text:
# Логвинова Ніна Романівна
Ні́на Рома́нівна Ло́гвинова (18 грудня 1924, Харків, УРСР — 3 січня 2017, Харків, Україна) — українська театрознавиця, педагог. Кандидат філологічних наук (1973), професор (1992) Харківського національного університету мистецтв. Член НСТДУ (1963). Лауреат Муніципальної премії ім. Григорія Квітки-Основ'яненка в галузі театральної критики (2011). Лауреат премії ім. Олександра Масельського в галузі культури і мистецтва (2014).

## Життєпис
У віці вісьми років почала займатися у театральній студії харківського Палацу піонерів. Заняття були перервани Другою світовою війною – керівник студії Микола Назарчук пішов добровольцем на фронт. Сім'я Логвинових з осені 1941 по осінь 1945 провела в евакуації в Акмолінську (Казахстан).
По поверненню до Харкова, рідина була проти намірів Ніни займатися театром. На вимогу мами вона вступила до Харківського університету ім. Горького на філологічний факультет. Паралельно вступила на курс Івана Мар'яненка при Харківському інституті театрального мистецтва. Зі вступних іспитів запам'яталась воконанням «Зої», вже під час навчання грала Катерину в «Грозі», стару бабу Галчиху у «Без вини винуватих», стару служницю у «Васі Железновій».
Навчаючись у театральному інституті, паралельно грала у театрі. Олександр Крамов взяв її до Харківського театру російської драми, де пропрацювала два роки.
Під час виступу у Києві із доповіддю, отримала рекомендацію щодо вступу до аспірантури без іспитів. Будучі аспіранткою Ленінградського державного університету, від 1953 року почала працювати у Харківському театральному інституті викладачкою західноєвропейської літератури та зарубіжного театру.
За шість десятиліть її студентами були тисячі майбутніх акторів, режисерів і театрознавців. Серед них Леонід Тарабаринов, Наталя Фатєєва, Леонід Биков, Анатолій Літко, Олексій Петренко, Володимир Маляр, Ніна Русланова, Микола Шийко, Світлана Коркошко, Адольф Шапіро, Тетяна Ткач, Олександр Гетманський та багато інших. В університеті мистецтв її вважають легендою. На театральному факультеті, Ніна Логвинова викладала західноєвропейську літературу та історію театру понад 60 років.
Померла 3 січня 2017 у Харківі.

## Вшанування пам'яті
До 100-річчя від дня народження Ніни Логвинової було видано біобібліографічний матеріал, який висвітлює основні етапи її життя та науково-педагогічної діяльності

