text:
# Логвинюк Олександр Семенович
Олександр Семенович Логвиню́к (19 листопада 1936, Миколаїв — 2 березня 2004, Кіровоград) — український живописець; член Спілки радянських художників України з 1984 року.

## Біографія
Народився 19 листопада 1936 року в місті Миколаєві (нині Україна). 1965 року закінчив Кримське художнє училище імені Миколи Самокиша, де навчався у Івана Петрова, Анатолія Шипова; 1971 року — Ленінградський інститут живопису, скульптури та архітектури імені Іллі Рєпіна, був учнем Овсія Мойсеєнка. Дипломна робота — картина «Володимир Ленін у студентів ВХУТЕМАСу» (оцінка «відмінно»).
Після закінчення інституту був направлений до Кіровограда, де працював у місцевих художньо-виробничих майстернях. З 1984 року — на творчій роботі. Мешкав у Кіровограді в будинку на вулиці Островського, № 2, квартира № 67. Помер у Кіровограді 2 березня 2004 року.

## Творчість
Працював у галузі станкового живопису, автор жанрових та історичних картин у стилі соцреалізму, пейзажів, портретів, натюрмортів. Значна кількість творів на теми німецько-радянської війни, героїчного минулого українського народу, історії Кіровоградщини. Серед робіт:
- «Зелений гомін» (1968);
- «Хліб партизанам» (1975);
- «Пошук» (1977);
- «Учитель» (1978);
- «Клятва героїв Красногірки» (1978);
- «Хлібороби Кіровоградщини» (1982);
- «Спогади про батька» (1984);
- «Комсомольське підпілля Красногірки» (1984);
- «Травень 1945-го року» (1985);
- «Початок жовтня» (1985);
- «Круті береги» (1986);
- «Переможець» (1988);
- «Старший мічман В. Тарабака» (1988);
- «На балконі» (1990);
- «Берег Південного Бугу» (1991);
- «Родина Тобілевичів» (1992, ескіз);
- «Серпень» (1992);
- «Тарас Шевченко» (1993);
- «Жіночий портрет» (1993);
- «Майдан Богдана Хмельницького» (2000);
- «На леваді» (2001);
- «Вечір в селі Тернове» (2001);
- «Кафедральний собор» (2002);
- «Ковалівська церква» (2003).

Брав участь в обласних, всеукраїнських та зарубіжних мистецьких виставках з 1974 року. Персональні виставки відбулися у Кіровограді у 2004, 2006 (посмертна) роках.
Роботи художника зберігаються у кропивницьких Художньому музеї (46 робіт передала музею в дарунок дружина художника Алла Євгенівна), Художньо-меморіальному музеї Олександра Осмьоркіна, у фондах Міністерства культури та інформаційної політики України та приватних колекціях Польщі, Ізраїлю.

title: Логвинюк Олександр Семенович

wikitext:
{{художник|зображення =Логвинюк Олександр Семенович.jpg}}
{{однофамільці|Логвинюк}}
'''Олександр Семенович Логвиню́к''' ([[19 листопада]] [[1936]], [[Миколаїв]] — [[2 березня]] [[2004]], [[Кіровоград]]) — український [[живопис]]ець; член [[Національна спілка художників України|Спілки радянських художників України]] з 1984 року.

== Біографія ==
Народився [[19 листопада]] [[1936]] року в місті [[Миколаїв|Миколаєві]] (нині [[Україна]]). 1965 року закінчив [[Кримське художнє училище імені Миколи Самокиша]], де навчався у [[Петров Іван Семенович|Івана Петрова]], [[Шипов Анатолій Миколайович|Анатолія Шипова]]; 1971 року — [[Санкт-Петербурзький державний академічний інститут живопису, скульптури та архітектури імені Іллі Рєпіна|Ленінградський інститут живопису, скульптури та архітектури імені Іллі Рєпіна]], був учнем [[Мойсеєнко Овсій Овсійович|Овсія Мойсеєнка]]. [[Дипломна робота]] — картина «Володимир Ленін у студентів ВХУТЕМАСу» (оцінка «відмінно»)<ref name="МП">{{cite web |url=http://prostir.museum/ua/post/38300 |назва=80-річчя художника Олександра Логвинюка відзначили в музеї у Кропивницькому |автор=''Олег Юрченко'' |дата= 18 листопада 2016  |вебсайт=Музейний простір |видавець= Кіровоградський обласний художній музей}}</ref>.

Після закінчення інституту був направлений до [[Кіровоград]]а, де працював у місцевих художньо-виробничих майстернях. З 1984 року — на творчій роботі. Мешкав у Кіровограді в будинку на вулиці Островського, № 2, квартира № 67{{sfn|Художники України|2005|с=120}}. Помер у Кіровограді [[2 березня]] [[2004]] року.

== Творчість ==
Працював у галузі [[станковий живопис|станкового живопису]], автор [[жанрове малярство|жанрових]] та [[історичний живопис|історичних картин]] у стилі [[соцреалізм]]у, [[пейзаж]]ів, [[портрет]]ів, [[натюрморт]]ів. Значна кількість творів на теми [[німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]], героїчного минулого українського народу, [[Історія Кіровоградської області|історії Кіровоградщини]]. Серед робіт:
{{стовпці|4}}
* «Зелений гомін» (1968);
* «Хліб партизанам» (1975);
* «Пошук» (1977);
* «Учитель» (1978);
* «Клятва героїв Красногірки» (1978);
* «Хлібороби Кіровоградщини» (1982);
* «Спогади про батька» (1984);
* «Комсомольське підпілля Красногірки» (1984);
* «Травень 1945-го року» (1985);
* «Початок жовтня» (1985);
* «Круті береги» (1986);
* «Переможець» (1988);
* «Старший мічман В. Тарабака» (1988);
* «На балконі» (1990);
*  «Берег Південного Бугу» (1991);
* «Родина Тобілевичів» (1992, [[Ескіз (живопис)|ескіз]]);
* «Серпень» (1992);
* «Тарас Шевченко» (1993);
* «Жіночий портрет» (1993);
* «Майдан Богдана Хмельницького» (2000);
* «На леваді» (2001);
* «Вечір в селі Тернове» (2001);
* «Кафедральний собор» (2002);
* «Ковалівська церква» (2003).
</div>
Брав участь в обласних, всеукраїнських та зарубіжних мистецьких [[виставка]]х з 1974 року. Персональні виставки відбулися у Кіровограді у 2004, 2006 (посмертна) роках.

