text:
# Граф Монте-Крісто
«Граф Монте-Крісто» (фр. Le Comte de Monte-Cristo) — пригодницький роман французького письменника Александра Дюма (батька), виданий 1844 року. Основним мотивом роману є помста, а основною ідеєю є те, що вона не приносить ні задоволення, ні щастя.
Роман розповідає історію Едмона Дантеса, несправедливо звинуваченого й запротореного у в'язницю в замку Іф, де він провів 14 років. Дантесу щастить неймовірним чином утекти й відшукати скарб, про який йому розповів інший в'язень. Маючи кошти, Дантес відшукує своїх кривдників, які на той час займають високе становище в суспільстві, й руйнує їхні кар'єри, репутацію та родини, але врешті-решт усвідомлює, що помста не може бути сенсом життя.

## Історія створення
1843 року Дюма підписав контракт з видавцями Максиміліаном Бетюном і Анрі Плоном (майбутнім засновником видавництва «Плон») на книжку про подорожні враження від Парижа. Схожу книгу письменник уже писав про Швейцарію. Але, зважаючи на останні тенденції в французькій літературі, замовлення було змінено і тепер був потрібний авантюрно-соціальний роман, дії якого відбуваються на фоні столиці.
Історичний контекст роману тісно стосується періоду Реставрації Бурбонів, поверненням монархії у Франції після поразки Наполеона та його вигнання. Зав'язкою слугує час «Ста днів» у 1815 році, коли Наполеон утік із заслання на острові Ельба й ненадовго відновив владу у Франції. Цей фон забезпечує політичну інтригу, що призводить до неправомірного ув’язнення головного героя, Едмона Дантеса.
Ідею про помсту Дантеса Дюма почерпнув із мемуарів архівіста поліції Жака Пеше. Там описувався випадок про шевця П’єра Піко, який жив у Німі в 1807 році. Він був заручений з багатою жінкою, та троє ревнивих друзів неправдиво звинуватили його в шпигунстві на користь Англії під час нещодавньої війни. Піко помістили під домашній арешт у форті Фенестрелле. Там він став слугою багатого італійського священнослужителя. Коли той помер, то залишив свої статки Піко, до якого став ставитися, як до сина. За той час наречена Піко одружилася з одним із змовників на ім'я Лупіан. Піко витратив роки на те, щоб помститися трьом чоловікам, відповідальним за його нещастя. Першого він зарізав кинджалом, на якому був напис «Номер один», а потім отруїв другого. Сина третього чоловіка, Лупіана, заманив у злочинну діяльність, а його доньку — у проституцію, а наостанок зарізав його самого.
Дюма видавав «Графа Монте-Крісто» частинами в газеті «Le Journal des Débats» між 1844 і 1846 роками. Епізодичний формат вплинув на темп і складність роману. Автор надавав усе нові сюжети та персонажів, які збагатили основну розповідь, зберігаючи зацікавленість читачів. Романтичний наголос на емоціях та особистому досвіді Дюма поєднав з елементами реалізму у зображенні соціальної та політичної динаміки, ґрунтуючи історію на відомих історичних подіях.

## Сюжет

### Ув'язнення
Корабель «Фараон» прибуває в порт Марселя. Його капітан помер через хворобу, яка перебігала з гарячкою, тож командування кораблем прийняв молодий матрос Едмон Дантес. Виконуючи прохання старого капітана, він відвідав острів Ельба і прийняв записку від Наполеона, який перебував там у вигнанні, готуючись повернутися та захопити владу. Тепер він повинен був доставити її панові Нуартьє в Париж.
Едмон дізнався, що в його тримісячну відсутність батько жив у злиднях, бо мусив віддати Едмоновий борг сусідові Кадруссу. Батько зрадів поверненню сина. Справи швидко кращають. У Марселі Едмона чекала нова посада, він буде капітаном корабля. З'явилися гроші і, отже, він може одружитися зі своєю нареченою. Але Едмона підозрював у шахрайстві бухгалтер суднової компанії Данґлар, який заздрив його швидкому підвищенню. Разом із Фернаном Мондего, закоханим у Мерседес, він здійснив брехливий донос. Едмона звинувачують як агента бонапартистів, які задумали державний переворот. З ними і Кадрусс, заздрісний сусід нового капітана. Він проти наклепу, але, напившись, засинає. Потім йому бракує сміливості заступитися за Едмона.
Едмон, заарештований під час заручин, розмовляє з прокурором Вільфором. Той уже готовий відпустити оббреханого капітана, але дізнається, що Дантес повинен передати лист Нуартьє, який є батьком прокурора. Тоді Вільфор відправляє Дантеса до ув'язнення в замку Іф, бо в разі викриття таємниці батька Вільфор втратить посаду.
Шість років Дантес проводить в ув'язненні на самоті. Він думає про самогубство, але знайомиться з абатом Фаріа, що робив підкоп з метою втекти. Хоча старий рив у хибному напрямку, він радіє, що знайшов собі товариша. Протягом наступних восьми років Фаріа навчає Дантеса мовам, історії, культурі, математиці, хімії, медицині та природничим наукам. Також він розповідає про скарб, захований на острові Монте-Крісто (наглядачі вважали абата через такі розповіді божевільним). Вони готуються до втечі, але абат помирає. Тоді Дантес переносить тіло абата в свою камеру і тим самим робить підміну трупа в мішку. Замість абата його викидають в море, яке слугує могилою в'язнів замку Іф. Там Едмона підбирають контрабандисти. Він вдає з себе вцілілого в корабельній аварії.

### Повернення
Через кілька місяців Дантес знаходить скарб — скриню з золотими монетами, зливками та коштовним камінням, сховану в печері. Він купує острів Монте-Крісто і титул графа в тосканського уряду. Він віддячує тим, хто йому допоміг, і починає розслідування. Поклявшись помститися Данґлару, Мондего та Вільфору, Дантес повертається до Марселя в пошуках інформації. Під виглядом священика на ім'я Бузоні, він звертається до Кадрусса. Той жалкує про своє боягузтво і повідомляє, що Мерседес вийшла заміж за Фернана, батько Дантеса помер з голоду, а його старий роботодавець Моррель, який безуспішно намагався звільнити Дантеса з замку та піклуватися про його батька, перебуває на межі банкрутства. Натомість Данґлар став спекулянтом, одружився з багатою вдовою та отримав титул барона. Фернан служив у французькій армії та здобув звання підполковника. Дантес нагороджує Кадрусса діамантом. Пізніше Кадрусс хоче продати діамант ювеліру, але через жадібність убиває ювеліра та грабує його. Потім його заарештовують і засуджують до каторги на галерах.
Щоб урятувати Морреля від банкрутства, Дантес видає себе за банкіра, оплачує його борги та таємно відновлює один з його втрачених кораблів. Моррель, який вже думав покінчити самогубством, отримує таким чином несподіваний порятунок.

### Помста
Провівши в мандрах 9 років, Дантес повертається на батьківщину під виглядом заможного графа Монте-Крісто. Фернан тепер — граф де Морсер, Данґлар — барон і банкір, а Вільфор — королівський прокурор. У Римі, під час карнавалу, Дантес знайомиться з сином Мерседес і Фернана, молодим віконтом Альбером. Він організовує захоплення Альбера бандитом Луїджі Вампа і «рятує» хлопця, заслуживши його довіру. Альбер знайомить графа з паризькими вельможами. Дантес заново зустрічається зі своїми кривдниками, що не впізнають його. Він уже має детальний план помсти. Йому допомагають невільниця Гайде, чийого батька Алі-пашу зрадив і вбив Фернан, і Бертуччо, який врятував і виховував Вільфорового сина-байстрюка.
Граф Монте-Крісто купує будинок у передмісті Парижа, де Вільфор хотів живцем поховати свого сина. Він звільняє каторжанина Бенедетто, щоб той видавав себе за італійського дворянина, «віконта Андреа Кавальканті». Потім Дантес підкуповує оператора телеграфа для передачі неправдивого повідомлення, внаслідок чого Данґлар втрачає величезну суму грошей. Тим часом донька Вільфора, Валентина, заручена з другом Альбера, Францом, але таємно закохана в сина Морреля Максимільєна; Нуартьє, її дідусь, спонукає Франца розірвати заручини, відкривши, що Нуартьє сам убив батька Франца на дуелі. Бенедетто втирається у довіру до Данґлара, який заручає з ним свою доньку Ежені після того, як скасував її заручини з Альбером. Кадрусс шантажує Бенедетто, погрожуючи розкрити його минуле, якщо той не поділиться своїм багатством. Друга дружина Вільфора Елоїза починає отруювати членів сім'ї Вільфора, щоб спадок дістався її сину Едуару, а не Валентині. Нуартьє в той же час таємно дає Валентині малі дози отрути, щоб виробити до неї стійкість.
Кадерусс намагається пограбувати маєток графа Монте-Крісто, але той схоплює його під виглядом «абата Бузоні» і змушує написати листа Данґлару, викриваючи «Кавальканті» як самозванця. Коли Кадерусс покидає маєток, Бенедетто вдаряє його ножем. Кадерусс диктує передсмертну записку, вказуючи ім'я свого вбивці, і граф розкриває Кадеруссу свою справжню особу. Далі граф анонімно повідомляє в газети інформацію про те як Фернан зрадив Алі-пашу. Гайде дає свідчення проти Фернана в суді. Альбер за це викликає графа Монте-Крісто на дуель. Пізніше графа відвідує Мерседес, якa впізнала хто він насправді. Мерседес благає Дантеса пощадити її Альбера. Він погоджується не вбивати Альбера, але не заперечує проти його самогубства. Мерседес переконує сина вибачитися перед графом, пояснивши йому безчестя Фернана. Альбер і Мерседес відрікаються від Фернана, відмовляються від своїх титулів і багатства та вирішують почати нове життя. Альбер записується в солдати, а Мерседес оселяється в старому будинку Дантеса в Марселі. Монте-Крісто розкриває Фернану, що він — Дантес. Фернан, дізнавшись це, застрелюється.
На святкування заручин «Кавальканті» з Ежені Данґлар прибуває поліція, щоб заарештувати Бенедетто за вбивство Кадерусса. Бенедетто тікає, але його заарештовують і повертають до Парижа. Ежені тікає з Парижа з подругою. Елоїза намагається отруїти Валентину, та вона виживає. Максимільєн благає графа Монте-Крісто захистити її та імітує свою смерть від отруєння. Вільфор, дійшовши висновку, що вбивця — це Елоїза, дає їй вибір між публічною ганьбою чи самогубством. На суді Бенедетто розповідає, що він син Вільфора і був таємно врятований після того, як Вільфор поховав його живцем. Вільфор визнає свою провину і поспішає додому, щоб запобігти самогубству дружини. Але вона вже прийняла отруту та отруїла свого другого сина, малого Едуарда. Граф розповідає Вільфору, що він Дантес. Вільфор божеволіє, розкопує могилу сина й переконується, що вона порожня. Дантес задумується, що його помста зайшла занадто далеко, оскільки Елоїза та Едуард не були ні в чому винні перед ним.
Данґлар через попередні хитрощі графа втратив репутацію та гроші. Щоб розплатитися з графом Монте-Крісто, він іде на крадіжку державних грошей з лікарень. Потім його в Римі викрадають бандити Луїджі Вампи. Бандити відбирають у нього гроші, які Дантес анонімно повертає лікарням. Данґлар розкаюється у своїх злочинах, Дантес вибачає його і дає трохи грошей.
Максимільєн доведений до відчаю думкою про загибель Валентини і думає про самогубство. Дантес розкриває йому свою справжню особу та переконує Максимільєну почекати ще місяць. На острові Монте-Крісто він возз'єднує Валентину з Максимільєном і розповідає йому свою історію. Бажаючи зробити наостанок якусь добру справу, він залишає Валентині та Максимільєну частину свого майна на острові та вирушає на схід, щоб почати нове життя з Гайде, яка освідчилася йому в коханні. Роман закінчується словами: «вся мудрість людська полягає у двох словах: „Чекай і надійся!“».