## Основні роботи
Наведено за Мала енциклопедією Харківського національного університету мистецтв ім. Івана Котляревського (у двох томах)
- Роман Анрі Барбюса «Огонь». До історії створення // Питання мистецтвознавства (Наукові та методичні праці ХІІ). Вип. І. Х.: ХДІМ.. 1969. С. 149—165;
- Наукове товариство у мистецькому виші // Український театр. 1987. N 6. С. 29-30;
- Як зникла одна глава з роману Анрі Барбюса «Вогонь» // Республіканський міжвідомчий науковий збірник. Bun. 62. Львів: ЛДУ ім. 1. Франка, 1991 С. 147—149;
- Режисерський шедевр М. М. Крушельницкого «Евгения Гран-де» // Лесь Курбас, Мар'ян Крушельницький. «Березіль»: 36. ст. Х.: ХДІК, 1997;
- І. О. Мар'яненко. Педагог. Людина // 120 років від дня народження І. О. Мар'яненка: матер. наук.-теор. конф. Х., 1998. С. 39-41;
- Естетичні засади режисури А. Литка // Актуальні проблеми музичного і театрального мистецтва Х.: ХДІМ, 1999. С. 62-72;
- Спогади про Валентину Чистякову // Валентина Чистякова — актриса школи Курбаса: матеріали міжнародної науково-теоретичної конференції (до 100-річчя від дня народження). Х.: ХДАК. 2000. С. 62-65;
- Образ влади в історичних трагедіях Шекспіра // Проблеми взаємодії мистец-тва, педагогіки та теорії і практики освіти. 2002. Bun. 8. C. 189—194; C. 60-66;
- «У театрі можливе все, крім стоячої води»: учень і сподвижник Леся Курбаса — режисер Лесь Дубовик // Березіль. 2006. 1 1.С. 174—184:
- У світлі корифеїв: кафедра майстерності актора // Pro Domo Mea Нариси. До 90-річчя з дня заснування Харківського державного університету мистецтв імені І. П. Котляревського. Х. :Харківський державний університет мистецтв імені І. П. Котляревського, 2007. С. 266—272;
- Логвінова Н. Р. «Про неї» / Ботунова Г. Я. Харківська школа театрознавства: шляхи формування // Pro Domo Mea: Нариси / Харків. держ. ун-т мистецтв ім. І. П. Котляревського / ред. Т. Б. Вєркіна, Г. А. Абаджян, Г. Я. Ботунова. Харків, 2007. С. 280—281;
- Елегія життєлюбства і театральності // Проблеми взаємодії мистецтва, педагогіки та теорії і практики освіти / зб. наук. пр. Харків: ХДУМ ім. І. П. Котляревського, 2009. Вип. 25. С. 275—283;
- Логвинова Н. Режисер широкого мислення Анатолій Літко // Кіно-Театр. 2009. № 5
- Педагог із 60-річним стажем пам'ятає всіх своїх знаменитих учнів // Первая столица. 31.08.2011[8].;
- Формування теоретичних поглядів Курбаса та зв'язок із західноєвропейською культурою // Лесь Курбас в контексті світової та вітчизняної культури: матеріали міжнародної наукової конференції: до 125-річчя від дня народження Леся Курбаса. Харків, 2012. С. 52–55.
- Логвінова Н. Р. [Про неї] // Зоряний час: нариси до 95-річчя ХНУМ імені І. П. Котляревського / ред.-упоряд. Г. І. Ганзбург. Харків: «С. А. М.», 2012. С. 248, 257—258.

title: Логвинова Ніна Романівна

wikitext:
{{Науковець
| ім'я = Ніна Романівна Логвинова
| оригінал імені =
| жінка = так
| зображення = Nina_Romanovna_Logvinova.jpg
| розмір =
| підпис =
| дата народження = 18.12.1925
| місце народження = м. [[Харків]]
| дата смерті = 03.01.2017
| місце смерті = м. [[Харків]]
| причина смерті =
|поховання        =
| громадянство = {{USSR}}→{{UKR}}
| національність =
|alma mater       =[[Харківський національний університет мистецтв імені Івана Котляревського]]<br>[[Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна]]
|галузь           = [[Театрознавство]]
|заклад = [[Харківський національний університет мистецтв імені Івана Котляревського]]
|посада = Професор
|ступінь = Кандидат філологічних наук (1973)
| дружина =
| чоловік =
| діти =
|автограф =
|нагороди =премія ім. Г. Квітки-Основ'яненка (2011). Премія ім. О.Масельського (2014)
}}

'''Ні́на Рома́нівна Ло́гвинова''' ([[18 грудня]] [[1924]], [[Харків]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]] — [[3 січня]] [[2017]], [[Харків]], [[Україна]]) — українська [[Театрознавство|театрознавиця]], педагог. [[Кандидат філологічних наук]] (1973), [[професор]] (1992) [[Харківський національний університет мистецтв імені Івана Котляревського|Харківського національного університету мистецтв]]. Член [[Національна спілка театральних діячів України|НСТДУ]] (1963). Лауреат Муніципальної премії ім. Григорія Квітки-Основ'яненка в галузі театральної критики (2011). Лауреат премії ім. Олександра Масельського в галузі культури і мистецтва (2014)<ref name=":0">{{Cite book|title=Харківський національний університет мистецтв імені І. П. Котляревського 1917-2017 Мала енциклопедія у двох томах. 2 том. Театральне мистецтво. Загальноуніверситетські кафедри і підрозділи. До 100-річчя від дня заснування: мала енциклопедія|last=ред.-упоряд. Л. В. Русакова|year=2017|publisher=Харків: «Водний спектр Джі-Ем-Пі», 2017|isbn=978-617-7445-39-4}}</ref>.

== Життєпис ==
У віці вісьми років почала займатися у театральній студії харківського Палацу піонерів. Заняття були перервани [[Друга світова війна|Другою світовою війною]] – керівник студії Микола Назарчук пішов добровольцем на фронт. Сім'я Логвинових з осені 1941 по осінь 1945 провела в евакуації в [[Акмолінськ]]у ([[Казахстан]]).

