display=inline,title}}
 |координати к          =
 |покриття              = [[бруківка]]
 |рух                   = односторонній
 |індекс                = 79007<ref name="пошта"/>
 |телефони              =
 |метро                 =
 |автобус               =
 |трамвай               =
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       =
 |фунікулер             =
 |зупинки               =
 |будівлі               = № 1—5<ref name="адреси"/>
 |архітектурні пам'ятки = № 1а, 2/4, 3, 5<ref name="пам'ятки"/>
 |пам'ятники            = Святому Юрію (Георгію) Змієборцю
 |храми                 =
 |державні установи     = Львівське обласне управління [[Міністерство внутрішніх справ України|МВС]]
 |навчальні заклади     =
 |заклади культури      = [[Львівський академічний духовний театр «Воскресіння»]]
 |медичні заклади       =
 |аптеки                =
 |пошта                 = ВПЗ № 7 ([[Вулиця Гребінки (Львів)|вул. Гребінки]], 6)<ref name="пошта"/>
 |комерція              =
 |забудова              = [[історизм]], [[сецесія]]
 |підприємства          =
 |організації           =
 |парки                 =
}}
'''Пло́ща Генера́ла Григоре́нка''' — [[площа]] у [[Галицький район (Львів)|Галицькому районі]] міста [[Львів|Львова]]<ref name=":0"/><ref name="вулиці"/>. Розташована на перетині вулиць: [[Вулиця Гнатюка (Львів)|Гнатюка]], [[Вулиця Костюшка (Львів)|Костюшка]], [[Вулиця Листопадового чину|Листопадового чину]], [[вулиця Гребінки (Львів)|Гребінки]] та [[вулиця Менцинського (Львів)|Менцинського]]<ref name="google"/>.

== Історія та назва ==
Найдавніша назва — пляц ''Єзуїцькі''.
* [[1871]]—[[1885]] роки — частина вулиці ''Ягеллонської''.
* [[1885]]—[[1940]] роки — пляц ''Смольки'' — на честь польського політика, громадського діяча, правника, голови [[парламент]]у [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]] та ініціатора створення [[Копець Люблінської унії|копця Люблінської унії]] на [[Замкова гора (Львів)|Високому Замку]] [[Францішек Смолька|Францішека Смольки]].
* [[1940]]—[[1941]] роки — ''[[17 вересня]]'', на честь [[Радянська анексія західноукраїнських земель|«визволення», а за фактом — початком радянської анексії територій Західної України]] та [[Західна Білорусь|Західної Білорусі]] у вересні [[1939]] року.
* [[1941]]—[[1944]] роки — ''Смолькіпляц''.
* [[1944]]—[[1946]] роки — ''Смольки''.
* [[1946]]—[[1993]] роки — площа ''Перемоги'', в ознаменування перемоги СРСР у [[Німецько-радянська війна|німецько-радянській війні]].
* Від [[1993]] року — сучасна назва, площа ''Генерала Григоренка'', на честь радянського генерала-[[правозахисник]]а [[Григоренко Петро Григорович|Петра Григоренка]]{{sfn|Імена видатних людей у вулицях Львова|2001|с=31}}{{sfn|Довідник перейменувань вулиць і площ Львова|2001|с=56}}.

== Забудова ==
[[Файл:Площа Григоренка.jpg|міні|ліворуч|220пкс|Площа Францішека Смольки на початку XX століття]]
В архітектурному ансамблі площі Генерала Григоренка присутні [[історизм]], [[сецесія]]{{sfn|1243 вулиці Львова|2009|с=91}}. Більшість будинків внесено до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення.

'''№ 1''' — за Польщі тут містився ресторан Ґляйхера, нині цієї адреси не існує<ref name="Григоренка пл."/>.

