text:
# Олійна пальма
Олійна пальма (Elaeis guineensis) — вид роду олійна пальма родини пальмові.
Інші назви: Африканська олійна пальма, або Елеїс гвінейський.
Батьківщиною цієї рослини вважаються прибережні райони екваторіальної Західної Африки від 16 с. ш. до 15 пд.ш. Культивується, крім Африки, і в інших країнах з тропічним кліматом (Малайзія, Індонезія, Нігерія та ін.) для отримання цінної харчової і технічної олії.

## Ботанічний опис

### Морфологія
У дикорослому вигляді олійна пальма являє собою дерево висотою до 20-30 м, в культурі вона рідко буває вище 10-15 метрів. Стовбур з'являється лише на четвертий-шостий рік життя, а під пологом лісу іноді тільки через 15-20 років. Діаметр стовбура у дорослого дерева сягає 25 см.
Коренева система потужна, але залягає зазвичай неглибоко. У дорослих рослин від основи стовбура відходять численні додаткові корені, у деяких екземплярів вони густо покривають стовбур до висоти 1 м.
Листя великі, перисті, довжиною до 6-7 м. У кроні дорослої рослини їх 20-40 штук, причому до 20-25 листя щорічно відмирає, замінюючись новими. На черешках листя є великі буруваті шипи.
Суцвіття великі (довжиною до 70 см), розташовані в пазухах листків. Зазвичай чоловічі та жіночі суцвіття утворюються на одній рослині, хоча зрідка зустрічаються і дводомні рослини. Іноді в одному суцвітті можна виявити квітки обох статей, частіше це буває у молодих пальм. Чоловіче суцвіття містить до 150 тисяч квіток і виробляє величезну кількість пилку: до 1 млрд пилкових зерен з одного суцвіття.
Вісь жіночого суцвіття значно товщі, ніж у чоловічого. На ньому розвивається до 600—800 плодів, загальна маса плодової кисті 10-30 кг, іноді й більше. У рік на одній рослині утворюється 3-6, іноді до 10 таких кистей.
Плід олійної пальми — проста кістянка величиною із сливу (3-5 см завдовжки), масою в середньому 6-8 грамів. Забарвлення шкаралупи зазвичай помаранчева, хоча зустрічаються рослини з фіолетовими і чорними плодами

### Екологія
Дикорослі пальми зацвітають і дають плоди лише на 10-20-й рік життя, в культурі рослини починають плодоносити на 3-4-й рік після посадки. Максимальної урожайності досягає у віці 15-18 років, всього ж термін життя цієї рослини становить 80-120 років.
Олійна пальма росте в жаркому і вологому кліматі екваторіальному, оптимальна середня річна температура для цієї рослини становить 24-28 . Оптимальне річна кількість опадів: 1500-3000 мм.
Вона також дуже світлолюбна, розвиток значно затримується і врожайність падає в умовах навіть незначного затінення. Як показали спостереження, в дощовий сезон, при недостатньому сонячному освітленні утворюється більше чоловічих суцвіть, а інтенсивне освітлення сприяє появі жіночих суцвіть.
До ґрунтів олійна пальма досить невимоглива і може рости майже на будь-яких типах ґрунтів тропічної зони.

### Класифікація за будовою плодів
За будовою плоду прийнято поділяти все розмаїття форм олійних пальм на 3 типи:
- «Дура» (лат. dura) — Плоди з товстою (до 8 мм) шкаралупою ядра. Шар м'якоті околоплодника тонкий, становить 30-45 % від маси плоду, ядро — 10-15 %. До цього типу належить більшість як дикоростучих, так і культурних пальм в західній Африці.
- «Тенере» (лат. tenera) — З тонкою шкаралупою і добре розвиненою м'якоттю околоплодника (до 80 % від маси плоду). Вихід олії з плодів цього типу набагато вище.
- «Пісіфера» (лат. pisifera) — В плодах у цього типу відсутня ендокарпій, а часто і насіння. Плоди дрібні (до 5 г) і маса кисті менше ніж у перерахованих вище типів, тому для комерційного вирощування цей тип не представляє великого інтересу, однак використовується в селекції[6].

## Застосування
З плодів олійної пальми одержують два типи олії:
- М'якоть околоплодника містить 22-70 % жирної олії (пальмова олія). Вона оранжево-жовтого кольору, містить багато каротиноїдів, твердне при кімнатній температурі. Використовується у виробництві мила, свічок, маргарину.
- В насінні міститься до 30 % так званої «ядропальмової олії». Вона майже безбарвна, має горіховий присмак і вважається одною з найкращих рослинних олій. Використовується як харчова, у кулінарній промисловості, виробництві маргарину, в медицині — як основи мазей і супозиторіїв[3].

Солодкий сік, одержуваний з надрізів на черешках суцвіть, використовують для пиття в свіжому вигляді, а також зброджують для отримання алкогольного напою. З однієї рослини за добу можна отримати близько 4 літрів соку.

## Культивація
Олія з плодів цієї рослини виготовляли з давніх часів. Глечик зі слідами пальмової олії був виявлений при археологічних розкопках африканських могильників, що відносяться до третього тисячоліття до н. е.. Однак обробляти її в промислових масштабах почали лише в XX столітті, коли олією з її плодів зацікавились компанії, що виробляють маргарин і мило. У 1911 році було розпочато широкомасштабне розведення олійної пальми в Індонезії, а в 1919 році — в Малайзії. Також були значно розширені площі, зайняті олійної пальмою в країнах Африки. Зараз олійна пальма стала однією з провідних олійних культур у світі. У 1988 році світове виробництво олії з плодів олійної пальми становила 9,1 млн тонн і з кожним роком воно все збільшується.
Олійну пальму розмножують насінням. Для стимуляції проростання насіння їх піддають дії підвищеної (37-40) температури. Після проростання насіння висівають в розплідники. З одного гектара розплідника отримують до 20 тисяч саджанців, цього достатньо для посадки 60-130 гектарів промислових плантацій.
Також для комерційного отримання саджанців активно застосовують технології мікроклонального розмноження в умовах in vitro
Підвищення врожайності домагаються введенням сучасних інтенсивних технологій обробітку замість застарілих, що використовуються з давніх часів місцевим населенням в Африці, а також виведенням нових, більш врожайних і дають більший вихід олії гібридів і сортів олійної пальми.

## Синоніми
- Elaeis dybowskii Hua
- Elaeis guineensis var. albescens
- Elaeis guineensis f. androgyna
- Elaeis guineensis var. angulosa
- Elaeis guineensis f. caryolitica
- Elaeis guineensis var. ceredia
- Elaeis guineensis var. compressa
- Elaeis guineensis f. dioica
- Elaeis guineensis f. dura
- Elaeis guineensis f. fatua
- Elaeis guineensis var. gracilinux
- Elaeis guineensis var. idolatrica
- Elaeis guineensis var. intermedia
- Elaeis guineensis var. leucocarpa
- Elaeis guineensis var. macrocarpa
- Elaeis guineensis var. macrocarya
- Elaeis guineensis var. macrophylla
- Elaeis guineensis var. macrosperma
- Elaeis guineensis var. madagascariensis
- Elaeis guineensis var. microsperma
- Elaeis guineensis subsp. nigrescens
- Elaeis guineensis var. pisifera
- Elaeis guineensis f. ramosa
- Elaeis guineensis var. repanda
- Elaeis guineensis var. rostrata
- Elaeis guineensis f. semidura
- Elaeis guineensis var. sempernigra
- Elaeis guineensis var. spectabilis
- Elaeis guineensis f. tenera
- Elaeis guineensis subsp. virescens
- Elaeis macrophylla A.Chev.
- Elaeis madagascariensis (Jum. & H.Perrier) Becc.
- Elaeis melanococca Gaertn. (synonym)
- Elaeis melanococca var. semicircularis
- Elaeis nigrescens (A.Chev.) Prain
- Elaeis virescens (A.Chev.) Prain
- Palma oleosa Mill.

## Корисні посилання
Про олійну пальму на сайтах:
- Вирощування на сайті www.netafim.com.ua
- Значення слова на сайті vseslova.com.ua

title: Олійна пальма

wikitext:
{{Speciesbox
| name = Олійна пальма
|status = LC
|status_system = IUCN3.1
| image = Elaeis guineensis MS 3467.jpg|250xp
| image_caption = Elaeis guineensis
| image_width = 270px
|genus = Elaeis
|species = guineensis
|authority = Jacq.
| subdivision_ranks =
| subdivision =
| range_map =
| range_map_width = 240px
}}
'''Олійна пальма''' (''Elaeis guineensis'') — вид [[рід (біологія)|роду]] [[Олійна пальма (рід)|олійна пальма]] [[родина (біологія)|родини]] [[пальмові]].<ref>Биологический энциклопедический словарь / Гл. ред. А. Г. Гиляров. Ред. коллегия: В. .Е Соколов, А. Л. Тахтаджян, А. В. Яблоков и др. — М. : Сов. энциклопедия, 1986. — 831 с. (с. 343)</ref>

Інші назви: ''Африканська олійна пальма'', або ''Елеїс гвінейський''<ref name=":0">Життя рослин. У 6-ти т. / Гол. ред. А. Л. Тахтаджян — М .: Просвещение, 1982. — Т. 6. Квіткові рослини / Под ред. А. Л. Тахтаджяна. — С. 444.</ref>.

Батьківщиною цієї рослини вважаються прибережні райони екваторіальної [[Західна Африка|Західної Африки]] від 16 с. ш. до 15 пд.ш.<ref name=":0"/> Культивується, крім Африки, і в інших країнах з тропічним кліматом ([[Малайзія]], [[Індонезія]], [[Нігерія]] та ін.) для отримання цінної харчової і технічної [[пальмова олія|олії]].

== Ботанічний опис ==

=== Морфологія ===
[[Файл:Elaeis guineensis - Köhler–s Medizinal-Pflanzen-056.jpg|thumb|260px|right|Олійна пальма]]
У дикорослому вигляді олійна пальма являє собою дерево висотою до 20-30 м, в культурі вона рідко буває вище 10-15 метрів. Стовбур з'являється лише на четвертий-шостий рік життя, а під пологом лісу іноді тільки через 15-20 років<ref name=Svit/>. Діаметр стовбура у дорослого дерева сягає 25 см.

Коренева система потужна, але залягає зазвичай неглибоко. У дорослих рослин від основи стовбура відходять численні додаткові корені, у деяких екземплярів вони густо покривають стовбур до висоти 1 м.

Листя великі, перисті, довжиною до 6-7 м. У кроні дорослої рослини їх 20-40 штук, причому до 20-25 листя щорічно відмирає, замінюючись новими. На черешках листя є великі буруваті шипи.

[[Суцвіття]] великі (довжиною до 70 [[сантиметр|см]]), розташовані в пазухах листків. Зазвичай чоловічі та жіночі суцвіття утворюються на одній рослині, хоча зрідка зустрічаються і дводомні рослини. Іноді в одному суцвітті можна виявити квітки обох статей, частіше це буває у молодих пальм<ref name=Svit/>. Чоловіче суцвіття містить до 150 тисяч квіток і виробляє величезну кількість пилку: до 1 [[мільярд|млрд]] пилкових зерен з одного суцвіття.

Вісь жіночого суцвіття значно товщі, ніж у чоловічого. На ньому розвивається до 600—800 плодів, загальна маса плодової кисті 10-30 кг, іноді й більше. У рік на одній рослині утворюється 3-6, іноді до 10 таких кистей.

[[Плід]] олійної пальми — проста кістянка величиною із сливу (3-5 см завдовжки), масою в середньому 6-8 [[грам]]ів. Забарвлення шкаралупи зазвичай помаранчева, хоча зустрічаються рослини з фіолетовими і чорними плодами<ref>Vaughan JG, Geissler CA The New Oxford Book of Food Plants — New York: Oxford University Press, 1997. — P. 26. — ISBN 978-0-19-954946-7. (Англ.).</ref>

=== Екологія ===
Дикорослі пальми зацвітають і дають плоди лише на 10-20-й рік життя, в культурі рослини починають плодоносити на 3-4-й рік після посадки. Максимальної урожайності досягає у віці 15-18 років, всього ж термін життя цієї рослини становить 80-120 років.<ref name=":1">Жуковський П. М. Культурні рослини і їх родичі — Видання 3-тє, перераб. і доп .. — Л. : Видавництво «Колос», 1971. — С. 380—382.</ref>

Олійна пальма росте в жаркому і вологому кліматі екваторіальному, оптимальна середня річна температура для цієї рослини становить 24-28 . Оптимальне річна кількість опадів: 1500-3000 мм.

Вона також дуже світлолюбна, розвиток значно затримується і врожайність падає в умовах навіть незначного затінення. Як показали спостереження, в дощовий сезон, при недостатньому сонячному освітленні утворюється більше чоловічих суцвіть, а інтенсивне освітлення сприяє появі жіночих суцвіть.

