text:
# Едіт Еліс Мюллер
Едіт Еліс Мюллер (англ. Edith Alice Müller; 5 лютого 1918, Мадрид — 24 липня 1995) — швейцарська вчена-математик і астроном.

## Біографія
Едіт Еліс Мюллер народилася 5 лютого 1918 року в Мадриді. Згодом навчалася в німецькій школі в Мадриді, а потім — в ETH Zurich. Захистила кандидатську дисертацію з математики в 1943 році в Цюріхському університеті за темою «Застосування теорії груп і структурного аналізу до мавританських прикрас Альгамбра в Гранаді». Це була ключова частина літератури в дослідженні ісламського дизайну, в той час, коли багато західних істориків припускали, що ісламський дизайн не має основ у науці й був простим ремеслом. До 80-х років її дослідження не приймались у мистецтвознавчій літературі.
Вона займала дослідницькі посади в астрономічних обсерваторіях в Цюриху (1946—1951), Мічиганському університеті (1952—1954 і 1955—1962) і Базелі (1954—1955), перш ніж стати доцентом в Університеті Невшателя в 1962 році. У 1972 році вона переїхала до Женевського університету як професор. Вона брала участь у вивченні фізики сонця і була першою жінкою, призначеною на посаду генерального секретаря Міжнародної астрономічної спілки.

title: Едіт Еліс Мюллер

wikitext:
{{Науковець
|ім'я             = Едіт Еліс Мюллер
|оригінал імені   = Edith Alice Müller
|жінка            = «так»
|зображення       = <!--Назва файлу-->
|розмір           = <!--Розмір зображення (стандартний — 225х250рх)-->
|підпис           = <!--Опис зображення, що з'являється при наведенні курсору (необов'язковий)-->
|місце смерті     =
|резиденція       = <!--Місце проживання (тривалий час > 1 року)-->
|громадянство     =
|національність   =
|галузь           = [[астрономія]], [[математика]]
|alma mater       = <!--Назва навчального закладу, де отримав освіту-->
|заклад           = <!--Місце роботи-->
|посада           = <!--Наприклад, ректор, директор інституту тощо-->
|відомий завдяки  = <!--Наукові досягнення, що зробили науковця відомим (асоціативно)-->
|звання           = [[Професор]]
|ступінь          = <!--Науковий ступінь (напр., Доктор технічних наук)-->
|керівник         =
|учні             = <!--Видатні учні, послідовники-->
|аспіранти-докторанти =
|батько           =
|матір            =
|дружина          =
|чоловік          =
|діти             =
|нагороди         = <!-- {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{шаблон_вищої_нагороди}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}}
{{!}}-
{{!}} {{шаблон_нагороди}} {{!!}} {{шаблон_нагороди}}
{{!)}} -->
|автограф         =
|сайт             =
|примітки         =
}}

'''Едіт Еліс Мюллер''' ({{lang-en| Edith Alice Müller }}; {{ДН|5|2|1918}}, [[Мадрид]] — {{ДН|24|7|1995}}<ref>Chmielewski (1998), pp. 6–8</ref>) — швейцарська вчена-[[математик]] і [[астроном]]<ref name="c6"/>.

== Біографія ==
Едіт Еліс Мюллер народилася 5 лютого 1918 року в Мадриді. Згодом навчалася в німецькій школі в Мадриді, а потім — в [[Федеральна вища технічна школа Цюриха|ETH Zurich]].<ref name="r">Riedtmann 2010.</ref> Захистила кандидатську дисертацію з математики в [[1943]] році в [[Цюрихський університет|Цюріхському університеті]] за темою «Застосування теорії груп і структурного аналізу до мавританських прикрас Альгамбра в Гранаді».<ref name="c6">Chmielewski (1998), p. 6</ref> Це була ключова частина літератури в дослідженні ісламського дизайну, в той час, коли багато західних істориків припускали, що ісламський дизайн не має основ у науці й був простим ремеслом. До 80-х років її дослідження не приймались у мистецтвознавчій літературі.<ref>Chorbachi (1989) p. 755</ref>

Вона займала дослідницькі посади в астрономічних обсерваторіях в [[Цюрих]]у (1946—1951), [[Мічиганський університет|Мічиганському університеті]] (1952—1954 і 1955—1962) і [[Базель|Базелі]] (1954—1955), перш ніж стати доцентом в [[Університет Невшателя|Університеті Невшателя]] в [[1962]] році. У [[1972]] році вона переїхала до [[Женевський університет|Женевського університету]] як професор.<ref name="r"/> Вона брала участь у вивченні [[Фізика Сонця|фізики сонця]] і була першою жінкою, призначеною на посаду генерального секретаря [[Міжнародна астрономічна спілка|Міжнародної астрономічної спілки]]<ref>Chmielewski (1998), p. 7</ref>.

== Література ==
* ''Remembering Edith Alice Müller'', eds. Immo Appenzeller et al. (Astrophysics and Space [[Science]] Library, Volume 222), Dordrecht: [[Springer Science+Business Media|Springer]], 1998.
* Chmielewski, Yves (1998): «Edith Alice Müller (1918—1995). Short biography», in: ''Remembering Edith Alice Müller'', eds. Immo Appenzeller et al., Springer, 1998, pp. 6–8.
* Chorbachi, W. K. (1989): «In the tower of babel: beyond symmetry in Islamic design», ''[[Computers and Mathematics with Applications]]'', Volume 17, Issues 4–6, 1989, pp. 751–789, {{doi|10.1016/0898-1221(89)90260-5}}, {{MR|0994228}}.
* [[Christine Riedtmann|Riedtmann, Christine]]: «[https://web.archive.org/web/20170111082223/http://www.europeanwomeninmaths.org/sites/default/files/documents/reports/frauenmathch.pdf Wege von Frauen: Mathematikerinnen in der Schweiz]» [Paths of female/women mathematicians in Switzerland] (in German), European Women in Mathematics, August 31, 2010, p. 12.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{нормативний контроль}}

{{DEFAULTSORT:Мюллер, Едіт Еліс}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Жінки-науковці]]
[[Категорія:Жінки-математики]]
[[Категорія:Шведські жінки-астрономи]]
[[Категорія:Іспанські емігранти до Швейцарії]]

title: Edith Alice Müller

Народилася: 5 лютого 1918 · Мадрид, Іспанія

Померла: 24 липня 1995 (77 років) · Іспанія · ·інфаркт міокарда

Країна: Швейцарія

Діяльність: астрономка, викладачка університету, математикиня, мистецтвознавиця

Alma mater: Цюрихський університет · Федеральна вища технічна школа Цюриха

Галузь: астрономія, математика

Заклад: Невшательський університет · Утрехтський університет · Женевський університет · Університет Мічигану

Вчене звання: Професор

Науковий керівник: Андреас Шпайзерd


text:
# Ніколаєвка (Кухурештій-де-Сус)
Ніколаєвка (рум. Nicolaevca) — село у Флорештському районі Молдови. Входить до складу комуни, адміністративним центром якої є село Кухурештій-де-Сус.

## Населення
За даними перепису населення 2004 року у селі проживали 248 осіб.
Національний склад населення села:
| Національність       | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------------- | -------------- | -------- |
| молдавани            | 160            | 64,5%    |
| українці             | 76             | 30,6%    |
| росіяни              | 11             | 4,4%     |
| інша / без відповіді | 1              | 0,4%     |
| Всього               | 248            | 100%     |

wikiname: ukwiki

title: Ніколаєвка (Кухурештій-де-Сус)

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses|тип=НП|Ніколаєвка}}
{{Населений пункт Молдови
| тип                    = село
| назва                  = Ніколаєвка
| місцева назва          = {{lang-mo|Nicolaevca}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             =
| зображення_розмір      =
| зображення_підпис      =
| розташування           =
| опис розташування      =
| mapx                   =
| mapy                   =
| marksize               =
| район                  = [[Флорештський район]]
| комуна                 = Кухурештій-де-Сус
| засноване              =
| перша згадка           =
| агломерація            =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 248 ([[2004]])<ref>{{cite web|url=http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/2_Populatia_pe_sexe_localit_ro.xls|title=Recensamîntul populaţiei din 2004. Populaţia pe medii, localităţi şi sexe, în profil teritorial|language=ro, ru|accessdate=2012-01-07|archiveurl=https://www.webcitation.org/6A09G2mFq?url=http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/2_Populatia_pe_sexe_localit_ro.xls|archivedate=2012-08-18|deadurl=no}}</ref>
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        = MD-6642
| код                    = 250
| координати             = {{coord|47|55|9|N|28|31|37|E|scale:100000|display=inline,title}}
| висота                 = 301
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| відстань               =
| залізниця р            =
| автошлях р             =
| фізична р              = 16
| залізниця с            =
| фізична с              = 102
| автошлях с             =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| примар                 =
| ремарки                =
}}
'''Ніколаєвка''' ({{lang-mo|Nicolaevca}}) — село у [[Флорештський район|Флорештському районі]] [[Молдова|Молдови]]. Входить до складу комуни, адміністративним центром якої є село [[Кухурештій-де-Сус]]<ref>{{cite web|url=http://lex.justice.md/viewdoc.php?action=view&view=doc&id=312874&lang=2|title=ЗАКОН Nr. 764 от 27.12.2001 об административно-территориальном устройстве Республики Молдова|language=ru|accessdate=2012-01-07|archiveurl=https://www.webcitation.org/6A09Gn3Te?url=http://lex.justice.md/viewdoc.php?action=view|archivedate=18 серпня 2012}}</ref>.

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Молдови (2004)|перепису населення 2004 року]]<ref>{{cite web|url=http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/7_Populatia_pe_nation_localit_ro.xls|title=Recensamîntul populaţiei din 2004. Populaţia pe naţionalităţi şi localităţi, în profil teritorial|language=ro, ru|accessdate=2012-01-07|archiveurl=https://www.webcitation.org/68CvGZDxi?url=http://www.statistica.md/public/files/Recensamint/Recensamintul_populatiei/vol_1/7_Populatia_pe_nation_localit_ro.xls|archivedate=2012-06-06|deadurl=no}}</ref> у селі проживали {{formatnum:248}} осіб.

Національний склад населення села:
{| class="standard"
|-
! Національність
! Кількість осіб
! Відсоток
|-
| молдавани
| 160
| 64,5%
|-
| [[Українці Молдови|українці]]
| 76
| 30,6%
|-
| росіяни
| 11
| 4,4%
|-
| інша / без відповіді
| 1
| 0,4%
|-
| '''Всього'''
| 248
| 100%
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Флорештський район}}
{{Moldova-geo-stub}}

{{Портали|Молдова|Географія}}

[[Категорія:Села Молдови]]

title: Основні дані

Країна: Молдова

Район: Флорештський район

Комуна: Кухурештій-де-Сус

Перша згадка: 15 жовтня 1874

title: Відстань

Відстань:
До районного центру
До Кишинева

title: Ідентифікатори і посилання

title: Карта

Карта: НіколаєвкаНіколаєвка (Молдова)


text:
# SQLite
SQLite — полегшена реляційна система керування базами даних. Втілена у вигляді бібліотеки, де реалізовано багато зі стандарту SQL-92. Початковий код SQLite поширюється як суспільне надбання (англ. public domain), тобто може використовуватися без обмежень та безоплатно з будь-якою метою. Фінансову підтримку розробників SQLite здійснює спеціально створений консорціум, до якого входять такі компанії, як Adobe, Oracle, Mozilla, Nokia, Bentley і Bloomberg.
З 2018 року SQLite, як й JSON та CSV, рекомендований Бібліотекою Конгресу США формат зберігання структурованого набору даних.
У 2005 році проєкт отримав нагороду Google-O'Reilly Open Source Awards.

## Огляд
Особливістю SQLite є те, що вона не використовує парадигму клієнт-сервер, тобто рушій SQLite не є окремим процесом, з яким взаємодіє застосунок, а надає бібліотеку, з якою програма компілюється і рушій стає складовою частиною програми. Таким чином, як протокол обміну використовуються виклики функцій (API) бібліотеки SQLite. Такий підхід зменшує накладні витрати, час відгуку і спрощує програму. SQLite зберігає всю базу даних (включаючи визначення, таблиці, індекси і дані) в єдиному стандартному файлі на тому комп'ютері, на якому виконується застосунок. Простота реалізації досягається за рахунок того, що перед початком виконання транзакції весь файл, що зберігає базу даних, блокується; ACID-функції досягаються зокрема за рахунок створення файлу-журналу.
Кілька процесів або потоків можуть одночасно без жодних проблем читати дані з однієї бази. Запис в базу можна здійснити тільки в тому випадку, коли жодних інших запитів у цей час не обслуговується; інакше спроба запису закінчується невдачею, і в програму повертається код помилки. Іншим варіантом розвитку подій є автоматичне повторення спроб запису протягом заданого інтервалу часу.
У комплекті постачання йде також функціональна клієнтська частина у вигляді виконуваного файлу sqlite3, за допомогою якого демонструється реалізація функцій основної бібліотеки. Клієнтська частина працює з командного рядка, і дозволяє звертатися до файлу БД на основі типових функцій ОС.
Завдяки архітектурі рушія можливо використовувати SQlite як на вбудовуваних (embedded) системах, так і на виділених машинах з гігабайтними масивами даних.