Роботи художника зберігаються у кропивницьких [[Кіровоградський обласний художній музей|Художньому музеї]] (46 робіт передала музею в дарунок дружина художника Алла Євгенівна<ref name="МП"/>), [[Художньо-меморіальний музей Олександра Осмьоркіна|Художньо-меморіальному музеї Олександра Осмьоркіна]], у фондах [[Міністерство культури та інформаційної політики України|Міністерства культури та інформаційної політики України]] та приватних колекціях [[Польща|Польщі]], [[Ізраїль|Ізраїлю]]{{sfn|Художники України|2005|с=120}}.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* {{книга |частина  =  Олександр Логвинюк|заголовок   =Художники України. Живопис. Графіка. Скульптура. Декоративно-ужиткове мистецтво : творчо-біографічний альбом-довідник. |відповідальний = [[Журавель Сергій Васильович|С. Журавель]] |місце = Київ |видавництво  = Іпрез |рік = 2005 |сторінки  = 120 |isbn = 966-95504-0-8|ref=Художники України}};
* {{ЕСУ|том=17|автор={{comment|Г. В. Осіпова|Осіпова Ганна Володимирівна}}|стаття=Логвинюк Олександр Семенович|id=56119}}

{{нк}}
{{Портали|Біографії|Живопис|Кропивницький}}

[[Категорія:Українські живописці]]
[[Категорія:Українські портретисти]]
[[Категорія:Українські художники історичного жанру]]
[[Категорія:Радянські художники історичного жанру]]
[[Категорія:Радянські художники-портретисти]]
[[Категорія:Українські пейзажисти]]
[[Категорія:Радянські художники-пейзажисти]]
[[Категорія:Українські натюрмортисти]]
[[Категорія:Радянські натюрмортисти]]
[[Категорія:Художники-соцреалісти]]
[[Категорія:Художники Кропивницького]]
[[Категорія:Члени Національної спілки художників України]]

title: Логвинюк Олександр Семенович

Народження: 19 листопада 1936 ( 1936-11-19 ) Миколаїв , Українська СРР , СРСР

Країна: СРСР Україна

Жанр: жанрове малярство , історичний живопис , пейзаж , натюрморт і портрет

Навчання: Кримське художнє училище імені Миколи Самокиша ( 1965 ) і Санкт-Петербурзький державний академічний інститут живопису, скульптури та архітектури імені Іллі Рєпіна ( 1971 )

Вчитель: Петров Іван Семенович , Шипов Анатолій Миколайович і Мойсеєнко Овсій Овсійович d

Діяльність: художник

Член: Спілка радянських художників України


text:
# Чантурія Валентин Олексійович
Валентин Олексійович Чантурія (рос. Валентин Алексеевич Чантурия; нар. 15 жовтня 1938, Москва, СРСР) — радянський та російський вчений у галузі збагачення корисних копалин. Академік РАН (1994).

## Наукові праці
- Чантурия В. А. Химия поверхностных явлений при флотации. - М., Недра, 1977.
- Чантурия В. А . Электрохимия сульфидов. Теория и практика флотации. - М., Наука, 1993.
- Чантурия В. А. Вскрытие упорных золотосодержащих руд при воздействии мощных электромагнитных импульсов, ДАН, 1999, т.366, №5.
- Чантурия В. А. Теоретические основы повышения контрастности свойств и эффективности разделения минеральных компонентов, Цветные металлы, №9, 1998.
- Чантурия В. А., Бунин И. Ж., Ковалев А.Т., Копорулина Е. В. О процессах формирования микро- и нанофаз на поверхности сульфидных минералов при воздействии наносекундных электромагнитных импульсов // Известия РАН. Серия Физическая, том 76, №7, 2012.
- Чантурия В. А., Козлов А. П., Толстых Н.Д. Дунитовые руды – новый вид платиносодержащего сырья // ГИАБ, №1, 2011.

wikiname: ukwiki

title: Чантурія Валентин Олексійович

in_language: uk

wikitext:
{{Науковець
| ім'я = Валентин Олексійович Чантурія
| зображення            =
| зображення_розмір = 250px
| дата народження = 15.10.1938
| місце народження = [[Москва]], [[СРСР]]
| дата смерті =
| місце смерті =
| резиденція         =
| громадянство       = {{URS}}, {{RUS}}
| національність     =
| галузь             = [[збагачення корисних копалин]]
| заклад             =
| Alma Mater         = Московський інститут сталі та сплавів
| відомий через      =
| звання             =
| ступінь            = доктор технічних наук
| керівник           =
| учні               =
| нагороди           =
| примітки           =
}}

'''Валентин Олексійович Чантурія''' ({{lang-ru|Валентин Алексеевич Чантурия}}; нар. [[15 жовтня]] [[1938]], [[Москва]], [[СРСР]]) — радянський та російський вчений у галузі [[збагачення корисних копалин]]. Академік РАН (1994).
==Наукові праці==
* Чантурия В. А. Химия поверхностных явлений при флотации. - М., Недра, 1977.
* Чантурия В. А . Электрохимия сульфидов. Теория и практика флотации. - М., Наука, 1993.
* Чантурия В. А. Вскрытие упорных золотосодержащих руд при воздействии мощных электромагнитных импульсов, ДАН, 1999, т.366, №5.
* Чантурия В. А. Теоретические основы повышения контрастности свойств и эффективности разделения минеральных компонентов, Цветные металлы, №9, 1998.
* Чантурия В. А., Бунин И. Ж., Ковалев А.Т., Копорулина Е. В. О процессах формирования микро- и нанофаз на поверхности сульфидных минералов при воздействии наносекундных электромагнитных импульсов // Известия РАН. Серия Физическая, том 76, №7, 2012.
* Чантурия В. А., Козлов А. П., Толстых Н.Д. Дунитовые руды – новый вид платиносодержащего сырья // ГИАБ, №1, 2011.

title: Валентин Олексійович Чантурія

Народився: 15 жовтня 1938 (86 років) · Москва, СРСР

Країна: СРСР, Росія

Діяльність: науковець

Alma mater: Московський інститут сталі та сплавів

Галузь: збагачення корисних копалин

Заклад: Московський державний гірничий університет · Research Institute of Comprehensive Exploitation of Mineral Resources RASd

Вчене звання: професор, члени-кореспонденти РАНd і академік Російської академії наук

Науковий ступінь: доктор технічних наук

Науковий керівник: Igor Plaksind

Нагороди: · N. Melnikov Prized (1993) VA Koptyug Prized (2008)


text:
# Кривич Андрій Андрійович
Андрі́й Андрі́йович Кри́вич (псевдо: Друг «Діллі», 24 січня 1999 — 27 березня 2018) — український вояк-доброволець тактичної групи «Сапсан» ДУК «Правий Сектор», учасник російсько-української війни.

## Життєпис
Народився 24 січня 1999 року в Конотопі.
Ще з садочка він навчався в музичній школі грати на дудці, пізніше самотужки опанував гітару. Навчався в музичній школі, захоплювався військовою історією, був гітаристом та солістом аматорського гурту «Бездомная кошечка», писав музику й тексти до пісень.
Брав участь в організації заходів на фестивалі арт-хутора «Обирок».
У 2016 році закінчив Конотопську спеціалізовану школу I—III ступенів № 9 та вступив до Навчально-наукового інституту педагогіки й психології Сумського державного педагогічного університету ім. А. С. Макаренка. В майбутньому мріяв стати військовим психологом. Того ж року вступив до організації «Права Молодь». Проходив вишколи з тактичної підготовки, медицини, топографії та володіння зброєю. На останньому зимовому вишколі у Черкасах був молодшим інструктором з тактики бою та партизанського руху. Наприкінці 2017 року приєднався до ДУК «Правий Сектор».
У січні 2018 р. перевівся на заочну форму навчання та поїхав на фронт. Під час своєї другої ротації був бійцем тактичної групи «Сапсан» ДУК «Правий Сектор».
Загинув 27 березня 2018 р. о 20:40 від поранення в голову кулею снайпера на спостережному посту в зоні бойових дій на Світлодарській дузі в смт Зайцеве Бахмутського району Донецької області. Через загибель «Діллі» в місті Конотоп оголошено 28-30 березня днями жалоби.
Похований з військовими почестями 30 березня 2018 року в м. Конотоп на Вирівському кладовищі.
В Андрія залишилися батьки, дві сестри та два брати.