До [[ґрунт]]ів олійна пальма досить невимоглива і може рости майже на будь-яких типах ґрунтів тропічної зони.<ref name=Svit/>

=== Класифікація за будовою плодів ===
За будовою плоду прийнято поділяти все розмаїття форм олійних пальм на 3 типи:

* «Дура» (лат. dura) — Плоди з товстою (до 8 мм) шкаралупою ядра. Шар [[М'якоть|м'якоті]] околоплодника тонкий, становить 30-45 % від маси плоду, ядро — 10-15 %. До цього типу належить більшість як дикоростучих, так і культурних пальм в західній Африці.
* «Тенере» (лат. tenera) — З тонкою шкаралупою і добре розвиненою м'якоттю околоплодника (до 80 % від маси плоду). Вихід олії з плодів цього типу набагато вище.
* «Пісіфера» (лат. pisifera) — В плодах у цього типу відсутня ендокарпій, а часто і насіння. Плоди дрібні (до 5 г) і маса кисті менше ніж у перерахованих вище типів, тому для комерційного вирощування цей тип не представляє великого інтересу, однак використовується в селекції<ref>Vaughan JG, Geissler CA The New Oxford Book of Food Plants — New York: Oxford University Press, 1997. — P. 26. — ISBN 978-0-19-954946-7. (Англ.)</ref>.

== Застосування ==
З плодів олійної пальми одержують два типи олії:

* М'якоть околоплодника містить 22-70 % жирної олії ([[пальмова олія]]). Вона оранжево-жовтого кольору, містить багато каротиноїдів, твердне при кімнатній температурі. Використовується у виробництві мила, свічок, маргарину.
* В насінні міститься до 30 % так званої «ядропальмової олії». Вона майже безбарвна, має горіховий присмак і вважається одною з найкращих рослинних олій. Використовується як харчова, у кулінарній промисловості, виробництві маргарину, в медицині — як основи мазей і супозиторіїв<ref name=Svit/>.

Солодкий сік, одержуваний з надрізів на черешках суцвіть, використовують для пиття в свіжому вигляді, а також зброджують для отримання алкогольного напою. З однієї рослини за добу можна отримати близько 4 літрів соку<ref name=":1"/>.

== Культивація ==
Олія з плодів цієї рослини виготовляли з давніх часів. Глечик зі слідами пальмової олії був виявлений при археологічних розкопках африканських могильників, що відносяться до третього тисячоліття до н. е.. Однак обробляти її в промислових масштабах почали лише в XX столітті, коли олією з її плодів зацікавились компанії, що виробляють маргарин і мило. У 1911 році було розпочато широкомасштабне розведення олійної пальми в Індонезії, а в 1919 році — в Малайзії. Також були значно розширені площі, зайняті олійної пальмою в країнах Африки. Зараз олійна пальма стала однією з провідних олійних культур у світі. У 1988 році світове виробництво олії з плодів олійної пальми становила 9,1 млн тонн<ref name=Svit/> і з кожним роком воно все збільшується.

Олійну пальму розмножують насінням. Для стимуляції проростання насіння їх піддають дії підвищеної (37-40) температури. Після проростання насіння висівають в розплідники. З одного гектара розплідника отримують до 20 тисяч саджанців, цього достатньо для посадки 60-130 гектарів промислових плантацій.

Також для комерційного отримання саджанців активно застосовують технології [[Мікроклональне розмноження рослин|мікроклонального розмноження]] в умовах ''[[in vitro]]''<ref>International Horticultural Congress (</ref>

Підвищення врожайності домагаються введенням сучасних інтенсивних технологій обробітку замість застарілих, що використовуються з давніх часів місцевим населенням в Африці, а також виведенням нових, більш врожайних і дають більший вихід олії гібридів і сортів олійної пальми.

== Синоніми ==
* ''Elaeis dybowskii'' Hua
* ''Elaeis guineensis'' var. albescens
* ''Elaeis guineensis'' f. androgyna
* ''Elaeis guineensis'' var. angulosa
* ''Elaeis guineensis'' f. caryolitica
* ''Elaeis guineensis'' var. ceredia
* ''Elaeis guineensis'' var. compressa
* ''Elaeis guineensis'' f. dioica
* ''Elaeis guineensis'' f. dura
* ''Elaeis guineensis'' f. fatua
* ''Elaeis guineensis'' var. gracilinux
* ''Elaeis guineensis'' var. idolatrica
* ''Elaeis guineensis'' var. intermedia
* ''Elaeis guineensis'' var. leucocarpa
* ''Elaeis guineensis'' var. macrocarpa
* ''Elaeis guineensis'' var. macrocarya
* ''Elaeis guineensis'' var. macrophylla
* ''Elaeis guineensis'' var. macrosperma
* ''Elaeis guineensis'' var. madagascariensis
* ''Elaeis guineensis'' var. microsperma
* ''Elaeis guineensis'' subsp. nigrescens
* ''Elaeis guineensis'' var. pisifera
* ''Elaeis guineensis'' f. ramosa
* ''Elaeis guineensis'' var. repanda
* ''Elaeis guineensis'' var. rostrata
* ''Elaeis guineensis'' f. semidura
* ''Elaeis guineensis'' var. sempernigra
* ''Elaeis guineensis'' var. spectabilis
* ''Elaeis guineensis'' f. tenera
* ''Elaeis guineensis'' subsp. virescens
* ''Elaeis macrophylla'' A.Chev.
* ''Elaeis madagascariensis'' ([[Jum.]] & H.Perrier) [[Becc.]]
* ''Elaeis melanococca'' [[Йозеф Гертнер|Gaertn.]] (synonym)
* ''Elaeis melanococca'' var. semicircularis
* ''Elaeis nigrescens'' (A.Chev.) Prain
* ''Elaeis virescens'' (A.Chev.) Prain
* ''Palma oleosa'' Mill.

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name=Svit>Світ культурних рослин. Довідник / Баранов В. Д., Устименко Г. В. — М .: Думка, 1994. — С. 363–367.</ref>
}}

== Корисні посилання ==
Про олійну пальму на сайтах:
* ''[http://www.netafim.com.ua/crop/oil-palm Вирощування на сайті '''www.netafim.com.ua''']''
* ''[http://vseslova.com.ua/word/Олійна_пальма-62388u Значення слова на сайті '''vseslova.com.ua''']''

== Література ==
* Африка: Энциклопедический словарь. В 2 т. Т. 2. / Гл. ред. А. Г. Громыко. Ред. коллегия: М. В. Васев, А. М. Васильев, Н. И. Гаврилов и др. — М. : Сов. энциклопедия, 1987. — 671 с. (с. 165—166)
* Биологический энциклопедический словарь / Гл. ред. А. Г. Гиляров. Ред. коллегия: В. .Е Соколов, А. Л. Тахтаджян, А. В. Яблоков и др. — М. : Сов. энциклопедия, 1986. — 831 с. (с. 343)
* Вульф Е. В., Малєєва О. Ф. Світові ресурси корисних рослин — Л. : Изд. Наука, 1969.

{{Commonscat|Elaeis guineensis}}
{{ботаніка-доробити}}
{{Портали|Ботаніка|Біологія}}
{{Authority control}}
{{Taxonbar|from=Q165403}}

[[Категорія:Пальмові]]
[[Категорія:Флора Західної Африки]]
[[Категорія:Олійні культури]]
[[Категорія:Рослини, описані 1763]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Найменший ризик (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Однодольні (Monocotyledon)
Комелініди (Commelinids)

Порядок: Пальмоцвіті (Arecales)

Родина: Пальмові (Arecaceae)

Рід: Elaeis

Вид: Олійна пальма (E. guineensis)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Elaeis guineensis · Jacq.


text:
# Квартет Арі Роланда
Квартет Арі Роланда (англ. Ari Roland Quartet) — американський джазовий квартет із Нью-Йорка.
Колектив складається з Арі Роланда (контрабас), Заїда Нассера (альт-саксофон), Паскуале Грассо (гітара), Кіта Балла (барабан)
Квартет грає класичний джаз, що є типовим для 30-50-х років ХХ сторіччя — так званої золотої ери джазу. До репертуару колективу входять твори таких легенд, як Чарлі Паркер, Діззі Гілєспі, Біллі Холідей і оригінальні композиції.
Квартет гастролює по світу.

## В Україні
Наприкінці 2013 року за сприяння посольства США в Україні, українських фондів та підприємців Квартет Арі Роланда гастролював в Україні.
Зокрема, 3 грудня 2013 р. в актовій залі Вінницької дитячої школи мистецтв відбулась творча зустріч квартету Арі Роланда (США) з вихованцями мистецьких шкіл м. Вінниці та любителями джазової музики. Колектив виконав оригінальні джазові композиції, а також з квартетом звучав чарівний голос американської співачки Яали Баллін.

wikiname: ukwiki

title: Квартет Арі Роланда

in_language: uk

wikitext:
{{Без джерел|дата=червень 2024}}
{{Музичний колектив
|Фото=Ari Roland Jazz Quartet.JPG}}
'''Квартет Арі Роланда''' ({{lang-en|Ari Roland Quartet}}) — американський джазовий квартет із Нью-Йорка.

Колектив складається з Арі Роланда ([[контрабас]]), Заїда Нассера ([[Саксофон-альт|альт-саксофон]]), Паскуале Грассо (гітара), Кіта Балла (барабан)

Квартет грає класичний джаз, що є типовим для 30-50-х років ХХ сторіччя — так званої золотої ери джазу. До репертуару колективу входять твори таких легенд, як Чарлі Паркер, Діззі Гілєспі, Біллі Холідей і оригінальні композиції.

Квартет гастролює по світу.

== В Україні ==

Наприкінці 2013 року за сприяння посольства США в Україні, українських фондів та підприємців Квартет Арі Роланда гастролював в Україні.

Зокрема, 3 грудня 2013 р. в актовій залі Вінницької дитячої школи мистецтв відбулась творча зустріч квартету Арі Роланда (США) з вихованцями мистецьких шкіл м. Вінниці та любителями джазової музики. Колектив виконав оригінальні джазові композиції, а також з квартетом звучав чарівний голос американської співачки Яали Баллін.

{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Джазові колективи|А]]


text:
# Коронавірусна хвороба 2019 у Сомаліленді
Епідемія коронавірусної хвороби 2019 у Сомаліленді — це поширення пандемії коронавірусної хвороби 2019 на територію самопроголошеної республіки Сомаліленд, що є частиною Сомалі. Перший випадок хвороби у самопроголошеній республіці зареєстровано 31 березня 2020 року. Станом на 16 серпня 2021 року в Сомаліленді було зареєстровано 4703 випадків хвороби та 319 смертей, проведено 68206 тестувань на коронавірус.

## Передумови
Сомаліленд — невизнана країна на Африканському розі. Його дипломатична ізоляція ускладнила економічний розвиток самопроголошеної республіки та спричинила відставання системи охорони здоров'я. Проте, незважаючи на це, у Сомаліленді успішно застосовано активний підхід до боротьби з поширенням хвороби. Після того, як Всесвітня організація охорони здоров'я оголосила COVID-19 глобальною надзвичайною ситуацією у галузі охорони здоров'я, уряд Сомаліленду створив національну робочу групу для координації зусиль щодо раннього виявлення, нагляду, передачі інформації про можливе інфікування та контролю за поширенням інфекції. Окрім того, президент, міністр релігійних справ та міністр освіти спільно працювали над розробкою заходів боротьби з поширенням хвороби. Релігійні діячі використовували п'ятничні проповіді для поширення інформації про хворобу. Перехресне співробітництво було ключовим для стримування місцевого поширення інфекції та забезпечення єдиної реакції на епідемію хвороби. Заходи Сомаліленду для подолання епідемії також служать зразком не тільки для Африканського Рогу, але й для Близького Сходу. Зокрема, в Ірані та Іраку відсутність координації з релігійними діячами спричинила широке поширення коронавірусної хвороби. У Сомаліленді такого явища не було. Спостерігається нестача ліжок інтенсивної терапії та іншого медичного обладнання. Проте Всесвітня організація охорони здоров'я співпрацює з урядом Сомаліленду.

## Хронологія
31 березня міністр охорони здоров'я Сомаліленду підтвердив, що виявлено перші 2 випадки коронавірусної хвороби в Сомаліленді. Ці дві особи були серед 3 зареєстрованих підозр на хворобу, які знаходились у карантині, а їх біоматеріал було відправлено за кордон для тестування.
Зареєстровано непідтверджені розповіді сільських жителів про грипоподібну хворобу, яка буцімто циркулювала в Сомаліленді з кінця березня 2020 року, подібної якої жителі цієї місцевості ніколи раніше не спостерігали; проте оповідачі заявили, що смертельних випадків цієї хвороби не було.
Президент Сомаліленду Муза Біхі Абді дав розпорядження генеральному прокурору звільнити 574 ув'язнених на всій території Сомаліленду.
Перші 5 підтверджених випадків коронавірусної хвороби були зареєстровані до 20 квітня. Наступного тижня був підтверджений ще один випадок хвороби.
До 18 травня було зареєстровано 121 випадок хвороби та 9 смертей. За 10 днів загальна кількість випадків зросла до 225, а кількість смертей зросла до 16.
До середини вересня в Сомаліленді було зареєстровано 934 випадки хвороби та 31 смерть. На 25 жовтня було зареєстровано 1077 випадків хвороби та 36 смертей.
На 15 грудня в Сомаліленді було зареєстровано понад 1200 випадків хвороби та 42 смерті.
На 8 лютого 2021 року в Сомаліленді було зареєстровано 1430 випадків хвороби.