## Особливості SQLite
- транзакції атомарні, послідовні, ізольовані, і міцні (ACID) навіть після збоїв системи і збоїв живлення
- Встановлення без конфігурації — не потребує ані установки, ані адміністрування
- Реалізує значну частину стандарту SQL92[2]
- База даних зберігається в одному крос-платформовому файлі на диску
- Підтримка терабайтних розмірів баз даних і гігабайтного розміру рядків та BLOB-ів
- Малий розмір коду: менше ніж 350KB повністю налаштований, і менш 200KB з опущеними додатковими функціями
- Швидший за популярні рушії клієнт-серверних баз даних для найпоширеніших операцій
- Простий, легкий у використанні API
- Написано в ANSI C, включено прив'язку до TCL; доступні також прив'язки для десятків інших мов
- Добре прокоментований початковий код зі 100 % тестовий покриттям гілок
- Доступний як єдиний файл початкового коду на ANSI C, який можна легко вставити в інший проєкт
- Автономність: немає зовнішніх залежностей
- Крос-платформовість: з коробки підтримується Unix (Linux і Mac OS X), OS/2, Windows (Win32 і WinCE). Легко переноситься на інші системи
- Сирці перебувають в суспільному надбанні
- Поставляється з автономним клієнтом інтерфейсу командного рядка, який може бути використаний для управління базами даних SQLite

## Інструменти створення та обслуговування БД
Створення та обслуговування БД можуть здійснюватись через текстову консоль SQL-командами або через спеціальні інструменти, у тому числі — з графічним інтерфейсом користувача.

## Технології, що підтримують SQLite

### Мови програмування
Сама бібліотека SQLite написана мовою C. Проте є реалізація бібліотеки на JavaScript sql.js, яка дозволяє обробляти файли БД безпосередньо в браузері.
Для інших мов програмування розроблено механізм підключення й роботи з БД через цю бібліотеку: C++, Java, Python, Perl, PHP, Ruby, Haskell, Scheme, Smalltalk, Lua тощо. Засоби для роботи з Tcl включені в комплект постачання SQLite. Повний список наявних засобів можна знайти на сторінці проєкту.

### Web-інструментарії
У ряді інструментаріїв присутня можливість використання SQLite як бази даних, наприклад:
- Bugzilla
- Django(БД за замовчуванням)
- Drupal
- Java
- Laravel
- Parser[en]
- PHP
- Ruby on Rails
- Symfony
- Trac
- web2py
- Jam.py

### Застосунки
Багато програм підтримують SQLite як формат зберігання даних, зокрема:
- Amarok — може використовувати бази даних SQLite як сховище музичної колекції.
- Gajim — SQLite використовується для зберігання історії контактів.
- Songbird (як застосунок, заснований на XULRunner[en] 1.9)
- Banshee
- F-Spot[en]
- Платформа XUL на рушії Gecko 1.9, XULRunner[en] 1.9 і, потенційно, всі застосунки, засновані на цій платформі, у тому числі й Firefox починаючи з версії 3.0
- Google Chrome
- Google Gears
- Mendeley — менеджер pdf-документів, академічний засіб для дослідження (реалізується desktop & web).
- Zotero — менеджер інформації, бібліографічний менеджер, додаток Firefox.

## Інше
- Proxmox Virtual Environment
- Flame (вірус)

title: SQLite

wikitext:
{{Infobox Software
| logo           = SQLite370.svg
| logo_size      = 200px
| screenshot     =
| caption        =
| developer      = {{Не перекладено|Річард Гіп|||D. Richard Hipp}}
| latest release version = 3.38.5
| latest release date = {{release date|2022|05|06}}
| latest_preview_version =
| latest_preview_date =
| operating system = [[багатоплатформовість]]
| programming_language = [[C (мова програмування)|C]]
| genre          = [[реляційна система управління базами даних]]
| license        = [[суспільне надбання]]
| website        = {{url|http://sqlite.org}}
}}
'''SQLite''' — полегшена [[реляційна система керування базами даних]]. Втілена у вигляді [[бібліотека програм|бібліотеки]], де реалізовано багато зі стандарту [[SQL]]-92. [[Початковий код]] SQLite поширюється як [[суспільне надбання]] ({{lang-en|public domain}}), тобто може використовуватися без обмежень та безоплатно з будь-якою метою. Фінансову підтримку розробників SQLite здійснює спеціально створений [[консорціум]], до якого входять такі компанії, як [[Adobe]], [[Oracle Corporation|Oracle]], [[Mozilla]], [[Nokia]], {{Не перекладено|Bentley Systems|Bentley||Bentley Systems}} і [[Bloomberg]].

З 2018 року SQLite, як й [[JSON]] та [[CSV]], рекомендований [[Бібліотека Конгресу|Бібліотекою Конгресу США]] формат зберігання структурованого набору даних<ref>[https://www.loc.gov/preservation/resources/rfs/data.html Recommended Formats Statement] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180822113435/https://www.loc.gov/preservation/resources/rfs/data.html |date=22 серпня 2018 }} — Бібліотека Конгресу США</ref>.

У [[2005]] році проєкт отримав нагороду [https://web.archive.org/web/20080430141315/http://osdir.com/Article6677.phtml Google-O'Reilly Open Source Awards].

== Огляд ==
Особливістю SQLite є те, що вона не використовує парадигму [[клієнт-сервер]], тобто рушій SQLite не є окремим [[процес (програмування)|процесом]], з яким взаємодіє [[застосунок]], а надає бібліотеку, з якою програма компілюється і рушій стає складовою частиною програми. Таким чином, як протокол обміну використовуються виклики функцій ([[API]]) бібліотеки SQLite. Такий підхід зменшує накладні витрати, час відгуку і спрощує програму. SQLite зберігає всю базу даних (включаючи визначення, [[Таблиця (бази даних)|таблиці]], [[індекс (бази даних)|індекси]] і дані) в єдиному стандартному файлі на тому [[комп'ютер]]і, на якому виконується застосунок. Простота реалізації досягається за рахунок того, що перед початком виконання транзакції весь [[файл]], що зберігає базу даних, блокується; [[ACID]]-функції досягаються зокрема за рахунок створення файлу-журналу.

Кілька [[процес (програмування)|процесів]] або [[нить|потоків]] можуть одночасно без жодних проблем читати дані з однієї бази. Запис в базу можна здійснити тільки в тому випадку, коли жодних інших запитів у цей час не обслуговується; інакше спроба запису закінчується невдачею, і в програму повертається код помилки. Іншим варіантом розвитку подій є автоматичне повторення спроб запису протягом заданого інтервалу часу.

У комплекті постачання йде також функціональна клієнтська частина у вигляді [[Виконуваний файл|виконуваного файлу]] sqlite3, за допомогою якого демонструється реалізація функцій основної бібліотеки. Клієнтська частина працює з [[командний рядок|командного рядка]], і дозволяє звертатися до файлу БД на основі типових функцій [[ОС]].

Завдяки архітектурі рушія можливо використовувати SQlite як на [[Вбудована система|вбудовуваних (embedded) системах]], так і на виділених машинах з гігабайтними масивами даних.

== Особливості SQLite ==
* [[Транзакція (бази даних)|транзакції]] [[Атомарна операція|атомарні]], послідовні, ізольовані, і міцні ([[ACID]]) навіть після збоїв системи і збоїв живлення
* Встановлення без конфігурації — не потребує ані установки, ані адміністрування
* Реалізує значну частину стандарту SQL92<ref>{{Cite web |url=http://www.sqlite.org/omitted.html |title=SQL Features That SQLite Does Not Implement |accessdate=27 березня 2012 |archive-date=8 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201008234645/http://www.sqlite.org/omitted.html }}</ref>
* База даних зберігається в одному крос-платформовому файлі на диску
* Підтримка [[терабайт]]них розмірів баз даних і [[гігабайт]]ного розміру рядків та [[BLOB]]-ів
* Малий розмір коду: менше ніж 350KB повністю налаштований, і менш 200KB з опущеними додатковими функціями
* Швидший за популярні рушії [[клієнт-сервер]]них [[СКБД|баз даних]] для найпоширеніших операцій
* Простий, легкий у використанні [[API]]
* Написано в [[ANSI C]], включено прив'язку до [[Tcl|TCL]]; доступні також прив'язки для десятків інших мов
* Добре прокоментований [[початковий код]] зі 100 % тестовий покриттям гілок
* Доступний як єдиний файл початкового коду на ANSI C, який можна легко вставити в інший проєкт
* Автономність: немає зовнішніх залежностей
* Крос-платформовість: з коробки підтримується [[Unix]] ([[Linux]] і [[Mac OS X]]), [[OS/2]], [[Windows]] ([[Win32]] і [[WinCE]]). Легко переноситься на інші системи
* [[Сирці]] перебувають в суспільному надбанні
* Поставляється з автономним клієнтом [[інтерфейс командного рядка|інтерфейсу командного рядка]], який може бути використаний для управління базами даних SQLite

== Інструменти створення та обслуговування БД ==
Створення та обслуговування БД можуть здійснюватись через текстову консоль SQL-командами або через спеціальні інструменти, у тому числі — з [[Графічний інтерфейс користувача|графічним інтерфейсом користувача]]<ref>{{Cite web |url=http://www.sqlite.org/cvstrac/wiki?p=ManagementTools |title=sqlite - Management Tools |accessdate=16 липня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20080626100332/http://www.sqlite.org/cvstrac/wiki?p=ManagementTools |archivedate=26 червня 2008 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080626100332/http://www.sqlite.org/cvstrac/wiki?p=ManagementTools |date=2008-06-26 }}</ref>.

== Технології, що підтримують SQLite ==

=== Мови програмування ===
Сама бібліотека ''SQLite'' написана мовою [[Сі (мова програмування)|C]]. Проте є реалізація бібліотеки на [[JavaScript]] sql.js, яка дозволяє обробляти файли БД безпосередньо в браузері<ref>{{cite web |url = https://github.com/kripken/sql.js |назва = SQLite compiled to javascript |мовою = анг. |дата-доступу = 22.08.2018 |archive-date = 16 лютого 2015 |archive-url = https://web.archive.org/web/20150216075538/https://github.com/kripken/sql.js }}</ref>.

Для інших [[Мова програмування|мов програмування]] розроблено механізм підключення й роботи з БД через цю бібліотеку: [[C++]], [[Java]], [[Python]], [[Perl]], [[PHP]], [[Ruby]], [[Haskell]], [[Scheme]], [[Smalltalk]], [[Lua]] тощо. Засоби для роботи з [[Tcl]] включені в комплект постачання SQLite. Повний список наявних засобів можна знайти на сторінці проєкту<ref>{{Cite web |url=http://www.sqlite.org/cvstrac/wiki?p=SqliteWrappers |title=Список прив'язок SQLite для інших мов |accessdate=7 серпня 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090205225756/http://sqlite.org/cvstrac/wiki?p=SqliteWrappers |archivedate=5 лютого 2009 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090205225756/http://sqlite.org/cvstrac/wiki?p=SqliteWrappers |date=2009-02-05 }}</ref>.

=== Web-інструментарії ===
У ряді інструментаріїв присутня можливість використання SQLite як бази даних, наприклад:
* [[Bugzilla]]
* [[Django]](БД за замовчуванням)
* [[Drupal]]
* [[Java]]
* [[Laravel]]
* {{Не перекладено|Parser|||Parser (CGI language)}}
* [[PHP]]
* [[Ruby on Rails]]
* [[Symfony]]
* [[Trac]]
* web2py
* Jam.py

=== Застосунки ===
Багато програм підтримують SQLite як формат зберігання даних, зокрема:
* [[Amarok]] — може використовувати бази даних SQLite як сховище музичної колекції.
* [[Gajim]] — SQLite використовується для зберігання історії контактів.
* [[Songbird]] (як [[застосунок]], заснований на {{Не перекладено|XULRunner|||XULRunner}} 1.9)
* [[Banshee (програма)|Banshee]]
* {{Не перекладено|F-Spot|||F-Spot}}
* Платформа [[XUL]] на рушії [[Gecko]] 1.9, {{Не перекладено|XULRunner|||XULRunner}} 1.9 і, потенційно, всі застосунки, засновані на цій платформі, у тому числі й [[Firefox]] починаючи з версії 3.0
* [[Google Chrome]]
* [[Google Gears]]
* [[Mendeley]] — менеджер [[pdf]]-документів, академічний засіб для дослідження (реалізується desktop & web).
* [[Zotero]] — менеджер інформації, бібліографічний менеджер, [[додаток Firefox]].