## Персонажі
- Едмон Дантес — головний герой твору, молодий моряк, що був незаконно засуджений та ув'язнений у замку Іф. Після втечі взяв ім'я граф Монте-Крісто. Також називає себе: Сіндбад-мореходець, абат Бузоні, лорд Вілмор.
- Луї Дантес — батько Дантеса.
- Абат Фарія — в'язень замку Іф, духовний наставник Дантеса, який відкрив йому таємницю острова Монте-Крісто.
- Мерседес Еррера — наречена Дантеса, яка вважаючи його мертвим, вийшла за Фернана.
- Фернан Мондего — бідний рибалка, закоханий в свою кузину — Мерседес, який здійснив донос на Едмона. Пізніше став графом де Морсер, генерал-лейтенантом та пером Франції.
- Альбер де Морсер — віконт, син Мерседес і Фернана.
- Данґлар — бухгалтер на «Фараоні», кораблі на якому плавав Едмон, який написав донос на Едмона. Пізніше став мільйонером, відомим банкіром і бароном.
- Ерміна Данґлар — дружина Данґлара, яка полюбляла грати на біржі. В минулому коханка де Вільфора. Мати Бенедетто.
- Ежені Данґлар — дочка Ерміни та Данґлара, яка мріє стати актрисою.
- Жерар де Вільфор — помічник прокурора Марселя, який посадив Едмона до в'язниці. Пізніше став королівським прокурором. Батько Бенедетто.
- Рене де Сен-Меран — перша дружина де Вільфора, мати Валентини. Дочка маркіза і маркізи Сен-Меран.
- Валентина де Вільфор — дочка Рене і де Вільфора, отримує дуже великий спадок він батьків матері та діда, якого доглядає. Кохана Максиміліана Морреля.
- Елоїза де Вільфор — друга дружина де Вільфора, що готова на все заради сина Едуара.
- Нуартьє де Вільфор — старий якобінець, батько Жерара де Вільфора. На схилі життя прикований паралічем до крісла. Обожнює внучку Валентину.
- Едуар де Вільфор — син де Вільфора та Елоїзи, дуже розпещений хлопчик.
- Гаспар Кадрусс — сусід Дантеса. Скупий швець, який пізніше став шинкарем.
- П'єр Моррель — марсельський торговець, власник «Фараона», який добре ставився до Дантеса.
- Максиміліан Моррель — син П'єра Морреля, капітан кавалерії, закоханий у Валентину де Вільфор.
- Жюлі Моррель — дочка П'єра Морреля.
- Еммануель Ербо — працівник фірми П'єра Морреля, чоловік Жюлі.
- Гайде — невільниця графа Монте-Крісто, дочка янінського паші Алі-Тебеліна, яку граф викупив із рабства.
- Батистен — камердинер графа Монте-Крісто.
- Алі — раб графа Монте-Крісто, нубієць з відрізаним язиком.
- де Бовіль — інспектор тюрем.
- Джованні Бертуччо — керуючий справами графа Монте-Крісто, в минулому корсиканський контрабандист. Названий батько Бенедетто.
- Бенедетто — незаконний син Ерміни Данґлар і прокурора де Вільфора. Злочинець, засуджений до каторги, з якої втік і з'явився в Парижі під ім'ям віконта Андреа Кавальканті.
- доктор д'Авріньї — сімейний лікар сім'ї де Вільфор.
- Франц д'Епіне — друг Альбера де Морсер, наречений Валентини де Вільфор.
- Люсьєн Дебре — секретар міністра зовнішніх справ Франції, коханець і партнер по іграх на біржі Ерміни Данґлар, друг Альбера де Морсер.
- Бошан — друг Альбера де Морсер, редактор опозиційної газети.
- Рауль де Шато-Рено — родовитий аристократ, друг Альбера де Морсер та Максиміліана Морреля.
- Луїджі Вампа — пастух, котрий став отаманом банди розбійників, що орудують навколо Риму.
- Пеппіно — один із розбійників Вампи, якого Монте-Крісто врятував від смертної кари.
- Дешан — нотаріус сім'ї Вільфор.
- Людовик XVIII.

## Головні адаптації

### Кіно
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1908) — німий фільм із Гобартом Босвортом у головній ролі.
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1913) — німий фільм з Джеймсом О'Нілом у головній ролі.
- Граф Монте-Крісто (Le comte de Monte Cristo, 1918) — багатосерійний німий фільм з Леоном Мато в головній ролі.
- Монте-Крісто (Monte Cristo, 1922) — Джон Гілберт у головній ролі, режисер Еммет Дж. Флінн.
- Монте-Крісто (Monte Cristo, 1929) — німий фільм режисера Анрі Фескура.
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1934) — режисер Роуленд В. Лі.
- Граф Монте-Крісто (El Conde de Montecristo, 1942) — мексиканський фільм режисера Чано Уруети з Артуро де Кордовою в головній ролі.
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1943) — режисер Роберт Верне.
- Повернення Монте-Крісто (The Return of Monte Cristo, 1946) — режисер Генрі Левін.
- Дружина Монте-Крісто (The Wife of Monte Cristo, 1946) — режисер Едгар Г. Улмер.
- Граф Монте-Крісто (El Conde de Montecristo, 1953) — режисер Леон Клімовський з Хорхе Містралем у головній ролі.
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1954) — з Жаном Маре в головній ролі.
- Молодий Ванджікоттай (வஞ்சிக்கோட்டை வாலிபன், 1958) — тамільська екранізація та її ремейк на гінді «Коронація».
- Граф Монте-Крісто (Le comte de Monte Cristo, 1961) — Луї Журден у головній ролі, режисер Клод Отант-Лара.
- Під знаком Монте-Крісто (Sous le signe de Monte Cristo, 1968) — французький фільм, дія якого відбувається в 1947 році з Полем Баржем, Клодом Жадом і Анні Дюпері в головних ролях, режисер Андре Юнебель.
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1975) — телефільм з Річардом Чемберленом у головній ролі, режисер Девід Грін.
- Бойовий марш (പടയോട്ടം, 1982) — малаяламська кіноадаптація, де дія відбувається в Кералі, режисер Джіджо Паннуз.
- Полювання (వేట, 1986) — екранізація мовою телугу.
- Спадок гніву (龍在江湖) 1986) — гонконгська кіноадаптація кантонською мовою з Брендоном Лі в головній ролі
- Я — меч (අසිපත මමයි, 1986) — сингальська екранізація.
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 2002) — режисер Кевін Рейнольдс, у головних ролях Джим Кевізел, Дагмара Домінчик, Річард Гарріс і Гай Пірс.
- Граф Монте-Крісто (Le Comte de Monte-Cristo, 2024) — французька екранізація, режисери Матьє Делапорт і Александр де Ла Пательєр з П'єром Ніні в головній ролі.

### Телебачення
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1956) — телесеріал про подальші пригоди Едмона Дантеса після закінчення роману.
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1964) — телесеріал BBC з Аланом Баделем і Наташею Паррі в головних ролях.
- Граф Монте-Крісто (Il conte di Montecristo, 1966) — італійський телесеріал RAI режисера Едмо Феноліо. У головній ролі Андреа Джордана.
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1973) — британсько-італійський анімаційний серіал, створений Halas і Batchelor та RAI Italy.
- Велика помста (大報復, 1977) — гонконгський телесеріал з Адамом Ченгом у головній ролі, сюжет якого перенесено в Південний Китай під час республіканської ери.
- Ніхон Ганкуцуо (日本巌窟王, 1979) — японський телесеріал, дія якого відбувається в період Едо, з Масао Кусакарі в головній ролі.
- Граф Монте-Крісто (Le Comte de Monte-Cristo, 1979) — французький телесеріал із Жаком Вебером у головній ролі.
- Господиня (La Dueña, 1984) — венесуельська теленовела 1984 року з жіночою версією Едмона Дантеса.
- В'язень замку Іф (Узник замка Иф, 1988) — український радянський російськомовний фільм з трьох серій. Режисер Георгій Юнгвальд-Хількевич.
- Марімар (Marimar, 1994) — іспаномовний телесеріал від Televisa, який пізніше породив ремейки в Мексиці та на Філіппінах.
- Граф Монте-Крісто (Le Comte de Monte Cristo, 1998) — телевізійний мінісеріал із Жераром Депардьє в головній ролі.
- Король печери: граф Монте-Крісто (巌窟王, 2004) — японська анімаційна адаптація, режисер Махіро Маеда.
- Монтекрісто (Montecristo, 2006) — аргентинська теленовела з Пабло Ечаррі та Паолою Крум у головних ролях.
- Езель (2010) — турецький телесеріал, де дія перенесена в сучасність.
- Любов і помста (Un amore e una vendetta, 2011) — італійський телесеріал, заснований на книзі.
- Помста (2011) — телевізійний серіал, рекламований як адаптація Графа Монте-Крісто.
- До побачення, містере Блек (굿바이 미스터 블랙, 2016) — південнокорейський телесеріал, заснований на «Графі Монте-Крісто».
- Яго (Yago, 2016) — мексиканська теленовела з Іваном Санчесом і Габріелою де ла Гарса в головних ролях, де дія перенесена в сучасність.
- Граф Монте-Крісто: Чудова помста (モンテ・クリスト伯 –華麗なる復讐, 2018) — японський телесеріал з Діном Фудзіока в головній ролі.
- Міс Монте-Крісто (미스 몬테크리스토, 2021) — південнокорейська адаптація на KBS із жіночими персонажами.
- Монтекрісто (Montecristo, 2023) — мексиканська адаптація на Vix+ з Вільямом Леві в головній ролі.
- Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 2024) — англійський мінісеріал із Семом Клафліном у головній ролі.

## Тематика
«Граф Монте-Крісто» Александра Дюма та «Знедолені» Віктора Гюго — два культові французькі романи XIX століття, які, поділяючи тему справедливості та спокути, розходяться у предметі оповіді та стилі. «Граф Монте-Крісто» Дюма здійснює особисту помсту за вчинену над ним несправедливість, постаючи неоднозначним персонажем, який платить власну ціну. На відміну від цього, «Знедолені» Гюго досліджують теми спокути та милосердя через подорож Жана Вальжана, критикуючи суспільну несправедливість і наголошуючи на співчутті та прощенні. Обидва романи здійснили тривалий вплив на літературу та культуру, пропонуючи пояснення людської природи та складності суспільства.
Граф Монте-Крісто, він же Едмон Дантес, є привабливим персонажем, оскільки прагне здійснити справедливу помсту. Кожен персонаж, який вчинив неправильно щодо Дантеса, отримує покарання, котре закономірно слідує з їхніх власних вад; Дантес уміло проявляє ці вади, що ведуть до саморуйнації лиходіїв. Кривдники не просто безчесні люди, вони лицеміри, вдаючи з себе благодійників і захисників справедливості. Так, один з головних лиходіїв роману, Вільфор, працює прокурором. Більшість кривдників отримують ганьбу та смерть, однак, Дантес лишає можливість спокути. Хоча твір сповнений похмурих подій і трагедій, переодягання Дантеса додає гумористичних моментів, коли люди не впізнають його.

## Видання українською мовою
- Александер Діма. Ґраф Монте Крісто. — Вінніпег : Українська видавнича спілка в Канаді.
  - том 1. — 1924. — 323 с.
  - том 2. — 1924. — 283 с.
  - том 3. — 1925. — 319 с.
  - том 4. — 1925. — 310 с.
- 2018 р., #Книголав, 2000 екз., 112 с., переклад Кононович Леонід, ISBN 978-617-7563-10-4

Оглядач сайту mrpl.city Іван Синєпалов розташував роман на 7 місці у переліку найкращих книжок, виданих українською мовою у 2018 році.

## Галерея
- Едмон Дантес на початку роману
- Мерседес
- Змова проти Дантеса
- Арешт Дантеса
- Вільфор
- Дантес у в'язниці
- Вільфор перед королем
- Абат Фаріа
- Знайомство Дантеса та Фаріа
- Дантеса викидають у море з замку Іф
- Скарб знайдено
- В образі священника Бузоні
- Мерседес одружується з Фернаном
- Луїджі Вампа
- Пеппіно
- Карнавал у Римі
- Граф Монте-Крісто
- Дантес знову зустрічає Мерседес
- Граф Монте-Крісто та Валентина
- Дантес і телеграфіст
- Луїджі Вампа читає «Коментарі Цезаря» серед бандитів
- Вільфор звинувачує свою дружину
- Граф у Альбера
- Викриття прокурора
- Елоїза отруює Валентину
- Божевільний Вільфор
- Граф вибачає Данґлара
- Граф прощається з Валентиною та Максимільєном

title: Граф Монте-Крісто

wikitext:
{{Otheruses||Граф Монте-Крісто}}
{{Літературний твір
 |Назва                 = Граф Монте-Крісто
 |Назва мовою оригіналу = Le Comte de Monte-Cristo
 |Зображення            = Louis Français-Dantès sur son rocher.jpg
 |Розмір                =
 |Опис до зображення    =
 |Жанр                  =
 |Автор                 =
 |Мова оригіналу        = [[французька мова|французька]]
 |Написаний             = 1844-1845
 |Публікація            =
 |Окреме видання        =
 |Переклад              =
 |isbn                  =
 |Вікітека-текст        = <!--Текст твору у Вікітеці -->
 }}

'''«Граф Монте-Крісто»''' ({{lang-fr|Le Comte de Monte-Cristo}}) — [[пригодницький роман]] французького письменника [[Александр Дюма (батько)|Александра Дюма (батька)]], виданий [[1844 у літературі|1844]] року. Основним мотивом роману є [[помста]], а основною ідеєю є те, що вона не приносить ні задоволення, ні щастя.

