text:
# Семенівка (Льговський район)
Семенівка (рос. Семеновка) — присілок в Льговському районі Курської області Російської Федерації.
Населення становить 61 особу. Входить до складу муніципального утворення Вишньодеревенська сільрада.

## Історія
Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю Східна Слобожанщина.
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Вишньодеревенська сільрада.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 88   | ↘61  |

wikiname: ukwiki

title: Семенівка (Льговський район)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Семенівка
|назва ін.       = Семеновка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Курська область]]
|район           = [[Льговський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Вишньодеревенська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 61
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Курська область
}}
'''Семенівка''' ({{lang-ru|Семеновка}}) — [[присілок]] в [[Льговський район|Льговському районі]] [[Курська область|Курської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 61 особу. Входить до складу муніципального утворення [[Вишньодеревенська сільрада]].

== Історія ==

Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю [[Східна Слобожанщина]].

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення [[Вишньодеревенська сільрада]]<ref>[https://web.archive.org/web/20160314021302/http://zakon.scli.ru/ru/legal_texts/legislation_rf/index.php?d_id4=bb946d29-340c-4f4d-a79c-98e025259910&do4=document&id4=1bcc3f5b-8dc3-4546-b263-22f994cbb55b Закон Курской области от 14.10.2004 № 48-ЗКО «О муниципальных образованиях Курской области»] {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Семеновка (Льговский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Льговський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Льговського району]]

title: присілок Семенівка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Курська область

Муніципальний район: Льговський район

Поселення: Вишньодеревенська сільрада

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Семенівка · Семенівка


text:
# Немінський Ігор Вікторович
І́гор Ві́кторович Немі́нський (нар.9 листопада 1974, м. Потсдам) — полковник Збройних Сил України, учасник російсько-української війни.

## Життєпис
Народився в родині військовослужбовців. Вчився у середній загальноосвітній школі смт Воздвиженка (аеродром), Приморського краю (СРСР). Продовжив навчання в школі м. Кунмадараш (аеродром, Угорщина).
У 1992 р. — почав військову службу в Васильківському військовому авіаційно-технічному училищі.
у 1996 р. завершив навчання в Військовому інституті ракетних військ та артилерії. Отримав військове звання лейтенанта.
Продовжив військову службу у Одеському військовому окрузі як офіцер з виховної роботи групи соціально-психологічного забезпечення (1996—1997), заступника командира роти з виховної роботи (1997—1998), заступника командира дивізіону з виховної роботи (1998—2001).
У 2003 р. завершив навчання на факультеті військового гуманітарного інституту Національної академії оборони України. Продовжив службу у відділенні виховної роботи управління 55-ї окремої артилерійської бригади (2003—2005).
У 2005—2011 роках — заступник командира артилерійського дивізіону з виховної роботи.
У 2012—2018 року — заступник командира бригади по роботі з особовим складом у 55-й артилерійській бригаді.
7 січня 2017 р. був обраний до складу Ради Міжнародного Союзу Козаків «Запорозька Січ».
У 2017 р. він сформував музей бойової слави 55-ї окремої артилерійської бригади.
У 2017 р. брав участь у Всеукраїнській патріотичній акції «Потяг єднання „Труханівська Січ“» у Запоріжжі. Був редактором книги «Посвята героям» (м. Запоріжжя, 2017 р.) поетеси Красницької Ірини.
У 2018 р. — отримав військове звання полковника.
У 2018—2021 р. — старший офіцер психодіагностування, начальник відділу психологічної підготовки Головного управління морально-психологічного забезпечення ГШ ЗСУ.
Брав участь в «Іграх нескорених 2020».

## Родина
Одружений: дружина — Інна Іванівна, син — Максим.

## Нагороди
- Орден Богдана Хмельницького III ступеня (13 серпня 2015) — За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі[13]
- відзнака ВГО спілки ветеранів та працівників силових структур України «Звитяга» — «За заслуги» (2015)[14]
- орден Запорізької обласної ради «За заслуги перед Запорізьким краєм» ІІІ ступеня (2014)
- медаль «За особистий внесок у розвиток міста Запоріжжя» (2016)
- орден Запорізької обласної ради «За заслуги перед Запорізьким краєм» ІІ ступеня (2017, № 29)[15]
- Почесна грамота Рівненської обласної ради за підсумками навчань «Непохитна стійкість — 2017» (Розпорядження № 129-а від 05.10.2017)[16]
- Медаль «За поранення» (легке) (29 серпня 2019)[17]
- Нагрудний знак «Учасник АТО»
- Нагрудний знак «За заслуги перед Збройними Силами України»
- Нагрудний знак «За досягнення у військовій службі»
- Медаль «15 років Збройним Силам України»
- Медаль «20 років сумлінної служби» (Міністерство оборони України)
- Медаль «За сумлінну службу» III ступеня
- Медаль «За сумлінну службу» II ст.
- Медаль «Ветеран служби» (Міністерство оборони України)

title: Немінський Ігор Вікторович

wikitext:
{{Однофамільці|Немінський}}
{{Військовик2
| ім'я                =Немінський Ігор Вікторович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| підпис              =
| ім'я при народженні =
| прізвисько          =
| дата народження     = 09.11.1974
| місце народження    = {{Прапорець|Німеччина}} [[Потсдам]]
| національність      = [[українець]]
| дата смерті         =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| громадянство        = {{USSR}}<br/>{{UKR}}
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fСВ ЗСУ}}
| рід військ          = {{InАРТ Укр}}
| підпорядкованість   =
| роки служби         = [[1992]]- по т.ч.
| звання              ={{Ранг|країна=Україна|звання=Полковник}}
| формування          ={{55 ОАБр ЗСУ|2}}
| командування        = заступник командира [[Бригада (військова справа)|бригади]]
| битви               = [[Війна на сході України]]
| нагороди            = {{ряд2|{{Орден Богдана Хмельницького III ступеня (Україна)}}|{{Медаль «За поранення» (легке)}}|{{Нагрудний знак «Учасник АТО» (НГШ)}} }}
{{ряд2|{{Медаль «За сумлінну службу» II ступеня (МОУ)}}|{{Медаль «За сумлінну службу» III ступеня (МОУ)}}|{{Нагрудний знак «За досягнення у військовій службі» II ступеня (НГШ)}} }}
{{ряд2|{{Медаль «15 років Збройним Силам України» (МОУ)}}|{{Медаль «20 років сумлінної служби» (МОУ)}}|{{Нагрудний знак «За заслуги перед Збройними Силами України» (НГШ)}} }}
{{ряд2|{{Медаль «Ветеран служби» (МОУ)}} }}
| військове формування =
| університет         = [[Військовий інститут ракетних військ та артилерії (СумДУ)|СумДУ]], [[Національна академія оборони України|НАОУ]]
| ступінь             = [[магістр]]
| партія              =
| signature           =
| інше                =
}}
'''І́гор Ві́кторович Немі́нський''' ({{нар}}{{ДН|9|11|1974}}, м. [[Потсдам]]) — [[полковник]]<ref>[https://www.mil.gov.ua/news/2016/03/09/z-nagodi-202-i-richniczi-vid-dnya-narodzhennya-tarasa-shevchenka-v-pidrozdilah-55-i-okremoi-artilerijskoi-brigadi-projshlo-literaturne-chitannya--/ З нагоди 202-ї річниці від дня народження Тараса Шевченка в підрозділах 55-ї окремої артилерійської бригади пройшло літературне читання], 09 березня 2016 // [[Міністерство оборони України]]</ref><ref>[https://galinfo.com.ua/news/viyskovosluzhbovtsiv_zsu_nagorodyly_medalyamy_za_poranennya_324769.html Військовослужбовців ЗСУ нагородили медалями «За поранення»], 29 серпня 2019 // Агенція інформації та аналітики «Гал-інфо»</ref> [[Збройні Сили України|Збройних Сил України]], [[Учасники російсько-української війни Н|учасник російсько-української війни]].

== Життєпис ==
Народився в родині [[військовослужбовці]]в. Вчився у середній загальноосвітній школі смт Воздвиженка ([[аеродром]]), [[Приморський край|Приморського краю]] ([[СРСР]]). Продовжив навчання в школі м. [[Кунмадараш]] ([[аеродром]], [[Угорщина]]).

У [[1992]] р. — почав військову службу в [[Васильківське військове авіаційно-технічне училище|Васильківському військовому авіаційно-технічному училищі]].

у [[1996]] р. завершив навчання в [[Військовий інститут ракетних військ та артилерії (СумДУ)|Військовому інституті ракетних військ та артилерії]]. Отримав військове звання [[лейтенант]]а.

Продовжив військову службу у [[Одеський військовий округ|Одеському військовому окрузі]] як [[офіцер]] з виховної роботи групи соціально-психологічного забезпечення (1996—1997), заступника командира [[Рота|роти]] з виховної роботи (1997—1998), заступника командира [[Артилерійський дивізіон|дивізіону]] з виховної роботи (1998—2001).

У [[2003]] р. завершив навчання на [[факультет]]і військового гуманітарного інституту [[Національна академія оборони України|Національної академії оборони України]]. Продовжив службу у відділенні виховної роботи управління [[55-та окрема артилерійська бригада «Запорізька Січ»|55-ї окремої артилерійської бригади]] (2003—2005).

У 2005—2011 роках — заступник командира [[Артилерійський дивізіон|артилерійського дивізіону]] з виховної роботи.

У 2012—2018 року — заступник командира [[Бригада (військова справа)|бригади]]<ref>[https://ukurier.gov.ua/uk/articles/armiya-proti-negodi/ Спільна справа. Армія проти негоди], 31 січня 2014 // Відділ новин «Урядового кур'єра»</ref> по роботі з [[Особовий склад|особовим складом]] у [[55-а артилерійська бригада (Україна)|55-й артилерійській бригаді]]<ref>«Усна історія російсько-української війни (2014—2016)» (Публіцистичне видання), Випуск 2 ([[55-та окрема артилерійська бригада «Запорізька Січ»|55-а окрема артилерійська бригада]]), [[Український інститут національної пам'яті]], «К. І. С.», {{К.}}, [[2016]] — {{PDFlink|[https://old.uinp.gov.ua/sites/default/files/usna_istoriya_rosiysko-ukrayinskoyi_viyni_2014-2016_vipusk_2.pdf C. 301]|з портретом}} {{ISBN|978-617-684-151-7}}</ref>.

7 січня 2017 р. був обраний до складу [[Список козацьких організацій|Ради Міжнародного Союзу Козаків «Запорозька Січ»]]<ref>[http://www.zp-cossacks.com.ua/glavnoe/starshina-msk-zaporozka-sich-prijnyala-uchast-u-stvorenni-organizaciї-nashhadkiv-kozackix-rodiv.html Старшина МСК «Запорозька Січ» взяла участь у створенні організації нащадків козацьких родів]{{Недоступне посилання}} (Протокол № 3 від 7.01.2017 року), 16.02.2018 // Міжнародний Союз Козаків «Запорозька Січ»</ref>.

У 2017 р. він сформував [[музей]] бойової слави [[55-та окрема артилерійська бригада «Запорізька Січ»|55-ї окремої артилерійської бригади]]<ref>{{cite web |url=https://zp-pravda.info/2017/06/23/u-zaporizhzhi-vidkrivsya-muzej-bojovoji-slavi-55-ji-okremoji-artilerijskoji-brigadi/ |title=У Запоріжжі відкрився Музей бойової слави 55-ї окремої артилерійської бригади |author= |date=23.06.2017 |website=«[[Запорізька правда]]» |publisher= |archiveurl=https://archive.today/20210326113637/https://zp-pravda.info/2017/06/23/u-zaporizhzhi-vidkrivsya-muzej-bojovoji-slavi-55-ji-okremoji-artilerijskoji-brigadi/ |archivedate=26.03.2021 |accessdate=26 березня 2021}}</ref>.