По поверненню до Харкова, рідина була проти намірів Ніни займатися театром. На вимогу мами вона вступила до [[Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна|Харківського університету ім. Горького]] на філологічний факультет. Паралельно вступила на курс [[Мар'яненко Іван Олександрович|Івана Мар'яненка]] при [[Харківський державний театральний інститут|Харківському інституті театрального мистецтва]]. Зі вступних іспитів запам'яталась воконанням «Зої», вже під час навчання грала Катерину в «Грозі», стару бабу Галчиху у «Без вини винуватих», стару служницю у «Васі Железновій».

Навчаючись у театральному інституті, паралельно грала у театрі. [[Крамов Олександр Григорович|Олександр Крамов]] взяв її до [[Харківський академічний драматичний театр|Харківського театру російської драми]], де пропрацювала два роки.

[[File:Bykov_Logvinova.jpg|На відпочинку у місті Коктебель. 1961 рік. Тамара Бикова, Леонід Биков, Олександра Крайниченко, Ніна Логвінова, Володимир Крайниченко|мини|ліворуч|200px]]
Під час виступу у Києві із доповіддю, отримала рекомендацію щодо вступу до аспірантури без іспитів. Будучі аспіранткою Ленінградського державного університету, від 1953 року почала працювати у Харківському театральному інституті викладачкою західноєвропейської літератури та зарубіжного театру<ref>{{Cite web|title=В Харькове скончалась педагог, воспитавшая плеяду известных актеров|url=https://glavnoe.in.ua/news/n294846|website=glavnoe.in.ua|date=2017-01-04|accessdate=2023-11-14|language=uk}}</ref>.

За шість десятиліть її студентами були тисячі майбутніх акторів, режисерів і театрознавців. Серед них [[Тарабаринов Леонід Семенович|Леонід Тарабаринов]], [[Фатєєва Наталя Миколаївна|Наталя Фатєєва]], [[Биков Леонід Федорович|Леонід Биков]], [[Літко Анатолій Якович|Анатолій Літко]], [[Петренко Олексій Васильович|Олексій Петренко]], [[Маляр Володимир Миколайович|Володимир Маляр]], [[Русланова Ніна Іванівна|Ніна Русланова]], Микола Шийко, [[Коркошко Світлана Іванівна|Світлана Коркошко]], [[Шапіро Адольф Якович|Адольф Шапіро]], [[Ткач Тетяна Дмитрівна|Тетяна Ткач]], [[Гетманський Олександр Миколайович|Олександр Гетманський]] та багато інших<ref>{{Cite web|title=Театровед Нина Логвинова: Жолдак превратил «Ромео и Джульетту» в публичный дом|url=https://www.sq.com.ua/rus/news/lichnost/10.12.2015/teatroved_nina_logvinova_zholdak_prevratil_romeo_i_dzhulettu_v_publichnyj_dom|website=Status Quo|date=2023-10-30|accessdate=2023-11-14|language=uk}}</ref>. В [[Харківський національний університет мистецтв імені Івана Котляревського|університеті мистецтв]] її вважають легендою. На [[Харківський державний театральний інститут|театральному факультеті]], Ніна Логвинова викладала західноєвропейську літературу та історію театру понад 60 років<ref>{{Cite web|title=Прощание с легендой. В Харькове ушла из жизни Нина Логвинова, воспитавшая плеяду звезд театра и кино|url=https://atn.ua/kharkiv/proshhanie-s-legendoj-v-harkove-ushla-iz-zhizni-nina-logvinova-vospitavshaja-plejadu-zvezd-teatra-i-kino-255324/|date=2017-01-04|accessdate=2023-11-14|language=uk|first=Автор|last=АТН}}</ref>.

Померла [[3 січня]] [[2017]] у [[Харків]]і<ref>[https://kp.ua/life/304448-studencheskye-hody-zvezd-ruslanova-prohulyvala-pary-a-bykov-otkarmlyval-odnohrupnykov-pyrozhkamy Некролог Ніни Романівни Логвінової]</ref>.

