text:
# Ліза Леслі
Ліза Леслі (англ. Lisa Leslie, 7 липня 1972) — американська баскетболістка.
Олімпійська чемпіонка 1996, 2000, 2004, 2008 років.
Чемпіонка світу 1998, 2002 років, бронзова призерка 1994 року.
Переможниця літньої універсіади 1991 року.
Переможниця Кубка Р. Вільяма Джонса 1992 року.

title: Ліза Леслі

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Ліза Леслі
| оригінал імені = Lisa Leslie
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalCountry|{{USA}}}}
{{MedalCompetition|[[Баскетбол на Олімпійських іграх|Олімпійські ігри]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 1996|Атланта 1996]]|[[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 1996|Командні змагання]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2000|Сідней 2000]]|[[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 2000|Командні змагання]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2004|Афіни 2004]]|[[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 2004|Командні змагання]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2008|Пекін 2008]]|[[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 2008|Командні змагання]]}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з баскетболу серед жінок|Чемпіонат світу]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з баскетболу серед жінок 1998|Німеччина 1998]]|[[Жіноча збірна США з баскетболу|Командні змагання]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з баскетболу серед жінок 2002|КНР 2002]]|[[Жіноча збірна США з баскетболу|Командні змагання]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат світу з баскетболу серед жінок 1994|Австралія 1994]]|[[Жіноча збірна США з баскетболу|Командні змагання]]}}
{{MedalCompetition|[[Універсіада]]}}
{{MedalGold|[[Жіноча збірна США на універсіаді|Шеффілд 1991]]|Командні змагання}}
{{MedalCompetition|[[Збірна США на Кубку Р. Вільяма Джонса|Кубок Джонса]]|Командні змагання}}
{{MedalGold|[[Збірна США на Кубку Р. Вільяма Джонса|Тайбей 1992]]|Командні змагання}}
}}

'''Ліза Леслі''' ({{lang-en|Lisa Leslie}}, 7 липня 1972) — [[Сполучені Штати Америки|американська]] [[Баскетбол|баскетболістка]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Олімпійська чемпіонка [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 1996|1996]], [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 2000|2000]], [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 2004|2004]], [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 2008|2008]] років.
Чемпіонка світу [[Чемпіонат світу з баскетболу серед жінок 1998|1998]], [[Чемпіонат світу з баскетболу серед жінок 2002|2002]] років, бронзова призерка [[Жіноча збірна США з баскетболу|1994]] року.
Переможниця літньої універсіади [[Жіноча збірна США на універсіаді|1991]] року.
Переможниця Кубка Р. Вільяма Джонса [[Збірна США на Кубку Р. Вільяма Джонса|1992]] року.
<!--ДосягненняКінець Код:OGG96000408.980294-->

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/5336 Ліза Леслі на Olympedia.org]
* [https://olympics.com/en/athletes/Lisa-Leslie Ліза Леслі на Olympics.com]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Le/Lisa-Leslie-1.html Ліза Леслі на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Леслі Ліза}}
[[Категорія:Народились 1972]]
[[Категорія:Афроамериканські спортсменки]]
[[Категорія:Баскетболістки США]]
[[Категорія:Баскетболісти на літніх Олімпійських іграх 1996]]
[[Категорія:Баскетболісти на літніх Олімпійських іграх 2000]]
[[Категорія:Баскетболісти на літніх Олімпійських іграх 2004]]
[[Категорія:Баскетболісти на літніх Олімпійських іграх 2008]]
[[Категорія:Центрові]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 1996]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 2000]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 2004]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 2008]]
[[Категорія:Учасники реаліті-шоу США]]
[[Категорія:Медалісти літньої Універсіади 1991]]
[[Категорія:Олімпійські медалісти з баскетболу]]
[[Категорія:Американські чемпіони Універсіад]]
[[Категорія:Олімпійські баскетболісти та баскетболістки США]]

title: Загальна інформація

Громадянство: США

Народження: 7 липня 1972 (52 роки) · Гардена, окр. Л.-Анджелес, Каліфорнія, США

Вага: 77 кг

Alma mater: Університет Південної Каліфорнії, University of Phoenixd і Morningside High Schoold

title: Спорт

Країна: США

Вид спорту: баскетбол

Команда: Los Angeles Sparksd і USC Trojansd

title: Олімпійські ігри

Золото:
Атланта 1996 · Командні змагання
Сідней 2000 · Командні змагання
Афіни 2004 · Командні змагання
Пекін 2008 · Командні змагання

title: Чемпіонат світу

Золото:
Німеччина 1998 · Командні змагання
КНР 2002 · Командні змагання

Бронза: Австралія 1994 · Командні змагання

title: Універсіада

Золото: Шеффілд 1991 · Командні змагання

title: Кубок Джонса

Золото: Тайбей 1992 · Командні змагання


text:
# Кесон (провінція)
Кесон — провінція Філіппін, розташована в регіоні Калабарсон на острові Лусон. Названа на честь Мануеля Кесона, другого президента Філіппін. Столицею провінції є місто Лусена.
Кесон розташований на південний схід від Маніли та межує з провінцією Аурора на півночі, провінціями Булакан, Рісаль, Лагуна і Батангас на заході, провінціями Південний Камаринес і Північний Камаринес на сході. Частина провінції розташована на перешийку, який з'єднує півострів Біколь з основною частиною острова Лусон. Провінція Кесон включає також острів Полілло в Філіппінському морі.

## Географія
Провінція Кесон є восьмою за розмірами провінцією Філіппін та має площу 8 989,4 км2.
Північна частина провінції розташована між гірським хребтом С'єрра-Мадре та Філіппінським морем. Південна частина провінції розташована на перешийку, який відокремлює півострів Біколь від основної частини острова Лусон, та півострові Бондок, який розташований між затоками Таябас і Рагай.
Найвища точка провінції — гора Банахао, висота 2 169 метрів.

## Адміністративний поділ
Кесон складається з 29 муніципалітетів та одного міста Таябас, які поділені на 1 209 баранґаїв. Столиця провінції, місто Лусена, не має фінансового та адміністративного впливу від адміністрації провінції, проте має право голосувати за провінційних чиновників.

## Демографія
Населення провінції Кесон за переписом 2015 року становило 1 856 582 осіб з густиною заселення 210 жителів на 1 км2.
Більшість жителів тагальці.

wikiname: ukwiki

title: Кесон (провінція)

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox settlement
| name                    = Кесон
| native_name             =
| official_name           = Quezon
| settlement_type         = [[Провінції Філіппін|Провінція]]
| image_skyline           = Quezon Provincial Capitol Building.jpg
| image_alt               =
| image_caption           = Головна адміністративна будівля провінції
| image_flag              =
| flag_size               = 120x80px
| image_seal              =
| seal_size               = 100x80px
| image_shield            =
| shield_alt              =
| nickname                =
| motto                   =
| image_map               = Quezon in Philippines.svg
| map_alt                 =
| map_caption             = Карта Філіппін з виділеною провінцією Кесон
| latd = 14 |latm = 10 |latNS = N
| longd = 121 |longm = 50 |longEW = E
| coordinates_type        =
| coordinates_display     = inline, title
| coordinates_footnotes   =
| subdivision_type        = Країна
| subdivision_name        = [[Філіппіни]]
| subdivision_type1       = Регіон
| subdivision_name1       = [[Калабарсон]]
| established_title       = Заснована
| established_date        = 1591
| seat_type               = Адміністративний центр
| seat                    = м. [[Лусена (місто)|Лусена]]
| leader_party            =
| government_type         =
| leader_title            = Губернатор
| leader_name             = Давід Суарес
| leader_title1           = Віце-губернатор
| leader_name1            = Самуель Нантес
| area_footnotes          = <ref name=nscblist>{{cite web |title=List of Provinces |url=http://www.nscb.gov.ph/activestats/psgc/listprov.asp |work=PSGC Interactive |publisher=National Statistical Coordination Board |accessdate=22 листопада 2013 |location=Makati City, Philippines |deadurl=yes |archiveurl=https://www.webcitation.org/6DpMOBTiK?url=http://www.nscb.gov.ph/activestats/psgc/listprov.asp |archivedate=21 січня 2013 }}</ref>
| area_total_km2          = 8 989
| area_rank               = 7-а з 81
| area_note               = Excludes independent cities
| population_footnotes    =<ref name="PSA">PSA; Census of Population (2015), «Region IV-A (CALABARZON)», Total Population by Province, City, Municipality and Barangay</ref>
| population_total        = 1 856 582
| population_as_of        =
| population_rank         = 12-а з 81
| population_density_km2  = 210
| population_density_rank = 45-а з 81
| population_note         =
| elevation_m             = 2 170
| demographics_type1      = Divisions
| demographics1_footnotes =
| demographics1_title1    = [[Cities of the Philippines#Independent cities|Independent cities]]
| demographics1_info1     = 1
| demographics1_title2    = Міста
| demographics1_info2     = 1
| demographics1_title3    = Муніципалітети
| demographics1_info3     = 39
| demographics1_title4    = [[Barangay]]s
| demographics1_info4     = 1 242
| demographics1_title5    =
| demographics1_info5     =
| blank_name_sec1         = Spoken languages
| blank_info_sec1         = [[Тагальська мова|Тагальська]], [[Бікольська мова|Бікольська]] [[Англійська мова|Англійська]]
| timezone                =
| utc_offset              =
| postal_code_type        = Поштовий код
| postal_code             = 4300–4342
| area_code_type          = Телефонний код
| area_code               = +63 (0)42
| iso_code                =
| website                 = http://www.quezon.gov.ph
| footnotes               =
}}
{{інші значення|Кесон}}
'''Кесон''' — [[Провінції Філіппін|провінція]] [[Філіппіни|Філіппін]], розташована в регіоні [[Калабарсон]] на острові [[Лусон]]. Названа на честь [[Мануель Кесон|Мануеля Кесона]], другого президента Філіппін. Столицею провінції є місто [[Лусена (місто)|Лусена]].

Кесон розташований на південний схід від [[Маніла|Маніли]] та межує з провінцією [[Аурора (провінція)|Аурора]] на півночі, провінціями [[Булакан (провінція)|Булакан]], [[Рісаль (провінція)|Рісаль]], [[Лагуна (провінція)|Лагуна]] і [[Батангас (провінція)|Батангас]] на заході, провінціями [[Південний Камаринес]] і [[Північний Камаринес]] на сході. Частина провінції розташована на перешийку, який з'єднує півострів Біколь з основною частиною острова Лусон. Провінція Кесон включає також острів [[Полілло (острів)|Полілло]] в [[Філіппінське море|Філіппінському морі]].

== Географія ==
Провінція Кесон є восьмою за розмірами провінцією Філіппін та має площу 8 989,4 км2.<ref name="nscblist"/>

Північна частина провінції розташована між гірським хребтом С'єрра-Мадре та Філіппінським морем. Південна частина провінції розташована на перешийку, який відокремлює півострів Біколь від основної частини острова Лусон, та півострові Бондок, який розташований між затоками Таябас і Рагай.

Найвища точка провінції — гора Банахао, висота 2 169 метрів.

== Адміністративний поділ ==
Кесон складається з 29 муніципалітетів та одного міста [[Таябас (місто)|Таябас]], які поділені на 1 209 [[Баранґай|баранґаїв]]. Столиця провінції, місто Лусена, не має фінансового та адміністративного впливу від адміністрації провінції, проте має право голосувати за провінційних чиновників.

== Демографія ==
Населення провінції Кесон за переписом 2015 року становило 1 856 582 осіб з густиною заселення 210 жителів на 1 км2.<ref name="PSA"/>

Більшість жителів тагальці.

== Див. також ==
* [[Кесон-Сіті]]
* [[Мануель Кесон]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Commons category-inline}}
* [http://www.quezon.gov.ph/ Official website of Quezon province] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160803075825/http://www.quezon.gov.ph/ |date=3 Серпня 2016 }}
* [https://web.archive.org/web/20160304202901/http://www.blgs.gov.ph/lgpmsv2/cmshome/index.php?pageID=23&frmIdDcfCode=7&fLguType=P&frmIdRegion=6&frmIdProvince=&frmIdLgu=37 Local Governance Performance Management System]

{{Philippines-geo-stub}}

[[Категорія:Кесон (провінція)]]
[[Категорія:Калабарсон]]
[[Категорія:Лусон]]
[[Категорія:Держави і території, засновані 1591]]
[[Категорія:Засновані на Філіппінах 1591]]
[[Категорія:Провінції Філіппін]]

title: Quezon

title: Координати: 14°10′ пн. ш. 121°50′ сх. д. / 14.167° пн. ш. 121.833° сх. д.

Країна: Філіппіни

Регіон: Калабарсон

Адміністративний центр: м. Лусена

- Губернатор: Давід Суарес

- Віце-губернатор: Самуель Нантес


text:
# Одержима / Диявол всередині
Одержима / Диявол всередині (англ. The Devil Inside) — американський надприродний фільм жахів 2012 року, знятий Вільямом Брентом Беллом за сценарієм Белла та Метью Пітермана. Це документальний фільм про жінку, яка бере участь у серії екзорцизмів, щоб з'ясувати, що трапилося з її матір'ю, жінкою, яка вбила трьох людей через те, що її опанував демон. Створений Пітерманом і Моррісом Полсоном у піджанрі знайдений кадр. У фільмі зіграли Фернанда Андраде, Саймон Квотерман, Еван Гельмут і Сьюзан Кроулі, і він вийшов на екрани 6 січня 2012 року.