## Нагороди
- Орден «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно) — нагороджено 14 березня 2021 року указом Президента України за № 97/2021 [Архівовано 15 березня 2021 у Wayback Machine.], за особисту мужність, виявлену у захисті державного суверенітету територіальної цілісності України, самовіддане служіння Українському народу.
- Відзнака ДУК «ПС» «Бойовий Хрест Корпусу» (посмертно, № відзн. 076. Наказ № 155/18 від 22 грудня 2018 року),
- Медаль УПЦ КП «За жертовність і любов до України» (посмертно).
- Медаль «Сильному Духом» (посмертно)[7].
- Орден «Народний Герой України» (посмертно, рішенням Нагородної ради за № 29 від 01.03.2019 року)[8].

## Вшанування та увічнення пам'яті
- Андрію Кривичу присвячено розділ 11 «Пам'яті Діллі присвячується», книги Ольги Лавриченко (Оленятко Ла) «Стилет волі».
- 18 травня 2018 року рішенням Виконавчого комітету Конотопської міської ради за № 110, Кривичу Андрію Андрійовичу присвоєне звання «Почесного громадянина Конотопа» (посмертно)[9].
- 31 травня 2018 року, з ініціативи керівництва Конотопської спеціалізованої школи I—III ступенів № 9, на підсумковій лінійці з нагоди Свята останнього дзвоника, відбулось урочисте відкриття стенда пам'яті випускника школи 2016 року  — Андрія Кривича.
- У липні 2018 року, у приміщенні Торецької міської військово-цивільної адміністрації Донецької області, відкрито куточок пам'яті захисників України, полеглих за її свободу та незалежність, де розміщено світлини й Андрія Кривича.
- 29 серпня 2018 року, біля Михайлівського Собору в Києві, урочисто відкрито нову експозицію Стіни народної пам'яті загиблих за Україну (2014—2018), де розміщено фотокартку Андрія Кривича з біографічною інформацією й описом його участі в АТО.
- 14 березня 2019 року, у Сумському державному педагогічному університеті ім. А. С. Макаренка, відкрили меморіальну дошку колишнього студента Андрія Кривича[10].
- 14 жовтня 2019 року, на День захисника України, на території Собору Різдва Пресвятої Богородиці відбулись урочистості з нагоди відкриття «Пантеону національної пам'яті Конотопа]», де на одній зі стел є фото Андрія Кривича.
- 31 січня 2020 року, у Конотопі відбулася презентація книги пам'яті про воїнів-конотопців «Конотопська небесна чота (2014—2018)», які загинули на Сході України протягом 2014—2018 років, що містить 16 історій про борців за волю України. Одна з цих історій про Андрія Кривича.
- На початку 2025 року була завершена робота над створенням короткометражної стрічки на честь Андрія Кривича (Діллі…). У роботі над створенням стрічки та монтажем брали участь: Катерина Петренко, Віктор Тімохін, Валерія Павлюк, Костянтин Комішанов та багато інших….

title: Кривич Андрій Андрійович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Андрій Кривич
| оригінал імені      =
| зображення          = Кривич Андрій Андрійович.jpg
| ім'я при народженні = Андрій Андрійович Кривич
| дата народження     =
| місце народження    =
| дата смерті         =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          = Друг «Діллі»
| країна              = {{UKR}}
| роки служби         = 2017—2018
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Солдат}}
| формування          = {{FДУК|2}}
| битви               = [[Війна на сході України]]
| нагороди            = {{Народний Герой України}} {{Медаль «За жертовність і любов до України» (УПЦ КП)}} {{Орден За мужність III ступеня}}
| університет         = [[Сумський державний педагогічний університет імені А. С. Макаренка]]
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Кривич}}

'''Андрі́й Андрі́йович Кри́вич''' (''псевдо'': '''Друг «Діллі»''', {{ДН|24|01|1999}} — {{ДС|27|03|2018}}) — український вояк-доброволець тактичної групи «Сапсан» [[Добровольчий український корпус|ДУК «Правий Сектор»]]<ref>{{cite web |title=Андрій Кривич (друг "Діллі") - Народний Герой України |url=https://pravyysektor.info/novyny/andriy-kryvych-drug-dilli-narodnyy-geroy-ukrayiny |website=pravyysektor.info|accessdate=25 липня 2020 |archive-date=25 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200725160412/https://pravyysektor.info/novyny/andriy-kryvych-drug-dilli-narodnyy-geroy-ukrayiny }}</ref>, учасник російсько-української війни.

== Життєпис ==
Народився 24 січня 1999 року в [[Конотоп]]і.

Ще з садочка він навчався в музичній школі грати на дудці, пізніше самотужки опанував гітару.<ref name=":0">{{Cite web|url=https://uinp.gov.ua/istorychnyy-kalendar/sichen/24/1999-narodyvsya-andriy-kryvych-drug-dilli-uchasnyk-rosiysko-ukrayinskoyi-viyny-narodnyy-geroy-ukrayiny-posmertno|title=1999 – народився Андрій Кривич, (друг «Діллі») учасник російсько-української війни, Народний Герой України (посмертно).|last=УІНП|website=УІНП|language=uk|access-date=2024-04-11}}</ref> Навчався в музичній школі, захоплювався військовою історією, був гітаристом та солістом аматорського гурту «Бездомная кошечка», писав музику й тексти до пісень.

Брав участь в організації заходів на фестивалі арт-хутора «Обирок»<ref>{{cite web |title=«Не дитина, а воїн»: яким був загиблий 19-річний доброволець «Діллі» |url=https://24tv.ua/ne_ditina_a_voyin_yakim_buv_zagibliy_19_richniy_dobrovolets_dilli_naspravdi_n945128 |website=24tv.ua|accessdate=25 липня 2020 |archive-date=30 березня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180330195231/https://24tv.ua/ne_ditina_a_voyin_yakim_buv_zagibliy_19_richniy_dobrovolets_dilli_naspravdi_n945128 }}</ref>.

У 2016 році закінчив Конотопську спеціалізовану школу I—III ступенів № 9 та вступив до Навчально-наукового інституту педагогіки й психології [[Сумський державний педагогічний університет імені А. С. Макаренка|Сумського державного педагогічного університету ім. А. С. Макаренка]]. В майбутньому мріяв стати військовим психологом.<ref name=":0" /> Того ж року вступив до організації «Права Молодь». Проходив вишколи з тактичної підготовки, медицини, топографії та володіння зброєю.<ref name=":0" /> На останньому зимовому вишколі у [[Черкаси|Черкасах]] був молодшим інструктором з тактики бою та партизанського руху. Наприкінці 2017 року приєднався до ДУК «Правий Сектор».

У січні 2018 р. перевівся на заочну форму навчання та поїхав на фронт. Під час своєї другої ротації був бійцем тактичної групи «Сапсан» ДУК «Правий Сектор».