== Вшанування пам'яті ==
До 100-річчя від дня народження Ніни Логвинової було видано біобібліографічний матеріал, який висвітлює основні етапи її життя та науково-педагогічної діяльності<ref>{{Cite news|url=https://repo.num.kharkiv.ua/items/866dac99-6d30-48bc-b611-189afc7e486b|title=Ніна Романівна Логвінова|last=Партола|first=Яна Вікторівна|date=2024|language=uk|access-date=2024-12-23}}</ref><ref>{{книга|автор=укл. [[Партола Яна Вікторівна|Я. Партола]]; вступ. ст. [[Аннічев Олександр Єгорович|О. Аннічев]]; бібліогр. Ю. Полякова; обкл. і верстка К. Заволока|частина= |посилання частина= |заголовок=Ніна Романівна Логвінова: бібліогр. і матеріали|оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання= |місце=[[Харків]]|видавництво=ХНУМ імені І. П. Котляревського|рік=2024|том= |сторінки=|сторінок=52|серія= |isbn=2024-04-08T08:47:42Z|тираж=|ref =https://repo.num.kharkiv.ua/bitstreams/a9e00739-b676-4944-88ba-0d7e9c088646/download}}</ref>

== Основні роботи ==
[[File:Вимтуп_Ніни_Романівни_Романівни_Логвінової.ogg| Ніна Романівна Логвінова на вечорі пам'яті Анатолія Яковича Літка у 2009 році|мини|справа|200px]]
Наведено за Мала енциклопедією Харківського національного університету мистецтв ім. Івана Котляревського (у двох томах)<ref name=":0" />
* Роман [[Анрі Барбюс]]а «Огонь». До історії створення // Питання мистецтвознавства (Наукові та методичні праці ХІІ). Вип. І. Х.: ХДІМ.. 1969. С. 149—165;
* Наукове товариство у мистецькому виші // [[Український театр (журнал)|Український театр]]. 1987. N 6. С. 29-30;
* Як зникла одна глава з роману Анрі Барбюса «Вогонь» // Республіканський міжвідомчий науковий збірник. Bun. 62. Львів: ЛДУ ім. 1. Франка, 1991 С. 147—149;
* Режисерський шедевр М. М. Крушельницкого «Евгения Гран-де» // [[Лесь Курбас]], [[Крушельницький Мар'ян Михайлович|Мар'ян Крушельницький]]. «<nowiki/>[[Березіль (журнал)|Березіль]]<nowiki/>»: 36. ст. Х.: [[Харківська державна академія культури|ХДІК]], 1997;
* І. О. Мар'яненко. Педагог. Людина // 120 років від дня народження І. О. Мар'яненка: матер. наук.-теор. конф. Х., 1998. С. 39-41;
* Естетичні засади режисури [[Літко Анатолій Якович|А. Литка]] // Актуальні проблеми музичного і театрального мистецтва Х.: ХДІМ, 1999. С. 62-72;
* Спогади про [[Чистякова Валентина Миколаївна|Валентину Чистякову]] // Валентина Чистякова — актриса школи Курбаса: матеріали міжнародної науково-теоретичної конференції (до 100-річчя від дня народження). Х.: ХДАК. 2000. С. 62-65;
* Образ влади в історичних трагедіях Шекспіра // Проблеми взаємодії мистец-тва, педагогіки та теорії і практики освіти. 2002. Bun. 8. C. 189—194; C. 60-66;
* «У театрі можливе все, крім стоячої води»: учень і сподвижник Леся Курбаса — режисер Лесь Дубовик // [[Березіль (журнал)|Березіль]]. 2006. 1 1.С. 174—184:
* У світлі корифеїв: кафедра майстерності актора // Pro Domo Mea Нариси. До 90-річчя з дня заснування Харківського державного університету мистецтв імені І. П. Котляревського. Х. :Харківський державний університет мистецтв імені І. П. Котляревського, 2007. С. 266—272;
* Логвінова Н. Р. «Про неї» / Ботунова Г. Я. Харківська школа театрознавства: шляхи формування // Pro Domo Mea: Нариси / Харків. держ. ун-т мистецтв ім. І. П. Котляревського / ред. [[Вєркіна Тетяна Борисівна|Т. Б. Вєркіна]], Г. А. Абаджян, Г. Я. Ботунова. Харків, 2007. С. 280—281;
* Елегія життєлюбства і театральності // Проблеми взаємодії мистецтва, педагогіки та теорії і практики освіти / зб. наук. пр. Харків: ХДУМ ім. І. П. Котляревського, 2009. Вип. 25. С. 275—283;
* Логвинова Н. Режисер широкого мислення [[Літко Анатолій Якович|Анатолій Літко]] // Кіно-Театр. 2009. № 5
* Педагог із 60-річним стажем пам'ятає всіх своїх знаменитих учнів // Первая столица. 31.08.2011<ref>{{Cite web|url=http://1stolica.com.ua/?p=1283|title=Педагог с 60-летним стажем помнит всех своих знаменитых учеников|accessdate=2023-12-10|archive-date=2014-02-09|archive-url=https://web.archive.org/web/20140209191917/http://1stolica.com.ua/?p=1283}}</ref>.;
* Формування теоретичних поглядів Курбаса та зв'язок із західноєвропейською культурою // Лесь Курбас в контексті світової та вітчизняної культури: матеріали міжнародної наукової конференції: до 125-річчя від дня народження Леся Курбаса. Харків, 2012. С. 52–55.
* Логвінова Н. Р. [Про неї] // Зоряний час: нариси до 95-річчя [[Харківський національний університет мистецтв імені Івана Котляревського|ХНУМ імені І. П. Котляревського]] / ред.-упоряд. [[Ганзбург Григорій Ізраїлевич|Г. І. Ганзбург]]. Харків: «С. А. М.», 2012. С. 248, 257—258.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.sq.com.ua/ukr/news/lichnost/10.12.2015/teatroved_nina_logvinova_zholdak_prevratil_romeo_i_dzhulettu_v_publichnyj_dom Інтерв'ю із Ніною Романівною Логвіновою]
* [https://repo.num.kharkiv.ua/items/866dac99-6d30-48bc-b611-189afc7e486b Ніна Романівна Логвінова: біобібліографічні матеріали]
* [https://kharkovone.com/ru/eternal/nina-logvinova-legendarnaya-prepodavatelnicza-hudozhestvennogo-vuza-i-drug-dlya-harkovskih-teatralov-4150 Стаття до сторічного ювілею Ніни Романівни]