У 2017 р. брав участь у Всеукраїнській патріотичній акції «Потяг єднання „Труханівська Січ“» у [[Запоріжжя|Запоріжжі]]<ref>{{cite web |url=https://www.zoda.gov.ua/news/37915/adm@zoda.gov.ua |title=ПАТРІОТИЧНИЙ ПОТЯГ «ТРУХАНІВСЬКА СІЧ» ПРЯМУЄ ДО ЗАПОРІЖЖЯ |author= |date=5 жовтня 2017 |website=[[Запорізька обласна державна адміністрація]] |publisher= |archiveurl=https://web.archive.org/web/20220414104732/https://www.zoda.gov.ua/news/37915/adm@zoda.gov.ua |archivedate=2022-04-14 |accessdate=26 березня 2021 }}</ref>. Був [[редактор]]ом книги «Посвята героям» (м. [[Запоріжжя]], 2017 р.) [[Поетеса|поетеси]] Красницької Ірини<ref>{{cite web |url=https://zp-pravda.info/2017/12/27/virshovani-ryadki-narodzheni-sertsem/ |title=Віршовані рядки народжені серцем |author=Воронцова Олександра |date=27.12.2017 |website=«[[Запорізька правда]]» |publisher= |archiveurl=https://web.archive.org/web/20200921162922/https://zp-pravda.info/2017/12/27/virshovani-ryadki-narodzheni-sertsem/ |archivedate=2020-09-21 |accessdate=26 березня 2021 }}</ref><ref>{{ref-ru}} {{cite web |url=http://iz.com.ua/zaporoje/v-zaporozhe-stihi-o-boytsah-prezentovali-pod-zvuki-fortepyano-skripki |title=В Запорожье стихи о бойцах презентовали под звуки фортепьяно и скрипки. В Запорожье прошла презентация сборника стихов поэтессы Ирины Красницкой «Посвята героям» |author= |date=21.12.2017 |website=«[[Індустріальне Запоріжжя|Индустриальное Запорожье]]» |publisher=Индустриалка |archiveurl=https://web.archive.org/web/20200105181328/http://iz.com.ua/zaporoje/v-zaporozhe-stihi-o-boytsah-prezentovali-pod-zvuki-fortepyano-skripki |archivedate=2020-01-05 |accessdate=26 березня 2021 }}</ref>.

У 2018 р. — отримав військове звання [[полковник]]а.

У 2018—2021 р. — старший офіцер [[Психодіагностика|психодіагностування]], начальник відділу психологічної підготовки Головного управління морально-психологічного забезпечення [[Генеральний штаб Збройних сил України|ГШ ЗСУ]]<ref>[https://zaparkanom.com.ua/info/216621-neminskyy-ihor-viktorovych Немінський Ігор Вікторович]{{Недоступне посилання}} // zaparkanom.team</ref>.

Брав участь в «[[Ігри нескорених 2020|Іграх нескорених 2020]]»<ref>{{PDFlink|[https://invictusgames.in.ua/files/2019/IG2019_1.pdf Види, категорії, трансфер]|учасники "Invictus Games: Team Ukraine"}}</ref>.

== Родина ==
Одружений: дружина — Інна Іванівна, син — Максим<ref>[https://zp.gov.ua/uk/documents/item/13984 Про службову житлову площу військової частини А 1978 Запорізького гарнізону Міністерства оборони України], пункт № 2 (Рішення виконавчого комітету № 473/5 від 28.11.2014. Дата оприлюднення 28.11.2014) // [[Запорізька міська рада]]</ref>.

== Нагороди ==
* [[Орден Богдана Хмельницького (Україна)|Орден Богдана Хмельницького III ступеня]] ([[13 серпня]] [[2015]]) — ''За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі''<ref>{{УПУ|473/2015|26 лютого 2015|Про відзначення державними нагородами України}}</ref>
* відзнака ВГО спілки ветеранів та працівників силових структур України «Звитяга» — «За заслуги» ([[2015]])<ref>№ 192, [http://zvitiaga.org/catalog/award/reyestr-nagorodzhenih-u-2015-roci-vidznakoyu-za-za РЕЄСТР НАГОРОДЖЕНИХ у 2015 році відзнакою ВГО «Звитяга» — «ЗА ЗАСЛУГИ»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220118124411/http://zvitiaga.org/catalog/award/reyestr-nagorodzhenih-u-2015-roci-vidznakoyu-za-za |date=2022-01-18 }} // ВГО "СВПССУ «ЗВИТЯГА»</ref>
* орден [[Запорізька обласна рада|Запорізької обласної ради]] «За заслуги перед Запорізьким краєм» ІІІ ступеня ([[2014]])
* медаль «[[За особистий внесок у розвиток міста Запоріжжя]]» ([[2016]])
* орден [[Запорізька обласна рада|Запорізької обласної ради]] «За заслуги перед Запорізьким краєм» ІІ ступеня ([[2017]], № 29)<ref>{{cite web |url=https://zor.gov.ua/content/nagorodzheni-osoby-ii-stupenem |title=Розпорядження голови обласної ради від 29.11.2017 № 521-н «Про нагородження відзнаками Запорізької обласної ради» |author= |date= |website=[[Запорізька обласна рада]] |publisher= |archiveurl=https://web.archive.org/web/20210416193806/https://www.zor.gov.ua/content/nagorodzheni-osoby-ii-stupenem |archivedate=2021-04-16 |accessdate=22 березня 2021 }}</ref>
* [[Почесна грамота Рівненської обласної ради|Почесна грамота]] [[Рівненська обласна рада|Рівненської обласної ради]] за підсумками [[Командно-штабні навчання|навчань]] «Непохитна стійкість — [[2017]]» (Розпорядження № 129-а від 05.10.2017)<ref>[https://ror.gov.ua/rozporyadzhennya-golovi-oblasnoyi-radi/pro-nagorodzhennya-pochesnoyu-gramotoyu-pochesnoyu-gramotoyu10 Розпорядження голови обласної ради], 31.10.2017 // [[Рівненська обласна рада]]</ref>
* [[Медаль «За поранення» (Україна)|Медаль «За поранення» (легке)]] ([[29 серпня]] [[2019]])<ref>{{cite web |url=http://www.mil.gov.ua/news/2019/08/29/stepan-poltorak-nagorodiv-vijskovosluzhbovcziv-zbrojnih-sil-ukraini-medalyami-za-poranennya/ |title=Степан Полторак нагородив військовослужбовців Збройних Сил України медалями «За поранення»|author=|date=2019-08-29|website=www.mil.gov.ua|publisher=[[Міністерство оборони України]]|archiveurl=|archivedate=|deadurl=|accessdate=13 січня 2020}}</ref>
* [[Нагрудний знак «Учасник АТО»]]
* [[Нагрудний знак «За заслуги перед Збройними Силами України»]]
* [[Нагрудний знак «За досягнення у військовій службі»]]
* [[Медаль «15 років Збройним Силам України»]]
* [[Медаль «20 років сумлінної служби» (Міністерство оборони України)]]
* [[Медаль «За сумлінну службу»]] III ступеня
* Медаль «За сумлінну службу» II ст.
* [[Медаль «Ветеран служби» (Міністерство оборони України)]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* {{УПУ|473/2015|13 серпня 2015|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/4732015-19315}}
* [https://ukurier.gov.ua/uk/articles/artileristi-strilyayut-krashe-za-vidmu/ Українські артилеристи стріляють краще за «Відьму»] // «[[Урядовий кур'єр]]»

== Посилання ==
* {{ref-ru}} [http://iz.com.ua/zaporoje/polkovnik-iz-zaporozhya-primet-uchastie-v-natsionalnyih-igrah-nepokorennyih Бывший заместитель командира 55 артбригады полковник Игорь Неминский почти год служит в Генштабе ВСУ], 13.09.2019 // «Индустриальное Запорожье»
* {{YouTube|s-6yqMZD0kA|Я на сторожі поставлю слово: Ігор Немінський та Інна Мірошниченко|logo=1}} // Шпальта Медіа
* {{YouTube|dJ6UL8nGxtI|Ігри Нескорених 2.0: Немінський Ігор. Паверліфтинг.|logo=1}} // [[Ігри нескорених|Invictus Games]]: Team Ukraine
* [http://www.oborona.zp.ua/syn-zagyblogo-ofitsera-55-yi-artylerijnoyi-brygady-otrymav-nagorodu-svogo-batka/ Син загиблого офіцера отрима нагороду свого батька]

{{ukr-mil-bio-stub}}

{{Учасники РУВ}}
{{ВП-портали|Біографії|Психологія|Україна|Військова справа}}
{{DEFAULTSORT:Немінський Ігор Вікторович}}
[[Категорія:Випускники Військового інституту ракетних військ та артилерії]]
[[Категорія:Службовці Генерального штабу ЗСУ]]
[[Категорія:Магістри наук]]
[[Категорія:Українські психологи]]
[[Категорія:Випускники Національного університету оборони України]]
[[Категорія:Уродженці Потсдама]]
[[Категорія:Учасники Ігор нескорених 2020]]

title: Загальна інформація

Народження: 9 листопада 1974 (50 років) · Потсдам

Громадянство: СРСР · Україна

Національність: українець

Alma Mater: СумДУ, НАОУ

Ступінь: магістр

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Сухопутні війська

Рід військ: Ракетні війська та артилерія

Формування: 55 ОАБр

Війни / битви: Війна на сході України

title: Командування

Командування: заступник командира бригади

title: Нагороди та відзнаки

Орден Богдана Хмельницького III ступеня (Україна): Медаль «За поранення» (легке) · Нагрудний знак «Учасник АТО»

title: Нагороди та відзнаки

Медаль «За сумлінну службу» III ст. (Міністерство оборони України) · Нагрудний знак «За досягнення у військовій службі» II ступеня

title: Нагороди та відзнаки

Медаль «20 років сумлінної служби» (Міністерство оборони України) · Нагрудний знак «За заслуги перед Збройними Силами України»


text:
# Сон української ночі
«Сон української ночі» — драматичний твір Василя Пачовського, у якому автор утверджував ідеал державної самостійності і соборності України в її етнографічних межах — «Від Кавказу по Сян…».

## Історія написання
«Сон української ночі» став відгуком на студентські виступи у Львівському університеті, що пов'язані проголошенням ідеї «Самостійної України» (1900) і протестною акцією 1901 року, відомою як «сецесія». Майже 600 українських студентів покинули Львівський університет і перешли на навчання до Віденського, Краківського і Празького університетів. Це була реакція молоді на рішення керівництва Львівського університету відрахувати п'ятьох найактивніших студентів, в тому числі Василя Пачовського, за участь у несанкціонованому студентському віче, проведеному 19 листопада 1901 року..
Василь Пачовський перейшов на навчання до Віденського університету, де перевівся з медичного факультету на філософський. Його захопила історія українського народу і він дійшов до думки, що йому «не бути лікарем тіла, а краще бути лікарем духа земляків», яких «слід запалювати до великого зриву».
Безпосереднім поштовхом до написання «Сну української ночі» стали газетні повідомлення влітку 1902 року про селянські страйки на Полтавщині, які придушив силою князь Оболенський. Значний вплив на задум і художні образи майбутнього твору мали враження від циклу опер Ріхарда Вагнера «Перстень Нібелунга», що демонструвалися в той час у Віденській опері.
«Вернувши в Галичину, я написав «Сон української ночі» в 1902-3 рр. Наді мною грала музика Вагнера… Я підсвідомо відчув інтуїцією  подув нового вітру, який заклекотить війною за десять років».

## Персонажі та образи
Твір побудований на фольклорно-фантастичній основі. У ньому діють відомі історичні постаті — Богдан Хмельницький, Іван Мазепа, Петро Калнишевський, Максим Залізняк, Тарас Шевченко, Микола Гоголь, символічні образи чи створені фантазією народу — Марко Проклятий (своєрідний варіант «вічного жида»), Сміхунчик, Чорний Див, Демон, а також персоніфіковані — Дух Богдана, Крик Богуна, Чорний меч Демона тощо.
Україна виступає у «Сні української ночі» як «Вона» — мати осліпленого народу-велетня, якому треба «вмити очі» і показати шлях до визволення.
«Сон української ночі» автор присвятив з іронією московському цареві Миколі ІІ, «імператорові всеї Росії». Москва «осліпила» український народ, знищила йому національну свідомість і за допомогою терору панує над українськими землями.