## Сюжет
30 жовтня 1989 року Марія Россі скоїла потрійне вбивство під час екзорцизму, здійсненого над нею. Католицька церква долучилася, і з того часу вона перебувала в католицькій психіатричній лікарні в Римі. Її донька Ізабелла дізналася про вбивства від свого батька, який помер через три дні після того, як розповів їй.
Через двадцять років Ізабелла разом із режисером Майклом Шефером знімає документальний фільм про екзорцизм, і, щоб дізнатися більше про свою матір, вона відвідує Марію в Римі та зустрічає двох священиків, Бена Ролінга та Девіда Кіна. Марія розмовляє з різними акцентами і невідомою мовою. Вона має перевернуті хрести, вирізані на руках і нижній губі, і каже Ізабеллі, що вбивство дитини суперечить волі Бога. Багато років тому Ізабелла зробила аборт, і її мати не могла про це знати. Девід і Бен беруть її на несанкціонований екзорцизм, здійснений над молодою жінкою Розалітою. Розаліта називає Ізабеллу по імені, попри те, що вона її не знає, і нападає на команду. Згодом вони беруть її під контроль.
Під час екзорцизму Марії вона згадує, що знала, що Бен робив у минулому, і передає демонів Девіду та Ізабеллі. Потім Девід застрелився. У Ізабелли почався напад. Бен і Майкл везуть її до лікарні, де Ізабелла перерізає горло медсестрі. Бен приходить до розуміння, що Ізабелла одержима. Бен і Майкл їдуть з нею на машині, щоб отримати допомогу для екзорцизму. Ізабелла намагається задушити Майкла і дихає йому в рот. Він миттєво показує ознаки володіння, прискорюючи зустрічний рух. Машина стикається, вбиваючи Бена та Майкла в процесі, а Ізабелла зникла.

## Виробництво
Створення фільму відбулося у 2005 році, коли письменник Метью Пітерман прочитав про ватиканську школу екзорцизму та звернувся до режисера Вільяма Брента Белла, щоб використати це. Дует написав традиційний сценарій, але врешті-решт, за словами Пітермана, вони «розчарувалися в цьому процесі», тож вони переписали його у стилі мок'юментарі за пропозицією продюсера Морріса Полсона.
Основне фільмування розпочалося 2010 року в кількох місцях, зокрема в Бухаресті (Румунія), Римі (Італія) і Ватикані. Фільм належить до жанру «знайдених кадрів», тому знятий у документальному стилі, попри те, що він вигаданий. Лоренцо ді Бонавентура та Стівен Шнайдер передали фільм Paramount Pictures, які зрештою випустили його через свою малобюджетну компанію Insurge Pictures, яка придбала фільм як свій перший випуск, сподіваючись, що він повторить успіх Паранормального явища.

## Рецепція
Фільм не був показаний критиками, і згодом його майже повсюдно назвали одним із найгірших фільмів жахів, коли-небудь знятих. Він очолив касові збори в перші вихідні, перші після новорічних канікул, витіснивши «Місія нездійсненна: Протокол «Фантом»», яка утримувала цю позицію три тижні поспіль. На той час це був третій найкращий вихідний у січні після Кловерфілда та спеціального видання «Зоряних воєн». За другий вікенд фільм впав на 76,2%, що стало найбільшим падінням за другий вікенд для фільму з часів Jonas Brothers: The 3D Concert Experience (77,4%) на початку 2009 року.
Пітер Хауелл з Toronto Star написав, що фільм є кандидатом на найгірший фільм 2012 року. Стівен Уітті з The Star-Ledger писав, що «після того, як «Відьма з Блер: Курсова з того світу» обійшовся палицями, камінням і закадровими шумами, режисери почали думати, що їм не потрібно нічого показувати. Ну, ні. Краще, коли ти теж не показуєш багато чого, але якщо ваша історія про надприродне, зрештою вам доведеться щось придумати, чого «Диявол всередині» не може». Кінцівка фільму, зокрема, зазнала різкої критики. «Це найгірший кінець фільму всіх часів?» — запитав Девід Хаглунд у Slate, посилаючись на різні негативні реакції аудиторії на цей аспект фільму в Інтернеті. «Що засмутило їх навіть більше, ніж його різкість, — припустив він, — так це назва, що йшла відразу після нього, і спонукала аудиторію відвідати веб-сайт, щоб дізнатися більше. «[Це] маркетинговий поворот, який змушує аудиторію відчувати себе використаною», — сказав Хаглунд. Сценаристи захищалися, кажучи, що вони знали, що нетрадиційне закриття викличе критику, але «нам здалося справжнім», оскільки, за словами співавтора Метью Пітермана, «Іноді реальне життя не має ідеальної структури. Справи не завжди завершуються та вирішуються тоді чи так, як вам би хотілося. Усім нам подобалося залишати речі відкритими. Ми думали, що це суттєво, ми думали, що це унікально". Після цього глядачі заполонили Інтернет відео з бурхливими реакціями та вимогами відшкодування від Paramount Pictures. Дехто вказав, що посилання на веб-сайт було найгіршим доповненням, оскільки вони вважали, що заплатили допуск до неповного фільму.
Крім переважання негативних рецензій, було кілька критиків, які дали позитивну оцінку фільму. Стів Бартон з Dread Central заявив: «Диявол всередині є домом для моментів, які шокують, лякають, тривожать і змушують вас задихатися. Це подорож на темну сторону, яку варто здійснити». Джо Лейдон з «Вараєті» написав, що фільм «генерує достатню кількість напруги під час значних відрізків свого знайомого, але корисного сценарію, орієнтованого на екзорцизм».

## Спадщина
Комерційний успіх фільму, попри негативну реакцію критиків і глядачів, зробив його одним із кількох, які змусили студії переглянути свою давню практику обмежувати фільми жахів місяцями звалища та сезоном Хелловіна. «Роками фільми жахів заробляли 19–20 мільйонів доларів у січневому прокаті. Вони брали вихідні, і все», — сказав К. Роберт Каргілл з Ain't It Cool News для Hollywood.com.

title: Одержима / Диявол всередині

wikitext:
{{фільм
| рік = 2012
| дата виходу = 6 січня 2012
}}
'''Одержима / Диявол всередині''' ({{lang-en|The Devil Inside}}) — американський [[надприродний фільм жахів]] 2012 року, знятий Вільямом Брентом Беллом за сценарієм Белла та Метью Пітермана. Це документальний фільм про жінку, яка бере участь у серії [[екзорцизм]]ів, щоб з'ясувати, що трапилося з її матір'ю, жінкою, яка вбила трьох людей через те, що її [[Одержимість|опанував демон]]. Створений Пітерманом і Моррісом Полсоном<ref name="HR">{{cite news | url=https://hollywoodreporter.com/blogs/heat-vision/paramount-bets-devil-paranormal-activity-96393 | title=Paramount Bets 'The Devil Inside' Is Its Next 'Paranormal Activity' | work=[[The Hollywood Reporter]] | date=February 3, 2011 | access-date=2011-11-29 | author=Kit, Borys}}</ref> у піджанрі [[знайдений кадр]]. У фільмі зіграли Фернанда Андраде, Саймон Квотерман, Еван Гельмут і Сьюзан Кроулі, і він вийшов на екрани 6 січня 2012 року.

== Сюжет ==
30 жовтня 1989 року Марія Россі скоїла потрійне вбивство під час екзорцизму, здійсненого над нею. Католицька церква долучилася, і з того часу вона перебувала в католицькій психіатричній лікарні в Римі. Її донька Ізабелла дізналася про вбивства від свого батька, який помер через три дні після того, як розповів їй.

Через двадцять років Ізабелла разом із режисером Майклом Шефером знімає документальний фільм про екзорцизм, і, щоб дізнатися більше про свою матір, вона відвідує Марію в Римі та зустрічає двох священиків, Бена Ролінга та Девіда Кіна. Марія розмовляє з різними акцентами і невідомою мовою. Вона має перевернуті хрести, вирізані на руках і нижній губі, і каже Ізабеллі, що вбивство дитини суперечить волі Бога. Багато років тому Ізабелла зробила аборт, і її мати не могла про це знати. Девід і Бен беруть її на несанкціонований екзорцизм, здійснений над молодою жінкою Розалітою. Розаліта називає Ізабеллу по імені, попри те, що вона її не знає, і нападає на команду. Згодом вони беруть її під контроль.

Під час екзорцизму Марії вона згадує, що знала, що Бен робив у минулому, і передає демонів Девіду та Ізабеллі. Потім Девід застрелився. У Ізабелли почався напад. Бен і Майкл везуть її до лікарні, де Ізабелла перерізає горло медсестрі. Бен приходить до розуміння, що Ізабелла одержима. Бен і Майкл їдуть з нею на машині, щоб отримати допомогу для екзорцизму. Ізабелла намагається задушити Майкла і дихає йому в рот. Він миттєво показує ознаки володіння, прискорюючи зустрічний рух. Машина стикається, вбиваючи Бена та Майкла в процесі, а Ізабелла зникла.

== Виробництво ==
Створення фільму відбулося у 2005 році, коли письменник Метью Пітерман прочитав про ватиканську школу екзорцизму та звернувся до режисера Вільяма Брента Белла, щоб використати це. Дует написав традиційний сценарій, але врешті-решт, за словами Пітермана, вони «розчарувалися в цьому процесі», тож вони переписали його у стилі [[мок'юментарі]] за пропозицією продюсера Морріса Полсона<ref name=bd>[https://bloody-disgusting.com/interviews/27810/interview-the-devil-inside-filmmakers-speak-on-low-budget-horror-bold-finales/ (Interview) 'The Devil Inside' Filmmakers Speak On Low Budget Horror & Bold Finales!]</ref>.

Основне фільмування розпочалося 2010 року в кількох місцях, зокрема в Бухаресті (Румунія), Римі (Італія) і Ватикані. Фільм належить до жанру «знайдених кадрів», тому знятий у документальному стилі, попри те, що він вигаданий. Лоренцо ді Бонавентура та Стівен Шнайдер передали фільм [[Paramount Pictures]]<ref name="HR"/><ref name="V">{{cite news |url=https://variety.com/article/VR1118035756 |title=Big players eye more low-budget fare |work=Variety (magazine) |date=23.04.2011 |access-date=2011-11-29 |author=Goldstein, Gregg}}</ref>, які зрештою випустили його через свою малобюджетну компанію Insurge Pictures, яка придбала фільм як свій перший випуск, сподіваючись, що він повторить успіх [[Паранормальне явище (фільм)|Паранормального явища]]<ref name="HR"/>.

== Рецепція ==
Фільм не був показаний критиками<ref>{{cite web |last=Ryan |first=Tim |title=Critics Consensus: Guess The Devil Inside's Tomatometer |url=https://editorial.rottentomatoes.com/article/Critics-Consensus-Guess-The-Devil-Insides-Tomatometer/ |website=Rotten Tomatoes |access-date=02.02.2020}}</ref>, і згодом його майже повсюдно назвали одним із найгірших фільмів жахів, коли-небудь знятих. Він очолив касові збори в перші вихідні, перші після новорічних канікул, витіснивши «[[Місія нездійсненна: Протокол «Фантом»]]», яка утримувала цю позицію три тижні поспіль<ref name="Slate ending">{{cite web|last=Haglund|first=David|title=Does The Devil Inside Have the Worst Ending in Movie History?|url=http://www.slate.com/blogs/browbeat/2012/01/09/the_devil_inside_ending_is_it_the_worst_ever_and_why_do_people_hate_it_.html |website=Slate (website) |date=09.01.2012|access-date=12.01.2012}}</ref>. На той час це був третій найкращий вихідний у січні після Кловерфілда та спеціального видання «[[Зоряні війни: Нова надія|Зоряних воєн]]»<ref name="Box Office Mojo January opening weekends table">{{cite web|title=Top Opening Weekends by Month—January |url=https://boxofficemojo.com/alltime/weekends/month/?mo=01&p=.htm|publisher=Box Office Mojo|year=2014|access-date=08.01.2014}}</ref>. За другий вікенд фільм впав на 76,2%, що стало найбільшим падінням за другий вікенд для фільму з часів Jonas Brothers: The 3D Concert Experience (77,4%) на початку 2009 року<ref>{{cite web |date=15.01.2012 |author=Ray Subers |title=Weekend Report: 'Contraband' Hijacks MLK Weekend |url=https://www.boxofficemojo.com/article/ed4085056516/ |website=Box Office Mojo }}</ref>.

Пітер Хауелл з [[Toronto Star]] написав, що фільм є кандидатом на найгірший фільм 2012 року<ref>{{cite news |url=http://www.toronto.com/article/709178--the-devil-inside-the-devil-didn-t-do-it |title=The Devil Inside: The Devil didn't do it. |newspaper=[[Toronto Star]] |access-date=06.01.2012 |date=05.01.2012 |last=Howell |first=Peter |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20120108202242/http://www.toronto.com/article/709178--the-devil-inside-the-devil-didn-t-do-it |archive-date=08.01.2012 }}</ref>. Стівен Уітті з The Star-Ledger писав, що «після того, як «[[Відьма з Блер: Курсова з того світу]]» обійшовся палицями, камінням і закадровими шумами, режисери почали думати, що їм не потрібно нічого показувати. Ну, ні. Краще, коли ти теж не показуєш багато чого, але якщо ваша історія про надприродне, зрештою вам доведеться щось придумати, чого «Диявол всередині» не може»<ref>{{cite web |url=http://www.nj.com/entertainment/movies/index.ssf/2012/01/the_devil_inside_review_it_came_from_hell.html |title='The Devil Inside' review: It came from Hell. |work=NJ.com |access-date=06.01.2012 |date=06.01.2012 |last=Witty |first=Stephen}}</ref>. Кінцівка фільму, зокрема, зазнала різкої критики. «Це найгірший кінець фільму всіх часів?» — запитав Девід Хаглунд у Slate, посилаючись на різні негативні реакції аудиторії на цей аспект фільму в Інтернеті. «Що засмутило їх навіть більше, ніж його різкість, — припустив він, — так це назва, що йшла відразу після нього, і спонукала аудиторію відвідати веб-сайт, щоб дізнатися більше. «[Це] маркетинговий поворот, який змушує аудиторію відчувати себе використаною», — сказав Хаглунд<ref name="Slate ending" />. Сценаристи захищалися, кажучи, що вони знали, що нетрадиційне закриття викличе критику, але «нам здалося справжнім», оскільки, за словами співавтора Метью Пітермана, «Іноді реальне життя не має ідеальної структури. Справи не завжди завершуються та вирішуються тоді чи так, як вам би хотілося. Усім нам подобалося залишати речі відкритими. Ми думали, що це суттєво, ми думали, що це унікально"<ref>[https://screenrant.com/the-devil-inside-ending-spoilers-discussion-rothc-147380/ 'The Devil Inside' Director Defends the Movie's Ending]</ref>. Після цього глядачі заполонили Інтернет відео з бурхливими реакціями та вимогами відшкодування від Paramount Pictures. Дехто вказав, що посилання на веб-сайт було найгіршим доповненням, оскільки вони вважали, що заплатили допуск до неповного фільму<ref name=bd />.

