text:
# Гіссенський університет
Гіссенський університет імені Юстуса Лібіха (нім. Justus-Liebig-Universität Gießen) — університет Гіссена.

## Історія
Заснований в 1607 році ландграфом Людвігом V як Гіссенська Академія. До 1945 року називався Університетом Людвіга (нім. Ludwigsuniversität). Частина університету, що вціліла до кінця Другої світової війни, була перетворена на Інститут землеробства і ветеринарії імені Юстуса Лібіха (нім. Justus-Liebig-Hochschule für Bodenkultur und Veterinärmedizin), який в 1957 році (350 років після заснування) знову отримав статус університету. В університеті створено потужний центр вивчення історії Східної Європи.

## Структура університету

### Факультети
З 1999 року в Гіссенському університеті навчають за одинадцятьма спеціальностями:
1. Юриспруденція
2. Економіка
3. Соціальні науки і культура
4. Історія і культура
5. Мовознавство, література і культура
6. Психологія та спорт
7. Математика та інформатика, фізика, географія
8. Біологія та хімія
9. Агрономія та довкілля
10. Ветеринарія
11. Медицина

## Відомі випускники
- Герман Йоганн Фаненштиль — німецький гінеколог

title: Гіссенський університет

wikitext:
{{Otheruses|Гіссен (значення)}}
{{Університет
|назва              = Гіссенський університет імені Юстуса Лібіха
|абревіатура        = JLU
|емблема            = Siegel-uni-giessen.jpeg
|зображення         = 2004-JLU Gießen Sicherlich.jpg
|підпис             =
|оригінал = Justus-Liebig-Universität Gießen
|мовою = de
|назва латиною      =
|девіз              =
|тип                =
|дата заснування    =
|засновано          =
|день університету  =
|рівень акредитації =
|президент          =
|ректор             = Міхаель Брайтбах <ref>{{Cite web |url=http://www.uni-giessen.de/cms/org/gremien/praesidium/Kanzler |title=Kanzler-JLU |accessdate=8 вересня 2010 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20100628000000/http://www.uni-giessen.de/cms/org/gremien/praesidium/Kanzler |archivedate=28 червня 2010 |deadurl=yes }}</ref>
|розташування       =
|бюджет             =
|студенти           = 24 119 (2009/10)
|співробітники      =
|аспіранти          =
|доктори            =
|професори          =
|кольори            =
|приналежність      =
|сайт               = [http://www.uni-giessen.de/ Офіційний сайт]
|адреса             = [[Гіссен]], [[Гессен]], [[Німеччина]]
|примітки           =
}}
'''Гіссенський університет імені Юстуса Лібіха''' ({{lang-de|Justus-Liebig-Universität Gießen}}) — [[університет]] [[Гіссен]]а.

== Історія ==
Заснований в [[1607]] році ландграфом [[Людвіг V|Людвігом V]] як Гіссенська Академія. До 1945 року називався Університетом Людвіга<ref>{{Cite web |url=http://www.uni-giessen.de/cms/ueber-uns/400-jahre/veranstaltungen/krieg-krise-konsolidierung |title=Krieg, Krise, Konsolidierung-JLU |accessdate=8 вересня 2010 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20100425044441/http://www.uni-giessen.de/cms/ueber-uns/400-jahre/veranstaltungen/krieg-krise-konsolidierung |archivedate=25 квітня 2010 |deadurl=yes }}</ref> ({{lang-de|Ludwigsuniversität}}). Частина університету, що вціліла до кінця [[Друга світова війна|Другої світової війни]], була перетворена на Інститут землеробства і ветеринарії імені Юстуса Лібіха ({{lang-de|Justus-Liebig-Hochschule für Bodenkultur und Veterinärmedizin)}}, який в 1957 році (350 років після заснування) знову отримав статус університету. В університеті створено потужний центр вивчення історії [[Східна Європа|Східної Європи]].

== Структура університету ==

=== Факультети ===
З 1999 року в Гіссенському університеті навчають за одинадцятьма спеціальностями<ref>{{Cite web |url=http://www.uni-giessen.de/cms/fbz |title=Fachbereiche, Zentren, Einrichtungen-JLU |accessdate=8 вересня 2010 |archive-date=26 грудня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151226001516/http://www.uni-giessen.de/cms/fbz }}</ref>:
# [[Юриспруденція]]
# [[Економіка (наука)|Економіка]]
# [[Соціальні науки]] і культура
# [[Історія]] і культура
# [[Мовознавство]], [[література]] і культура
# [[Психологія]] та [[спорт]]
# [[Математика]] та [[інформатика]], [[фізика]], [[географія]]
# [[Біологія]] та [[хімія]]
# [[Агрономія]] та [[довкілля]]
# [[Ветеринарія]]
# [[Медицина]]

== Відомі випускники ==
* [[Герман Йоганн Фаненштиль]] — німецький гінеколог

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*

{{Університети Німеччини}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Освіта|Німеччина| }}

[[Категорія:Гіссенський університет]]
[[Категорія:Гіссен]]
[[Категорія:Засновані в Німеччині 1607]]

title: нім. Justus-Liebig-Universität Gießen · JLU

Тип: громадський університет і повний університетd

Розташування: Гіссен

Назва на честь: Юстус фон Лібіх

Засновник: Людвіг V (ландграф Гессен-Дармштадтський)

Ректор: Міхаель Брайтбах

Членство у: Німецька дослідницька мережаd, Hochschulrektorenkonferenzd, German University Sports Federationd, Асоціація університетів Європи, Informationsdienst Wissenschaft і German National Research Data Infrastructure (NFDI) e.V.d

Складається з: University Library Giessend і Q124767449?

Випускники: Категорія:Випускники Гіссенського університету

Штаб-квартира: Гіссен

Адреса: Гіссен, Гессен, Німеччина

Сайт: Офіційний сайт


text:
# Жихлін (Пйотрковський повіт)
Жихлін (пол. Żychlin) — село в Польщі, у гміні Ґрабиця Пйотрковського повіту Лодзинського воєводства.
Населення — 71 особа (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Пйотрковського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 36      | 11                 | 24               | 1                    |
| Жінки    | 35      | 10                 | 22               | 3                    |
| Разом    | 71      | 21                 | 46               | 4                    |

wikiname: ukwiki

title: Жихлін (Пйотрковський повіт)

in_language: uk

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Жихлін
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Żychlin}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Лодзинське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Пйотрковський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Ґрабиця (гміна){{!}}Ґрабиця
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 71
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 44
|поштовий індекс        = 97-306
|автомобільний код      = EPI
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0540908
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Жихлін (значення)}}

'''Жихлін''' ({{lang-pl|Żychlin}}) — село в Польщі, у [[Ґрабиця (гміна)|гміні Ґрабиця]] [[Пйотрковський повіт|Пйотрковського повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].
Населення — {{formatnum:71}} {{МНОЖИНА:71|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Пйотрковське воєводство|Пйотрковського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=36 |ЧолПре=11 |ЧолПрац=24 |ЧолПост=1
|Жін=35 |ЖінПре=10 |ЖінПрац=22 |ЖінПост=3
|Разом=71 |РазомПре=21 |РазомПрац=46 |РазомПост=4
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Ґрабиця}}

{{Lodz-geo-stub}}

[[Категорія:Села Пйотрковського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Пйотрковський повіт

Гміна: Ґрабиця

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: EPI

OSM: ↑2920903 ·R (Ґміна Ґрабиця)


text:
# Ділянка горицвіту весняного
Ботанічна пам'ятка природи «Ділянка горицвіту весняного» займала площу 3 га та розміщувалася у Кельменецькому районі Чернігівської області, поряд з Кельменецьким лісництвом (кв.18, вид.6).
Була створена, згідно Рішення Чернівецького облвиконкому № 198 від 30.05.1979 « Про затвердження реєстру заповідних об'єктів та заходи по поліпшенню заповідної справи в області», перезатверджена згідно Рішення Чернівецької обласної ради № 216 від 17.10.1984 « Про затвердження мережі і територій та об'єктів природно-заповідного фонду у відповідності з чинною класифікацією та заходи по поліпшенню заповідної справи в області».
Ділянка є резерватом рідкісної лікарської рослини — горицвіту весняного.
Установа, що була відповідальна за збереження об'єкту — Хотинський лісокомбінат.
8 лютого 1996 року Чернівецька обласна рада ухвалила рішення № 187-р «Про розширення природно-заповідного фонду області», яким були створені 6 нових об'єктів природно-заповідного фонду та ліквідовані 10, в тому числі і ботанічна пам'ятка природи «Ділянка горицвіту весняного».
Скасування статусу відбулось у зв'язку зі знищенням виду на ділянці, яке відбулось по природних обставинах.

title: Ділянка горицвіту весняного

wikitext:
'''Ботанічна пам'ятка природи «Ділянка горицвіту весняного»''' займала площу 3 га та розміщувалася у Кельменецькому районі Чернігівської області, поряд з Кельменецьким лісництвом (кв.18, вид.6).

Була створена, згідно Рішення Чернівецького облвиконкому № 198 від 30.05.1979 « Про затвердження реєстру заповідних об'єктів та заходи по поліпшенню заповідної справи в області», перезатверджена згідно Рішення Чернівецької обласної ради № 216 від 17.10.1984 « Про затвердження мережі і територій та об'єктів природно-заповідного фонду у відповідності з чинною класифікацією та заходи по поліпшенню заповідної справи в області»<ref>Лист Державного архіву Чернівецької області до Національного екологічного центру України № 813 від 21.10.2015 року</ref>.

Ділянка є резерватом рідкісної лікарської рослини — горицвіту весняного.

Установа, що була відповідальна за збереження об'єкту — Хотинський лісокомбінат.

8 лютого 1996 року [[Чернівецька обласна рада]] ухвалила рішення № 187-р «Про розширення природно-заповідного фонду області», яким були створені 6 нових об'єктів природно-заповідного фонду та ліквідовані 10, в тому числі і ботанічна пам'ятка природи «Ділянка горицвіту весняного».

Скасування статусу відбулось у зв'язку зі знищенням виду на ділянці, яке відбулось по природних обставинах.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Втрачені природоохоронні території (до 2000-х)]]
[[Категорія:Втрачені природоохоронні території Чернівецької області]]


text:
# Едгар Вальтер
Едгар Вальтер (ест. Edgar Valter, 21 вересня 1929 р. — 4 березня 2006 р.) — естонський письменник, художник-ілюстратор і карикатурист.

## Біографія
Едгар Вальтер з'явився на світ в Таллінні і став четвертою дитиною в багатодітній сім'ї (всього у батьків Едгара було вісім дітей). Едгар не отримав спеціальної освіти; закінчивши в 1945 році середню школу, він протягом декількох років перепробував безліч найрізноманітніших професій: помічник слюсаря, матрос, маляр, друкар, транспортний робітник і працівник декораційного майстерні. З 1950 року вільний художник. Член Спілки Художників Естонії з 1956 року. Співпрацював з журналами «Hea Laps», «Täheke», «Pioneer» і «Pikker». Вальтер швидко увійшов в число провідних карикатуристів Естонії, видав сім авторських альбомів карикатур — «Kaugel naljast» (1964), «Pildiraamat koolijärikutele» (1970), «Jahikoera memuaarid» (1974), «84 lk» (1976), «Veekandja» (1980), «Ho-Ho-Hoo» (2002), «Jahikoera memuaarid» (2004, переробка видання 1974 року), крім того, творчості Вальтера в 1987 році був присвячений один з випусків серії «Майстри радянської карикатури» московського видавництва «Радянський художник».
Але найбільшу популярність Едгар Вальтер набув як ілюстратор. Вальтер оформив понад 250 книг, з них більше 170 — дитячих. Ілюстрації Едгара Вальтера до кращих історій і казок естонських письменників вважаються еталонними. І вже кілька поколінь юних читачів в Естонії, Росії та багатьох інших країнах знають і люблять Сипсика, Муфту, Півчеревичка і Мохобородька Е. Рауда, Бабу Мору А. Первик, Хлопчика з ріжками О. Лутса, Аму Сивкху Я. Раннапа саме такими, якими їх намалював Вальтер. Книги з ілюстраціями художника видавалися майже на двадцяти іноземних мовах.
Едгар Вальтер також працював у кіно і театрі, робив ескізи костюмів, малював плакати і афіші, створював живописні роботи. Для численних перевидань казок Ено Рауда «Сіпсік» і «Муфта, Мохобородька і Мохова Борода» він кожного разу робив нові ілюстрації.
На початку 1990-х Вальтер переїхав жити на хутір Пеересмяе, в містечку Урвасте Пилтсемаського повіту. Тут, серед тиші, спокою і відчуття єдності з природою, він написав свою першу книгу — «Поки» — казку про кумедних лісових чоловічків і сам проілюстрував її. Гармонійні стосунки з природою та її мешканцями — такий лейтмотив цієї доброї казки. Успіх книги перевершив усі очікування. Окрилений успіхом автор створив за 12 років ще 15 книг для дітей, в тому числі дві книги про поків, які полюбилися читачам. Поки зараз настільки популярні в Естонії, що цілком можуть конкурувати по цьому показнику з визнаними символами естонської дитячої літератури — накситраллями і Сипсиком. Відкрився парк відпочинку «Покумаа», присвячений покам і творчості їхнього творця.
За внесок у національну культуру Е. Вальтер нагороджений естонським Орденом Білої Зірки третього ступеня.
На Фантлабі автор представлений як казкар: саме чарівні казки майже виключно складають літературну спадщину Вальтера.

title: Едгар Вальтер

wikitext:
{{Особа}}
'''Едгар Вальтер''' ({{Lang-et|Edgar Valter}}, 21 вересня 1929 р. — 4 березня 2006 р.) — естонський письменник, художник-ілюстратор і карикатурист.