Загинув 27 березня 2018 р. о 20:40 від поранення в голову кулею снайпера на спостережному посту в зоні бойових дій на Світлодарській дузі в смт [[Зайцеве (селище, Бахмутський район)|Зайцеве]] [[Бахмутський район|Бахмутського району]] [[Донецька область|Донецької області]]<ref>{{cite web|url=https://kryvych.org/andriiko/|title=Кривич Андрій Андрійович|last=Кривич|first=Андрій|archive-url=https://web.archive.org/web/20210127161440/https://kryvych.org/andriiko/|archive-date=27 січня 2021|accessdate=25 липня 2020}}</ref>. Через загибель «Діллі» в місті Конотоп оголошено 28-30 березня днями жалоби.

Похований з військовими почестями 30 березня 2018 року в м. Конотоп на Вирівському кладовищі<ref>{{Cite web |url=https://ukr.segodnya.ua/regions/others/Gorod-opustilsya-na-koleni-v-Sumskoy-oblasti-prostilis-s-19-letnim-dobrovolcem-Dilli-1126773.html |title=Місто опустилося на коліна: в Сумській області попрощалися з 19-річним добровольцем «Діллі» // Сьогодні, 30.03.2018 |accessdate=18 квітня 2018 |archive-date=30 березня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180330212032/https://ukr.segodnya.ua/regions/others/Gorod-opustilsya-na-koleni-v-Sumskoy-oblasti-prostilis-s-19-letnim-dobrovolcem-Dilli-1126773.html }}</ref>.

В Андрія залишилися батьки, дві сестри та два брати<ref>{{Cite web |url=https://tsn.ua/ato/na-sumschini-na-proschannya-z-19-richnim-biycem-virushila-velika-avtokolona-1132503.html |title=На Сумщині на прощання з 19-річним бійцем вирушила велика автоколона // ТСН, 30.03.2018 |accessdate=18 квітня 2018 |archive-date=30 березня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180330132549/https://tsn.ua/ato/na-sumschini-na-proschannya-z-19-richnim-biycem-virushila-velika-avtokolona-1132503.html }}</ref>.

== Нагороди ==
* Орден [[Орден «За мужність»|«За мужність» ІІІ ступеня]] (посмертно) — нагороджено 14 березня 2021 року [https://www.president.gov.ua/documents/972021-37349 указом Президента України за № 97/2021] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210315125456/https://www.president.gov.ua/documents/972021-37349 |date=15 березня 2021 }}, за особисту мужність, виявлену у захисті державного суверенітету територіальної цілісності України, самовіддане служіння Українському народу.
* Відзнака ДУК «ПС» «[[Бойовий Хрест Корпусу]]» (посмертно, № відзн. 076. Наказ № 155/18 від 22 грудня 2018 року),
* Медаль УПЦ КП «[[Медаль «За жертовність і любов до України»|За жертовність і любов до України]]» (посмертно).
* Медаль «Сильному Духом» (посмертно)<ref>{{cite web |title=Кривич Андрій Андрійович («Діллі») |url=https://memorybook.org.ua/14/krivich.htm |website=memorybook.org.ua|accessdate=25 липня 2020 |archive-date=25 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200725161033/https://memorybook.org.ua/14/krivich.htm }}</ref>.
* Орден [[народний Герой України|«Народний Герой України»]] (посмертно, рішенням Нагородної ради за № 29 від 01.03.2019 року)<ref>[https://web.archive.org/web/20190306044500/https://scontent.fiev8-1.fna.fbcdn.net/v/t1.15752-9/53140433_312103386155793_2096867153473961984_n.jpg?_nc_cat=100&_nc_ht=scontent.fiev8-1.fna&oh=32c553de6e7baf57f0a95c3c9d1b8a4d&oe=5CDB16C3 Орден «Народний Герой» Андрія Кривича]</ref>.

== Вшанування та увічнення пам'яті ==
<gallery mode="packed" heights="200" caption="">
Toretsk_6.jpg
</gallery>
* Андрію Кривичу присвячено розділ 11 «Пам'яті Діллі присвячується», книги Ольги Лавриченко (Оленятко Ла) «Стилет волі».
* 18 травня 2018 року рішенням Виконавчого комітету Конотопської міської ради за № 110, Кривичу Андрію Андрійовичу присвоєне звання «Почесного громадянина Конотопа» (посмертно)<ref>{{cite web |title=Про присвоєння звання «Почесний громадянин Конотопа» |url=https://scontent.fiev8-1.fna.fbcdn.net/v/t1.0-9/36063203_1776037509129377_8248670810080804864_n.jpg?_nc_cat=106&_nc_ht=scontent.fiev8-1.fna&oh=894c11fc093e4197a9977f509ba2c97b&oe=5CE4CAC3 |accessdate=25 липня 2020 |archive-date=2019-02-12 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190212011351/https://scontent.fiev8-1.fna.fbcdn.net/v/t1.0-9/36063203_1776037509129377_8248670810080804864_n.jpg?_nc_cat=106&_nc_ht=scontent.fiev8-1.fna&oh=894c11fc093e4197a9977f509ba2c97b&oe=5CE4CAC3 }}</ref>.
* 31 травня 2018 року, з ініціативи керівництва Конотопської спеціалізованої школи I—III ступенів № 9, на підсумковій лінійці з нагоди Свята останнього дзвоника, відбулось урочисте відкриття стенда пам'яті випускника школи 2016 року  — Андрія Кривича.
* У липні 2018 року, у приміщенні Торецької міської військово-цивільної адміністрації Донецької області, відкрито куточок пам'яті захисників України, полеглих за її свободу та незалежність, де розміщено світлини й Андрія Кривича.
* 29 серпня 2018 року, біля [[Михайлівський Золотоверхий монастир|Михайлівського Собору]] в [[Київ|Києві]], урочисто відкрито нову експозицію [[Стіна пам'яті загиблих за Україну|Стіни народної пам'яті загиблих за Україну]] (2014—2018), де розміщено фотокартку Андрія Кривича з біографічною інформацією й описом його участі в [[Антитерористична операція на сході України|АТО]].
* 14 березня 2019 року, у Сумському державному педагогічному університеті ім. А. С. Макаренка, відкрили меморіальну дошку колишнього студента Андрія Кривича<ref>{{cite web |title=Пам'яті Діллі: в СумДПУ встановили меморіальну дошку на честь Андрія Кривича |url=http://www.sumynews.com/news-and-ideas/society/13416/pamiati-dilli-u-sumdpu-vstanovyly-memorialnu-doshku-na-chest-andriia-kryvycha.html |website=www.sumynews.com|accessdate=25 липня 2020 |archive-date=18 липня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190718215252/http://sumynews.com/news-and-ideas/society/13416/pamiati-dilli-u-sumdpu-vstanovyly-memorialnu-doshku-na-chest-andriia-kryvycha.html }}</ref>.
* 14 жовтня 2019 року, на День захисника України, на території Собору Різдва Пресвятої Богородиці відбулись урочистості з нагоди відкриття «Пантеону національної пам'яті Конотопа]», де на одній зі стел є фото Андрія Кривича.
* 31 січня 2020 року, у Конотопі відбулася презентація книги пам'яті про воїнів-конотопців «Конотопська небесна чота (2014—2018)», які загинули на Сході України протягом 2014—2018 років, що містить 16 історій про борців за волю України. Одна з цих історій про Андрія Кривича.
* На початку 2025 року була завершена робота над створенням [https://youtu.be/bDn4AfYhUjs?si=ekA5tpBaBCZrGCgp короткометражної стрічки] на честь Андрія Кривича (Діллі…). У роботі над створенням стрічки та монтажем брали участь: Катерина Петренко, Віктор Тімохін, Валерія Павлюк, Костянтин Комішанов та багато інших….