Крім переважання негативних рецензій, було кілька критиків, які дали позитивну оцінку фільму. Стів Бартон з Dread Central заявив: «Диявол всередині є домом для моментів, які шокують, лякають, тривожать і змушують вас задихатися. Це подорож на темну сторону, яку варто здійснити»<ref>{{cite web | url=https://dreadcentral.com/reviews/devil-inside-2012 |title=The Devil Inside (2012) |last=Barton |first=Steve |work=Dread Central |date=05.01.2012 |access-date=06.01.2012 }}</ref>. Джо Лейдон з «[[Вараєті]]» написав, що фільм «генерує достатню кількість напруги під час значних відрізків свого знайомого, але корисного сценарію, орієнтованого на екзорцизм»<ref>{{cite web |url=https://variety.com/review/VE1117946809?refcatid=31 |title=Variety reviews ''The Devil Inside'' |work=Variety |date=06.01.2012 | access-date=06.01.2012 |last=Leydon |first=Joe |archive-date=16.01.2012 |archive-url=https://web.archive.org/web/20120116214202/http://www.variety.com/review/VE1117946809?refcatid=31 |url-status=dead}}</ref>.

== Спадщина ==
Комерційний успіх фільму, попри негативну реакцію критиків і глядачів, зробив його одним із кількох, які змусили студії переглянути свою давню практику обмежувати фільми жахів місяцями звалища та сезоном [[Хелловін]]а. «Роками фільми жахів заробляли 19–20 мільйонів доларів у січневому прокаті. Вони брали вихідні, і все», — сказав К. Роберт Каргілл з Ain't It Cool News для Hollywood.com<ref name="Hollywood.com January article">{{cite web |last=Salisbury |first=Brian |title=Why Oscar Season is Hollywood's Bad Movie Dumping Ground |url=http://www.hollywood.com/news/movies/55002083/bad-january-february-movies-oscar-season |publisher=Hollywood.com |date=23.02.2013 |access-date=20.12.2013 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Фільми Вільяма Брента Белла}}

[[Категорія:Фільми 2012]]
[[Категорія:Фільми США 2012]]
[[Категорія:Фільми жахів 2012]]
[[Категорія:Американські надприродні фільми жахів]]
[[Категорія:Фільми про екзорцизм]]
[[Категорія:Фільми про демонів]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Римі]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]

title: англ. The Devil Inside

Жанр: горор, знайдений кадр і Сатанинський фільм

Режисер: Вільям Брент Беллd

Продюсер: Matthew Petermand, Лоренцо ді Бонавентураd і Steven Schneiderd

Сценарист: Вільям Брент Беллd

У головних · ролях: Саймон Квотерманd

Композитор: Бретт Детарd

Кінокомпанія: Paramount Pictures

Дистриб'ютор: Paramount Pictures, UIP-Dunafilmd, Netflix і Vudu

Мова: англійська

Дата виходу: 6 січня 2012


text:
# Сучава (річка)
Суча́ва (Сочава, Сучява; рум. Suceava) — річка в Україні (Чернівецька область, Путильський район) та Румунії. Права притока Серету (басейн Дунаю). Довжина річки — 170 км, площа річкового басейну (також у межах України) — бл. 3 800 км². Середня витрата води — 20 м³/сек; несе багато наносів. Характерні весняні повені, літні дощові паводки, осінньо-зимова межень. Лісосплавна. Розташований водоспад Сучавський Гук.

## Розташування
Бере початок у Східних Карпатах. Утворюється злиттям потоків Кобилара й Ізвор на східній околиці села Шепота, що на півдні Путильського району. Сучава тече в межах Буковинських Карпат і Передкарпаття спершу на північний схід, далі — на схід. Середня і нижня течія — на плато Сучава (тут річка тече на південний схід).
Верхня Сучава (разом з Кобиларою) впродовж 32 км становить кордон між Україною та Румунією (лише в декількох місцях річка протікає повністю територією України). Решта басейну Сучави (від східної околиця села Руська) — в Румунії (частково на українській етнічній території).
На річці — місто Сучава.

## Притоки
Андреківський, Горбаневський, Руська, Фальків, Білка (ліві, в межах України). Найбільша притока — Сучевиця (права, в межах Румунії).

title: Сучава (річка)

wikitext:
{{Otheruses|Сучава (значення)}}
{{Річка
| назва             = Сучава
| зображення        = Râul Suceava.jpg
| зображення_розмір = 250px
| підпис            = Сучава біля міста [[Іцкани]]
| довжина           = 170 км
| висота_витоку     =
| стік              =
| площа_басейну     = 3 800 км²
| витік             = на південний захід від села [[Шепіт (Путильський район)|Шепота]] ([[Буковина]], [[Україна]])
| гирло             = [[Сірет (притока Дунаю)|Сірет]]
| країни_басейну    = {{UKR}}
 *[[Чернівецька область]]
{{ROM}}
| прирічкові_країни =
| притоки           = [[Сучевиця]] (права)
| мапа              = Raul Suceava.png
| мапа_розмір       =
| мапа_підпис       =
}}
'''Суча́ва''' (''Сочава'', ''Сучява''; {{Lang-ro|Suceava}}) — [[річка]] в [[Україна|Україні]] ([[Чернівецька область]], [[Путильський район]]) та [[Румунія|Румунії]]. Права притока [[Серет (притока Дунаю)|Серету]] (басейн [[Дунай|Дунаю]]). Довжина річки — 170 км, площа річкового басейну (також у межах України) — бл. 3 800 км². Середня витрата води — 20 м³/сек; несе багато наносів. Характерні весняні повені, літні дощові паводки, осінньо-зимова [[межень]]. Лісосплавна. Розташований водоспад [[Сучавський Гук]].

== Розташування ==
Бере початок у [[Східні Карпати|Східних Карпатах]]. Утворюється злиттям потоків Кобилара й Ізвор на східній околиці села [[Шепіт (Путильський район)|Шепота]], що на півдні Путильського району. Сучава тече в межах [[Буковина|Буковинських]] [[Карпати|Карпат]] і [[Передкарпаття]] спершу на північний схід, далі — на схід. Середня і нижня течія — на [[Сучавське плато|плато Сучава]] (тут річка тече на південний схід).

Верхня Сучава (разом з [[Кобилара|Кобиларою]]) впродовж 32 км становить кордон між [[Україна|Україною]] та [[Румунія|Румунією]] (лише в декількох місцях річка протікає повністю територією України). Решта [[басейн|басейну]] Сучави (від східної околиця села [[Руська (село)|Руська]]) — в Румунії (частково на українській етнічній території).

На річці — місто [[Сучава|Сучава]].

== Притоки ==
Андреківський, Горбаневський, Руська, Фальків, Білка (ліві, в межах України). Найбільша притока — [[Сучевиця]] (права, в межах Румунії).

== Бібліографія==
* {{ЕУ}}

== Посилання ==
{{Портал|Географія}}
{{ci}}
{{ac}}
[[Категорія:Річки Чернівецької області]]
[[Категорія:Річки Румунії]]
[[Категорія:Західна Молдова]]
[[Категорія:Буковина]]
[[Категорія:Сучава (річка)]]
[[Категорія:Річки Путильського району]]

title: 47°43′06″ пн. ш. 25°07′18″ сх. д. / 47.718333333333° пн. ш. 25.121666666667° сх. д.

Витік: на південний захід від села Шепота (Буковина, Україна)

Гирло: Сірет

Басейн: басейн Дунаю

Країни: Україна · *Чернівецька область · Румунія

Регіон: Чернівецька область

Притоки: Сучевиця (права)


text:
# Висачківський кар'єр (пам'ятка природи)
Висачківський кар'єр — геологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні, яка розташована біля с. Висачки Вовчицької сільської ради Лубенського району Полтавської області.
Висачківський кар'єр був додано до списку охоронних об'єктів природи Полтавської області згідно з рішенням Полтавської облради від 29.04.1993 року.
Статус охоронного об'єкта природи надано для збереження високого горба, абсолютною висотою 147 м над рівнем моря та відносна — 56 м, що має діабазову морфоструктуру з прошарками порід гіпсу, глини та кам'яної солі. Шток девонської кам'яної солі залягає на глибині від 40 м, який оточений брилами магматичних гірських порід — діабазів. Площа пам'ятки природи —  22,9 га.
Геологічна пам'ятка природи є частиною Висачківського соляного куполу — куполоподібного підняття на Придніпровській височині. Соляний купол являє собою горб, який створено в наслідок водної і льодовикової ерозії на терасових низовинах межиріччя Сули й Удаю. Пагорб перекритий лісоподібними суглинками.
Висачківський кар'єр розташовано в південно-західній частині Висачківського соляного куполу. У кар'єрі проводився видобуток діабазів для потреб дорожнього будівництва, тепер на місці кар'єра — озеро.
На горбі також охороняється типова лучностепова рослинність. Пам'ятка природи зберігає рідкісні види рослин (2 види) і тварин (2 види).

title: Висачківський кар'єр (пам'ятка природи)

wikitext:
{{Природоохоронна територія
|назва = Висачківський кар'єр
}}

'''Висачківський кар'єр''' — [[геологічна пам'ятка природи]] місцевого значення в Україні, яка розташована біля с. [[Висачки]] [[Вовчицька сільська рада|Вовчицької сільської ради]] [[Лубенський район|Лубенського району]] [[Полтавська область|Полтавської області]].

Висачківський кар'єр був додано до списку охоронних об'єктів природи Полтавської області згідно з рішенням Полтавської облради від 29.04.1993 року<ref name=":3">[[commons:File:Рішення_Полтавської_обласної_ради_від_29.04.1993.pdf|Рішення Полтавської обласної ради від 29.04.1993]]</ref>.

Статус охоронного об'єкта природи надано для збереження високого горба, абсолютною висотою 147 м<ref name=":0" /> над рівнем моря та відносна — 56 м<ref name=":1">Волков Н. Г. Локальные морфоструктуры Днепровско-Донецкой впадины. — К.: Наукова думка, 1977.</ref>, що має [[Діабазова структура|діабазову]] морфоструктуру з прошарками порід гіпсу, глини та кам'яної солі. [[Шток (геологія)|Шток]] [[Девонський період|девонської]] кам'яної солі залягає на глибині від 40 м, який оточений брилами магматичних гірських порід — [[діабаз]]ів.<ref name=":1" /> Площа пам'ятки природи —  22,9 га<ref name=":3" />.

Геологічна пам'ятка природи є частиною [[Висачківський соляний купол|Висачківського соляного куполу]] — куполоподібного підняття на [[Придніпровська низовина|Придніпровській височині]]. Соляний купол являє собою горб, який створено в наслідок водної і льодовикової ерозії на терасових низовинах межиріччя [[Сула (притока Дніпра)|Сули]] й [[Удай|Удаю]]. Пагорб перекритий лісоподібними [[Суглинок|суглинками]].<ref name=":2">{{Cite book |title=Zvenyhorodsʹkyj rajon, Zolotonisʹkyj rajon |date=1995 |editor-last=Kuzʹminsʹkyj |editor-first=Anatolij Ivanovyč |editor2-last=Herasymov |editor2-first=Ivan Oleksandrovyč |series=Knyha pamʹjati Ukraïny / [holovna red. kolehija: Herasymov, Ivan Oleksandrovyč (kerivnyk)] Čerkasʹka oblastʹ / [oblasna red. kolehija .̤: Kuzʹminsʹkyj, A. I. (holova redkolehiï)] |publisher=Naukova Red. Holovoï Red. Kolehiï Knyhy Pamʹjati Ukraïny pry Vydavn. Ukraïnsʹka Encyklopedija Imeni M. P. Bažana |location=Kyïv |isbn=978-5-88500-015-4}}</ref>

Висачківський кар'єр розташовано в південно-західній частині Висачківського соляного куполу. У кар'єрі проводився видобуток діабазів для потреб дорожнього будівництва, тепер на місці кар'єра — озеро.<ref name=":1" />

На горбі також охороняється типова [[Український степ|лучностепова]] рослинність. Пам'ятка природи зберігає рідкісні види рослин (2 види) і тварин (2 види).<ref name=":0">[https://eko.adm-pl.gov.ua/ekopasp21.pdf Екологічний паспорт Полтавської області]</ref>

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Висачківський кар'єр.jpg
Файл:Висачківський кар'єр ,пам'ятка природи.jpg
Файл:Кар'єр біля села Висачки.-.jpg
Файл:Кар'єр біля с. Висачки.jpg
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

title: Висачківський кар'єр

Країна: Україна

Розташування: Висачки · Лубенський район · Полтавська область


text:
# Копшивниця (гміна)
Гміна Копшивниця (пол. Gmina Koprzywnica) — місько-сільська гміна у східній Польщі. Належить до Сандомирського повіту Свентокшиського воєводства.
Станом на 31 грудня 2011 у гміні проживало 6978 осіб.