== Біографія ==
Едгар Вальтер з'явився на світ в Таллінні і став четвертою дитиною в багатодітній сім'ї (всього у батьків Едгара було вісім дітей). Едгар не отримав спеціальної освіти; закінчивши в 1945 році середню школу, він протягом декількох років перепробував безліч найрізноманітніших професій: помічник слюсаря, матрос, маляр, друкар, транспортний робітник і працівник декораційного майстерні. З 1950 року вільний художник. Член Спілки Художників Естонії з 1956 року. Співпрацював з журналами «Hea Laps», «Täheke», «Pioneer» і «Pikker». Вальтер швидко увійшов в число провідних карикатуристів Естонії, видав сім авторських альбомів карикатур — «Kaugel naljast» (1964), «Pildiraamat koolijärikutele» (1970), «Jahikoera memuaarid» (1974), «84 lk» (1976), «Veekandja» (1980), «Ho-Ho-Hoo» (2002), «Jahikoera memuaarid» (2004, переробка видання 1974 року), крім того, творчості Вальтера в 1987 році був присвячений один з випусків серії «Майстри радянської карикатури» московського видавництва «Радянський художник».

Але найбільшу популярність Едгар Вальтер набув як ілюстратор. Вальтер оформив понад 250 книг, з них більше 170 — дитячих. Ілюстрації Едгара Вальтера до кращих історій і казок естонських письменників вважаються еталонними. І вже кілька поколінь юних читачів в Естонії, Росії та багатьох інших країнах знають і люблять Сипсика, Муфту, Півчеревичка і Мохобородька Е. Рауда, Бабу Мору А. Первик, Хлопчика з ріжками О. Лутса, Аму Сивкху Я. Раннапа саме такими, якими їх намалював Вальтер. Книги з ілюстраціями художника видавалися майже на двадцяти іноземних мовах.

Едгар Вальтер також працював у кіно і театрі, робив ескізи костюмів, малював плакати і афіші, створював живописні роботи. Для численних перевидань казок Ено Рауда «Сіпсік» і «<nowiki/>[[Муфтик, Півчеревичок і Мохобородько|Муфта, Мохобородька і Мохова Борода]]<nowiki/>» він кожного разу робив нові ілюстрації.

На початку 1990-х Вальтер переїхав жити на хутір Пеересмяе, в містечку [[Урвасте (волость)|Урвасте]] Пилтсемаського повіту. Тут, серед тиші, спокою і відчуття єдності з природою, він написав свою першу книгу — «Поки» — казку про кумедних лісових чоловічків і сам проілюстрував її. Гармонійні стосунки з природою та її мешканцями — такий лейтмотив цієї доброї казки. Успіх книги перевершив усі очікування. Окрилений успіхом автор створив за 12 років ще 15 книг для дітей, в тому числі дві книги про поків, які полюбилися читачам. Поки зараз настільки популярні в Естонії, що цілком можуть конкурувати по цьому показнику з визнаними символами естонської дитячої літератури — накситраллями і Сипсиком. Відкрився парк відпочинку «Покумаа», присвячений покам і творчості їхнього творця.

За внесок у національну культуру Е. Вальтер нагороджений естонським Орденом Білої Зірки третього ступеня.

На Фантлабі автор представлений як казкар: саме чарівні казки майже виключно складають літературну спадщину Вальтера.

== Посилання ==
* [http://www.pokumaa.ee/index.php?page=9 Малюнки Вальтера на сайті «Країна Поків»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160115205649/http://www.pokumaa.ee/index.php?page=9 |date=15 січня 2016 }}

== Примітки ==
{{reflist}}
{{DEFAULTSORT:Вальтер, Едгар}}
{{нк}}
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Народились 21 вересня]]
[[Категорія:Народились 1929]]
[[Категорія:Померли 4 березня]]
[[Категорія:Померли 2006]]
[[Категорія:Естонські письменники]]
[[Категорія:Естонські художники]]
[[Категорія:Члени Спілки художників Естонії]]

title: Едгар Вальтер

Народився: 21 вересня 1929 · Таллінн, Естонія

Помер: 4 березня 2006 (76 років) · Тарту, Естонія

Поховання: Метсакальмісту

Країна: Естонія

Діяльність: письменник, дитячий письменник, ілюстратор, карикатурист, митець

Знання мов: естонська

Нагороди: Орден Білої зірки 3 ступеня


text:
# Кіт Бердж
Вільям Кіт Бердж (англ. William Keith Burge, нар. 10 серпня 1950, Тоніпанді) — валлійський футбольний арбітр. Обслуговував матчі англійської футбольної ліги та Прем'єр-ліги, арбітр ФІФА з 1986 по 1995 рік. Його інша професія — держслужбовець.

## Кар'єра
Він був призначений арбітром англійської Футбольної ліги у 1986 році, у віці тридцяти п'яти років, ставши останнім валлійським рефері, що був включений до англійської системи футболу, оскільки ця схема була заборонена УЄФА в 1997 році.
Він був у списку арбітрів на дебютний сезон Прем'єр-ліги (1992/93) і дебютував у цьому турнірі 5 вересня 1992 року у грі «Вімблдон» — «Арсенал» (3:2).
Він був арбітром ФІФА до 1995 року, коли згідно з правилами у віці сорока п'яти змушений був завершити суддівство матчів на міжнародному рівні. Однією з останніх обслужених зустрічей була гра в рамках відбору на Євро-1996, коли Литва зіграла 0:0 вдома з Хорватією 29 березня 1995 року.
На внутрішній арені Кіт продовжив судити матчі в Прем'єр-лізі ще протягом чотирьох сезонів, поки остаточно не пішов з суддівства після свого останнього матчу в Прем'єр-лізі, в якому «Манчестер Юнайтед» 1 травня 1999 року на «Олд Траффорд» обіграв «Астон Віллу» (2:1).

title: Кіт Бердж

wikitext:
{{Особа}}
'''Вільям Кіт Бердж'''<ref>[http://www.linguasport.com/futbol/internacional/clubes/c2/C2_92gd.htm Full name] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190209180304/http://www.linguasport.com/futbol/internacional/clubes/c2/C2_92gd.htm |date=9 лютого 2019 }}, confirmed on statistical webpage: ''Linguasport.com'' website.</ref> ({{lang-en|William Keith Burge}}, {{нар}} 10 серпня 1950<ref>[http://www.uefa.com/newsfiles/565722.pdf Birthday] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160307103625/http://www.uefa.com/newsfiles/565722.pdf |date=7 березня 2016 }} confirmation: [[UEFA]].com [[PDF]] newsletter (''UEFA Direct'', p.23).</ref>, [[Тоніпанді]]) — [[Уельс|валлійський]] [[Футбол|футбольний]] [[Арбітр (футбол)|арбітр]]. Обслуговував матчі англійської [[Футбольна ліга Англії|футбольної ліги]] та [[Прем'єр-ліга (Англія)|Прем'єр-ліги]], арбітр [[ФІФА]] з 1986 по 1995 рік. Його інша професія — [[Державна служба|держслужбовець]].<ref name="mirrorarticle">[http://findarticles.com/p/articles/mi_qn4161/is_19970615/ai_n14464869 Article] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110616200432/http://findarticles.com/p/articles/mi_qn4161/is_19970615/ai_n14464869/ |date=2011-06-16 }} about Burge: [[Sunday Mirror]] online, via the ''FindArticles'' service.</ref>

== Кар'єра ==
Він був призначений арбітром англійської Футбольної ліги у 1986 році, у віці тридцяти п'яти років, ставши останнім валлійським рефері, що був включений до англійської системи футболу, оскільки ця схема була заборонена [[УЄФА]] в 1997 році.<ref name="mirrorarticle" /><ref>[https://www.monmouthshirereferees.com/newsletters/200503-3.doc Last Welsh referee on English list] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190209180548/https://www.monmouthshirereferees.com/newsletters/200503-3.doc |date=9 лютого 2019 }}: mention in a [[HTML]]-based cached version of the Monmouthshire Referees online [[PDF]] newsletter (03-2003, p.3).</ref>

Він був у списку арбітрів на дебютний сезон Прем'єр-ліги (1992/93) і дебютував у цьому турнірі 5 вересня 1992 року у грі [[Вімблдон (футбольний клуб, 1889)|«Вімблдон»]] — [[Арсенал (Лондон)|«Арсенал»]] (3:2).<ref>[http://www.soccerbase.com/results3.sd?gameid=299898 First Premier League match] {{Webarchive|url=https://archive.today/20070519173713/http://www.soccerbase.com/results3.sd?gameid=299898 |date=19 травня 2007 }}, Wimbledon v. Arsenal, 1992: [[soccerbase]].com website.</ref>

Він був арбітром ФІФА до 1995 року, коли згідно з правилами у віці сорока п'яти змушений був завершити суддівство матчів на міжнародному рівні. Однією з останніх обслужених зустрічей була гра в рамках [[Чемпіонат Європи з футболу 1996 (кваліфікаційний раунд)|відбору на Євро-1996]], коли [[Збірна Литви з футболу|Литва]] зіграла 0:0 вдома з [[Збірна Хорватії з футболу|Хорватією]] 29 березня 1995 року.<ref>[http://www.rsssf.com/intldetails/1995e1.html Lithuania v. Croatia] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120304203123/http://www.rsssf.com/intldetails/1995e1.html |date=4 березня 2012 }}, Euro '96 qualifying: ''RSSSF'' statistical website.</ref>

На внутрішній арені Кіт продовжив судити матчі в Прем'єр-лізі ще протягом чотирьох сезонів, поки остаточно не пішов з суддівства після свого останнього матчу в Прем'єр-лізі, в якому «[[Манчестер Юнайтед]]» 1 травня 1999 року на [[Олд Траффорд|«Олд Траффорд»]] обіграв [[Астон Вілла|«Астон Віллу»]] (2:1).<ref>[http://www.soccerbase.com/results3.sd?gameid=258726 Last ever match] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071001195836/http://www.soccerbase.com/results3.sd?gameid=258726 |date=1 жовтня 2007 }}, Man Utd v. Aston Villa, 1999: soccerbase.com website.</ref>

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{cite web|url=http://worldreferee.com/site/copy.php?linkID=2632&linkType=referee&contextType=bio|title=Keith Burge|accessdate=2012-5-5|publisher=на World Referee|archive-date=10 лютого 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190210044453/https://worldreferee.com/site/copy.php?linkID=2632&linkType=referee&contextType=bio}} {{ref-en}}
* {{cite web|url=http://www.eu-football.info/_referee.php?id=343|title=Keith Burge|accessdate=2012-5-5|publisher=на eu-football.info|archive-date=9 лютого 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190209232512/https://eu-football.info/_referee.php?id=343}}
{{DEFAULTSORT:Бердж, Кіт}}
[[Категорія:Валлійські футбольні арбітри]]
[[Категорія:Народились 1950]]

title: Кіт Бердж

Народився: 10 серпня 1950 (74 роки) · Тоніпандіd, Ронта-Кінон-Тав, Уельс, Велика Британія

Країна: Велика Британія

Діяльність: футбольний суддя

Знання мов: валлійська


text:
# Зелений Лог (Полевський міський округ)
Зеле́ний Лог (рос. Зелёный Лог) — селище у складі Полевського міського округу Свердловської області.
Населення — 21 особа (2010, 50 у 2002).
Національний склад станом на 2002 рік: росіяни — 90 %.

title: Зелений Лог (Полевський міський округ)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = селище
 | тип_род         = селища
 | назва           = Зелений Лог
 | назва ін.       = {{lang-ru|Зелёный Лог}}
 | карта розташування1 = Росія Свердловська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Свердловська область]]
 | район           = [[Полевський міський округ]]
 | поселення       =
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 21 особа ([[2010]]{{RUS-SVE-census}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
| lat_deg= 56
| lat_min= 34
| lat_sec= 27
 | lon_dir=E
| lon_deg= 60
| lon_min= 18
| lon_sec= 23
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Зелений Лог}}

'''Зеле́ний Лог''' ({{lang-ru|Зелёный Лог}}) — [[селище]] у складі [[полевський міський округ|Полевського міського округу]] [[свердловська область|Свердловської області]].