Роман розповідає історію Едмона Дантеса, несправедливо звинуваченого й запротореного у в'язницю в [[замок Іф|замку Іф]], де він провів 14 років. Дантесу щастить неймовірним чином утекти й відшукати скарб, про який йому розповів інший в'язень. Маючи кошти, Дантес відшукує своїх кривдників, які на той час займають високе становище в суспільстві, й руйнує їхні кар'єри, репутацію та родини, але врешті-решт усвідомлює, що помста не може бути сенсом життя.

== Історія створення ==
[[1843]] року Дюма підписав контракт з видавцями Максиміліаном Бетюном і Анрі Плоном (майбутнім засновником видавництва «[[Плон]]») на книжку про подорожні враження від [[Париж]]а. Схожу книгу письменник уже писав про [[Швейцарія|Швейцарію]]. Але, зважаючи на останні тенденції в французькій літературі, замовлення було змінено і тепер був потрібний авантюрно-соціальний роман, дії якого відбуваються на фоні столиці.

Історичний контекст роману тісно стосується періоду [[Реставрація Бурбонів|Реставрації Бурбонів]], поверненням [[Монархія|монархії]] у Франції після поразки [[Наполеон|Наполеона]] та його вигнання. Зав'язкою слугує час «<nowiki/>[[Сто днів|Ста днів]]<nowiki/>» у 1815 році, коли Наполеон утік із заслання на острові [[Ельба (острів)|Ельба]] й ненадовго відновив владу у Франції. Цей фон забезпечує політичну інтригу, що призводить до неправомірного ув’язнення головного героя, Едмона Дантеса<ref name=":0">{{Cite web|url=https://bookanalysis.com/alexandre-dumas/the-count-of-monte-cristo/historical-context/|title=The Count of Monte Cristo Historical Context {{!}} Book Analysis|date=2024-02-29|website=bookanalysis.com|language=en-US|access-date=2024-12-10}}</ref>.

Ідею про помсту Дантеса Дюма почерпнув із [[Мемуари|мемуарів]] архівіста поліції Жака Пеше<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com.ua/books?id=VYBAAAAAcAAJ&pg=PA197&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false
|title=Mémoires tirés des Archives de la Police de Paris: pour servir à l'histoire de la morale et de la police depuis Louis XIV jusqu'à nos jours
|last=Peuchet
|first=Jacques
|date=1838
|publisher=Levavasseur
|language=fr
}}</ref>. Там описувався випадок про шевця П’єра Піко, який жив у [[Нім|Німі]] в 1807 році. Він був заручений з багатою жінкою, та троє ревнивих друзів неправдиво звинуватили його в шпигунстві на користь Англії [[Війна четвертої коаліції|під час нещодавньої війни]]. Піко помістили під домашній арешт у форті [[Фенестрелле]]. Там він став слугою багатого італійського священнослужителя. Коли той помер, то залишив свої статки Піко, до якого став ставитися, як до сина. За той час наречена Піко одружилася з одним із змовників на ім'я Лупіан. Піко витратив роки на те, щоб помститися трьом чоловікам, відповідальним за його нещастя. Першого він зарізав кинджалом, на якому був напис «Номер один», а потім отруїв другого. Сина третього чоловіка, Лупіана, заманив у злочинну діяльність, а його доньку — у проституцію, а наостанок зарізав його самого<ref>{{Cite web|url=https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=hvd.32044021084843&seq=13|title=Mémoires tirés des archives de la police de Paris : pour servir à l'histoire de la morale et de la police, depuis Louis XIV jusqu'à nos jours / Par J. Peuchet ... t.5-6.|website=HathiTrust|language=en|access-date=2024-12-09}}</ref>.

Дюма видавав «Графа Монте-Крісто» частинами в газеті «Le Journal des Débats» між 1844 і 1846 роками. Епізодичний формат вплинув на темп і складність роману. Автор надавав усе нові сюжети та персонажів, які збагатили основну розповідь, зберігаючи зацікавленість читачів. [[Романтизм|Романтичний]] наголос на емоціях та особистому досвіді Дюма поєднав з елементами [[Реалізм (мистецтво)|реалізму]] у зображенні соціальної та політичної динаміки, ґрунтуючи історію на відомих історичних подіях<ref name=":0" />.

== Сюжет ==

=== Ув'язнення ===
Корабель «Фараон» прибуває в порт [[Марсель|Марселя]]. Його капітан помер через хворобу, яка перебігала з [[Гарячка|гарячкою]], тож командування кораблем прийняв молодий матрос Едмон Дантес. Виконуючи прохання старого капітана, він відвідав острів [[Ельба]] і прийняв записку від [[Наполеон]]а, який перебував там у вигнанні, готуючись повернутися та захопити владу. Тепер він повинен був доставити її панові Нуартьє в [[Париж]].

Едмон дізнався, що в його тримісячну відсутність батько жив у злиднях, бо мусив віддати Едмоновий борг сусідові Кадруссу. Батько зрадів поверненню сина. Справи швидко кращають. У Марселі Едмона чекала нова посада, він буде капітаном корабля. З'явилися гроші і, отже, він може одружитися зі своєю нареченою. Але Едмона підозрював у шахрайстві бухгалтер суднової компанії Данґлар, який заздрив його швидкому підвищенню. Разом із Фернаном Мондего, закоханим у Мерседес, він здійснив брехливий [[Донощик|донос]]. Едмона звинувачують як агента [[Бонапартизм|бонапартистів]], які задумали державний переворот. З ними і Кадрусс, заздрісний сусід нового капітана. Він проти наклепу, але, напившись, засинає. Потім йому бракує сміливості заступитися за Едмона.

Едмон, заарештований під час заручин, розмовляє з прокурором Вільфором. Той уже готовий відпустити оббреханого капітана, але дізнається, що Дантес повинен передати лист Нуартьє, який є батьком прокурора. Тоді Вільфор відправляє Дантеса до ув'язнення в [[Замок Іф|замку Іф]], бо в разі викриття таємниці батька Вільфор втратить посаду.

Шість років Дантес проводить в ув'язненні на самоті. Він думає про самогубство, але знайомиться з [[Абат|абатом]] Фаріа, що робив підкоп з метою втекти. Хоча старий рив у хибному напрямку, він радіє, що знайшов собі товариша. Протягом наступних восьми років Фаріа навчає Дантеса мовам, історії, культурі, математиці, хімії, медицині та природничим наукам. Також він розповідає про скарб, захований на острові [[Монтекрісто (острів)|Монте-Крісто]] (наглядачі вважали абата через такі розповіді божевільним). Вони готуються до втечі, але абат помирає. Тоді Дантес переносить тіло абата в свою камеру і тим самим робить підміну трупа в мішку. Замість абата його викидають в море, яке слугує могилою в'язнів замку Іф. Там Едмона підбирають контрабандисти. Він вдає з себе вцілілого в корабельній аварії.

=== Повернення ===
Через кілька місяців Дантес знаходить скарб — скриню з золотими монетами, зливками та коштовним камінням, сховану в печері. Він купує острів Монте-Крісто і титул графа в [[Тоскана|тосканського]] уряду. Він віддячує тим, хто йому допоміг, і починає розслідування. Поклявшись помститися Данґлару, Мондего та Вільфору, Дантес повертається до Марселя в пошуках інформації. Під виглядом священика на ім'я Бузоні, він звертається до Кадрусса. Той жалкує про своє боягузтво і повідомляє, що Мерседес вийшла заміж за Фернана, батько Дантеса помер з голоду, а його старий роботодавець Моррель, який безуспішно намагався звільнити Дантеса з замку та піклуватися про його батька, перебуває на межі банкрутства. Натомість Данґлар став спекулянтом, одружився з багатою вдовою та отримав титул барона. Фернан служив у французькій армії та здобув звання підполковника. Дантес нагороджує Кадрусса діамантом. Пізніше Кадрусс хоче продати діамант ювеліру, але через жадібність убиває ювеліра та грабує його. Потім його заарештовують і засуджують до [[Каторга|каторги]] на галерах.

Щоб урятувати Морреля від банкрутства, Дантес видає себе за банкіра, оплачує його борги та таємно відновлює один з його втрачених кораблів. Моррель, який вже думав покінчити самогубством, отримує таким чином несподіваний порятунок.

=== Помста ===
Провівши в мандрах 9 років, Дантес повертається на батьківщину під виглядом заможного графа Монте-Крісто. Фернан тепер — граф де Морсер, Данґлар — барон і банкір, а Вільфор — королівський прокурор. У Римі, під час карнавалу, Дантес знайомиться з сином Мерседес і Фернана, молодим [[віконт]]ом Альбером. Він організовує захоплення Альбера бандитом Луїджі Вампа і «рятує» хлопця, заслуживши його довіру. Альбер знайомить графа з паризькими вельможами. Дантес заново зустрічається зі своїми кривдниками, що не впізнають його. Він уже має детальний план помсти. Йому допомагають невільниця Гайде, чийого батька Алі-пашу зрадив і вбив Фернан, і Бертуччо, який врятував і виховував Вільфорового сина-байстрюка.

Граф Монте-Крісто купує будинок у передмісті Парижа, де Вільфор хотів живцем поховати свого сина. Він звільняє каторжанина Бенедетто, щоб той видавав себе за італійського дворянина, «віконта Андреа Кавальканті». Потім Дантес підкуповує оператора [[телеграф|телеграфа]] для передачі неправдивого повідомлення, внаслідок чого Данґлар втрачає величезну суму грошей. Тим часом донька Вільфора, Валентина, заручена з другом Альбера, Францом, але таємно закохана в сина Морреля Максимільєна; Нуартьє, її дідусь, спонукає Франца розірвати заручини, відкривши, що Нуартьє сам убив батька Франца на дуелі. Бенедетто втирається у довіру до Данґлара, який заручає з ним свою доньку Ежені після того, як скасував її заручини з Альбером. Кадрусс шантажує Бенедетто, погрожуючи розкрити його минуле, якщо той не поділиться своїм багатством. Друга дружина Вільфора Елоїза починає отруювати членів сім'ї Вільфора, щоб спадок дістався її сину Едуару, а не Валентині. Нуартьє в той же час таємно дає Валентині малі дози отрути, щоб виробити до неї стійкість.

Кадерусс намагається пограбувати маєток графа Монте-Крісто, але той схоплює його під виглядом «абата Бузоні» і змушує написати листа Данґлару, викриваючи «Кавальканті» як самозванця. Коли Кадерусс покидає маєток, Бенедетто вдаряє його ножем. Кадерусс диктує передсмертну записку, вказуючи ім'я свого вбивці, і граф розкриває Кадеруссу свою справжню особу. Далі граф анонімно повідомляє в газети інформацію про те як Фернан зрадив Алі-пашу. Гайде дає свідчення проти Фернана в суді. Альбер за це викликає графа Монте-Крісто на дуель. Пізніше графа відвідує Мерседес, якa впізнала хто він насправді. Мерседес благає Дантеса пощадити її Альбера. Він погоджується не вбивати Альбера, але не заперечує проти його самогубства. Мерседес переконує сина вибачитися перед графом, пояснивши йому безчестя Фернана. Альбер і Мерседес відрікаються від Фернана, відмовляються від своїх титулів і багатства та вирішують почати нове життя. Альбер записується в солдати, а Мерседес оселяється в старому будинку Дантеса в Марселі. Монте-Крісто розкриває Фернану, що він — Дантес. Фернан, дізнавшись це, застрелюється.

На святкування заручин «Кавальканті» з Ежені Данґлар прибуває поліція, щоб заарештувати Бенедетто за вбивство Кадерусса. Бенедетто тікає, але його заарештовують і повертають до Парижа. Ежені тікає з Парижа з подругою. Елоїза намагається отруїти Валентину, та вона виживає. Максимільєн благає графа Монте-Крісто захистити її та імітує свою смерть від отруєння. Вільфор, дійшовши висновку, що вбивця — це Елоїза, дає їй вибір між публічною ганьбою чи самогубством. На суді Бенедетто розповідає, що він син Вільфора і був таємно врятований після того, як Вільфор поховав його живцем. Вільфор визнає свою провину і поспішає додому, щоб запобігти самогубству дружини. Але вона вже прийняла отруту та отруїла свого другого сина, малого Едуарда. Граф розповідає Вільфору, що він Дантес. Вільфор божеволіє, розкопує могилу сина й переконується, що вона порожня. Дантес задумується, що його помста зайшла занадто далеко, оскільки Елоїза та Едуард не були ні в чому винні перед ним.

Данґлар через попередні хитрощі графа втратив репутацію та гроші. Щоб розплатитися з графом Монте-Крісто, він іде на крадіжку державних грошей з лікарень. Потім його в Римі викрадають бандити Луїджі Вампи. Бандити відбирають у нього гроші, які Дантес анонімно повертає лікарням. Данґлар розкаюється у своїх злочинах, Дантес вибачає його і дає трохи грошей.