## Заходи боротьби з поширенням хвороби
Міністр охорони здоров'я Сомаліленду Омар Алі Абділлахі створив національну робочу групу для боротьби з поширенням коронавірусної хвороби. Школи та офісні компанії на всій території Сомаліленду були закриті, заборонені громадські заходи та зібрання, а транспортне сполучення та поїздки обмежені. З 19 березня 2020 року вступили в дію спеціальні карантинні настанови, видані урядом Сомаліленду терміном на один місяць. Установи, де проводили жування ката наказано закрити, видано також спеціальні вказівки щодо роботи мечетей. Початкове рішення уряду закрити мечеті на чотири тижні було скасовано після тиску релігійних лідерів. Заборонено транспортне сполучення та прибуття осіб з Китаю, Ірану, Італії, Франції, Кенії, Сомалі, Південної Кореї та Іспанії. Проте авіасполучення з Ефіопією підтримувалось через міжнародний аеропорт Егал у Харгейсі, оскільки це залишилось єдиним зв'язком Сомаліленду з рештою світу.
У квітні 2020 року муніципалітет Харгейси виселив 289 домогосподарств з ринку Гобанімо та району 26 червня для забезпечення заходів соціального дистанціювання в перенаселених районах.
20 травня 2020 року міністерство освіти і науки Сомаліленду повідомило, що іспити для учнів від 1 до 11 класів будуть скасовані, натомість їх успішність оцінюватимуть за результатами останніх трьох семестрів, проте остаточне закінчення навчання в середніх школах відбуватиметься у липні 2020 року, як було заплановано раніше, із проведенням необхідних профілактичних заходів.
Міністерство охорони здоров'я Сомаліленду вжило заходів для проведення просвітницьких заходів для населення щодо інформування про пандемію коронавірусної хвороби.
Президент Сомаліленду Муза Біхі Абді помилував 574 ув'язнених і наказав їх звільнити для запобігання поширення коронавірусної хвороби у в'язницях.
31 січня 2022 року Сомаліленд отримав від Тайваню 150 тисяч доз вакцини MVC проти COVID-19.

## Оцінка заходів
Американський історик Майкл Рубін високо оцінив ефективність боротьби з коронавірусною хворобою в Сомаліленді, незважаючи на його дипломатичну ізоляцію та відсутність міжнародної допомоги, зробивши порівняння з боротьбою з епідемією COVID-19 на Тайвані.

wikitext:
{{Пандемія
| name            = Коронавірусна хвороба 2019 у Сомаліленді
| map1            = COVID-19 per capita cases map of Somaliland.svg
| legend1         = Карта випадків COVID-19 на душу населення в Сомаліленді
| map2            = COVID-19 outbreak total deaths per capita in Somaliland.svg
| legend2         = Кількість смертей від COVID-19 на душу населення в Сомаліленді
| map3            =
| legend3         =
| disease         = [[COVID-19]]
| virus_strain    = [[SARS-CoV-2]]
| location        = {{SML}} ({{SOM}})
| first_case      =
| arrival_date    = 31 березня 2020
| origin          = [[Ухань]], [[Хубей]], [[КНР]]
| confirmed_cases = 3,946
| suspected_cases =
| recovery_cases = 2,781
| deaths = 247
| active_cases =
| total_ili       =
| website         = [https://somalilandcovid19.com/]
}}

'''Епідемія коронавірусної хвороби 2019 у Сомаліленді''' — це поширення [[Пандемія коронавірусної хвороби 2019|пандемії коронавірусної хвороби 2019]] на територію самопроголошеної республіки [[Сомаліленд]], що є частиною [[Коронавірусна хвороба 2019 у Сомалі|Сомалі]]. Перший випадок хвороби у самопроголошеній республіці зареєстровано 31 березня 2020 року. Станом на 16 серпня 2021 року в Сомаліленді було зареєстровано 4703 випадків хвороби та 319 смертей, проведено 68206 тестувань на коронавірус.<ref>{{cite web |title=Ministry of Health Development Somaliland |url=https://twitter.com/SomalilandMoHD |accessdate=17 серпня 2021}} {{ref-en}}</ref>

== Передумови ==
Сомаліленд — невизнана країна на [[Африканський ріг|Африканському розі]]. Його дипломатична ізоляція ускладнила економічний розвиток самопроголошеної республіки та спричинила відставання системи охорони здоров'я. Проте, незважаючи на це, у Сомаліленді успішно застосовано активний підхід до боротьби з поширенням хвороби. Після того, як [[Всесвітня організація охорони здоров'я]] оголосила COVID-19 глобальною надзвичайною ситуацією у галузі охорони здоров'я, уряд Сомаліленду створив національну робочу групу для координації зусиль щодо раннього виявлення, нагляду, передачі інформації про можливе інфікування та контролю за поширенням інфекції. Окрім того, президент, міністр релігійних справ та міністр освіти спільно працювали над розробкою заходів боротьби з поширенням хвороби. Релігійні діячі використовували [[Джума-намаз|п'ятничні проповіді]] для поширення інформації про хворобу. Перехресне співробітництво було ключовим для стримування місцевого поширення інфекції та забезпечення єдиної реакції на епідемію хвороби. Заходи Сомаліленду для подолання епідемії також служать зразком не тільки для Африканського Рогу, але й для [[Близький Схід|Близького Сходу]]. Зокрема, в [[Іран]]і та [[Ірак]]у відсутність координації з релігійними діячами спричинила широке поширення коронавірусної хвороби. У Сомаліленді такого явища не було. Спостерігається нестача ліжок інтенсивної терапії та іншого медичного обладнання. Проте [[Всесвітня організація охорони здоров'я]] співпрацює з урядом Сомаліленду.<ref name="UNPO Somaliland strives alone">{{cite news |title=UNPO: Coronavirus: Somaliland strives alone |url=https://unpo.org/article/21796 |accessdate=6 квітня 2020 |work=unpo.org |archive-date=6 квітня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200406132036/https://unpo.org/article/21796 }} {{ref-en}}</ref>

== Хронологія ==
31 березня міністр охорони здоров'я Сомаліленду підтвердив, що виявлено перші 2 випадки коронавірусної хвороби в Сомаліленді<ref>{{cite news|title=Somaliland Confirms 2 Covid-19 Cases|url=https://menafn.com/1099945609/Somaliland-Confirms-2-Covid-19-Cases|accessdate=31 березня 2020|lang=en|work=MENAFN|archive-date=5 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200405192716/https://menafn.com/1099945609/Somaliland-Confirms-2-Covid-19-Cases}}</ref>. Ці дві особи були серед 3 зареєстрованих підозр на хворобу, які знаходились у карантині, а їх біоматеріал було відправлено за кордон для тестування.<ref name="dwn">{{cite news|title=Dawladda Somaliland oo Shaacisay laba qof oo laga helay Cudurka Covid-19|url=https://wargeyskadawan.com/2020/03/31/dawladda-somaliland-oo-shaacisay-laba-qof-oo-laga-helay-cudurka-covid-19|accessdate=31 березня 2020|lang=so|work=Wargeyska Dawan|archive-date=5 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200405192719/https://wargeyskadawan.com/2020/03/31/dawladda-somaliland-oo-shaacisay-laba-qof-oo-laga-helay-cudurka-covid-19}}</ref>

Зареєстровано непідтверджені розповіді сільських жителів про [[грип]]оподібну хворобу, яка буцімто циркулювала в Сомаліленді з кінця березня 2020 року, подібної якої жителі цієї місцевості ніколи раніше не спостерігали; проте оповідачі заявили, що смертельних випадків цієї хвороби не було.

Президент Сомаліленду Муза Біхі Абді дав розпорядження генеральному прокурору звільнити 574 ув'язнених на всій території Сомаліленду.<ref>{{Cite web|url=https://www.aa.com.tr/en/africa/covid-19-somaliland-releases-574-prisoners-/1788051|title=COVID-19: Somaliland releases 574 prisoners|date=1 квітня 2020|accessdate=2020-04-03|lang=en|website=AA|archive-date=6 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200406132447/https://www.aa.com.tr/en/africa/covid-19-somaliland-releases-574-prisoners-/1788051}}</ref>

Перші 5 підтверджених випадків коронавірусної хвороби були зареєстровані до 20 квітня.<ref>{{cite web|title=Somalia: COVID-19 impact update 2|url=https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/COVID%20-19%20IMPACT%20UPDATE%20No.2_final%20eo.pdf|publisher=OCHA|accessdate=23 січня 2021|page=1|date=20 квітня 2020|archive-date=9 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210109182839/https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/COVID%20-19%20IMPACT%20UPDATE%20No.2_final%20eo.pdf}} {{ref-en}}</ref> Наступного тижня був підтверджений ще один випадок хвороби.<ref>{{cite web|title=Somalia: COVID-19 impact update 3|url=https://somalia.un.org/sites/default/files/2020-04/Somalia%20COVID%20-19%20Impact%20Update%203%20%20...pdf|publisher=OCHA|accessdate=23 січня 2021|page=1|date=26 квітня 2020|archive-date=30 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210130000915/https://somalia.un.org/sites/default/files/2020-04/Somalia%20COVID%20-19%20Impact%20Update%203%20%20...pdf}} {{ref-en}}</ref>

До 18 травня було зареєстровано 121 випадок хвороби та 9 смертей.<ref>{{cite web|title=Somalia: COVID-19 impact update 6|url=https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/COVID%20-19%20Impact%20Update%206%20-%20final.pdf|publisher=OCHA|accessdate=23 січня 2021|page=2|date=18 травня 2020|archive-date=22 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210522151444/https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/COVID%20-19%20Impact%20Update%206%20-%20final.pdf}} {{ref-en}}</ref> За 10 днів загальна кількість випадків зросла до 225, а кількість смертей зросла до 16.<ref>{{cite web|title=Somalia: COVID-19 impact update 7|url=https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/Impact%20Update%2026%20May%202020%20-%20publish.pdf|publisher=OCHA|accessdate=23 січня 2021|page=1|date=28 травня 2020|archive-date=29 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210129042559/https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/Impact%20Update%2026%20May%202020%20-%20publish.pdf}} {{ref-en}}</ref>

До середини вересня в Сомаліленді було зареєстровано 934 випадки хвороби та 31 смерть.<ref>{{cite web|title=Somalia: COVID-19 impact update 12|url=https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/Somalia%20OCHA%20COVID-19%20Update%2012%20-%20final%20eo.pdf|publisher=OCHA|accessdate=23 січня 2021|page=1|date=21 вересня 2020|archive-date=10 жовтня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201010210613/https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/Somalia%20OCHA%20COVID-19%20Update%2012%20-%20final%20eo.pdf}} {{ref-en}}</ref> На 25 жовтня було зареєстровано 1077 випадків хвороби та 36 смертей.<ref>{{cite web|title=Somalia: COVID-19 impact update 13|url=https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/COVID19%20Impact%20Update%20No.%2013_final.pdf|publisher=OCHA|accessdate=23 січня 2021|page=1|date=25 жовтня 2020|archive-date=22 січня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210122163155/https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/COVID19%20Impact%20Update%20No.%2013_final.pdf}} {{ref-en}}</ref>

На 15 грудня в Сомаліленді було зареєстровано понад 1200 випадків хвороби та 42 смерті.<ref>{{Cite web|url=https://www.globalcitizen.org/en/content/following-the-a-team-fatima-ismail/|title=Meet the doctor coordinating Somaliland’s COVID-19 response|date=22 грудня 2020|accessdate=2021-01-23|website=Global Citizen|last1=Habib|first1=Jacky|archive-date=22 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210422140830/https://www.globalcitizen.org/en/content/following-the-a-team-fatima-ismail/}} {{ref-en}}</ref>

На 8 лютого 2021 року в Сомаліленді було зареєстровано 1430 випадків хвороби.<ref>{{cite web|title=Is Somalia ignoring coronavirus pandemic?|url=https://www.aa.com.tr/en/africa/is-somalia-ignoring-coronavirus-pandemic/2138302|publisher=Anadolu Agency|accessdate=24 березня 2021|date=9 лютого 2021|last1=Dhaysane|first1=Mohammed|archive-date=10 березня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210310061500/https://www.aa.com.tr/en/africa/is-somalia-ignoring-coronavirus-pandemic/2138302}} {{ref-en}}</ref>