Населення — 21 особа ([[2010]], 50 у [[2002]]{{RUS-SVE-lingvarium}}).

Національний склад станом на 2002 рік: [[росіяни]] — 90 %.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|O-41-121}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.573764&lon=60.306873&z=13&show=/10684020/ru/ Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6FgMQh4oQ?url=http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=56.573764&lon=60.306873&z=13&show=/10684020/ru/ |date=6 квітня 2013 }}

{{sverdl-obl-stub}}
{{полевський міський округ}}

[[Категорія:Населені пункти Полевського міського округу]]
[[Категорія:Селища Свердловської області]]

title: селище Зелений Лог

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Свердловська область

Муніципальний район: Полевський міський округ

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Зелений Лог · Зелений Лог


text:
# Китятки альпійські
{{#ifeq:0|0|{{#if:Polygala alpestris|{{#if:|[[]}}|[[]]}}}}
Китятки альпійські (Polygala alpestris) — вид квіткових рослин з родини китяткових (Polygalaceae).

## Морфологічна характеристика
Це багаторічна рослина з тонким дерев'янистим каудексом. Стебла 5–15 см заввишки, тонкі, висхідні чи розпростерті. Нижні листки не зібрані в розетки, чергові, вузько-обернено-яйцюваті чи довгасті, тупі; верхні більші за нижні, ланцетні, гострі, 0.5–1 см завдовжки. Суцвіття кінцеві, щільні, 5–20 квіткові. Квітки сині. Плід (коробочка) 3–4 мм завдовжки. Насіння еліпсоїдне, верхівка закруглена, поверхня вкрита білуватими волосками, тьмяна, чорнувата. 2n=34.

## Поширення
Росте у Європі й Туреччині, у трав'янистих місцевостях, вологих кам'янистих, альпійських і субальпійських зонах.
В Україні росте на високогірних луках в альпійському та субальпійському поясах — у Карпатах, зрідка.

title: Китятки альпійські

wikitext:
{{Speciesbox|taxon=Polygala alpestris|authority=Rchb.|image=Polygala alpestris (Alpen-Kreuzblume) IMG 25718.JPG|image_width=283px
}}
'''Китятки альпійські'''<ref>{{Кобів|Polygala|alpestris}}</ref><ref name="ОВРУ">{{ОВРУ|224}}</ref> (''Polygala alpestris'') — [[вид]] квіткових рослин з родини китяткових (Polygalaceae).

== Морфологічна характеристика ==
Це [[багаторічна рослина]] з тонким дерев'янистим каудексом. Стебла 5–15 см заввишки, тонкі, висхідні чи розпростерті. Нижні [[листок|листки]] не зібрані в розетки, чергові, вузько-обернено-яйцюваті чи довгасті, тупі; верхні більші за нижні, ланцетні, гострі, 0.5–1 см завдовжки. [[Суцвіття]] кінцеві, щільні, 5–20 квіткові. [[Квітка|Квітки]] сині. [[Плід]] (коробочка) 3–4 мм завдовжки. [[Насіння]] еліпсоїдне, верхівка закруглена, поверхня вкрита білуватими волосками, тьмяна, чорнувата. [[хромосома|2n]]=34<ref name="Atlas">{{книга |автор=Bojnanský, V.; Fargašová, A. |заголовок=Atlas of Seeds and Fruits of Central and East-European Flora |видавництво=Springer Science & Business Media |рік=2007 |сторінки=393 |посилання=https://books.google.com.ua/books?id=5vd_ZE7UDV8C&pg=PA393}} {{ref-en}}</ref><ref>{{cite web |url=https://www.infoflora.ch/en/flora/polygala-alpestris.html |назва=''Polygala alpestris'' |вебсайт=Das nationale Daten- und Informationszentrum der Schweizer Flora |видавець= |дата-доступу=01.04.2023}} {{ref-de}}</ref><ref>{{cite web |url=https://turkiyebitkileri.com/tr/foto%C4%9Fraf-galerisi/polygalaceae-sutotugiller/polygala-sutotu/polygala-alpestris.html |назва=''Polygala alpestris'' |вебсайт=Türkiyebitkileri.com |видавець= |дата-доступу=01.04.2023}} {{ref-en}}</ref>.

== Поширення ==
Росте у [[Європа|Європі]] й [[Туреччина|Туреччині]], у трав'янистих місцевостях, вологих кам'янистих, альпійських і субальпійських зонах<ref name="Atlas"/><ref>{{cite web |url=http://ww2.bgbm.org/EuroPlusMed/PTaxonDetail.asp?NameCache=Polygala%20alpestris&PTRefFk=7500000 |назва=''Polygala alpestris'' |вебсайт=The Euro+Med Plantbase Project |видавець= |дата-доступу=01.04.2023}} {{ref-en}}</ref>.

В [[Україна|Україні]] росте на високогірних луках в альпійському та субальпійському поясах — у Карпатах, зрідка<ref name="ОВРУ"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q160345}}

[[Категорія:Китятки|альпійські]]
[[Категорія:Флора Європи]]
[[Категорія:Флора Туреччини]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)

Порядок: Бобовоцвіті (Fabales)

Родина: Китяткові (Polygalaceae)

Рід: Китятки (Polygala)

Вид: P. alpestris

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Polygala alpestris · Rchb.


text:
# Мустела алтайська
Мустела алтайська, Солонгой (Mustela altaica) — ссавець, дрібний хижак з родини Мустелові (Mustelidae).

## Етимологія
Слово «Солонгой» запозичене з монгольського «soluŋga».

## Середовище проживання
Країни поширення: Бутан, Китай, Індія, Казахстан, Киргизстан, Монголія, Пакистан, Російська Федерація, Таджикистан.
Цей вид зустрічається в Гімалаях до висоти 5'000 м. У Бутані він знаходиться на висотах 1'500-5'200 м над рівнем моря. Цей вид часто поселяється на альпійських луках або серед скелястих схилів. Також може бути знайдений серед обрідної лісової рослинності і переважно відкритих ландшафтів.

## Морфологія
Морфометричні показники самців: голова і тіло довжиною 224–287 мм, хвіст довжиною 108–145 мм, вага 217–350 грам. Виміри самиць: голова і тіло довжиною 217–249 мм, хвіст довжиною 90–117 мм, вага — 122–220 грам.
M. altaica нагадує Mustela sibirica, але менша, має коротше хутро і менш пишний хвіст. Є весняна й осіння линяння. Взимку хутро жовтувато-коричневе зверху та ясно-жовте знизу. Літнє хутро — від сірого до сірувато-коричневого кольору.

## Стиль життя
Це швидкий, маневрений, головним чином нічний або сутінковий вид. Виключно м'ясоїдний, здобиччю для нього є полівки, миші, пискухи, хом'яки, дрібні птахи, ящірки, комахи і особливо залежить він від пискух.

## Відтворення
У Казахстані парування відбувається в лютому-березні. Вагітність триває 38-40 днів, без затримки імплантації. Народжується 2-6, інколи до 13 дитинчат, період лактації триває 2 місяці. Після здобуття незалежності, родина залишається разом до осені.

title: Мустела алтайська

wikitext:
{{speciesbox
| name = Мустела алтайська
| status = NT
| status_system = IUCN3.1
| image = Mountain Weasel (Mustela altaica).jpg
| image_caption =
| image_width = 250px
| genus = Mustela
| species = altaica
| authority = [[Петер-Симон Паллас|Pallas]], [[1811]]
| range_map = Mountain Weasel area.png
| range_map_caption = Мапа поширення виду ''Mustela altaica''
}}

'''Мустела алтайська''', '''Солонгой''' (''Mustela altaica'') — [[ссавці|ссавець]], дрібний хижак з родини [[Мустелові]] (Mustelidae).

== Етимологія ==
Слово «Солонгой» запозичене з монгольського «soluŋga».

== Середовище проживання ==
Країни поширення: [[Бутан]], [[Китай]], [[Індія]], [[Казахстан]], [[Киргизстан]], [[Монголія]], [[Пакистан]], [[Росія|Російська Федерація]], [[Таджикистан]].

Цей вид зустрічається в [[Гімалаї|Гімалаях]] до висоти 5'000 м. У Бутані він знаходиться на висотах 1'500-5'200 м над рівнем моря. Цей вид часто поселяється на [[альпійські луки|альпійських луках]] або серед скелястих схилів. Також може бути знайдений серед обрідної лісової рослинності і переважно відкритих ландшафтів.

== Морфологія ==
Морфометричні показники [[самці]]в: голова і тіло довжиною 224–287 мм, [[хвіст]] довжиною 108–145 мм, вага 217–350 грам. Виміри [[самиці|самиць]]: голова і тіло довжиною 217–249 мм, [[хвіст]] довжиною 90–117 мм, вага — 122–220 грам.

''M. altaica'' нагадує ''[[Mustela sibirica]]'', але менша, має коротше [[хутро]] і менш пишний хвіст. Є весняна й осіння линяння. Взимку хутро жовтувато-коричневе зверху та ясно-жовте знизу. Літнє хутро — від сірого до сірувато-коричневого кольору.

== Стиль життя ==
Це швидкий, маневрений, головним чином нічний або сутінковий вид. Виключно м'ясоїдний, здобиччю для нього є [[полівки]], [[миші]], [[пискуха|пискухи]], [[хом'як]]и, дрібні [[птахи]], [[ящірки]], [[комахи]] і особливо залежить він від пискух.

== Відтворення ==
У Казахстані парування відбувається в лютому-березні. [[Вагітність]] триває 38-40 днів, без затримки імплантації. Народжується 2-6, інколи до 13 дитинчат, період [[лактація|лактації]] триває 2 місяці. Після здобуття незалежності, родина залишається разом до осені.

== Джерела ==
* [http://www.iucnredlist.org/apps/redlist/details/41653/0 Abramov, A., Wozencraft, C. & Ying-xiang, W. 2008. Mustela altaica. In: IUCN 2011] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110225210522/http://www.iucnredlist.org/apps/redlist/details/41653/0 |date=25 лютого 2011 }}
* {{книга |автор=Ronald M. Nowak|заголовок=Walker's carnivores of the world||посилання =http://books.google.com.ua/books?id=0q5aHw2mFi8C&pg=PA145|видавництво=JHU Press|рік=2005|сторінки = 145|сторінок = 313|isbn=0801880327}}

{{mammal-stub}}
{{Портали|Біологія}}
{{Taxonbar|from=Q434197}}

[[Категорія:Тварини, описані 1811]]
[[Категорія:Мустелові]]
[[Категорія:Ссавці Азії]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Близький до загрозливого (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Хижі (Carnivora)

Родина: Мустелові (Mustelidae)

Рід: Mustela

Вид: Мустела алтайська (M. altaica)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва:
Mustela altaica · Pallas, 1811
Мапа поширення виду Mustela altaica


text:
# Тамбора (район)
Тамбо́ра (індонез. Tambora) — один з 18 районів округу Біма провінції Західна Південно-Східна Нуса у складі Індонезії. Розташований у північно-західній частині. Адміністративний центр — село Лабухан-Кананга.
Населення — 7533 особи (2013; 7242 в 2012, 6602 в 2010).