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.youtube.com/watch?v=VDvdf-BtpvM&feature=youtu.be Андрійко] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200221170450/https://www.youtube.com/watch?v=VDvdf-BtpvM&feature=youtu.be |date=21 лютого 2020 }}

{{Учасники РУВ|загинув=так}}
[[Категорія:Уродженці Конотопа]]
[[Категорія:Поховані в Конотопі]]
[[Категорія:Почесні громадяни Конотопа]]
[[Категорія:Нагороджені відзнакою «Бойовий Хрест Корпусу»]]
[[Категорія:Діячі Правого сектора]]
[[Категорія:Діячі Добровольчого українського корпусу]]

title: Загальна інформація

Народження: 24 січня 1999 · Конотоп, Сумська область, Україна

Смерть: 27 березня 2018 (19 років) · Зайцеве, Бахмутський район, Донецька область, Україна

Псевдо: Друг «Діллі»

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Формування: ДУК

Війни / битви: Війна на сході України

title: Нагороди та відзнаки

Нагороди та відзнаки: Орден «Народний Герой України» Медаль «За жертовність і любов до України» Орден «За мужність» ІІІ ступеня


text:
# Грушів (Володимирський район)
Грушів — село в Україні, у Павлівській сільській громаді Володимирського району Волинської області. Населення становить 372 осіб.

## Історія
У 1906 році село Порицької волості Володимир-Волинського повіту Волинської губернії. Відстань від повітового міста 38 верст, від волості 7. Дворів 63, мешканців 363.
До 11 серпня 2017 року село підпорядковувалось Милятинській сільській раді Іваничівського району Волинської області.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області», увійшло до складу Павлівської сільської територіальної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації  Іваничівського району, село увійшло до новоутвореного Володимир-Волинського району (від 18 липня 2022 Володимирського).

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 433 особи, з яких 204 чоловіки та 229 жінок.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 371 особа.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| українська | 99,73 %  |
| російська  | 0,27 %   |

title: Грушів (Володимирський район)

wikitext:
{{Село
 | назва           = Грушів
 | область         = [[Волинська область]]
 | район           = [[Володимирський район]]
 | громада         = [[Павлівська сільська громада (Волинська область)|Павлівська сільська громада]]
 | зображення      = Hrushiv Ivanychivskyi Volynska-Church of the Nativity of the Theotokos-general view.jpg
 | зображення_підпис= Церква Різдва Богородиці (1803 рік)
 | код КОАТУУ      =
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       = 1544
 | населення       = 372
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 13,5
 | ref-площа       =
 | щільність       = 27,56
 | поштовий індекс = 45307
 | телефонний код  = 3372
 | координати      =  {{coord|50|33|23|N|24|28|14|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 50 || lat_min = 33 || lat_sec = 23
   | lon_deg = 24 || lon_min = 28 || lon_sec = 14
 | висота          = 225
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | адреса          = вул. Незалежності, 15, с. Павлівка, Іваничівський р-н, Волинська обл.,45342
 | облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=3592 с. Грушів]
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Грушів''' — село в [[Україна|Україні]], у [[Павлівська сільська громада (Волинська область)|Павлівській сільській громаді]] [[Володимирський район|Володимирського району]] [[Волинська область|Волинської області]]. Населення становить 372 осіб.

== Історія ==
У [[1906]] році село [[Порицька волость|Порицької волості]] [[Володимирський повіт (1795-1920)|Володимир-Волинського повіту]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]]. Відстань від повітового міста 38 верст, від волості 7. Дворів 63, мешканців 363<ref name="Список населених місць  Волинської губернії. —  Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. — 219 с.">{{Cite web |url=http://history.org.ua/LiberUA/SpNasMestVolGub_1906/SpNasMestVolGub_1906.pdf |title=Список населених місць Волинської губернії. — Житомир: Волинська губернська типографія, 1906. — 219 с. |accessdate=8 вересня 2019 |archive-date=14 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171214071800/http://history.org.ua/LiberUA/SpNasMestVolGub_1906/SpNasMestVolGub_1906.pdf }}</ref>.

До 11 серпня 2017 року село підпорядковувалось [[Милятинська сільська рада (Іваничівський район)|Милятинській сільській раді]] Іваничівського району Волинської області<ref>{{cite web |title=с Грушів Волинська область, Іваничівський район |url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=3592 |website=Верховна Рада України |accessdate=11 липня 2020}}</ref>.

12 червня [[2020]] року, відповідно до [[Розпорядження (документ)|розпорядження]] [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів Україн]]<nowiki/>и № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій [[Територіальна громада України|територіальних громад]] Волинської області», увійшло до складу Павлівської сільської територіальної громади<ref>{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/708-2020-%D1%80#Text |title=РОЗПОРЯДЖЕННЯ  від 12 червня 2020 р. № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області»}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації  [[Володимир-Волинський район (1940—2020)|Іваничівського району,]] село увійшло до новоутвореного [[Володимирський район|Володимир-Волинського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref> (від 18 липня 2022 [[Володимирський район|Володимирського)]]<ref>{{Cite news|url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/2405-20|title=Про перейменування Володимир-Волинського району Волинської області|language=uk|work=Офіційний вебпортал парламенту України|archive-url=http://web.archive.org/web/20250526082252/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/2405-20|archive-date=2025-05-26|access-date=2025-06-03}}</ref>.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 433 особи, з яких 204 чоловіки та 229 жінок.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкала 371 особа.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="standard"
|-
! Мова
! Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 99,73 %
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 0,27 %
|}

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Волинська область (осіб) - Регіон, Рік, Категорія населення , Стать (1989(12.01))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=19 жовтня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Волинська область (осіб) - Регіон , Рік (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=19 жовтня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Розподіл населення за рідною мовою, Волинська область (у % до загальної чисельності населення) - Регіон, Рік , Вказали у якості рідної мову (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=19 жовтня 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/volynskaja/6068 Погода в селі Грушів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305103652/http://weather.in.ua/ua/volynskaja/6068 |date=5 березня 2016 }}

{{Volyn-geo-stub}}
{{Павлівська сільська громада (Волинська область)}}

[[Категорія:Села Волинської області]]

title: село Грушів

Країна: Україна

Область: Волинська область

Район: Володимирський район

Тер. громада: Павлівська сільська громада

Облікова картка: с. Грушів

title: Основні дані

Густота населення: 27,56 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Грушів

title: Мапа

Мапа: Грушів у Вікісховищі


text:
# Блер (Вісконсин)
Блер (англ. Blair) — місто (англ. city) в США, в окрузі Тремполо штату Вісконсин. Населення — 1325 осіб (2020).