== Інше ==
* [[Proxmox Virtual Environment]]
* [[Flame (вірус)]]

== Див. також ==
* [[Плоска база даних]]
* [[Berkeley DB]]
* [[SpatiaLite]]
* [[H2 (СКБД)]]
* [[Список систем керування базами даних]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.sqlite.org Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140722182116/http://www.sqlite.org/ |date=22 липня 2014 }}
* [http://sqlitebrowser.sourceforge.net/ SQLite Database Browser — візуальний засіб адміністрування SQLite] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20050910091438/http://sqlitebrowser.sourceforge.net/ |date=10 вересня 2005 }}
* [http://sqliteadmin.orbmu2k.de/ SQLite Administrator — засіб адміністрування і редактор SQL-запитів в SQLite] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060222045942/http://sqliteadmin.orbmu2k.de/ |date=22 лютого 2006 }}

[[Категорія:Вільні системи керування базами даних]]
[[Категорія:Бібліотеки C]]
[[Категорія:Програмне забезпечення на C]]
[[Категорія:Багатоплатформне вільне програмне забезпечення]]

title: SQLite

Розробник: Річард Гіп

Операційна система: багатоплатформовість

Мова програмування: C

Ліцензія: суспільне надбання


text:
# Завод суперфосфату у Нью-Плімуті
Завод суперфосфату у Нью-Плімуті — колишнє підприємство хімічної промисловості на західному узбережжі Північного острова Нової Зеландії.
Завод ввела в дію у 1926 (за іншими даними – 1925) році компанія New Zealand Farmers Fertiliser Company Limited (це був вже її другий суперфосфатний майданчик після Те-Папапа).
Станом на кінець 1940-х річна потужність заводу становила 120 тисяч тонн, при цьому фактично в 1947/1948 фінансовому році виробили 88 тисяч тонн суперфосфату.
Технологія випуску суперфосфату передбачає обробку фосфоритів сульфатною кислотою, яку так само продукували в Нью-Плімуті. Частину кислоти могли продавати зовнішнім споживачам, наприклад, належному компанії IChem заводу з виробництва солей алюмінію у Моррінсвілі.
В 1985-му New Zealand Farmers Fertiliser змінила назву на Fernz Corporation, а в 1997-му остання продала завод в Нью-Плімуті компанії Ravensdown Fertiliser Co-operative Limited (більш відома як просто Ravensdown).
На початку 2000-х завод у Нью-Плімуті припинив виробничу діяльність. В 2020 – 2023 роках його споруди були повністю демонтовані, щоб звільнити ділянку під новий проект (Ravensdown продала цю ділянку девелоперу в 2017 році).
У 2018-му Ravensdown запустила за півкілометра на схід від старого майданчику новий завод, який, втім, займається лише змішуванням добрив.

title: Завод суперфосфату у Нью-Плімуті

wikitext:
{{Location map+ | Нова Зеландія
| width = 350
| caption = Місце розташування заводу
| relief = 1
| places =
{{Location map~ | Нова Зеландія
    | label = '''Нью-Плуміт'''
    | label_size =
    | position = top
    | background =
    | mark = Blue pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
  | lat_deg = 39 | lat_min = 3 | lat_sec    = 3 | lat_dir = S
    | lon_deg = 174 | lon_min = 6 | lon_sec    = 49 | lon_dir = E
}}
}}

'''Завод суперфосфату у Нью-Плімуті''' — колишнє підприємство хімічної промисловості на західному узбережжі Північного острова Нової Зеландії.

Завод ввела в дію у 1926 (за іншими даними – 1925) році компанія New Zealand Farmers Fertiliser Company Limited (це був вже її другий [[Завод суперфосфату в Те-Папапа|суперфосфатний майданчик після Те-Папапа]]).

Станом на кінець 1940-х річна потужність заводу становила 120 тисяч тонн, при цьому фактично в 1947/1948 фінансовому році виробили 88 тисяч тонн [[Суперфосфат|суперфосфату]].

Технологія випуску суперфосфату передбачає обробку [[Фосфорити|фосфоритів]] [[Сульфатна кислота|сульфатною кислотою]], яку так само продукували в Нью-Плімуті. Частину кислоти могли продавати зовнішнім споживачам, наприклад, належному компанії IChem заводу з виробництва солей алюмінію у Моррінсвілі.

В 1985-му New Zealand Farmers Fertiliser змінила назву на Fernz Corporation, а в 1997-му остання продала завод в Нью-Плімуті компанії Ravensdown Fertiliser Co-operative Limited (більш відома як просто Ravensdown).

На початку 2000-х завод у Нью-Плімуті припинив виробничу діяльність. В 2020 – 2023 роках його споруди були повністю демонтовані, щоб звільнити ділянку під новий проект (Ravensdown продала цю ділянку девелоперу в 2017 році).

У 2018-му Ravensdown запустила за півкілометра на схід від старого майданчику новий завод, який, втім, займається лише змішуванням добрив.<ref>{{Cite web|url=https://www.npdc.govt.nz/media/flqfibzv/n-contaminated-site-management-plan.pdf|title=n-contaminated-site-management-plan}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://paperspast.natlib.govt.nz/periodicals/NZJAG19570815.2.50?items_per_page=50&phrase=2&query=Miller&snippet=true&sort_by=bySH.rev|website=paperspast.natlib.govt.nz|access-date=2024-11-01}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.aucklandmuseum.com/collection/object/1035747|title=New Zealand Farmers' Fertilizer Company Limited photographs|website=Auckland War Memorial Museum|language=en|access-date=2024-11-01}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://paperspast.natlib.govt.nz/imageserver/parliamentary/P29pZD1BSkhSMTk0OS1JLjEuNDEyNyZnZXRwZGY9dHJ1ZQ==|title=OS1JLjEuNDEyNyZnZXRwZGY9dHJ1ZQ}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.nzic.org.nz/unsecure_files/book/1B.pdf|title=unsecure_files/book}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.nzherald.co.nz/business/ravensdown-holds-own-despite-odds/7QPET5QGCQGQKZLDCJ6KG63NDA/|title=Ravensdown holds own despite odds|date=2024-11-01|website=NZ Herald|language=en-NZ|access-date=2024-11-01}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.stuff.co.nz/taranaki-daily-news/132559354/former-fertiliser-site-cleared-after-extensive-demolition-job-but-future-of-area-still-unclear|title=Stuff|website=www.stuff.co.nz|access-date=2024-11-01}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.stuff.co.nz/business/farming/101569085/ravensdown-opens-30m-environmentally-state-of-art-fertiliser-plant|title=Stuff|website=www.stuff.co.nz|access-date=2024-11-01}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Хімічні підприємства Нової Зеландії|Н]]
[[Категорія:Заводи з виробництва фосфорних добрив|Н]]
[[Категорія:Заводи з виробництва кислот|Н]]


text:
# Джин Кіркпатрік
Джин Двейн Джордан Кіркпатрік (англ. Jeane Duane Jordan Kirkpatrick; нар. 19 листопада 1926, Дункан, Оклахома — пом. 7 грудня 2006, Бетесда, Меріленд) — американська дипломатка і політологиня. Вона працювала послом США в Організації Об'єднаних Націй з 1981 по 1985, під час правління адміністрації Рейгана. Кіркпатрік спочатку була демократкою, у 1985 році перейшла до табору республіканців.
Була однією з основних ідеологинь зовнішньої політики адміністрації Рейгана. Після закінчення дипломатичної кар'єри, вона читала лекції, в тому числі в Джорджтаунському університеті у Вашингтоні, округ Колумбія.
У 2001 році стала однією із засновниць недержавної організації Фонд захисту демократій

title: Джин Кіркпатрік

wikitext:
{{особа
| нагороди = {{ряд|вирівняти=вліво|{{Президентська медаль Свободи}}|{{Медаль за відмінну службу в Збройних силах (США)}}|{{Великий хрест ордена Томаша Гарріга Масарика}}}}
}}
'''Джин Двейн Джордан Кіркпатрік''' ({{lang-en|Jeane Duane Jordan Kirkpatrick}}; {{н|1}} {{Дата народження|19|11|1926}}, [[Дункан (Оклахома)|Дункан]], [[Оклахома]] — {{†|1}} {{Дата смерті|7|12|2006}}, [[Бетесда (Меріленд)|Бетесда]], [[Меріленд]]) — [[Сполучені Штати Америки|американська]] дипломатка і політологиня. Вона працювала послом США в [[Організація Об'єднаних Націй|Організації Об'єднаних Націй]] з [[1981]] по [[1985]], під час правління адміністрації [[Рональд Рейган|Рейгана]]. Кіркпатрік спочатку була [[Демократична партія США|демократкою]], у [[1985]] році перейшла до табору [[Республіканська партія США|республіканців]].

Була однією з основних ідеологинь зовнішньої політики адміністрації Рейгана. Після закінчення дипломатичної кар'єри, вона читала лекції, в тому числі в [[Джорджтаунський університет|Джорджтаунському університеті]] у [[Вашингтон|Вашингтоні, округ Колумбія]].

У 2001 році стала однією із засновниць недержавної організації [[Фонд захисту демократій]]<ref>[http://www.defenddemocracy.org/about-fdd/team-overview/dr-jeane-j-kirkpatrick/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170201093638/http://www.defenddemocracy.org/about-fdd/team-overview/dr-jeane-j-kirkpatrick/ |date=1 лютого 2017 }}.</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.washingtontimes.com/news/2006/may/15/20060515-122839-9492r/ Kirkpatrick hit liberals for blaming America first, Washtimes.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141214033917/http://www.washingtontimes.com/news/2006/may/15/20060515-122839-9492r/ |date=14 грудня 2014 }}
{{бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Кіркпатрік Джин}}
{{Представники США в ООН}}
{{US-politician-stub}}
[[Категорія:Випускники Колумбійського університету]]
[[Категорія:Політологи США]]
[[Категорія:Представники США в ООН]]
[[Категорія:Республіканці США]]
[[Категорія:Жінки-політики США]]
[[Категорія:Нагороджені Президентською медаллю Свободи]]

title: англ. Jeane Kirkpatrick

Народилася: 19 листопада 1926[…] · Данкан, Оклахома, США

Померла: 7 грудня 2006[…] (80 років) · Бетесда, Монтґомері, Мериленд, США · ·серцева недостатність

Поховання: Parklawn Memorial Parkd

Країна: США

Діяльність: політична діячка, дипломат, викладачка університету, політолог

Alma mater: Коледж Стівенсаd, Бернард-коледж, Колумбійський університет, Інститут політичних досліджень і Mt. Vernon Township High Schoold

Знання мов: англійська

Заклад: Джорджтаунський університет

Посада: Представники США в ООН

Партія: Демократична партія США (1985) і Республіканська партія США (2006)

Нагороди: | Президентська медаль Свободи | Медаль «За відмінну службу в Збройних силах» (США) | Кавалер Великого Хреста ордена Томаша Гарріга Масарика |

title: Партія

Президентська медаль Свободи: Медаль «За відмінну службу в Збройних силах» (США) · Кавалер Великого Хреста ордена Томаша Гарріга Масарика


text:
# Олександр Каплонський
Олександр Каплонський (пол. Aleksander Kapłoński, 9 серпня 1884 — 30 січня 1943) — львівський архітектор.