## Адміністративний поділ
До складу району входять 10 сіл:
| Населений пункт           | Населення, осіб (2010) |
| ------------------------- | ---------------------- |
| Кавінда-Нає, село         | 1009                   |
| Кавінда-Тої, село         | 1058                   |
| Лабухан-Кананга, село     | 1593                   |
| Ої-Бура, село             | 782                    |
| Ої-Паніхі, село           | 475                    |
| Упт-Сорі-Паніхі СП1, село | 637                    |
| Упт-Сорі-Паніхі СП2, село | 242                    |
| Упт-Сорі-Паніхі СП3, село | 345                    |
| Упт-Сорі-Паніхі СП4, село | 259                    |
| Упт-Сорі-Паніхі СП5, село | 202                    |

title: Тамбора (район)

wikitext:
{{АТО Індонезії
| назва            = Тамбора
| місцева_назва    = {{lang-id|Tambora}}
| герб             =
| герб_підпис      =
| адмінмапа        =
| провінція        = [[Західна Південно-Східна Нуса]]
| особлива провінція =
| особливий столичний округ =
| особливий округ  =
| округ            = [[біма (округ)|Біма]]
| муніципалітет    =
| район            =
| дистрикт         =
| центр            = село [[Лабухан-Кананга]]
| площа            =
| населення        = 7 533 особи ([[2013]]<ref>{{Cite web |url=http://bimakab.bps.go.id/ |title=Архівована копія |accessdate=1 квітня 2022 |archive-date=16 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220316172706/https://bimakab.bps.go.id/ }}</ref>)
| щільність_населення =
| поштовий_код     =
| телефонний_код   =
| сайт             =
}}

{{Otheruses|Тамбора}}

'''Тамбо́ра''' ({{lang-id|Tambora}}) — один з [[адміністративний поділ Індонезії|18 районів]] округу [[біма (округ)|Біма]] провінції [[Західна Південно-Східна Нуса]] у складі [[індонезія|Індонезії]]. Розташований у північно-західній частині. Адміністративний центр — село [[Лабухан-Кананга]].

Населення — 7533 особи ([[2013]]; 7242 в [[2012]], 6602 в [[2010]]{{IDN-bps}}).

== Адміністративний поділ ==
До складу району входять 10 сіл{{IDN-bps-2010}}:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,<br/>осіб ([[2010]])
|-----
| [[Кавінда-Нає]], село
| align="right"| 1009
|-----
| [[Кавінда-Тої]], село
| align="right"| 1058
|-----
| [[Лабухан-Кананга]], село
| align="right"| 1593
|-----
| [[Ої-Бура]], село
| align="right"| 782
|-----
| [[Ої-Паніхі]], село
| align="right"| 475
|-----
| [[Упт-Сорі-Паніхі СП1]], село
| align="right"| 637
|-----
| [[Упт-Сорі-Паніхі СП2]], село
| align="right"| 242
|-----
| [[Упт-Сорі-Паніхі СП3]], село
| align="right"| 345
|-----
| [[Упт-Сорі-Паніхі СП4]], село
| align="right"| 259
|-----
| [[Упт-Сорі-Паніхі СП5]], село
| align="right"| 202
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{біма (округ)}}

[[Категорія:Райони округу Біма]]

title: Тамбора · індонез. Tambora

Країна: Індонезія

Провінція: Західна Південно-Східна Нуса

Округ: Біма

Адміністративний центр: село Лабухан-Кананга


text:
# Поховайте мене після смерті
Поховайте мене після смерті (англ. Bury Me Dead) — американський фільм-нуар режисера Бернарда Ворхоса 1947 року.

## Сюжет
Барбара Карлін відвідує власні похорони і дізнається, що її власний чоловік, Род Карлін, намагався вбити її.

## У ролях
- Кеті О'Доннелл — Расті
- Джун Локхарт — Барбара Карлін
- Хью Бомонт — Майкл Данн
- Марк Деніелс — Род Карлін
- Грег МакКлюр — Джордж Мендлі
- Мілтон Парсонс — Джеферс, дворецький
- Вірджинія Фармер — місіс Хаскінс, покоївка
- Соня Деррін — Хелен Лоуренс
- Кліфф Кларк — Арчер, детектив

title: Поховайте мене після смерті

wikitext:
{{Фільм|українська назва = Поховайте мене після смерті|оригінальна назва = Bury Me Dead|рік = [[1947]]|країна = {{USA}}|режисер = [[Бернард Ворхос]]|сценарист = [[Дуайт В. Бабкок]],
[[Карен Девольф]],

[[Ірен Вінстон]]|продюсер = [[Чарльз Райснер]],
[[Бенжамін Столофф]]|оператор = [[Джон Елтон]]|композитор = [[Еміль Кадкін]]|художник = [[Едвард С. Джуелл]],
[[Армор Марлоу]]|монтаж = [[В. Донн Хейес]]|жанр = [[фільм-нуар]], [[детектив]]|тривалість = 68 хв.|актори = [[Кеті О'Доннелл]]
[[Джун Локхарт]]|кінокомпанія = [[Producers Releasing Corporation]]|зображення = Bury me dead Poster.jpg}}'''''Поховайте мене після смерті '''({{lang-en|Bury Me Dead}}) —'' [[Кінематограф США|американський]] [[фільм-нуар]] [[режисер]]а [[Бернард Ворхос|Бернарда Ворхоса]] [[1947 у кіно|1947 року]].

== Сюжет ==
Барбара Карлін відвідує власні похорони і дізнається, що її власний чоловік, Род Карлін, намагався вбити її.

== У ролях ==
* [[Кеті О'Доннелл]]'' —'' Расті
* [[Джун Локхарт]]'' —'' Барбара Карлін
* [[Хью Бомонт]]'' —'' Майкл Данн
* [[Марк Деніелс]]'' —'' Род Карлін
* [[Грег МакКлюр]]'' —'' Джордж Мендлі
* [[Мілтон Парсонс]]'' —'' Джеферс, дворецький
* [[Вірджинія Фармер]]'' —'' місіс Хаскінс, покоївка
* [[Соня Деррін]]'' —'' Хелен Лоуренс
* [[Кліфф Кларк]]'' —'' Арчер, детектив

== Посилання ==
* ''[[imdbtitle:0039230|Bury Me Dead]]'' на сайті [[Internet Movie Database]]
* ''[http://www.allmovie.com/movie/v86291 Bury Me Dead]'' на сайті [[AllMovie]]
* ''[http://www.tcm.com/tcmdb/title/69938/Bury-Me-Dead/ Bury Me Dead]'' на сайті TCM Movie Database

[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми-драми США]]
[[Категорія:Детективні фільми США]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми]]

title: Bury Me Dead

Жанр: фільм-нуар, детектив

Режисер: Бернард Ворхос

Продюсер: Чарльз Райснер, Бенжамін Столофф

Сценарист: Дуайт В. Бабкок, Карен Девольф, Ірен Вінстон

У головних · ролях: Кеті О'Доннелл Джун Локхарт

Оператор: Джон Елтон

Композитор: Еміль Кадкін

Монтаж: В. Донн Хейес

Художник: Едвард С. Джуелл, Армор Марлоу

Кінокомпанія: Producers Releasing Corporation

Мова: англійська

Країна: США


text:
# Лейманіс Олександр Оттович
Олександр Лейманіс (латис. Aleksandrs Leimanis; 17 вересня 1913, село Гаврилове, Смоленська губернія — 17 червня 1990) — радянський та латвійський кінорежисер. Народний артист Латвійської РСР.

## Біографія
Закінчив Державний інститут театрального мистецтва (1939), у різні роки працював у театрах Іркутська, Чебоксар, Семипалатинська, Омська.
Після приїзду до Латвії був режисером та головним режисером низки театрів Риги та Єлгави (1944—1953). Викладав на театральному факультеті Латвійської державної консерваторії ім. Я. Вітола, був керівником кафедри акторської майстерності (1971—1973).
З 1954 року режисер Ризької кіностудії. Майстер дубляжу, під його керівництвом перекладено латиською мовою понад п'ятдесят фільмів.
Був одружений із актрисою Латвійського академічного театру драми ім. А. Упіта Байбі Індріксоне (1932—2024).
Помер у Ризі, похований на Лісовому цвинтарі.

## Нагороди та почесні звання
1973 — Народний артист Латвійської РСР

## Фільмографія

### Режисер, автор сценарію
- 1964 — Армія «Плиски» — режисер
- 1965 — «Тобаго» змінює курс — режисер
- 1968 — Армія «Плиски» знову в бою — режисер
- 1970 — Слуги диявола — режисер, автор сценарію
- 1972 — Слуги диявола на чортовому млині — режисер
- 1973 — Олег і Айна — режисер
- 1975 — У лещатах чорного раку — режисер, автор сценарію
- 1978 — Відкрита країна — режисер, автор сценарію

### Актор
- 1972 — Слуги диявола на чортовому млині
- 1978 — Театр — епізод
- 1979 — Незавершена вечеря — Могенсен
- 1979 — Чекайте «Джона Графтона» — Бек
- 1985 — Дитинство Бембі — Карус
- 1986 — Юність Бембі — Карус

title: Лейманіс Олександр Оттович

wikitext:
{{кінематографіст}}
'''Олександр Лейманіс''' ({{lang-lv|Aleksandrs Leimanis}}; [[17 вересня]] [[1913]], село Гаврилове, [[Смоленська губернія]] — [[17 червня]] [[1990]]) — радянський та латвійський кінорежисер. [[Народний артист Латвійської РСР]].

== Біографія ==
Закінчив [[Російський інститут театрального мистецтва|Державний інститут театрального мистецтва]] (1939), у різні роки працював у театрах Іркутська, Чебоксар, Семипалатинська, Омська.

Після приїзду до Латвії був режисером та головним режисером низки театрів Риги та Єлгави (1944—1953). Викладав на театральному факультеті [[Латвійська академія музики|Латвійської державної консерваторії ім. Я. Вітола]], був керівником кафедри акторської майстерності (1971—1973).

З 1954 року режисер [[Ризька кіностудія|Ризької кіностудії]]. Майстер дубляжу, під його керівництвом перекладено латиською мовою понад п'ятдесят фільмів.

Був одружений із актрисою [[Латвійський національний театр|Латвійського академічного театру драми ім. А. Упіта]] [[Індриксоне Байба|Байбі Індріксоне]] (1932—2024)<ref>http://100.teatris.lv/personality/105</ref>.

Помер у Ризі, похований на Лісовому цвинтарі.