[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Викладачі ХНУМ]]
[[Категорія:Театрознавці]]
[[Категорія:Українські театрознавці]]
[[Категорія:Радянські театрознавці]]
[[Категорія:Театрознавці XX століття]]
[[Категорія:Театрознавці XXI століття]]
[[Категорія:Українські театральні педагоги]]

title: Ніна Романівна Логвинова

Народилася: 18 грудня 1925 · м. Харків

Померла: 3 січня 2017 (91 рік) · м. Харків

Країна: СРСР→ Україна

Діяльність: науковиця, театрознавиця, театральний педагог

Alma mater: Харківський національний університет мистецтв імені Івана Котляревського · Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна

Галузь: Театрознавство

Посада: Професор

Науковий ступінь: Кандидат філологічних наук (1973)


text:
# Рама Варман Куласекхара
Рама Варман — один з останніх правителів з династії Куласекхара. Переніс столицю з Магодаяпурама (біля сучасного Кодунгаллура) до міста Квілон. За його правління пізня держава Чера занепала, а Венад набув статусу незалежної держави.

wikiname: ukwiki

title: Рама Варман Куласекхара

in_language: uk

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я    = Рама Варман Куласекхара
| оригінальне ім'я   =
| портрет            =
| ширина портрета    =
| підпис             =
| герб               =
| титул              = Правитель [[Коллам|Венаду]]
| порядок             =
| прапор             =
| періодпочаток      = [[1090]]
| періодкінець       = [[1122]]
| коронація      =
| попередник         = Бхаскара Раві Варман III
| спадкоємець          = Раві Варман Куласекхара
| громадянство       =
| дата народження    =
| місце народження   =
| дата смерті        =
| місце смерті       =
| національність     =
| віросповідання     = [[Індуїзм]]
| династія           = [[Держава Чера|Куласекхара]]
| батько             = Раві Рама Варман
| мати               =
| чоловік            =
| дружина            =
| діти               = Кота Варма
| нагороди           =
| автограф           =
| Commons            =
}}
'''Рама Варман''' — один з останніх правителів з династії [[Держава Чера|Куласекхара]]. Переніс столицю з Магодаяпурама (біля сучасного Кодунгаллура) до міста [[Коллам|Квілон]]. За його правління пізня держава Чера занепала, а Венад набув статусу незалежної держави<ref name="A Survey Of Kerala History">Menon, A Sreedhara; «A Survey Of Kerala History»; D C Books, 01-Jan-2007 [https://books.google.com/books?id=FVsw35oEBv4C&dq=A+Survey+Of+Kerala+History&source=gbs_navlinks_s]</ref>.