Максимільєн доведений до відчаю думкою про загибель Валентини і думає про самогубство. Дантес розкриває йому свою справжню особу та переконує Максимільєну почекати ще місяць. На острові Монте-Крісто він возз'єднує Валентину з Максимільєном і розповідає йому свою історію. Бажаючи зробити наостанок якусь добру справу, він залишає Валентині та Максимільєну частину свого майна на острові та вирушає на схід, щоб почати нове життя з Гайде, яка освідчилася йому в коханні. Роман закінчується словами: «вся мудрість людська полягає у двох словах: „Чекай і надійся!“».

== Персонажі ==
[[Файл:Le comte de Monte-Cristo - Jules Rouff.jpg|міні|Плакат вистави «Граф Монте-Крісто» 1893 р.]]
* '''Едмон Дантес''' — головний герой твору, молодий моряк, що був незаконно засуджений та ув'язнений у [[Замок Іф|замку Іф]]. Після втечі взяв ім'я граф Монте-Крісто. Також називає себе: Сіндбад-мореходець, [[абат]] Бузоні, [[лорд]] Вілмор.
* '''Луї Дантес '''— батько Дантеса.
* '''Абат Фарія''' — в'язень замку Іф, духовний наставник Дантеса, який відкрив йому таємницю острова Монте-Крісто.
* '''Мерседес Еррера''' — наречена Дантеса, яка вважаючи його мертвим, вийшла за Фернана.
* '''Фернан Мондего''' — бідний рибалка, закоханий в свою кузину — Мерседес, який здійснив донос на Едмона. Пізніше став графом де Морсер, [[генерал-лейтенант]]ом та [[пер]]ом Франції.
* '''Альбер де Морсер''' — [[віконт]], син Мерседес і Фернана.
* '''Данґлар''' — бухгалтер на «Фараоні», кораблі на якому плавав Едмон, який написав донос на Едмона. Пізніше став мільйонером, відомим банкіром і бароном.
* '''Ерміна Данґлар''' — дружина Данґлара, яка полюбляла грати на біржі. В минулому коханка де Вільфора. Мати Бенедетто.
* '''Ежені Данґлар''' — дочка Ерміни та Данґлара, яка мріє стати актрисою.
* '''Жерар де Вільфор''' — помічник прокурора [[Марсель|Марселя]], який посадив Едмона до в'язниці. Пізніше став королівським прокурором. Батько Бенедетто.
* '''Рене де Сен-Меран''' — перша дружина де Вільфора, мати Валентини. Дочка маркіза і маркізи Сен-Меран.
* '''Валентина де Вільфор''' — дочка Рене і де Вільфора, отримує дуже великий спадок він батьків матері та діда, якого доглядає. Кохана Максиміліана Морреля.
* '''Елоїза де Вільфор''' — друга дружина де Вільфора, що готова на все заради сина Едуара.
* '''Нуартьє де Вільфор''' — старий якобінець, батько Жерара де Вільфора. На схилі життя прикований паралічем до крісла. Обожнює внучку Валентину.
* '''Едуар де Вільфор''' — син де Вільфора та Елоїзи, дуже розпещений хлопчик.
* '''Гаспар Кадрусс''' — сусід Дантеса. Скупий швець, який пізніше став шинкарем.
* '''П'єр Моррель''' — марсельський торговець, власник «Фараона», який добре ставився до Дантеса.
* '''Максиміліан Моррель''' — син П'єра Морреля, капітан кавалерії, закоханий у Валентину де Вільфор.
* '''Жюлі Моррель''' — дочка П'єра Морреля.
* '''Еммануель Ербо''' — працівник фірми П'єра Морреля, чоловік Жюлі.
* '''Гайде''' — невільниця графа Монте-Крісто, дочка [[Яніна|янінського]] [[паша|паші]] Алі-Тебеліна, яку граф викупив із рабства.
* '''Батистен''' — [[камердинер]] графа Монте-Крісто.
* '''Алі''' — [[раб]] графа Монте-Крісто, нубієць з відрізаним язиком.
* '''де Бовіль''' — інспектор тюрем.
* '''Джованні Бертуччо''' — керуючий справами графа Монте-Крісто, в минулому [[корсика]]нський [[контрабандист]]. [[Вітчим|Названий батько]] Бенедетто.
* '''Бенедетто''' — незаконний син Ерміни Данґлар і прокурора де Вільфора. Злочинець, засуджений до каторги, з якої втік і з'явився в Парижі під ім'ям віконта Андреа Кавальканті.
* '''доктор д'Авріньї''' — сімейний лікар сім'ї де Вільфор.
* '''Франц д'Епіне''' — друг Альбера де Морсер, наречений Валентини де Вільфор.
* '''Люсьєн Дебре''' — секретар міністра зовнішніх справ Франції, коханець і партнер по іграх на біржі Ерміни Данґлар, друг Альбера де Морсер.
* '''Бошан''' — друг Альбера де Морсер, редактор опозиційної газети.
* '''Рауль де Шато-Рено''' — родовитий аристократ, друг Альбера де Морсер та Максиміліана Морреля.
* '''Луїджі Вампа''' — пастух, котрий став отаманом банди розбійників, що орудують навколо [[Рим]]у.
* '''Пеппіно''' — один із розбійників Вампи, якого Монте-Крісто врятував від [[Смертна кара|смертної кари]].
* '''Дешан''' — нотаріус сім'ї Вільфор.
* [[Людовик XVIII|'''Людовик XVIII''']].

[[Файл:Monte cristo personnages.jpg|міні|центр|700пкс|Персонажі роману]]

== Головні адаптації ==
[[Файл:Monte Cristo (1922) 1.jpg|міні|Кадр із фільму 1922 р.]]

=== Кіно ===
* Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1908) — німий фільм із Гобартом Босвортом у головній ролі.
* Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1913) — німий фільм з Джеймсом О'Нілом у головній ролі.
* Граф Монте-Крісто (Le comte de Monte Cristo, 1918) — багатосерійний німий фільм з Леоном Мато в головній ролі.
* Монте-Крісто (Monte Cristo, 1922) — Джон Гілберт у головній ролі, режисер Еммет Дж. Флінн.
* Монте-Крісто (Monte Cristo, 1929) — німий фільм режисера Анрі Фескура.
* Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1934) — режисер Роуленд В. Лі.
* Граф Монте-Крісто (El Conde de Montecristo, 1942) — мексиканський фільм режисера Чано Уруети з Артуро де Кордовою в головній ролі.
* [[Граф Монте-Крісто (фільм, 1943)|Граф Монте-Крісто]] (The Count of Monte Cristo, 1943) — режисер Роберт Верне.
* Повернення Монте-Крісто (The Return of Monte Cristo, 1946) — режисер Генрі Левін.
* Дружина Монте-Крісто (The Wife of Monte Cristo, 1946) — режисер Едгар Г. Улмер.
* Граф Монте-Крісто (El Conde de Montecristo, 1953) — режисер Леон Клімовський з Хорхе Містралем у головній ролі.
* Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1954) — з Жаном Маре в головній ролі.
* Молодий Ванджікоттай (வஞ்சிக்கோட்டை வாலிபன், 1958) — [[Тамільська мова|тамільська]] екранізація та її ремейк на [[гінді]] «Коронація».
* [[Граф Монте-Крісто (фільм, 1961)|Граф Монте-Крісто]] (Le comte de Monte Cristo, 1961) — Луї Журден у головній ролі, режисер Клод Отант-Лара.
* Під знаком Монте-Крісто (Sous le signe de Monte Cristo, 1968) — французький фільм, дія якого відбувається в 1947 році з Полем Баржем, Клодом Жадом і Анні Дюпері в головних ролях, режисер Андре Юнебель.
* [[Граф Монте-Крісто (фільм, 1975)|Граф Монте-Крісто]] (The Count of Monte Cristo, 1975) — телефільм з Річардом Чемберленом у головній ролі, режисер Девід Грін.
* Бойовий марш (പടയോട്ടം, 1982) — [[малаялам]]ська кіноадаптація, де дія відбувається в [[Керала|Кералі]], режисер Джіджо Паннуз.
* Полювання (వేట, 1986) — екранізація мовою [[телугу]].
* Спадок гніву (龍在江湖) 1986) — гонконгська кіноадаптація [[Кантонський діалект|кантонською]] мовою з Брендоном Лі в головній ролі
* Я — меч (අසිපත මමයි, 1986) — [[Сингальська мова|сингальська]] екранізація.
* [[Граф Монте-Крісто (фільм, 2002)|Граф Монте-Крісто]] (The Count of Monte Cristo, 2002) — режисер Кевін Рейнольдс, у головних ролях Джим Кевізел, Дагмара Домінчик, Річард Гарріс і Гай Пірс.
* [[Граф Монте-Крісто (фільм, 2024)|Граф Монте-Крісто]] (Le Comte de Monte-Cristo, 2024) — французька екранізація, режисери Матьє Делапорт і Александр де Ла Пательєр з П'єром Ніні в головній ролі.

=== Телебачення ===

* Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1956) — телесеріал про подальші пригоди Едмона Дантеса після закінчення роману.
* Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1964) — телесеріал [[BBC]] з Аланом Баделем і Наташею Паррі в головних ролях.
* Граф Монте-Крісто (Il conte di Montecristo, 1966) — італійський телесеріал RAI режисера Едмо Феноліо. У головній ролі Андреа Джордана.
* Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 1973) — британсько-італійський анімаційний серіал, створений Halas і Batchelor та RAI Italy.
* Велика помста (大報復, 1977) — гонконгський телесеріал з Адамом Ченгом у головній ролі, сюжет якого перенесено в Південний Китай під час [[Республіка Китай (1912—1949)|республіканської ери]].
* Ніхон Ганкуцуо (日本巌窟王, 1979) — японський телесеріал, дія якого відбувається в [[період Едо]], з Масао Кусакарі в головній ролі.
* Граф Монте-Крісто (Le Comte de Monte-Cristo, 1979) — французький телесеріал із Жаком Вебером у головній ролі.
* Господиня (La Dueña, 1984) — венесуельська теленовела 1984 року з жіночою версією Едмона Дантеса.
* [[В'язень замку Іф]] (Узник замка Иф, 1988) — український радянський російськомовний фільм з трьох серій. Режисер [[Георгій Юнгвальд-Хількевич]].
* Марімар (Marimar, 1994) — іспаномовний телесеріал від Televisa, який пізніше породив ремейки в Мексиці та на Філіппінах.
* Граф Монте-Крісто (Le Comte de Monte Cristo, 1998) — телевізійний мінісеріал із [[Жерар Депардьє|Жераром Депардьє]] в головній ролі.
* Король печери: граф Монте-Крісто (巌窟王, 2004) — японська анімаційна адаптація, режисер Махіро Маеда.
* Монтекрісто (Montecristo, 2006) — аргентинська теленовела з Пабло Ечаррі та Паолою Крум у головних ролях.
* Езель (2010) — турецький телесеріал, де дія перенесена в сучасність.
* Любов і помста (Un amore e una vendetta, 2011) — італійський телесеріал, заснований на книзі.
* Помста (2011) — телевізійний серіал, рекламований як адаптація Графа Монте-Крісто.
* До побачення, містере Блек (굿바이 미스터 블랙, 2016) — південнокорейський телесеріал, заснований на «Графі Монте-Крісто».
* Яго (Yago, 2016) — мексиканська теленовела з Іваном Санчесом і Габріелою де ла Гарса в головних ролях, де дія перенесена в сучасність.
* Граф Монте-Крісто: Чудова помста (モンテ・クリスト伯 –華麗なる復讐, 2018) — японський телесеріал з Діном Фудзіока в головній ролі.
* Міс Монте-Крісто (미스 몬테크리스토, 2021) — південнокорейська адаптація на KBS із жіночими персонажами.
* Монтекрісто (Montecristo, 2023) — мексиканська адаптація на Vix+ з Вільямом Леві в головній ролі.
* Граф Монте-Крісто (The Count of Monte Cristo, 2024) — англійський мінісеріал із Семом Клафліном у головній ролі.

== Тематика ==
«Граф Монте-Крісто» Александра Дюма та «<nowiki/>[[Знедолені]]<nowiki/>» [[Віктор Гюго|Віктора Гюго]] — два культові французькі романи XIX століття, які, поділяючи тему справедливості та спокути, розходяться у предметі оповіді та стилі. «Граф Монте-Крісто» Дюма здійснює особисту помсту за вчинену над ним несправедливість, постаючи неоднозначним персонажем, який платить власну ціну. На відміну від цього, «Знедолені» Гюго досліджують теми спокути та милосердя через подорож Жана Вальжана, критикуючи суспільну несправедливість і наголошуючи на співчутті та прощенні. Обидва романи здійснили тривалий вплив на літературу та культуру, пропонуючи пояснення людської природи та складності суспільства<ref name=":0" />.