== Нагороди та почесні звання ==
1973 — Народний артист Латвійської РСР

== Фільмографія ==

=== Режисер, автор сценарію ===
* 1964 — [[Армія «Плиски»]] — режисер
* 1965 — [[«Тобаго» змінює курс]] — режисер
* 1968 — [[Армія «Плиски» знову в бою]] — режисер
* 1970 — [[Слуги диявола]] — режисер, автор сценарію
* 1972 — [[Слуги диявола на чортовому млині]] — режисер
* 1973 — [[Олег і Айна]] — режисер
* 1975 — [[У лещатах чорного раку]] — режисер, автор сценарію
* 1978 — Відкрита країна — режисер, автор сценарію

=== Актор ===
* 1972 — [[Слуги диявола на чортовому млині]]
* 1978 — [[Театр (фільм, 1978)|Театр]] — епізод
* 1979 — [[Незавершена вечеря]] — Могенсен
* 1979 — [[Чекайте «Джона Графтона»]] — Бек
* 1985 — [[Дитинство Бембі]] — Карус
* 1986 — [[Юність Бембі]] — Карус

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20100715083225/http://nfc.webserver.lv/lmdb/people/people.php?pep_id=40 Олександр Лейманіс {{ref-lv}}]
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Латвія|Кінематограф}}
[[Категорія:Народні артисти Латвійської РСР]]
[[Категорія:Латвійські актори]]
[[Категорія:Викладачі вишів Риги]]

title: латис. Aleksandrs Leimanis

Дата народження: 17 жовтня 1913

Місце народження: Смоленська губернія, Російська імперія

Дата смерті: 17 червня 1990 (76 років)

Місце смерті: Рига, Латвійська РСР, СРСР

Поховання: Лісовий цвинтар

Громадянство: СРСР

Alma mater: Російський університет театрального мистецтва

Професія: актор, кінорежисер, сценарист


text:
# Національний парк Уаскаран
Національний парк Уаскаран (ісп. Parque Nacional Huascarán) — національний парк, розташований в перуанському регіоні Анкаш, в андійському регіоні Кордильєра-Бланка. Парк є об'єктом Світової спадщини ЮНЕСКО. Назва парку походить від назви найвищої гори на його території і на території Перу — Уаскаран, висотою 6768 м (у свою чергу названу на честь імператора Уаскара).
На території національного парку розташовані 663 льодовики загальною площею 693,72 км² і 296 озер загальною площею 28,14 км². Більшість озер має льодовикове походження. Загальний об'єм води в озерах становить 0,435 км³. По парку протікає понад 40 річок, які належать як до басейну Тихого, так і до басейну Атлантичного океану. Найбільші річки — Ріо-Санта, Мараньйон і Патівілка.
Парк пропонує туристам різноманітні розважальні заходи, у тому числі скелелазіння, катання на човнах і рибальство.

## Флора і фауна
Національний парк Уаскаран відноситься до екорегіону Волога пуна Центральних Анд. Внаслідок того, що національний парк розташований на висоті від 2000 до 6768 м, на його території розташовано 7 зон з різним мікрокліматом — від тропічних дощових і гірських лісів до сухого високогірного степу і гірської тундри. Цим обумовлено різноманіття флори національного парку, тут росте 779 видів рослин, які характерні для Анд, з 40 родів і 104 родин. Найяскравішим представником місцевої флори є Пуйя Раймонда з родини бромелієвих, яка має дуже велике суцвіття з понад 8000 квіток.
У парку мешкає багато тварин, таких як вікунья, віскача перуанська, магеллановий собака, очковий ведмідь, Puma concolor incarum (підвид пуми), кондор андійський, ягуар, лама, гуанако, болотяний олень, бразильський тапір, перуанський строкатохвіст (вид колібрі) та багато видів качок, таких як південна чернь. Деякі представники місцевої фауни відносяться до рідкісних та ендемічних видів.

## Галерея
- Вершини гори Уаскаран: Норте (ліворуч) і Сур (праворуч)
- Гора Уандой (6395 м)
- Гора Вальюнараху (5686 м)
- Гора Чакрараху (6108 м)
- Засніжені вершини гір
- Льодовик Аруай
- Водоспад Ісмайпампа
- Водоспад Марія Хірай
- Озеро Льянгануко
- Озеро Парон
- Озеро Янараю
- Озеро Агуак
- Пуйя Раймонда

title: Національний парк Уаскаран

wikitext:
{{Infobox Protected area
  | name = Національний парк Уаскаран<br />''Parque Nacional Huascarán''
  | iucn_category = II
  | image = Taulliraju.JPG
  | image_caption = Гора Таульїраху
  | nomap = 1
  | caption =
  | locator_x =
  | locator_y =
  | location = Регіон [[Анкаш (регіон)|Анкаш]], [[Перу]]
  | nearest_city = [[Анкаш]]
  | lat_degrees = 9
  | lat_minutes = 20
  | lat_seconds =
  | lat_direction = S
  | long_degrees = 77
  | long_minutes = 24
  | long_seconds =
  | long_direction = W
  | area = 3400 км²
  | established = [[1 червня]] [[1975]]
  | visitation_num =
  | visitation_year =
  | governing_body =
  | website = https://www.sernanp.gob.pe/huascaran
  | WHS_name        = Huascarán National Park
  | WHS_State Party = {{PER}}
  | WHS_Type        = Природний
  | WHS_Criteria    = vi, vii
  | WHS_ID          = 333
  | WHS_Region      = [[Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Латинській Америці і Вест-Індії|Латинська Америка і Вест-Індія]]
  | WHS_Year        = 1985
  | WHS_Session     = 9-та
  | WHS_Link        = http://whc.unesco.org/en/list/333
}}
'''Національний парк Уаскаран''' ({{lang-es|Parque Nacional Huascarán}}) — [[національний парк]], розташований в [[перу]]анському регіоні [[Анкаш (регіон)|Анкаш]], в [[Анди|андійському]] регіоні [[Кордильєра-Бланка]]. Парк є об'єктом [[Світова спадщина ЮНЕСКО|Світової спадщини]] [[ЮНЕСКО]]. Назва парку походить від назви найвищої гори на його території і на території [[Перу]] — [[Уаскаран]], висотою 6768 м (у свою чергу названу на честь [[сапа Інка|імператора]] [[Уаскар]]а).

На території національного парку розташовані 663 [[льодовик]]и загальною площею 693,72 [[квадратний кілометр|км²]] і 296 [[озеро|озер]] загальною площею 28,14 км². Більшість озер має льодовикове походження. Загальний об'єм води в озерах становить 0,435 [[кубічний кілометр|км³]]. По парку протікає понад 40 [[річка|річок]], які належать як до басейну [[Тихий океан|Тихого]], так і до басейну [[Атлантичний океан|Атлантичного океану]]. Найбільші річки — [[Ріо-Санта]], [[Мараньйон (річка)|Мараньйон]] і Патівілка.

Парк пропонує туристам різноманітні розважальні заходи, у тому числі [[скелелазіння]], катання на човнах і [[рибальство]].

== Флора і фауна ==
Національний парк Уаскаран відноситься до [[екорегіон]]у ''Волога пуна Центральних Анд''. Внаслідок того, що національний парк розташований на висоті від 2000 до 6768 м, на його території розташовано 7 зон з різним [[мікроклімат]]ом — від [[Тропічні та субтропічні дощові ліси|тропічних дощових]] і [[Тропічні гірські ліси|гірських лісів]] до сухого високогірного [[Степова зона|степу]] і [[гірська тундра|гірської тундри]]. Цим обумовлено різноманіття [[флора|флори]] національного парку, тут росте 779 [[Вид|видів]] [[Рослини|рослин]], які характерні для Анд, з 40 [[рід (біологія)|родів]] і 104 [[родина (біологія)|родин]]. Найяскравішим представником місцевої флори є ''[[Пуйя Раймонда]]'' з родини [[бромелієві|бромелієвих]], яка має дуже велике [[суцвіття]] з понад 8000 [[квітка|квіток]].

У парку мешкає багато тварин, таких як [[вікунья]], [[віскача перуанська]], [[магеллановий собака]], [[очковий ведмідь]], ''[[Puma concolor incarum]]'' (підвид [[пума|пуми]]), [[кондор андійський]], [[ягуар]], [[лама (тварина)|лама]], [[гуанако]], [[Болотний олень|болотяний олень]], [[Тапір бразильський|бразильський тапір]], [[перуанський строкатохвіст]] (вид [[Колібрієві|колібрі]]) та багато видів [[качка|качок]], таких як [[південна чернь]]. Деякі представники місцевої [[фауна|фауни]] відносяться до рідкісних та [[ендемік|ендемічних]] видів.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Nevado Huascaran.jpg|Вершини гори [[Уаскаран]]: Норте (ліворуч) і Сур (праворуч)
Файл:Beauty of mount Huandoy, Cordillera Blanca, Ancash, Peru.jpg|Гора Уандой (6395 м)
Файл:Vallunaraju2.JPG|Гора Вальюнараху (5686 м)
Файл:Chacraraju.jpg|Гора Чакрараху (6108 м)
Файл:Artesonraju.JPG|Засніжені вершини гір
Файл:Arhuay Glacier.jpg|Льодовик Аруай
Файл:Catarata Ismaypampa.jpg|Водоспад Ісмайпампа
Файл:Maria Jiray .jpg|Водоспад Марія Хірай
Файл:Llanganuco ancash.jpg|Озеро Льянгануко
Файл:Paron Lake.jpg|Озеро Парон
Файл:Laguna Yanarraju.jpg|Озеро Янараю
Файл:Aguak.jpg|Озеро Агуак
Файл:La Puya Raimondi.jpg|''[[Пуйя Раймонда]]''
</gallery>
== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* [http://www.parkswatch.org/parkprofiles/pdf/hunp_spa.pdf Perfilde Área Protegida — Perú — Parque Nacional Huascarán] {{ref-es}}
* [http://whc.unesco.org/en/list/333 UNESCO org — Huascarán National Park] {{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20151224052641/http://www.protectedplanet.net/huascaran-national-park-world-heritage-site Protected planet — Map of Huascaran national park] {{ref-en}}
* [http://www.telegraph.co.uk/travel/travelnews/10999939/21-World-Heritage-Sites-you-have-probably-never-heard-of.html?frame=2990856 World Heritage Sites you have probably never heard of] {{ref-en}}
* «Латинская Америка», том 2, изд. «Советская энциклопедия», М., 1982, ст. «Уаскаран», стр. 500 {{ref-ru}}

{{Peru-geo-stub}}

{{Світова спадщина в Перу}}

{{DEFAULTSORT:Гуаскаран}}

[[Категорія:Національні парки Перу]]
[[Категорія:Світова спадщина в Перу]]
[[Категорія:Регіон Анкаш]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1975]]

title: Національний парк Уаскаран · Parque Nacional Huascarán

Країна: Регіон Анкаш, Перу

Розташування: Регіон Анкаш, Перу

Найближче місто: Анкаш

Засновано: 1 червня 1975

Оператор: Peruvian Service for Natural Protected Areasd

title: Світова спадщина ЮНЕСКО

Назва ЮНЕСКО: Huascarán National Park

Країна: Перу

Тип: Природний

Критерії: vi, vii

Регіон ЮНЕСКО: Латинська Америка і Вест-Індія

Статус: світова спадщина ЮНЕСКО


text:
# Олійник Роман Анатолійович
Роман Анатолійович Олійник (нар. 25 липня 1975) — український футболіст, захисник.