## Біографія
1909 року закінчив будівельний відділ Промислової школи. 1912 року здав екзамен у Намісництві на право ведення будівельних робіт. Від 13 травня 1922 року технічний інспектор Львівського університету ім. Яна Казимира. Згодом технічний секретар. Член Професійної спілки будівничих у Львові. Проживав на вулиці Собінського, 8а (тепер Йосипа Сліпого). Помер 1943 року, похований на 49 полі Личаківського цвинтаря.
Роботи
- Гуртожиток студентів Львівського університету на вулиці Солодовій у Львові, у дворі будинку № 10 (1925-1927, співавтор Чеслав Мюллер).[7]
- Власна вілла на вулиці Йосипа Сліпого, 8а. Споруджена 1927 року за власним проектом.[6]
- Реконструкція інтер'єрів Народного дому у Львові на вулиці Театральній, 22 (1928).[8]
- Жіночий студентський гуртожиток, що на нинішній вулиці Студентській, 2 (до 1930, співавтор Рудольф Індрух).[9]
- Виховний заклад ім. Абрагамовичів на нинішній вулиці Бой-Желенського, 5, споруджений за проектом Мар'яна Нікодемовича (1930).[10]
- Перебудова гуртожитку Львівського університету на вулиці Юрія Руфа у Львові (співавтор Чеслав Мюллер).[11]
- Дерев'яний санаторій на 24 місця в Микуличині (1926—1929, співавтор Чеслав Мюллер).[12]

title: Олександр Каплонський

wikitext:
[[Файл:8a Yosypa Slipoho Street, Lviv (02).jpg|міні|220пкс|Дім Олександра Каплонського на [[Вулиця Йосипа Сліпого (Львів)|вулиці Йосипа Сліпого]], 8а]]
[[Файл:2 Studentska Street, Lviv (01).jpg|міні|220пкс|Гуртожиток на [[Вулиця Студентська (Львів)|вулиці Студентській]], 2 у Львові, 1930]]
[[Файл:Grave of Aleksander Kapłoński (02).jpg|міні|220пкс|Склеп Каплонських на Личаківському цвинтарі]]
'''Олександр Каплонський''' ({{lang-pl|Aleksander Kapłoński}}, [[9 серпня]] [[1884]] — [[30 січня]] [[1943]]) — львівський архітектор.
== Біографія ==
[[1909]] року закінчив будівельний відділ [[Львівський державний коледж декоративного і ужиткового мистецтва імені Івана Труша|Промислової школи]].<ref>Siedmnaste sprawozdanie С. K. Państwowej Szkoły Przemysłowej we Lwowie za rok szkolny 1908/1909. — Lwów, 1909. — S. 25, 35.</ref> [[1912]] року здав екзамен у [[Галицьке намісництво|Намісництві]] на право ведення будівельних робіт.<ref>Dwudzieste sprawozdanie С. K. Państwowej Szkoły Przemysłowej we Lwowie za rok szkolny 1911/1912. — Lwów, 1912. — S. 42.</ref> Від [[13 травня]] [[1922]] року технічний інспектор [[Львівський національний університет імені Івана Франка|Львівського університету ім. Яна Казимира]].<ref>Kronika Uniwersytetu Jana Kazimierza we Lwowie za rok szkolny 1921/22. — Lwów: Nakładem Uniwersytetu Jana Kazimierza, 1932. — S. 7.</ref> Згодом технічний секретар.<ref name="надгробок">[[:commons:File:Grave of Aleksander Kaplonski (01).jpg|Надгробок Олександра Каплонського на Личаківському цвинтарі]]</ref> Член Професійної спілки будівничих у Львові.<ref>Lista adresowa // Budowniczy. — 1929. — № 2.</ref> Проживав на [[Вулиця Йосипа Сліпого (Львів)|вулиці Собінського]], 8а (тепер Йосипа Сліпого).<ref name="Lwów. Ilustrowany">Lwów. Ilustrowany przewodnik. — Lwów : Centrum Europy, 2003. — S. 196. — ISBN 966-7022-26-9.</ref> Помер [[1943]] року, похований на 49 полі [[Личаківський цвинтар|Личаківського цвинтаря.]]<ref name="надгробок"/>

;Роботи
* Гуртожиток студентів [[Львівський університет|Львівського університету]] на вулиці Солодовій у Львові, у дворі будинку № 10 ([[1925]]-[[1927]], співавтор [[Чеслав Мюллер]]).<ref>Kronika Uniwersytetu Jana Kazimierza we Lwowie za rok szkolny 1924/25. — Lwów: Nakładem Uniwersytetu Jana Kazimierza, 1925. — S. 79—81; Srawozdanie komisji Senatu akademickiego Uniwersytetu  Jana Kazimierza dla spraw młodzieży 1925/26. — Lwów : Nakładem Uniwersytetu Jana Kazimierza, 1928. — S. 12.</ref>
* Власна вілла на [[Вулиця Йосипа Сліпого (Львів)|вулиці Йосипа Сліпого]], 8а. Споруджена [[1927]] року за власним проектом.<ref name="Lwów. Ilustrowany"/>
* Реконструкція інтер'єрів [[Народний Дім (Львів)|Народного дому]] у Львові на [[Вулиця Театральна (Львів)|вулиці Театральній]], 22 ([[1928]]).<ref>{{книга |автор = [[Вуйцик Володимир Степанович|Вуйцик В. С.]]|частина = |заголовок = Державний історико-архітектурний заповідник у Львові|оригінал = |посилання = |відповідальний = |видання = 2-ге вид|місце = Львів|видавництво = [[Каменяр (видавництво)|Каменяр]]|рік = 1991|том = |сторінки = |сторінок = 175|серія = |isbn = 5-7745-0358-5|тираж = }}.</ref>
* Жіночий студентський гуртожиток, що на нинішній вулиці Студентській, 2 (до [[1930]], співавтор [[Рудольф Індрух]]).<ref>Kronika Uniwersytetu… — S. 82—83.</ref>
* Виховний заклад ім. Абрагамовичів на нинішній [[Вулиця Бой-Желенського|вулиці Бой-Желенського]], 5, споруджений за проектом [[Мар'ян Нікодемович|Мар'яна Нікодемовича]] ([[1930]]).<ref>Wspaniała fundacja // [[Gazeta Lwowska]]. — 5 września 1930. — № 204. — S. 4.</ref>
* Перебудова гуртожитку Львівського університету на [[Вулиця Юрія Руфа (Львів)|вулиці Юрія Руфа]] у Львові (співавтор Чеслав Мюллер).<ref>Kronika Uniwersytetu… — S. 78.</ref>
* Дерев'яний санаторій на 24 місця в [[Микуличин]]і ([[1926]]—[[1929]], співавтор Чеслав Мюллер).<ref>Kronika Uniwersytetu… — S. 89; Srawozdanie komisji... — S. 25—27; Dom zdrowia lwowskich szkół akademickich w Mikuliczynie // [[Tygodnik Ilustrowany]]. — 5 stycznia 1929. — № 1 (3604). — S. 14.</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Вікіпосилання
|Тема              = Олександр Каплонський
|Портал            = Мистецтво
|Портал-зображення = Nuvola apps package graphics.svg
|Вікісловник       =
|Вікіпідручник     =
|Вікіцитати        =
|Вікіджерела       =
|Віківиди          =
|Вікіновини        =
|Вікісховище       = Category:Aleksander Kapłoński
|Метавікі          =
|Проєкт            =
|Родовід           =
}}
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Каплонський Александер}}

[[Категорія:Архітектори Львова]]
[[Категорія:Народились 9 серпня]]
[[Категорія:Народились 1884]]
[[Категорія:Померли 30 січня]]
[[Категорія:Померли 1943]]
[[Категорія:Поховані на Личаківському цвинтарі]]
[[Категорія:Архітектори XX століття]]
[[Категорія:Випускники Львівського коледжу декоративного і ужиткового мистецтва]]

П: Портал «Мистецтво»

CMNS: Олександр Каплонський у Вікісховищі?


text:
# Веселе (Сімферопольський район)
Весе́ле (до 1948 року — Атман, крим. Atman) — село Сімферопольського району Автономної Республіки Крим.

title: Веселе (Сімферопольський район)

wikitext:
{{Село
 | назва           = Веселе
 | область         = [[Автономна Республіка Крим]]
 | район           = [[Сімферопольський район]]
 | рада            = [[Перовська сільська рада]]
 | код КОАТУУ      = 0124785402
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       =
 | населення       = 184
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           =
 | ref-площа       =
 | щільність       =
 | висота          =
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | поштовий індекс = 97561
 | телефонний код  = 652
 | координати      =  {{coord|45|0|32|N|33|57|37|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 45 || lat_min = 0 || lat_sec = 32
   | lon_deg = 33 || lon_min = 57 || lon_sec = 37
 | адреса          = 97560, Автономна Республіка Крим, Сімферопольський район, с. Перове, вул. Шкільна, 7
 | облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=11.04.2015&rf7571=1028 Веселе]
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Весе́ле''' (до [[1948]] року — '''Атман''', {{lang-crh|Atman}}) — [[село]] Сімферопольського району Автономної Республіки Крим.

{{Crimea-geo-stub}}
{{Сімферопольський район}}

{{Портали|Україна|Крим|Географія України}}

title: село Веселе

Країна: Україна

Регіон: Автономна Республіка Крим

Район/міськрада: Сімферопольський район

Рада: Перовська сільська рада

Облікова картка: Веселе

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Веселе

title: Мапа

Мапа: Веселе у Вікісховищі


text:
# Богданович Олексій Володимирович
Олексі́й Володи́мирович Богдано́вич (нар. 23 березня 1963, Береза) — український актор театру і кіно. Лауреат Національної премії України імені Тараса Шевченка (1996), Народний артист України (2006).

## Життєпис
Народився 23 березня 1963 року в селі Березі Глухівського району на Сумщині. Найменший у великій родині (він має двох братів і сестер). Батько був економістом, мати працювала вихователькою в дитсадку.
Батьки хотіли, аби син вступив до медичного інституту. Проте він обрав Київський інститут театрального мистецтва імені Івана Карпенка-Карого, навчався на курсі у Леоніда Олійника. По закінченню у 1984 році інституту почав плідну працю у Національному академічному драматичному театрі імені Івана Франка, а згодом і в кіно.
Пройшов строкову службу у військах зв'язку.
Є членом Комітету з Національної премії України імені Тараса Шевченка (з грудня 2016).

### Важливі дати
- 1984 — закінчив Київський театральний інститут; актор театру імені Івана Франка; перша роль у виставі «Трибунал»
- 1986 — перша кінороль у фільмі «Усе перемагає любов»
- 1989 — одружився з однокласницею
- 1996 — лауреат Національної премії України імені Тараса Шевченка
- 2006 — народний артист України
- 2018 — орден «За заслуги» III ступеня[3]

## Ролі

### Театр
- Володя — «Трибунал» А.Макайонока
- Олексій — «Кабанчик» В.Розова
- Паллант — «Енеїда» І.Котляревського
- Іван Бездомний — «Майстер и Маргарита» М.Булгакова
- Гриць — «Даринка, Гриць та нечиста сила» В.Бойка
- Федір — «Тев'є-Тевель» Г.Горіна
- Михась — «Гріх» В.Винниченка
- Гриць — «У неділю рано зілля копала» О.Кобилянської
- Ілько — «Патетична соната» М.Куліша
- Роман — «Сто тисяч» І.Карпенка-Карого
- Лукаш — «Лісова пісня» Лесі Українки
- Лірник — «Сни за кобзарем» Т.Шевченка
- Песик — «Стережися лева» Я.Стельмаха
- Дон Жуан — «З коханням не жартують» П.Кальдерона
- Король Артур — «Мерлін, або спустошена країна» Т.Дорста, У.Еллера
- Петруччо — «Приборкання норовливої» В.Шекспіра
- Едмунд — «Подорож у ніч» Ю.О'ніла
- Едгар — «Король Лір» В.Шекспіра
- Густав — «Бал злодіїв» Жана Ануя
- Принц Уельський — «Кін IV» Г.Горіна
- Граф — «Кохання у стилі бароко» Я.Стельмаха
- Чичиков — «Брате Чичиков» М.Гоголя
- Ксанф — «Езоп» Г.Фігейредо
- Тартюф — «Тартюф, або …» Ж. Б. Мольєра
- Людовик XIV — «Ех, мушкетери, мушкетери…» Є.Євтушенка
- Граф Альмавіва — «Весілля Фігаро» П.-О.Бомарше
- Іван Федорович — «Брати Карамазови» Ф.Достоєвського
- Жіль — «Маленькі подружні злочини» Е.-Е.Шмітта
- Подкольосін — «Одруження» м. Гоголя
- Преподобний Джонсон-і-Джонсон — «Гімн демократичної молоді» С.Жадана
- Просперо — «Буря» В.Шекспіра
- Протасов — «Живий труп» Л.Толстого
- Сірано — «Сірано де Бержерак» Е.Ростана
- Іван — «Безталанна» І. Карпенко-Карого
- Старий Догсборо — «Кар'єра Артуро Уї»
- Альфред Ілль — «Візит»

### Кіно
- «Все перемагає любов» (1986, режисер М. Мащенко);
- «Блакитна троянда (мінісеріал)» (1988, режисер О.Бійма);
- «Увійди в кожен будинок» (1989, режисер В. Ілляшенко);
- «Останній бункер» (1991, режисер В. Іллєнко);
- «Гріх» (1991, режисер О.Бійма);
- «Для домашнього огнища» (1992, режисер: Б. Савченко)
- «Обітниця» (1992, режисер В. Ільяшенко)
- «Єлісейські поля» (1993, режисер О. Левченко)
- «Розкол» (1993, режисер С. Колосов)
- «Викуп» (1994, режисер В.Балакшинов)
- «Злочин з багатьма невідомими» (1993, режисер О. Бійма);
- «Judenkreis, або Вічне колесо» (1996, режисер В. Домбровський);
- «Природа», із серіалу «Острів любові» (1996, режисер О. Бійма);
- «Приятель небіжчика» (1997, режисер В. Криштофович)
- «Прощання з Каїром» (2003, режисер О. Бійма);
- «Украдене щастя» (2004, режисер А. Дончик);
- «Вовчиця» (2006, режисери Б. Недич, О. Тараненко, С. Альошечкін)
- «П'ять хвилин до метро» (2006, режисер С. Альошечкін)
- «Мільйонер» (2012)
- «Остання роль Рити» (2012)
- «Папараці» (2016)
- «Казка старого мельника» (2020, режисер О. Ітигілов)

## Аудіокниги
- Юрій Винничук — «Весняні ігри в осінніх садах» (2005). Аудіокнига виробництва Мистецької агенції «Наш Формат» (2011, продюсування — Сергій Куцан, звукорежисура — Володимир Муляр).