'''№ 1а''' — чотириповерховий житловий будинок, споруджений у [[1890]] році у стилі пізнього [[історизм]]у. Він є одним з перших будинків, що почали формувати тогочасну площу Смольки. В основному зберіг первісні форми, але портали першого поверху у [[1938]] році були перебудовані за проєктом архітектора [[Зигмунт Шмукер|Зиґмунта Шмукера]]<ref name="Григор.1-а"/>. За Польщі на першому поверсі будинку містився магазин кухонного посуду Брумера, нині тут піцерія «Наполетано» та крамниця офісної техніки<ref name="Григоренка пл."/>. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 662-м<ref name="пам'ятки"/>.

'''№ 3''' — п'ятиповерхова будівля споруджена у [[1909]]—[[1911]] роках за проєктом архітектора [[Альфред Захаревич|Альфреда Захаревича]] у стилі [[неокласицизм]]у для акціонерного кооперативного банку<ref name="Григор.3"/>. Спорудженню передував конкурс, на якому першу премію здобув спільний проєкт [[Адам Опольський|Адама Опольського]] та [[Ігнатій Кендзерський|Ігнатія Кендзерського]], однак до реалізації прийнято проєкт [[Альфред Захаревич|Альфреда Захаревича]], котрий здобув друге місце. На першому поверсі у [[1911]] році відкрито кав'ярню «Варшава», що діяла до [[Друга світова війна|другої світової війни]]. Сецесійний інтер'єр кав'ярні спроєктований спільно — архітектором Альфредом Захаревичем, скульптором [[Зигмунт Курчинський|Зигмунтом Курчинським]] та живописцем [[Фелікс Вигживальський|Феліксом Вигживальським]]{{sfn|Архітектура Львова|2008|с=421, 448, 500}}<ref>Konkurs na dom Galicyjskiego banku związkowego // [[Czasopismo Techniczne]]. — 1909. — № 21. {{ref-pl}}</ref>. Під час німецької окупації Львова, від серпня 1941 року в будинку містилися Дирекція Кримінальної поліції та інші поліційні органи, а невдовзі переїхала в окреме приміщення на [[Площа Галицька (Львів)|площі Галицькій]], 15<ref name="кріпо"/>. Нині тут міститься львівське обласне управління [[Міністерство внутрішніх справ України|міністерства внутрішніх справ України]]. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 1657-м<ref name="пам'ятки"/>.

'''№ 4''' — житловий будинок на розі з теперішньою [[Вулиця Менцинського (Львів)|вулицею Менцинського]], споруджений [[1907]] року за проєктом [[Обмінський Тадей|Тадея Обмінського]] для інженера Яна Строменґера. Раніше на першому поверсі містився Торговий дім, а решту поверхів займали приватні помешкання. Будинок — один з найкращих зразків орнаментальної [[Сецесія|сецесії]] у Львові{{sfn|Архітектура Львова|2008|с=471}}. Попередній будинок, що стояв на цьому місці, збудований [[1840]] року в стилі [[класицизм]]у за проєктом архітектора [[Вільгельм Шмід|Вільгельма Шміда]] на замовлення Петра Міколяша<ref>Rzeźba lwowska… — S. 26—27.</ref>. У старій кам'яниці, знесеній 1907 року, до 1899 року мешкав польський політик, голова [[парламент]]у [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]] [[Францішек Смолька]]. На рівні вікон другого поверху збереглася меморіальна таблиця, яка описує його заслуги перед тодішньою львівською громадою<ref name="Григор.4_мем.таб"/>. На початку XX століття в будинку працювала книгарня та склад канцелярського приладдя Адольфа Блатта<ref>[https://www.sbc.org.pl/dlibra/publication/47/edition/44/content Skorowidz adresowy król. stoł. miasta Lwowa. Rocznik 2. Rok 1910]. — Lwów, 1909. — S. 588. {{ref-pl}}</ref>. У [[міжвоєнний період]] тут працювала палата праці. У [[1941]] році в приміщеннях колишньої палати праці розташовувалася офіційна тимчасова резиденція [[Українське державне правління|УДП]], на чолі з [[Стецько Ярослав Семенович|Ярославом Стецьком]]. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 765-м<ref name="пам'ятки"/>.