## Життєпис
Футбольну кар'єру розпочав 1993 року в складі київської «Оболоні-Зміна», яка на той час виступала в аматорському чемпіонаті України. У сезоні 1994/95 років кияни стали переможцями підгрупи 3 та кваліфікувалися на наступний сезон до Другої ліги. У другій лізі дебютував 5 серпня 1995 року в переможному (2:0) поєдинку 1-о туру групи А проти сумського «Агротехсервіса». Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч. Дебютними голами в професіональному футболі відзначився 17 вересня 1995 року на 1-й та 28-й хвилинах переможного (2:1) домашнього поєдинку 12-о туру групи А Другої ліги проти «Сходу» (Славутич). Олійник вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч. У футболці «пивоварів» в аматорському чемпіонаті України зіграв 37 матчів, у Другій лізі — 20 матчів (2 голи), ще 3 поєдинки (1 гол) провів у кубку України.
Під час зимової перерви сезону 1995/96 перейшов до київського «Динамо-2». Дебютував за другу команди динамівців в переможному (серія пенальті — 5:4, основний час — 2:2) домашньому поєдинку 1/16 фіналу кубку України проти «Миколаєва». Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч. У Першій лізі дебютував за киян 31 березня 1996 року в переможному (2:0) виїзному поєдинку 23-о туру проти черкаського «Дніпра». Олійник вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч. У другій частині сезону 1995/96 у Першій лізі зіграв 18 матчів, ще 2 поєдинки провів у кубку України. По завершенні сезону повернувся до «Оболоні», де до початку зимової перерви в Другій лізі провів 14 матчів (2 голи), а також 2 поєдинки в кубку України.
Під час зимової перерви сезону 1996/97 років перейшов до складу донецького «Металурга». Дебютував у футболці «металургів» 14 березня 1997 року в нічийному (0:0) виїзному поєдинку 24-о туру Першої ліги проти олександрійської «Поліграфтехніки». Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч. У сезоні 1996/97 років доаоміг донецькому клубу виграти Першу лігу. У футболці донецького клубу відіграв близько 2 сезонів, за цей час у Першій та Вищій лігах чемпіонату України зіграв 30 матчів. У сезоні 1997/98 років виступав за «Металург-2» (Донецьк) у Другій лізі (19 матчів, 1 гол).
У 1999 році повернувся до «Оболоні-ППО». Дебютував за столичну команду 12 квітня 1999 року в переможному (1:0) домашньому поєдинку 16-о туру групи В Другої ліги проти ФК «Миргород». Олійник вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч. Дебютним голом у футболці «пивоварів» відзначився 31 березня 2000 року на 55-й хвилині (реалізував пенальті) програного (1:2) виїзного поєдинку 21-о туру Першої ліги проти ужгородського «Закарпаття». Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч. Разом з «пивоварами» двічі вигравав свою групу в Другій лізі (1998/99, 2000/01), а також ставав бронзовим призером Першої ліги (2001/02). У команді виступав з 1999 по 2005 рік (з перервою в 2000 році), за цей час у чемпіонатах України зіграв 116 матчів та відзначився 4-а голами, ще 5 матчів (1 гол) відіграв у кубку України. Також виступав за другу команду киян (15 матчів, 3 голи). Влітку 2000 року підсилив ФК «Вінницю». Дебютував у футболці «городян» 23 липня 2000 року в програному (1:5) виїзному поєдинку 1-о туру першої ліги проти донецького «Шахтаря-2». Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч, а на 78-й хвилині отримав жовту картку. У складі «Вінниці» з кінця липня до початку вересня зіграв 6 матчів у Першій лізі, після чого повернувся до «Оболоні».
Напередодні початку сезону 2005/06 років перейшов до «Єдності». Дебютував за команду з Плисок 19 листопада 2005 року в переможному (2:1) домашньому поєдинку 15-о туру групи Б Другої ліги проти херсонського «Кристалу». Олійник вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч, а на 40-й хвилині отримав жовту картку. Більше на поле в офіційних матчах не виходив, а незабаром після цього завершив кар'єру професіонального футболіста.

## Досягнення
- Перша ліга чемпіонату України
  -  Чемпіон (1): 1996/97
  -  Бронзовий призер (1): 2001/02

- Друга ліга чемпіонату України
  -  Чемпіон (1): 1998/99 (Група В), 2000/01 (Група Б)

- Аматорський чемпіонат України
  -  Чемпіон (1): 1994/95 (підгрупа 3)

title: Олійник Роман Анатолійович

wikitext:
{{Однофамільці|Олійник}}
{{Футболіст
| ім'я              = Роман Олійник
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Роман Анатолійович Олійник
| дата-народження   = 25.07.1975
| місце-народження  =
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             = 181 см
| вага              = 74 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = {{UKR}}
| позиція           = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| поточний-клуб     = ''завершив кар'єру''
| номер             =
| юнацькі-клуби     =
| юнацькі-роки      =
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1995|{{Прапорець|UKR}}|[[Оболонь (футбольний клуб)|«Оболонь»]] |20|2}}
{{Футболіст рядок 1|1996|{{Прапорець|UKR}}|[[Динамо-2 (Київ)|«Динамо-2» (К)]] |18|0}}
{{Футболіст рядок 0|1996|{{Прапорець|UKR}}|[[Оболонь (футбольний клуб)|«Оболонь-ППО»]] |14|2}}
{{Футболіст рядок 1|1997—1998|{{Прапорець|UKR}}|[[Металург (Донецьк)|«Металург» (Д)]] |30|0}}
{{Футболіст рядок 0|1997—1998|{{фарм-клуб}}{{Прапорець|UKR}}|[[Металург-2 (Донецьк)|«Металург-2» (Д)]] |19|1}}
{{Футболіст рядок 1|1999—2000|{{Прапорець|UKR}}|[[Оболонь (футбольний клуб)|«Оболонь-ППО»]] |27|3}}
{{Футболіст рядок 0|1999—2000|{{фарм-клуб}}{{Прапорець|UKR}}|[[Оболонь-2|«Оболонь-ППО-2»]] |10|3}}
{{Футболіст рядок 1|2000|{{Прапорець|UKR}}|[[Нива (Вінниця)|«Вінниця»]] |6|0}}
{{Футболіст рядок 0|2000—2005|{{Прапорець|UKR}}|[[Оболонь (футбольний клуб)|«Оболонь»]] |89|1}}
{{Футболіст рядок 1|2002—2004|{{фарм-клуб}}{{Прапорець|UKR}}|«[[Оболонь-2]]» |5|0}}
{{Футболіст рядок 0|2005|{{Прапорець|UKR}}|[[Єдність (Плиски)|«Єдність» (Пл)]] |1|0}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| гравець збірної =
| тренер-команда =
| тренер-сезон =
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Роман Анатолійович Олійник''' ({{н}} [[25 липня]] [[1975]]) — [[Україна|український]] [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|захисник]].

== Життєпис ==
Футбольну кар'єру розпочав 1993 року в складі київської [[Оболонь (футбольний клуб)|«Оболоні-Зміна»]], яка на той час виступала в [[Чемпіонат України з футболу серед аматорів|аматорському чемпіонаті України]]. У сезоні [[Чемпіонат України з футболу серед аматорів 1994—1995#Підгрупа 3|1994/95]] років кияни стали переможцями підгрупи 3 та кваліфікувалися на наступний сезон до Другої ліги. У другій лізі дебютував 5 серпня 1995 року в переможному (2:0) поєдинку 1-о туру групи А проти сумського [[Агротехсервіс (футбольний клуб)|«Агротехсервіса»]]. Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>[http://footballfacts.ru/matches/805543-2-0 «Агротехсервіс» (Суми) - «Оболонь» (Київ)] {{ref-ru}}</ref>. Дебютними голами в професіональному футболі відзначився 17 вересня 1995 року на 1-й та 28-й хвилинах переможного (2:1) домашнього поєдинку 12-о туру групи А Другої ліги проти [[Славутич (Славутич)|«Сходу» (Славутич)]]. Олійник вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>[http://footballfacts.ru/matches/805777-2-1 «Оболонь» (Київ) - «Схід» (Славутич)] {{ref-ru}}</ref>. У футболці «пивоварів» в аматорському чемпіонаті України зіграв 37 матчів, у Другій лізі — 20 матчів (2 голи), ще 3 поєдинки (1 гол) провів у [[Кубок України з футболу|кубку України]].

Під час зимової перерви сезону 1995/96 перейшов до київського [[Динамо-2 (Київ)|«Динамо-2»]]. Дебютував за другу команди динамівців в переможному (серія пенальті — 5:4, основний час — 2:2) домашньому поєдинку 1/16 фіналу [[Кубок України з футболу|кубку України]] проти [[Миколаїв (муніципальний футбольний клуб)|«Миколаєва»]]. Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>[http://footballfacts.ru/matches/863643-2-2 «Динамо-2» (Київ) - «Миколаїв» (Миколаїв)] {{ref-ru}}</ref>. У [[Чемпіонат України з футболу: перша ліга|Першій лізі]] дебютував за киян 31 березня 1996 року в переможному (2:0) виїзному поєдинку 23-о туру проти черкаського [[Дніпро (Черкаси)|«Дніпра»]]. Олійник вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>[http://footballfacts.ru/matches/797899-2-0 «Дніпро» (Черкаси) - «Динамо-2» (Київ)] {{ref-ru}}</ref>. У другій частині сезону 1995/96 у Першій лізі зіграв 18 матчів, ще 2 поєдинки провів у [[Кубок України з футболу|кубку України]]. По завершенні сезону повернувся до «Оболоні», де до початку зимової перерви в Другій лізі провів 14 матчів (2 голи), а також 2 поєдинки в кубку України.

Під час зимової перерви сезону 1996/97 років перейшов до складу донецького [[Металург (Донецьк)|«Металурга»]]. Дебютував у футболці «металургів» 14 березня 1997 року в нічийному (0:0) виїзному поєдинку 24-о туру Першої ліги проти олександрійської [[Олександрія (футбольний клуб)|«Поліграфтехніки»]]. Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>[http://footballfacts.ru/matches/798404-0-0 «Поліграфтехніка» (Олександрія) - «Металург» (Донецьк)] {{ref-ru}}</ref>. У сезоні 1996/97 років доаоміг донецькому клубу виграти Першу лігу. У футболці донецького клубу відіграв близько 2 сезонів, за цей час у Першій та Вищій лігах чемпіонату України зіграв 30 матчів. У сезоні 1997/98 років виступав за [[Металург-2 (Донецьк)|«Металург-2» (Донецьк)]] у Другій лізі (19 матчів, 1 гол).

У 1999 році повернувся до [[Оболонь (футбольний клуб)|«Оболоні-ППО»]]. Дебютував за столичну команду 12 квітня 1999 року в переможному (1:0) домашньому поєдинку 16-о туру групи В Другої ліги проти ФК [[Миргород (футбольний клуб)|«Миргород»]]. Олійник вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>[http://footballfacts.ru/matches/808183-1-0 «Оболонь-ППО» (Київ) - «Миргород» (Миргород)] {{ref-ru}}</ref>. Дебютним голом у футболці «пивоварів» відзначився 31 березня 2000 року на 55-й хвилині (реалізував пенальті) програного (1:2) виїзного поєдинку 21-о туру Першої ліги проти ужгородського [[Говерла (футбольний клуб)|«Закарпаття»]]. Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>[http://footballfacts.ru/matches/799706-1-2 «Закарпаття» (Ужгород) - «Оболонь-ППО» (Київ)] {{ref-ru}}</ref>. Разом з «пивоварами» двічі вигравав свою групу в Другій лізі ([[Чемпіонат України з футболу 1998—1999|1998/99]], [[Чемпіонат України з футболу 2000—2001|2000/01]]), а також ставав бронзовим призером Першої ліги ([[Чемпіонат України з футболу 2001—2002|2001/02]]). У команді виступав з 1999 по 2005 рік (з перервою в 2000 році), за цей час у чемпіонатах України зіграв 116 матчів та відзначився 4-а голами, ще 5 матчів (1 гол) відіграв у кубку України. Також виступав за другу команду киян (15 матчів, 3 голи). Влітку 2000 року підсилив ФК [[Нива (Вінниця)|«Вінницю»]]. Дебютував у футболці «городян» 23 липня 2000 року в програному (1:5) виїзному поєдинку 1-о туру першої ліги проти донецького [[Шахтар-2|«Шахтаря-2»]]. Роман вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч, а на 78-й хвилині отримав жовту картку<ref>[http://footballfacts.ru/matches/799836-1-5 «Шахтар-2» (Донецьк) - «Вінниця» (Вінниця)] {{ref-ru}}</ref>. У складі [[Нива (Вінниця)|«Вінниці»]] з кінця липня до початку вересня зіграв 6 матчів у Першій лізі, після чого повернувся до «Оболоні».

Напередодні початку сезону 2005/06 років перейшов до [[Єдність (Плиски)|«Єдності»]]. Дебютував за команду з Плисок 19 листопада 2005 року в переможному (2:1) домашньому поєдинку 15-о туру групи Б Другої ліги проти херсонського [[Кристал (Херсон)|«Кристалу»]]. Олійник вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч, а на 40-й хвилині отримав жовту картку<ref>[http://footballfacts.ru/matches/812811-2-1 «Єдність» (Плиски) - «Кристал» (Херсон)] {{ref-ru}}</ref>. Більше на поле в офіційних матчах не виходив, а незабаром після цього завершив кар'єру професіонального футболіста.