## Сюжет твору
У глибокому підземеллі студенти кують «огнистий меч» та «золотий вінець», тобто державницький ідеал народу, а Дух колишніх народних провідників наче встає з могили, піднімаючи до визвольного змагання нові покоління.
Якщо хтось із студентів-ковалів зневіриться у своїй справі, втомиться або піддасться хвилинним сумнівам, то викуваний тендітний листочок зоряного вінка розлітається на окремі атоми. Величну працю, що вимагає посвяти і пожертви, треба розпочинати наново.
У студентах — персонажах п'єси, які куються «золотий вінець», — впізнають провідників студентського руху Євгена Косевича, Володимира Старосольського і самого поета Василя Пачовського.

## Ідея твору
«Зрив народу не може покінчитися успіхом, коли народ не бачить „золотого вінця“, себто державної ідеї». Тому разом з «огнистим мечем», що має здійснити розвал існуючого ладу, треба неодмінно кувати «золотий вінець» — державний ідеал, який здатний згуртувати народ до успішної національно-визвольної боротьби.
 Хто живий – уставай, меч у руки хапай,

 На Україну трубить Богдан!

 До борби, до борби кличе голос труби –

 Люд стає від Кавказу по Сян!

 Наш народ-великан на ляха, москаля

 В бій піде й поборе в борбі!

 Від Кавказу по Сян українська земля,

 Землю ту відберемо собі!

 Від Кавказу по Сян лиш один буде лан,

 Його власником — нарід цілий.

 Спільна праця і край, блисне воля і рай –

 України вінець золотий!
Остання строфа «Від Кавказу по Сян…» разом з портретом Василя Пачовського була надрукована на поштівці, яку в 1903 році разом зі «Сном української ночі» видав Михайло Петрицький.

## Проблематика
Однією з головних є проблема співвідношення в національно-визвольному русі ідеї національної і соціальної революції, ідеалу національної держави й ідеалу суспільства національної рівності і справедливості.

## Літературна критика
Твір викликав численні, але не однозначні відгуки тогочасної критики.
Микола Євшан вважав, що «Сон української ночі» є твором «епохальним», тому що він «скристалізував» тугу молодого покоління за державницьким ідеалом і реабілітував козаччину, яка є головною опорою державницької традиції. Поет "збудив… героїв козаччини, очистив їх пам'ять, убрав в пишні фарби поезії, і збудив у них «нову Україну». Нову Україну, котрої мета — «золотий вінець»… Коли Пачовський каже про Україну, то не розуміє під тим словом українського люду, а розуміє націю, самосвідому націю, що знає свою минувшину та героїв, націю, що уміє почитувати великі індивідуальности, націю духово зрілу, в якій кожда одиниця має високорозвинену «національну гордість».
Негативну оцінку висловив Дмитро Дорошенко. На його думку, "з великою претензією написана «трагедія» «Сон української ночі» — одна з початку до краю фантасмагорія, в якій даремно шукати якогось змісту, якоїсь логічної думки і художественного образу"..
Стриманим і категоричним у своїх судженнях був Іван Франко, який відгукнувся на вихід поеми у статті «Українська література 1904—1906 [рр.].»: «Серед поетів та новелістів слід назвати й Василя Пачовського, чия збірка віршів „Розсипані перли“, яка з'явилася три роки тому, пробудила великі надії. Його символічно-фантастична драма „Сон української ночі“, опублікована пізніше, виявилася слабким наслідуванням польського символіста Виспянського й не справдила, незважаючи на те, що містить багато гарних сцен, покладених на неї надій».
Ґрунтовну рецензію на «Сон української ночі» опублікував у львівській газеті «Діло» поет Петро Карманський. Наголосивши, що провідною ідеєю «Сну української ночі» є утвердження «ідеалу України іrredent-и» (себто державної самостійности України)", Петро Карманський назвав п'єсу «першою смілою пробою синтези наших змагань суспільно-політичних під нинішню хвилю, першою пробою зробити реасюме поетичне наших сил і стежок у змаганню до політичної і соціяльної емансипації і пробою витичення дороги в будуччину». Петро Карманський також захищав твір Василя Пачовського від закидів у наслідуванні поеми «Весілля» («Wesele») польського модерніста Станіслава Виспянського і вважав, що «Сон української ночі» — це перефраза польського твору.
Залишаються актуальними оцінки Миколи Євшана, висловлені з приводу творів Станіслава Виспянського і Василя Пачовського:
«Я думаю, що про подібність обох творів не можна говорити так, немов би щось Пачовський позичив. А коли ми звикли при „Сні української ночі“ згадувати „Wesele“ (вийшло вперше 1900 року), то треба це пояснити спеціальним характером обох творів та їх відношенням до сучасного життя; що мимоволі їх до себе зближує. Вони обидва є новим словом молодого покоління, що кладе нові підвалини під будову національного храму, немов новою прокламацією в житті народів українського і польського, і повинні належать так само до історіі, як до літератури. Але поза спільним обом творам характером не може бути між ними ніякої ідейної спільности, хоч би вже через те, що обидва твори чисто національні, і кождий з них є випливом питомого національного духа».

## Новизна у трактуванні образу Тараса Шевченка
На думку Євгена Нахліка, ідеолог українського самостійництва Микола Міхновський у брошурі «Самостійна Україна» (1900), а Василя Пачовського у драмі «Сон української ночі» піднесли до ідеалу образ Тараса Шевченка «як поета-державника і започаткували нову — національно-державницьку — традицію в трактуванні творця „Кобзаря“» — традицію, що набула поширення в ХХ ст. серед діячів українського національного-визвольного руху (Дмитро Донцов, Степан Смаль-Стоцький, Євген Маланюк, Олександр Лотоцький, Леонід Білецький, Василь Барка та ін.).
Пачовський вибрав із «Кобзаря» найхарактерніші, найзлободенніші, на його погляд, фрагменти, змодифікував їх, змінивши деякі слова, і доповнив окремими власними рядками; у кількох монологах, укладених в уста трагедійного Шевченка, драматург поєднав уривки з різних його творів, а в ряді випадків ще й завіршував шевченківські образи та вислови.

## Сценічна адаптація
Адаптований варіант «Сну української ночі» отримав назву «Зоряний вінець». Його прем'єра відбулася 11 листопада 1909 року в Тернополі силами театру товариства «Руська Бесіда» під орудою Йосипа Стадника. Весною 1910 року львівські артисти виставляли «Зоряний вінець» під час гастролей у Коломиї і Чернівцях.
У Меморіальному музеї Станіслава Людкевича збереглась програма Шевченківських вечорниць, влаштованих у березні 1909 року в Перемишлі. Згідно з нею «Зоряний вінець» був виконаний силами учнів місцевої української гімназії.
.

## Музичне оформлення
Музику до вистави «Зоряний вінець» написав композитор Станіслав Людкевич. Він є автором музичного твору для чоловічого хору а капелла «Хор підземних ковалів», обробки історичної пісні «Чорна рілля ізорана» та двох солоспівів для жіночого голосу в супроводі фортепіано «Ой вербо, вербо» і «Нині миру єсть спасеннє».
Хорові композиції з трагедії «Зоряний вінець» увійшли до репертуару львівського студентського хору «Бандурист». У 1911 році «Хор підземних ковалів» у виконанні «Бандуриста» прозвучав на Шевченківському концерті у Львові, а влітку того ж року об'єднаний чоловічий хор «Бандуриста» і «Львівського Бояна» з великим успіхом виконував цей твір в Золочеві та інших містах Галичини.
У 1915 році «Хор підземних ковалів» відтворив великий хор Чернігівської духовної семінарії, яким диригував Павло Тичина.
Велику популярність здобув також солоспів «Ой вербо, вербо», про що свідчать, зокрема, два видання твору різних років з нотної бібліотеки Станіслава Людкевича. На одному з них є автограф співачки Олександри Любич-Парахоняк. В основі солоспіву «Ой вербо, вербо» покладений текст народної пісні, який доповнив новими рядками Василь Пачовський.

title: Сон української ночі

wikitext:
{{Літературний твір
|назва           = Сон української ночі
|оригінальна назва = Сон української ночи
|зображення      = Сон української ночі-1.jpg
|підпис          = Сон української ночі. Обкладинки видання 1903 року
|автор           = [[Пачовський Василь Миколайович|Василь Пачовський]]
|жанр            = [[Драматичний твір|драма]]
|мова оригіналу  = [[українська]]
|написаний       = [[1902 у літературі|1902]]—[[1903 у літературі|1903]]
|публікація      =
|видання         = [[1903 у літературі|1903]]
|видавництво     = Накладом [[Петрицький Михайло Костянтинович|Михайла Петрицького]]
|публікація_українською_мовою  =
|переклад        =
|ISBN-13         =
|ISBN-10         =
|нагороди        =
}}

'''«Сон української ночі»''' — драматичний твір [[Пачовський Василь Миколайович|Василя Пачовського]], у якому автор утверджував ідеал державної самостійності і соборності України в її етнографічних межах — «Від Кавказу по Сян…».

== Історія написання ==
«Сон української ночі» став відгуком на студентські виступи у [[Львівський національний університет імені Івана Франка|Львівському університеті]], що пов'язані проголошенням ідеї «Самостійної України» (1900) і протестною акцією 1901 року, відомою як [[Сецесія українських студентів Львівського університету|«сецесія»]]. Майже 600 українських студентів покинули [[Львівський національний університет імені Івана Франка|Львівський університет]] і перешли на навчання до Віденського, Краківського і Празького університетів. Це була реакція молоді на рішення керівництва [[Львівський національний університет імені Івана Франка|Львівського університету]] відрахувати п'ятьох найактивніших студентів, в тому числі [[Пачовський Василь Миколайович|Василя Пачовського]], за участь у несанкціонованому студентському віче, проведеному 19 листопада 1901 року<ref>''[[Квасецький Андрій Теофілович|А. Т. Квасецький.]]'' [https://shron1.chtyvo.org.ua/Kvasetskyi_Andrii/Rozsypani_perly_i_rozhubleni_zvizdy_Vasylia_Pachovskoho.pdf? Розсипані перли і розгублені звізди Василя Пачовського: Нарис]… — С. 248</ref>..

[[Пачовський Василь Миколайович|Василь Пачовський]] перейшов на навчання до [[Віденський університет|Віденського університету]], де перевівся з медичного факультету на філософський. Його захопила історія українського народу і він дійшов до думки, що йому ''«не бути лікарем тіла, а краще бути лікарем духа земляків»'', яких ''«слід запалювати до великого зриву»''.

Безпосереднім поштовхом до написання «Сну української ночі» стали газетні повідомлення влітку 1902 року про селянські страйки на [[Полтавщина|Полтавщині]], які придушив силою князь Оболенський. Значний вплив на задум і художні образи майбутнього твору мали враження від циклу опер [[Ріхард Вагнер|Ріхарда Вагнера]] [[Перстень Нібелунга|«Перстень Нібелунга»]], що демонструвалися в той час у [[Віденська державна опера|Віденській опері]].

''«Вернувши в Галичину, я написав «Сон української ночі» в 1902-3 рр. Наді мною грала музика Вагнера… Я підсвідомо відчув інтуїцією  подув нового вітру, який заклекотить війною за десять років»''<ref name=":0">''Балла Е.'' [https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/bitstream/lib/30350/1/автобіографія_Василя_Пачовського.pdf Автобіографія Василя Пачовського]… — С. 140</ref>.

== Персонажі та образи ==
Твір побудований на фольклорно-фантастичній основі. У ньому діють відомі історичні постаті — [[Богдан Хмельницький]], [[Іван Мазепа]], [[Петро Калнишевський]], [[Максим Залізняк]], [[Шевченко Тарас Григорович|Тарас Шевченко]], [[Гоголь Микола Васильович|Микола Гоголь]], символічні образи чи створені фантазією народу — Марко Проклятий (своєрідний варіант «вічного жида»), Сміхунчик, Чорний Див, Демон, а також персоніфіковані — Дух Богдана, Крик Богуна, Чорний меч Демона тощо.