'''№ 5. Пасаж Грюнерів.''' — чотириповерховий житловий будинок на площі Григоренка, споруджений у [[1912]]—[[1914]] роках, на місці старішої триповерхової кам’янички Бонковських, за проєктом архітекторів [[Юзеф Пйонтковський|Юзефа Пйонтковського]] та [[Максимільян Бурстін|Максимільяна Бурстіна]] у стилі [[модерн]]ізованого [[бароко]] для Якуба Ґрюнера. У новій кам’яниці облаштували великі елітні помешкання, а на партері — просторі приміщення комерційного призначення та кінозал. Кам’яниця Ґрюнера стала частиною комплексу нового торгового пасажу<ref name="Григор.5"/>, що сполучав з сусідньою вулицею Коллонтая (нині — [[Вулиця Менцинського (Львів)|Менцинського]]){{sfn|Вулиці Львова|2017|с=306}}. Після [[Перша світова війна|першої світової]] та [[Польсько-українська війна (1918—1919)|польсько-української]] воєн у кам’яниці Ґрюнера функціонував кінотеатр «[[Кінотеатри Львова#Кінотеатр «Марисенька» / Кінотеатр «Піонер»|Марисенька]]», для якого у [[1928]] році добудували фоє за проєктом архітектора [[Тадеуш Врубель|Тадеуша Врубеля]]. Для добудови використали територію внутрішнього подвір'я<ref name="Григор.5"/>. У [[1938]] році архітектор [[Зигмунт Шпербер]] виконав проєкт металевих решіток з есоподібним малюнком, які прикрашали портал та вітринні вікна першого поверху<ref name="театр"/>. Того ж року архітектор Ян Зільбер виконав проєкт сцени для кінотеатру. [[1941]] року у приміщенні кінотеатру також діяв Державний театр мініатюр, а на часі німецької окупації — театр СС та поліції<ref name="кінотеатр"/>. Після [[Друга світова війна|другої світової війни]] великі помешкання колишньої кам'яниці Ґрюнерів були переплановані. За радянських часів комерційні приміщення першого поверху займала агенція авіаційних сполучень державної авіакомпанії «[[Аерофлот]]»<ref name="Григор.5"/>, від [[2019]] року — ресторан «Піца Челентано»<ref name="ресторан"/>. У [[1944]]—[[1948]] роках у будинку функціонував кінотеатр «Москва», перейменований [[1948]] року<ref name="кінотеатр"/> на кінотеатр дитячих фільмів «[[Кінотеатри Львова#Кінотеатр «Марисенька» / Кінотеатр «Піонер»|Піонер]]» і під цією назвою функціонував до кінця [[1980-ті|1980-х]] років. Нині в приміщенні довоєнного кінотеатру «Марисенька» та повоєнного «Піонера» міститься [[львівський академічний духовний театр «Воскресіння»]]. Внутрішнє подвір'я цього будинку є спільним для будинку на [[Вулиця Менцинського (Львів)#Забудова|вулиці Менцинського, 8]]{{sfn|Архітектура Львова|2008|с=447}}{{sfn|Архітектура Львова|2008|с=488—489}}, де ЛМР пропонується облаштувати майданчик для службового паркування транспортних засобів<ref name="паркінг"/>. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 767-м<ref name="пам'ятки"/>.