== Досягнення ==
* {{Прапорець|UKR}} '''[[Чемпіонат України з футболу: перша ліга|Перша ліга чемпіонату України]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): [[Чемпіонат України з футболу 1996—1997: перша ліга|1996/97]]
** [[Файл:Bronze medal icon.svg|15px]] Бронзовий призер (1): [[Чемпіонат України з футболу 2001—2002|2001/02]]

* {{Прапорець|UKR}} '''[[Чемпіонат України з футболу: друга ліга|Друга ліга чемпіонату України]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): [[Чемпіонат України з футболу 1998—1999|1998/99]] (Група В), [[Чемпіонат України з футболу 2000—2001|2000/01]] (Група Б)

* {{Прапорець|UKR}} '''[[Чемпіонат України з футболу серед аматорів|Аматорський чемпіонат України]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): [[Чемпіонат України з футболу серед аматорів 1994—1995#Підгрупа 3|1994/95]] (підгрупа 3)

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://footpass.ffu.ua/players/27084 Статистика виступів гравця на офіційному сайті ФФУ]
* [https://upl.ua/ua/people/view/42510 Візитна картка футболіста на офіційному сайті УПЛ]
* {{allplayers|1744}}
* {{ff|451934}}
* [https://web.archive.org/web/20190125020932/http://ukr-footbal.org.ua/index.php/2012-01-18-11-34-48/7075-2012-12-07-19-24-32 Профіль гравця] на сайті «Український футбол»

[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Оболоні» (1992)]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо-2» (Київ)]]
[[Категорія:Футболісти «Металурга» (Донецьк)]]
[[Категорія:Футболісти «Ниви» (Вінниця)]]
[[Категорія:Футболісти «Єдності»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Роман Анатолійович Олійник

Народження: 25 липня 1975 (49 років)

Вага: 74 кг

Громадянство: Україна

Позиція: захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Оболонь» · 20 · (2)

«Динамо-2» (К) · 18 · (0)
«Оболонь-ППО» · 14 · (2)

«Металург» (Д) · 30 · (0)
→ «Металург-2» (Д) · 19 · (1)

«Оболонь-ППО» · 27 · (3)
→ «Оболонь-ППО-2» · 10 · (3)

«Вінниця» · 6 · (0)

«Оболонь» · 89 · (1)

→ «Оболонь-2» · 5 · (0)

«Єдність» (Пл) · 1 · (0)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Еріх Діненталь
Еріх Діненталь (нім. Erich Dienenthal; 17 грудня 1915, Зіген — 26 липня 1990, Зіген) — німецький офіцер, майор. Командир кавалерійських і козацьких частин вермахту. Кавалер Лицарського хреста Залізного хреста.

## Біографія
28 жовтня 1935 року поступив на службу в 1-1 батальйон 13-го кавалерійського полку, в якому служив до 11 листопада 1938 року.
3 11 листопада 1938 до 20 серпня 1941 року служив у 11-му (122-му) кавалерійському полку.
З 20 жовтня 1941 до 30 квітня 1943 року — командир 2-ї велосипедної роти розвідувального дивізіону 45-го полку 45-ї піхотної дивізії.
3 30 квітня 1943 до 28 лютого 1945 року — командир 1-го дивізіону 1-го козацького кінного полку.
З 28 лютого до 155 травня 1945 року — командир 1-го козацького кінного полку.

## Звання[1]
- Єфрейтор (10 січня 1936)
- Унтер-офіцер (12 січня 1936)
- Фенріх (6 січня 1937)
- Обер-фенріх (1 вересня 1937)
- Лейтенант (1 січня 1938)
- Обер-лейтенант (1 квітня 1940)
- Ротмістр (1 квітня 1942)
- Майор (1 березня 1944)

## Нагороди[1]
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (4 роки)
- Залізний хрест 2-го класу (6 грудня 1939)
- Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» (31 грудня 1939)
- Штурмовий піхотний знак в сріблі (19 липня 1941)
- Залізний хрест 1-го класу (19 серпня 1941)
- Лицарський хрест Залізного хреста (14 грудня 1941)
- Нагрудний знак «За поранення» в чорному (6 травня 1942)
- Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42» (15 серпня 1942)
- Відзнака для східних народів 2-го класу в сріблі (9 грудня 1943)
- Нагрудний знак ближнього бою в бронзі (19 березня 1944)
- Мала срібна медаль поглавника Анте Павелича за хоробрість (Незалежна Держава Хорватія; 20 квітня 1944)
- Відзнака для східних народів 1-го класу в сріблі (3 червня 1944)
- Нагрудний знак «За боротьбу з партизанами» в бронзі (24 грудня 1944)
- Військовий орден Залізного трилисника 1-го класу (Незалежна Держава Хорватія; 24 грудня 1944)

title: Еріх Діненталь

wikitext:
{{Особа
|жінка =
|оригінал імені = {{lang-de|Erich Dienenthal}}
|зображення =
|дата народження =
|місце народження =
|дата смерті =
|місце смерті =
|поховання =
|громадянство =
|національність =
|військове звання = [[Майор]]
|партія =
|нагороди = {{(!}}
{{!}}{{Лицарський хрест Залізного хреста}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу}}{{!!}}{{Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938»}}{{!!}}{{За поранення (чорний нагрудний знак)}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»}}{{!!}}{{Відзнака для східних народів 1-го класу в сріблі}}{{!!}}{{Відзнака для східних народів 2-го класу в сріблі}}
{{!}}-
{{!}}{{Бронзовий нагрудний знак ближнього бою}}{{!!}}{{Медаль поглавника Анте Павелича за хоробрість}}{{!!}}{{Військовий орден Залізного трилисника}}
{{!)}}
{{(!}}
{{!}}{{Штурмовий піхотний знак в сріблі}}{{!!}}{{Нагрудний знак «За боротьбу з партизанами»}}
{{!)}}
}}

'''Еріх Діненталь''' ({{lang-de|Erich Dienenthal}}; [[17 грудня]] [[1915]], [[Зіген]] — [[26 липня]] [[1990]], [[Зіген]]) — німецький офіцер, [[майор]]. Командир кавалерійських і козацьких частин [[вермахт]]у. Кавалер [[Лицарський хрест Залізного хреста|Лицарського хреста Залізного хреста]].

== Біографія ==
28 жовтня 1935 року поступив на службу в 1-1 батальйон 13-го кавалерійського полку, в якому служив до 11 листопада 1938 року.

3 11 листопада 1938 до 20 серпня 1941 року служив у 11-му (122-му) кавалерійському полку.

З 20 жовтня 1941 до 30 квітня 1943 року — командир 2-ї велосипедної роти розвідувального дивізіону 45-го полку [[45-та піхотна дивізія (Третій Рейх)|45-ї піхотної дивізії]].

3 30 квітня 1943 до 28 лютого 1945 року — командир 1-го дивізіону 1-го козацького кінного полку.

З 28 лютого до 155 травня 1945 року — командир 1-го козацького кінного полку.

== Звання<ref name=":0">{{Cite web|url=https://www.tracesofwar.nl/persons/29019/Dienenthal-Erich.htm|title=Dienenthal, Erich - TracesOfWar.nl|last=|first=|date=|website=www.tracesofwar.nl|publisher=|language=нід.|accessdate=2018-10-13|archive-date=13 жовтня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181013172403/https://www.tracesofwar.nl/persons/29019/Dienenthal-Erich.htm}}</ref> ==

* [[Єфрейтор]] (10 січня 1936)
* [[Унтер-офіцер]] (12 січня 1936)
* [[Фенріх]] (6 січня 1937)
* [[Обер-фенріх]] (1 вересня 1937)
* [[Лейтенант]] (1 січня 1938)
* [[Обер-лейтенант]] (1 квітня 1940)
* [[Ротмістр]] (1 квітня 1942)
* [[Майор]] (1 березня 1944)

== Нагороди<ref name=":0" /> ==

* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го класу (4 роки)
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]] 2-го класу (6 грудня 1939)
* [[Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938»]] (31 грудня 1939)
* [[Штурмовий піхотний знак]] в сріблі (19 липня 1941)
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]] 1-го класу (19 серпня 1941)
* [[Лицарський хрест Залізного хреста]] (14 грудня 1941)
* [[Нагрудний знак «За поранення»]] в чорному (6 травня 1942)
* [[Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»]] (15 серпня 1942)
* [[Відзнака для східних народів]] 2-го класу в сріблі (9 грудня 1943)
* [[Нагрудний знак ближнього бою]] в бронзі (19 березня 1944)
* Мала срібна [[медаль поглавника Анте Павелича за хоробрість]] ([[Незалежна Держава Хорватія]]; 20 квітня 1944)
* [[Відзнака для східних народів]] 1-го класу в сріблі (3 червня 1944)
* [[Нагрудний знак «За боротьбу з партизанами»]] в бронзі (24 грудня 1944)
* [[Військовий орден Залізного трилисника]] 1-го класу (Незалежна Держава Хорватія; 24 грудня 1944)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* Fellgiebel, Walther-Peer (2000) (in German). ''Die Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939—1945 — Die Inhaber der höchsten Auszeichnung des Zweiten Weltkrieges aller Wehrmachtsteile [The Bearers of the Knight's Cross of the Iron Cross 1939—1945 — The Owners of the Highest Award of the Second World War of all Wehrmacht Branches]''. Friedburg, Germany: Podzun-Pallas. <nowiki>ISBN 978-3-7909-0284-6</nowiki>.
* Scherzer, Veit (2007) (in German). ''Die Ritterkreuzträger 1939—1945 Die Inhaber des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939 von Heer, Luftwaffe, Kriegsmarine, Waffen-SS, Volkssturm sowie mit Deutschland verbündeter Streitkräfte nach den Unterlagen des Bundesarchives [The Knight's Cross Bearers 1939—1945 The Holders of the Knight's Cross of the Iron Cross 1939 by Army, Air Force, Navy, Waffen-SS, Volkssturm and Allied Forces with Germany According to the Documents of the Federal Archives]''. Jena, Germany: Scherzers Miltaer-Verlag. <nowiki>ISBN 978-3-938845-17-2</nowiki>.

{{Ізольована стаття}}
{{бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Діненталь Еріх}}
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з Німеччини]]

title: нім. Erich Dienenthal

Народився: 17 грудня 1915 · Зіґен, Арнсберг, Провінція Вестфалія, Королівство Пруссія, Німецька імперія

Помер: 26 липня 1990 (74 роки) · Зіґен, Арнсберг, Північний Рейн-Вестфалія, ФРН

Країна: Німеччина

Знання мов: німецька

Учасник: Друга світова війна

Військове звання: Майор

Нагороди: | Лицарський хрест Залізного хреста | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу | Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» | Нагрудний знак «За поранення» в чорному | | Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42» | Відзнака для східних народів 1-го класу в сріблі | Відзнака для східних народів 2-го класу в сріблі | | Бронзовий нагрудний знак ближнього бою | Медаль поглавника Анте Павелича за хоробрість | Військовий орден Залізного трилисника | | Штурмовий піхотний знак в сріблі | Нагрудний знак «За боротьбу з партизанами» |

title: Військове звання

Лицарський хрест Залізного хреста: Залізний хрест 1-го класу · Залізний хрест 2-го класу

Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу: Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» · Нагрудний знак «За поранення» в чорному

Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»: Відзнака для східних народів 1-го класу в сріблі · Відзнака для східних народів 2-го класу в сріблі

Бронзовий нагрудний знак ближнього бою: Медаль поглавника Анте Павелича за хоробрість · Військовий орден Залізного трилисника

title: Військове звання


text:
# Палувко
Палувко (пол. Pałówko) — село в Польщі, у гміні Постоміно Славенського повіту Західнопоморського воєводства.
Населення — 227 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Слупського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 110     | 19                 | 84               | 7                    |
| Жінки    | 117     | 25                 | 72               | 20                   |
| Разом    | 227     | 44                 | 156              | 27                   |

title: Палувко

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Палувко
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Pałówko}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Pałówko.jpg
|опис зображення    =  <!--Pałówko- wieś i najbliższe okolice-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Західнопоморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Славенський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Постоміно (гміна){{!}}Постоміно
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     = 50
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 227
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 59
|поштовий індекс        = 76-113 Postomino
|автомобільний код      = ZSL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0749181
|сайт  = http://palowko.w.interia.pl
|add1n =
|add1  =
}}

'''Палувко''' ({{lang-pl|Pałówko}}) — село в Польщі, у [[Постоміно (гміна)|гміні Постоміно]] [[Славенський повіт|Славенського повіту]] [[Західнопоморське воєводство|Західнопоморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:227}} {{МНОЖИНА:227|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Слупське воєводство|Слупського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=110 |ЧолПре=19 |ЧолПрац=84 |ЧолПост=7
|Жін=117 |ЖінПре=25 |ЖінПрац=72 |ЖінПост=20
|Разом=227 |РазомПре=44 |РазомПрац=156 |РазомПост=27
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Pałówko}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Постоміно}}

[[Категорія:Села Славенського повіту]]

title: Країна

Воєводство: Західнопоморське воєводство

Повіт: Славенський повіт

Гміна: Постоміно

Поштовий індекс: 76-113 Postomino

Автомобільний код: ZSL

OSM: ↑2908815 ·R (Ґміна Постоміно)


text:
# Солодка жінка
«Солодка жінка» (рос. «Сладкая женщина») — російський радянський художній фільм 1976 року режисера Володимира Фетіна, за однойменною повістю Ірини Велембовської.