## Територія
Згідно з даними за 2007 рік площа гміни становила 69.19 км², у тому числі:
- орні землі: 85.00%
- ліси: 4.00%

Таким чином, площа гміни становить 10.24% площі повіту.

## Населення
Станом на 31 грудня 2011:
| Опис     | Загалом | Загалом | Чоловіки | Чоловіки | Жінки | Жінки |
| -------- | ------- | ------- | -------- | -------- | ----- | ----- |
| одиниця  | осіб    | %       | осіб     | %        | осіб  | %     |
| все      | 6978    | 100     | 3453     | 49.48    | 3525  | 50.52 |
| міське   | 2604    | 100     | 1282     | 49.23    | 1322  | 50.77 |
| сільське | 4374    | 100     | 2171     | 49.63    | 2203  | 50.37 |

## Сусідні гміни
Гміна Копшивниця межує з такими гмінами: Клімонтув, Лонюв, Самбожець.

title: Копшивниця (гміна)

wikitext:
{{Infobox Settlement
| name = Гміна Копшивниця
| native_name = Gmina Koprzywnica
| settlement_type = [[Гміна]]
| image_flag =
| image_shield = POL_gmina_Koprzywnica_COA.svg
| image_map =
| map_caption =
| image_map1 =
| map_caption1 =
| subdivision_type = Країна
| subdivision_name = {{POL}}
| subdivision_type1 = [[Воєводство]]
| subdivision_name1 = [[Свентокшиське воєводство|Свентокшиське]]
| subdivision_type2 = [[Повіт]]
| subdivision_name2 = [[Сандомирський повіт|Сандомирський]]
| area_total_km2 = 69.19
| population_total = 6978
| population_as_of = 31 грудня 2011
| population_footnotes = <ref name=population />
| population_density_km2 = auto
| seat =
| website = http://www.koprzywnica.eu
}}
'''Гміна Копшивниця''' ({{lang-pl|Gmina Koprzywnica}}) — [[Місько-сільська гміна|місько-сільська]] [[гміна]] у східній [[Польща|Польщі]]. Належить до [[Сандомирський повіт|Сандомирського повіту]] [[Свентокшиське воєводство|Свентокшиського воєводства]]<ref name="teryt">{{cite web|url=http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|title=Lista plików predefiniowanych|date=2012-05-09|publisher=[[Центральний статистичний офіс Польщі]]|language=пол.|accessdate=2012-09-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080917153422/http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|archivedate=2008-09-17|deadurl=yes}}</ref>.

Станом на 31 грудня 2011 у гміні проживало 6978 осіб<ref name=population>{{cite web|url=http://www.stat.gov.pl/gus/5840_13211_PLK_HTML.htm|title=Ludnosc w gminach wedlug stanu w dniu 31.12.2011 r.|date=2012-08-13|publisher=[[Центральний статистичний офіс Польщі]]|language=пол.|trans_title=Населення у гмінах станом на 31.12.2011|format=XLS|accessdate=2012-10-07|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HdSniVGY?url=http://www.stat.gov.pl/gus/5840_13211_PLK_HTML.htm|archivedate=25.06.2013|deadurl=yes}}</ref>.

== Територія ==
Згідно з даними за 2007 рік площа гміни становила 69.19 км², у тому числі<ref name=regioset>{{cite web|url=http://www.regioset.pl/gazeta.php?choice=2260|title=Gmina z Miastem Koprzywnica|publisher=REGIOset.pl|language=пол.|accessdate=2012-10-07|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304105609/http://www.regioset.pl/gazeta.php?choice=2260|archivedate=2016-03-04|deadurl=yes}}</ref>:
* орні землі: 85.00%
* ліси: 4.00%

Таким чином, площа гміни становить 10.24% площі повіту.

== Населення ==
Станом на 31 грудня 2011<ref name=population />:
{| class="wikitable"
!Опис || colspan=2|Загалом || colspan=2|Чоловіки || colspan=2|Жінки
|-
|одиниця || осіб || % || осіб || % || осіб || %
|--
|все || '''6978''' || 100 || 3453 || 49.48 || 3525 || 50.52
|--
|міське || 2604 || 100 || 1282 || 49.23 || 1322 || 50.77
|--
|сільське || 4374 || 100 || 2171 || 49.63 || 2203 || 50.37
|}

== Сусідні гміни ==
Гміна Копшивниця межує з такими гмінами: [[Клімонтув (гміна)|Клімонтув]], [[Лонюв (гміна)|Лонюв]], [[Самбожець (гміна)|Самбожець]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Сандомирський повіт}}
{{Гміна Копшивниця}}

{{Портали|Польща|Географія}}

[[Категорія:Гміни Свентокшиського воєводства|Копшивниця]]
[[Категорія:Сандомирський повіт|Копшивниця]]

title: — Гміна —

Країна: Польща

Воєводство: Свентокшиське

Повіт: Сандомирський

— Гміна —:
Площа
Населення (31 грудня 2011)
Вебсайт: http://www.koprzywnica.eu


text:
# Пшесека (Нижньосілезьке воєводство)
Пшесека (пол. Przesieka) — село в Польщі, у гміні Подґужин Єленьоґурського повіту Нижньосілезького воєводства.
Населення — 502 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Єленьоґурського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 243     | 34                 | 179              | 30                   |
| Жінки    | 259     | 27                 | 160              | 72                   |
| Разом    | 502     | 61                 | 339              | 102                  |

title: Пшесека (Нижньосілезьке воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Пшесека
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Przesieka}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Hain-Kirche-1.jpg
|опис зображення    =  <!--Kaplica w Przesiece-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Нижньосілезьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Єленьоґурський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Подґужин (гміна){{!}}Подґужин
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     = 480-700
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 502
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 75
|поштовий індекс        = 58-563
|автомобільний код      = DJE
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0192117
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Пшесека''' ({{lang-pl|Przesieka}}) — село в Польщі, у [[Подґужин (гміна)|гміні Подґужин]] [[Єленьоґурський повіт|Єленьоґурського повіту]] [[Нижньосілезьке воєводство|Нижньосілезького воєводства]].
Населення — {{formatnum:502}} {{МНОЖИНА:502|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Єленьоґурське воєводство|Єленьоґурського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=243 |ЧолПре=34 |ЧолПрац=179 |ЧолПост=30
|Жін=259 |ЖінПре=27 |ЖінПрац=160 |ЖінПост=72
|Разом=502 |РазомПре=61 |РазомПрац=339 |РазомПост=102
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Przesieka, Lower Silesian Voivodeship}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Подґужин}}

[[Категорія:Села Єленьоґурського повіту]]

title: Країна

Воєводство: Нижньосілезьке воєводство

Повіт: Єленьоґурський повіт

Гміна: Подґужин

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: DJE

OSM: ↑2945128 ·R (Ґміна Подґужин)


text:
# Скотт Вестерфельд
Ско́тт Де́від Ве́стерфельд (англ. Scott David Westerfeld) — сучасний американський та австралійський письменник, автор книг в жанрах наукової фантастики, стімпанку та антиутопії. Найбільше відомий за дитячо-юнацькими книгами серій «Левіафан» і «Потвори».
Українською його твори офіційно не перекладалися.

## Біографія
Скотт Вестерфельд народився 5 травня 1963 року в Далласі, штат Техас. Батьки — Памела та Ллойд Вестерфельди. Скотт був третьою дитиною в сім'ї після сестер Венді і Джекі. Закінчив Arts Magnet High School у Далласі. Будучи підлітком почав писати музику.
Згодом сім'я переїхала у Коннектикут у зв'язку з роботою батька, який був програмістом і свого часу працював, окрім іншого, над програмою «Аполлон». 1985 року Скотт Вестерфельд здобув ступінь бакалавра з філософії у Коледжі Вассара (Поукпзі, штат Нью-Йорк). Дебютним романом став «Поліморф», опублікований в 1997 році. Потім були видані «Fine Prey» (1998) і «Evolution's Darling» (2000).
В 2001 році одружився з австралійкою Жюстін Ларбалестьє, також письменницею, з якою проживає в Сіднеї. Подружжя багато подорожує. Скотт, крім написання книг, також працює розробником програмного забезпечення і складає музику для сучасних танців.
В 2003 році вийшла дилогія «Послідовність», рік по тому з'явився перший роман містичної трилогії «Опівнічники», яка принесла Вестерфельдові популярність. Скотт є автором кількох оповідань, документальних книг і десятків творів для дітей. Також крім своїх опублікованих творів, Вестерфельд написав кілька оповідань, які можна безкоштовно прочитати онлайн.

## Нагороди та відзнаки
- Велика премія уяви за роман «Потвори»[4].
- Фіналіст Премії Андре Нортона за романи «Бегемот», «Левіафан», «Дотик Темряви» та «Проблиски».
- Номінація на Премію Філіпа Діка за оповідання «Обранець еволюції»[5].

title: Скотт Вестерфельд

wikitext:
{{Письменник
| bgcolour
| Ім'я                = Скотт Вестерфельд
| Оригінал імені      = {{lang-en|Scott David Westerfeld}}
| Фото                = Scott Westerfeld.jpg
| Ширина              =
| Підпис              =
| Ім'я при народженні = Скотт Девід Вестерфельд
| Псевдоніми          =
| Дата народження     = 5.5.1963
| Місце народження    = [[Даллас]], [[штат Техас]], [[США]]
| Дата смерті         =
| Місце смерті        =
| Поховання           =
| Національність      =
| Громадянство        = [[США]], [[Австралія]]
| Мова творів         = англійська
| Рід діяльності      = письменник, композитор, розробник програмного забезпечення
| Роки активності     = 1990-і - по сьогодні
| Напрямок            =
| Жанр                = наукова фантастика, дитячо-юнацька література
| Magnum opus         =
| Премії              =
| Нагороди            =  <!-- {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{шаблон_вищої_нагороди}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}}
{{!}}-
{{!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}}
{{!)}} -->
| Сайт                = http://scottwesterfeld.com
| Автограф            = <!-- Підпис.jpg -->
| Примітки            =
}}
'''Ско́тт Де́від Ве́стерфельд''' ({{lang-en|Scott David Westerfeld}}) — сучасний американський та австралійський письменник, автор книг в жанрах [[Наукова фантастика|наукової фантастики]], [[стімпанк]]у та [[Антиутопія|антиутопії]]. Найбільше відомий за дитячо-юнацькими книгами серій «Левіафан» і «Потвори».

Українською його твори офіційно не перекладалися.

== Біографія ==
Скотт Вестерфельд народився 5 травня [[1963]] року в [[Даллас]]і, штат Техас. Батьки — Памела та Ллойд Вестерфельди. Скотт був третьою дитиною в сім'ї після сестер Венді і Джекі. Закінчив Arts Magnet High School у Далласі. Будучи підлітком почав писати музику.

Згодом сім'я переїхала у [[Коннектикут]] у зв'язку з роботою батька, який був програмістом і свого часу працював, окрім іншого, над програмою «Аполлон». 1985 року Скотт Вестерфельд здобув ступінь [[бакалавр]]а з філософії у Коледжі Вассара (Поукпзі, штат Нью-Йорк). Дебютним романом став «Поліморф», опублікований в 1997 році. Потім були видані «Fine Prey» (1998) і «Evolution's Darling» (2000).

В 2001 році одружився з австралійкою Жюстін Ларбалестьє, також письменницею, з якою проживає в Сіднеї. Подружжя багато подорожує. Скотт, крім написання книг, також працює розробником програмного забезпечення і складає музику для сучасних танців.

В 2003 році вийшла дилогія «Послідовність», рік по тому з'явився перший роман містичної трилогії «Опівнічники», яка принесла Вестерфельдові популярність. Скотт є автором кількох оповідань, документальних книг і десятків творів для дітей. Також крім своїх опублікованих творів, Вестерфельд написав кілька оповідань, які можна безкоштовно прочитати онлайн<ref>{{Cite web |url=http://scottwesterfeld.com/about-the-author/scott-facts/ |title=Scott Facts, деякі факти з біографії Скотта Вестерфельда |accessdate=24 грудня 2014 |archive-date=27 грудня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141227153443/http://scottwesterfeld.com/about-the-author/scott-facts/ }}</ref>.