Граф Монте-Крісто, він же Едмон Дантес, є привабливим персонажем, оскільки прагне здійснити [[Справедливість|справедливу]] [[Помста|помсту]]. Кожен персонаж, який вчинив неправильно щодо Дантеса, отримує покарання, котре закономірно слідує з їхніх власних вад; Дантес уміло проявляє ці вади, що ведуть до саморуйнації лиходіїв. Кривдники не просто безчесні люди, вони лицеміри, вдаючи з себе благодійників і захисників справедливості. Так, один з головних лиходіїв роману, Вільфор, працює [[Прокурор|прокурором]]. Більшість кривдників отримують ганьбу та смерть, однак, Дантес лишає можливість спокути. Хоча твір сповнений похмурих подій і трагедій, переодягання Дантеса додає гумористичних моментів, коли люди не впізнають його<ref>{{Cite web|url=https://thenarrativearc.org/the-count-of-monte|title=The Count of Monte Cristo|date=2023-10-17|website=The Narrative ARC|language=en-US|access-date=2024-12-10}}</ref>.

== Видання українською мовою ==
* {{Книга |автор=Александер Діма |назва=Ґраф Монте Крісто |місце=Вінніпег |видавництво=Українська видавнича спілка в Канаді}}
** {{Книга |посилання=https://diasporiana.org.ua/proza/dima-a-graf-monte-kristo-t-1/ |назва=том 1 |рік=1924 |сторінок=323}}
** {{Книга |посилання=https://diasporiana.org.ua/proza/dima-a-graf-monte-kristo-t-2/ |назва=том 2 |рік=1924 |сторінок=283}}
** {{Книга |посилання=https://diasporiana.org.ua/proza/dima-a-graf-monte-kristo-t-3/ |назва=том 3 |рік=1925 |сторінок=319}}
** {{Книга |посилання=https://diasporiana.org.ua/proza/dima-a-graf-monte-kristo-t-4/ |назва=том 4 |рік=1925 |сторінок=310}}
* 2018 р., #Книголав, 2000 екз., 112 с., переклад Кононович Леонід, ISBN 978-617-7563-10-4

Оглядач сайту mrpl.city Іван Синєпалов розташував роман на 7 місці у переліку найкращих книжок, виданих українською мовою у 2018 році<ref name="mrpl books">{{Cite web|url=https://mrpl.city/news/view/mariupoltsyam-na-dovgi-novorichni-svyata-najkrashhi-ukrainski-knigi-2018-go-roku|title=Маріупольцям на довгі новорічні свята: найкращі українські книги 2018 року|author=Іван Синєпалов|date=29 грудня 2018|website=mrpl.city|archive-url=https://web.archive.org/web/20190527162359/https://mrpl.city/news/view/mariupoltsyam-na-dovgi-novorichni-svyata-najkrashhi-ukrainski-knigi-2018-go-roku|archive-date=27 травня 2019|accessdate=27 травня 2019}}</ref>.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:COMC V1 D023 Edmond Dantès.jpg|Едмон Дантес на початку роману
Файл:COMC V1 D029 Mercédès.jpg|Мерседес
Файл:COMC V1 D056 The conspirators.jpg|Змова проти Дантеса
Файл:COMC V1 D075 The arrest of Edmond Dantès.jpg|Арешт Дантеса
Файл:COMC V1 D085 M de Villefort.jpg|Вільфор
Файл:COMC V1 D113 Dantès in the Dungeon.jpg|Дантес у в'язниці
Файл:COMC V1 D147 Villefort shows his gratitude to the king.jpg|Вільфор перед королем
Файл:COMC V1 D175 The abbé Faria.jpg|Абат Фаріа
Файл:COMC V1 D197 Faria enters Dantès' cell.jpg|Знайомство Дантеса та Фаріа
Файл:COMC V1 D011 Dantès cast into the sea.jpg|Дантеса викидають у море з замку Іф
Файл:COMC V1 D307 Alone with these countless, these unheard of fabulous treasures.jpg|Скарб знайдено
Файл:COMC V1 D325 The Abbé Busoni.jpg|В образі священника Бузоні
Файл:COMC V1 D351 Mercédès Marries Fernand.jpg|Мерседес одружується з Фернаном
Файл:COMC V2 D099 Luigi Vampa.jpg|Луїджі Вампа
Файл:COMC V5 D249 Peppino.jpg|Пеппіно
Файл:COMC V2 D175 The Carnival at Rome.jpg|Карнавал у Римі
Файл:COMC V2 D241 Count Monte-Cristo.jpg|Граф Монте-Крісто
Файл:COMC V5 D215 Monte-Cristo and Mercédès.jpg|Дантес знову зустрічає Мерседес
Файл:COMC V5 D071 Monte-Cristo at Valentine's Bedside.jpg|Граф Монте-Крісто та Валентина
Файл:COMC V3 D193 Monte-Cristo and the Telegrapher.jpg|Дантес і телеграфіст
Файл:COMC V2 D205 The Bandit's Camp.jpg|Луїджі Вампа читає «Коментарі Цезаря» серед бандитів
Файл:COMC V5 D165 Villefort Accusing His Wlfe.jpg|Вільфор звинувачує свою дружину
Файл:COMC V2 D011 Monte-Cristo visits Albert de Morcerf.jpg|Граф у Альбера
Файл:COMC V5 D179 My Father is the Procureur du Roi.jpg|Викриття прокурора
Файл:COMC V5 D083 The Poison.jpg|Елоїза отруює Валентину
Файл:COMC V5 D197 Villefort's Insanity.jpg|Божевільний Вільфор
Файл:COMC V5 D261 I Am He Whom You Sold and Dishonored.jpg|Граф вибачає Данґлара
Файл:COMC V5 D279 Adieu, My Friend Adieu, My Father.jpg|Граф прощається з Валентиною та Максимільєном
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [http://www.biblioweb.org/Le-Comte-de-Monte-Cristo.html Оригінал роману (фр.)]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://www.livres-et-ebooks.fr/ebooks/Le_Comte_de_Monte-Cristo-2898/ Оригінал у форматі pdf]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [https://dlib.ukma.edu.ua/document/34 Александер Дюма, «Ґраф Монте Крісто», ЦИФРОВА КОЛЕКЦІЯ Національного університету «Києво-Могилянська академія»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180807111514/http://dlib.ukma.edu.ua/document/34 |date=7 серпня 2018 }}
* [http://moyaosvita.com.ua/literatura/korotkij-zmist-graf-monte-kristo-dyuma/ Короткий зміст роману] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180416012405/http://moyaosvita.com.ua/literatura/korotkij-zmist-graf-monte-kristo-dyuma/ |date=16 квітня 2018 }}
* «[https://litarchive.in.ua/hraf-monte-kristo-aleksandr-diuma Граф Монте Крісто]», пер. з фр. Леоніда Кононовича / Повний текст зі змістом і примітками в е-бібліотеці [https://litarchive.in.ua/ ЛітАрхів]
* [https://reading.in.ua/graf-monte-kristo-aleksandr-dyuma/ Повний текст роману «Граф Монте Крісто»] {{Ref-uk}} в е-бібліотеці [https://reading.in.ua/ Reading]

{{Книга-доробити}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Романи Александра Дюма (батька)]]
[[Категорія:Екранізовані романи Франції]]
[[Категорія:Історичні романи]]
[[Категорія:Пригодницькі романи Франції]]
[[Категорія:Романи 1844]]
[[Категорія:Романи 1845]]
[[Категорія:Граф Монте-Крісто|*]]
[[Категорія:Твори, дія яких відбувається в 1815]]
[[Категорія:Твори, дія яких відбувається в 1829]]
[[Категорія:Твори, дія яких відбувається в 1838]]
[[Категорія:Французькі романи, адаптовані як телесеріали]]
[[Категорія:Помста у творах]]
[[Категорія:Романи, дія яких відбувається в Парижі]]
[[Категорія:Наполеон I в культурі та мистецтві]]
[[Категорія:Французькі історичні романи]]
[[Категорія:Романи, вперше опубліковані серійно]]
[[Категорія:Романи, дія яких відбувається в XIX столітті]]

title: Le Comte de Monte-Cristo

Жанр: роман з продовженням, романтичний художній твірd, пригоди і історична белетристика

Форма: роман

Автор: Александр Дюма

Мова: французька

Країна: Франція і Липнева монархія


text:
# Освальдо Ібарра
Освальдо Ібарра (ісп. Oswaldo Ibarra; нар. 8 вересня 1969, Ібарра) — еквадорський футболіст, що грав на позиції воротаря. Виступав, зокрема, за клуб «Депортіво Ель Насьйональ», а також національну збірну Еквадору.

## Клубна кар'єра
Футбольну кар'єру розпочав 1989 року в «Ольмедо», звідки вже наступного року перейшов до «Депортіво Ель Насьйональ». Спочатку лише тренувався з першою командою, а виступав — у молодіжній. Саме «Депортіво Ель Насьйональ» провів більшу частину своєї кар'єри. До 1994 року був резервним голкіпером клубу, а основним воротарем став 1995 року. У 1996 році вдруге в своїй кар'єрі став переможцем Серії A. У 1998 році разом з «Депортіво» дійшов до 1/2 фіналу Кубку Мерконорте. В 2005 році разом з командою став переможцем Клаусури. Загалом у футболці «Насьйоналя» зіграв 464 матчі в еквадорській Серії A. Відіграв за команду з Кіто наступні сімнадцять сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Депортіво Ель Насьйональ», був основним голкіпером команди.
У 2008 році перейшов до «Депортіво Кіто». Того ж року команда виграла національний чемпіонат, вперше за 40 останні років. У 2008 році брав участь у Південноамериканському кубку. Протягом своєї кар'єри виступав під 12-м ігровим номером. У цьому клубі зарекомендував себе як один з найкращих футбольних голкіперів Еквадору.
Жовані Ібарра перейшов до «Імбабури» на початку сезону 2011 року, щоб допомогти команді зберегти місце в Серії А, проте через серії невдалих матчів та управлінські проблеми завдання виконане не було. Того ж року перейшов до клубу «Індепендьєнте дель Вальє».
Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі «Клан Ювеніль», за команду якого виступав протягом 2013—2014 років.
Загалом в еквадорській Серії A зіграв понад 600 матчів.

## Виступи за збірну
5 лютого 1997 року у складі національної збірної Еквадору в програному (1:3) товариському поєдинку проти Мексики. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 8 років, провів у формі головної команди країни 28 матчів.
У складі збірної був учасником розіграшу Кубка Америки 1997 року у Болівії, розіграшу Кубка Америки 1999 року у Парагваї, розіграшу Кубка Америки 2001 року у Колумбії, чемпіонату світу 2002 року в Японії і Південній Кореї, розіграшу Кубка Америки 2004 року у Перу.

## Досягнення
- Серія A (Еквадор)
  -  Чемпіон (6): 1992, 1996, 2005 (Клаусура), 2006 (Клаусура), 2008, 2009

wikiname: ukwiki

title: Освальдо Ібарра

in_language: uk

wikitext:
{{Однофамільці|Ібарра}}
{{Футболіст
| ім'я = Освальдо Ібарра
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я = Осальдо Жовані Ібарра
| зріст = 178 см
| вага = 75 кг
| поточний-клуб  = завершив кар'єру
| позиція = [[Воротар (футбол)|воротар]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1989 | {{Прапорець|ECU}} | «[[Депортіво Ель Насьйональ]]» | 0 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1989–1990 | {{Прапорець|ECU}} | [[Ольмедо (футбольний клуб)|«Ольмедо»]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|1990–2007 | {{Прапорець|ECU}} | «[[Депортіво Ель Насьйональ]]» | 464 |?}}
{{Футболіст рядок 1|2008–2011 | {{Прапорець|ECU}} | «[[Сосьєдад Депортіво Кіто|Депортіво Кіто]]» | 100 |?}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2012 | {{Прапорець|ECU}} | «[[Імбабура]]» | 28 |?}}
{{Футболіст рядок 1|2012–2013 | {{Прапорець|ECU}} | «[[Індепендьєнте дель Вальє]]» | 9 |?}}
{{Футболіст рядок 0|2013–2014 | {{Прапорець|ECU}} |«Клан Ювеніль»|? |?}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1997–2004 | {{Прапорець|ECU}} | [[збірна Еквадору з футболу|Еквадор]] | 27 |?}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Освальдо Ібарра''' ({{lang-es|Oswaldo Ibarra}}; {{нар}} [[8 вересня]] [[1969]], [[Ібарра (місто)|Ібарра]]) — еквадорський [[футболіст]], що грав на позиції [[Воротар (футбол)|воротаря]]. Виступав, зокрема, за клуб «[[Депортіво Ель Насьйональ]]», а також [[збірна Еквадору з футболу|національну збірну Еквадору]].