## Зміст
Ганна народилася у російській глибинці. Вона переїхала у велике місто, де завдяки своїй зовнішності у неї немає відбою від шанувальників і бажаючих влаштувати її життя. Та вона лише використовує людей, прагне до надмірного споживацтва, переживає про матеріальні блага більше, ніж про людей. Зрештою вона домагається всього і навіть знаходить коханого чоловіка. Та чи зможе вона його втримати?

## Ролі
- Наталя Гундарєва — Анна Александровна Доброхотова
- Світлана Карпінська — Лідія Миколаївна Дядькина
- Олег Янковський — Тихон Дмитрович Соколов
- Петро Вельямінов — Микола Єгорович Кушаков
- Римма Маркова — мати Анни Доброхотовой
- Георгій Корольчук — Ларик Шубкін
- Ніна Алісова — Раїса Іванівна Шубкіна, мати Ларіка
- Федір Никітин — Шубкин, отец Ларика
- Саша Григорик — Юра в дитинстві
- Радій Афанасьєв — член президії
- Людмила Єгорова — Клавдія
- Надія Михайлова — Уляна Петрівна Батурина

### В епізодах
- Лариса Буркова
- Лідія Колпакова
- Гренада Мнацаканова
- Віра Титова
- Валентина Чемберг
- Альберт Печніков
- М. Рябухін
- Г. Тимофієва
- В. Хотько

## Знімальна група
- Автор сценарію: Ірина Велембовська
- Режисер: Володимир Фетін
- Оператори: Семен Іванов, Володимир Ковзель
- Художник: Василь Зачиняєв
- Композитор: Василь Соловйов-Сєдой
- Текст пісень Гліба Горбовського
- Звукооператор: Геннадій Корховий

## Цікаві факти
- На роль головної героїні режисер затвердив свою дружину Людмилу Чурсіну, заради якої і затіяв зйомки цього фільму, але вона незабаром сама відмовилася участі в картині.
- Роль Анни стала першою головною роллю Наталії Гундаревої, що визначила її подальшу кар'єру в кіно, хоча спочатку вона відмовлялася навіть від кінопроб до цієї картини.
- На роль Тихона спочатку був запрошений Володимир Висоцький, з тріумфом пройшов проби, але потім відмовився через надзвичайну завантаженість в театрі.
- У фільмі звучить пісня «Мы с тобой два берега» на музику Андрія Ешпая і слова Григорія Поженяна. Для Анни винні всі, крім неї самої. Довгі роки все - мати, син, чоловік і колеги намагалися докричатися до неї, але вона живе на «іншому березі річки».

## Крилаті фрази з фільму
- Ты мне больше сладкого не покупай. Оно мне на фабрике осточертело. Я селедку лучше люблю.
- Вечером на хореографию хожу, ту-степь разучиваю.
- Ты хоть и неказистый, и хилый, а зато какие слова ласковые знаешь. И замашки такие приятные, без нахальства.
- Интересно, о чём ты сейчас думаешь? — А чего я думать-то буду? Ты разве всегда думаешь?
- К нам в общежитие всё равно ребят не пускают. Правда, в окошки лазают, но я лично… на втором этаже живу.
- Знаешь, как сейчас ВУЗ расшифровывается? — Как? — Выйти Удачно Замуж.
- Грубо себя ведешь, сладкая. Замечание тебе.
- Разве я виновата, что внушаю молодым любовь?! Другие женщины специально за этим на юг ездят.
- Искусство, девушки, насчет любви очень способствует.
- Какое счастье, что ты у нас инвалид войны оказался.
- Ещё чего, нахальство какое, это ж память… им, может, цены нет, а он сунет какую-нибудь пятерку.
- И так душа не на месте, лежишь тут, а полы ещё не циклёваны.

title: Солодка жінка

wikitext:
{{Фільм
| українська назва         = Солодка жінка
| оригінальна назва        = {{lang-ru|Сладкая женщина}}
| Жанр           = [[Мелодрама]]
| Режисер       = [[Фетін Володимир Олександрович|Володимир Фетін]]
| Продюсер       =
| Сценарист      = [[Велембовська Ірина Олександрівна|Ірина Велембовська]]
| актори         = [[Наталія Гундарєва]]
[[Петро Вельямінов]]
[[Лариса Буркова]]
[[Георгій Корольчук]]
[[Олег Янковський]]
[[Світлана Карпінська]]
[[Римма Маркова]]
[[Федір Никітин]]
[[Ніна Алісова]]
[[Надія Михайлова]]
| Оператор       = [[Іванов Семен Миколайович|Семен Іванов]]
[[Ковзель Володимир Прохорович|Володимир Ковзель]]
| Композитор     = [[Соловйов-Сєдой Василь Павлович|Василь Соловйов-Сєдой]]
| кінокомпанія       = [[Ленфільм|Кіностудія «Ленфільм»]]
| кошторис         =
| країна         = {{SU}}
| тривалість = 93 хвилин
| рік = 1976
| imdb_id = 0170592
| зображення= Sweet_Woman.jpg
}}

'''«Солодка жінка»''' ({{lang-ru|«Сладкая женщина»}}) — російський радянський художній фільм [[1976 рік в кіно|1976 року]] режисера [[Фетін Володимир Олександрович|Володимира Фетіна]], за однойменною повістю [[Велембовська Ірина Олександрівна|Ірини Велембовської]].

== Зміст ==
Ганна народилася у російській глибинці. Вона переїхала у велике місто, де завдяки своїй зовнішності у неї немає відбою від шанувальників і бажаючих влаштувати її життя. Та вона лише використовує людей, прагне до надмірного споживацтва, переживає про матеріальні блага більше, ніж про людей. Зрештою вона домагається всього і навіть знаходить коханого чоловіка. Та чи зможе вона його втримати?

== Ролі ==
* [[Гундарєва Наталія Георгіївна|Наталя Гундарєва]] — ''Анна Александровна Доброхотова
* [[Карпінська Світлана Олексіївна|Світлана Карпінська]] — ''Лідія Миколаївна Дядькина
* [[Янковський Олег Іванович|Олег Янковський]] — ''Тихон Дмитрович Соколов
* [[Вельямінов Петро Сергійович|Петро Вельямінов]] — ''Микола Єгорович Кушаков
* [[Маркова Римма Василівна|Римма Маркова]] — ''мати Анни Доброхотовой
* [[Георгій Корольчук]] — ''Ларик Шубкін
* [[Алісова Ніна Ульянівна|Ніна Алісова]] — ''Раїса Іванівна Шубкіна, мати Ларіка
* [[Никітин Федір Михайлович|Федір Никітин]] — ''Шубкин, отец Ларика
* Саша Григорик — ''Юра в дитинстві
* [[Радій Афанасьєв]] — ''член президії
* [[Єгорова Людмила Іванівна|Людмила Єгорова]] — ''Клавдія
* [[Надія Михайлова]] — ''Уляна Петрівна Батурина

=== В епізодах ===
* [[Буркова Лариса Матвіївна|Лариса Буркова]]
* Лідія Колпакова
* [[Мнацаканова Гренада Миколаївна|Гренада Мнацаканова]]
* [[Титова Віра Олексіївна|Віра Титова]]
* [[Чемберг Валентина Іллівна|Валентина Чемберг]]
* Альберт Печніков
* М. Рябухін
* Г. Тимофієва
* В. Хотько

== Знімальна група ==
* Автор сценарію: [[Велембовская Ірина Олександрівна|Ірина Велембовська]]
* Режисер: [[Фетін Володимир Олександрович|Володимир Фетін]]
* Оператори: [[Іванов Семен Миколайович|Семен Іванов]], [[Ковзель Володимир Прохорович|Володимир Ковзель]]
* Художник: [[Василь Зачиняєв]]
* Композитор: [[Соловйов-Сєдой Василь Павлович|Василь Соловйов-Сєдой]]
* Текст пісень [[Горбовський Гліб Якович|Гліба Горбовського]]
* Звукооператор: [[Корховий Геннадій Олександрович|Геннадій Корховий]]

== Цікаві факти ==
* На роль головної героїні режисер затвердив свою дружину [[Чурсіна Людмила Олексіївна|Людмилу Чурсіну]], заради якої і затіяв зйомки цього фільму, але вона незабаром сама відмовилася участі в картині.
* Роль Анни стала першою головною роллю Наталії Гундаревої, що визначила її подальшу кар'єру в кіно, хоча спочатку вона відмовлялася навіть від кінопроб до цієї картини.
* На роль Тихона спочатку був запрошений [[Висоцький Володимир Семенович|Володимир Висоцький]], з тріумфом пройшов проби, але потім відмовився через надзвичайну завантаженість в театрі.
* У фільмі звучить пісня «Мы с тобой два берега» на музику [[Ешпай Андрій Якович|Андрія Ешпая]] і слова [[Поженян Григорій Михайлович|Григорія Поженяна]]. Для Анни винні всі, крім неї самої. Довгі роки все - мати, син, чоловік і колеги намагалися докричатися до неї, але вона живе на «іншому березі річки».

== Крилаті фрази з фільму ==
* Ты мне больше сладкого не покупай. Оно мне на фабрике осточертело. Я селедку лучше люблю.
* Вечером на хореографию хожу, ту-степь разучиваю.
* Ты хоть и неказистый, и хилый, а зато какие слова ласковые знаешь. И замашки такие приятные, без нахальства.
* Интересно, о чём ты сейчас думаешь? — А чего я думать-то буду? Ты разве всегда думаешь?
* К нам в общежитие всё равно ребят не пускают. Правда, в окошки лазают, но я лично… на втором этаже живу.
* Знаешь, как сейчас ВУЗ расшифровывается? — Как? — Выйти Удачно Замуж.
* Грубо себя ведешь, сладкая. Замечание тебе.
* Разве я виновата, что внушаю молодым любовь?! Другие женщины специально за этим на юг ездят.
* Искусство, девушки, насчет любви очень способствует.
* Какое счастье, что ты у нас инвалид войны оказался.
* Ещё чего, нахальство какое, это ж память… им, может, цены нет, а он сунет какую-нибудь пятерку.
* И так душа не на месте, лежишь тут, а полы ещё не циклёваны.

== Посилання ==
* {{imdb_title | id=0170592| title=«Солодка жінка»}}
{{External links}}

[[Категорія:Фільми-мелодрами СРСР]]
[[Категорія:Фільми СРСР 1976]]
[[Категорія:Екранізації російських літературних творів]]
[[Категорія:Фільми Володимира Фетіна]]
[[Категорія:Фільми кіностудії «Ленфільм»]]

title: рос. Сладкая женщина

Жанр: Мелодрама

Режисер: Володимир Фетін

Сценарист: Ірина Велембовська

У головних · ролях: Наталія Гундарєва · Петро Вельямінов · Лариса Буркова · Георгій Корольчук · Олег Янковський · Світлана Карпінська · Римма Маркова · Федір Никітин · Ніна Алісова · Надія Михайлова

Оператор: Семен Іванов · Володимир Ковзель

Композитор: Василь Соловйов-Сєдой

Кінокомпанія: Кіностудія «Ленфільм»

Дистриб'ютор: Ленфільм

Тривалість: 93 хвилин

Мова: російська

Країна: СРСР