== Меморіали, пам'ятники ==
У [[1913]]—[[1946]] роках на [[майдан]]і стояв пам'ятник Францішеку Смольці (скульптор [[Тадеуш Блотницький]], архітектор [[Тадеуш Новаковський]]){{sfn|Архітектура Львова|2008|с=505}}, зруйнований радянською владою [[1946]] року<ref name="пам'ятник"/>. На його місці [[1999]] року встановлено пам'ятник «Охоронцям української державності»<ref name="пам'ятник2"/> (архітектор [[Ярема Олександр Богданович|О. Ярема]]; скульптори Андрій та [[Сухорський Володимир Андрійович|Володимир]] Сухорські; конструктори З. Бліхарський та Б. Ониськів; відлитий на [[Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика|ЛЕКСФ]]){{sfn|Архітектура Львова|2008|с=674}}. Монумент височіє перед сучасною будівлею львівського обласного управління [[Міністерство внутрішніх справ України|МВС]]. Скульптура Святого Юрія (Георгія) Змієборця увічнює пам'ять про усіх правоохоронців України, які загинули при виконанні службових обов'язків<ref name="пам'ятник1"/>. Якщо уважно його дослідити, то можна побачити портрети скульпторів братів Сухорських<ref name="пам'ятник3"/>.

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=
<ref name="пошта">{{cite web|url = https://index.ukrposhta.ua/find-post-index|назва = Знайти поштовий індекс|автор = |дата = |вебсайт = ukrposhta.ua|видавець = [[Укрпошта]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20211004200613/https://index.ukrposhta.ua/find-post-index|дата-архіву = 4 жовтня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 4 травня 2024}}</ref>
<ref name="адреси">{{cite web|url = https://index.ukrposhta.ua/find-address|назва = Знайти адресу|автор = |дата = |вебсайт = ukrposhta.ua|видавець = [[Укрпошта]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20221225154901/https://index.ukrposhta.ua/find-address|дата-архіву = 25 грудня 2022|статус-url = live|дата-доступу = 4 травня 2024}}</ref>
<ref name="пам'ятки">{{cite web|url = https://pomichnyk.org/publikatsiji/spysok-budynkiv-pamyatok-arhitektury-m-lvova.html|назва = Список будинків — пам'яток архітектури м. Львова|автор = |дата = |вебсайт = pomichnyk.org|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20210117085920/http://pomichnyk.org/publikatsiji/spysok-budynkiv-pamyatok-arhitektury-m-lvova.html|дата-архіву = 17 січня 2021|статус-url = live|дата-доступу = 16 серпня 2020}}</ref>
<ref name="Григор.1-а">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/hryhorenka-1a/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: пл. Генерала Григоренка, 1а — житловий будинок|автор = Христина Харчук|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240223024506/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/hryhorenka-1a/|дата-архіву = 23 лютого 2024|статус-url = live|дата-доступу = 15 лютого 2021}}</ref>
<ref name="Григоренка пл.">{{cite web|url = https://www.pslava.info/LvivM_GeneralaGrygorenkaPl,138112.html|назва = Генерала Григоренка пл.|автор = [[Ілько Лемко]]|дата = |вебсайт = pslava.info|видавець = Прадідівська слава|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240101140055/https://www.pslava.info/LvivM_GeneralaGrygorenkaPl,138112.html|дата-архіву = 1 січня 2024|статус-url = live|дата-доступу = 15 лютого 2021}}</ref>
<ref name="Григор.3">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/hryhorenka-3/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: пл. Генерала Григоренка, 3 — адміністративний будинок (колишній банк)|автор = Христина Харчук|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240613083010/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/hryhorenka-3/|дата-архіву = 13 червня 2024|статус-url = live|дата-доступу = 15 лютого 2021}}</ref>
<ref name="кріпо">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/organizations/kripo/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: кримінальна поліція|автор = Тарас Мартиненко|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240225005158/https://lia.lvivcenter.org/uk/organizations/kripo/|дата-архіву = 25 лютого 2024|статус-url = live|дата-доступу = 15 лютого 2021}}</ref>
<ref name="Григор.4_мем.таб">{{cite web|url = https://tvoemisto.tv/exclusive/neturystychnyy_lviv_budynok_lema_stara_braierivka_vulytsya_bez_budynkiv_ta_palatslikarnya_96754.html|назва = Нетуристичний Львів: будинок Лема, стара Браєрівка, вулиця без будинків та палац-лікарня|автор = |дата = 9 листопада 2018|вебсайт = tvoemisto.tv|видавець = Твоє місто|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240302080100/https://tvoemisto.tv/exclusive/neturystychnyy_lviv_budynok_lema_stara_braierivka_vulytsya_bez_budynkiv_ta_palatslikarnya_96754.html|дата-архіву = 2 березня 2024|статус-url = live|дата-доступу = 15 березня 2020}}</ref>
<ref name="Григор.5">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/hryhorenka-5/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: пл. Генерала Григоренка, 5 — Львівський академічний духовний театр «Воскресіння»|автор = Ігор Жук|дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240221125111/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/hryhorenka-5/|дата-архіву = 21 лютого 2024|статус-url = live|дата-доступу = 15 лютого 2021}}</ref>