## Нагороди
- Володар чотирьох премій «Київська пектораль» у категорії «За краще виконання чоловічої ролі»:
  - за роль Чичикова — вистава «Брате Чичиков», реж. Олександр Дзекун (2000)
  - за роль Івана Карамазова — вистава «Брати Карамазови», реж. Юрій Одинокий (2004)
  - за роль Федора Протасова — вистава «Живий труп», реж. Роман Мархоліа (2014)
  - за роль Альфреда — вистава «Візит», реж. Давид Петросян (2023)
- Номінант на премію «Київська пектораль» у категорії «За краще виконання чоловічої ролі» за роль Просперо у виставі «Буря» (реж. Сергій Маслобойщиков, 2010). Номінант на цю ж премію у категорії «За краще виконання чоловічої епізодичної ролі / ролі другого плану» за ролі Людовика та Маски у виставі «Ех, мушкетери, мушкетери…» (реж. Дмитро Чирипюк та Петро Ільченко, 2003)[4].
- Володар премії «Людина року»-2004.
- Орден «За заслуги» III ступеня[5]

title: Богданович Олексій Володимирович

wikitext:
{{ПІП}}
{{Актор
| зображення = Олексій Богдановичcw.jpg
| роки діяльності = 1984-теперішній час
}}
'''Олексі́й Володи́мирович Богдано́вич''' ({{н.}} [[23 березня]] [[1963]], [[Береза (Шосткинський район)|Береза]]) — український [[актор]] [[театр]]у і [[кіно]]. Лауреат [[Національна премія України імені Тараса Шевченка|Національної премії України імені Тараса Шевченка]] ([[1996]]), [[Народний артист України]] ([[2006]]).

== Життєпис ==
Народився [[23 березня]] [[1963]] року в селі [[Береза (Шосткинський район)|Березі]] [[Глухівський район|Глухівського району]] на [[Сумщина|Сумщині]]. Найменший у великій родині (він має двох братів і сестер). Батько був економістом, мати працювала вихователькою в дитсадку.

Батьки хотіли, аби син вступив до медичного інституту. Проте він обрав [[Київський національний університет театру, кіно і телебачення імені Івана Карпенка-Карого|Київський інститут театрального мистецтва імені Івана Карпенка-Карого]], навчався на курсі у [[Олійник Леонід Артемович|Леоніда Олійника]]. По закінченню у [[1984]] році інституту почав плідну працю у [[Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка|Національному академічному драматичному театрі імені Івана Франка]], а згодом і в кіно.

Пройшов строкову службу у військах зв'язку.

Є членом [[Комітет з Національної премії України імені Тараса Шевченка|Комітету з Національної премії України імені Тараса Шевченка]] (з грудня 2016).<ref>{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/5752016-20990 |title=Указ Президента України від 23 грудня 2016 року № 575/2016 «Про склад Комітету з Національної премії України імені Тараса Шевченка» |accessdate=27 грудня 2016 |archive-date=27 грудня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161227202747/http://www.president.gov.ua/documents/5752016-20990 }}</ref>
[[Файл:Олексій_Богданович.jpg|міні|Олексій Богданович — Федір Протасов (Вистава «Живий труп», реж. Р. Мархоліа 2014 р.)]]

=== Важливі дати ===
* 1984 — закінчив Київський театральний інститут; актор театру імені Івана Франка; перша роль у виставі «Трибунал»
* 1986 — перша кінороль у фільмі «Усе перемагає любов»
* 1989 — одружився з однокласницею
* 1996 — лауреат [[Національна премія України імені Тараса Шевченка|Національної премії України імені Тараса Шевченка]]
* 2006 — [[народний артист України]]
* 2018 — [[Орден «За заслуги» (Україна)|орден «За заслуги» III ступеня]]<ref>{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/872018-23870 |title=УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 87/2018 |accessdate=27 березня 2018 |archive-date=27 березня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180327214015/http://www.president.gov.ua/documents/872018-23870 }}</ref>

== Ролі ==
{{div col}}
[[Файл:Олексій_Богданович_Буря.jpg|міні|Олексій Богданович — Просперо (Вистава «Буря», реж. Сергій Маслобойщиков)]][[Файл:Олексій_Богданович_Ерік_XIV.jpg|міні|Олексій Богданович — Йоран Перссон (Вистава Ерік XIV, реж. С. Мойсеєв)]]

=== Театр ===
* Володя — «Трибунал» А.Макайонока
* Олексій — «Кабанчик» В.Розова
* Паллант — «Енеїда» І.Котляревського
* Іван Бездомний — «Майстер и Маргарита» М.Булгакова
* Гриць — «Даринка, Гриць та нечиста сила» В.Бойка
* Федір — «[[Тев'є-Тевель (вистава)|Тев'є-Тевель]]» Г.Горіна
* Михась — «Гріх» В.Винниченка
* Гриць — «У неділю рано зілля копала» О.Кобилянської
* Ілько — «Патетична соната» М.Куліша
* Роман — «Сто тисяч» І.Карпенка-Карого
* Лукаш — «Лісова пісня» Лесі Українки
* Лірник — «Сни за кобзарем» Т.Шевченка
* Песик — «Стережися лева» Я.Стельмаха
* Дон Жуан — «З коханням не жартують» П.Кальдерона
* Король Артур — «Мерлін, або спустошена країна» Т.Дорста, У.Еллера
* Петруччо — «Приборкання норовливої» В.Шекспіра
* Едмунд — «Подорож у ніч» Ю.О'ніла
* Едгар — «Король Лір» В.Шекспіра
* Густав — «Бал злодіїв» Жана Ануя
* Принц Уельський — «[[Кін IV (вистава)|Кін IV]]» Г.Горіна
* Граф — «Кохання у стилі бароко» Я.Стельмаха
* Чичиков — «Брате Чичиков» М.Гоголя
* Ксанф — «Езоп» Г.Фігейредо
* Тартюф — «Тартюф, або …» Ж. Б. Мольєра
* Людовик XIV — «Ех, мушкетери, мушкетери…» Є.Євтушенка
* Граф Альмавіва — «Весілля Фігаро» П.-О.Бомарше
* Іван Федорович — «Брати Карамазови» Ф.Достоєвського
* Жіль — «Маленькі подружні злочини» Е.-Е.Шмітта
* Подкольосін — «Одруження» м. Гоголя
* Преподобний Джонсон-і-Джонсон — «Гімн демократичної молоді» С.Жадана
* Просперо — «[[Буря (п'єса)|Буря]]» В.Шекспіра
* Протасов — «Живий труп» Л.Толстого
* Сірано — «Сірано де Бержерак» Е.Ростана
* Іван — «Безталанна» І. Карпенко-Карого
* Старий Догсборо — «Кар'єра Артуро Уї»
* Альфред Ілль — «Візит»

=== Кіно ===
* «[[Все перемагає любов]]» (1986, режисер М. Мащенко);
* «[[Блакитна троянда (мінісеріал)]]» (1988, режисер О.Бійма);
* «[[Увійди в кожен будинок]]» (1989, режисер В. Ілляшенко);
* «[[Останній бункер]]» (1991, режисер В. Іллєнко);
* «[[Гріх (фільм)|Гріх]]» (1991, режисер О.Бійма);
* «[[Для домашнього огнища (фільм, 1992)|Для домашнього огнища]]» (1992, режисер: Б. Савченко)
* «[[Обітниця]]» (1992, режисер В. Ільяшенко)
* «[[Єлісейські поля (фільм)|Єлісейські поля]]» (1993, режисер О. Левченко)
* «[[Розкол]]» (1993, режисер С. Колосов)
* «[[Викуп (фільм)|Викуп]]» (1994, режисер В.Балакшинов)
* «[[Злочин з багатьма невідомими]]» (1993, режисер О. Бійма);
* «[[Judenkreis, або Вічне колесо]]» (1996, режисер [[Домбровський Василь Іванович|В. Домбровський]]);
* «[[Природа (фільм)|Природа]]», із серіалу «[[Острів любові (телесеріал)|Острів любові]]» (1996, режисер О. Бійма);
* «[[Приятель небіжчика (фільм)|Приятель небіжчика]]» (1997, режисер В. Криштофович)
* «[[Прощання з Каїром]]» (2003, режисер О. Бійма);
* «[[Украдене щастя (фільм, 2004)|Украдене щастя]]» (2004, режисер А. Дончик);
* «[[Вовчиця (телесеріал)|Вовчиця]]» (2006, режисери Б. Недич, О. Тараненко, [[Сергій Альошечкін|С. Альошечкін]])
* «[[П'ять хвилин до метро]]» (2006, режисер С. Альошечкін)
* «[[Мільйонер (фільм, 2012)|Мільйонер]]» (2012)
* «[[Остання роль Рити]]» (2012)
* «[[Папараці (телесеріал)|Папараці]]» (2016)
* «[[Казка старого мельника]]» (2020, режисер О. Ітигілов)
{{div col end}}

== Аудіокниги ==
* [[Юрій Винничук]] — «[[Весняні ігри в осінніх садах]]» (2005). Аудіокнига виробництва [[Наш Формат|Мистецької агенції «Наш Формат»]] (2011, продюсування — Сергій Куцан, звукорежисура — Володимир Муляр).

== Нагороди ==
* Володар чотирьох премій «[[Київська пектораль]]» у категорії «За краще виконання чоловічої ролі»:
** за роль Чичикова — вистава «Брате Чичиков», реж. [[Дзекун Олександр Іванович|Олександр Дзекун]] (2000)
** за роль Івана Карамазова — вистава «Брати Карамазови», реж. [[Одинокий Юрій Дмитрович|Юрій Одинокий]] (2004)
** за роль Федора Протасова — вистава «Живий труп», реж. [[Мархоліа Роман Михайлович|Роман Мархоліа]] (2014)
** за роль Альфреда — вистава «Візит», реж. [[Давид Петросян]] (2023)
* Номінант на премію «Київська пектораль» у категорії «За краще виконання чоловічої ролі» за роль Просперо у виставі «Буря» (реж. [[Маслобойщиков Сергій Володимирович|Сергій Маслобойщиков]], 2010). Номінант на цю ж премію у категорії «За краще виконання чоловічої епізодичної ролі / ролі другого плану» за ролі Людовика та Маски у виставі «Ех, мушкетери, мушкетери…» (реж. [[Чирипюк Дмитро Іванович|Дмитро Чирипюк]] та [[Ільченко Петро Іванович|Петро Ільченко]], 2003)<ref>[https://nstdu.com.ua/wp-content/uploads/2017/03/Pektoral.Peremozhtsi.pdf Переможці «Київської пекторалі»]</ref>.
* Володар премії «[[Людина року]]»-2004.
* [[Орден «За заслуги» (Україна)|Орден «За заслуги»]] III ступеня<ref>{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/872018-23870 |title=Указ Президента України №-87/2018 від 26.3.2018 |accessdate=27 березня 2018 |archive-date=27 березня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180327214015/http://www.president.gov.ua/documents/872018-23870 }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
{{Вікіцитати}}
* [http://ft.org.ua/ua/frankivtsi/actors/bogdanovich-oleksiy Богданович Олексій Володимирович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200815173608/http://ft.org.ua/ua/frankivtsi/actors/bogdanovich-oleksiy |date=15 серпня 2020 }}
* [https://kino-teatr.ua/uk/person/bogdanovich-oleksy-3239.phtml Олексій Богданович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210623171957/https://kino-teatr.ua/uk/person/bogdanovich-oleksy-3239.phtml |date=23 червня 2021 }}
* [https://ktm.ukma.edu.ua/show_content.php?id=604 ОЛЕКСІЙ БОГДАНОВИЧ: «РУХ В АКТОРСЬКІЙ ПРОФЕСІЇ МАЄ БУТИ БЕЗПЕРЕРВНИМ…»] 2006
* [https://zn.ua/ukr/SOCIUM/oleksiy_bogdanovich_ya_ne_hochu_zhodnih_mifiv_pro_sebe.htmll Я не хочу жодних міфів про себе…] 2 березня, 2007, zn.ua
* [https://gazeta.ua/articles/people-newspaper/_oleksiyu-bogdanovichu-podobayutsya-starshi-zhinki/154995 Олексію Богдановичу подобаються старші жінки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170125073659/http://gazeta.ua/articles/people-newspaper/_oleksiyu-bogdanovichu-podobayutsya-starshi-zhinki/154995 |date=25 січня 2017 }} 22 березня 2007
* [https://ukurier.gov.ua/uk/articles/narodnij-artist-ukrayini-oleksij-bogdanovich-ne-ho/ ''Кроп Т.'' Олексій БОГДАНОВИЧ: «Не хочу гнівити Бога твердженнями, що я чогось недоотримав»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190913160225/http://ukurier.gov.ua/uk/articles/narodnij-artist-ukrayini-oleksij-bogdanovich-ne-ho/ |date=13 вересня 2019}} 23 березня 2013, ukurier.gov.ua
* [https://www.ukrinform.ua/rubric-culture/2250018-oleksij-bogdanovic-narodnij-artist-ukraini.html Коли дізнаєшся, як українську мову гнобили століттями, то з принципу її вивчиш] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220517195811/https://www.ukrinform.ua/rubric-culture/2250018-oleksij-bogdanovic-narodnij-artist-ukraini.html |date=17 травня 2022 }} 19.06.2017
* [https://www.0532.ua/news/2426384/narodnij-artist-ukraini-oleksij-bogdanovic-pro-te-comu-ne-lubit-surzik-malo-znimaetsa-v-ukrainskomu-kino-i-ne-spilkuetsa-z-rosijskimi-kolegami Олексій Богданович про те, чому не любить суржик, мало знімається в українському кіно і не спілкується з російськими колегами] 17 червня 2019

== Посилання ==
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Українські актори]]
[[Категорія:Лауреати Шевченківської премії 1996 року]]
[[Категорія:Лауреати премії «Київська пектораль»]]

title: Богданович Олексій Володимирович

Народився: 23 березня 1963 (62 роки) · Береза

Громадянство: СРСР · Україна

Діяльність: актор, кіноактор, ведучий, телеведучий

Alma mater: Київський державний інститут театрального мистецтва імені Івана Карпенка-Карого

Роки діяльності: 1984-теперішній час


text:
# Психо (фільм, 1998)
«Психоз» (англ. Psycho) — рімейк класичного трилеру «Психо» Альфреда Гічкока, знятий 1998 року Ґасом Ван Сентом.