== Бібліографія ==
'''Окремі твори'''

* «Поліморф» ({{lang-en|Polymorph}}, 1997)
* «Прекрасна здобич» ({{lang-en|Fine Prey}}, 1998)
* «Обранець еволюції» ({{lang-en|Evolution's Darling}}, 2000)
* «Як вчора» ({{lang-en|So Yesterday}}, 2004)

'''Оповідання'''
* «Порухи її очей» ({{lang-en|The Movements of Her Eyes}}, 2000)
* «Все не втрачено» ({{lang-en|All Is Not Lost}}, 2000)
* «Неявна угода» ({{lang-en|Non-Disclosure Agreement}}, 2001)
* «Діти в Спільноті» ({{lang-en|The Children in Society}}, 2002)
* «Неспортивна поведінка» ({{lang-en|Unsportsmanlike Conduct}}, 2003)
* «Те, що не вбиває нас» ({{lang-en|That Which Does Not Kill Us}}, 2003)
* «Тупий чарівний павук» ({{lang-en|Ass-Hat Magic Spider}}, 2008)
* «Тупий досконалий світ» ({{lang-en|Stupid Perfect World}}, 2008)
* «Ясний Хаос» ({{lang-en|Definition Chaos}}, 2009)
* «Прищеплення» ({{lang-en|Inoculata}}, 2010)

'''Цикл «Послідовність» (Succession)'''

* «Вторгнення в Імперію» ({{lang-en|The Risen Empire}}, 2003)
* «Вбивство Світів» ({{lang-en|The Killing of Worlds}}, 2003)

'''Цикл «Опівнічники» (Midnighters)'''

* «Таємна година» ({{lang-en|The Secret Hour}}, 2004)
* «Дотик Темряви» ({{lang-en|Touching Darkness}}, 2005)
* «Блакитний полудень» ({{lang-en|Blue Noon}}, 2006)

'''Цикл «Потвори» (Uglies)'''

* «<nowiki/>[[Потвори (роман)|Потвори]]<nowiki/>» ({{lang-en|Uglies}}, 2005)
* «Красуні» ({{lang-en|Pretties}}, 2005)
* «Особливі» ({{lang-en|Specials}}, 2006)
* «Екстра» ({{lang-en|Extras}}, 2007)
* «Від Боґуса до Бабблі: посібник знавця світу Потвор» ({{lang-en|Bogus to Bubbly: An Insider's Guide to the World of Uglies}}, 2008)
* «Історія Шай» ({{lang-en|Shay's Story}}, 2012) ([[манґа]])
* «Потвори: Різаки» ({{lang-en|Uglies: Cutters}}, 2012) (манґа)
* «Самозванці» ({{lang-en|Impostors}}, 2018)
* «Розбите місто» ({{lang-en|Shatter City}}, 2019)
* «Край дзеркала» ({{lang-en|Mirror's Edge}}, 2021)
* «Новачки» ({{lang-en|Youngbloods}}, 2022)

'''Цикл «Проблиски» (Peeps)'''

* «Проблиски» ({{lang-en|Peeps}}, 2005)
* «Останні дні» ({{lang-en|The Last Days}}, 2006)

'''Цикл «Левіафан» (Leviathan)'''
* «[[Левіафан (роман Скотта Вестерфельда)|Левіафан]]» ({{lang-en|Leviathan}}, 2009)
* «[[Бегемот (роман Скотта Вестерфельда)|Бегемот]]» ({{lang-en|Behemoth}}, 2010)
* «[[Голіаф (роман Скотта Вестерфельда)|Голіаф]]» ({{lang-en|Goliath}}, 2011)
* «Посібник з аеронавтики» ({{lang-en|The Manual of Aeronautics}}, 2012)

'''Цикл «Нулі» (Zeroes)'''
* «Нулі» ({{lang-en|Zeroes}}, 2015) — у співавторстві з Марго Ланаган і Деборою Біанкотті
* «Рій» ({{lang-en|Swarm}}, 2016) — у співавторстві з Марго Ланаган і Деборою Біанкотті
* «Нексус» ({{lang-en|Nexus }}, 2018) — у співавторстві з Марго Ланаган і Деборою Біанкотті

'''Цикл «Самозванці» (Impostors)'''
* «Самозванці» ({{lang-en|Impostors}}, 2018)
* «Розбити місто» ({{lang-en|Shatter City}}, 2019)
* «Край дзеркала» ({{lang-en|Mirror's Edge}}, 2021)
* «Новачки» ({{lang-en|Youngbloods}}, 2022)

'''Зона виливу (Spill Zone)'''

''Ці графічні романи написані Скоттом Вестерфельдом, а ілюстровані Алексом Пувіллендом''
* «Зона виливу» ({{lang-en|Spill Zone}}, 2016)
* «Зона виливу: Порушена обітниця» ({{lang-en|Spill Zone: The Broken Vow}}, 2019)

'''Есе'''
* «Прочитай це» ({{lang-en|Read This (NYRSF}}), 1998)
* «Підліткова фантастика» ({{lang-en|YA Fiction}}, 2008)
* «Післямова („Левіафан“)» ({{lang-en|Afterword (Leviathan)}}, 2009)
* «Стимпанк» ({{lang-en|Steampunk}}, 2010)
* «Післямова („Бегемот“)» ({{lang-en|Afterword (Behemoth)}}, 2010)
* «Післямова („Голіаф“)» ({{lang-en|Afterword (Goliath)}}, 2011)

'''Інша література'''
* «Блокада Західного Берліна» ({{lang-en|The Berlin Airlift}}, 1989)
* «Вотерґейт» ({{lang-en|Watergate}}, 1991)
* «Світ „Золотого компаса“: іншосвітня поїздка продовжується» ({{lang-en|The World of the Golden Compass: The Otherworldly Ride Continues}}, 2007)

== Нагороди та відзнаки ==
* [[Велика премія уяви]] за роман «Потвори»<ref>{{Cite web|title=Grand Prix de l’Imaginaire 2008 – Grand Prix de l'Imaginaire|url=https://gpi.noosfere.org/gpi-2008/|accessdate=2022-09-10|language=fr-FR}}</ref>.
* Фіналіст Премії Андре Нортона за романи «Бегемот», «Левіафан», «Дотик Темряви» та «Проблиски».
* Номінація на Премію Філіпа Діка за оповідання «Обранець еволюції»<ref>{{Cite web|title=sfadb : Scott Westerfeld Awards|url=https://www.sfadb.com/Scott_Westerfeld|website=www.sfadb.com|accessdate=2022-09-10}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://scottwesterfeld.com Офіційний вебсайт письменника] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141224105445/http://scottwesterfeld.com/ |date=24 грудня 2014 }}
* [http://fantlab.ru/autor4281 Скотт Вестерфель на «Лабораторії фантастики»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141224122229/http://fantlab.ru/autor4281 |date=24 грудня 2014 }}
* [http://www.isfdb.org/cgi-bin/ea.cgi?3848 Скотт Вестерфельд на Internet Speculative Fiction Database] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161019001438/http://www.isfdb.org/cgi-bin/ea.cgi?3848 |date=19 жовтня 2016 }}
{{ВП-портали|Книги|Література|Фантастика|Австралія|США}}

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Вестерфельд, Скотт}}
[[Категорія:Наукові фантасти США]]
[[Категорія:Наукові фантасти Австралії]]
[[Категорія:Автори альтернативної історії зі США]]
[[Категорія:Прозаїки США]]
[[Категорія:Уродженці Далласа]]
[[Категорія:Лауреати премії «Сеюн»]]
[[Категорія:Лауреати Великої премії уяви]]
[[Категорія:Лауреати премії імені Андре Нортон]]

title: англ. Scott David Westerfeld

Ім'я при народженні: Скотт Девід Вестерфельд

Народився: 5 травня 1963 (62 роки) · Даллас, штат Техас, США

Громадянство: США, Австралія

Alma mater: Коледж Вассара

Знання мов: англійська

Мова творів: англійська

Роки активності: 1990-і - по сьогодні

У шлюбі з: Justine Larbalestierd

Нагороди: grand prix de l'Imaginaire for best young-adult noveld (2008) Q130749096? (2008) Q130820029? (2012)

англ. Scott David Westerfeld:
Сайт: scottwesterfeld.com
Скотт Вестерфельд у Вікісховищі


text:
# Нсанама
Нсана́ма (англ. Nsanama) — вища традиційна громада у складі дистрикту Мачинга Південного регіону Малаві.
Населення — 38518 осіб (2018).

title: Нсанама

wikitext:
{{Адмінодиниця Малаві
| назва укр.      = Нсанама
| назва ін.       = {{lang-en|Nsanama}}
| прапор          =
| опис прапора    =
| герб            =
| опис герба      =
| розташування    = <!-- Exemple.jpg --><!-- мапа області -->
| мапа            = <!-- Exemple.jpg --><!-- мапа району -->
| регіон          = [[південний регіон (Малаві)|Південний регіон]]
| дистрикт        = [[мачинга (дистрикт)|Мачинга]]
| утворено        =
| населення       = 38518 осіб
| дані            = перепис [[2018]]
| площа           = 150,8
| густота         = 255,42
| телефонний код  =
| поштові індекси =
| центр           =
| дистрикти       =
| громади         =
| вищі традиційні громади =
| традиційні громади =
| центральні населені пункти =
| адреса          =
| вебсторінка     =
| очільник   =
}}

'''Нсана́ма''' ({{lang-en|Nsanama}}) — вища традиційна громада у складі дистрикту [[мачинга (дистрикт)|Мачинга]] [[південний регіон (Малаві)|Південного регіону]] [[Малаві]].

Населення — 38518 осіб ([[2018]]).

== Посилання ==
* [https://www.citypopulation.de/en/malawi/sub/admin/machinga/MW30202__nsanama/ На сайті citypopulation]

{{Malawi-geo-stub}}
{{дистрикт Мачинга}}

[[Категорія:Вищі традиційні громади дистрикту Мачинга]]

title: Основні дані

Регіон: Південний регіон

Дистрикт: Мачинга

Густота населення: 255,42 осіб/км²


text:
# Штурм Національного конгресу Бразилії 2023
Штурм Національного конгресу Бразилії розпочався 8 січня 2023 року у відповідь на поразку тодішнього президента Жаїра Болсонару на загальних виборах 2022 року. 8 січня натовп прихильників Болсонару та інших правих екстремістів атакував штаб-квартиру федерального уряду Бразилії в столиці країни, Бразиліа. Натовп вдерся до Національного конгресу, будівлі Верховного суду та президентського палацу на площі Трьох Держав, намагаючись насильницьким шляхом повалити демократично обраного президента Бразилії Луїса Інасіу Лулу да Сілву, який вступив на посаду 1 січня. Багато учасників заворушень стверджували, що їхньою метою було підштовхнути армію до державного перевороту і зірвати демократичну передачу влади. Однак ні Лула, ні Болсонару не були в Бразиліа під час нападу. У відповідь на напад, о 18:00 того ж дня Лула оголосив, що підписав указ про введення надзвичайного стану у Федеральному окрузі, який закінчиться наприкінці січня 2023 року.

wikitext:
'''Штурм Національного конгресу Бразилії''' розпочався 8 січня 2023 року у відповідь на поразку тодішнього президента [[Жаїр Болсонару|Жаїра Болсонару]] на {{Не перекладено|Загальні вибори у Бразилії (2022)|загальних виборах 2022 року|en|2022 Brazilian general election}}. 8 січня натовп прихильників Болсонару та інших [[Ультраправі|правих екстремістів]] атакував штаб-квартиру федерального уряду Бразилії в столиці країни, [[Бразиліа]]<ref>{{Cite web|title=Brasile, assalto ai palazzi del potere: cos’è successo. FOTO|url=https://tg24.sky.it/mondo/approfondimenti/brasile-assalto-cosa-e-successo|website=tg24.sky.it|accessdate=2023-04-27|language=it|first=Sky|last=TG24}}</ref><ref>{{Cite news|title=Brazil protests: Lula vows to punish ‘neo-fascists’ after Bolsonaro supporters storm congress|url=https://www.theguardian.com/world/2023/jan/08/jair-bolsonaro-supporters-storm-brazils-presidential-palace-and-supreme-court|work=The Guardian|date=2023-01-09|accessdate=2023-04-27|issn=0261-3077|language=en-GB|first=Tom|last=Phillips|first2=Andrew|last2=Downie}}</ref><ref>{{Cite news|title=Brazil Congress: Lula vows to punish supporters of Bolsonaro after riot|url=https://www.bbc.com/news/world-latin-america-64204860|work=BBC News|date=2023-01-08|accessdate=2023-04-27|language=en-GB}}</ref>. Натовп вдерся до [[Національний конгрес Бразилії|Національного конгресу]], будівлі Верховного суду та [[Палац Планалту|президентського палацу]] на {{Не перекладено|Площа Трьох Держав|площі Трьох Держав|en|Praça dos Três Poderes}}, намагаючись насильницьким шляхом повалити демократично обраного президента Бразилії [[Луїз Інасіо Лула да Сілва|Луїса Інасіу Лулу да Сілву]], який вступив на посаду 1 січня. Багато учасників заворушень стверджували, що їхньою метою було підштовхнути армію до [[Державний переворот|державного перевороту]] і зірвати демократичну передачу влади. Однак ні Лула, ні Болсонару не були в Бразиліа під час нападу<ref>{{Cite web|title=Brasile, Bolsonaro ricoverato negli Usa. A Brasilia arrestati in 1.500. Lula: 'Atti terroristici, vandalici e golpisti' - America Latina|url=https://www.ansa.it/sito/notizie/mondo/2023/01/09/caos-brasile-in-arresto-1.200-persone-rimosso-il-governatore-di-brasilia_62f38c06-0976-4de2-bcd6-6f682f79d9ab.html|website=Agenzia ANSA|date=2023-01-09|accessdate=2023-04-27|language=it}}</ref>. У відповідь на напад, о 18:00 того ж дня Лула оголосив, що підписав указ про введення надзвичайного стану у [[Федеральний округ Бразилії|Федеральному окрузі]], який закінчиться наприкінці січня 2023 року<ref>{{Cite web|title=In Brasile un attacco alla democrazia {{!}} A. Mori|url=https://lavoce.info/archives/99603/in-brasile-un-attacco-alla-democrazia/|website=Lavoce.info|date=2023-01-16|accessdate=2023-04-27|language=it-IT|first=Antonella|last=Mori}}</ref><ref>{{Cite web|title=Biden administration condemns storming of government buildings in Brazil's capital|url=https://www.politico.com/news/2023/01/08/biden-administration-condemns-crowd-that-stormed-buildings-in-brazils-capital-00076937|website=POLITICO|accessdate=2023-04-27|language=en}}</ref>.