[[Україна]] виступає у «Сні української ночі» як «Вона» — мати осліпленого народу-велетня, якому треба «вмити очі» і показати шлях до визволення.

«Сон української ночі» автор присвятив з іронією московському цареві [[Микола II (російський імператор)|Миколі ІІ]], «імператорові всеї Росії». Москва «осліпила» український народ, знищила йому національну свідомість і за допомогою терору панує над українськими землями.

== Сюжет твору ==
У глибокому підземеллі студенти кують «огнистий меч» та «золотий вінець», тобто державницький ідеал народу, а Дух колишніх народних провідників наче встає з могили, піднімаючи до визвольного змагання нові покоління.

Якщо хтось із студентів-ковалів зневіриться у своїй справі, втомиться або піддасться хвилинним сумнівам, то викуваний тендітний листочок зоряного вінка розлітається на окремі атоми. Величну працю, що вимагає посвяти і пожертви, треба розпочинати наново.

У студентах — персонажах п'єси, які куються «золотий вінець», — впізнають провідників студентського руху [[Косевич Євген|Євгена Косевича]], [[Старосольський Володимир Якимович|Володимира Старосольського]] і самого поета [[Пачовський Василь Миколайович|Василя Пачовського]]<ref name=":1">''Пасічник Р.'' [https://ludkevytch.in.ua/vasil-pachovskiy-i-stanislav-lyudkevich-na-perehresti-poeziyi-ta-muziki/ Василь Пачовський і Станіслав Людкевич: на перехресті поезії та музики]</ref>.

== Ідея твору ==
''«Зрив народу не може покінчитися успіхом, коли народ не бачить „золотого вінця“, себто державної ідеї»''. Тому разом з «огнистим мечем», що має здійснити розвал існуючого ладу, треба неодмінно кувати «золотий вінець» — державний ідеал, який здатний згуртувати народ до успішної національно-визвольної боротьби<ref name=":0"/>.

[[Файл:Пачовський поштівка-1.jpg|thumb|200px|Поштова листівка 1903 року із пророчими словами з драми «Сон української ночі» про «вінець золотий» — символ відродження Української держави]]
<poem>
: ''Хто живий – уставай, меч у руки хапай,
: ''На Україну трубить Богдан!
: ''До борби, до борби кличе голос труби –
: ''Люд стає від Кавказу по Сян!

: ''Наш народ-великан на ляха, москаля
: ''В бій піде й поборе в борбі!
: ''Від Кавказу по Сян українська земля,
: ''Землю ту відберемо собі!

: ''Від Кавказу по Сян лиш один буде лан,
: ''Його власником — нарід цілий.
: ''Спільна праця і край, блисне воля і рай –
: ''України вінець золотий!
</poem>

Остання строфа «Від Кавказу по Сян…» разом з портретом [[Пачовський Василь Миколайович|Василя Пачовського]] була надрукована на поштівці, яку в 1903 році разом зі «Сном української ночі» видав [[Петрицький Михайло Костянтинович|Михайло Петрицький]].

== Проблематика ==
Однією з головних є проблема співвідношення в національно-визвольному русі ідеї національної і соціальної революції, ідеалу національної держави й ідеалу суспільства національної рівності і справедливості<ref>''[[Нахлік Євген Казимирович|Нахлік Є.]]'' Тарас Шевченко в літературно-художній інтерпретації Василя Пачовського // [https://diasporiana.org.ua/literaturoznavstvo/6581-sviti-tarasa-shevchenka-zbirnik-statey-do-175-richchya-z-dnya-narodzhennya/ Світи Тараса Шевченка]… — С. 204</ref>.

== Літературна критика ==
Твір викликав численні, але не однозначні відгуки тогочасної критики.

[[Євшан Микола|Микола Євшан]] вважав, що «Сон української ночі» є твором «епохальним», тому що він «скристалізував» тугу молодого покоління за державницьким ідеалом і реабілітував козаччину, яка є головною опорою державницької традиції. Поет ''"збудив… героїв козаччини, очистив їх пам'ять, убрав в пишні фарби поезії, і збудив у них «нову Україну». Нову Україну, котрої мета — «золотий вінець»… Коли Пачовський каже про Україну, то не розуміє під тим словом українського люду, а розуміє націю, самосвідому націю, що знає свою минувшину та героїв, націю, що уміє почитувати великі індивідуальности, націю духово зрілу, в якій кожда одиниця має високорозвинену «національну гордість»''<ref>''[[Євшан Микола|Микола Євшан]]''. [https://chtyvo.org.ua/authors/Yevshan_Mykola/Krytyka_Literaturoznavstvo_Estetyka/ Критика. Літературознавство. Естетика] … — С. 185, 433</ref>.

Негативну оцінку висловив [[Дорошенко Дмитро Іванович|Дмитро Дорошенко]]. На його думку, ''"з великою претензією написана «трагедія» «Сон української ночі» — одна з початку до краю фантасмагорія, в якій даремно шукати якогось змісту, якоїсь логічної думки і художественного образу"''<ref>''[[Дорошенко Дмитро Іванович|Дорошенко Д.]]'' [https://libraria.ua/issues/920/64975/ З українських журналів]</ref>..

Стриманим і категоричним у своїх судженнях був [[Франко Іван Якович|Іван Франко]], який відгукнувся на вихід поеми у статті «Українська література 1904—1906 [рр.].»: ''«Серед поетів та новелістів слід назвати й Василя Пачовського, чия збірка віршів „Розсипані перли“, яка з'явилася три роки тому, пробудила великі надії. Його символічно-фантастична драма „Сон української ночі“, опублікована пізніше, виявилася слабким наслідуванням польського символіста Виспянського й не справдила, незважаючи на те, що містить багато гарних сцен, покладених на неї надій»''<ref>''[[Франко Іван Якович|Франко І.]]'' [https://www.i-franko.name/uk/LitCriticism/1907/UkrLiteratura1904-1906.html Українська література 1904—1906 років] // Додаткові томи до зібрання творів у 50-и томах. [https://chtyvo.org.ua/authors/Franko/Zibrannia_tvoriv_u_50_tomakh_t54/ Т. 54]. — С. 730</ref>.

Ґрунтовну рецензію на «Сон української ночі» опублікував у львівській газеті [[Діло (газета)|«Діло»]] поет [[Карманський Петро Сильвестрович|Петро Карманський]]. Наголосивши, що провідною ідеєю «Сну української ночі» є утвердження ''«ідеалу України іrredent-и» (себто державної самостійности України)"'', [[Карманський Петро Сильвестрович|Петро Карманський]] назвав п'єсу ''«першою смілою пробою синтези наших змагань суспільно-політичних під нинішню хвилю, першою пробою зробити реасюме поетичне наших сил і стежок у змаганню до політичної і соціяльної емансипації і пробою витичення дороги в будуччину»''. [[Карманський Петро Сильвестрович|Петро Карманський]] також захищав твір [[Пачовський Василь Миколайович|Василя Пачовського]] від закидів у наслідуванні поеми [[Весілля (драма)|«Весілля»]] («Wesele») польського модерніста [[Станіслав Виспянський|Станіслава Виспянського]] і вважав, що «Сон української ночі» — це перефраза польського твору<ref>''[[Карманський Петро Сильвестрович|Карманський П.]]'' Василя Пачовського «Сон української ночі» // [[Діло (газета)|«Діло»]]. — 1907. — № 261</ref>.

Залишаються актуальними оцінки [[Євшан Микола|Миколи Євшана]], висловлені з приводу творів [[Станіслав Виспянський|Станіслава Виспянського]] і [[Пачовський Василь Миколайович|Василя Пачовського]]:

''«Я думаю, що про подібність обох творів не можна говорити так, немов би щось Пачовський позичив. А коли ми звикли при „Сні української ночі“ згадувати „Wesele“ (вийшло вперше 1900 року), то треба це пояснити спеціальним характером обох творів та їх відношенням до сучасного життя; що мимоволі їх до себе зближує. Вони обидва є новим словом молодого покоління, що кладе нові підвалини під будову національного храму, немов новою прокламацією в житті народів українського і польського, і повинні належать так само до історіі, як до літератури. Але поза спільним обом творам характером не може бути між ними ніякої ідейної спільности, хоч би вже через те, що обидва твори чисто національні, і кождий з них є випливом питомого національного духа»<ref>''[[Євшан Микола|Микола Євшан]]''.
[https://chtyvo.org.ua/authors/Yevshan_Mykola/Krytyka_Literaturoznavstvo_Estetyka/ Критика. Літературознавство. Естетика] … — С. 185</ref>.

== Новизна у трактуванні образу Тараса Шевченка ==
На думку [[Нахлік Євген Казимирович|Євгена Нахліка]], ідеолог українського самостійництва [[Міхновський Микола Іванович|Микола Міхновський]] у брошурі [[Самостійна Україна (брошура)|«Самостійна Україна»]] (1900), а [[Пачовський Василь Миколайович|Василя Пачовського]] у драмі «Сон української ночі» піднесли до ідеалу образ [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]] ''«як поета-державника і започаткували нову — національно-державницьку — традицію в трактуванні творця [[Кобзар (збірка)|„Кобзаря“]]»'' — традицію, що набула поширення в ХХ ст. серед діячів українського національного-визвольного руху ([[Донцов Дмитро Іванович|Дмитро Донцов]], [[Степан Смаль-Стоцький]], [[Маланюк Євген Филимонович|Євген Маланюк]], [[Лотоцький Олександр Гнатович|Олександр Лотоцький]], [[Білецький Леонід Тимофійович|Леонід Білецький]], [[Василь Барка]] та ін.)<ref>''[[Нахлік Євген Казимирович|Нахлік Є.]]'' Тарас Шевченко в літературно-художній інтерпретації Василя Пачовського // [https://diasporiana.org.ua/literaturoznavstvo/6581-sviti-tarasa-shevchenka-zbirnik-statey-do-175-richchya-z-dnya-narodzhennya/ Світи Тараса Шевченка]… — С. 208</ref>.

Пачовський вибрав із «Кобзаря» найхарактерніші, найзлободенніші, на його погляд, фрагменти, змодифікував їх, змінивши деякі слова, і доповнив окремими власними рядками; у кількох монологах, укладених в уста трагедійного Шевченка, драматург поєднав уривки з різних його творів, а в ряді випадків ще й завіршував шевченківські образи та вислови.

== Сценічна адаптація ==
Адаптований варіант «Сну української ночі» отримав назву «Зоряний вінець». Його прем'єра відбулася 11 листопада 1909 року в [[Тернопіль|Тернополі]] силами [[Театр Української Бесіди|театру товариства «Руська Бесіда»]] під орудою [[Стадник Йосип Дмитрович|Йосипа Стадника]]<ref>''[[Квасецький Андрій Теофілович|А. Т. Квасецький.]]'' [https://shron1.chtyvo.org.ua/Kvasetskyi_Andrii/Rozsypani_perly_i_rozhubleni_zvizdy_Vasylia_Pachovskoho.pdf? Розсипані перли і розгублені звізди Василя Пачовського: Нарис]… — С. 272</ref>. Весною 1910 року львівські артисти виставляли «Зоряний вінець» під час гастролей у [[Коломия|Коломиї]] і [[Чернівці|Чернівцях]].