## Географія
Блер розташований за координатами 44°17′44″ пн. ш. 91°13′40″ зх. д. / 44.29556° пн. ш. 91.22778° зх. д. (44.295629, -91.227642).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 3,19 км², з яких 2,96 км² — суходіл та 0,22 км² — водойми. В 2017 році площа становила 11,40 км², з яких 11,18 км² — суходіл та 0,22 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 1366 осіб у 571 домогосподарстві у складі 319 родин. Густота населення становила 429 осіб/км².  Було 638 помешкань (200/км²).
Расовий склад населення:
| - 96,6 % — білих - 0,4 % — чорних або афроамериканців - 0,2 % — корінних американців - 0,1 % — азіатів - 1,3 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 1,4 %. Частка іспаномовних становила 3,8 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 24,1 % — особи молодші 18 років, 53,4 % — особи у віці 18—64 років, 22,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,1 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 88,9 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 92,4 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 57 009 доларів США (медіана — 43 333), а середній дохід на одну сім'ю — 75 456 доларів (медіана — 58 333). Медіана доходів становила 43 125 доларів для чоловіків та 28 618 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 13,2 % осіб, у тому числі 19,6 % дітей у віці до 18 років та 13,1 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 643 особи. Основні галузі зайнятості: виробництво — 29,1 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 27,8 %, роздрібна торгівля — 10,1 %, фінанси, страхування та нерухомість — 7,0 %.

title: Блер (Вісконсин)

wikitext:
{{Otherplaces|Блер}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Блер
|оригінальна назва  = {{lang-en|Blair}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Blair Wisconsin Downtown Looking West WIS95.jpg
|опис зображення= <!-- Downtown Blair on [[Wisconsin Highway 95|WIS 95]] -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Вісконсин
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Тремполо (округ, Вісконсин)|Тремполо]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 3,19
|висота центру НП   = 260
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 428,21
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −6
|DST                    = −5
|телефонний код         = 608
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 5508075
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Блер''' ({{lang-en|Blair}}) — місто ({{lang-en|city}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Тремполо (округ, Вісконсин)|Тремполо]] штату [[Вісконсин]]. Населення — 1325 осіб (2020).

== Географія ==
Блер розташований за координатами {{Coord|44|17|44|N|91|13|40|W|type:city_region:US-DE}} (44.295629, -91.227642){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 3,19 км², з яких 2,96 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,22 км² — [[водойма|водойми]]. В 2017 році площа становила{{R|gazetteer2017}} 11,40 км², з яких 11,18 км² — суходіл та 0,22 км² — водойми.

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1880 = 184
| 1900 = 438
| 1910 = 486
| 1920 = 657
| 1930 = 702
| 1940 = 856
| 1950 = 873
| 1960 = 909
| 1970 = 1036
| 1980 = 1142
| 1990 = 1126
| 2000 = 1273
| 2010 = 1366
| 2020 = 1325
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало {{formatnum:1366}} осіб у 571 домогосподарстві у складі 319 родин. [[Густота населення]] становила 429 осіб/км².  Було 638 помешкань (200/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 96,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,4 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,2 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,1 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 1,3 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 1,4 %. Частка іспаномовних становила 3,8 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 24,1 % — особи молодші 18 років, 53,4 % — особи у віці 18—64 років, 22,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,1 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 88,9 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 92,4 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:57009}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:43333}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:75456}} доларів (медіана — {{formatnum:58333}}). Медіана доходів становила {{formatnum:43125}} доларів для чоловіків та {{formatnum:28618}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 13,2 % осіб, у тому числі 19,6 % дітей у віці до 18 років та 13,1 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 643 особи. Основні галузі зайнятості: виробництво — 29,1 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 27,8 %, роздрібна торгівля — 10,1 %, фінанси, страхування та нерухомість — 7,0 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}
{{Commonscat|Blair, Wisconsin}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2017>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2017-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer-2017}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Тремполо (округ, Вісконсин)}}

[[Категорія:Міста Вісконсину]]
[[Категорія:Населені пункти округу Тремполо (Вісконсин)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Вісконсин

Округ: Тремполо

Густота населення: 428,21 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−6, влітку UTC-5


text:
# Ширай Степан Михайлович
Ширай Степан Михайлович (1761, Стародубівський полк, Гетьманщина — 1841, Чернігівська губернія) — український аристократ, бунчуковий товариш Війська Запорозького Городового, учасник Балканських воєн 1787-1791, начальник місії до османської фортеці Шумен (1791).  Генерал-майор російської імператорської армії. Після ліквідації Гетьманщини — чернігівський губернський предводитель дворянства.

## Біографія
Його батько, походив із старовинного та багатого українського роду, служив Стародубським повітовим маршалом дворянства.
Ширай народився в 1761 році. 10 травня 1771 вступив на військову службу бунчуковим товаришем Війська Запорозького Городового, а 20 жовтня 1780 здобув загальноімперську статську посаду, з чином колезького асесора.
7 квітня 1785 отримав чин прем'єр-майора і призначення в Стародубський військовий полк, звідки переведений в Малоросійський гренадерський. 1787 Степан Ширай брав участь у військових діях проти Польщі, а в наступному — в інтервенції Московщини до Молдови, перебуваючи у передовому корпусі.
У Московсько-Османську війну 1789 був у боях при Кутні (20 липня) і під час битви під Фокшанами, будучи в складі військ, які штурмували ретраншемент і кам'яний монастир. У тому ж році Ширай перебував у боях при Тирґонуколе, Крянґумейлоре і на «генеральній баталії» при Римнику. Відзначився при взятті однієї з турецьких фортець, Ширай був посланий Суворовим з повідомленням про перемогу до імператриці Катерини, яка власноруч нагородила його орденом св. Володимира 4-го ступеня.
31 березня 1790 переведений з чином підполковника до Кінно-Гренадерського військового орденного полку, з яким знову брав участь у військових діях проти армії Османської імперії. 11 грудня цього року був при взятті фортеці Ізмаїла, а в грудні наступного 1791 при укладанні мирного договору з Високою Портою Степан Ширай очолив дипломатичну місію з вітальним листом до фортеці Шумен, де мав аудієнцію у Великого візира Коджа Юсуф паші.
Після повернення в лютому 1792 до Петербургу Ширай був пожалуваний у полковники, а в липні того ж року брав участь у боях проти армії Речі Посполитої при містечках Любор і Дубенці.
Переведений спершу у Володимирський драгунський полк, потім 4 вересня 1792 переведений у Стародубський Кірасирський полк, в якому і продовжував службу до 11 вересня 1797, коли отримав чин генерал-майора з призначенням шефом Ризького Кірасирського полку; 16 жовтня 1798 виключений імператором Павлом зі служби за заворушення, що сталися в його полку.
Вийшовши у відставку, Ширай оселився у своєму маєтку, що знаходився на Гетьманщині, у Чернігівській губернії. Там мав близько двох тисяч душ селян.
1818 обраний на посаду Губернського Предводителя дворянства Чернігівської губернії, в якій і залишався до 1829 року.
Помер 1 серпня 1841.

title: Ширай Степан Михайлович

wikitext:
{{Othernames|Ширай}}
{{Особа
| ім'я                         = Ширай Степан Михайлович
| оригінал імені               =
| портрет                      =
| розмір                       =
| підпис                       =
| ім'я при народженні          =
| дата народження              = 1761
| місце народження             =
| дата смерті                  = 1841
| місце смерті                 =
| місце поховання              =
| координати місця поховання   =
| прізвисько                   =
| приналежність                = [[Російська імперія]]
| країна                       =
| вид збройних сил             =
| рід військ                   =
| освіта                       =
| роки служби                  =
| звання                       =
| формування                   =
| командування                 =
| битви                        =
| нагороди                     = [[Імператорський орден Святого Рівноапостольного князя Володимира]]
| відносини                    =
| титул                        =
| по відставці                 =
| інше                         =
| автограф                     =
}}

'''Ширай Степан Михайлович''' (1761, [[Стародубський полк|Стародубівський полк]], [[Гетьманщина]] — 1841, [[Чернігівська губернія]]) — український аристократ, бунчуковий товариш Війська Запорозького Городового, учасник Балканських воєн 1787-1791, начальник місії до османської фортеці [[Шумен]] (1791).  [[Генерал-майор]] російської імператорської армії. Після ліквідації Гетьманщини — чернігівський губернський предводитель дворянства.