== Див. також ==

* [[Штурм Капітолія США 6 січня 2021]]
* [[Протести на Шрі-Ланці (2022)]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}
[[Категорія:2023 у Бразилії]]
[[Категорія:Протести 2023]]


text:
# Кольченки
Кольченки́ — село в Україні, в Опішнянській селищній громаді Полтавського району Полтавської області. Населення становить 5 осіб.

## Географія
Село Кольченки знаходиться за 0,5 км відселити Мисики та за 1 км від села Галійка.

## Історія
1859 року у козацькому хуторі налічувалось 11 дворів, мешкало 75 осіб (45 чоловічої статі та 30 — жіночої).

title: Кольченки

wikitext:
{{Село України
 | назва           = Кольченки
 | область         = [[Полтавська область]]
 | район           = [[Полтавський район]]
 | громада         = [[Опішнянська селищна громада]]
 | рада            = [[Опішнянська селищна рада]]
 | код КОАТУУ      = 5321387206
 | розташування    = Zinkivskyi.gif
 | опис розташування=Кольченки на карті Зіньківського району
 | mapx            = 160
 | mapy            = 205
 | засновано       =
 | населення       = 5
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 0,3
 | ref-площа       =
 | щільність       = 16,67
 | поштовий індекс = 38150
 | телефонний код  = 53-53
 | координати      = {{coord|50|1|37|N|34|24|20|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
   | lat_deg = 50 || lat_min = 1 || lat_sec = 37
   | lon_deg = 34 || lon_min = 24 || lon_sec = 20
 | висота          = 167
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | адреса          =<!-- 38150, Полтавська обл., Зіньківський р-н, с. Човно-Федорівка -->
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}

'''Кольченки́''' — [[село]] в Україні, в [[Опішнянська селищна громада|Опішнянській селищній громаді]] [[Полтавський район|Полтавського району]] [[Полтавська область|Полтавської області]]. Населення становить 5 осіб.<!-- Орган місцевого самоврядування — [[Човно-Федорівська сільська рада]].-->

== Географія ==
Село ''Кольченки'' знаходиться за 0,5 км відселити [[Мисики (Зіньківський район)|Мисики]] та за 1 км від села [[Галійка]].

== Історія ==
[[1859]] року у козацькому хуторі налічувалось 11 дворів, мешкало 75 осіб (45 чоловічої статі та 30 — жіночої).<ref>{{ПлГ-СНМ-1862}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/poltavskaja/11164 Погода в селі Кольченки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080625021019/http://weather.in.ua/ua/poltavskaja/11164 |date=25 червня 2008 }}

{{Poltava-geo-stub}}
{{Опішнянська селищна громада}}
{{Зіньківський район}}
{{Портали|Географія|Полтавщина|Україна}}

[[Категорія:Села Полтавської області]]
[[Категорія:Населені пункти Полтавського району]]

title: село Кольченки

Область: Полтавська область

Район: Полтавський район

Тер. громада: Опішнянська селищна громада

title: Основні дані

Площа: 0,3 км²

Густота населення: 16,67 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Карта

Карта: Кольченки


text:
# Візова політика Ємену
Відвідувачі Ємену повинні отримати візу від одного з посольств якщо вони не належать до однієї з країн візового режиму, громадяни якої можуть її отримати після прибуття.

## Віза непотрібна
Китайським громадянам  Гонконгу  терміном до 30 днів.
Віза не потрібна для тих, хто є єменського походження, якщо мати ідентифікаційний документ Ємену або
доказ існування єменського походження. Походження можна підтвердити свідоцтвом про народження або будь-яким документом
одного з батьків, який має єменське походження.

## Віза по прибутті
Громадяни наступних 11 країн можуть отримати візу після прибуття до Ємену терміном дії до 3 місяців:
| - Алжир (1 місяць) - Бахрейн - Єгипет - Йорданія - Кувейт - Малайзія | - Оман - Катар - Саудівська Аравія - Сирія - ОАЕ |  |

## Транзит
Пасажири можуть здійснювати транзит без візи за допомогою квитка на переліт до третьої країни протягом 24 годин.
Вони повинні  залишатись у міжнародній транзитній зоні аеропорту та мати документи, необхідні для перельоту в наступний пункт призначення.

## Нестандартні паспорти
Власники дипломатичних чи службових/спеціальних паспортів Куба, Чехія, Джибуті, Ефіопія, Мавританія, Марокко, Пакистан, Туреччина та власники дипломатичних паспортів Лівія, Угорщина,Палестина при наявності авторизованого VIP-паспорту можуть отримати візу після прибуття.

## Ізраїль
Власникам Ізраїльської візи (або відмітки про перебування в Ізраїлі) буде відмовлено у в'їзді у Ємен.

title: Візова політика Ємену

wikitext:
Відвідувачі '''[[Ємен]]у''' повинні отримати [[Віза|візу]] від одного з посольств якщо вони не належать до однієї з країн візового режиму, громадяни якої можуть її отримати після прибуття.<ref>{{Timatic Visa Policy|country=YE|accessdate=1 квітня 2017}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.arabnews.com/node/333172 |title=Yemen stops issuing tourist visas on arrival to foreigners |accessdate=4 грудня 2018 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170111192425/http://www.arabnews.com/node/333172 |archivedate=11 січня 2017 |deadurl=yes }}</ref>

== Карта візової політики ==
[[File:Visa policy of Yemen.png|800px|center|thumbnail|Візова політика Ємену]]

==Віза непотрібна==
Китайським громадянам {{flag|Hong Kong}} [[Гонконг]]у  терміном до 30 днів.<ref>{{Cite web |url=http://www.immd.gov.hk/pdf/Full_List_of_Visa-free_Access_or_Visa-on-arrival_for_HKSAR_Passport_en.pdf |title=Архівована копія |accessdate=4 грудня 2018 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20181025035449/https://www.immd.gov.hk/pdf/Full_List_of_Visa-free_Access_or_Visa-on-arrival_for_HKSAR_Passport_en.pdf |archivedate=25 жовтня 2018 |deadurl=yes }}</ref>

Віза не потрібна для тих, хто є єменського походження, якщо мати ідентифікаційний документ Ємену або
доказ існування єменського походження. Походження можна підтвердити свідоцтвом про народження або будь-яким документом
одного з батьків, який має єменське походження.

== Віза по прибутті ==
Громадяни наступних 11 країн можуть отримати візу після прибуття до Ємену терміном дії до 3 місяців:<ref>{{Cite web |url=http://www.yementourism.com/information/detail.php?ID=1404 |title=Visa Regulation |accessdate=4 грудня 2018 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20180826214533/http://www.yementourism.com/information/detail.php?ID=1404 |archivedate=26 серпня 2018 |deadurl=yes }}</ref><ref>[https://www.timaticweb.com/cgi-bin/tim_website_client.cgi?SpecData=1&VISA=&page=visa&NA=QA&AR=00&PASSTYPES=PASS&DE=YE&user=KLMB2C&subuser=KLMB2C]{{Недоступне посилання|date=травень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref><ref>[https://www.timaticweb.com/cgi-bin/tim_website_client.cgi?SpecData=1&VISA=&page=visa&NA=MY&AR=00&PASSTYPES=PASS&DE=YE&user=KLMB2C&subuser=KLMB2C]{{Недоступне посилання|date=травень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>
{|style=" {{border-radius|1em}} {{box-shadow|0.1em|0.1em|0.5em|rgba(0,0,0,0.75)}}; background-color: white; border: 1px solid white; padding: 5px;"
|- style="vertical-align:top;"
|
*{{flag|Algeria}} [[Алжир]] <ref>Must arrive from Algeria.</ref> <sub>(1 місяць)</sub>
*{{flag|Bahrain}} [[Бахрейн]]
*{{flag|Egypt}} [[Єгипет]]<ref>Must arrive from Egypt.</ref>
*{{flag|Jordan}} [[Йорданія]]
*{{flag|Kuwait}} [[Кувейт]]
*{{flag|Malaysia}} [[Малайзія]]
|valign=top|
*{{flag|Oman}} [[Оман]]
*{{flag|Qatar}} [[Катар]]
*{{flag|Saudi Arabia}} [[Саудівська Аравія]]
*{{flag|Syria}} [[Сирія]]
*{{flag|United Arab Emirates}} [[ОАЕ]]
|
|}

== Транзит ==
Пасажири можуть здійснювати транзит без візи за допомогою квитка на переліт до третьої країни протягом 24 годин.
Вони '''повинні'''  залишатись у міжнародній транзитній зоні аеропорту '''та''' мати документи, необхідні для перельоту в наступний пункт призначення.

== Нестандартні паспорти ==
Власники дипломатичних чи службових/спеціальних паспортів [[Куба]], [[Чехія]], [[Джибуті]], [[Ефіопія]], [[Мавританія]], [[Марокко]], [[Пакистан]], [[Туреччина]] та власники дипломатичних паспортів [[Лівія]], [[Угорщина]],[[Палестинська держава|Палестина]] при наявності авторизованого VIP-паспорту можуть отримати візу після прибуття.

==Ізраїль ==
Власникам [[Ізраїль]]ської візи (або відмітки про перебування в Ізраїлі) буде відмовлено у в'їзді у Ємен.<ref>[https://web.archive.org/web/20170301071141/https://www.timaticweb.com/cgi-bin/tim_website_client.cgi?FullText=1&COUNTRY=YE&SECTION=PA&SUBSECTION=WA&user=KLMB2C&subuser=KLMB2C]</ref>

== Див. також ==
{{Portal|Ємен}}
{{Wikivoyage|Yemen}}

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Візова політика за країною|Ємен]]
[[Категорія:Міжнародні відносини Ємену]]


text:
# Як-3
Як-3 — радянський одномоторний літак-винищувач періоду Другої світової війни. Розроблений КБ під керуванням Олександра Сергійовича Яковлева. Розвиток серії літаків Як-1 з врахуванням досвіду перших двох років війни. Один з найлегших і найманевреніших поршневих винищувачів першої половини 1940-х років. Всього в СРСР було побудовано 4848 літаків.

## Історія створення
Як-3 став продовженням лінійки винищувачів Як-1 з урахуванням новинок, застосованих при проектуванні Як-9. Але, якщо удосконалення Як-7/Як-9 було спрямоване на інтегральне покращення бойової ефективності винищувача (збільшення потужності озброєння, швидкості і дальності польоту при збереженні і поліпшенні маневреності) то при модернізації Як-1/Як-3 зусилля спрямовувались на зниження маси літака і вдосконалення його аеродинаміки. Тобто модернізація Як-1 була спрямована передусім на створення, за сучасною термінологією, «винищувача завоювання переваги в повітрі». При цьому довелось пожертвувати якостями «фронтового винищувача»: дальністю польоту і потужністю бортової зброї.
Розроблений з урахуванням досвіду перших двох років війни, дослідний винищувач І-30 (Як-1М) являв собою новий тип літака. Перший дослідний Як-1М був побудований в лютому, другий Як-1М «Дублер» — у вересні 1943 року. Як-1М відрізнявся, від Як-1 меншою вагою і крилом меншої площі. Льотні дані помітно покращилися: максимальна швидкість на висоті 4430 метрів зросла до 633 км/год, час набору висоти 5000 метрів при злітній вазі 2655 кг скоротився до 4,1 хвилини. У покращеного варіанта Як-1М «Дублер» полотняну обшивку хвостової частини фюзеляжу замінили на фанерну, допрацювали системи охолодження води та мастила, застосували безмачтову антену, кільцевий приціл з мушкою змінили на коліматорний, поліпшили бронювання і поставили новий гвинт.
Після проходження випробувань літак отримав позначення Як-3. Згідно з постановою ДКО від 26 жовтня 1943 року серійне виробництво Як-3 почалося на авіазаводі № 292 в Саратові. Перший серійний Як-3 піднявся в повітря 8 березня 1944 року. Конструктивно серійні машини не відрізнялись від літака-прототипа, на них ставилися двигуни М-105ПФ2, що мали дещо більшу потужність в порівнянні з М-105ПФ. Озброєння перших 197 серійних Як-3 складалося з гармати ШВАК і кулемета УБС (пізніше на них стали ставити другий синхронний кулемет). На початку серійного виробництва тільки половина машин оснащувалася радіостанцією, на іншій половині ставилися тільки приймачі.
Як-3 з двигуном ВК-105ПФ2 на той час вважався найлегшим і найманевренішим не тільки серед літаків сімейства «Як», а й серед всіх літаків воюючих сторін. Дослідні зразки Як-3 ВК-107А і Як-3 ВК-108 показали найбільшу для радянських поршневих літаків швидкість — відповідно 720 і 745 км/год, які наближалися до гранично можливої для літаків з поршневими двигунами. Як-3 значно перевершував у швидкості, скоропідйомності і маневреності німецькі винищувачі Me-109G-6 і FW-190A-8, особливо на висотах від 0 до 5000 м, де зазвичай відбувалися повітряні бої. Дещо поступаючись Як-9 ВК-107А в льотно-тактичних характеристиках, Як-3 ВК-105ПФ2 перевершував його, в першу чергу, з доведення гвинто-моторної групи, що робило його більш надійним в експлуатації і боєздатним.