У Меморіальному музеї Станіслава Людкевича збереглась програма Шевченківських вечорниць, влаштованих у березні 1909 року в [[Перемишль|Перемишлі]]. Згідно з нею «Зоряний вінець» був виконаний силами учнів місцевої української гімназії<ref>''Зубеляк М.'' [https://books.google.com.ua/books?id=3x3DEAAAQBAJ&pg=PA355&lpg=PA355&dq=Зубеляк+М.+Станіслав+Людкевич+і+«Молода+Муза»:&source=bl&ots=tpcCp3LTqe&sig=ACfU3U23jM7QawMI5p1EQjHmxtSxoULAJQ&hl=ru&sa=X&ved=2ahUKEwjO9OCDsMyAAxWcgP0HHa1PBGs4ChDoAXoECAcQAw#v=onepage&q=Зубеляк%20М.%20Станіслав%20Людкевич%20і%20«Молода%20Муза»%3A&f=false Станіслав Людкевич і «Молода Муза»: за матеріалами особистого архіву композитора] … — С. 362</ref>.
.

== Музичне оформлення ==
Музику до вистави «Зоряний вінець» написав композитор [[Людкевич Станіслав Пилипович|Станіслав Людкевич]]. Він є автором музичного твору для чоловічого хору а капелла «Хор підземних ковалів», обробки історичної пісні «Чорна рілля ізорана» та двох солоспівів для жіночого голосу в супроводі фортепіано «Ой вербо, вербо» і «Нині миру єсть спасеннє»<ref name=":1"/>.

Хорові композиції з трагедії «Зоряний вінець» увійшли до репертуару львівського студентського хору «Бандурист». У 1911 році «Хор підземних ковалів» у виконанні «Бандуриста» прозвучав на Шевченківському концерті у [[Львів|Львові]], а влітку того ж року об'єднаний чоловічий хор «Бандуриста» і «[[Львівський Боян|Львівського Бояна]]» з великим успіхом виконував цей твір в [[Золочів|Золочеві]] та інших містах [[Галичина|Галичини]].

У 1915 році «Хор підземних ковалів» відтворив великий хор [[Чернігівська духовна семінарія|Чернігівської духовної семінарії]], яким диригував [[Тичина Павло Григорович|Павло Тичина]]<ref>''Донець Г.'' [https://litgazeta.com.ua/articles/pavlo–tychyna–dyrygent/ Павло Тичина — диригент]{{Недоступне посилання}} // [[Українська літературна газета]]. — 2017. — № 2 (190)</ref>.

Велику популярність здобув також солоспів «Ой вербо, вербо», про що свідчать, зокрема, два видання твору різних років з нотної бібліотеки [[Людкевич Станіслав Пилипович|Станіслава Людкевича]]. На одному з них є автограф співачки [[Любич-Парахоняк Олександра Іванівна|Олександри Любич-Парахоняк]]. В основі солоспіву «Ой вербо, вербо» покладений текст народної пісні, який доповнив новими рядками [[Пачовський Василь Миколайович|Василь Пачовський]]<ref>''Зубеляк М.'' [https://books.google.com.ua/books?id=3x3DEAAAQBAJ&pg=PA355&lpg=PA355&dq=Зубеляк+М.+Станіслав+Людкевич+і+«Молода+Муза»:&source=bl&ots=tpcCp3LTqe&sig=ACfU3U23jM7QawMI5p1EQjHmxtSxoULAJQ&hl=ru&sa=X&ved=2ahUKEwjO9OCDsMyAAxWcgP0HHa1PBGs4ChDoAXoECAcQAw#v=onepage&q=Зубеляк%20М.%20Станіслав%20Людкевич%20і%20«Молода%20Муза»%3A&f=false Станіслав Людкевич і «Молода Муза»: за матеріалами особистого архіву композитора] … — С. 361—362</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* ''Балла Е.'' [https://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/bitstream/lib/30350/1/автобіографія_Василя_Пачовського.pdf Автобіографія Василя Пачовського] // Науковий вісник Ужгородського університету: збірка наукових статей. Серія Філологія. Вип. 9. — Ужгород, 2004. — С. 139—144.
* ''Донець Г.'' [https://litgazeta.com.ua/articles/pavlo–tychyna–dyrygent/ Павло Тичина — диригент] // [[Українська літературна газета]]. — 2017. — № 2 (190).
* ''[[Дорошенко Дмитро Іванович|Дорошенко Д.]]'' [https://libraria.ua/issues/920/64975/ З українських журналів] // [[Рада (газета)|Рада]]. — 1909. — № 210.
* '' [[Євшан Микола|Микола Євшан]]''. [https://chtyvo.org.ua/authors/Yevshan_Mykola/Krytyka_Literaturoznavstvo_Estetyka/ Критика. Літературознавство. Естетика] / Упоряд., передм. та прим. Н. Шумило. — Київ: Основи, 1998. — 657 с.
* ''Зубеляк М.'' [https://books.google.com.ua/books?id=3x3DEAAAQBAJ&pg=PA355&lpg=PA355&dq=Зубеляк+М.+Станіслав+Людкевич+і+«Молода+Муза»:&source=bl&ots=tpcCp3LTqe&sig=ACfU3U23jM7QawMI5p1EQjHmxtSxoULAJQ&hl=ru&sa=X&ved=2ahUKEwjO9OCDsMyAAxWcgP0HHa1PBGs4ChDoAXoECAcQAw#v=onepage&q=Зубеляк%20М.%20Станіслав%20Людкевич%20і%20«Молода%20Муза»%3A&f=false Станіслав Людкевич і «Молода Муза»: за матеріалами особистого архіву композитора] // Музей — платформа суспільного діалогу: Матеріали V науково-практичної конференції, Львів, 3—4 листопада 2022 року. — Львів, 2022. — С. 355—363.
* ''[[Карманський Петро Сильвестрович|Карманський П.]]'' Василя Пачовського «Сон української ночі» // [[Діло (газета)|«Діло»]]. — 1907. — № 261.
* ''[[Квасецький Андрій Теофілович|Квасецький А.]]'' [https://shron1.chtyvo.org.ua/Kvasetskyi_Andrii/Rozsypani_perly_i_rozhubleni_zvizdy_Vasylia_Pachovskoho.pdf? Розсипані перли і розгублені звізди Василя Пачовського: Нарис] // Жуличі. Василь Пачовський: Збірник історико-краєзнавчих і літературно-художніх творів. Упоряд., автор передмови та прим. [[Квасецький Андрій Теофілович|А. Т. Квасецький]]; автор післямови, голов. редактор [[Джуран Василь Тодорович|В. Т. . Джуран]]. — Чернівці: Зелена Буковина, 2013. — С. 237—316.
* ''[[Нахлік Євген Казимирович|Нахлік Є.]]'' Тарас Шевченко в літературно-художній інтерпретації Василя Пачовського // [https://diasporiana.org.ua/literaturoznavstvo/6581-sviti-tarasa-shevchenka-zbirnik-statey-do-175-richchya-z-dnya-narodzhennya/ Світи Тараса Шевченка]: зб. статтей до 185-річчя з дня народження поета / ред. Л. Залеська-Онишкевич [та ін.]. — Нью Йорк 2001. — (Записки ; Філологічна секція, т. 215). Т. 2. — 2001. — С. 193—209.
* ''Пасічник Р.'' [https://ludkevytch.in.ua/vasil-pachovskiy-i-stanislav-lyudkevich-na-perehresti-poeziyi-ta-muziki/ Василь Пачовський і Станіслав Людкевич: на перехресті поезії та музики]
* ''[[Франко Іван Якович|Франко І.]]'' [https://www.i-franko.name/uk/LitCriticism/1907/UkrLiteratura1904-1906.html Українська література 1904—1906 років] // Додаткові томи до зібрання творів у 50-и томах. — Київ: Наукова думка, 2010. — [https://chtyvo.org.ua/authors/Franko/Zibrannia_tvoriv_u_50_tomakh_t54/ Т. 54]. — С. 723—731.

== Посилання ==
* ''[[Пачовський Василь Миколайович|Пачовський В.]] [http://elib.nplu.org/object.html?id=9906 Сон української ночі]: Трагедія. — Львів: Накладом [[Петрицький Михайло Костянтинович|Михайла Петрицького]], 1903.

* ''[[Людкевич Станіслав Пилипович|Людкевич С.]]''. [https://shron1.chtyvo.org.ua/Liudkevych_Stanislav/Khor_pidzemnykh_kovaliv.pdf? Хор підземних ковалів]. З містерії «Зоряний вінець» В. Пачовського: Хор мужеський з фортепяном. — Львів: Видавництво Музичної Бібліотеки «Львівського Бояна», [19– –].

[[Категорія:Історична література]]
[[Категорія:Драматургія]]
[[Категорія:Українські п'єси]]
[[Категорія:Літературні твори 1903]]

title: Сон української ночи

Жанр: драма

Автор: Василь Пачовський

Мова: українська

Видавництво: Накладом Михайла Петрицького


text:
# Coryphodontidae
Coryphodontidae — вимерла родина пантодонтових ссавців, відома з пізнього палеоцену до середнього еоцену Євразії та Північної Америки. Типовий рід Coryphodon відомий приблизно з періоду переходу палеоцен-еоцен в Європі, на заході Сполучених Штатів, на півночі Канади та в Східній Азії. Решта родів відомі виключно з середнього еоцену Азії..
Останній відомий вид Coryphodon має білофодонтні моляри, подібні до пізніших, більш похідних корифодонтів, і, швидше за все, Coryphodon є примітивним сестринським таксоном для решти родів, і вся лінія (або лінії) походить із цього роду. Дві корифодонтиди, значно більші за корифодон, але ендемічні для Китаю, азіокорифодон і гетерокорифодонт, мають більш розвинений двофодонтний зубний ряд. Метакорифодон є морфологічно перехідним між Coryphodon і Eudinoceras.
Корипоходонтиди були тваринами, що повільно зростали й довго жили і дослідження великої вибірки особин з однієї місцевості, які, як припускають, належать до однієї популяції, свідчать про те, що корифодонтиди мали полігінну соціальну структуру, в якій самці та самки досягали статевої зрілості в різному віці.

title: Coryphodontidae

wikitext:
{{Automatic Taxobox
|fossil_range = {{Fossil range|Late Paleocene|Middle Eocene}}
|image = Cambridge Natural History Mammalia Fig 115.jpg
|image_caption = Скелет ''Coryphodon''
|parent_authority = {{Harvnb|Simons|1960}}
|taxon = Coryphodontidae
|authority = {{Harvnb|Marsh|1876}}
|display_parents = 2
|subdivision_ranks = Роди
|subdivision_ref = <ref>[https://paleobiodb.org/classic/checkTaxonInfo?a=checkTaxonInfo&taxon_no=40573 Coryphodontidae in the Paleobiology Database]</ref>
|subdivision =
* †''[[Asiocoryphodon]]''
{{Harvnb|Xu|1976}}
* †''[[Coryphodon]]'' ({{тип}})
{{Harvnb|Owen|1845}}
* †''[[Eudinoceras]]''
{{Harvnb|Osborn|1924}}
* †''[[Heterocoryphodon]]''
{{Harvnb|Lucas|Tong|1987}}
* †''[[Hypercoryphodon]]''
{{Harvnb|Osborn|Granger|1932}}
* †''[[Metacoryphodon]]''
{{Harvnb|Chow|Qi|1982}}
* †''[[Procoryphodon]]''
{{Harvnb|Flerow|1957}}
|synonyms =
* Bathmodontidae
}}
'''Coryphodontidae''' — вимерла [[родина (біологія)|родина]] пантодонтових ссавців, відома з пізнього [[палеоцен]]у до середнього [[еоцен]]у [[Євразія|Євразії]] та [[Північна Америка|Північної Америки]]<ref name="IVPP-CAS">{{Cite web |title=New Material of Mammal Coryphodontid Found From the Erlian Basin Of Nei Mongol |publisher=Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology, Chinese Academy of Sciences |url=http://english.ivpp.cas.cn/rh/rp/201208/t20120809_89727.html |date=2012 |access-date=20.07.2013}}</ref>. Типовий рід ''Coryphodon'' відомий приблизно з періоду переходу палеоцен-еоцен в Європі, на заході Сполучених Штатів, на півночі Канади та в Східній Азії. Решта родів відомі виключно з середнього еоцену Азії.<ref>{{Harvnb|Lucas|Tong|1988|loc=Introduction}}</ref>.