== Примітки ==
{{Примітки}}

[[Категорія:Історія Керали]]
[[Категорія:Династія Чера]]

{{India-bio-stub}}
{{royal-stub}}
{{ВП-Портали|Індія}}

title: 1090 — 1122

Попередник: Бхаскара Раві Варман III

Спадкоємець: Раві Варман Куласекхара

Релігія: Індуїзм

Рід: Куласекхара

Батько: Раві Рама Варман

Діти: Кота Варма


text:
# Intel Goldmont
Goldmont — мікроархітектура Intel, на якій базуються системи на кристалі з низьким енергоспоживанням, що продаються під торговими марками Intel Atom, Celeron і Pentium. Платформу Apollo Lake з 14-нанометровим ядром Goldmont було представлено у квітні 2016 року на Intel Developer Forum у Шеньжені, КНР.
Архітектура Goldmont запозичує багато аспектів з мікроархітектури Skylake; у порівнянні з попередньою платформою Braswell ріст швидкодії складає до 30%. Intel позиціонує процесори на основі Goldmont як такі, що можуть бути використані для побудови нетбуків, ПК малого форм-фактору, IP-камер, автомобільних інформаційно-розважальних систем.

## Помилки
У чипах на основі Goldmont (так само, як і у попередніх, заснованих на Silvermont) було знайдено помилки проектування схеми ЦП. Через дані помилки процесор може повністю вийти з ладу, якщо він активно використовується протягом кількох років. Еррата від Intel під кодовим номером APL46 зазначає: «Система може перестати завантажуватись або взагалі відмовиться працювати (англ. may cease operation)». Цей документ був виданий Intel у червні 2017 року; він додатково пояснює, що такі компоненти як LPC, RTC, інтерфейс картки SD і сигналів GPIO можуть вийти з ладу.
Компанією Congatec було розроблено спеціальні вказівки і програми, що можуть зменшити даний ефект «зношування» системи.
Оновлення firmware для контролера шини LPC (пов'язане з сигналом LPC_CLKRUN#) зменшує завантаження інтерфейсу LPC, що у свою чергу зменшує (але не усуває повністю) деградацію шини. Втім, деякі системи з даним оновленням несумісні.
Також рекомендується не використовувати SD-картку як пристрій початкового завантаження, і взагалі видалити картку з системи, коли у ній немає потреби. Інша рекомендація — використовувати лише карти UHS-I[що це?], і лише з напругою живлення 1,8 В.
Congatec також зазначає, що дані помилки зачіпають інтерфейси USB і eMMC, хоча про це нічого не згадується у офіційній документації від Intel. Congatec рекомендує, щоб USB використовувався максимум 12% від часу роботи системи, і щоб через нього за весь час експлуатації пристрою прокачувалося максимум 60 терабайт даних. Щодо eMMC, то цей інтерфейс повинен бути активним не більше ніж 33% від загального часу експлуатації комп'ютера, а коли не використовується, то має бути переведений у стан D3 (низьке енергоспоживання) операційною системою.
Новіші процесори, такі як Atom C3000 Denverton, за попередньою інформацією не містять вказаних помилок.