<ref name="кінотеатр">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/hryhorenka-5-f-cinema/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: пл. Генерала Григоренка, 5 — кінотеатр (не діє)|автор = Павло Кучерський, Оксана Лепак|мова = |дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240301220223/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/hryhorenka-5-f-cinema/|дата-архіву = 1 березня 2024|статус-url = live|дата-доступу = 16 серпня 2020}}</ref>
<ref name="ресторан">{{cite web|url = https://tomato.ua/ua/lviv/restaurants/pizza-celentano-ristorante-gnatiuka|назва = Ресторан Pizza Celentano Ristorante Гнатюка|автор = |мова = |дата = |вебсайт = tomato.ua|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20200301182329/https://tomato.ua/ua/lviv/restaurants/pizza-celentano-ristorante-gnatiuka|дата-архіву = 1 березня 2020|статус-url = live|дата-доступу = 15 лютого 2021}}</ref>
<ref name="театр">{{cite web|url = http://www.lvov.ws/lvovskij-akademicheskij-duxovnyj-teatr-voskresenie/|назва = Львовский академический духовный театр «Воскресение»|автор = |мова = ru|дата = |вебсайт = lvov.ws|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20190831115931/http://www.lvov.ws/lvovskij-akademicheskij-duxovnyj-teatr-voskresenie/|дата-архіву = 31 серпня 2019|статус-url = dead|дата-доступу = 15 лютого 2021}}</ref>
<ref name="паркінг">{{cite web|url = https://city-adm.lviv.ua/news/city/transport/261181-na-vul-generala-grigorenka-5-oblashtuyut-majdanchik-dlya-sluzhbovogo-parkuvannya|назва = На вул. Генерала Григоренка, 5 облаштують майданчик для службового паркування|автор = Ганна Пищула|мова = |дата = 14 лютого 2019|вебсайт = city-adm.lviv.ua|видавець = [[Львівська міська рада]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20211112142658/https://city-adm.lviv.ua/news/city/transport/261181-na-vul-generala-grigorenka-5-oblashtuyut-majdanchik-dlya-sluzhbovogo-parkuvannya|дата-архіву = 12 листопада 2021|статус-url = live|дата-доступу = 15 лютого 2021}}</ref>
<ref name="пам'ятник">{{cite web|url = https://uma.lvivcenter.org/uk/photos/76|назва = Проєкт «Міський медіаархів»: пам'ятник Св. Юрію Змієборцю|автор = |дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240304055518/https://uma.lvivcenter.org/uk/photos/76|дата-архіву = 4 березня 2024|статус-url = live|дата-доступу = 15 лютого 2021}}</ref>
<ref name="пам'ятник1">{{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/monument-sv-yuriy/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: пл. Генерала Григоренка – пам'ятник Св. Юрію Змієборцю|автор = |дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20240613082401/https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/monument-sv-yuriy/|дата-архіву = 13 червня 2024|статус-url = live|дата-доступу = 2 квітня 2023}}</ref>
<ref name="пам'ятник2">{{cite web|url = https://city-adm.lviv.ua/portal/history-of-lviv/monuments-and-cemetery/5455-pamatnik-milicioneram|назва = Пам'ятник міліціонерам|автор = |дата = |вебсайт = city-adm.lviv.ua|видавець = [[Львівська міська рада]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20230402225457/https://city-adm.lviv.ua/portal/history-of-lviv/monuments-and-cemetery/5455-pamatnik-milicioneram|дата-архіву = 2 квітня 2023|статус-url = live|дата-доступу = 2 квітня 2023}}</ref>
<ref name="пам'ятник3">{{cite web|url = https://lviv-future.com.ua/uk/articles-lokacziyi-u-lvovi-de-mozhna-pobachyty-patrona-mista-yuriya-zmiyeborczya|назва = Локації у Львові, де можна побачити патрона міста Юрія Змієборця|автор = Христина Мураль|дата = 11 травня 2022|вебсайт = lviv-future.com.ua|видавець = |url-архіву = |дата-архіву = |статус-url = |дата-доступу = 18 травня 2022}}</ref>
<ref name=":0">{{cite web|url = https://gl.lv.court.gov.ua/sud1304/jurisdiction/|назва = Списки вулиць Галицького району м. Львова|автор = |дата = |вебсайт = gl.lv.court.gov.ua|видавець = Галицький районний суд м. Львова|url-архіву = https://web.archive.org/web/20230108185657/https://gl.lv.court.gov.ua/sud1304/jurisdiction/|дата-архіву = 8 січня 2023|статус-url = live|дата-доступу = 14 грудня 2024}}</ref>
<ref name="вулиці">{{cite web|url = http://lviv.ridne.net/street_h|назва = Список вулиць Львова (Г)|автор = [[Жежнич Павло Іванович|Павло Жежнич]]|дата = 30 травня 2007|вебсайт = lviv.ridne.net|видавець = |url-архіву = https://web.archive.org/web/20240303130024/http://lviv.ridne.net/street_h|дата-архіву = 3 березня 2024|статус-url = live|дата-доступу = 14 грудня 2024}}</ref>
<ref name="google">{{cite web|url = https://www.google.com.ua/maps/|назва = Площа Генерала Григоренка|автор = |дата = |вебсайт = google.com.ua|видавець = [[Google Maps]]|url-архіву = https://web.archive.org/web/20161226131315/https://www.google.com.ua/maps|дата-архіву = 26 грудня 2016|статус-url = live|дата-доступу = 14 грудня 2024}}</ref>
}}