Останній відомий вид ''Coryphodon'' має білофодонтні моляри, подібні до пізніших, більш похідних корифодонтів, і, швидше за все, ''Coryphodon'' є примітивним сестринським таксоном для решти родів, і вся лінія (або лінії) походить із цього роду<ref>{{Harvnb|Uhen|Gingerich|1995|p=265}}</ref>. Дві корифодонтиди, значно більші за корифодон, але ендемічні для Китаю, азіокорифодон і гетерокорифодонт, мають більш розвинений двофодонтний зубний ряд<ref>{{Harvnb|Lucas|2001|p=213}}</ref>. Метакорифодон є морфологічно перехідним між ''Coryphodon'' і ''Eudinoceras''<ref>{{Harvnb|Chow|Qi|1982|p=312}}</ref>.

Корипоходонтиди були тваринами, що повільно зростали й довго жили і дослідження великої вибірки особин з однієї місцевості, які, як припускають, належать до однієї популяції, свідчать про те, що корифодонтиди мали полігінну соціальну структуру, в якій самці та самки досягали статевої зрілості в різному віці<ref name="IVPP-CAS" /><ref>{{Harvnb|Mao|Wang|2012|p=276}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Refbegin|30em}}
* {{Cite journal
 | last1 = Chow | first1 = Minchen
 | last2 = Qi | first2 = Tao
 | title = Mammals from the Middle Eocene Kuanchuang Formation of Xintai, Shandong
 | language = Chinese, English
 | year = 1982 | journal = Vertebrata PalAsiatica | volume = 20 | issue = 4 | pages = 302–14
 | url = http://www.ivpp.cas.cn/cbw/gjzdwxb/xbwzxz/200903/W020090813374643228302.pdf | access-date = 20.07.2013
 }}
* {{Cite journal
 | last = Cope | first = E. D. | authorlink = Edward Drinker Cope
 | title = On the short footed Ungulata of the Eocene of Wyoming
 | year = 1873 | journal = Proceedings of the American Philosophical Society | volume = 13 | pages = 38–74
 | url = https://archive.org/stream/proceedingsofame13amer#page/38/mode/2up | access-date = 20.07.2013
 }}
* {{Cite journal
 | last = Flerow | first = Constantin C.
 | title = A new coryphodont from Mongolia, and on evolution and distribution of Pantodonta
 | year = 1957 | journal = Vertebrata PalAsiatica | volume = 1 | issue = 2 | pages = 73–81
 | url = http://www.ivpp.cas.cn/cbw/gjzdwxb/xbwzxz/200903/W020090813374643228302.pdf | access-date = 20.07.2013
 }}
* {{Cite book
 | last = Lucas | first = Spencer G.
 | title = Chinese Fossil Vertebrates
 | year = 2001 | publisher = Columbia University Press
 | url = https://books.google.com/books?id=AzHUXy7HGo4C&pg=PA213 | access-date = 20.07.2013
 | isbn = 9780231504614 }}
* {{Cite journal
 | last1 = Lucas | first1 = Spencer G.
 | last2 = Tong | first2 = Yongsheng
 | title = A New Coryphodontid (Mammalia, Pantodonta) from the Eocene of China
 | year = 1987 | journal = Journal of Vertebrate Paleontology | volume = 7 | issue = 4 | pages = 362–72
 | jstor = 4523161 | doi=10.1080/02724634.1988.10011670}}
* {{Cite journal
 | last = Osborn | first = O. C. | authorlink = Othniel Charles Marsh
 | title = On some characters of the genus ''Coryphodon'' uhen
 | year =  1876 | journal = American Journal of Science | volume = 3 | pages = 425–28
 | url = https://archive.org/stream/mobot31753002152897#page/n445/mode/2up | access-date = 20.07.2013
 }}
* {{Cite journal
 | last1 = Osborn | first = H. F.
 | last2 = Granger | first2 = Walter
 | title = Coryphodonts and Uintatheres from the Mongolian Expedition of 1930
 | year = 1932 | journal = American Museum Novitates | issue = 552
 | url = http://digitallibrary.amnh.org/dspace/bitstream/handle/2246/3000/N0552.pdf?sequence=1 | access-date = 20.07.2013
 }}
* {{Cite journal
 | last = Osborn | first = H. F.
 | title = ''Eudinoceras'', Upper Eocene amblypod of Mongolia
 | year = 1924 | journal = American Museum Novitates | issue = 145
 }}
* {{Cite book
 | last = Owen | first = R. | authorlink = Richard Owen
 | title = Odontography; a treatise on the comparative anatomy of the teeth
 | year = 1845 | publisher = Hippolyte Bailliere | location = London
 | url = https://archive.org/stream/odontographyortr01owen#page/608/mode/2up | access-date = 20.07.2013
 | oclc = 727240564 }}
* {{Cite journal
 | last = Simons | first = Elwyn L.
 | title = The Paleocene Pantodonta
 | location = Philadelphia | publisher = American Philosophical Society
 | year = 1960 | journal = Transactions of the American Philosophical Society | volume = 50 | issue = 6
 | pages = 3–99
 | doi = 10.2307/1005810
 | oclc = 1891164 | jstor = 1005810 }}
* {{Cite journal
 | last1 = Uhen | first1 = Mark D.
 | last2 = Gingerich | first2 = Philip D.
 | title = Evolution of ''Coryphodon'' (Mammalia, Pantodonta) in the Late Paleocene and Early Eocene of Northwestern Wyoming
 | year = 1995 | journal = Contributions from the Museum of Paleontology, University of Michigan | volume = 29 | issue = 10 | pages = 259–89
 | url = http://deepblue.lib.umich.edu/bitstream/handle/2027.42/48649/ID516.pdf | access-date = 20.07.2013
 | oclc = 742731820 }}
* {{Cite journal
 | last1 = Mao | first1 = Fang-Yuan
 | last2 = Wang | first2 = Yuan-Qing
 | title = Coryphodontids (Mammalia: Pantodonta) from the Erlian Basin of Nei Mongol, China, and their biostratigraphic implications
 | language = Chinese, English
 | year = 2012 | journal = Vertebrata PalAsiatica | volume = 50 | issue = 3 | pages = 258–80
 | url = http://www.ivpp.cas.cn/cbw/gjzdwxb/xbwzxz/201208/P020120803321948372409.pdf | access-date = 20.07.2013
 }}
* {{Cite journal
 | last = Xu | first = Y.
 | year = 1976
 | title = Some new forms of Coryphodontidae from the early Eocene of Xichuan, Honan
 | language = Chinese
 | journal = Vertebrata PalAsiatica | volume = 14 | pages = 185–93
 | url = http://www.ivpp.cas.cn/cbw/gjzdwxb/xbwzxz/200905/W020090813376943676915.pdf | access-date = 20.07.2013
 }}
{{Refend}}

{{Eutheria|P.}}
{{Taxonbar|from=Q15728803}}

[[Категорія:Родини ссавців]]
[[Категорія:Фауна палеоцену]]
[[Категорія:Фауна еоцену]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: †Cimolesta

Підряд: †Pantodonta

Надродина: †Coryphodontoidea · Simons, 1960

Родина: †Coryphodontidae · Marsh, 1876

title: Роди

Роди: - †Asiocoryphodon · Xu, 1976 - †Coryphodon (типовий) · Owen, 1845 - †Eudinoceras · Osborn, 1924 - †Heterocoryphodon · Lucas та Tong, 1987 - †Hypercoryphodon · Osborn та Granger, 1932 - †Metacoryphodon · Chow та Qi, 1982 - †Procoryphodon · Flerow, 1957

title: Синоніми

Синоніми: - Bathmodontidae


text:
# Валтирєво
Валтирєво (рос. Валтырево) — присілок в Вачському районі Нижньогородської області Російської Федерації.
Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Казаковська сільрада.

## Історія
Від 2009 року входить до складу муніципального утворення Казаковська сільрада.

## Населення
| 1999 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 5    | ↘0   | →0   |

title: Валтирєво

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Валтирєво
|назва ін.       = Валтырево
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Нижньогородська область]]
|район           = [[Вачський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Казаковська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{стабільно}} 0
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Нижньогородська область
}}
'''Валтирєво''' ({{lang-ru|Валтырево}}) — [[присілок]] в [[Вачський район|Вачському районі]] [[Нижньогородська область|Нижньогородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Казаковська сільрада]].

== Історія ==

Від 2009 року входить до складу муніципального утворення Казаковська сільрада<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/465518568 |title=Реестр административно-территориальных образований, городских и сельских населённых пунктов Нижегородской области |access-date=2019-10-25 |archive-date=2019-10-21 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191021153124/http://docs.cntd.ru/document/465518568 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Валтырево }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Вачський район}}
{{Russia-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Росія}}
[[Категорія:Населені пункти Вачського району]]

title: присілок Валтирєво

Суб'єкт Російської Федерації: Нижньогородська область

Муніципальний район: Вачський район

Поселення: Казаковська сільрада

title: Основні дані

Населення: ▬ 0

Основні дані:
Мапа
· Валтирєво · Валтирєво


text:
# Магнус Єрнемір
Магнус Єрнемір  (швед. Magnus Jernemyr, 18 червня 1976) — шведський гандболіст, олімпійський медаліст.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада   | Дисципліна | Місце |
| ----------- | ---------- | ----- |
| Лондон 2012 | гандбол    | 2     |

## Зовнішні посилання
- Досьє на sport.references.com [Архівовано 16 грудня 2012 у Wayback Machine.]

title: Магнус Єрнемір

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Magnus Jernemyr
| повне_ім'я = Eric Gösta Magnus Jernemyr
| зображення =  Magnus Jernemyr 01.jpg
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[шведи|швед]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 18.6.1976
| місце_народження = [[Сала (Швеція)|Сала]], [[Вестманланд (лен)|Вестманланд]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 200 см
| вага = 113 кг
| вебсторінка  =
| країна = [[Швеція]]
| вид_спорту = [[гандбол]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =  FC Barcelona, Barcelona (ESP)
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalOlympic}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]]| гандбол}}
| show-medals = yes
}}
'''Магнус Єрнемір ''' ({{lang-sv|Magnus Jernemyr}}, [[18 червня]] [[1976]]) — [[Швеція|шведський]] [[гандбол]]іст, [[Олімпійські ігри|олімпійський]] медаліст.

== Виступи на Олімпіадах ==

{|class = "wikitable"
!Олімпіада!! Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]] || гандбол || 2
|-

|}

== Зовнішні посилання ==
* [http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/je/magnus-jernemyr-1.html Досьє на sport.references.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121216215002/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/je/magnus-jernemyr-1.html |date=16 грудня 2012 }}

{{sportsman-stub}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Єрнемір Магнус}}

[[Категорія:Шведські гандболісти]]
[[Категорія:Гандболісти на літніх Олімпійських іграх 2012]]
[[Категорія:Шведські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 2012]]
[[Категорія:Спортсмени Уппсали]]

title: Загальна інформація

Національність: швед

Громадянство: Швеція

Народження: 18 червня 1976 (48 років) · Сала, Вестманланд

title: Спорт

Країна: Швеція

Вид спорту: гандбол

Клуб: FC Barcelona, Barcelona (ESP)

Команда: FC Barcelona Handbold і Барселона

title: Олімпійські ігри

Срібло: Лондон 2012 · гандбол


text:
# Ophioscincus truncatus
Ophioscincus truncatus — вид сцинкоподібних ящірок родини сцинкових (Scincidae). Ендемік Австралії.