== Заходи боротьби з поширенням хвороби ==
Міністр охорони здоров'я Сомаліленду Омар Алі Абділлахі створив національну робочу групу для боротьби з поширенням коронавірусної хвороби.<ref name="UNPO Somaliland strives alone"/> Школи та офісні компанії на всій території Сомаліленду були закриті, заборонені громадські заходи та зібрання, а транспортне сполучення та поїздки обмежені. З 19 березня 2020 року вступили в дію спеціальні карантинні настанови, видані урядом Сомаліленду терміном на один місяць. Установи, де проводили жування [[Catha edulis|ката]] наказано закрити, видано також спеціальні вказівки щодо роботи мечетей.<ref>{{cite news |title=Somaliland: Country Goes on High Covid-19 Alert, Establishes Stringent Virus Preventive... |url=https://menafn.com/1099870188/Somaliland-Country-Goes-on-High-Covid-19-Alert-Establishes-Stringent-Virus-Preventive |accessdate=20 березня 2020 |work=menafn.com |archive-date=5 квітня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200405192722/https://menafn.com/1099870188/Somaliland-Country-Goes-on-High-Covid-19-Alert-Establishes-Stringent-Virus-Preventive }} {{ref-en}}</ref> Початкове рішення уряду закрити мечеті на чотири тижні було скасовано після тиску релігійних лідерів.<ref>[https://blogs.lse.ac.uk/crp/2020/04/23/somaliland-and-covid-19-emerging-issues-and-economic-impact/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210623064828/https://blogs.lse.ac.uk/crp/2020/04/23/somaliland-and-covid-19-emerging-issues-and-economic-impact/ |date=23 червня 2021 }} {{ref-en}}</ref> Заборонено транспортне сполучення та прибуття осіб з [[Китай|Китаю]], [[Іран]]у, [[Італія|Італії]], [[Франція|Франції]], [[Кенія|Кенії]], [[Сомалі]], [[Південна Корея|Південної Кореї]] та [[Іспанія|Іспанії]]. Проте авіасполучення з [[Ефіопія|Ефіопією]] підтримувалось через міжнародний аеропорт Егал у [[Харгейса|Харгейсі]], оскільки це залишилось єдиним зв'язком Сомаліленду з рештою світу.<ref>{{cite news |title=Somaliland: Why We Still Allow Flights by Ethiopian Airlines and Continued Khat... |url=https://menafn.com/1099969180/Somaliland-Why-We-Still-Allow-Flights-by-Ethiopian-Airlines-and-Continued-Khat |accessdate=6 квітня 2020 |work=menafn.com |archive-date=6 квітня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200406133200/https://menafn.com/1099969180/Somaliland-Why-We-Still-Allow-Flights-by-Ethiopian-Airlines-and-Continued-Khat }} {{ref-en}}</ref>

У квітні 2020 року муніципалітет Харгейси виселив 289 домогосподарств з ринку Гобанімо та району 26 червня для забезпечення заходів соціального дистанціювання в перенаселених районах.<ref name="reliefweb"/>

20 травня 2020 року міністерство освіти і науки Сомаліленду повідомило, що іспити для учнів від 1 до 11 класів будуть скасовані, натомість їх успішність оцінюватимуть за результатами останніх трьох семестрів, проте остаточне закінчення навчання в середніх школах відбуватиметься у липні 2020 року, як було заплановано раніше, із проведенням необхідних профілактичних заходів.<ref name="reliefweb">[https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/FGS%20FMS%20directives_Update%205%20final_eo%204.pdf Update final] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220301220305/https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/FGS%20FMS%20directives_Update%205%20final_eo%204.pdf |date=1 березня 2022 }} {{ref-en}}</ref>

Міністерство охорони здоров'я Сомаліленду вжило заходів для проведення просвітницьких заходів для населення щодо інформування про пандемію коронавірусної хвороби.<ref name="UNPO Somaliland strives alone"/>

Президент Сомаліленду Муза Біхі Абді помилував 574 ув'язнених і наказав їх звільнити для запобігання поширення коронавірусної хвороби у в'язницях.<ref>{{cite news |title=COVID-19: Somaliland releases 574 prisoners |url=https://www.aa.com.tr/en/africa/covid-19-somaliland-releases-574-prisoners-/1788051 |accessdate=6 квітня 2020 |work=www.aa.com.tr |archive-date=6 квітня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200406132447/https://www.aa.com.tr/en/africa/covid-19-somaliland-releases-574-prisoners-/1788051 }} {{ref-en}}</ref>

31 січня 2022 року Сомаліленд отримав від [[Тайвань|Тайваню]] 150 тисяч доз [[вакцина MVC проти COVID-19|вакцини MVC проти COVID-19]].<ref>{{cite news |title=Taiwan's donation of Medigen COVID-19 vaccines arrives in Somaliland|url=https://focustaiwan.tw/politics/202201310010}} {{ref-en}}</ref>

== Оцінка заходів ==
Американський історик Майкл Рубін високо оцінив ефективність боротьби з коронавірусною хворобою в Сомаліленді, незважаючи на його дипломатичну ізоляцію та відсутність міжнародної допомоги, зробивши порівняння з боротьбою з [[Коронавірусна хвороба 2019 на Тайвані|епідемією COVID-19 на Тайвані]].<ref>{{cite news |title=How Taiwan and Somaliland are managing COVID19 without international aid |url=https://www.busiweek.com/how-taiwan-and-somaliland-are-managing-covid19-without-international-aid/ |accessdate=15 травня 2020 |work=East African Business Week |date=28 квітня 2020 |archive-date=24 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200924152227/https://www.busiweek.com/how-taiwan-and-somaliland-are-managing-covid19-without-international-aid/ }} {{ref-en}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist|3}}

{{Пандемія коронавірусної хвороби 2019 у світі}}

[[Категорія:COVID-19 у Сомалі]]
[[Категорія:Сомаліленд]]
[[Категорія:Пандемія COVID-19 в Африці]]

Місце: Сомаліленд ( Сомалі)

Поява: 31 березня 2020

Походження: Ухань, Хубей, КНР


text:
# Бучинка (Нижньосілезьке воєводство)
Бучинка (пол. Buczynka, нім. Buchwäldchen) — село в Польщі, у гміні Любін Любінського повіту Нижньосілезького воєводства.
Населення — 50 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Легницького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 27      | 3                  | 18               | 6                    |
| Жінки    | 23      | 3                  | 10               | 10                   |
| Разом    | 50      | 6                  | 28               | 16                   |

title: Бучинка (Нижньосілезьке воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Бучинка
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Buczynka}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Нижньосілезьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Любінський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Любін (гміна){{!}}Любін
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 50
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 76
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = DLU
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0365196
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Бучинка''' ({{lang-pl|Buczynka}}, {{lang-de|Buchwäldchen}}) — село в Польщі, у [[Любін (гміна)|гміні Любін]] [[Любінський повіт|Любінського повіту]] [[Нижньосілезьке воєводство|Нижньосілезького воєводства]].
Населення — {{formatnum:50}} {{МНОЖИНА:50|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Легницьке воєводство|Легницького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=27 |ЧолПре=3 |ЧолПрац=18 |ЧолПост=6
|Жін=23 |ЖінПре=3 |ЖінПрац=10 |ЖінПост=10
|Разом=50 |РазомПре=6 |РазомПрац=28 |РазомПост=16
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Любін}}

[[Категорія:Села Любінського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Нижньосілезьке воєводство

Повіт: Любінський повіт

Гміна: Любін

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: DLU

OSM: ↑2808863 ·R (Ґміна Любін)


text:
# Петрогліфи Валькамоніки
Наскельний живопис Валькамоніки — пам'ятка світової спадщини ЮНЕСКО (з 1979 року) в Італії на території долини Валькамоніка (також Валь Камоніка) в південноальпійському регіоні провінції Ломбардія між провініціямі Брешія та Бергамо.
Тут знаходиться найбільше зібрання петрогліфів в Європі — всього близько 300 тисяч. Хоча назва долини походить від племені камунів, що проживали тут незадовго до приходу римлян, з ними пов'язана лише невелика частина петрогліфів: хронологічно вони належать до періоду від верхнього палеоліту (6000 р. до н. е.) до XIX століття н. е.
Повідомлення про виявлення петрогліфів першим опублікував наприкінці 1950-х років археолог Еммануель Анаті, який проводив розкопки у долині Валькамоніка.
| N° | Назва                                                | Муніципалітет                  | Координати                                                            | Петрогліфи |
| -- | ---------------------------------------------------- | ------------------------------ | --------------------------------------------------------------------- | ---------- |
| 1. | Національний парк петрогліфів Накуане                | Капо-ді-Понте                  | 46°01′32″ пн. ш. 10°20′57″ сх. д. / 46.02556° пн. ш. 10.34917° сх. д. |            |
| 2. | Національний археологічний парк Массі ді Чеммо       | Капо-ді-Понте                  | 46°01′52″ пн. ш. 10°20′20″ сх. д. / 46.03111° пн. ш. 10.33889° сх. д. |            |
| 3. | Археологічний парк міста Серадіна-Бедоліна           | Капо-ді-Понте                  | 46°02′00″ пн. ш. 10°20′29″ сх. д. / 46.03333° пн. ш. 10.34139° сх. д. |            |
| 4. | Археологічний парк Азініно-Анвоіа                    | Оссімо                         | 45°57′19″ пн. ш. 10°14′47″ сх. д. / 45.95528° пн. ш. 10.24639° сх. д. |            |
| 5. | Муніципальний парк кам'яних різьблених написів Луїне | Дарфо-Боаріо-Терме             | 45°53′20″ пн. ш. 10°10′46″ сх. д. / 45.88889° пн. ш. 10.17944° сх. д. |            |
| 6. | Муніципальні археологічний і гірничий парк Селлеро   | Селлеро                        | 46°03′26″ пн. ш. 10°20′29″ сх. д. / 46.05722° пн. ш. 10.34139° сх. д. |            |
| 7. | Археологічний парк міста Соніко                      | Соніко                         | 46°10′7″ пн. ш. 10°21′20″ сх. д. / 46.16861° пн. ш. 10.35556° сх. д.  |            |
| 8. | Заповідник Петрогліфи Чето, Чимберго та Паспардо     | Чето (Набро) Чимберго Паспардо | 46°01′6″ пн. ш. 10°21′10″ сх. д. / 46.01833° пн. ш. 10.35278° сх. д.  |            |

title: Петрогліфи Валькамоніки

wikitext:
{{Об'єкт Світової спадщини
 | назва               = Наскельні малюнки Валькамоніки
 | назва(офіційна-WHS) = ''Rock Drawings in Valcamonica''
 | зображення          = Scena_di_duello_R6_-_Foppe_-_Nadro_ (Foto_Luca_Giarelli).jpg
 | підпис зображення   = Petroglyphs in [[Nadro]]
 | країна              = {{ITA}}
 | тип                 = Культурний
 | критерії            = iii, vi
 | ID                  = 94
 | регіон ЮНЕСКО       = Європа і Північна Америка
 | рік                 = 1979
 | внесено зміни       =
 | під загрозою        =
 | карта розташування  =
 | підпис карти        =
 | lat_NS = N |lat_deg =46 |lat_min =01 |lat_sec =26
 | lon_EW = E |lon_deg =10 |lon_min =21 |lon_sec =00
 | region              = IT
 | CoordScale          =
}}

'''Наскельний живопис Валькамоніки''' — [[Світова спадщина ЮНЕСКО|пам'ятка світової спадщини ЮНЕСКО]] (з 1979 року) в Італії на території долини [[Валькамоніка]] (також '''Валь Камоніка''') в південноальпійському регіоні провінції [[Ломбардія]] між провініціямі [[Брешія (провінція)|Брешія]] та [[Бергамо (провінція)|Бергамо]].

Тут знаходиться найбільше зібрання [[петрогліф]]ів в Європі — всього близько 300 тисяч. Хоча назва долини походить від племені [[Камуни|камунів]], що проживали тут незадовго до приходу римлян, з ними пов'язана лише невелика частина петрогліфів: хронологічно вони належать до періоду від верхнього [[палеоліт]]у (6000 р. до н. е.) до XIX століття н. е.<ref name="arccam">[http://www.archeocamuni.it/approfondimenti.html Approfondimenti, schede e articoli sull'arte rupestre, l'archeologia romana e la storia medioevale della Valcamonica — Archeocamuni]</ref>

Повідомлення про виявлення петрогліфів першим опублікував наприкінці 1950-х років археолог [[Еммануель Анаті]], який проводив розкопки у долині Валькамоніка.
{|class="wikitable" width="75%"
! N°
! Назва
! Муніципалітет
! Координати
! Петрогліфи
|-
|1.
|[[:commons:category:Parco nazionale delle incisioni rupestri di Naquane|Національний парк петрогліфів Накуане]]
|[[Капо-ді-Понте]]
|{{coord|46|01|32|N|10|20|57|E}}
|<gallery>
File:Arte Rupestre Valcamonica Sacerdote.jpg
File:Scena del fabbro - Parco di Naquane R 35 - Capo di Ponte (Foto Luca Giarelli).jpg
</gallery>
|-
|2.
|[[:commons:category:Parco archeologico nazionale dei Massi di Cemmo|Національний археологічний парк Массі ді Чеммо]]
|[[Капо-ді-Понте]]
|{{coord|46|01|52|N|10|20|20|E}}
|<gallery>
File:Cemmo stone.jpg
File:Masso cemmo.jpg
</gallery>
|-
|3.
|[[:commons:category:Parco archeologico comunale di Seradina-Bedolina|Археологічний парк міста Серадіна-Бедоліна]]
|[[Капо-ді-Понте]]
|{{coord|46|02|00|N|10|20|29|E}}
|<gallery>
File:Scena_di_aratura_-_Seradina_R_12_-_Capo_di_Ponte_ (Foto_Luca_Giarelli).jpg
File:Composizione_geometrica_chiamata_mappa_di_Bedolina_-_Bedolina_R_1_-_Capo_di_Ponte_ (Foto_Luca_Giarelli).jpg
</gallery>
|-
|4.
|[[:commons:category:Parco archeologico di Asinino-Anvòia|Археологічний парк Азініно-Анвоіа]]
|[[Оссімо]]
|{{coord|45|57|19|N|10|14|47|E}}
|<gallery>
File:Area di Anvòia - Parco archeologico di Asinino-Anvòia - Ossimo (Foto Luca Giarelli).jpg
File:Ossimo anvoia1.jpg
</gallery>
|-
|5.
|[[:commons:category:Parco comunale delle incisioni rupestri di Luine|Муніципальний парк кам'яних різьблених написів Луїне]]
|[[Дарфо-Боаріо-Терме]]
|{{coord|45|53|20|N|10|10|46|E}}
|<gallery>
File:Cervide R 34 - Luine - Darfo Boario Terme (Foto Luca Giarelli).jpg
File:Rose Camune R 101 - Luine - Darfo Boario Terme (Foto Luca Giarelli).jpg
</gallery>
|-
|6.
|[[:commons:category:Parco comunale archeologico e minerario di Sellero|Муніципальні археологічний і гірничий парк Селлеро]]
|[[Селлеро]]
|{{coord|46|03|26|N|10|20|29|E}}
|<gallery>
File:Viandante R2-3 - Carpene - Sellero (Foto Luca Giarelli).jpg
File:Rosa camuna R2-3 - Carpene - Sellero (Foto Luca Giarelli).jpg
</gallery>
|-
|7.
|[[:commons:category:Parco archeologico comunale di Sonico|Археологічний парк міста Соніко]]
|[[Соніко]]
|{{coord|46|10|7|N|10|21|20|E}}
|<gallery>
File:Roccia al Coren de le fate - Sonico (Foto Luca Giarelli).jpg
File:Sonico idolo.jpg
</gallery>
|-
|8.
|[[:commons:category:Riserva naturale Incisioni rupestri di Ceto, Cimbergo e Paspardo|Заповідник Петрогліфи Чето, Чимберго та Паспардо]]
|[[Чето]] ([[Набро]])
 [[Чимберго]]
 [[Паспардо]]
|{{coord|46|01|6|N|10|21|10|E}}
|<gallery>
File:Incisione di uccello rapace - Foppe R 5 - Nadro (Foto Luca Giarelli).jpg
File:Campanine spietro.jpg
</gallery>
|}