== Клубна кар'єра ==
Футбольну кар'єру розпочав 1989 року в [[Ольмедо (футбольний клуб)|«Ольмедо»]], звідки вже наступного року перейшов до «[[Депортіво Ель Насьйональ]]». Спочатку лише тренувався з першою командою, а виступав — у молодіжній. Саме «Депортіво Ель Насьйональ» провів більшу частину своєї кар'єри<ref>{{Cite web |url=http://www.sonorama.com.ec/sistema/deportes/deportes.php?idnoticia=519051&tipo=17 |title=Ibarra juega hoy su partido 600 |accessdate=1 січня 2018 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20180101194236/http://www.sonorama.com.ec/sistema/deportes/deportes.php?idnoticia=519051&tipo=17 |archivedate=1 січня 2018 |deadurl=yes }}</ref>. До 1994 року був резервним голкіпером клубу, а основним воротарем став 1995 року. У 1996 році вдруге в своїй кар'єрі став переможцем Серії A. У 1998 році разом з «Депортіво» дійшов до 1/2 фіналу [[Кубок Мерконорте|Кубку Мерконорте]]. В 2005 році разом з командою став переможцем Клаусури. Загалом у футболці «Насьйоналя» зіграв 464 матчі в еквадорській Серії A. Відіграв за команду з [[Кіто]] наступні сімнадцять сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Депортіво Ель Насьйональ», був основним голкіпером команди.

У 2008 році перейшов до «[[Сосьєдад Депортіво Кіто|Депортіво Кіто]]»<ref>[http://www.futbolinmediato.com/index.php?module=Noticias&func=noticia&id=14690&umt=la_hora_quito_giovanni_ibarra_entre_mas_anejo Ibarra Entre más añejo]{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>. Того ж року команда виграла національний чемпіонат, вперше за 40 останні років. У 2008 році брав участь у Південноамериканському кубку. Протягом своєї кар'єри виступав під 12-м ігровим номером. У цьому клубі зарекомендував себе як один з найкращих футбольних голкіперів Еквадору.

Жовані Ібарра перейшов до [[Імбабура|«Імбабури»]] на початку сезону 2011 року, щоб допомогти команді зберегти місце в Серії А, проте через серії невдалих матчів та управлінські проблеми завдання виконане не було. Того ж року перейшов до клубу «[[Індепендьєнте дель Вальє]]».

Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі «Клан Ювеніль», за команду якого виступав протягом 2013—2014 років.

Загалом в еквадорській Серії A зіграв понад 600 матчів.

== Виступи за збірну ==
5 лютого 1997 року у складі [[Збірна Еквадору з футболу|національної збірної Еквадору]] в програному (1:3) товариському поєдинку проти [[Збірна Мексики з футболу|Мексики]]. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 8 років, провів у формі головної команди країни 28 матчів.

У складі збірної був учасником [[Кубок Америки з футболу 1997|розіграшу Кубка Америки 1997 року]] у [[Болівія|Болівії]], [[Кубок Америки з футболу 1999|розіграшу Кубка Америки 1999 року]] у [[Парагвай|Парагваї]], [[Кубок Америки з футболу 2001|розіграшу Кубка Америки 2001 року]] у [[Колумбія|Колумбії]], [[Чемпіонат світу з футболу 2002|чемпіонату світу 2002 року]] в [[Японія|Японії]] і [[Південна Корея|Південній Кореї]], [[Кубок Америки з футболу 2004|розіграшу Кубка Америки 2004 року]] у [[Перу]].

== Досягнення ==
* {{Прапорець|ECU}} '''[[Серія A (Еквадор)]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (6): 1992, 1996, 2005 (Клаусура), 2006 (Клаусура), 2008, 2009

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{NFT player}}
* {{soccerway|oswaldo-johvani-ibarra-carabali/23079}}
* {{Transfermarkt|82715}}
* {{Zerozero profile|258952}}
* [https://www.soccerpunter.com/players/79934-Oswaldo-Johvani-Ibarra-Carabali Профіль гравця] на сайті soccerpunter.com
* [http://www.footballdatabase.eu/football.joueurs.oswaldo.ibarra.9142.en.html Профіль гравця] на сайті footballdatabase.eu
* [http://www.worldfootball.net/player_summary/oswaldo-ibarra/ Профіль гравця] на сайті worldfootball.net
* [http://www.rsssf.com/miscellaneous/ecua-recintlp.html Статистика гравця на сайті ''RSSSF.com''] {{ref-en}}

{{ac}}
{{Склад збірної Еквадору на Кубку Америки 1997}}
{{Склад збірної Еквадору на Кубку Америки 1999}}
{{Склад збірної Еквадору на Кубку Америки 2001}}
{{Склад збірної Еквадору на чемпіонаті світу 2002}}
{{Склад збірної Еквадору на Золотому Кубку КОНКАКАФ 2002}}
{{Склад збірної Еквадору на Кубку Америки 2004}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Ібарра Освальдо}}
[[Категорія:Еквадорські футболісти]]
[[Категорія:Футбольні воротарі]]
[[Категорія:Гравці збірної Еквадору з футболу]]
[[Категорія:Гравці розіграшу Кубка Америки з футболу 2004]]
[[Категорія:Футболісти «Депортіво Ель Насьйональ»]]
[[Категорія:Футболісти «Ольмедо»]]
[[Категорія:Футболісти «Депортіво Кіто»]]
[[Категорія:Футболісти «Імбабури»]]
[[Категорія:Футболісти «Індепендьєнте дель Вальє»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Осальдо Жовані Ібарра

Народження: 8 вересня 1969 (55 років)

Вага: 75 кг

Громадянство: Еквадор

Позиція: воротар

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Депортіво Ель Насьйональ» · 0 · (0)

«Ольмедо» · ? · (?)

«Депортіво Ель Насьйональ» · 464 · (?)

«Депортіво Кіто» · 100 · (?)

«Імбабура» · 28 · (?)

«Індепендьєнте дель Вальє» · 9 · (?)

«Клан Ювеніль» · ? · (?)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Еквадор · 27 · (?)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# HD39353
HD39353 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу B8, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  7,6.
Вона  розташована на відстані близько 762,0 світлових років від Сонця.

## Пекулярний хімічний вміст
Зоряна атмосфера HD39353 має підвищений вміст
Si
.

title: HD39353

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD39353}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD39353}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA| 5|49|51,12}}
| схилення= {{DEC|-43|21|52,7}}
| вид_вел =  7,58<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу B|B8]]
| V =  7,545±0,009<ref name=HIPcat>ESA,  1997, '''The Hipparcos Catalogue''', ESA SP-1200</ref>
| B =  7,412±0,006<ref name=HIPcat/>
| u-b =  0,00
| b-v = -0,132±0,005<ref name=HIPcat/>
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y = -0,07
| m1 =  0,13
| c1 =  0,61
| hb =  0,00<ref name=CPcat/>
}}
{{Фотометрія Гіппаркос
| hmax =  7,520<ref name=HIPcat/>
| hmin =  7,550<ref name=HIPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =    -4,30± 0,55<ref name=HIPcat/>
| схилення =   19,38± 0,69<ref name=HIPcat/>
| паралакс =   4,28
| п_похибка =   0,62<ref name=HIPcat/>
| відстань_ср =    762,05
| відстань_пс =    233,64
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 39353,
[[Hipparcos Catalogue|HIP]] 27532,
[[Боннський огляд|CD-43 2075]]
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD39353
}}
{{Starbox end}}

'''HD39353''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу B|B8]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  7,6.<ref name=CPcat />
Вона <!-- знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]]  й --> розташована на відстані близько 762,0 [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].<ref name=HIPcat/>

==Пекулярний хімічний вміст==

[[Зоряна атмосфера]] HD39353 має підвищений вміст
[[кремній|Si]]
.<ref name=CPcat />

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (4h-6h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу B8]]
[[Категорія:HD39000-39999|3]]

{{astro-stub}}

title: HD39353

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Дані фотометрії Гіппаркос

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: -4,30± 0,55 мас/рік · за схиленням: 19,38± 0,69 мас/рік

Відстань: 762,05 світлових років · 233,64 парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD39353


text:
# Мошненський замок
Мошненський замок (пол. Zamek w Mosznej, нім. Schloss Moschen) — історична садиба, розташована в селі Мошна в гміні Стшелечки Крапковицького повіту Опольського воєводства в Польщі. Є одним із найпопулярніших туристичних об'єктів у Опольському воєводстві.
Попри те, що офіційно будівля називається замком, вона фактично є палацом, адже ніколи не виконувала оборонних функцій.

## Історія
Палац було побудовано в середині XVIII століття як бароковий палац. З 1866 по 1945 роки тут знаходилася резиденція сілезької родини промислових магнатів Тіле-Вінклерів. Нинішній вигляд будівля отримала після 1896 року, коли в ніч з 2 на 3 червня палац частково згорів. Старий палац було відновлено, до 1900 року була побудована східна частина в неоготичному стилі з оранжереєю, а в 1912—1914 роках було добудовано західне крило у стилі неоренесансу.
Першопочатково планувалося, що члени родини Тіле-Вінклер мали бути поховані в склепі під палацовою каплицею. Через те, що там була занадто висока вологість, було вирішено перенести сімейне захоронення на кладовище, розташоване в палацовому парку.
У 1911 та 1912 роках, під час полювань, організованих графом Францом-Губертом Тіле-Вінклером, тут гостював німецький імператор Вільгельм II. На початку XX століття в палацовому парку було виявлено фрагменти підземель, які Г. Бартель у 1929 році ототожнював із замком тамплієрів, який ймовірно був з'єднаним під землею із замком у Хшеліцах. Вже після Другої світової війни, під час будівельних робіт, на території палацу було виявлено сліди середньовічного палісаду.
Родина Тіле-Вінклер покинула палац навесні 1945 року.
Під час Другої світової війни палац уникнув пошкоджень, у ньому було облаштовано лазарет. У 1945 році в палаці квартирувалися війська радянської армії. У той період більша частина палацових інтер'єрів була знищена, а більшість творів мистецтва, що зберігалися в замку (головним чином, картини та скульптури) було вивезено.
Після війни в палаці впродовж нетривалого часу розміщувалися різні установи, лише в 1972 році він став резиденцією санаторію, а з 1996 року — Центру терапії неврозів. У 1948 році на частині земель колишнього маєтку було створено Державний кінний завод.

## Сучасність
Донедавна у будівлі знаходився Центр терапії неврозів. З квітня 2013 року, у зв'язку з побудовою нового корпусу шпиталю, до нього було перенесено медичне устаткування з замку.
На разі, палац частково відкритий для відвідування туристами; у каплиці відбуваються концерти камерної музики, а в галереї — художні виставки. У палаці є 365 кімнат та 99 веж, а його площа складає 8 тисяч м².
У наш час у палаці функціонує готель та ресторан.

## Замковий парк
Будівля оточена парком, який теж відкритий для відвідування. На особливу увагу заслуговують понад 300-літня дубова алея, понад 200-літня липова алея з симетричними каналами по обидвох її сторонах та каштанова алея. На схід від липової алеї, розташований став з острівцем, на який можна потрапити перейшовши через місток у китайському стилі.
У парку відбувається щорічне Свято квітучої Азалії — у травні та червні, на якому популяризується музика польських та німецьких композиторів, під час свята у галереї відбуваються художні виставки, також тут проходять пленери малярства.

## Замок у мистецтві
У 1978 році тут знімали радянсько-польський кінофільм «Дізнання пілота Піркса», а у 1985 році — польський кінофільм «Я люблю вампіра».

## Фотогалерея
- Палац з льоту птаха
- Вигляд палацу згори
- Східне крило палацу в неоготичному стилі та оранжерея
- Вигляд замку з парку
- Центральна частина замку в необароковому стилі
- Західне крило замку у неоренесансному стилі
- Вежа палацу
- Вигляд парку з тераси палацу
- Інтер'єр палацу

title: Мошненський замок

wikitext:
{{Визначна пам'ятка
|назва = Мошненський замок
|місцева_назва = Zamek w Mosznej
|зображення = Zamek Moszna - wschodnie skrzydło.JPG
|зображення_розмір = 300px
|зображення_підпис = Східне крило палацу
|статус = пам'ятка
|країна = [[Польща]]
|місце розташування = [[Мошна (Опольське воєводство)|Мошна]], [[Стшелечки (гміна)|Гміна Стшелечкі]], [[Крапковицький повіт]], [[Опольське воєводство]]
|координати = {{coord|50|26|27|N|17|46|05|E|scale:100000|display=inline,title}}
|орденська приналежність =
|тип монастиря =
|тип будівлі = [[палац]]
|архітектурний стиль = [[бароко]]
|будівник =
|засновник =
|перша згадка =
|заснування =
|початок будівництва =
|закінчення будівництва =
|відомі мешканці =
|реліквії =
|настоятель =
|стан =
|вебсторінка  = http://www.moszna-zamek.pl/
}}
'''Мошненський замок''' ([[Польська мова|пол.]] ''Zamek w Mosznej''''',''' [[Німецька мова|нім.]] ''Schloss Moschen'') — історична [[садиба]], розташована в селі [[Мошна (Опольське воєводство)|Мошна]] в [[Стшелечки (гміна)|гміні Стшелечки]] [[Крапковицький повіт|Крапковицького повіту]] [[Опольське воєводство|Опольського воєводства]] в [[Польща|Польщі]]. Є одним із найпопулярніших туристичних об'єктів у [[Опольське воєводство|Опольському воєводстві]].