title: Intel Goldmont

wikitext:
{{Infobox CPU}}

'''Goldmont''' — [[мікроархітектура]] [[Intel]], на якій базуються [[Система на кристалі|системи на кристалі]] з низьким енергоспоживанням, що продаються під торговими марками [[Intel Atom]], [[Celeron]] і [[Pentium]]. Платформу ''Apollo Lake'' з 14-нанометровим ядром Goldmont було представлено у квітні 2016 року на [[Intel Developer Forum]] у Шеньжені, КНР.<ref name=hackerboards201604>{{cite web |url=http://hackerboards.com/apollo-lake-atoms-to-offer-graphics-rich-goldmont-cores/ |title="Apollo Lake" Atoms to offer graphics-rich Goldmont cores |author=Eric Brown |publisher=Hackerboards.com |date=2016-04-18 |accessdate=2016-06-11 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160620170203/http://hackerboards.com/apollo-lake-atoms-to-offer-graphics-rich-goldmont-cores/ |archivedate=2016-06-20 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160620170203/http://hackerboards.com/apollo-lake-atoms-to-offer-graphics-rich-goldmont-cores/ |date=2016-06-20 }}</ref>
Архітектура Goldmont запозичує багато аспектів з мікроархітектури [[Skylake]]; у порівнянні з попередньою платформою [[Braswell]] ріст швидкодії складає до 30%. Intel позиціонує процесори на основі Goldmont як такі, що можуть бути використані для побудови нетбуків, ПК малого форм-фактору, IP-камер, автомобільних інформаційно-розважальних систем.<ref name=anandtech201604>{{cite web |url=http://www.anandtech.com/show/10256/intel-unveils-apollo-lake-14nm-goldmont |title=Intel Unveils New Low-Cost PC Platform: Apollo Lake with 14nm Goldmont Cores |author=Anton Shilov |publisher=Anandtech.com |date=2016-04-15 |accessdate=2016-06-11 |archive-date=4 червня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160604191008/http://www.anandtech.com/show/10256/intel-unveils-apollo-lake-14nm-goldmont }}</ref><ref name=notebookcheck201604>{{cite web |url=http://www.notebookcheck.net/Intel-claims-Apollo-Lake-will-be-30-percent-faster-than-Braswell.167380.0.html |title=Intel claims Apollo Lake will be 30 percent faster than Braswell |author=Alexander Fagot/ Allen Ngo |publisher=Notebookcheck.net |date=2016-06-07 |accessdate=2016-06-11 |archive-date=4 травня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180504092314/https://www.notebookcheck.net/Intel-claims-Apollo-Lake-will-be-30-percent-faster-than-Braswell.167380.0.html }}</ref>

== Помилки ==
У чипах на основі Goldmont (так само, як і у попередніх, заснованих на [[Silvermont]]) було знайдено помилки проектування схеми [[Центральний процесор|ЦП]]. Через дані помилки процесор може повністю вийти з ладу, якщо він активно використовується протягом кількох років. [[Еррата]] від Intel під кодовим номером APL46 зазначає: «Система може перестати завантажуватись або взагалі відмовиться працювати ({{lang-en|may cease operation}})».<ref>{{Cite web|url=https://www.intel.com/content/dam/www/public/us/en/documents/specification-updates/pentium-celeron-n-series-j-series-datasheet-spec-update.pdf|title=Intel® Pentium® and Celeron® Processor N- and J- Series Specification Update|last=|first=|date=|website=|archive-url=https://web.archive.org/web/20180414021948/https://www.intel.com/content/dam/www/public/us/en/documents/specification-updates/pentium-celeron-n-series-j-series-datasheet-spec-update.pdf|archive-date=14 квітня 2018|dead-url=|access-date=2018-04-13}}</ref> Цей документ був виданий Intel у червні 2017 року; він додатково пояснює, що такі компоненти як [[Low Pin Count|LPC]], [[Годинник реального часу|RTC]], інтерфейс картки [[Secure Digital|SD]] і сигналів [[GPIO]] можуть вийти з ладу.

Компанією {{нп|треба=Congatec|мова=d|є=Q67439614}} було розроблено спеціальні вказівки і програми, що можуть зменшити даний ефект «зношування» системи.<ref>{{Cite web|url=https://www.congatec.com/fileadmin/user_upload/Documents/Technical_Documents/APL_xA50_Errata_LPC_USB_SD_Card_eMMC_Hot_Plug.pdf|title=Errata sheet - congatec Apollo Lake designs|last=|first=|date=2017-07-26|website=congatec|archive-url=https://web.archive.org/web/20180415190524/https://www.congatec.com/fileadmin/user_upload/Documents/Technical_Documents/APL_xA50_Errata_LPC_USB_SD_Card_eMMC_Hot_Plug.pdf|archive-date=2018-04-15|dead-url=yes|access-date=}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180415190524/https://www.congatec.com/fileadmin/user_upload/Documents/Technical_Documents/APL_xA50_Errata_LPC_USB_SD_Card_eMMC_Hot_Plug.pdf |date=2018-04-15 }}</ref>
Оновлення [[firmware]] для контролера шини LPC (пов'язане з сигналом LPC_CLKRUN#) зменшує завантаження інтерфейсу LPC, що у свою чергу зменшує (але не усуває повністю) деградацію шини. Втім, деякі системи з даним оновленням несумісні.
Також рекомендується не використовувати SD-картку як пристрій початкового завантаження, і взагалі видалити картку з системи, коли у ній немає потреби. Інша рекомендація — використовувати лише карти UHS-I{{що це}}, і лише з напругою живлення 1,8 В.