== Джерела ==
{{Вікіпосилання
|Тема              = Площа Генерала Григоренка
|Портал            = Львів
|Портал-зображення = Хоругва Львова.png
|Вікісловник       =
|Вікіпідручник     =
|Вікіцитати        =
|Вікіджерела       =
|Віківиди          =
|Вікіновини        =
|Вікісховище       = Category:Hryhorenka Square, Lviv
|Метавікі          =
|Проєкт            =
|Родовід           =
}}
* {{книга|автор = |частина = |заголовок = Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст|оригінал = |посилання = |відповідальний = [[Бевз Микола Валентинович|М. Бевз]], [[Бірюльов Юрій Олександрович|Ю. Бірюльов]], Ю. Богданова, В. Дідик, У. Іваночко, Т. Клименюк та інші|видання = |місце = Львів|видавництво = Центр Європи|рік = 2008|том = |сторінки = |сторінок = 720|серія = |isbn = 978-966-7022-77-8|тираж = |ref = Архітектура Львова}}
* {{книга|автор = Громов С.|частина = |посилання частина = |заголовок = Імена видатних людей у вулицях Львова|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Львів|видавництво = НВФ «Українські технології»|рік = 2001|том = |сторінки = 31|сторінок = 172|серія = |isbn = 978-617-629-077-3|тираж = 200|ref = Імена видатних людей у вулицях Львова}}
* {{книга|автор = [[Ілько Лемко]], Михалик В., Бегляров Г.|частина = Генерала Григоренка пл.|посилання частина = https://www.pslava.info/LvivM_GeneralaGrygorenkaPl,138112.html|заголовок = 1243 вулиці Львова (1939—2009)|оригінал = |посилання = https://shron1.chtyvo.org.ua/Lemko_Ilko/1243_vulytsi_Lvova.djvu|відповідальний = |видання = |місце = Львів|видавництво = [[Апріорі (видавництво)|Апріорі]]|рік = 2009|том = |сторінки = 90—91|сторінок = 528|серія = |isbn = 978-966-2154-24-5|тираж = 1000|ref = 1243 вулиці Львова}}
* {{книга|автор = [[Мельник Ігор Володимирович|Мельник І.]]|частина = |заголовок = Вулиці Львова|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = |місце = Харків|видавництво = [[Фоліо (видавництво)|Фоліо]]|рік = 2017|том = |сторінки = |сторінок = 608|серія = |isbn = 978-966-03-7863-6|тираж = 750|ref = Вулиці Львова}}
* {{книга|автор = |частина = |заголовок = Туристичний путівник. Львів|оригінал = |посилання = |відповідальний = [[Бірюльов Юрій Олександрович|Ю. Бірюльов]] та ін.|видання = друге видання|місце = Львів|видавництво = Центр Європи|рік = 2007|том = |сторінки = 155—157|сторінок = |серія = |isbn = 978-966-7022-09-9|тираж = }}
* ''[[Бірюльов Юрій Олександрович|Biriulow J.]]'' Rzeźba lwowska od połowy XVIII wieku do 1939 roku: Od zapowiedzi klasycyzmu do awangardy. — Warszawa: Neriton, 2007. — S. 26—27. — ISBN 978-83-7543-009-7. {{ref-pl}}