Попри те, що офіційно будівля називається [[Замок (споруда)|замком]]<ref name=":0">{{Cite web|title=Zamek w Mosznej - oficjalna strona internetowa|url=https://mosznazamek.pl/|website=Moszna Zamek|accessdate=2020-05-01|language=польською|last=|first=|date=|publisher=|archive-date=25 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200425171949/https://mosznazamek.pl/}}</ref>, вона фактично є [[Палац|палацом]], адже ніколи не виконувала оборонних функцій.

== Історія ==
[[Файл:Schloss Moschen.jpg|ліворуч|міні|Палац на старій поштовій листівці]]
Палац було побудовано в середині XVIII століття як [[Архітектура бароко|бароковий]] палац<ref name=":1">{{Cite web|title=Poznaj historię i legendy o zamku {{!}} Zamek w Mosznej|url=https://mosznazamek.pl/zwiedzanie/historia-zamku/|website=Moszna Zamek|accessdate=2020-05-01|language=польською|last=|first=|date=|publisher=|archive-date=16 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210416080427/https://mosznazamek.pl/zwiedzanie/historia-zamku/}}</ref>. З 1866 по 1945 роки тут знаходилася резиденція сілезької родини промислових магнатів Тіле-Вінклерів. Нинішній вигляд будівля отримала після 1896 року, коли в ніч з 2 на 3 червня палац частково згорів<ref name=":2">{{Cite web|title=Zamek Moszna - Historia zamku|url=http://www.zamek-moszna.info.pl/historia_zamku_w_mosznej.html|website=www.zamek-moszna.info.pl|accessdate=2020-05-01|last=|first=|date=|publisher=|language=польською|url-status=dead}}</ref>. Старий палац було відновлено, до 1900 року була побудована східна частина в [[Неоготика|неоготичному]] стилі з оранжереєю, а в 1912—1914 роках було добудовано західне крило у [[Неоренесанс|стилі неоренесансу]]<ref name=":2" />.

Першопочатково планувалося, що члени родини Тіле-Вінклер мали бути поховані в склепі під палацовою каплицею. Через те, що там була занадто висока вологість, було вирішено перенести сімейне захоронення на [[Кладовище|кладовище,]] розташоване в палацовому парку<ref>{{Cite book|url=http://worldcat.org/oclc/998746886|title=Ogrody wiecznej pamięci w krajobrazie kulturowym = Memorial gardens in the cultural landscape|last=Majdecka-Strzeżek, Anna. Autor.|first=|date=2016|year=|publisher=|location=|pages=33|language=польською|isbn=|oclc=998746886}}</ref>.

У 1911 та 1912 роках, під час [[Полювання|полювань,]] організованих графом Францом-Губертом Тіле-Вінклером, тут гостював [[німецький імператор]] [[Вільгельм II (німецький імператор)|Вільгельм II]]<ref name=":2" />. На початку [[XX століття]] в палацовому парку було виявлено фрагменти підземель, які Г. Бартель у 1929 році ототожнював із замком [[Тамплієри|тамплієрів]], який ймовірно був з'єднаним під землею із замком у [[Хшелиці|Хшеліцах]]. Вже після [[Друга світова війна|Другої світової війни]], під час будівельних робіт, на території палацу було виявлено сліди середньовічного [[Палісад|палісаду]].

Родина Тіле-Вінклер покинула палац навесні 1945 року<ref name=":2" />.

Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] палац уникнув пошкоджень, у ньому було облаштовано лазарет<ref>Gunter Grundmann, ''Pałac w Mosznej i hrabiowska rodzina von Tiele-Wincklerów'', «Zeszyty Edukacji Kulturalnej», № 40, 2003, с.97.</ref>. У 1945 році в палаці квартирувалися [[Червона армія|війська радянської армії]]<ref name=":2" />. У той період більша частина палацових інтер'єрів була знищена<ref name=":2" />, а більшість творів мистецтва, що зберігалися в замку (головним чином, картини та скульптури) було вивезено<ref>{{Cite book|url=http://worldcat.org/oclc/802153478|title=Pałace i dwory.|last=Hankiewicz, Tomasz.|first=|date=cop. 2011|year=|publisher=De Agostini Polska|location=|pages=15|language=польською|isbn=978-83-248-2400-7|oclc=802153478}}</ref>.

Після війни в палаці впродовж нетривалого часу розміщувалися різні установи, лише в 1972 році він став резиденцією санаторію, а з 1996 року — Центру терапії неврозів<ref name=":2" />. У 1948 році на частині земель колишнього маєтку було створено Державний кінний завод<ref>{{Cite web|title=Stadnina Koni Moszna – Hodowla Koni Olimpijskich|url=http://moszna.pl/|accessdate=2020-05-01|language=польською|last=|first=|date=|website=|publisher=|archive-date=20 березня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200320005202/http://moszna.pl/}}</ref>.

== Сучасність ==
Донедавна у будівлі знаходився Центр терапії [[Невроз|неврозів]]. З квітня 2013 року<ref>{{Cite web|title=Centrum Terapii Nerwic w Mosznej Sp. z o.o|url=http://ctn-moszna.pl/|website=ctn-moszna.pl|accessdate=2020-05-01|first=|last=|date=|publisher=|language=польською|archive-date=4 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200204224008/http://ctn-moszna.pl/}}</ref>, у зв'язку з побудовою нового корпусу шпиталю, до нього було перенесено медичне устаткування з замку.

На разі, палац частково відкритий для відвідування туристами<ref>{{Cite web|title=Zamek w Mosznej świeci pustkami|url=https://nto.pl/zamek-w-mosznej-swieci-pustkami/ar/4570865|website=Nowa Trybuna Opolska|date=2013-07-23|accessdate=2020-05-01|language=польською|first=Radosław|last=Dimitrow|publisher=}}</ref>; у каплиці відбуваються концерти [[Камерна музика|камерної музики]], а в галереї — художні виставки. У палаці є 365 кімнат та 99 веж<ref name=":1" />, а його площа складає 8 тисяч м²<ref name=":2" />.

У наш час у палаці функціонує готель та ресторан<ref name=":0" />.

== Замковий парк ==
Будівля оточена парком, який теж відкритий для відвідування. На особливу увагу заслуговують понад 300-літня [[Дуб червоний|дубова]] алея, понад 200-літня [[Липа|липова]] алея з симетричними каналами по обидвох її сторонах та [[Гіркокаштан звичайний|каштанова]] алея<ref name=":3">{{Cite web|title=Baśniowy zamek w Mosznej|url=https://zielonyogrodek.pl/ogrod/wizyty-w-ogrodach/842-basniowy-zamek-w-mosznej|website=zielonyogrodek.pl|accessdate=2020-05-01|language=польською|last=|first=|date=|publisher=|archive-date=30 вересня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200930184229/https://zielonyogrodek.pl/ogrod/wizyty-w-ogrodach/842-basniowy-zamek-w-mosznej}}</ref>. На схід від липової алеї, розташований став з острівцем, на який можна потрапити перейшовши через місток у китайському стилі<ref name=":3" />.

У парку відбувається щорічне Свято квітучої [[Рододендрон|Азалії]] — у травні та червні, на якому популяризується музика польських та німецьких [[Композитор|композиторів]], під час свята у галереї відбуваються художні виставки, також тут проходять пленери малярства<ref name=":3" />.

== Замок у мистецтві ==
У 1978 році тут знімали радянсько-польський кінофільм «<nowiki/>[[Дізнання пілота Піркса]]<nowiki/>»<ref>{{Cite web|title=Zamek w Mosznej i w Prószkowie|url=https://www.polskieszlaki.pl/wycieczki/relacja,7326,zamek-w-mosznej-i-w-proszkowie.html|website=www.polskieszlaki.pl|accessdate=2020-05-01|language=польською|last=|first=|date=|publisher=|archive-date=29 вересня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200929043758/https://www.polskieszlaki.pl/wycieczki/relacja,7326,zamek-w-mosznej-i-w-proszkowie.html}}</ref>, а у 1985 році — польський кінофільм «<nowiki/>[[Я люблю вампіра]]<nowiki/>»<ref>{{Cite web|title=Bajkowy zamek w Mosznej|url=https://naszemiasto.pl/bajkowy-zamek-w-mosznej/ar/c7-4480710|website=Nasze Miasto|date=2012-03-01|accessdate=2020-05-01|language=польською|first=Halina Krüsch|last=Czopowik|publisher=}}</ref>.

== Фотогалерея ==
<gallery>
Файл:Moszna z lotu ptaka.jpg|Палац з льоту птаха
Файл:Moszna zlotu ptaka 2.jpg|Вигляд палацу згори
Файл:Zamek w Mosznej ładny.jpg|Східне крило палацу в неоготичному стилі та оранжерея
Файл:6565viki Moszna, zespół pałacowy. Foto Barbara Maliszewska.jpg|Вигляд замку з парку
Файл:Moszna Zamek tomasz2706-9.JPG|Центральна частина замку в необароковому стилі
Файл:Zamek Moszna - tyły zamku.jpg|Західне крило замку у неоренесансному стилі
Файл:6549viki Moszna, zespół pałacowy. Foto Barbara Maliszewska.jpg|Вежа палацу
Файл:Moschen garten2.jpg|Вигляд парку з тераси палацу
Файл:Moszna wnetrze zamku.jpg|Інтер'єр палацу
</gallery>

== Примітки ==
{{примітки}}
<br/>
[[Категорія:Палаци Польщі]]
[[Категорія:Опольське воєводство]]

title: Мошненський замок

Статус: пам'ятка

Статус спадщини: об'єкт культурної спадщини Польщі [ 1 ]

Країна: Польща : ISO3166-1 alpha-3: POL ; ISO3166-1 цифровий: 616 ;

Розташування: Мошна , Гміна Стшелечкі , Крапковицький повіт , Опольське воєводство

Тип будівлі: палац

Архітектурний стиль: бароко

Власник: Tiele-Winckler family d


text:
# Монтеспан (печера)
Монтеспан (фр. Grotte de Montespan) — важкодоступна печера коридорного типу у Франції (департамент Верхня Гаронна). Була відома з часів середньовіччя. Її дослідження було розпочате Норбером Кастере в 1922 році. У печері знайдена виліплена з глини фігура ведмедя без голови (її замінював череп ведмедя, знайдений поблизу від фігури). Цей макет («монтеспанський ведмідь») орієнтовно датується 35-30 тис. до н. е. (колишнє датування часом мадлена визнане необґрунтованим). На фігурі ведмедя виявлені сліди ударів. На глинистій підлозі печери збереглися сліди ніг літніх людей і підлітків 13-14 років, що жили в епоху палеоліту. Передбачається, що печера була місцем проведення обрядів ініціації. У тій же галереї печери збереглися фрагменти глиняних фігур інших тварин. На стінах печери було виявлено вигравіювані зображення бізонів і коней.

title: Монтеспан (печера)

wikitext:
{{Печера
| назва      = Монтеспан
| оригінальна назва = {{lang-fr|Grotte de Montespan}}
| зображення =
| підпис = <!--Вхід до печери.-->
| тип =
| геологія =
| глибина    =
| довжина    =
| об'єм =
| амплітуда =
| висота     = <!-- над рівнем моря -->
| кількість входів = 1
| рік відкриття =
| труднощі =
| небезпека =
| відкрита для відвідувачів =
| довжина відкритої частини =
| освітлення =
| сайт       = <!-- www.pechera.com -->
| країна =
| регіон = [[Верхня Гаронна]]
| розташування =
| координати ={{coord|display=title,inline|19|31|8|N|0|50|57|E|type:city}}
}}
{{значення|Монтеспан}}
'''Монтеспан''' ({{lang-fr|Grotte de Montespan}}) — важкодоступна [[печера]] коридорного типу у [[Франція|Франції]] (департамент [[Верхня Гаронна]]). Була відома з часів середньовіччя. Її дослідження було розпочате [[Норбер Кастере|Норбером Кастере]] в 1922 році. У печері знайдена виліплена з глини фігура ведмедя без голови (її замінював череп ведмедя, знайдений поблизу від фігури). Цей макет («монтеспанський ведмідь») орієнтовно датується 35-30 тис. до н. е. (колишнє датування часом мадлена визнане необґрунтованим). На фігурі ведмедя виявлені сліди ударів. На глинистій підлозі печери збереглися сліди ніг літніх людей і підлітків 13-14 років, що жили в епоху [[палеоліт]]у. Передбачається, що печера була місцем проведення обрядів ініціації. У тій же галереї печери збереглися фрагменти глиняних фігур інших тварин. На стінах печери було виявлено вигравіювані зображення бізонів і коней.