== Біографія ==

Його батько, походив із старовинного та багатого українського роду, служив Стародубським повітовим маршалом дворянства.

Ширай народився в 1761 році. 10 травня 1771 вступив на військову службу бунчуковим товаришем Війська Запорозького Городового, а 20 жовтня 1780 здобув загальноімперську статську посаду, з чином колезького асесора.

7 квітня 1785 отримав чин прем'єр-майора і призначення в Стародубський військовий полк, звідки переведений в Малоросійський гренадерський. 1787 Степан Ширай брав участь у військових діях проти Польщі, а в наступному — в інтервенції Московщини до Молдови, перебуваючи у передовому корпусі.

У [[Російсько-турецька війна (1787—1792)|Московсько-Османську війну 1789]] був у боях при Кутні (20 липня) і під час [[Битва під Фокшанами|битви під Фокшанами]], будучи в складі військ, які штурмували ретраншемент і кам'яний монастир. У тому ж році Ширай перебував у боях при Тирґонуколе, Крянґумейлоре і на «генеральній баталії» при Римнику. Відзначився при взятті однієї з турецьких фортець, Ширай був посланий Суворовим з повідомленням про перемогу до імператриці Катерини, яка власноруч нагородила його орденом св. Володимира 4-го ступеня.

31 березня 1790 переведений з чином підполковника до Кінно-Гренадерського військового орденного полку, з яким знову брав участь у військових діях проти армії Османської імперії. 11 грудня цього року був при взятті фортеці Ізмаїла, а в грудні наступного 1791 при укладанні мирного договору з Високою Портою Степан Ширай очолив дипломатичну місію з вітальним листом до фортеці [[Шумен]], де мав аудієнцію у [[Великий візир|Великого візира]] [[Коджа Юсуф-паша|Коджа Юсуф паші]].

Після повернення в лютому 1792 до Петербургу Ширай був пожалуваний у полковники, а в липні того ж року брав участь у боях проти армії Речі Посполитої при містечках Любор і Дубенці.

Переведений спершу у Володимирський драгунський полк, потім 4 вересня 1792 переведений у Стародубський Кірасирський полк, в якому і продовжував службу до 11 вересня 1797, коли отримав чин генерал-майора з призначенням шефом [[Ризький 11-й драгунський полк|Ризького Кірасирського полку]]; 16 жовтня 1798 виключений імператором [[Павло I (російський імператор)|Павлом]] зі служби за заворушення, що сталися в його полку.

Вийшовши у відставку, Ширай оселився у своєму маєтку, що знаходився на Гетьманщині, у Чернігівській губернії. Там мав близько двох тисяч душ селян.

1818 обраний на посаду Губернського Предводителя дворянства Чернігівської губернії, в якій і залишався до 1829 року.

Помер 1 серпня [[1841]].

== Література ==
* Дела архива департамента герольдии Правительствующего сената о дворянстве рода Ширай.
* Формулярный список за 1797 г., находящийся в Московском отделении Архива Главного Штаба, книга формулярных списков за 1797 г., по Архиву № 260.
* Архив Капитула Российских Императорских и царских орденов, Кавалерские списки по ордену св. Анны 1-й степени (дата смерти).
* «Русский Архив» 1876 г., кн. I, и 1878 г. кн. III.
* Граф Милорадович, «Списки губернских предводителей дворянства Российской Империи». 1785–1795. Чернигов. 1895,
* C. Маслов, «Историческое обозрение Имп. Московского Общества сельского хозяйства», М. 1846, приложение.
* Список воинскому департаменту 1792 г.

== Джерела ==
* [http://dlib.rsl.ru/viewer/01002921781#?page=302 Ширай, Степан Михайлович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131004213205/http://dlib.rsl.ru/viewer/01002921781#?page=302 |date=4 жовтня 2013 }}

[[Категорія:Народились 1761]]
[[Категорія:Померли 1841]]
[[Категорія:Генерал-майори (Російська імперія)]]
[[Категорія:Уродженці Стародубського полку]]
[[Категорія:Уродженці Гетьманщини]]
[[Категорія:Бунчукові товариші]]
[[Категорія:Генерал-майори]]
[[Категорія:Голови дворянства Чернігівської губернії]]
[[Категорія:Персоналії:Чернігів]]
[[Категорія:Стародубщина]]
[[Категорія:Померли в Чернігівській губернії]]

title: Ширай Степан Михайлович

Народився: 1761 · Стародубський повіт, Російська імперія

Помер: 1841 · Стародубський повіт, Чернігівська губернія, Малоросійське генерал-губернаторство, Російська імперія

Країна: Російська імперія


text:
# Пам'ятник Іванові Франку (Шманьківці)
Пам'ятник Іванові Франку в Шманьківцях — погруддя українського поета Івана Франка в селі Шманьківці Чортківського району на Тернопільщині.

## Опис
Пам'ятник споруджено 1990 року біля сільської ради та будинку культури.
Погруддя виготовлене з бетону.
Погруддя масового виробництва.
На постаменті викарбуваний напис:
1856 – 1916

Обриваються

звільна всі пута,

Що в’язали нас з давнім життем;

З давніх брудів i думка розкута —

Ожиємо, брати, ожиєм!

## Історія
Жителі Шманьківців були активними учасниками політичних акцій, що відбувалися в районі та державі, зібрань, віче, ланцюга Злуки. Серед них — Євген Овод, Михайло Гнатишин, Мстислав Гуменюк, Юрій Захарчук i ще багато інших. За їхньої ініціативи та підтримки села, було відкрито погруддя велетня українського слова Івана Франка.

title: Пам'ятник Іванові Франку (Шманьківці)

wikitext:
{{Пам'ятник
 | назва               = Пам'ятник Іванові Франку в Шманьківцях
 | місцева_назва       =
 | зображення          = Шманьківці, Пам'ятник Іванові Франку, 2020.jpg
 | зображення_розмір   = 300px
 | зображення_підпис   = Пам'ятник Іванові Франку у Шманьківцях
 | статус              =
 | країна              = {{UKR}}
 | місце розташування  = c. [[Шманьківці]], {{Тр-Ч}}, {{Тр-о}}
 | координати          = {{coord|48|59|39.5|N|25|55|03.6|E|type:landmark_region:UA|display=inline,title}}
 | архітектурний стиль =
 | автор проєкту       =
 | матеріал            = [[бетон]], [[камінь]]
 | будівник            =
 | скульптор           = масове виробництво
 | архітектор          =
 | перша згадка        =
 | встановлений        = [[1990 у Тернопільській області|1990]]
 | початок будівництва =
 | закінчення будівництва =
 | стан                =
 | сховище             =
 | вебсторінка         =
}}
'''Пам'ятник Іванові Франку в Шманьківцях''' — погруддя українського поета [[Франко Іван Якович|Івана Франка]] в селі [[Шманьківці]] [[Чортківський район|Чортківського району]] на [[Тернопільська область|Тернопільщині]].