## Модифікації
Починаючи з головного модифікованого літака Як-1М примірник N1 і закінчуючи останніми серійними машинами випуску 1946 року, Як-3 мав 18 модифікацій, у тому числі по планеру — 4, по рушійній установці — 8, з озброєння — 6. Літак мав мало модифікацій зі спеціальними індексами і всього два призначення: фронтовий винищувач і висотний винищувач-перехоплювач. В СРСР літаки випускалися на заводах № 292 в Саратові і № 31 в Тбілісі в 1944—1946 роках.
- Як-3П ВК-105ПФ2 — серійна модифікація з гарматним озброєнням (1 мотор-гармата Б-20М і 2 синхронні Б-20С), незначно змінена конструкція планера і встановлено нове радіоустаткування. Вироблялися з весни 1945 до літа 1946 року. Випущено 596 екземплярів.
- Як-3 з двигунами ВК-107А і ВК-108 — версія з більш потужним двигуном і суцільнометалевим крилом (ВК-107) чи корпусом (ВК-108). Держвипробувань не пройшли. На Як-3 з двигуном ВК-108 21 грудня 1944 року льотчик-випробувач Віктор Расторгуєв досяг швидкості горизонтального польоту 745 км/год на висоті 6300 м — неперевершений в СРСР результат для літака з поршневим двигуном.
- Як-3К — версія з великокаліберною (45-мм) гарматою НС-45, яка виявилася менш вдалою, ніж Як-9К. В серію не пішов.
- Як-3ПД — висотна модифікація Як-З ВК-105ПФ2 з двигунами ВК-105ПД і ВК-105ПВ. 26 червня 1945 року Як-ЗПД з ВК-105ПВ досяг швидкості 710 км/год на висоті 11 000 м, а 6 липня того ж року піднявся на висоту 13 300 м. Серійно не випускалися.
- Як-3РД — дослідна модель з штатним двигуном ВК-105ПФ2 і ракетним прискорювачем РД-1 конструкції В. П. Глушко.
- Як-3Т — дослідна протитанкова версія з 37-мм гарматою Н-37 (25 снарядів) і двома Б-20 (100 снарядів).
- Як-3ТК — дослідна модель з двигуном ВК-107А з турбокомпресором.
- Як-3У — створена в 1945 році версія з двигуном повітряного охолодження АШ-82ФН, яка лягла в основою для створення навчально-тренувального винищувача з мотором АШ-21 Як-11.
- Як-3УТІ — навчально-тренувальний для базової моделі.

Як-3 знаходилися на озброєнні ВПС Югославії. Пізніше югослави розробили на основі Як-3 свій перший винищувач 5-49, який Вперше демонструвався на авіаційному параді в 1950 році. Крім «яківлевських» агрегатів у югославському винищувачі були використані ряд вузлів і агрегатів німецького винищувача Messerschmitt Bf 109. На озброєнні літак мав гармату і чотири синхронних кулемета. Елементи конструкції Як-3 (елерони, хвостове оперення) також були використані в конструкції югославського навчально-тренувального літака типу 213.

title: Як-3

wikitext:
{{Військовий літак
| Повна назва = Як-3
| Фотографія = Yakolev, Yak-3.jpg
| Призначення = [[винищувач]]
| Перший політ = лютий [[1943]] (Як-1М)
| Прийнятий на озброєння = [[26 жовтня]] [[1943]]
| Знятий з озброєння = кінець [[1946]]
| Період використання =
| На озброєнні у =
| Екіпаж = 1
| Крейсерська швидкість =
| Максимальна швидкість =
| МШ у землі = 611<ref name="combatavia">[http://www.combatavia.info/index1yak3.html За даними ''combatavia.info: Энциклопедия военной авиации России'']</ref>
| МШ на висоті = 745<ref name="combatavia"/>
| Бойовий радіус =
| Дальність польоту = 1060<ref name="combatavia"/>
| Дальність польоту з  ППБ =
| Тривалість польоту =
| Практична стеля = 11800<ref name="combatavia"/>
| Бойова стеля =
| Швидкопідйомність = 23,83<ref name="combatavia"/>
| Довжина = 8,50<ref name="combatavia"/>
| Висота = 2,42<ref name="combatavia"/>
| Розмах крил = 9,20<ref name="combatavia"/>
| Розмах верхніх крил =
| Розмах нижніх крил =
| Площа крил = 14,85<ref name="combatavia"/>
| Площа нижніх крил =
| Площа верхніх крил =
| Стрілоподібність =
| Шасі =
| Маса пустого = 2105<ref name="combatavia"/>
| Маса спорядженого = 2830<ref name="combatavia"/>
| Максимальна маса злету =
| Двигуни = 1×ВК-108
| Тяга = 1800
| Тяга форсажна =
| Гарматне озброєння = 20-мм гармата [[ШВАК]]
два 7.62-мм кулемета [[УБС]]
| Точок підвіски =
| Маса підвіски =
| Внутрішнє бомбове навантаження =
| Підвісне озброєння =
| Кулеметне озброєння =
| Торпедне озброєння =
| Виробник = ОКБ Яковлєва
| Всього збудовано =
| Модифікації = Як-1М М-105ПФ (дослідний),
Як-3 ВК-105ПФ2 (серійний),
Як-3ПД ВК-105ПД і ВК-105ПВ,
Як-3П (гарматний Як-3П ВК-105ПФ2),
Як-3Т (танковий Як-3Т ВК-105ПФ2),
Як-3РД (дослідний з ВК-105ПФ2 і РД-1),
Як-3У (навчальний Як-3У АШ-82ФН)
| Конструктор = [[Яковлєв Олександр Сергійович|Олександр Яковлєв]]
}}
[[File:Yakovlev Yak-3 three-view silhouette.png|thumb|Як-3]]
'''Як-3''' — [[СРСР|радянський]] одномоторний літак-[[винищувач]] періоду [[Друга світова війна|Другої світової війни]]. Розроблений [[конструкторське бюро|КБ]] під керуванням [[Яковлєв Олександр Сергійович|Олександра Сергійовича Яковлева]]. Розвиток серії літаків [[Як-1]] з врахуванням досвіду перших двох років [[німецько-радянська війна|війни]]. Один з найлегших і найманевреніших поршневих винищувачів першої половини 1940-х років. Всього в СРСР було побудовано 4848 літаків.

== Історія створення ==
Як-3 став продовженням лінійки винищувачів [[Як-1]] з урахуванням новинок, застосованих при проектуванні [[Як-9]]. Але, якщо удосконалення [[Як-7]]/[[Як-9]] було спрямоване на інтегральне покращення бойової ефективності винищувача (збільшення потужності озброєння, швидкості і дальності польоту при збереженні і поліпшенні маневреності) то при модернізації [[Як-1]]/'''Як-3''' зусилля спрямовувались на зниження маси літака і вдосконалення його аеродинаміки. Тобто модернізація Як-1 була спрямована передусім на створення, за сучасною термінологією, «винищувача завоювання переваги в повітрі». При цьому довелось пожертвувати якостями «фронтового винищувача»: дальністю польоту і потужністю бортової зброї.

Розроблений з урахуванням досвіду перших двох років [[німецько-радянська війна|війни]], дослідний винищувач І-30 (Як-1М) являв собою новий тип літака. Перший дослідний Як-1М був побудований в лютому, другий Як-1М «Дублер» — у вересні 1943 року. Як-1М відрізнявся, від Як-1 меншою вагою і [[Крило літака|крилом]] меншої площі. Льотні дані помітно покращилися: максимальна швидкість на висоті 4430 метрів зросла до 633 [[км/год]], час набору висоти 5000 метрів при злітній вазі 2655 кг скоротився до 4,1 хвилини. У покращеного варіанта Як-1М «Дублер» полотняну обшивку хвостової частини [[фюзеляж]]у замінили на фанерну, допрацювали системи охолодження води та мастила, застосували безмачтову [[Антена|антену]], кільцевий приціл з мушкою змінили на [[коліматор]]ний, поліпшили [[Броня|бронювання]] і поставили новий гвинт<ref name="combatavia"/>.

Після проходження випробувань літак отримав позначення Як-3. Згідно з постановою [[Державний комітет оборони|ДКО]] від [[26 жовтня]] [[1943]] року серійне виробництво Як-3 почалося на авіазаводі № 292 в [[Саратов]]і. Перший серійний Як-3 піднявся в повітря [[8 березня]] [[1944]] року. Конструктивно серійні машини не відрізнялись від літака-прототипа, на них ставилися двигуни М-105ПФ2, що мали дещо більшу потужність в порівнянні з М-105ПФ. Озброєння перших 197 серійних Як-3 складалося з гармати ШВАК і кулемета УБС (пізніше на них стали ставити другий синхронний кулемет). На початку серійного виробництва тільки половина машин оснащувалася [[радіостанція|радіостанцією]], на іншій половині ставилися тільки [[радіоприймач|приймачі]]<ref name="jairspb">[http://jairspb.org/?page_id=193 Як-3] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130718152114/http://jairspb.org/?page_id=193 |date=18 липня 2013 }} на сайті [http://jairspb.org/ Военные самолеты Второй Мировой] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130609145658/http://jairspb.org/ |date=9 червня 2013 }} {{ref-ru}}</ref>.

Як-3 з двигуном ВК-105ПФ2 на той час вважався найлегшим і найманевренішим не тільки серед літаків сімейства «Як», а й серед всіх літаків воюючих сторін. Дослідні зразки Як-3 ВК-107А і Як-3 ВК-108 показали найбільшу для радянських поршневих літаків швидкість — відповідно 720 і 745 км/год, які наближалися до гранично можливої для літаків з [[Двигун внутрішнього згоряння|поршневими двигунами]]. Як-3 значно перевершував у швидкості, скоропідйомності і маневреності німецькі винищувачі [[Messerschmitt Bf 109|Me-109G-6]] і [[Focke-Wulf Fw 190 Wurger|FW-190A-8]], особливо на висотах від 0 до 5000 м, де зазвичай відбувалися повітряні бої. Дещо поступаючись Як-9 ВК-107А в льотно-тактичних характеристиках, Як-3 ВК-105ПФ2 перевершував його, в першу чергу, з доведення гвинто-моторної групи, що робило його більш надійним в експлуатації і боєздатним<ref name="airwar">[http://www.airwar.ru/enc/fww2/yak3.html Як-3] на [http://www.airwar.ru/index.html airwar.ru: Большая авиационная энциклопедия «Уголок неба»] {{ref-ru}}</ref>.

== Модифікації ==
Починаючи з головного модифікованого літака Як-1М примірник N1 і закінчуючи останніми серійними машинами випуску [[1946]] року, Як-3 мав 18 модифікацій, у тому числі по [[Планер (літального апарату)|планеру]] — 4, по [[Двигун|рушійній установці]] — 8, з [[Авіаційне озброєння|озброєння]] — 6. Літак мав мало модифікацій зі спеціальними індексами і всього два призначення: [[Тактична авіація|фронтовий винищувач]] і висотний [[винищувач-перехоплювач]]. В [[СРСР]] літаки випускалися на заводах № 292 в Саратові і № 31 в [[Тбілісі]] в 1944—1946 роках.

* '''Як-3П''' ВК-105ПФ2 — серійна модифікація з гарматним озброєнням (1 мотор-гармата Б-20М і 2 синхронні Б-20С), незначно змінена конструкція планера і встановлено нове радіоустаткування. Вироблялися з весни 1945 до літа 1946 року. Випущено 596 екземплярів.
* '''Як-3''' з двигунами ВК-107А і ВК-108 — версія з більш потужним двигуном і суцільнометалевим крилом (ВК-107) чи корпусом (ВК-108). Держвипробувань не пройшли. На Як-3 з двигуном ВК-108 [[21 грудня]] [[1944]] року [[льотчик-випробувач]] Віктор Расторгуєв досяг швидкості горизонтального польоту 745 км/год на висоті 6300 м — неперевершений в СРСР результат для літака з поршневим двигуном.
* '''Як-3К''' — версія з великокаліберною (45-мм) гарматою [[НС-45]], яка виявилася менш вдалою, ніж [[Як-9]]К. В серію не пішов.
* '''Як-3ПД''' — висотна модифікація Як-З ВК-105ПФ2 з двигунами ВК-105ПД і ВК-105ПВ. [[26 червня]] [[1945]] року Як-ЗПД з ВК-105ПВ досяг швидкості 710 км/год на висоті 11 000 м, а [[6 липня]] того ж року піднявся на висоту 13 300 м. Серійно не випускалися.
* '''Як-3РД''' — дослідна модель з штатним двигуном ВК-105ПФ2 і ракетним прискорювачем РД-1 конструкції [[Глушко Валентин Петрович|В. П. Глушко]].
* '''Як-3Т''' — дослідна протитанкова версія з 37-мм гарматою Н-37 (25 снарядів) і двома Б-20 (100 снарядів).
* '''Як-3ТК''' — дослідна модель з двигуном ВК-107А з турбокомпресором.
* '''Як-3У''' — створена в 1945 році версія з двигуном повітряного охолодження АШ-82ФН, яка лягла в основою для створення навчально-тренувального винищувача з мотором АШ-21 [[Як-11]].
* '''Як-3УТІ''' — навчально-тренувальний для базової моделі.