== Див. також ==
* [[Петрогліфи Гямігаї]]

== Примітки ==
{{примітки}}
{{Світова спадщина в Італії}}
[[Категорія:Археологічні пам'ятки Італії]]
[[Категорія:Європа кам'яної доби]]
[[Категорія:Пам'ятки бронзової доби Європи]]
[[Категорія:Європа залізної доби]]
[[Категорія:Петрогліфи|Валькамоніка]]
[[Категорія:Історія Ломбардії]]
[[Категорія:Світова спадщина в Італії]]
[[Категорія:Бронзова доба Італії]]

title: Rock Drawings in Valcamonica

Rock Drawings in Valcamonica: Світова спадщина

Країна: Італія

Тип: Культурний

Критерії: iii, vi

Регіон: Європа і Північна Америка


text:
# Владимирово (община Берово)
Владими́рово (мак. Владимирово) — село у Північній Македонії, яке входить до общини Берово, що в Східному регіоні країни.
Громада складається з — 861 особа (перепис 2002): 859 македонців і 2 серби. Село розкинулося в гірській місцевості (середні висоти — 879 метрів) в історико-географічній області Мелешево.

title: Владимирово (община Берово)

wikitext:
{{Населений пункт Північної Македонії
| тип                    = село
| назва                  = Владимирово
| місцева назва          = {{lang-mk|Владимирово}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             = Викиекспедиција Малешевија (178).jpg
| зображення_розмір      = <!--300px -->
| зображення_підпис      =
| розташування           =
| опис розташування      =
| mapx                   =
| mapy                   =
| marksize               =
| регіон                 = [[Східний регіон (Македонія)|Східний]]
| община                 = [[Берово (община)|Берово]]
| засноване              =
| перша згадка           =
| агломерація            =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 861 особа (перепис [[2002]]{{MKD-census2002}})
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
| координати             = {{coord|41|42|36|N|22|47|34|E|scale:100000|display=inline,title}}
|lat=
|long=
|lat_dir=N | lat_deg= 41 | lat_min= 42
           | lat_sec= 36
|lon_dir=E | lon_deg= 22 | lon_min= 47
           | lon_sec= 34
| висота                 = 879
| водойма                =
| станція                =
| відстань               =
| залізниця к            =
| ref-залізниця к        =
| автошлях к             =
| ref-автошлях к         =
| фізична к              =
| ref-фізична к          =
| залізниця с            =
| фізична с              =
| автошлях с             =
| етнікон                =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| ремарки                =
}}

'''Владими́рово''' ({{lang-mk|Владимирово}}) — [[село]] у [[республіка Македонія|Північній Македонії]], яке входить до общини [[Берово (община)|Берово]], що в [[Східний регіон (Македонія)|Східному регіоні]] країни.

Громада складається з — 861 особа ''(перепис [[2002]])'': 859 македонців і 2 серби. Село розкинулося в гірській місцевості ''(середні висоти — 879 метрів)'' в історико-географічній області Мелешево.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.wikimapia.org/#lat=41.71&lon=22.792778&z=12&l=37&m=b wikimapia.org] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200526014118/http://wikimapia.org/#lat=41.71&lon=22.792778&z=12&l=37&m=b |date=26 травня 2020 }}

{{Берово (община)}}

{{македонія-доробити}}

[[Категорія:Населені пункти общини Берово]]

title: Основні дані

Країна: Північна Македонія

Регіон: Східний

Община: Берово

Населення: 861 особа (перепис 2002)

title: Карта

Карта: Владимирово


text:
# Поліметалічні руди
Поліметалічні руди (англ. complex ores; нім. polymetallische Erze n pl, Komplexerze n pl; рос. полиметаллические руды) — природні комплексні мінеральні утворення, які містять низку хімічних елементів, серед яких найціннішими компонентами є свинець і цинк, супутніми — мідь, срібло, золото, олово, стибій, бісмут, іноді індій, ґалій та ін. Вміст цінних компонентів від декількох % до 10 %. Основні мінерали поліметалічних руд: галеніт, сфалерит, халькопірит, пірит, каситерит.
Основні родовища поліметалічних руд мають гідротермальне походження. Залежно від концентрації рудних мінералів розрізняють суцільні та вкраплені руди. Рудні тіла полиметалевих руд мають різні розміри (від декількох м до км), морфологію (пласто- і лінзоподібні поклади, штоки, жили, гнізда, складні трубоподібні тіла), умови залягання (пологі, круті тощо).
Приклади родовищ поліметалічних руд: Пайн-Пойнт та Салліван (Канада), Брокен-Гілл (Австралія). В Україні поліметалічні руди знайдено на Донбасі, в Закарпатті та Передкарпатті.

title: Поліметалічні руди

wikitext:
{{redirect|Поліметал}}

'''Поліметалічні руди''' ({{lang-en|complex ores}}; {{lang-de|polymetallische Erze n pl, Komplexerze n pl}}; {{lang-ru|полиметаллические руды}}) — природні комплексні мінеральні утворення, які містять низку хімічних елементів, серед яких найціннішими компонентами є [[свинець]] і [[цинк]], супутніми — [[мідь]], [[срібло]], [[золото]], [[олово]], [[стибій]], [[бісмут]], іноді [[індій]], [[ґалій]] та ін. Вміст цінних компонентів від декількох % до 10 %. Основні мінерали поліметалічних руд: [[галеніт]], [[сфалерит]], [[халькопірит]], [[пірит]], [[каситерит]].

Основні родовища поліметалічних руд мають гідротермальне походження. Залежно від концентрації рудних мінералів розрізняють суцільні та вкраплені руди. Рудні тіла полиметалевих руд мають різні розміри (від декількох ''м'' до ''км''), морфологію (пласто- і лінзоподібні поклади, штоки, жили, гнізда, складні трубоподібні тіла), умови залягання (пологі, круті тощо).

'''Приклади родовищ поліметалічних руд:''' [[Пайн-Пойнт]] та [[Салліван]] ([[Канада]]), [[Брокен-Гілл]] ([[Австралія]]). В Україні поліметалічні руди знайдено на [[Донбас]]і, в [[Закарпаття|Закарпатті]] та [[Передкарпаття|Передкарпатті]].

== Див. також ==

* [[свинцево-цинкові руди]]

* [[ресурси і запаси свинцю]]

* [[Ресурси і запаси цинку]]
* [[Флотація свинцевих поліметалічних руд|Флотація свинцевих поліметалевих руд]]

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}
* [https://pubs.usgs.gov/periodicals/mcs2020/mcs2020.pdf U.S. Geological Survey, 2020, Mineral commodity summaries 2020: U.S. Geological Survey, 200 p.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200807012725/https://pubs.usgs.gov/periodicals/mcs2020/mcs2020.pdf |date=7 серпня 2020 }}, https://doi.org/10.3133/mcs2020.
[[Категорія:Руди]]


text:
# Суперкубок Ісландії з футболу 1976
Суперкубок Ісландії з футболу 1976 — 8-й розіграш турніру. Матчі відбувалися навесні 1976 року між трьома найсильнішими командами Ісландії сезону 1975. Суперкубок Ісландії вдруге поспіль здобув «Кеплавік».
| Володар Суперкубка Ісландії 1976 |
| -------------------------------- |
|                                  |
| Кеплавік П'ятий титул            |

## Формат
У турнірі взяли участь три найкращі команди Ісландії сезону 1975:
- Чемпіон Ісландії  — «Акранес»
- Віце-чемпіон Ісландії — «Фрам»
- Володар Кубка Ісландії — «Кеплавік»

## Турнірна таблиця
| М  | Команда  | І | В | Н | П | МЗ | МП | РМ | О |
| -- | -------- | - | - | - | - | -- | -- | -- | - |
| 1. | Кеплавік | 4 | 2 | 1 | 1 | 4  | 3  | +1 | 5 |
| 2. | Акранес  | 4 | 2 | 0 | 2 | 5  | 4  | +1 | 4 |
| 3. | Фрам     | 4 | 1 | 1 | 2 | 4  | 6  | −2 | 3 |

## Результати
| Команда  | КЕП | ФРА | АКР |
| -------- | --- | --- | --- |
| Кеплавік |     | 1:1 | 1:0 |
| Фрам     | 2:0 |     | 1:4 |
| Акранес  | 0:2 | 1:0 |     |

title: Суперкубок Ісландії з футболу 1976

wikitext:
{{Національний чемпіонат
|турнір=Суперкубок Ісландії 1976
|лого =
|підпис =
|час = 13 березня - 24 квітня 1976
|учасників = 3
|чемпіон = [[Кеплавік (футбольний клуб)|Кеплавік]]
|раз = 5
|2 місце = [[Акранес (футбольний клуб)|Акранес]]
|3 місце = [[Фрам (футбольний клуб)|Фрам]]
|бомбардир =
|бголів =
|ігор =
|голів =
|попередній_сезон = [[Суперкубок Ісландії з футболу 1975|1975]]
|наступний_сезон = [[Суперкубок Ісландії з футболу 1977|1977]]
}}
'''Суперкубок Ісландії з футболу 1976''' — 8-й розіграш [[Суперкубок Ісландії з футболу|турніру]]. Матчі відбувалися навесні 1976 року між трьома найсильнішими командами Ісландії сезону 1975. Суперкубок Ісландії вдруге поспіль здобув «[[Кеплавік (футбольний клуб)|Кеплавік]]».

{| class="wikitable" style="text-align: center; margin: 0 auto;"
|-
! Володар Суперкубка Ісландії 1976
|-
|[[Файл:Bianco e Rosso (Bordato) con K Blu.png|150пкс]]
|-
|'''[[Кеплавік (футбольний клуб)|Кеплавік]]'''<br/>'''П'ятий титул'''
|}

== Формат ==
У турнірі взяли участь три найкращі команди Ісландії сезону 1975:
* [[Урвалсдейлд 1975|Чемпіон Ісландії]]  — [[Акранес (футбольний клуб)|«Акранес»]]
* [[Урвалсдейлд 1975|Віце-чемпіон Ісландії]] — [[Фрам (футбольний клуб)|«Фрам»]]
* Володар [[Кубок Ісландії з футболу 1975|Кубка Ісландії]] — [[Кеплавік (футбольний клуб)|«Кеплавік»]]

==Турнірна таблиця==
{{Soccer league table start2}}
{{Soccer league table row2|1|[[Кеплавік (футбольний клуб)|Кеплавік]]|2|1|1|4|3|5|col=#CCFFCC}}
{{Soccer league table row2|2|[[Акранес (футбольний клуб)|Акранес]]|2|0|2|5|4|4}}
{{Soccer league table row2|3|[[Фрам (футбольний клуб)|Фрам]]|1|1|2|4|6|3}}
{{end}}

==Результати==
{| class="wikitable"
|-
!Команда
!КЕП
!ФРА
!АКР
|- align=center
|style="background:#F2F2F2;" align=left|'''Кеплавік'''
|[[Файл:Soccerball.svg|20px]]
|1:1
|1:0
|- align=center
|style="background:#F2F2F2;" align=left|'''Фрам'''
|2:0
| [[Файл:Soccerball.svg|20px]]
|1:4
|- align=center
|style="background:#F2F2F2;" align=left|'''Акранес'''
|0:2
|1:0
| [[Файл:Soccerball.svg|20px]]
|}