== Опис ==
<!--[[Файл:|ліворуч|міні|Табличка на пам'ятнику]]-->

Пам'ятник споруджено [[1990 у Тернопільській області|1990]] року біля сільської ради та будинку культури<ref>{{ТЕС|3|645|[[Гуцал Петро Зеновійович|Гуцал П.]], [[Уніят Віктор Богданович|Уніят В.]]|Шманьківці}}</ref>.

Погруддя виготовлене з бетону.

Погруддя масового виробництва.

На постаменті викарбуваний напис:
{{Quote box|width=25em|align=center|quote=<poem>
1856 – 1916

Обриваються
звільна всі пута,
Що в’язали нас з давнім життем;
З давніх брудів i думка розкута —
Ожиємо, брати, ожиєм!
</poem>}}

== Історія ==
Жителі Шманьківців були активними учасниками політичних акцій, що відбувалися в районі та державі, зібрань, віче, ланцюга [[Акт Злуки|Злуки]]. Серед них — Євген Овод, Михайло Гнатишин, Мстислав Гуменюк, Юрій Захарчук i ще багато інших. За їхньої ініціативи та підтримки села, було відкрито погруддя велетня українського слова Івана Франка.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Вишньовська|11}}
* {{публікація|стаття|автор=Огородник, М.|назва=Іван Франко та Чортківщина|видання=Чортківський Вісник|рік=2018|номер=33|сторінки=2|місяць=08|день=24|примітка=(До Дня Незалежності)}}

== Посилання ==
{{Пам'ятники Іванові Франку в Тернопільській області}}
{{Ternopil-obl-stub}}

[[Категорія:Пам'ятники Чортківського району]]
[[Категорія:Шманьківці]]
[[Категорія:Пам'ятники, встановлені 1992]]

title: Пам'ятник Іванові Франку в Шманьківцях

Тип: пам'ятник

Країна: Україна : ISO3166-1 alpha-3: UKR ; ISO3166-1 цифровий: 804 ;

Розташування: c. Шманьківці , Чортківський район , Тернопільська область

Скульптор: масове виробництво

Матеріал: бетон , камінь


text:
# Шламмерсдорф
Шламмерсдорф (нім. Schlammersdorf) — громада в Німеччині, розташована в землі Баварія. Підпорядковується адміністративному округу Верхній Пфальц. Входить до складу району Нойштадт-ан-дер-Вальднааб. Складова частина об'єднання громад Кірхентумбах.
Площа — 20,35 км2. Населення становить 852 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Шламмерсдорф

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Шламмерсдорф
| місцева_назва       = Schlammersdorf
| тип_НП              = громада
| зображення          =
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU Schlammersdorf COA.svg
| прапор              =
| карта               = Schlammersdorf in NEW.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Шламмерсдорф на карті району
| земля               = [[Баварія]]
| округ               = [[Верхній Пфальц]]
| район               = [[Нойштадт-ан-дер-Вальднааб (район)|Нойштадт-ан-дер-Вальднааб]]
| об'єднання громад = [[Кірхентумбах (об'єднання громад)|Кірхентумбах]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 449
| площа               = 20.35
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-BY||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-BY||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-BY|09374155}}
| latd=49 | latm=47| lats=
| longd=11| longm=43| longs=
| розміщення_підпису = top
| поштовий_код        = 95519
| телефонний_код      = 09205
| стат_код            = 09 3 74 155
| авто_номер          = NEW
| вебсайт             = [http://www.schlammersdorf.de/ www.schlammersdorf.de]
}}
'''Шламмерсдорф''' ({{lang-de|Schlammersdorf}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Баварія]]. Підпорядковується [[Округ (Німеччина)|адміністративному округу]] [[Верхній Пфальц]]. Входить до складу району [[Нойштадт-ан-дер-Вальднааб (район)|Нойштадт-ан-дер-Вальднааб]]. Складова частина [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Кірхентумбах (об'єднання громад)|Кірхентумбах]].

Площа — 20,35 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-BY|09374155}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-BY||дата}}).

== Галерея ==
<gallery>Файл:Schlammersdorf.jpg|
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Schlammersdorf}}
* [http://www.schlammersdorf.de/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060811045619/http://www.schlammersdorf.de/ |date=11 серпня 2006 }} {{ref-de}}

{{Район Нойштадт-ан-дер-Вальднааб}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4439828-1}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Баварії]]

title: Координати: 49°47′ пн. ш. 11°43′ сх. д. / 49.783° пн. ш. 11.717° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Баварія

Округ: Верхній Пфальц

Район: Нойштадт-ан-дер-Вальднааб

Об'єднання громад: Кірхентумбах

Населення (31 грудня 2020)

Шламмерсдорф на карті району

ШламмерсдорфРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Рудольф фон Карналл
Рудольф фон Карналл (9 лютого 1804 — 17 листопада 1874) — німецький гірничий інженер і мінералог. На його честь назвали мінерал карналіт.
Карналл народився в Ґлатці (нині Клодзко, Польща) у родині пруссько-шведського армійського офіцера Арвіда (1760—1840) і Матільди, доньки Ле Куанта. Карналл отримав освіту з цивільних гірничих робіт і працював на шахтах до навчання в Берліні. Він став наглядачем шахти у Верхній Сілезії, а також викладав у гірничій школі в Тарновіці. У 1845 році разом з Леопольдом фон Бухом і Густавом Роузом він заснував Deutsche Geologische Gesellschaft. У 1855 році він отримав ступінь доктора філософії в Берлінському університеті та став Берггауптманом у 1855 році в міністерстві торгівлі Пруссії.

title: Рудольф фон Карналл

wikitext:
{{unibox}}

'''Рудольф фон Карналл''' (9 лютого 1804 — 17 листопада 1874) — німецький [[гірничий інженер]] і [[мінералог]]. На його честь назвали мінерал [[карналіт]].

Карналл народився в Ґлатці (нині Клодзко, [[Польща]]) у родині пруссько-шведського армійського офіцера Арвіда (1760—1840) і Матільди, доньки Ле Куанта. Карналл отримав освіту з цивільних гірничих робіт і працював на шахтах до навчання в Берліні. Він став наглядачем шахти у Верхній Сілезії, а також викладав у гірничій школі в Тарновіці. У 1845 році разом з [[Леопольд фон Бух|Леопольдом фон Бухом]] і [[Густав Роуз|Густавом Роузом]] він заснував [[Deutsche Geologische Gesellschaft]]. У 1855 році він отримав ступінь доктора філософії в Берлінському університеті та став Берггауптманом у 1855 році в міністерстві торгівлі Пруссії.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Authority control}}
[[Категорія:Німецькі мінералоги]]

Громадянство: Німецька імперія

Дата народження: 9 лютого 1804

Місце народження: Клодзко

Дата смерті: 17 листопада 1874 (70 років)

Місце смерті: Вроцлав

Рід діяльності: геолог, мінералог, інженер

Місце активності: Тарновські Гури

Член у: Асоціація німецьких інженерівd

Описано за адресою: digiporta.net/index.php?id=542367281(нім.) · digiporta.net/index.php?id=647487257(нім.) · digiporta.net/index.php?id=326645867(нім.)

Сторінка автора на Вікісховищі: Rudolf von Carnall