Як-3 знаходилися на озброєнні [[Військово-повітряні сили|ВПС]] [[Соціалістична Федеративна Республіка Югославія|Югославії]]. Пізніше югослави розробили на основі Як-3 свій перший винищувач 5-49, який Вперше демонструвався на авіаційному параді в 1950 році. Крім «яківлевських» агрегатів у югославському винищувачі були використані ряд вузлів і агрегатів німецького винищувача [[Messerschmitt Bf 109]]. На озброєнні літак мав гармату і чотири синхронних кулемета. Елементи конструкції Як-3 ([[елерон]]и, хвостове оперення) також були використані в конструкції югославського навчально-тренувального літака типу 213<ref name="jairspb"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Як-1]]

== Джерела ==
{{Commonscat|Yakovlev Yak-3}}
* [http://www.combatavia.info/index1yak3.html Як-3] на [http://combatavia.info/ combatavia.info: Энциклопедия военной авиации России] {{ref-ru}}
* [http://www.airwar.ru/enc/fww2/yak3.html Як-3] на [http://www.airwar.ru/index.html airwar.ru: Большая авиационная энциклопедия «Уголок неба»] {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20130718152114/http://jairspb.org/?page_id=193 Як-3] на сайті [https://web.archive.org/web/20130609145658/http://jairspb.org/ Военные самолеты Второй Мировой] {{ref-ru}}

{{Літаки ДКБ ім. Яковлєва}}
{{WWIIUSSRAF}}

[[Категорія:Літаки Яковлєва]]
[[Категорія:Одномоторні поршневі літаки]]
[[Категорія:Винищувачі СРСР]]
[[Категорія:Винищувачі Другої світової війни]]

title: Як-3

Призначення: винищувач

Перший політ: лютий 1943 (Як-1М)

Прийнятий на озброєння: 26 жовтня 1943

Знятий з озброєння: кінець 1946

Розробник: Saratov Aviation Plantd і Тбіліський авіаційний завод

Виробник: ОКБ Яковлєва

Модифікації: Як-1М М-105ПФ (дослідний), · Як-3 ВК-105ПФ2 (серійний), · Як-3ПД ВК-105ПД і ВК-105ПВ, · Як-3П (гарматний Як-3П ВК-105ПФ2), · Як-3Т (танковий Як-3Т ВК-105ПФ2), · Як-3РД (дослідний з ВК-105ПФ2 і РД-1), · Як-3У (навчальний Як-3У АШ-82ФН)

Конструктор: Олександр Яковлєв

Екіпаж: 1 особа

МШ біля землі: 611 км/год

МШ на висоті: 745 км/год

Гарматне озброєння: 20-мм гармата ШВАК · два 7.62-мм кулемета УБС


text:
# Акація чорнодеревна
Ака́ція чорнодере́вна, Ака́ція чо́рна (Acacia melanoxylon R.Br., 1813) — деревна рослина роду акація з родини бобових.

## Місцеві назви
- Австралійське чорне дерево англ. Australian black-wood, англ. leafless acacia;
- В Бразилії — порт. evano da Australia, Madeira preta, mohogani da Australia;
- В Аргентині — ісп. acacia de olivo, aroma negro.

## Етимологія
Акація чорнодеревна або австралійське чорне дерево, названа так за коричнево-чорний колір своєї зморшкуватої кори.

## Морфологічні ознаки
Акація чорнодеревна являє собою досить велике дерево, до 15 м заввишки, з щільною пишною пірамідальною кроною, двічіперистим листям і філлодіями. Листя трохи нагадують Acacia dealbata, відрізняючись від неї темно-зеленим кольором. Більші, ніж у акації сріблястою жовті квіти-кульки, до 1 см в діаметрі, зібрані в короткі пазушні суцвіття. Плоди — плоскі, часто сильно вигнуті червонувато-коричневі боби довжиною до 12 см.

## Поширення
В природі ареал охоплює південь Австралії: штати Новий Південний Уельс, Квінсленд, Південна Австралія, Вікторія, острів Тасманія.
Натуралізована в Африці, Азії, на Кавказі (Грузія), в Східній Європі (Молдова), в Південно-Східній та Південно-Західній Європі, у Північній та Південній Америці.

## Використання
У корі 20-40 % танідів. Деревина варіює в кольорі від червоно-коричневого до чорного, цінується для внутрішнього оздоблення будинків, меблів, шпал і палива. Камедь схожа з гумміарабіком. Ветролом на Цейлоні; сидерат на чайних плантаціях.
Цей вид дерев, як і акацію сріблясту, часто висаджують уздовж вулиць або невеликими групами в парках і полях для гольфу.

title: Акація чорнодеревна

wikitext:
{{Speciesbox
| name = Акація чорнодеревна
| image = Acacia melanoxylon (Seedling) 2.jpg
| image_caption =
| image_width = 270px
|genus = Acacia
|species = melanoxylon
|authority = [[R.Br.]], [[1813 у науці|1813]]
| range_map = Acacia-melanoxylon-range-map.png
| range_map_width = 240px
| range_map_caption =
| synonyms = ''Acacia arcuata'' [[Курт Шпренгель|Spreng.]]

''Acacia melanoxylum'' [[R.Br.]]

''Mimosa melanoxylon'' (R.Br.) [[Poir.]]

''Mimosa melanoxylum'' Poir.

''Racosperma melanoxylon'' (R.Br.) [[C.Mart.]]

}}
'''Ака́ція чорнодере́вна, Ака́ція чо́рна''' (''Acacia melanoxylon'' [[R.Br.]], [[1813]]) — [[дерево|деревна]] [[рослина]] роду [[акація]] з родини [[бобові|бобових]].

== Місцеві назви ==
[[Файл:Acacia melanoxylon.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Квіти Акації чорнодеревної]]
[[Файл:Leaves of Acacia melanoxylon.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Листя та філлодії Акації чорнодеревної]]
[[Файл:Acme 001 lhp.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Насіння Акації чорнодеревної]]
[[Файл:Acacia melanoxylon 1.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Акація чорнодеревна в [[Батумський ботанічний сад|Батумському ботанічному саду]]]]

* Австралійське чорне дерево {{lang-en|Australian black-wood}}, {{lang-en|leafless acacia}};
* В [[Бразилія|Бразилії]] — {{lang-pt|evano da Australia, Madeira preta, mohogani da Australia}};
* В [[Аргентина|Аргентині]] — {{lang-es|acacia de olivo, aroma negro}}.

== Етимологія ==
Акація чорнодеревна або австралійське чорне дерево, названа так за коричнево-чорний колір своєї зморшкуватої кори.

== Морфологічні ознаки ==
Акація чорнодеревна являє собою досить велике дерево, до 15 м заввишки, з щільною пишною пірамідальною кроною, двічіперистим [[листя]]м і [[філлодія]]ми. Листя трохи нагадують ''[[Acacia dealbata]]'', відрізняючись від неї темно-зеленим кольором. Більші, ніж у [[акація срібляста|акації сріблястою]] жовті [[квітка|квіти]]-кульки, до 1 см в діаметрі, зібрані в короткі пазушні [[суцвіття]]. [[Плід|Плоди]] — плоскі, часто сильно вигнуті червонувато-коричневі боби довжиною до 12 см.

== Поширення ==
В природі [[ареал]] охоплює південь [[Австралія|Австралії]]: штати [[Новий Південний Уельс]], [[Квінсленд]], [[Південна Австралія]], [[Вікторія (штат)|Вікторія]], острів [[Тасманія]].

Натуралізована в [[Африка|Африці]], [[Азія|Азії]], на [[Кавказ]]і ([[Грузія]]), в [[Східна Європа|Східній Європі]] ([[Молдова]]), в [[Південно-Східна Європа|Південно-Східній]] та [[Південно-Західна Європа|Південно-Західній Європі]], у [[Північна Америка|Північній]] та [[Південна Америка|Південній Америці]].

== Використання ==
У корі 20-40 % [[таніди|танідів]]. [[Деревина]] варіює в кольорі від червоно-коричневого до чорного, цінується для внутрішнього оздоблення будинків, [[меблі]]в, [[шпала|шпал]] і [[паливо|палива]]. [[Камедь]] схожа з [[гумміарабік]]ом. Ветролом на [[Цейлон]]і; [[сидерат]] на [[чай]]них [[плантація]]х.

Цей вид дерев, як і [[акація срібляста|акацію сріблясту]], часто висаджують уздовж вулиць або невеликими групами в парках і [[Поле для гольфу|полях для гольфу]].

== Див. також ==
* [[Список видів роду акація]]

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20030217202400/http://flores.by.ru/fl/acacia.html Квіти Аргентини]{{ref-ru}}
* [http://www.cnshb.ru/AKDiL/0016/base/k4030006.shtm Довідник рослин] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080323135604/http://www.cnshb.ru/AKDiL/0016/base/k4030006.shtm |date=23 березня 2008 }}{{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20001216095300/http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/taxon.pl?926 ''Acacia melanoxylon'' на сайті]  {{ref-en}}

{{Портали|Ботаніка|Біологія}}
{{Taxonbar|from=Q386585}}

[[Категорія:Акація|чорнодеревна]]
[[Категорія:Ендемічна флора Австралії]]
[[Категорія:Флора Тасманії]]
[[Категорія:Рослини, описані 1813]]
[[Категорія:Дерева Австралії]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)
Mimosoideae

Порядок: Бобовоцвіті (Fabales)

Родина: Бобові (Fabaceae)

Рід: Акація (Acacia)

Вид: Акація чорнодеревна (A. melanoxylon)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Acacia melanoxylon · R.Br., 1813

title: Синоніми

Синоніми: Acacia arcuata Spreng. · Acacia melanoxylum R.Br. · Mimosa melanoxylon (R.Br.) Poir. · Mimosa melanoxylum Poir. · Racosperma melanoxylon (R.Br.) C.Mart. ·


text:
# Убей чжи
«Убей чжи» (кит.: 武備志, wǔbèizhì, «Записки про зброю і [військове] спорядження») — енциклопедія з військової справи, укладена Мао Юаньї (кит.: 茅元仪, Máo Yuányí; 1594—1640?), також широко відома під своєю японською перекладеною назвою "Бубіші". Була піднесена останньому імператору династії Мін Чжученю при вступі на престол 1628 року.
Енциклопедія складається з 240 цзюанів (сувоїв) і є найбільшою за обсягом військовою енциклопедією старого Китаю. "Убей чжи" містить 240 томів, 10 405 сторінок і понад 200 000 китайських ієрогліфів.

title: Убей чжи

wikitext:
{{Видання}}
'''«Убей чжи»''' ({{lang-zh|武備志}}, wǔbèizhì, «Записки про зброю і [військове] спорядження») — енциклопедія з військової справи, укладена '''Мао Юаньї''' ({{lang-zh|茅元仪}}, Máo Yuányí; 1594—1640?), також широко відома під своєю японською перекладеною назвою "Бубіші". Була піднесена останньому імператору династії [[Мін]] Чжученю при вступі на престол 1628 року.

Енциклопедія складається з 240 цзюанів (сувоїв) і є найбільшою за обсягом військовою енциклопедією старого Китаю. "Убей чжи" містить 240 томів, 10 405 сторінок і понад 200 000 китайських ієрогліфів.

{{encyclopedia-stub}}
[[Категорія:Військові видання]]
[[Категорія:Китайські енциклопедії]]

title: «Убей чжи»

Автор: Mao Yuanyid

Мова: китайська мова


text:
# Бойові дружини
Бойові́ дружи́ни — озброєні загони робітників, організовані в період революції 1905—07 для боротьби з самодержавством. Б. д. виникли після подій 9 січня с. ст. 1905 в Петербурзі як організації самооборони робітників. Великого значення Б. д. надавав В. І. Ленін. Організаторами і основним ядром Б. д. були більшовики.
В Україні перші Б. д. організовані в квітні 1905 в Києві, Миколаєві та Катеринославі, а потім і в інших містах та промислових районах (на фабриках, заводах і шахтах). У листопаді в Києві та Одесі було майже по тисячі бойових дружинників, а в Харкові — понад 2000. В організації Б. д. брали активну участь більшовики: Г. І. Петровський — в Катеринославі, Г. Ф. Сергєєв (Артем) — в Харкові, І. А. Чигрин — в Миколаєві. Б. д. відіграли визначну роль у Грудневому збройному повстанні, зокрема в Москві і Донбасі. В цілому в Україні в 1905 діяло бл. 10 000 бойових дружинників. Б. д. мали свої спеціальні статути, поділялися на десятки, які входили до складу районних дружин.
Досвід організації і діяльності Б. д. використали більшовики в 1917 при формуванні Червоної гвардії.

title: Бойові дружини

wikitext:
'''Бойові́ дружи́ни''' — озброєні загони [[робітник]]ів, організовані в період революції [[1905]]—[[1907|07]] для боротьби з [[самодержавство]]м. Б. д. виникли після подій 9 січня с. ст. 1905 в [[Петербург|Петербурзі]] як організації самооборони робітників. Великого значення Б. д. надавав В. І. Ленін. Організаторами і основним ядром Б. д. були [[більшовики]].

В Україні перші Б. д. організовані в квітні 1905 в Києві, Миколаєві та Катеринославі, а потім і в інших містах та промислових районах (на [[фабрика]]х, [[завод]]ах і [[шахта]]х). У листопаді в Києві та Одесі було майже по тисячі бойових дружинників, а в Харкові — понад 2000. В організації Б. д. брали активну участь більшовики: Г. І. Петровський — в Катеринославі, Г. Ф. Сергєєв (Артем) — в Харкові, І. А. Чигрин — в Миколаєві. Б. д. відіграли визначну роль у Грудневому збройному повстанні, зокрема в Москві і Донбасі. В цілому в Україні в 1905 діяло бл. 10 000 бойових дружинників. Б. д. мали свої спеціальні статути, поділялися на десятки, які входили до складу районних дружин.

Досвід організації і діяльності Б. д. використали більшовики в 1917 при формуванні Червоної гвардії.

== Література ==

* {{УРЕ}}
* ''Ленін В. І.'' Твори. Вид. 4, т. 9: До Бойового комітету при Санкт-Петербурзькому комітеті; Завдання загонів революційної армії;
* ''Яковлєв Н. Н.'' Вооруженные восстания в декабре 1905 года. М., 1957;
* ''Лось Ф. В.'' Революція 1905—1907 років на Україні. К., 1955;
* Р''убцов Г.'' Військово-бойова робота більшовиків України (1905—1907 pp.). К., 1958.

{{ukr-hist-stub}}
{{Заангажовано|дата=вересень 2023}}

[[Категорія:Історія Російської імперії]]
[[Категорія:Новітня історія України]]
[[Категорія:1905 у Росії]]
[[Категорія:Революція 1905—1907]]