== Посилання ==
* [http://www.rsssf.com/tablesi/ijssupcuphist.html Суперкубок Ісландії на rsssf]
* [https://www.ksi.is/mot/stakt-mot/?MotNumer=13224 Суперкубок Ісландії на ksi.is]

{{Суперкубок Ісландії з футболу}}
{{Європейський футбол 1975—1976}}

[[Категорія:Суперкубок Ісландії з футболу|1976]]
[[Категорія:1976 у футболі|Ісландія]]
[[Категорія:1976 в ісландському спорті]]

title: Суперкубок Ісландії 1976

Дата проведення: 13 березня - 24 квітня 1976

Чемпіон: Кеплавік (5-й раз)

Віцечемпіон: Акранес

Третє місце: Фрам


text:
# Солонец (Ясси)
Солонец (рум. Soloneț) — село у повіті Ясси в Румунії. Входить до складу комуни Біволарі.
Село розташоване на відстані 356 км на північ від Бухареста, 39 км на північ від Ясс.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 576 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Солонец (Ясси)

wikitext:
{{Otheruses|Солонец}}
{{НП Румунії
 | назва               = Солонец
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Soloneț''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Ясси
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Біволарі (комуна)|Біволарі]]
 | код_SIRUTA          = 95970
 | широта              = 47.4978
 | довгота             = 27.4593
 | висота              = 53
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 576
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 707057
}}
'''Солонец''' ({{lang-ro|Soloneț}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Ясси (повіт)|Ясси]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Біволарі (комуна)|Біволарі]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 356 км на північ від [[Бухарест]]а, 39 км на північ від [[Ясси|Ясс]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:576}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Ясси]]

title: Солонец · Soloneț

Країна: Румунія

Повіт: Ясси

Комуна: Біволарі

Телефонний код: +40 232 (Romtelecom, TR) · +40 332 (інші оператори)


text:
# Ліліан Воган Морган
Ліліан Воган Морган (англ. Lilian Vaughan Morgan), до шлюбу Семпсон (англ. Sampson; 7 липня 1870 р. — 6 грудня 1952 р.) — американська експериментальна біологиня, яка зробила значний внесок у генетику дрозофіли (Drosophila melanogaster), закріпивши її статус одної з найпотужніших модельних систем у біології. Займалася науковою просвітою, співзаснувала Дитячу наукову школу у Вудс Голі, штат Массачусетс.

## Життєпис
Ліліан Семпсон народилася в 1870 році в місті Галловелл, штат Мен. Вона осиротіла у три роки, коли її батьки й молодша сестра померли від туберкульозу. Після смерті батьків її та її старшу сестру Едіт виховували бабуся й дідусь по материнській лінії, що жили в Германтауні, штат Пенсильванія.
У 1887 році Семпсон вступила до коледжу Брін Мар. Вона вивчала біологію, а її науковою наставницею була Марта Кейрі Томас. Закінчивши навчання з відзнакою в 1891 році, вона провела літо в Морській біологічній лабораторії у Вудс Гол, штат Массачусетс, де Едмунд Бічер Вілсон, один з її колишніх викладачів зоології, познайомив її з її майбутнім науковим керівником Томасом Гантом Морганом.
Восени 1891 року європейська стипендія для кращого випускника класу дозволила Семптон поїхати до Європи і вивчити мускулатуру хітонів в Цюріхському університеті разом з Арнольдом Лангом, порівняльним анатомом і студентом Ернста Геккеля. Семпсон повернулася до Брін Мар в 1892 році, де здобула магістерський ступінь з галузі в 1894 році. Після закінчення університету вона опублікувала свою роботу про мускулатуру хітонів, повернулася до Woods Hole як незалежна дослідниця і провела 7 років, досліджуючи селекцію, розвиток і ембріологію земноводних.
У 1904 році 34-річна Семпсон одружилася з Морганом і переїхала до Нью-Йорка, де почала працювати в Колумбійському університеті. Наступного літа вони переїхали до Каліфорнії, де вона досліджувала й опублікувала роботу з планарної регенерації в Морській лабораторії Стенфорду.
Її наступна стаття з'явилася, однак, лише через 16 років, протягом яких вона підтримувала кар'єру чоловіка і виховувала чотирьох дітей: Говарда Кея Моргана (нар. 1906); Едіт Семпсон Морган (нар. 1907); Ліліан Воган Морган (нар. 1910); та Ізабеллу Меррік Морган (нар. 1911). Дослідники Shine і Wrobel (1976) відзначають, що одним з ключових факторів успіху Томаса Ганта Моргана було те, що Ліліан Морган повністю опікувалася його особистими справами, що дало йому змогу зосередитися на своїх дослідженнях.
Сім'я переїздила на зиму до Нью-Йорка, а влітку поверталася у Вудс Гол, де вони мали літній будиночок для дітей, рідні та аспірантів її чоловіка. Ліліан Морган роками підтримувала лад у цьому будинку, зрештою обладнавши його для наукових занять з дітьми. У 1913 році Морган разом з кількома іншими жінками заснувала Літню школу-клуб у Вудс Гол, нині відому як Дитяча наукова школа, і була першою головою цієї школи і Головою Наукового комітету в 1914 році. Вона віддавала перевагу заняттям з дітьми на свіжому повітрі, де вони проводили експерименти й вели наукові обговорення.
Коли її діти стали достатньо дорослими, Морган повернулася до лабораторних досліджень, вивчаючи генетику дрозофіл. Її чоловік відмовився працювати разом із нею; натомість він виділив їй робоче місце у своїй лабораторії в Колумбійському університеті, де вона вирощувала власні лінії Drosophila і не мала офіційної посади. Її чоловік та інші вчені-чоловіки не сприймали її присутність в лабораторії, де панувала атмосфера, «схожа на ексклюзивний чоловічий клуб». Ймовірно, Морган почувалася в певній ізоляції, адже вона була старшою за решту жінок і була не надто компанійською чи балакучою, як згадує Альфред Стертевант. Оскільки в неї не було офіційної посади, вона ніколи не відвідувала наукові зібрання й ніколи не виступала з доповідями на конференціях. Всі ці обставини, однак, не завадили Ліліан Морган зробити відкриття щодо генетики дрозофіл.

## Список публікацій
- Sampson, LV 1894. Die Muskulatur von Chiton. Jenaischen Zeitschrift für Naturwissenschaft 28: 460—468.
- Sampson, LV 1895. Мускулатура хітону. Journal of Morphology 11: 595—628.
- Sampson, LV 1900. Незвичайні режими розмноження і розвитку серед анури. Amer. Натураліст 34: 687—715.
- Sampson, LV 1904. Внесок у ембріологію Hylodes martinicensis. Araer. J. Anat. 3: 473—504.
- Морган, LV 1905. Неповна передня регенерація при відсутності мозку в Leploplana litloralis. Biol. Бик. 9: 187—193.
- Морган, LV 1906. Регенерація щеплених частин планар. J. Exp. Zool. 3: 269—294.
- Морган, LV 1922. Неперехресне успадкування у Drosophila melanogaster. Biol. Бик. 42: 267—274.
- Морган, LV 1925. Поліплоїдія у Drosophila melanogaster з двома прикріпленими Х-хромосомами « Genetics 10: 148—178».
- Морган, LV 1926. Кореляція між формою і поведінкою хромосоми " Proc. Natl. Акад. Sci 12: 180—181.
- Морган, LV 1929. Композити Drosophila melanogaster. Carnegie Inst. Wash. Публ. № 399: 225—296.
- Морган, LV 1931. Доказ того, що бар змінюється на notbar нерівним перехрестям " Proc. Natl. Акад. Sci 17: 270—272.
- Морган, LV 1933. Закрита Х-хромосома у Drosophila melanogaster « Genetics 18: 250—283».
- Morgan, LV 1938a. Походження прикріплених Х-хромосом у Drosophila melanogaster і виникнення недиз'юнкції Х у чоловіка. Amer. Naturalist 72: 434—446.
- Morgan, LV 1938b. Ефекти сполучення дублювання Х-хромосоми Drosophila melanogaster « Genetics 23: 423—462».
- Морган, LV 1939. Спонтанний соматичний обмін між неомологічними хромосомами в Drosophila melanogaster « Genetics 24: 747—752».
- Морган, LV 1947. Змінна фенотип, пов'язаний з четвертою хромосомою Drosophila melanogaster і ураженої гетерохроматином « Genetics 32: 200—219».
- Морган, TH, H. Redfield, і LV Morgan. 1943. Обслуговування центру запасу дрозофіли, у зв'язку з дослідженнями на зародковий матеріал по відношенню до спадковості. Carnegie Inst. Ванна. Yearbk. 42: 171—174.
- Морган, TH, AH Sturtevant і LV Morgan. 1945. Обслуговування центру запасу дрозофіли, у зв'язку з дослідженнями на зародковий матеріал по відношенню до спадковості. Carnegie Inst. Ванна. Yearbk. 44: 157—160.

title: Ліліан Воган Морган

wikitext:
{{особа}}
'''Ліліан Воган Морган''' ({{lang-en|Lilian Vaughan Morgan}}), [[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] '''Семпсон''' ({{lang-en|Sampson}}; 7 липня 1870 р. — 6 грудня 1952 р.) — американська експериментальна біологиня, яка зробила значний внесок у генетику дрозофіли (''[[Дрозофіла чорночерева|Drosophila melanogaster]]''), закріпивши її статус одної з найпотужніших модельних систем у біології. Займалася науковою просвітою, співзаснувала Дитячу наукову школу у Вудс Голі, штат Массачусетс.

== Життєпис ==
Ліліан Семпсон народилася в 1870 році в місті [[Галловелл (Мен)|Галловелл]], штат Мен. Вона [[Сирота|осиротіла]] у три роки, коли її батьки й молодша сестра померли від [[Туберкульоз|туберкульозу]]. Після смерті батьків її та її старшу сестру Едіт виховували бабуся й дідусь по материнській лінії, що жили в Германтауні, штат Пенсильванія.

У 1887 році Семпсон вступила до [[Коледж Брін Мар|коледжу Брін Мар]]. Вона вивчала біологію, а її науковою наставницею була [[Марта Кейрі Томас]]. Закінчивши навчання з відзнакою в 1891 році, вона провела літо в Морській біологічній лабораторії у Вудс Гол, штат Массачусетс, де Едмунд Бічер Вілсон, один з її колишніх викладачів зоології, познайомив її з її майбутнім науковим керівником [[Томас Гант Морган|Томасом Гантом Морганом]].<ref name="Keenan1983">{{cite journal|last=Keenan|first=Katherine|title=Lilian Vaughan Morgan (1870-1952): Her life and Work|journal=Am. Zool.|year=1983|volume=23|issue=4|pages=867–876|doi=10.1093/icb/23.4.867|jstor=3882800}}</ref>

Восени 1891 року європейська стипендія для кращого випускника класу дозволила Семптон поїхати до Європи і вивчити мускулатуру [[Панцирні|хітонів]] в [[Цюрихський університет|Цюріхському університеті]] разом з Арнольдом Лангом, порівняльним анатомом і студентом [[Ернст Геккель|Ернста Геккеля]].<ref name="Keenan1983"/> Семпсон повернулася до Брін Мар в 1892 році, де здобула магістерський ступінь з галузі в 1894 році. Після закінчення університету вона опублікувала свою роботу про мускулатуру хітонів, повернулася до Woods Hole як незалежна дослідниця і провела 7 років, досліджуючи селекцію, розвиток і [[Ембріологія|ембріологію]] [[Земноводні|земноводних]].<ref name="Keenan1983" />

У 1904 році 34-річна Семпсон одружилася з Морганом і переїхала до Нью-Йорка, де почала працювати в [[Колумбійський університет|Колумбійському університеті]]. Наступного літа вони переїхали до Каліфорнії, де вона досліджувала й опублікувала роботу з планарної регенерації в Морській лабораторії Стенфорду.

Її наступна стаття з'явилася, однак, лише через 16 років, протягом яких вона підтримувала кар'єру чоловіка і виховувала чотирьох дітей: Говарда Кея Моргана (нар. 1906); Едіт Семпсон Морган (нар. 1907); Ліліан Воган Морган (нар. 1910); та Ізабеллу Меррік Морган (нар. 1911). Дослідники Shine і Wrobel (1976) відзначають, що одним з ключових факторів успіху [[Томас Гант Морган|Томаса Ганта Моргана]] було те, що Ліліан Морган повністю опікувалася його особистими справами, що дало йому змогу зосередитися на своїх дослідженнях.<ref name="Shine1976">{{Cite book|title=Thomas Hunt Morgan : pioneer of genetics|last=Shine|first=Ian|last2=Beadle, Sylvia Wrobel|year=1976|publisher=University Press of Kentucky|edition=Paperback|location=Lexington, Ky.|isbn=978-0-8131-9337-3}}</ref>

Сім'я переїздила на зиму до Нью-Йорка, а влітку поверталася у Вудс Гол, де вони мали літній будиночок для дітей, рідні та аспірантів її чоловіка. Ліліан Морган роками підтримувала лад у цьому будинку, зрештою обладнавши його для наукових занять з дітьми.<ref name="Keenan1983" /> У 1913 році Морган разом з кількома іншими жінками заснувала Літню школу-клуб у Вудс Гол, нині відому як Дитяча наукова школа, і була першою головою цієї школи і Головою Наукового комітету в 1914 році. Вона віддавала перевагу заняттям з дітьми на свіжому повітрі, де вони проводили експерименти й вели наукові обговорення.<ref name="Keenan1983" />

Коли її діти стали достатньо дорослими, Морган повернулася до лабораторних досліджень, вивчаючи генетику дрозофіл. Її чоловік відмовився працювати разом із нею; натомість він виділив їй робоче місце у своїй лабораторії в [[Колумбійський університет|Колумбійському університеті]], де вона вирощувала власні лінії ''Drosophila'' і не мала офіційної посади.<ref name="Keenan1983" /> Її чоловік та інші вчені-чоловіки [[Сексизм|не сприймали]] її присутність в лабораторії, де панувала атмосфера, «схожа на ексклюзивний чоловічий клуб».<ref name="Keenan1983" /> Ймовірно, Морган почувалася в певній ізоляції, адже вона була старшою за решту жінок і була не надто компанійською чи балакучою, як згадує [[Альфред Стертевант]]. Оскільки в неї не було офіційної посади, вона ніколи не відвідувала наукові зібрання й ніколи не виступала з доповідями на конференціях<ref name="Keenan1983" />. Всі ці обставини, однак, не завадили Ліліан Морган зробити відкриття щодо генетики дрозофіл.