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=

}}

== Посилання ==
* Брей У., Трамп Д. Монтеспан // [https://sites.google.com/site/brateevskijizved/home/knigi/bibliografia-na-sajte/0-arheologiceskij-slovar-brej-u-i-tramp-d-perevod-g-a-nikolaev Археологічний словник] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201017201753/https://sites.google.com/site/brateevskijizved/home/knigi/bibliografia-na-sajte/0-arheologiceskij-slovar-brej-u-i-tramp-d-perevod-g-a-nikolaev |date=17 жовтня 2020 }}.
* [https://web.archive.org/web/20121028123404/http://slovari.yandex.ru/~книги/Словарь%20изобразительного%20искусства/Происхождение%20искусства/ Происхождение искусства] // Словарь изобразительного искусства, 2004—2009. {{ref-ru}}
* [http://dic.academic.ru/dic.nsf/sie/11277/МОНТЕСПАН Монтеспан] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305032320/http://dic.academic.ru/dic.nsf/sie/11277/МОНТЕСПАН |date=5 березня 2016 }} // Сов. истор. энциклопедия. — М.: Сов. энциклопедия / Под ред. Е. М. Жукова. 1973—1982. {{ref-ru}}
* [http://dic.academic.ru/dic.nsf/bse/110518/Монтеспан Монтеспан] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305042205/http://dic.academic.ru/dic.nsf/bse/110518/Монтеспан |date=5 березня 2016 }} // БСЭ. — М.: Сов. энциклопедия. — 1969—1978. {{ref-ru}}

{{Портали|Геоморфологія|Франція|Спелеологія}}

[[Категорія:Пам'ятки давньокам'яної доби Франції]]
[[Категорія:Печери Франції]]
[[Категорія:Верхня Гаронна]]

title: фр. Grotte de Montespan

title: Розташування

Країна: Франція

Регіон: Верхня Гаронна


text:
# Думміс
Думміс (англ. Balance pistons, Dummy piston) - частина машини (парової / газової турбіни, компресора, насоса та ін.) або будь-якого обертового механізму, що служить для врівноваження осьової складової тиску робочого середовища. Осьове зусилля при застосуванні думміса можна зменшити до нуля. Відсутність осьового зусилля на роторі турбін спрощує, здешевлює конструкцію упорного підшипника і збільшує надійність всього обладнання. Конструктивно виготовляють в проточній частині камеру де створене або підведене середовище під тиском діє на диск ротора вирівнюючи осьове зусилля. Пар або газ тисне на ротор з розрахованим значенням і осьове зусилля вирівнюється.

title: Думміс

wikitext:
'''Думміс''' ({{lang-en|Balance pistons, Dummy piston}}) - частина машини (парової / газової турбіни, [[компресор]]а, [[насос]]а та ін.) або будь-якого обертового механізму, що служить для врівноваження осьової складової тиску робочого середовища. Осьове зусилля при застосуванні думміса можна зменшити до нуля. Відсутність осьового зусилля на роторі турбін спрощує, здешевлює конструкцію упорного [[Вальниця|підшипник]]а і збільшує надійність всього обладнання. Конструктивно виготовляють в проточній частині камеру де створене або підведене середовище під тиском діє на диск ротора вирівнюючи осьове зусилля. Пар або газ тисне на ротор з розрахованим значенням і осьове зусилля вирівнюється.

==Література==
*  [https://onlinelibrary.wiley.com/doi/pdf/10.1111/j.1559-3584.1927.tb04230.x INSTALLATION OF DUMMY PISTON AND CYLINDER IN MAIN HIGH PRESSURE TURBINE OF U. S. S. LEVIATHAN.]
[[Категорія:Турбіни]]


text:
# Tropidophorus perplexus
Tropidophorus perplexus — вид сцинкоподібних ящірок родини сцинкових (Scincidae). Ендемік Малайзії.

## Поширення і екологія
Tropidophorus perplexus відомі за кількома зразками, зібраними на острові Калімантан, в малазійських штатах Сабах і Саравак. Вони живуть у вологих тропічних лісах, серед гнилої деревини і опалого листя, поблизу струмків.

title: Tropidophorus perplexus

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Tropidophorus perplexus''
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=102349444|title=Tropidophorus perplexus|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2022.2|accessdate=26 червня 2023}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| infraordo = [[Сцинкоподібні]] (Scincomorpha)
| familia = [[Сцинкові]] (Scincidae)
| genus = ''[[Tropidophorus]]''
| species = '''''T. perplexus'''''
| binomial = ''Tropidophorus perplexus''
| binomial_authority =[[Thomas Barbour|Barbour]], 1921
| synonyms =''Norbea perplexus''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Tropidophorus perplexus
| commonscat = Tropidophorus perplexus
| commons = Tropidophorus perplexus
}}
'''''Tropidophorus perplexus''''' — вид [[Сцинкоподібні|сцинкоподібних]] [[Ящірки|ящірок]] родини [[Сцинкові|сцинкових]] (Scincidae)<ref>{{NRDB species|genus=Tropidophorus|species=perplexus}}</ref>. [[Ендемік]] [[Малайзія|Малайзії]].

== Поширення і екологія ==
''Tropidophorus perplexus'' відомі за кількома зразками, зібраними на острові [[Калімантан]], в малазійських штатах [[Сабах]] і [[Саравак]]. Вони живуть у вологих тропічних лісах, серед гнилої деревини і опалого листя, поблизу струмків.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q5125791}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Сцинкові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1921]]
[[Категорія:Плазуни Малайзії]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Малайзії]]

title: ?Tropidophorus perplexus

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Інфраряд: Сцинкоподібні (Scincomorpha)

Родина: Сцинкові (Scincidae)

Рід: Tropidophorus

Вид: T. perplexus

Вікісховище: Tropidophorus perplexus

Віківиди: Tropidophorus perplexus


text:
# Герстборн-Ейкерс (Кентуккі)
Герстборн-Ейкерс (англ. Hurstbourne Acres) — місто (англ. city) в США, в окрузі Джефферсон штату Кентуккі. Населення — 1957 осіб (2020).

## Географія
Герстборн-Ейкерс розташований за координатами 38°13′13″ пн. ш. 85°35′26″ зх. д. / 38.22028° пн. ш. 85.59056° зх. д. (38.220205, -85.590655).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 0,90 км², з яких 0,90 км² — суходіл та 0,00 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 1811 особа в 996 домогосподарствах у складі 384 родин. Густота населення становила 2019 осіб/км².  Було 1065 помешкань (1188/км²).
Расовий склад населення:
| - 65,6 % — білих - 17,8 % — азіатів - 10,5 % — чорних або афроамериканців - 0,2 % — корінних американців - 3,9 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 8,7 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 12,3 % — особи молодші 18 років, 78,4 % — особи у віці 18—64 років, 9,3 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 29,9 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 94,9 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 96,8 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 61 497 доларів США (медіана — 52 011), а середній дохід на одну сім'ю — 68 400 доларів (медіана — 53 382). Медіана доходів становила 51 726 доларів для чоловіків та 46 016 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 12,2 % осіб, у тому числі 17,2 % дітей у віці до 18 років та 2,6 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 1090 осіб. Основні галузі зайнятості: науковці, спеціалісти, менеджери — 24,9 %, фінанси, страхування та нерухомість — 17,4 %, виробництво — 16,5 %.

title: Герстборн-Ейкерс (Кентуккі)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Герстборн-Ейкерс
|оригінальна назва  = {{lang-en|Hurstbourne Acres}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Кентуккі
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Джефферсон (округ, Кентуккі)|Джефферсон]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 0,90
|висота центру НП   = 203
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 2012,22
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         =
|поштовий індекс        = 40220
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2138818
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Герстборн-Ейкерс''' ({{lang-en|Hurstbourne Acres}}) — місто ({{lang-en|city}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Джефферсон (округ, Кентуккі)|Джефферсон]] штату [[Кентуккі]]. Населення — 1957 осіб (2020).

== Географія ==
Герстборн-Ейкерс розташований за координатами {{Coord|38|13|13|N|85|35|26|W|type:city_region:US-DE}} (38.220205, -85.590655){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 0,90 км², з яких 0,90 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,00 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1970 = 289
| 1980 = 386
| 1990 = 1072
| 2000 = 1504
| 2010 = 1811
| 2020 = 1957
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало {{formatnum:1811}} особа в 996 домогосподарствах у складі 384 родин. [[Густота населення]] становила 2019 осіб/км².  Було 1065 помешкань (1188/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 65,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 17,8 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 10,5 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,2 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 3,9 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 8,7 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 12,3 % — особи молодші 18 років, 78,4 % — особи у віці 18—64 років, 9,3 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 29,9 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 94,9 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 96,8 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:61497}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:52011}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:68400}} доларів (медіана — {{formatnum:53382}}). Медіана доходів становила {{formatnum:51726}} доларів для чоловіків та {{formatnum:46016}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 12,2 % осіб, у тому числі 17,2 % дітей у віці до 18 років та 2,6 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:1090}} осіб. Основні галузі зайнятості: науковці, спеціалісти, менеджери — 24,9 %, фінанси, страхування та нерухомість — 17,4 %, виробництво — 16,5 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Джефферсон (округ, Кентуккі)}}

[[Категорія:Міста Кентуккі]]
[[Категорія:Населені пункти округу Джефферсон (Кентуккі)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Кентуккі

Округ: Джефферсон

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Раївка (Молодечненський район)
Раївка (біл. вёска Раёўка) — село в складі Молодечненського району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Красненській сільській раді, розташоване в західній частині області.

## Історія
У 1921–1945 роках село знаходилось у Польщі, у Вільнюській губернії, Вілейського повіту, гміні Хотеньчиці.

## Населення
- 1921 рік - 104 люди, 14 будинки[1].
- 1931 рік - 327 люди, 19 будинки[2].

title: Раївка (Молодечненський район)

wikitext:
{{НП
 |країна                  = {{BLR}}
 |статус                  = Село
 |українська назва        = Раївка
 |оригінальна назва       = {{lang-be|вёска Раёўка}}
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
  |lat_dir = N|lat_deg = 54|lat_min = 18|lat_sec = 15
  |lon_dir = E|lon_deg = 27|lon_min = 13|lon_sec = 18
  |CoordAddon             =
|размер карты страны     = 300
 |размер карты региона    = 300
 |размер карты района     =
 |вид регіону             = Область
 |регион                  = Мінська область
 |регіон в таблиці        =
 |вид району              =
 |район                   = [[Молодечненський район|Молодечненський]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =   Сільрада Білорусі{{!}}Сільська рада
|община                  = Красненська сільська рада (Молодечненський район)
 |община в таблиці        =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |year                    =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |плотность              =
  |агломерація            =
  |національний склад     = [[білоруси]]
  |конфесійний склад=
 |часовий пояс            =
 |DST                     =
 |телефонний код          = +375-17-73
 |поштовий індекс         = 222332
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = [[ЗКАТУ|Код ЗКАТУ]]
 |цифровий ідентифікатор  =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   = Офіційна адреса
 |add2                    = 222332 Менская вобласьць,
Маладэчанскі раён,
Красьненскі сельсавет
Вёска Раёўка
 |add3n                   = Телефон
 |add3                    = +375-17-73
 |add4n                   =
 |add4                    =
}}
'''Раївка''' ({{lang-be|вёска Раёўка}}) — [[село]] в складі [[Молодечненський район|Молодечненського району]] [[Мінська область|Мінської області]], [[Білорусь]]. Село підпорядковане [[Красненська сільська рада (Молодечненський район)|Красненській сільській раді]], розташоване в західній частині області.

== Історія ==
У 1921–1945 роках село знаходилось у [[Польща|Польщі]], у Вільнюській губернії, Вілейського повіту, гміні Хотеньчиці.

== Населення ==

* 1921 рік - 104 люди, 14 будинки<ref name="skorowidz22">Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej — Tom VII — Część II — Ziemia Wileńska — Powiaty: Brasław, Duniłowicze, Brasław i Wilejka, Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej, Warszawa 1923, s 78.</ref>.
* 1931 рік - 327 люди, 19 будинки<ref>Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Warszawa 1938, wolumin — 1, s. 57</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* «[[Міста і села Білорусі|Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах]]» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3.
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6.
* «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. —  Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9.

== Посилання ==
* [http://www.molodechno.minsk-region.by/ru/ Вебресурс Молодечненського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130609065152/http://www.molodechno.minsk-region.by/ru/ |date=9 червня 2013 }}
* [http://belaruscity.net/molodechno/towns.php Каталог сіл Молодечненського району] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130704102726/http://belaruscity.net/molodechno/towns.php |date=4 липня 2013 }}
* {{SgKP|XV_cz.1|213|Rajówka, zaścianek, powiat wilejski, gmina Chocieńczyce}}

{{Красненська сільська рада}}

{{Belarus-stub}}

[[Категорія:Села Мінської області]]
[[Категорія:Населені пункти Молодечненського району]]
[[Категорія:Красненська сільська рада (Молодечненський район)]]

title: Країна

Країна: Білорусь

Область: Мінська область

Район: Молодечненський

Національний склад: білоруси

Транслітерація назви: Rajoŭka

Офіційна адреса: 222332 Менская вобласьць, · Маладэчанскі раён, · Красьненскі сельсавет · Вёска Раёўка