## Поширення і екологія
Ophioscincus truncatus мешкають в горах і прибережних районах на південному сході Квінсленду та на північному сході Нового Південного Уельсу, зокрема на сусідніх островах. Вони живуть у вологих і сухих тропічних і субтропічних лісах та в сухих чагарникових заростях.

title: Ophioscincus truncatus

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Ophioscincus truncatus''
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=109480861|title=Ophioscincus truncatus|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.2|accessdate=05 травня 2023}}</ref>
| image =Short-limbed Snake-skink (Ophioscincus truncatus) (10041161264).jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| infraordo = [[Сцинкоподібні]] (Scincomorpha)
| familia = [[Сцинкові]] (Scincidae)
| genus = ''[[Ophioscincus]]''
| species = '''''O. truncatus'''''
| binomial = ''Ophioscincus truncatus''
| binomial_authority = ([[Вільгельм Петерс|Peters]], 1876)
| synonyms =''Coloscincus truncatus''
''Lygosoma truncatum''
''Anomalopus truncatus''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Ophioscincus truncatus
| commonscat = Ophioscincus truncatus
| commons = Ophioscincus truncatus
}}
'''''Ophioscincus truncatus''''' — вид [[Сцинкоподібні|сцинкоподібних]] [[Ящірки|ящірок]] родини [[Сцинкові|сцинкових]] (Scincidae)<ref>{{NRDB species|genus=Ophioscincus|species=truncatus}}</ref>. [[Ендемік]] [[Австралія|Австралії]].

== Поширення і екологія ==
''Ophioscincus truncatus'' мешкають в горах і прибережних районах на південному сході [[Квінсленд]]у та на північному сході [[Новий Південний Уельс|Нового Південного Уельсу]], зокрема на сусідніх островах. Вони живуть у вологих і сухих тропічних і субтропічних лісах та в сухих чагарникових заростях.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q3014207}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Сцинкові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1876]]
[[Категорія:Плазуни Австралії]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Австралії]]

title: ?Ophioscincus truncatus

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Інфраряд: Сцинкоподібні (Scincomorpha)

Родина: Сцинкові (Scincidae)

Рід: Ophioscincus

Вид: O. truncatus

Вікісховище: Ophioscincus truncatus

Віківиди: Ophioscincus truncatus


text:
# Число Шищенка
Число Шищенка (англ. Shyschenko number; нім. Schischtschenko-Zahl f) — безрозмірне відношення сил інерції і сил пластичності (параметр пластичності):
Shi = v2ρ/τo ,
де v — швидкість потоку в'язко-пластичної рідини, м/с; ρ — густина, кг/м3; τo — динамічне напруження зсуву, Н/м2.

title: Число Шищенка

wikitext:
'''Число Шищенка''' ({{lang-en|Shyschenko number}}; {{lang-de|Schischtschenko-Zahl f}}) — безрозмірне відношення сил [[інерція|інерції]] і сил [[пластичність|пластичності]] (параметр пластичності):

::::::::: '''''Shi = v2ρ/τo''''' ,

де '''''v''''' — швидкість потоку в'язко-пластичної рідини, м/с; '''''ρ''''' — [[густина]], кг/м3; '''''τo''''' — динамічне [[напруження зсуву]], Н/м2.

== Література ==
* {{МГЕ}}
* Бойко В. С., Бойко Р. В. Тлумачно-термінологічний словник-довідник з нафти і газу. Тт. 1-2, 2004—2006 рр. 560 + 800 с.

{{Physics-stub}}
{{Критерій подібності}}
[[Категорія:Критерії подібності]]


text:
# Свантеполк Кнудссон
Свантеполк Кнудссон (помер бл. 1310) — шведський лицар і радник. Він був впливовим феодалом в Естерйотланді.

## Біографія
Його батьком був Кнуд Вальдемарсен (бл. 1205-1260), герцог Ревелю, Блекінге і Лолланну, що своєю чергою був позашлюбним сином данського короля Вальдемара II (1170–1241)  Його мати була померанкою, ім’я якої достеменно невідоме, але вказується, що вона походила з герцогської родини Східної Померанії. Ім'я Свантеполк могло нагадувати про якогось родича слов'янських князівських династій по материнській лінії, можливо князя Святополка I. Його братом був Ерік, герцог Халландський.
Свантеполк оселився у Вібі в Естерйотланді наприкінці 13 століття. Він був лицарем і радником приблизно з 1290 року, а також, як феодал, виконував обов'язки місцевого судді. Його маєток знаходився в Остра Рид, парафії Седерчепінг.  Він став юстиціарем (лагманом) Естерйотланда.
Його дружиною була Бенедикта з Білбо (пом. 1261), донька Суне Фолкессона (пом. 1247), онука графа Біргера Брози (пом. 1202). Матір'ю Бенедикти була Гелена Сверкерсдоттер, дочка шведського короля Сверкера II і його першої дружини Бенедикти Еббесдоттер з Гвіде (пом. бл. 1200). Вона була сестрою королеви Катаріни Сунесдоттер (бл. 1215 – 1252), дружини короля Швеції Еріка XI.
Свантеполк Кнудссон був батьком Інгрід Свантеполксдоттер (пом. бл. 1350), дружини Фольке Альготссона (пом. бл. 1310), а пізніше абатиси абатства Врета. Вони були батьками шведського радника Кнута Фолькессона (пом. 1348).
Дочки Свантеполка та Бенедикти вийшли заміж за шведських сеньйорів і стали родоначальницями кількох шведських дворянських родів.

title: Свантеполк Кнудссон

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Свантеполк Кнудссон''' (помер бл. 1310) — шведський лицар і радник. Він був впливовим феодалом в [[Естерйотланд (ландскап)|Естерйотланді]]. <ref>Roger Axelsson [https://sok.riksarkivet.se/sbl/artikel/34741 ''Svantepolk Knutsson''] Swedish biographical dictionary</ref> <ref>{{Cite web|url=https://sok.riksarkivet.se/sbl/mobil/Artikel/11021#/sbl/Mobil/Artikel/34741|title=Svantepolk Knutsson|website=Svenskt biografiskt lexikon|last=Roger Axelsson|accessdate=1 квітня 2020}}</ref>[[Файл:COA family sv Svantepolk Knutssons ätt.svg|мини|200px|Родовий герб Свантеполка Кнудссона]]

== Біографія ==
Його батьком був Кнуд Вальдемарсен (бл. 1205-1260), [[герцог]] Ревелю, [[Блекінге (ландскап)|Блекінге]] і [[Лолланн|Лолланну]], що своєю чергою був позашлюбним сином данського короля [[Вальдемар II|Вальдемара II]] (1170–1241) <ref>{{Cite web|url=https://runeberg.org/dbl/9/0274.html|title=Knud (Valdemarsen, 1205-1260|website=Dansk biografisk Lexikon|accessdate=1 серпня 2020}} by a Swedish lady, Helena, daughter of Earl Guttorm.
</ref> Його мати була [[Поморяни (плем'я)|померанкою]], ім’я якої достеменно невідоме, але вказується, що вона походила з герцогської родини [[Східна Померанія|Східної Померанії]]. Ім'я Свантеполк могло нагадувати про якогось родича слов'янських князівських династій по материнській лінії, можливо князя [[Святополк I (князь Східної Померанії)|Святополка I]]. Його братом був [[Eric, Duke of Halland|Ерік, герцог Халландський]].

Свантеполк оселився у Вібі в [[Естерйотланд (ландскап)|Естерйотланді]] наприкінці 13 століття. Він був лицарем і радником приблизно з 1290 року, а також, як феодал, виконував обов'язки місцевого судді. Його маєток знаходився в Остра Рид, парафії [[Седерчепінг]]. <ref>{{Cite web|url=https://runeberg.org/rosenberg/2/1226.html|title=Östra Ryd i Östergötlands län|website=Geografiskt-statistiskt handlexikon öfver Sverige|accessdate=1 серпня 2020}}</ref> Він став [[Закономовець|юстиціарем (лагманом)]] [[Естерйотланд (ландскап)|Естерйотланда]].

Його дружиною була [[Бенґта Сунесдоттер|Бенедикта з Білбо]] (пом. 1261), донька Суне Фолкессона (пом. 1247), онука графа [[Бірґер Броса|Біргера Брози]] (пом. 1202). Матір'ю Бенедикти була [[Гелена Шведська (ХІІІ століття)|Гелена Сверкерсдоттер]], дочка [[Сверкер II|шведського короля Сверкера II]] і його першої дружини [[Бенедикта Еббесдоттер Гвідська|Бенедикти Еббесдоттер з Гвіде]] (пом. бл. 1200). Вона була сестрою королеви [[Катаріна Сунесдоттер|Катаріни Сунесдоттер]] (бл. 1215 – 1252), дружини короля [[Ерік XI Еріксон|Швеції Еріка XI]]. <ref>{{Cite web|url=https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=18235|title=Birger Brosa|website=Svenskt biografiskt lexikon|accessdate=1 серпня 2020}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=12809|title=Helena|website=Svenskt biografiskt lexikon|accessdate=1 квітня 2020}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=18473|title=Benedicta|website=Svenskt biografiskt lexikon|accessdate=1 квітня 2020}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://sok.riksarkivet.se/SBL/Presentation.aspx?id=12402|title=Katarina|website=Svenskt biografiskt lexikon|accessdate=1 серпня 2020}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=34731|title=Sune Folkesson|website=Svenskt biografiskt lexikon|accessdate=1 серпня 2020}}</ref>

Свантеполк Кнудссон був батьком [[Інгрід Свантеполксдоттер]] (пом. бл. 1350), дружини Фольке Альготссона (пом. бл. 1310), а пізніше абатиси абатства Врета. Вони були батьками шведського радника Кнута Фолькессона (пом. 1348). <ref>{{Cite web|url=https://sv.wikisource.org/wiki/Vreta_kloster:_Klosterpersonalen|title=Ingrid Svantespolksdotter|website=Vreta kloster: Klosterpersonalen|accessdate=1 серпня 2020}}</ref> <ref>{{Cite web|url=https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=5661|title=Svenskt biografiskt lexikon|website=Knut Folkesson|accessdate=1 серпня 2020}}</ref>

Дочки Свантеполка та Бенедикти вийшли заміж за шведських сеньйорів і стали родоначальницями кількох шведських дворянських родів.

== Список літератури ==
{{Reflist|2}}
[[Категорія:Естрідсени]]
[[Категорія:Шведські таємні радники]]
[[Категорія:Померли 1310]]

title: Дата народження

Дата народження: 13 століття

Батько: Canute, Duke of Estoniad

Мати: Hedvig Svantepolksdotterd

Брат/сестра: Erik Knudsen of Sønderhallandd

У шлюбі з: Бенгта Сунесдоттер

Дитина: Katarina Svantepolksdotterd, Інгрід Свантеполксдоттер, Ingeborg Svantepolksdotter of Vibyd і Ingegerd Svantepolksdotter of Viby, heiress, lady of Händelööd

Рід: Естрідсени


text:
# Лопато-Загорський Володимир Миколайович
Володимир Миколайович Лопато-Загорський (біл. Уладзімір Мікалаевіч Лапата-Загорскі; нар. 1968, Берестя) — білоруський дипломат.

## Біографія
Закінчив Московський державний інститут міжнародних відносин в 1994 році. У 1994—1996 роках — аташе, третій секретар відділу Азії і Африки, Міністерство закордонних справ Республіки Білорусь. У 1997—1998 роках — начальник відділу Азії Четвертого політичного управління, Міністерство закордонних справ Республіки Білорусь. У 1998—1999 роках — виконувач обов'язків начальника Четвертого політичного управління, Міністерство закордонних справ Республіки Білорусь. У 1999—2000 роках — заступник начальника управління Азії та Африки, Міністерство закордонних справ. У 2000—2001 роках — начальник управління Азії та Африки, Міністерство закордонних справ, У 2001—2008 роках — Надзвичайний і Повноважний Посол Республіки Білорусь в Сирійській Арабській Республіці, в Ліванській Республіці та Йорданському Хашимітському Королівстві (за сумісництвом).
У 2008—2011 роках — начальник управління Азії та Африки, Міністерство закордонних справ.
З 2011 року — Надзвичайний і Повноважний Посол Республіки Білорусь в Республіці Індонезії (з листопада 2011 р.), Надзвичайний і Повноважний Посол Республіки Білорусь в Австралії (з лютого 2012 року. до червня 2014 року), Малайзії, Республіці Сінгапур та Республіці Філіппіни за сумісництвом (з лютого 2012 року), Постійний представник Республіки Білорусь при Асоціації держав Південно-Східної Азії (АСЕАН) за сумісництвом (з вересня 2013 р.)
14 вересня 2017 року Указом Президента Республіки Білорусь звільнений з посади Надзвичайного і Повноважного Посла Республіки Білорусь в Республіці Індонезії і за сумісництвом в Малайзії, Республіці Сінгапур та Республіці Філіппіни, Постійного представника Республіки Білорусь при Асоціації держав Південно-Східної Азії (АСЕАН) у зв'язку з переведенням до іншого наймача.

title: Лопато-Загорський Володимир Миколайович

wikitext:
{{Особа}}
'''Володимир Миколайович Лопато-Загорський''' ({{lang-be|Уладзімір Мікалаевіч Лапата-Загорскі}}; нар. {{Дата народження|||1968}}, [[Берестя]]) — [[білорусь]]кий дипломат.