== Посилання ==
* {{cite web|url = https://streets.lvivcenter.org/uk/площа-Генерала-Григоренка/|назва = Проєкт «Вулиці Львова»: площа Генерала Григоренка|автор = |дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = |дата-архіву = |статус-url = |дата-доступу = 15 лютого 2021}}
* {{cite web|url = https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/monument-f-smolka/|назва = Проєкт «Інтерактивний Львів»: Пл. Генерала Григоренка — пам'ятник Францішеку Смольці (не існує)|автор = |дата = |вебсайт = lvivcenter.org|видавець = [[Центр міської історії Центрально-Східної Європи]]|url-архіву = |дата-архіву = |статус-url = |дата-доступу = 2 квітня 2023}}
* {{cite web|url = https://photo-lviv.in.ua/pamyatnyk-sv-yuriyu-zmijebortsyu/|назва = Пам'ятник Св. Юрію Змієборцю|автор = |дата = 10 липня 2011|вебсайт = photo-lviv.in.ua|видавець = Фотографії Старого Львова|url-архіву = |дата-архіву = |статус-url = |дата-доступу = 2 квітня 2023}}
{{DEFAULTSORT:Григоренка Генерала площа}}
{{Вулиці Галицького району Львова}}
{{Історичний центр Львова (місцевість)}}

[[Категорія:Площі Львова]]
[[Категорія:Історичний центр Львова]]
[[Категорія:Галицький район (Львів)]]
[[Категорія:Топоніми на честь Петра Григоренка]]

title: Площа Генерала Григоренка · Львів

Місцевість: Історичний центр Львова

Район: Галицький

Назва на честь: Петра Григоренка

title: Колишні назви

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Рух: односторонній

Покриття: бруківка

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Будівлі: № 1—5

Пам'ятники: Святому Юрію (Георгію) Змієборцю

Державні установи: Львівське обласне управління МВС

Поштові відділення: ВПЗ № 7 (вул. Гребінки, 6)

Забудова: історизм, сецесія

title: Зовнішні посилання

П: Портал «Львів»

CMNS: Площа Генерала Григоренка у Вікісховищі?