== Список публікацій ==
* Sampson, LV 1894. Die Muskulatur von Chiton. Jenaischen Zeitschrift für Naturwissenschaft 28: 460—468.
* Sampson, LV 1895. Мускулатура хітону. Journal of Morphology 11: 595—628.
* Sampson, LV 1900. Незвичайні режими розмноження і розвитку серед анури. Amer. Натураліст 34: 687—715.
* Sampson, LV 1904. Внесок у ембріологію Hylodes martinicensis. Araer. J. Anat. 3: 473—504.
* Морган, LV 1905. Неповна передня регенерація при відсутності мозку в Leploplana litloralis. Biol. Бик. 9: 187—193.
* Морган, LV 1906. Регенерація щеплених частин планар. J. Exp. Zool. 3: 269—294.
* Морган, LV 1922. Неперехресне успадкування у Drosophila melanogaster. Biol. Бик. 42: 267—274.
* Морган, LV 1925. Поліплоїдія у Drosophila melanogaster з двома прикріпленими Х-хромосомами « ''Genetics'' 10: 148—178».
* Морган, LV 1926. Кореляція між формою і поведінкою хромосоми " ''Proc.'' ''Natl.'' ''Акад.'' ''Sci'' 12: 180—181.
* Морган, LV 1929. Композити Drosophila melanogaster. Carnegie Inst. Wash. Публ. № 399: 225—296.
* Морган, LV 1931. Доказ того, що бар змінюється на notbar нерівним перехрестям " ''Proc.'' ''Natl.'' ''Акад.'' ''Sci'' 17: 270—272.
* Морган, LV 1933. Закрита Х-хромосома у Drosophila melanogaster « ''Genetics'' 18: 250—283».
* Morgan, LV 1938a. Походження прикріплених Х-хромосом у Drosophila melanogaster і виникнення недиз'юнкції Х у чоловіка. Amer. Naturalist 72: 434—446.
* Morgan, LV 1938b. Ефекти сполучення дублювання Х-хромосоми Drosophila melanogaster « ''Genetics'' 23: 423—462».
* Морган, LV 1939. Спонтанний соматичний обмін між неомологічними хромосомами в Drosophila melanogaster « ''Genetics'' 24: 747—752».
* Морган, LV 1947. Змінна фенотип, пов'язаний з четвертою хромосомою Drosophila melanogaster і ураженої гетерохроматином « ''Genetics'' 32: 200—219».
* Морган, TH, H. Redfield, і LV Morgan. 1943. Обслуговування центру запасу дрозофіли, у зв'язку з дослідженнями на зародковий матеріал по відношенню до спадковості. Carnegie Inst. Ванна. Yearbk. 42: 171—174.
* Морган, TH, AH Sturtevant і LV Morgan. 1945. Обслуговування центру запасу дрозофіли, у зв'язку з дослідженнями на зародковий матеріал по відношенню до спадковості. Carnegie Inst. Ванна. Yearbk. 44: 157—160.

== Див. також ==

* [[Ефект Матильди]]
* [[Список винаходів і відкриттів, здійснених жінками]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://childrensschoolofscience.org/ Дитяча школа наук у Вудсі Хол, Массачусетс.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120904135204/http://childrensschoolofscience.org/ |date=4 вересня 2012 }}

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Морган, Ліліан Воган}}
[[Категорія:Викладачі Колумбійського університету]]
[[Категорія:Викладачі Каліфорнійського технологічного інституту]]
[[Категорія:Генетики США]]
[[Категорія:Науковці з міста Нью-Йорк]]
[[Категорія:Жінки-генетики]]
[[Категорія:Жінки-біологи]]
[[Категорія:Американські науковиці]]
[[Категорія:Освітянки США]]
[[Категорія:Ефект Матильди]]

title: Ліліан Воган Морган

Народилася: 7 липня 1870 · Нью-Йорк, Нью-Йорк, США

Померла: 6 грудня 1952 (82 роки) · Лос-Анджелес, Каліфорнія, США

Країна: США

Діяльність: біолог, генетикиня

Alma mater: Коледж Брін Мар

Заклад: Каліфорнійський технологічний інститут, Колумбійський університет і Коледж Брін Мар

У шлюбі з: Томас Гант Морган

Діти: Isabel Morgand


text:
# Снятинський повіт
Снятинський повіт (нім. Bezirk Śniatyn) — адміністративна одиниця коронного краю Королівство Галичини та Володимирії у складі Австро-Угорщини (до 1867 року — Австрійської імперії), Західно-Української Народної республіки, Польщі, УРСР і Третього Райху. Повіт існував у період з 1854 до 1944 року. Охоплював територію Снятинського та Косівського районів. Адміністративним центром було місто Снятин.

## Австро-Угорщина
Утворений 1854 року. Під час адміністративної реформи місцевого самоврядування розпорядженням міністерства внутрішніх справ Австро-Угорщини 23 січня 1867 року ліквідовано округи та збільшено повіти, зокрема до попереднього Снятинського повіту приєднано Заболотівський повіт. Однак Заболотівський повіт зберігся у структурі судової адміністрації. Практично в такому вигляді Снятинський повіт існував 73 роки — до 17 січня 1940 року.
Станом на 1879 рік, повіт налічував 40 населених пунктів, розподілених серед 38 кадастральних гмін.
У 1880 р. повіт поділявся на 41 кадастральну гміну, складався зі 42 поселень і 36 фільварків. За переписом 1880 р. в повіті було 68 193 мешканці.
На території повіту діяли два повітові суди — у Тлумачі та Заболотові.

## Західноукраїнська Народна Республіка
Наприкінці вересня 1918 р. за ініціативи поручника Володимира Бемка в Коломиї був утворений окружний революційний комітет, діяльність якого охоплювала і Снятинський повіт. 31.10.1918 о 9:30 зі Львова в Коломию прибув хорунжий В. Мурович з наказом за підписом Д. Вітовського про захоплення влади. Увечері відбулося засідання революційного комітету з 50 старшин і негайно взяті під контроль всі найважливіші об'єкти міста та надіслані військові залоги з куреня поручника доктора Зволинського на вантажівках до міст Снятин, Городенка і Надвірна.
1.11.1918 повітовим комісаром ЗУНРу став Гнат Мартинець, комендант рільничої експозитури III австрійської армії, колишній педагог. Його заступником став Жуковський. Повітовим військовим комендантом обраний поручник В. Одинський. У листопаді 1918 року повіт увійшов до Станиславівської військової області ЗУНР. Головою Повітової УНРади був обраний адвокат д-р Іван Семанюк (письменник Марко Черемшина). Делегатом до УНРади був обраний учитель Антін Онищук (УРП).
Керівником Снятинської жандармерії став вахмістр І класу Осип Стефанів, йому підпорядковувалося 7 відділків. Харчову управу повіту очолив Роман Кульчицький, пізніше його змінив Володимир Ґіжовський, а з 1.04.1919 обраний Микола Фодчук. Повітову шкільну раду очолив директор школи в с. Вовчківці Василь Равлюк. Снятинський курінь прикордонної сторожі очолював сотник Небиловець, який повністю усунувся від керівництва під час вторгнення румунів 24 травня 1919 року. Внаслідок цього до румунів потрапили 300 скорострілів і багато іншої амуніції, тож румуни безперешкодно захопили Покуття. Протягом 17-25 серпня 1919 року румуни передали Покуття під контроль поляків.

## Під польською окупацією
24 травня 1919 року, скориставшись наступом прибулого з Франції корпусу Галлера в ході польсько-української війни, румуни окупували територію повіту, однак 17—25 серпня того ж року передали його полякам. У серпні 1920 року польські вояки під командою полковника Краусса у повіті забрали всі зібрані селянами зернові, не залишивши навіть на посів. Через рік поляки включили повіт до складу створеного Станіславського воєводства Польщі. До складу повіту за переписом 1921 року входило 70 поселень (з них 2 міста, 39 сільських гмін і 28 фільварків) з 18 296 житловими будинками. Площа повіту — 604 км².

### Зміни адміністративного поділу
1 серпня 1934 р. було здійснено новий поділ на сільські гміни шляхом об'єднання дотогочасних (збережених від Австро-Угорщини) ґмін, які позначали громаду села. Новоутворені ґміни відповідали волості — об'єднували громади кількох сіл або (в дуже рідкісних випадках) обмежувались єдиним дуже великим селом.

#### Міста (Міські ґміни)
1. м. Снятин
2. містечко Заболотів — місто з 1934 р.

#### Сільські ґміни
| Об'єднані сільські ґміни 1934 року | Об'єднані сільські ґміни 1934 року | Старі сільські ґміни                                                                                | Кількість |
| ---------------------------------- | ---------------------------------- | -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | --------- |
| 1                                  | Ґміна Волчковце                    | Волчковце (Вовчківці), Кєліхув (Келихів), Любковце (Любківці), Олєшкув (Олешків), Орелєц (Орелець), Тулава (Тулова), Тулукув (Тулуків) | 7         |
| 2                                  | Ґміна Джурув                       | Джурув (Джурів), Новосєліца (Новоселиця), Попєльнікі (Попельники), Руднікі (Рудники), Тучапи                                           | 5         |
| 3                                  | Ґміна Заблотув                     | Борщув (Борщів), Ілліньце (Іллінці), Тросцянєц (Тростянець), Труйца (Тройця), Хлєбичин Польни (Хлібичин)                               | 5         |
| 4                                  | Ґміна Задубровце                   | Альбінувка (Альбінівка), Белелуя, Ганьковце (Ганьківці), Задубровце (Задубрівці), Зебранувка (Зібранівка), Красноставце (Красноставці) | 6         |
| 5                                  | Ґміна Залуче                       | Драгасимув (Драгасимів), Залуче (Залуччя), Завалє (Завалля), Княже                                                                     | 4         |
| 6                                  | Ґміна Мікуліньце                   | Будилув (Будилів), Відинув (Видинів), Карлув (Карлів), Кулачин, Мікуліньце (Микулинці), Усцє (Устя)                                    | 6         |
| 7                                  | Ґміна Стецова                      | Подвисоке (Підвисоке), Поточек (Потічок), Русув (Русів), Стецова (Стецева)                                                             | 4         |

## Радянський період
27 листопада 1939 р. повіт включено до новоутвореної Станіславської області.
В 1940 р. повіт ліквідовано і територію поділено на Заболотівський і Снятинський райони.

## Третій Райх
Під час німецької окупації у 1941—1944 рр. Снятинський повіт був відновлений як адміністративна одиниця Крайсгауптманшафту Станіслав — складової частини Дистрикту Галичина. Відновлений також був і поділ на гміни (волості). Однак після повторного захоплення території повіту радянськими військами його знову поділено на ті ж райони.

## Населення
Українці-грекокатолики становили 80 % населення повіту (1907).
У 1939 році в повіті проживало 80 250 мешканців (65 575 українців-грекокатоликів — 81,71 %, 1 965 українців-латинників — 2,45 %, 4 955 поляків — 6,17 %, 100 польських колоністів міжвоєнного періоду — 0,12 %, 7 195 євреїв — 8,97 % і 460 німців та інших національностей — 0,57 %).

title: Снятинський повіт

wikitext:
{{Otheruses|Снятинський повіт (значення)}}
{{Повіт Австро-Угорщини
|назва                 = Снятинський повіт
|герб                  =
|ширина герба          =
|округ                 = [[Коломийський округ|Коломийський]] (до 1867)
|край                  = {{Прапор Королівство Галичини та Володимирії}}
|країна                = {{flagicon|Австрійська імперія}} [[Австрійська імперія]]<br/>{{flagicon|Австро-Угорська імперія}} [[Австро-Угорщина]]
|карта                 = Bezirk Sniatyn.png
|центр                 = Снятин
|створений             = 1854
|площа                 = 603,9 км² (1880)
|населення             = 68 193 (1880)
|найбільші міста       = [[Снятин]], [[Заболотів]]
}}
'''Снятинський повіт''' ({{lang-de|Bezirk Śniatyn}}) — адміністративна одиниця [[коронна земля|коронного краю]] [[Королівство Галичини та Володимирії]] у складі [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]] (до 1867 року — [[Австрійська імперія|Австрійської імперії]]), [[ЗУНР|Західно-Української Народної республіки]], [[Польська Республіка (1918—1939)|Польщі]], [[УРСР]] і [[Третій Рейх|Третього Райху]]. Повіт існував у період з 1854 до 1944 року. Охоплював територію [[Снятинський район|Снятинського]] та [[Косівський район|Косівського]] районів. Адміністративним центром було місто [[Снятин]].