== Біографія ==
Закінчив [[Московський державний інститут міжнародних відносин]] в 1994 році. У 1994—1996 роках — аташе, третій секретар відділу Азії і Африки, Міністерство закордонних справ Республіки Білорусь. У 1997—1998 роках — начальник відділу Азії Четвертого політичного управління, Міністерство закордонних справ Республіки Білорусь. У 1998—1999 роках — виконувач обов'язків начальника Четвертого політичного управління, Міністерство закордонних справ Республіки Білорусь. У 1999—2000 роках — заступник начальника управління Азії та Африки, Міністерство закордонних справ. У 2000—2001 роках — начальник управління Азії та Африки, Міністерство закордонних справ, У 2001—2008 роках — Надзвичайний і Повноважний Посол Республіки Білорусь в [[Сирія|Сирійській Арабській Республіці]], в [[Ліван|Ліванській Республіці]] та [[Йорданія|Йорданському Хашимітському Королівстві]] (за сумісництвом).

У 2008—2011 роках — начальник управління Азії та Африки, Міністерство закордонних справ.

З 2011 року — Надзвичайний і Повноважний Посол Республіки Білорусь в [[Індонезія|Республіці Індонезії]] (з листопада 2011 р.), Надзвичайний і Повноважний Посол Республіки Білорусь в [[Австралія|Австралії]] (з лютого 2012 року. до червня 2014 року), [[Малайзія|Малайзії]], [[Сінгапур|Республіці Сінгапур]] та [[Філіппіни|Республіці Філіппіни]] за сумісництвом (з лютого 2012 року), Постійний представник Республіки Білорусь при [[Асоціація держав Південно-Східної Азії|Асоціації держав Південно-Східної Азії (АСЕАН)]] за сумісництвом (з вересня 2013 р.)

[[14 вересня]] [[2017]] року Указом Президента Республіки Білорусь звільнений з посади Надзвичайного і Повноважного Посла Республіки Білорусь в Республіці Індонезії і за сумісництвом в Малайзії, Республіці Сінгапур та Республіці Філіппіни, Постійного представника Республіки Білорусь при Асоціації держав Південно-Східної Азії (АСЕАН) у зв'язку з переведенням до іншого наймача<ref>{{Cite web|url=http://www.pravo.by/document/?guid=12551&p0=P31700330&p1=1|title=Указ Президента Республики Беларусь от 14 сентября 2017 № 330 «О В. Н. Лопато-Загорском»|first=|last=|authorlink1=|date=14.09.2017|month=|year=|website=|publisher=Национальный правовой Интернет-портал Республики Беларусь|location=|page=|pages=|at=|language=ru|trans_title=|format=|doi=|archiveurl=|archivedate=|accessdate=|quote=|ref=|separator=|postscript=}}</ref>.

== Див. також ==
* [[Мовчан Андрій Леонідович]]
* [[Остапенко Володимир Аркадійович]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ізольована стаття|кластер3}}
[[Категорія:Білоруські дипломати]]
[[Категорія:Випускники Московського державного інституту міжнародних відносин]]
[[Категорія:Посли Республіки Білорусь в Сирії]]
[[Категорія:Посли Республіки Білорусь в Індонезії]]

title: Лопато-Загорський Володимир Миколайович

Народився: 1968 · Берестя, Білоруська РСР, СРСР

Країна: Білорусь

Діяльність: дипломат

Посада: ambassador of Belarus to Indonesiad


text:
# Ковалевиці (Західнопоморське воєводство)
Ковалевиці (пол. Kowalewice) — село в Польщі, у гміні Дарлово Славенського повіту Західнопоморського воєводства.
Населення — 240 осіб (2011).
У 1975—1998 роках село належало до Кошалінського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 120     | 26                 | 85               | 9                    |
| Жінки    | 120     | 26                 | 74               | 20                   |
| Разом    | 240     | 52                 | 159              | 29                   |

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Ковалевиці
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Kowalewice}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Західнопоморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Славенський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Дарлово (гміна){{!}}Дарлово
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 240
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 94
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = ZSL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0305449
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Ковалевиці}}

'''Ковалевиці''' ({{lang-pl|Kowalewice}}) — село в Польщі, у [[Дарлово (гміна)|гміні Дарлово]] [[Славенський повіт|Славенського повіту]] [[Західнопоморське воєводство|Західнопоморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:240}} {{МНОЖИНА:240|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975—1998 роках]] село належало до [[Кошалінське воєводство|Кошалінського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=120 |ЧолПре=26 |ЧолПрац=85 |ЧолПост=9
|Жін=120 |ЖінПре=26 |ЖінПрац=74 |ЖінПост=20
|Разом=240 |РазомПре=52 |РазомПрац=159 |РазомПост=29
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS, працездатний вік для чоловіків становить 18—64 років, для жінок — 18—59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 Вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Дарлово}}

[[Категорія:Села Славенського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Західнопоморське воєводство

Повіт: Славенський повіт

Гміна: Дарлово

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: ZSL

OSM: ↑2908813 ·R (Ґміна Дарлово)


text:
# Солине (Босилєво)
45°21′ пн. ш. 15°18′ сх. д. / 45.35° пн. ш. 15.30° сх. д.
Солине (хорв. Soline) — населений пункт у Хорватії, в Карловацькій жупанії у складі громади Босилєво.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 38 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

title: Солине (Босилєво)

wikitext:
{{coord|45.35|15.30|display=title}}
{{Infobox Settlement
| name = Солине
| other_name = Soline
| image_skyline =
| pushpin_map = Хорватія
| latd = 45.35| latNS = N
| longd = 15.30| longEW = E
| subdivision_type = [[Країна]]
| subdivision_name = {{CRO}}
| subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Хорватії|Жупанія]]
| subdivision_name1 = [[Карловацька жупанія|Карловацька]]
| population_as_of = 2011
| population_total = 38
| website =
| postal_code =
| postal_code_type = Поштовий індекс
| elevation_m =
| timezone = UTC+1
}}
{{Однофамільці|Солине}}
'''Солине''' ({{lang-hr|Soline}}) — населений пункт у [[Хорватія|Хорватії]], в [[Карловацька жупанія|Карловацькій жупанії]] у складі громади [[Босилєво]].

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 38 осіб<ref name="census2011">{{cite web
|url = https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup04.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language = хорв.
|accessdate=30 січня 2018
}}</ref>.

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=30 січня 2018
|archive-date=2021-05-09
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210509033243/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210509033243/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3 |date=2021-05-09 }}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=200
|Крок більшої шкали=50
|Крок меншої шкали=10
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=83
|Рік2=1869|Значення2 =104
|Рік3=1880|Значення3 =106
|Рік4=1890|Значення4 =108
|Рік5=1900|Значення5 =93
|Рік6=1910|Значення6 =91
|Рік7=1921|Значення7 =75
|Рік8=1931|Значення8 =81
|Рік9=1948|Значення9 =95
|Рік10=1953|Значення10 =89
|Рік11=1961|Значення11 =88
|Рік12=1971|Значення12 = 77
|Рік13=1981|Значення13 = 67
|Рік14=1991|Значення14 = 75
|Рік15=2001|Значення15 = 44
|Рік16=2011|Значення16 = 38
}}

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}

{{Croatia-geo-stub}}
{{Карловацька жупанія}}
[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]
[[Категорія:Карловацька жупанія]]

title: Координати: 45°21′ пн. ш. 15°18′ сх. д. / 45.35° пн. ш. 15.30° сх. д.

Країна: Хорватія

Жупанія: Карловацька

Населення (2011)


text:
# Гаврилівська волость (Олександрівський повіт)
Гаврилівська волость — адміністративно-територіальна одиниця Олександрівського повіту Катеринославської губернії.
Станом на 1886 рік складалася з 8 поселень, 3 сільських громад. Населення — 11681 особа (5935 чоловічої статі та 5746 — жіночої), 1732 дворових господарств.
|                     | Площа, десятин | У тому числі орної, десятин |
| ------------------- | -------------- | --------------------------- |
| Сільських громад    | 36537          | 23931                       |
| Приватної власності | —              | —                           |
| Казенної власності  | 62             | 20                          |
| Іншої власності     | 240            | 120                         |
| Загалом             | 36839          | 24071                       |

Основні поселення волості:
- Гаврилівка — село при річці Кам'янка та балці Берестовій за 115 верст від повітового міста, 6350 осіб, 963 двори, православна церква, школа, богодільня, земська станція, 2 лавки, постоялий двір. За 7 верст — залізнична станція Краснокутівка.
- Іванівка — село при річці Вовчій, 4885 осіб, 708 дворів, православна церква, школа, 2 лавки.

wikitext:
{{Otheruses|Гаврилівська волость}}
{{Адміністративна одиниця Російської імперії
 |назва         = Гаврилівська волость
 |статус        = волость
 |Герб          =
 |герб_підпис   =
 |карта         =
 |центр         = [[Гаврилівка (Покровський район)|Гаврилівка]]
 |утворена      =
 |Площа         = 36839
 |Одиниця       = [[Десятина (одиниця площі)|дес.]]
 |Дата обрахунку= [[1886]]
 |Населення     = 11681
 |Дата перепису = [[1886]]
 |до            =
 |після         =
}}
'''Гаврилівська волость''' — [[адміністративно-територіальна одиниця]] [[Олександрівський  повіт (Катеринославська губернія)|Олександрівського повіту]] [[Катеринославська губернія|Катеринославської губернії]].

Станом на [[1886]] рік складалася з 8 поселень, 3 сільських громад. Населення — 11681 особа (5935 чоловічої статі та 5746 — жіночої), 1732 дворових господарств<ref>{{ВВСЕР-8-1886}}</ref>.

{| align="center" class="standard"
|+Земля волості
! |
! |Площа, десятин
! |У тому числі орної, десятин
|-----
! Сільських громад
| align=right| 36537
| align=right| 23931
|-----
! Приватної власності
| align=right| —
| align=right| —
|-----
! Казенної власності
| align=right| 62
| align=right| 20
|-----
! Іншої власності
| align=right| 240
| align=right| 120
|-----
! Загалом
| align=right| 36839
| align=right| 24071
|+
|}

Основні поселення волості:
* [[Гаврилівка (Покровський район)|Гаврилівка]] — село при річці [[Кам'янка (притока Вовчої)|Кам'янка]] та балці ''Берестовій'' за 115 [[верста|верст]] від повітового міста, 6350 осіб, 963 двори, православна церква, школа, богодільня, земська станція, 2 лавки, постоялий двір. За 7 верст — залізнична станція [[Просяна (станція)|Краснокутівка]].
* [[Іванівка (Межівський район)|Іванівка]] — село при річці [[Вовча (притока Самари)|Вовчій]], 4885 осіб, 708 дворів, православна церква, школа, 2 лавки.

== Джерела ==
* {{ВВСЕР-8-1886}}
* {{ЕГТГ-СНМ-1859}}

== Посилання ==
{{reflist}}

{{RE-geo-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Олександрівський  повіт (Катеринославська губернія)}}

[[Категорія:Волості Катеринославської губернії]]
[[Категорія:Історія Синельниківського району]]

Центр: Гаврилівка

Густота: 29 осіб / км²