## Сюжет
Практично покадрово відтворюється стрічка Гічкока, тому автором сценарію є Джозеф Стефано, який створив сценарій для класичного фільму.

## В ролях
- Вінс Вон — Норман Бейтс
- Енн Гейч — Меріон Крейн[en]
- Джуліанн Мур — Лайла Крейн
- Віґґо Мортенсен — Сем Луміс
- Вільям Мейсі — Детектив Мілтон Арбоґаст
- Філіп Бейкер Голл — Шериф Ел Чамберс
- Роберт Форстер — Лікар Фред Річмонд
- Ренс Говард — Джордж Ловері, шеф Меріон
- Чед Еверетт — Том Кессіді, клієнт
- Енн Гейні — Еліза Чамберс, дружина шерифа
- Ріта Вілсон — Керолайн, співробітниця Меріон
- Джеймс ЛеҐрос — Чарлі
- Джеймс Ремар — Патрульний офіцер поліції
- Роуз Марі — Норма Бейтс (голос, в титрах не указана)

## Відмінності від оригінального фільму
- Головна героїня викрадає не 40, а 400 тисяч доларів.

title: Психо (фільм, 1998)

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Психо
| оригінальна назва = Psycho
| плакат            = Psycho98.jpg
| зображення розмір = 200px
| жанр              = [[трилер]]
| режисер           = [[Ґас Ван Сент]]
| продюсер          = [[Ґас Ван Сент]]
| сценарист         = [[Джозеф Стефано]]
| на основі         =
| актори            = [[Вінс Вон]]
[[Джуліанн Мур]]
[[Вігго Мортенсен|Віґґо Мортенсен]]
| композитор        = [[Бернард Геррманн]]
| оператор          = [[Крістофер Дойл]]
| художник          =
| монтаж            =
| кінокомпанія      = [[Universal Pictures]]
| дистриб’ютор      =
| тривалість        = 105 хв.
| мова              = [[Англійська мова|англійська]]
| країна            = [[США]]
| рік               = [[1998]]
| дата виходу       =
| кошторис          = [[долар США|$]]20 млн
| касові збори      =
| ідентифікатор     = 0155975
| сайт              =
| попередній        =
| наступний         =
}}
'''«Психоз»''' ({{lang-en|Psycho}}) — [[рімейк]] класичного [[трилер]]у «[[Психо (фільм, 1960)|Психо]]» [[Альфред Гічкок|Альфреда Гічкока]], знятий [[1998]] року [[Ґас Ван Сент|Ґасом Ван Сентом]].

== Сюжет ==
Практично покадрово відтворюється стрічка Гічкока, тому автором сценарію є Джозеф Стефано, який створив сценарій для класичного фільму.

== В ролях ==
* [[Вінс Вон]] — ''[[Норман Бейтс]]''
* [[Енн Гейч]] — ''{{нп|Меріон Крейн|||Marion Crane}}''
* [[Джуліанн Мур]] — ''Лайла Крейн''
* [[Вігго Мортенсен|Віґґо Мортенсен]] — ''Сем Луміс''
* [[Вільям Мейсі]] — ''Детектив Мілтон Арбоґаст''
* [[Філіп Бейкер Голл]] — ''Шериф Ел Чамберс''
* [[Роберт Форстер]] — ''Лікар Фред Річмонд''
* [[Ренс Говард]] — ''Джордж Ловері, шеф Меріон''
* [[Чед Еверетт]] — ''Том Кессіді, клієнт''
* [[Енн Гейні]] — ''Еліза Чамберс, дружина шерифа''
* [[Ріта Вілсон]] — ''Керолайн, співробітниця Меріон''
* [[Джеймс ЛеҐрос]] — ''Чарлі''
* [[Джеймс Ремар]] — ''Патрульний офіцер поліції''
* [[Роуз Марі]] — ''Норма Бейтс'' (голос, в титрах не указана)

== Відмінності від оригінального фільму ==
* Головна героїня викрадає не 40, а 400 тисяч доларів.

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20100601231233/http://www.psychomovie.com/ Офіційний сайт]
* {{imdb title|id=0155975|title=«Психоз»}}
* {{amg title|id=174140|title=Психоз}}
* [https://web.archive.org/web/20071011181421/http://cinemademerde.com/Essay-Psycho_vs_Psycho.shtml ''Psycho vs. Psycho''] Порівняння версій Хічкока та Ґаса Ван Сента.

{{Психо}}
{{Фільми Ґаса Ван Сента}}
{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми-трилери США]]
[[Категорія:Фільми жахів США]]
[[Категорія:Фільми-слешери]]
[[Категорія:Фільми Imagine Entertainment]]
[[Категорія:Фільми Universal Pictures]]
[[Категорія:Психологічні трилери]]
[[Категорія:Фільми Ґаса Ван Сента]]
[[Категорія:Ремейки фільмів]]
[[Категорія:Психо]]
[[Категорія:Фільми США 1998]]
[[Категорія:Фільми жахів 1998]]
[[Категорія:Фільми про множинну особистість]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в готелі]]

title: Psycho

Жанр: трилер

Режисер: Ґас Ван Сент

Продюсер: Ґас Ван Сент

Сценарист: Джозеф Стефано

На основі: Психоз

У головних · ролях: Вінс Вон · Джуліанн Мур · Віґґо Мортенсен

Оператор: Крістофер Дойл

Композитор: Бернард Геррманн

Кінокомпанія: Universal Pictures

Дистриб'ютор: Universal Pictures і Netflix

Мова: англійська

Кошторис: $20 млн

Попередній: Психо 4: На початку


text:
# Квінтове коло
Кві́нтове ко́ло (або ква́рто-кві́нтове ко́ло) — система розміщення тональностей за ступенем споріднененості у вигляді схеми, де мажорні та мінорні дієзні тональності розташовані за чистими квінтами вгору, а бемольні — за чистими квінтами вниз.
При русі по колу за годинниковою стрілкою, кожна наступна тональність матиме на один дієз більше від попередньої, а проти годинникової — на один бемоль більше.
Оскільки октава складається з 12 півтонів, кварта — з 5, а квінта — з 7, то 12 кварт або 12 квінт становлять кілька октав, отже кожна тринадцята тональність енгармонічно збігатиметься з вихідною. Насправді точний збіг відбувається лише при рівномірно-темперованому строї (де квінта визначається як інтервал між двома тонами зі співвідношенням частот {\displaystyle 2:2^{7/12}}), відраховуючи ж квінти в натуральному строї (де квінта визначається як інтервал між двома тонами зі співвідношенням частот {\displaystyle 2:3}), кожен тринадцятий звук відрізнятиметься від вихідного на інтервал піфагорової коми. Саме ця розбіжність і призвела до ствердження рівномірно-темперованого строю у практиці настроювання музичних інструментів. Теоретично коло є незамкненим і може містити необмежену кількість енгармонічно рівних тональностей (напр. His=C=Deses; Ais=B=Ceses; тощо), на практиці, однак, використовуються лише ті тональності, які мають не більше 7 знаків біля ключа, відтак енгармонічне коло містить лише три мажорні (сі мажор — до-бемоль мажор, фа-дієз мажор — соль-бемоль мажор, до-дієз мажор — ре-бемоль мажор) та три мінорні (ля-бемоль мінор — соль-дієз мінор, мі-бемоль мінор — ре-дієз мінор, сі-бемоль мінор — ля-дієз мінор) енгармонічно рівні тональності.
Першою відомою музично-теоретичною роботою, в якій є квінтове коло, є «Мусікійська граматика» українського музиканта Миколи Дилецького (збереглося лише московське видання 1679 року), в якій автор називає його як «коло мусикийское». Детальніший опис квінтового кола належить Йоганну Давиду Гайніхену («Neu erfundene und gründliche Anweisung», 1711).
В усіх 24 тональностях кварто-квінтового кола написані такі твори, як цикли з 24-х прелюдій Шопена й Шостаковича. Й. С. Бах показав рівноправність всіх тональностей, написавши «Добре темперований клавір».

title: Квінтове коло

wikitext:
[[Файл:Circle of fifths deluxe 4.svg|thumb|right|Квінтове коло мажорних (позначено коричневим) та мінорних (зеленим) тональностей]]
'''Кві́нтове ко́ло''' (або '''ква́рто-кві́нтове ко́ло''') — система розміщення [[Тональність (музика)|тональностей]] за ступенем споріднененості у вигляді схеми, де мажорні та мінорні дієзні [[Тональність (музика)|тональності]] розташовані за чистими квінтами вгору, а бемольні — за чистими квінтами вниз.

При русі по колу за годинниковою стрілкою, кожна наступна тональність матиме на один [[дієз]] більше від попередньої, а проти годинникової — на один [[бемоль]] більше.

Оскільки октава складається з 12 [[півтон]]ів, кварта — з 5, а квінта — з 7, то 12 кварт або 12 квінт становлять кілька октав, отже кожна тринадцята тональність енгармонічно збігатиметься з вихідною. Насправді точний збіг відбувається лише при [[рівномірно-темперований стрій|рівномірно-темперованому строї]] (де квінта визначається як інтервал між двома тонами зі співвідношенням частот <math>2 : 2^{7/12}</math>), відраховуючи ж квінти в натуральному строї (де квінта визначається як інтервал між двома тонами зі співвідношенням частот <math>2:3</math>), кожен тринадцятий звук відрізнятиметься від вихідного на інтервал [[Кома (музика)#Піфагорейська кома|піфагорової коми]]. Саме ця розбіжність і призвела до ствердження [[рівномірно-темперований стрій|рівномірно-темперованого строю]] у практиці настроювання музичних інструментів. Теоретично коло є незамкненим і може містити необмежену кількість [[енгармонізм|енгармонічно]] рівних тональностей (напр. His=C=Deses; Ais=B=Ceses; тощо), на практиці, однак, використовуються лише ті тональності, які мають не більше 7 [[знаки альтерації|знаків]] біля ключа, відтак енгармонічне коло містить лише три мажорні ([[сі мажор]] — [[до-бемоль мажор]], [[фа-дієз мажор]] — [[соль-бемоль мажор]], [[до-дієз мажор]] — [[ре-бемоль мажор]]) та три мінорні ([[ля-бемоль мінор]] — [[соль-дієз мінор]], [[мі-бемоль мінор]] — [[ре-дієз мінор]], [[сі-бемоль мінор]] — [[ля-дієз мінор]]) енгармонічно рівні тональності.

[[Файл:Diletsky circle.jpg|thumb|Квінтове коло в «Мусікійській граматиці» М. Дилецького московського видання, 1679]]
Першою відомою музично-теоретичною роботою, в якій є квінтове коло, є «Мусікійська граматика» українського музиканта [[Дилецький Микола Павлович|Миколи Дилецького]]<ref>{{Cite web |url=http://www.bestreferat.ru/referat-71445.html |title=Архівована копія |accessdate=20 Вересня 2008 |archive-date=6 Жовтня 2008 |archive-url=https://web.archive.org/web/20081006085637/http://www.bestreferat.ru/referat-71445.html }}</ref> (збереглося лише московське видання 1679 року), в якій автор називає його як «коло мусикийское». Детальніший опис квінтового кола належить [[Йоганн Давид Гайніхен|Йоганну Давиду Гайніхену]] («''Neu erfundene und gründliche Anweisung''», [[1711]]).