== Австро-Угорщина ==
Утворений [[1854]] року<ref>''Stupnicki H''. Geograficzno-statystyczny opis królestwa Galicyi i Lodomeryi… — S. 99.</ref>. Під час адміністративної реформи місцевого самоврядування розпорядженням міністерства внутрішніх справ Австро-Угорщини 23 січня 1867 року ліквідовано округи та збільшено повіти, зокрема до попереднього Снятинського повіту приєднано [[Заболотівський повіт]]. Однак Заболотівський повіт зберігся у структурі судової адміністрації. Практично в такому вигляді Снятинський повіт існував 73 роки — до 17 січня 1940 року.

Станом на 1879 рік, повіт налічував 40 населених пунктів, розподілених серед 38 [[кадастровий квартал|кадастральних гмін]]<ref>''Szematyzm Królestwa Galicyi i Lodomeryi z Wielkiem Księstwem Krakowskiem na rok 1879'', Lwów 1879 {{ref-pl}}</ref>.

У 1880 р. повіт поділявся на 41 кадастральну гміну, складався зі 42 поселень і 36 [[фільварок|фільварків]]. За переписом 1880 р. в повіті було 68 193 мешканці.<ref>{{SgKP|X|932|Śniatynski powiat}}</ref>

На території повіту діяли два повітові суди — у Тлумачі та Заболотові.
{{main|Снятинський повіт (Королівство Галичини та Володимирії)}}

== Західноукраїнська Народна Республіка ==
Наприкінці вересня 1918 р. за ініціативи поручника [[Бемко Володимир|Володимира Бемка]] в Коломиї був утворений окружний революційний комітет, діяльність якого охоплювала і Снятинський повіт. 31.10.1918 о 9:30 зі Львова в Коломию прибув хорунжий В. Мурович з наказом за підписом [[Вітовський Дмитро Дмитрович (батько)|Д. Вітовського]] про захоплення влади. Увечері відбулося засідання революційного комітету з 50 старшин і негайно взяті під контроль всі найважливіші об'єкти міста та надіслані військові залоги з куреня поручника доктора Зволинського на вантажівках до міст Снятин, Городенка і Надвірна.

1.11.1918 повітовим комісаром [[ЗУНР]]у став [[Мартинець Гнат|Гнат Мартинець]], комендант рільничої експозитури III австрійської армії, колишній педагог. Його заступником став Жуковський. Повітовим військовим комендантом обраний поручник В. Одинський. У листопаді 1918 року повіт увійшов до [[Станиславівська військова область ЗУНР|Станиславівської військової області ЗУНР]]. Головою Повітової УНРади був обраний адвокат д-р Іван Семанюк (письменник [[Марко Черемшина]]). Делегатом до УНРади був обраний учитель [[Онищук Антін Іванович|Антін Онищук]] ([[Українська радикальна партія (1890)|УРП]]).<ref>[https://kalusz.io.ua/s119454/organizaciya_civilnoe_vladi_zunr_u_povitah_galichini ''Олег ПАВЛИШИН''. ОРГАНІЗАЦІЯ ЦИВІЛЬНОЇ ВЛАДИ ЗУНР У ПОВІТАХ ГАЛИЧИНИ (ЛИСТОПАД - ГРУДЕНЬ 1918 РОКУ).]</ref>

Керівником Снятинської жандармерії став вахмістр І класу Осип Стефанів, йому підпорядковувалося 7 відділків. Харчову управу повіту очолив Роман Кульчицький, пізніше його змінив Володимир Ґіжовський, а з 1.04.1919 обраний Микола Фодчук. Повітову шкільну раду очолив директор школи в с. Вовчківці Василь Равлюк. Снятинський курінь прикордонної сторожі очолював сотник Небиловець, який повністю усунувся від керівництва під час вторгнення румунів 24 травня 1919 року. Внаслідок цього до румунів потрапили 300 скорострілів і багато іншої амуніції, тож румуни безперешкодно захопили Покуття. Протягом 17-25 серпня 1919 року румуни передали Покуття під контроль поляків.<ref>Уклін Вам, Задубрівці: Історія села Задубрівці / автор ідеї Василь Гладій; керівник авторського колективу, головний редактор Андрій Королько. — Чернівці : Друк Арт, 2020. — 760 с. : фото. — ISBN 978-617-7849-62-8.</ref>

== Під польською окупацією ==
24 травня 1919 року, скориставшись наступом прибулого з Франції корпусу Галлера в ході [[Польсько-українська війна (1918—1919)|польсько-української війни]], [[Румунська окупація Покуття|румуни окупували територію повіту]], однак 17—25 серпня того ж року передали його полякам. У серпні 1920 року польські вояки під командою полковника Краусса у повіті забрали всі зібрані селянами зернові, не залишивши навіть на посів. Через рік поляки включили повіт до складу створеного [[Станіславське воєводство|Станіславського воєводства]] [[Польська Республіка (1918—1939)|Польщі]]. До складу повіту за переписом 1921 року входило 70 поселень (з них 2 міста, 39 сільських гмін і 28 фільварків) з 18 296 житловими будинками. Площа повіту — 604 км².
{{Адміністративна одиниця
| назва = Снятинський повіт
| місцева_назва = {{lang-pl|Powiat śniatyński}}
| герб =
| розташування = POL powiat śniatyński map.svg
| розташування_підпис =
| розташування_розмір = 200px
| тип_найменування = повіт
| тип_центра =
| центр = [[Снятин]]
| найбільше_місто = [[Снятин]]
| регіон = [[Станиславівське воєводство]]
| тип_підрозділів = Гміни
| підрозділи = 9
| офіційна_мова =
| заснований = 1921
| скасований = 1940
| титул_представників1 = староста
| представник1 =
| адреса =
| населення = 78 000 ([[1931]])
| площа = 567
| щільність_населення = 138
| скорочення =
}}

=== Зміни адміністративного поділу ===
[[Файл:Powiat śniatyński.png|міні|праворуч|Снятинський повіт|339x339px]][[1 серпня]] [[1934]] р. було здійснено новий поділ<ref>[http://isap.sejm.gov.pl/DetailsServlet?id=WDU19340680629 Rozporządzenie Ministra Spraw Wewnętrznych z dnia 21 lipca 1934 r. o podziale powiatu śniatyńskiego w województwie stanisławowskiem na gminy wiejskie. Dz.U. 1934 nr 68 poz. 629]{{ref-pl}}</ref> на сільські [[Гміна|гміни]] шляхом об'єднання дотогочасних (збережених від [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]]) ґмін, які позначали громаду села. Новоутворені ґміни відповідали [[Волость|волості]] — об'єднували громади кількох сіл або (в дуже рідкісних випадках) обмежувались єдиним дуже великим селом.

==== Міста (Міські ґміни) ====
# [[Снятин|м. Снятин]]
# [[Заболотів|містечко Заболотів]] — місто з 1934 р.

==== Сільські ґміни ====
{| class="wikitable"
|+
! colspan="2" |'''Об'єднані сільські ґміни 1934 року'''
!'''Старі сільські ґміни'''
!Кількість
|-
|1
|[[Волчковце (ґміна)|Ґміна Волчковце]]
|[[Вовчківці (Снятинський район)|Волчковце (Вовчківці)]], [[Келихів|Кєліхув (Келихів)]], [[Любківці|Любковце (Любківці)]], [[Олешків|Олєшкув (Олешків)]], [[Орелець|Орелєц (Орелець)]], [[Тулова|Тулава (Тулова)]], [[Тулуків|Тулукув (Тулуків)]]
|7
|-
|2
|[[Джурув (ґміна)|Ґміна Джурув]]
|[[Джурів|Джурув (Джурів)]], [[Новоселиця (Снятинський район)|Новосєліца (Новоселиця)]], [[Попельники|Попєльнікі (Попельники)]], [[Рудники (Снятинський район)|Руднікі (Рудники)]], [[Тучапи (Снятинський район)|Тучапи]]
|5
|-
|3
|[[Заблотув (ґміна)|Ґміна Заблотув]]
|[[Борщів (Снятинський район)|Борщув (Борщів)]], [[Іллінці (Снятинський район)|Ілліньце (Іллінці)]], [[Тростянець (Снятинський район)|Тросцянєц (Тростянець)]], [[Троїця (Україна)|Труйца (Тройця)]], [[Хлібичин|Хлєбичин Польни (Хлібичин)]]
|5
|-
|4
|[[Задубровце (ґміна)|Ґміна Задубровце]]
|[[Шевченкове (Снятинський район)|Альбінувка (Альбінівка)]], [[Белелуя (село)|Белелуя]], [[Ганьківці|Ганьковце (Ганьківці)]], [[Задубрівці|Задубровце (Задубрівці)]], [[Зібранівка|Зебранувка (Зібранівка)]], [[Красноставці (Снятинський район)|Красноставце (Красноставці)]]
|6
|-
|5
|[[Залуче (ґміна)|Ґміна Залуче]]
|[[Драгасимів|Драгасимув (Драгасимів)]], [[Горішнє Залуччя|Залуче (Залуччя)]], [[Завалля (Снятинський район)|Завалє (Завалля)]], [[Княже (Снятинський район)|Княже]]
|4
|-
|6
|[[Мікуліньце (ґміна)|Ґміна Мікуліньце]]
|[[Будилів (Снятинський район)|Будилув (Будилів)]], [[Видинів|Відинув (Видинів)]], [[Прутівка (Снятинський район)|Карлув (Карлів)]], [[Снятин|Кулачин]], [[Снятин|Мікуліньце (Микулинці)]], [[Устя (Снятинський район)|Усцє (Устя)]]
|6
|-
|7
|[[Стецова (ґміна)|Ґміна Стецова]]
|[[Підвисоке (Снятинський район)|Подвисоке (Підвисоке)]], [[Потічок (Снятинський район)|Поточек (Потічок)]], [[Русів (Снятинський район)|Русув (Русів)]], [[Стецева|Стецова (Стецева)]]
|4
|}
{{main|Снятинський повіт (II Річ Посполита)}}

== Радянський період ==
27 листопада 1939 р. повіт включено до новоутвореної [[Івано-Франківська область|Станіславської області]]<ref>[http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/32-01 Указ ПРЕЗИДИУМА ВЕРХОВНОГО СОВЕТА УССР 27.11.1939 «Об образовании Львовськой, Дрогобычской, Волынской, Станиславской, Тарнопольской и Ровенской областей в составе УРСР»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161126001749/http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/32-01 |date=2016-11-26 }} {{ref-ru}}</ref>.

В 1940 р. повіт ліквідовано і територію поділено на [[Заболотівський район|Заболотівський]] і [[Снятинський район]]и.

== Третій Райх ==
Під час німецької окупації у 1941—1944 рр. Снятинський повіт був відновлений як адміністративна одиниця [[Крайсгауптманшафт Станіслав|Крайсгауптманшафту Станіслав]] — складової частини [[Дистрикт Галичина|Дистрикту Галичина]]. Відновлений також був і поділ на гміни (волості). Однак після повторного захоплення території повіту радянськими військами його знову поділено на ті ж райони.

== Населення ==
Українці-грекокатолики становили 80 % населення повіту (1907)<ref>[https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/b/b6/1897_Укр_повіти.png Українці. Частка у населенні повітів]</ref>.

У 1939 році в повіті проживало 80 250 мешканців (65 575 українців-[[Українська греко-католицька церква|грекокатоликів]] — 81,71 %, 1 965 українців-[[Калакути|латинників]] — 2,45 %, 4 955 поляків — 6,17 %, 100 [[Польське осадництво|польських колоністів міжвоєнного періоду]] — 0,12 %, 7 195 євреїв — 8,97 % і 460 німців та інших національностей — 0,57 %)<ref>''Кубійович В.'' [http://diasporiana.org.ua/wp-content/uploads/books/10893/file.pdf Етнічні групи південнозахідної України (Галичини) на 1.1.1939]. — Вісбаден, 1983. — с. 79.</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''Szematyzm Królestwa Galicyi i Lodomeryi z Wielkiem Księstwem Krakowskiem na rok 1879'', Lwów 1879 {{ref-pl}}

{{Повіти Королівства Галичини та Володимирії}}
{{Повіти ЗУНР}}
{{Станіславське воєводство}}
[[Категорія:Історія Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Повіти Королівства Галичини та Володимирії (1854-1867)]]
[[Категорія:Повіти Королівства Галичини та Володимирії (1867-1918)]]

title: Снятинський повіт

Округ: Коломийський (до 1867)

Коронний край: Королівство Галичини та Володимирії

Країна: Австрійська імперія · Австро-Угорщина

Центр: Снятин

Найбільші міста: Снятин, Заболотів

title: пол. Powiat śniatyński

Адм. центр: Снятин

Найбільше місто: Снятин

Регіон: Станиславівське воєводство

- повна: 567 км²