В усіх 24 тональностях кварто-квінтового кола написані такі твори, як цикли з 24-х прелюдій [[Фридерик Шопен|Шопена]] й [[Шостакович Дмитро Дмитрович|Шостаковича]]. [[Йоганн Себастьян Бах|Й. С. Бах]] показав рівноправність всіх тональностей, написавши «[[Добре темперований клавір]]».

== Джерела ==
* {{МД}}
* {{МузСлов}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{квінтове коло}}
{{Тональність (музика)}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Теорія музики]]
[[Категорія:Гармонія в музиці]]


text:
# Сили безпеки й оборони України
Сили безпеки й сили оборони — збірна назва для всіх військових формувань та органів, які захищають суверенітет України: Збройні сили, Національна гвардія, Державна прикордонна служба, Національна поліція тощо. Сили безпеки й оборони є складовими Сектору безпеки і оборони України, куди також входить ОПК та інше.

## Визначення
Визначено поняття було в Воєнній доктрині України від 24 вересня 2015 року (втратила чинність 2021 року):
сили безпеки — державні правоохоронні та розвідувальні органи, сили цивільного захисту та органи загальної компетенції, на які Конституцією та законами України покладено функції із забезпечення національної безпеки України.

сили оборони — Збройні Сили України, Державна служба спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державна спеціальна служба транспорту, інші утворені відповідно до законів України військові формування, а також правоохоронні та розвідувальні органи, в частині залучення їх до виконання завдань з оборони держави.
Актуальним на кінець січня 2023 року є визначення в Законі про національну безпеку від 2018 року:
сили безпеки — правоохоронні та розвідувальні органи, державні органи спеціального призначення з правоохоронними функціями, сили цивільного захисту та інші органи, на які Конституцією та законами України покладено функції із забезпечення національної безпеки України.

сили оборони — Збройні Сили України, а також інші утворені відповідно до законів України військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, органи спеціального призначення з правоохоронними функціями, на які Конституцією та законами України покладено функції із забезпечення оборони держави.

## Вжиток
Поняття «сили оборони» широко вживається в офіційних документах, заявах посадовців та в медіа (в тому числі й до 2014 року)

## Галерея
- Збройні сили України
- Головне управління розвідки Міністерства оборони України
- Національна гвардія України
- Державна прикордонна служба України
- Національна поліція України
- Державна служба з надзвичайних ситуацій України
- Служба безпеки України

title: Сили безпеки й оборони України

wikitext:
'''Сили безпеки й сили оборони''' — збірна назва для всіх військових формувань та органів, які захищають суверенітет України: [[Збройні сили України|Збройні сили]], [[Національна гвардія України|Національна гвардія]], [[Державна прикордонна служба України|Державна прикордонна служба]], [[Національна поліція України|Національна поліція]] тощо. Сили безпеки й оборони є складовими Сектору безпеки і оборони України, куди також входить [[Оборонно-промисловий комплекс України|ОПК]] та інше<ref name=":0">{{Cite web|title=ЗАКОН УКРАЇНИ Про національну безпеку України {{!}} Міністерство оборони України|url=https://www.mil.gov.ua/diyalnist/reformi-ta-planuvannya-u-sferi-oboroni/zakon-ukraini-pro-naczionalnu-bezpeku-ukraini.html|website=web.archive.org|date=2022-11-29|accessdate=2023-01-31|archive-date=2022-11-29|archive-url=https://web.archive.org/web/20221129220733/https://www.mil.gov.ua/diyalnist/reformi-ta-planuvannya-u-sferi-oboroni/zakon-ukraini-pro-naczionalnu-bezpeku-ukraini.html}}</ref>.

== Визначення ==
Визначено поняття було в [[Воєнна доктрина України|Воєнній доктрині України]] від 24 вересня 2015 року (втратила чинність 2021 року)<ref>{{Cite web|title=Про рішення Ради національн... {{!}} від 24.09.2015 № 555/2015|url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/555/2015|website=web.archive.org|date=2022-12-05|accessdate=2023-01-31|archive-date=2022-12-05|archive-url=https://web.archive.org/web/20221205153616/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/555/2015}}</ref>:
сили безпеки — державні [[Правоохоронні органи|правоохоронні]] та [[Розвідувальна діяльність|розвідувальні]] органи, сили [[Цивільна оборона|цивільного захисту]] та органи загальної компетенції, на які [[Конституція України|Конституцією]] та законами України покладено функції із забезпечення [[Національна безпека України|національної безпеки України]].

сили оборони — [[Збройні сили України|Збройні Сили України]], [[Державна служба спеціального зв'язку та захисту інформації України]], [[Державна спеціальна служба транспорту]], інші утворені відповідно до законів України військові формування, а також правоохоронні та [[Розвідувальна діяльність|розвідувальні]] органи, в частині залучення їх до виконання завдань з оборони держави.
Актуальним на кінець січня 2023 року є визначення в [[Закон України «Про національну безпеку України»|Законі про національну безпеку]] від 2018 року<ref name=":0" />:
сили безпеки — правоохоронні та розвідувальні органи, державні органи спеціального призначення з правоохоронними функціями, сили цивільного захисту та інші органи, на які Конституцією та законами України покладено функції із забезпечення національної безпеки України.

сили оборони — Збройні Сили України, а також інші утворені відповідно до законів України військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, органи спеціального призначення з правоохоронними функціями, на які Конституцією та законами України покладено функції із забезпечення оборони держави.

== Вжиток ==
Поняття «сили оборони» широко вживається в офіційних документах<ref>{{Cite web|title=Про основи національного спр... {{!}} від 16.07.2021 № 1702-IX|url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1702-20|website=web.archive.org|date=2023-01-21|accessdate=2023-01-31|archive-date=2023-01-21|archive-url=https://web.archive.org/web/20230121083615/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1702-20}}</ref>, заявах посадовців<ref>{{Cite web|title=Зведення Генштабу 8 січня - за день Сили оборони збили три гелікоптери і три дрони {{!}} Українська правда|url=https://www.pravda.com.ua/news/2023/01/8/7383996/|website=web.archive.org|date=2023-01-18|accessdate=2023-01-31|archive-date=2023-01-18|archive-url=https://web.archive.org/web/20230118232040/https://www.pravda.com.ua/news/2023/01/8/7383996/}}</ref> та в медіа<ref>{{Cite web|title=Сили оборони отримають ще 105 розвідувальних безпілотників Vector|url=https://novynarnia.com/2023/01/31/syly-oborony-otrymayut/|website=web.archive.org|date=2023-01-31|accessdate=2023-01-31|archive-date=2023-01-31|archive-url=https://web.archive.org/web/20230131131515/https://novynarnia.com/2023/01/31/syly-oborony-otrymayut/}}</ref><ref>{{Cite web|title=Сили оборони України відійшли від Соледара - Мілітарний|url=https://mil.in.ua/uk/news/syly-oborony-ukrayiny-vidijshly-vid-soledara/|website=web.archive.org|date=2023-01-29|accessdate=2023-01-31|archive-date=2023-01-29|archive-url=https://web.archive.org/web/20230129104831/https://mil.in.ua/uk/news/syly-oborony-ukrayiny-vidijshly-vid-soledara/}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://suspilne.media/370039-rosia-provede-nastup-u-najblizci-misaci-v-isw-rozpovili-de-cekati-na-udar/|title=Росія проведе наступ у найближчі місяці: в ISW розповіли, де чекати на удар|date=31 січня 2023|website=Суспільне.Новини}}</ref><ref>{{Cite web|title=Сили оборони завдали ударів по двох пунктах управління та кількох районах зосередження ворога – АрміяInform|url=https://armyinform.com.ua/2023/01/03/syly-oborony-zavdaly-udariv-po-dvoh-punktah-upravlinnya/|website=web.archive.org|date=2023-01-08|accessdate=2023-01-31|archive-date=2023-01-08|archive-url=https://web.archive.org/web/20230108222837/https://armyinform.com.ua/2023/01/03/syly-oborony-zavdaly-udariv-po-dvoh-punktah-upravlinnya/}}</ref> (в тому числі й до 2014 року<ref>{{ГРАК|сили оборони}}</ref>)

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Emblem of the Ukrainian Armed Forces.svg|Збройні сили України
Файл:Emblem of the Defence Intelligence of Ukraine.svg|Головне управління розвідки Міністерства оборони України
Файл:Emblem of the National Guard of Ukraine.svg|Національна гвардія України
Файл:Emblem of the State Border Guard Service of Ukraine.svg|Державна прикордонна служба України
Файл:National Police of Ukraine emblem.svg|Національна поліція України
Файл:DSNS emblem 2016.svg|Державна служба з надзвичайних ситуацій України
Файл:Security Service of Ukraine Emblem.svg|Служба безпеки України
</gallery>

== Примітки ==
{{Примітки}}{{^}}{{Україна в темах}}
{{ВП-портали|Війна|Україна|Історія}}

[[Категорія:Військові формування України]]
[[Категорія:Правоохоронні органи України]]
[[Категорія:Сектор безпеки і оборони України| ]]


text:
# Трюґве Маґнус Гаавельмо
Трюґве Маґнус Гаавельмо (норв. Trygve Magnus Haavelmo; 13 грудня 1911, Скедсмо, Норвегія — 28 липня 1999, Осло, Норвегія) — норвезький економіст.
Лауреат Нобелівської премії з економіки 1989 «за формулювання теорієймовірнісних основ Економетрії».
Його іменем названа Теорема Гаавельмо, з якої слідує, що збільшення державних витрат, профінансоване за рахунок підвищення податків, не призводить до мультиплікативного пришвидшення економічного зростання через обмеження приватного попиту, а збільшує ВВП лише на величину цього збільшення.

## Біографія
По закінченні школи у 1930 році, продовжив навчання в Університеті Осло, де студіював економіку. На формування Гаавельмо як економіста, і зокрема на його спеціалізацію в галузі економічної статистики, значним чином вплинув Раґнар Фірш, який викладав у ті роки в університеті.
Після отримання у 1933 році диплома бакалавра за спеціальністю «Політична економія», Гаавельмо, на запрошення Р. Фірша, який тодіж-таки став директором щойноствореного Інституту Економіки при Університеті Осло, протягом п'яти років працював асистент-дослідником у цьому інституті.
1939 року як стипендіат фонду Рокфеллера, Гаавельмо поїхав до США, але через другу світову війну, що невдовзі почалася, його перебування у цій країні затягнулося на 7 років.
Протягом перших двох місяців Гаавельмо інтенсивно вивчав статистику в Каліфорнійському університеті під керівництвом всесвітньовідомого вченого Джона фон Неймана.
У квітні 1941 року Гаавельмо захистив у Гарвардському університеті дисертацію на тему: «Ймовірнісний підхід в економетриці» («The Probability Approach in Econometrics»), яка, хоче і не публікувалася до 1944 року, тим не менше одразу отримала високу оцінку тих, хто ознайомився з цією роботою. Дослідження, проведені Гаавельмо в дисертації, підготували ґрунт для проведення семінару з економетрики, який він організував разом з Джейкопом Маршаком у Нью-Йорку. Гаавельмо працював там у 1942–1944 роках як статистик у норвезькій Торговельній місії.
У 1945 році Гаавельмо стає торговим аташе посольства Норвегії у Вашингтоні. Протягом року (1946–1947) Гаавельмо працював у Комісії Коулза з економічних досліджень, ідеї його дисертації стали основою одного з центральних дослідницьких проектів. Сам Гаавельмо казав, що тоді йому пощастило працювати у науковому колективі разом з провідними економетриками, статистиками й математиками, в тому числі — з майбутніми Нобелівськими лауреатами Тьялінґом Кумпасом, Кеннетом Ерроу, Гербертом Саймоном, Лоуренсом Клейном.
У 1947 році Гаавельмо повернувся на батьківщину. Протягом року він працював керівником відділу міністерства торгівлі, промисловості і фінансів, а в 1948 році перейшов на викладацьку роботу в Університет Осло, де й залишався на посаді професора, аж до свого виходу на пенсію у 1979 році.

## Нагороди і відзнаки
Окрім Нобелівської премії Гаавельмо здобув також премії Фрітьофа Нансена за провідні дослідження (1970). Від 1944 року він був членом Економетричного товариства (в 1954–1958, 1961–1963, 1966–1970 — член його ради, в 1957 — президент). З 1946 року — член Інституту математичної статистики, з 1950 року — член Норвезької академії наук, почесний член Американської економічної асоціації (з 1975 року).

## Основні наукові праці
- The Method of Supplementary Confluent Relations, Illustrated by a Study of Stock PriceV // Econometrica. — 1938, July. — Vol. 6. — pp. 203–218.
- A Dynamic Study of Pig Production in Denmark (Kopenhavn, 1939).
- The inadequacy of Testing Dynamic Theory of Comparing Theoretical Solutions and Observed Cycies // Econcmetrica. — 1940, October, Vol. 8. N 4. — pp. 312–321.
- On the Theory and Measurement of Economic Relations. Cambridge, 1941, May.
- Statistical Implications of a System of Simultaneous Equations // Econometrica. — 1943a. — Voi. 11. N 1. — pp. 1–12.
- Statistical Testing of Business Cycles (1943, RES).
- Statistical Testing of Business Cycle Theories // Review of Economics and Statistics. — 1943b. — Vol. 25. N 1. — pp. 13–18.
- Tne Probability Approach in Econometrics // Econometrico Supplement. — Vol. 12. 1944, July.
- Statistical Analysis of the Demand for Food: Examples of Simultaneous Estimation of Structural Equations // Eccnometrica. 1947a. Vol. 15. N 2, pp. 79–110 (with MA Girshick);
- «Multiplier Effects of a Balanced Budget», 1945, Econometrica («Supplementary Notes», 1946).
- «Family Expenditures and the Marginal Propensity to Consume», 1947, Econometrica.
- «Methods of Measuring the Marginal Propensity to Consume», 1947, JASA.
- «Family Expenditures and the Marginal Propensity to Consume», 1947, Econometrica.
- «Quantitative Research in Agricultural Economics: The Interdependence Between Agriculture and the National Economy», 1947, J of Farm Econ.
- «The Notion of Involuntary Economic Decisions»,1949, EJ.
- «A Note on the Theory of Investment», 1950, RES.
- «The Concepts of Modern Theories of Inflation», 1951, Eknomisk Tidssk.
- A Study in the Theory of Economic Evolution. Amsterdam, 1954;
- «The Role of the Econometrician in the Advancement of Economic Theory», 1958, Econometrica.
- A Study in the Theory of Investment. Chicago, 1960;
- «Business Cycles II: Mathematical Models», 1968, IESS.
- Some Obesrvatons on Welfare and Economic Grov/th//lnduction, Growth and Trade. Essays in Honor of Sir Roy Harrod/Ed. by WA.EItis a. a. Oxford, 1970, pp. 65–75;
- «What Can Static Equilibrium models Tell Us?», 1974, Econ Inquiry.
- Variation on a Theme by Gossen, 1972 (Swedish).
- On the Dynamics of Global Economic Inequality. [Oslo, 1980].
- «Econometrics and the Welfare State», 1990, Les Prix Nobel de 1989.

Велика кількість робіт Гаавельмо опубліковані лише норвезькою мовою і майже невідомі за межами своєї країни.

title: Трюґве Маґнус Гаавельмо

wikitext:
{{Науковець
| ім'я               = Трюґве Маґнус Гаавельмо
| ім'я_мовою_оригінала = Trygve Magnus Haavelmo
| зображення         = Trygve Haavelmo.jpg
| зображення_розмір  = 200px
| зображення_підпис  = Гаавельмо близько 1950 року
| дата народження    = 13.12.1911
| місце народження   = Скедсмо, Норвегія
| дата смерті        = 28.7.1999
| місце смерті       = [[Осло]], [[Норвегія]]
| резиденція         = Норвегія, США
| громадянство       = {{NOR}}
| національність     = [[норвежець]]
| галузь             = [[економіка]]
| заклад             = [[Університет Каліфорнії]], [[Гарвардський університет]], [[Чиказький університет]], [[Університет Осло]]
| Alma Mater         = [[Університет Осло]]
| відомий через      = [[Теорема Гаавельмо|Теоремою Гаавельмо]]
| нагороди           = {{НобелівськаПремія|з економіки|1989}}
}}
'''Трюґве Маґнус Гаавельмо''' ({{langx|no|Trygve Magnus Haavelmo}}; [[13 грудня]] 1911, [[Скедсмо]], [[Норвегія]] — [[28 липня]] [[1999]], [[Осло]], [[Норвегія]]) — норвезький економіст.

Лауреат [[Нобелівська премія з економіки|Нобелівської премії з економіки]] [[1989]] «за формулювання [[Теорія ймовірностей|теорієймовірнісних]] основ Економетрії».

Його іменем названа [[Теорема Гаавельмо]], з якої слідує, що збільшення державних витрат, профінансоване за рахунок підвищення [[податок|податків]], не призводить до мультиплікативного пришвидшення [[економічне зростання|економічного зростання]] через обмеження приватного попиту, а збільшує [[Валовий внутрішній продукт|ВВП]] лише на величину цього збільшення.

== Біографія ==
По закінченні школи у [[1930]] році, продовжив навчання в [[Університет Осло|Університеті Осло]], де студіював [[економіка|економіку]]. На формування Гаавельмо як економіста, і зокрема на його спеціалізацію в галузі економічної статистики, значним чином вплинув [[Фірш Раґнар|Раґнар Фірш]], який викладав у ті роки в університеті.

Після отримання у [[1933]] році диплома бакалавра за спеціальністю «[[Політична економія]]», Гаавельмо, на запрошення Р. Фірша, який тодіж-таки став директором щойноствореного Інституту Економіки при Університеті Осло, протягом п'яти років працював асистент-дослідником у цьому інституті.

[[1939]] року як стипендіат [[Фонд Рокфеллера|фонду Рокфеллера]], Гаавельмо поїхав до [[Сполучені Штати Америки|США]], але через [[Друга світова війна|другу світову війну]], що невдовзі почалася, його перебування у цій країні затягнулося на 7 років.

Протягом перших двох місяців Гаавельмо інтенсивно вивчав статистику в [[Університет Каліфорнії|Каліфорнійському університеті]] під керівництвом всесвітньовідомого вченого [[Нейман, Джон фон|Джона фон Неймана]].

У квітні [[1941]] року Гаавельмо захистив у [[Гарвардський університет|Гарвардському університеті]] дисертацію на тему: «Ймовірнісний підхід в економетриці» («The Probability Approach in Econometrics»), яка, хоче і не публікувалася до [[1944]] року, тим не менше одразу отримала високу оцінку тих, хто ознайомився з цією роботою. Дослідження, проведені Гаавельмо в дисертації, підготували ґрунт для проведення семінару з економетрики, який він організував разом з Джейкопом Маршаком у Нью-Йорку. Гаавельмо працював там у [[1942]]–[[1944]] роках як статистик у норвезькій Торговельній місії.

У [[1945]] році Гаавельмо стає торговим [[аташе]] посольства Норвегії у [[Вашингтон]]і. Протягом року ([[1946]]–[[1947]]) Гаавельмо працював у Комісії Коулза з економічних досліджень, ідеї його дисертації стали основою одного з центральних дослідницьких проектів. Сам Гаавельмо казав, що тоді йому пощастило працювати у науковому колективі разом з провідними економетриками, статистиками й математиками, в тому числі — з майбутніми Нобелівськими лауреатами [[Кумпас Тьялінґ|Тьялінґом Кумпасом]], [[Ерроу Кеннет|Кеннетом Ерроу]], [[Герберт Саймон|Гербертом Саймоном]], [[Клейн Лоуренс|Лоуренсом Клейном]].

У [[1947]] році Гаавельмо повернувся на батьківщину. Протягом року він працював керівником відділу міністерства торгівлі, промисловості і фінансів, а в [[1948]] році перейшов на викладацьку роботу в [[Університет Осло]], де й залишався на посаді [[професор]]а, аж до свого виходу на [[пенсія|пенсію]] у [[1979]] році.

== Нагороди і відзнаки ==
Окрім Нобелівської премії Гаавельмо здобув також премії Фрітьофа Нансена за провідні дослідження (1970). Від 1944 року він був членом Економетричного товариства (в 1954–1958, 1961–1963, 1966–1970 — член його ради, в 1957 — президент). З 1946 року — член Інституту математичної статистики, з 1950 року — член Норвезької академії наук, почесний член Американської економічної асоціації (з [[1975]] року).

== Основні наукові праці ==
* The Method of Supplementary Confluent Relations, Illustrated by a Study of Stock PriceV // Econometrica. — 1938, July. — Vol. 6. — pp. 203–218.
* A Dynamic Study of Pig Production in Denmark (Kopenhavn, 1939).
* The inadequacy of Testing Dynamic Theory of Comparing Theoretical Solutions and Observed Cycies // Econcmetrica. — 1940, October, Vol. 8. N 4. — pp. 312–321.
* On the Theory and Measurement of Economic Relations. Cambridge, 1941, May.
* Statistical Implications of a System of Simultaneous Equations // Econometrica. — 1943a. — Voi. 11. N 1. — pp. 1–12.
* Statistical Testing of Business Cycles (1943, RES).
* Statistical Testing of Business Cycle Theories // Review of Economics and Statistics. — 1943b. — Vol. 25. N 1. — pp. 13–18.
* Tne Probability Approach in Econometrics // Econometrico Supplement. — Vol. 12. 1944, July.
* Statistical Analysis of the Demand for Food: Examples of Simultaneous Estimation of Structural Equations // Eccnometrica. 1947a. Vol. 15. N 2, pp. 79–110 (with MA Girshick);
* «Multiplier Effects of a Balanced Budget», 1945, Econometrica («Supplementary Notes», 1946).
* «Family Expenditures and the Marginal Propensity to Consume», 1947, Econometrica.
* «Methods of Measuring the Marginal Propensity to Consume», 1947, JASA.
* «Family Expenditures and the Marginal Propensity to Consume», 1947, Econometrica.
* «Quantitative Research in Agricultural Economics: The Interdependence Between Agriculture and the National Economy», 1947, J of Farm Econ.
* «The Notion of Involuntary Economic Decisions»,1949, EJ.
* «A Note on the Theory of Investment», 1950, RES.
* «The Concepts of Modern Theories of Inflation», 1951, Eknomisk Tidssk.
* A Study in the Theory of Economic Evolution. Amsterdam, 1954;
* «The Role of the Econometrician in the Advancement of Economic Theory», 1958, Econometrica.
* A Study in the Theory of Investment. Chicago, 1960;
* «Business Cycles II: Mathematical Models», 1968, IESS.
* Some Obesrvatons on Welfare and Economic Grov/th//lnduction, Growth and Trade. Essays in Honor of Sir Roy Harrod/Ed. by WA.EItis a. a. Oxford, 1970, pp. 65–75;
* «What Can Static Equilibrium models Tell Us?», 1974, Econ Inquiry.
* Variation on a Theme by Gossen, 1972 (Swedish).
* On the Dynamics of Global Economic Inequality. [Oslo, 1980].
* «Econometrics and the Welfare State», 1990, Les Prix Nobel de 1989.

Велика кількість робіт Гаавельмо опубліковані лише норвезькою мовою і майже невідомі за межами своєї країни.

== Джерела ==
* [http://nobelprize.org/nobel_prizes/economics/laureates/1989/haavelmo-bio.html Біографія на Нобелівському сайті] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090810170200/http://nobelprize.org/nobel_prizes/economics/laureates/1989/haavelmo-bio.html |date=10 серпня 2009 }} {{ref-en}}
* [http://mirslovarei.com/content_eco/TRJUGVE-XAAVELMO-32335.html Стаття у «світі словників»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111106071002/http://mirslovarei.com/content_eco/trjugve-xaavelmo-32335.html |date=6 листопада 2011 }} {{ref-ru}}
* Nerlove M. «Trygve Haavelmo: A Critical Appreciation» // Scanainavion Journal of Economics. — 1990. — Vol. 92. N 1. — pp. 17–30. {{ref-en}}
* ''Довбенко М.'' Ховельмо (Haavelmo) Трюгве-Магнус // Економічна енциклопедія: в трьох томах. Т. 3. / Редкол.: С. В. Мочерний (відп. ред.)/ — К.: Видавничий центр «Академія», 2002. — C. 872-873. — ISBN 966-580—145-7/

{{Нобелівська премія з економіки}}

{{DEFAULTSORT:Гаавельмо}}
[[Категорія:Норвезькі економісти]]
[[Категорія:Померли в Осло]]

title: Trygve Magnus Haavelmo

Trygve Magnus Haavelmo: Гаавельмо близько 1950 року

Народився: 13 грудня 1911 · Скедсмо, Норвегія

Помер: 28 липня 1999 (87 років) · Осло, Норвегія

Місце проживання: Норвегія, США

Країна: Норвегія

Національність: норвежець

Діяльність: математик, економіст, econometrician, професор

Alma mater: Університет Осло

Галузь: економіка

Заклад: Університет Каліфорнії, Гарвардський університет, Чиказький університет, Університет Осло

Членство: Американська академія мистецтв і наук · Інститут математичної статистикиd · Економетричне товариство

Відомий завдяки: Теоремою Гаавельмо

Нагороди: Нобелівська премія з економіки (1989)