Congatec також зазначає, що дані помилки зачіпають інтерфейси USB і [[eMMC]], хоча про це нічого не згадується у офіційній документації від Intel. Congatec рекомендує, щоб USB використовувався максимум 12% від часу роботи системи, і щоб через нього за весь час експлуатації пристрою прокачувалося максимум 60 терабайт даних. Щодо eMMC, то цей інтерфейс повинен бути активним не більше ніж 33% від загального часу експлуатації комп'ютера, а коли не використовується, то має бути переведений у стан D3 (низьке енергоспоживання) операційною системою.

Новіші процесори, такі як Atom C3000 Denverton, за попередньою інформацією не містять вказаних помилок.<ref>{{Cite web|url=https://www.intel.com/content/dam/www/public/us/en/documents/specification-updates/atom-c3000-family-spec-update.pdf|title=Intel® Atom® Processor C3000 Product Family Specification Update|last=|first=|date=|website=|archive-url=https://web.archive.org/web/20180217235951/https://www.intel.com/content/dam/www/public/us/en/documents/specification-updates/atom-c3000-family-spec-update.pdf|archive-date=17 лютого 2018|dead-url=|access-date=2018-04-13}}</ref>

== Джерела ==
{{reflist}}

{{Процесори Intel}}

[[Категорія:Процесори Intel]]

title: Intel Goldmont

Розробник: Intel


text:
# Інсько
Інсько (пол. Ińsko), Ньоренберг (нім. Nörenberg) — місто в північно-західній Польщі в районі Інських озер.
На 31 березня 2014 року, у місті було 2 025 жителів.
У 1946–1998 рр. місто адміністративно належало до Щецинського воєводства.

## Назва
Назва походить від річки Іна, що впадає в Одру.

## Географія
За даними від 1 січня 2009 року площа міста становить 7,48 км². Місто розташоване в історичній Західній Померанії.

### Клімат
| Клімат Інська           | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська | Клімат Інська |
| Показник                | Січ.          | Лют.          | Бер.          | Квіт.         | Трав.         | Черв.         | Лип.          | Серп.         | Вер.          | Жовт.         | Лист.         | Груд.         | Рік           |
| Середній максимум, °C   | 1,3           | 2,8           | 7,2           | 12,6          | 18,4          | 21,6          | 22,8          | 22,6          | 18,6          | 13,1          | 6,9           | 3,0           | 12,6          |
| Середня температура, °C | −1,1          | −0,3          | 3,0           | 7,4           | 12,9          | 16,4          | 17,7          | 17,2          | 13,5          | 9,2           | 4,4           | 0,8           | 8,4           |
| Середній мінімум, °C    | −3,7          | −3,1          | −0,4          | 2,9           | 7,5           | 11,1          | 12,9          | 12,3          | 9,5           | 5,8           | 2,0           | −1,6          | 4,6           |
| Днів з опадами          | 9             | 6             | 8             | 8             | 9             | 8             | 9             | 8             | 8             | 7             | 10            | 9             | 99            |
| ----------------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- | ------------- |
| Джерело: www.yr.no      |               |               |               |               |               |               |               |               |               |               |               |               |               |

## Історія
У 1248 році згадується поселення на Інському озері. У 1300 році Іньсько згадується як місто, але точна місце його локації невідоме. Німецька назва міста Ньоренберг пов’язана з походженням німецьких переселенців з франконівської області Нюрнберга. У 1335 та 1338 роках мешканці були звільнені від сплати податків на кілька років, що дозволило місту завершити процес будівництва міста, включаючи спорудження укріплень. У 1334 р. у місті поселився Домініканський орден, функціонуючи тут до Реформації. У той час також була побудована міська парафіяльна церква, розташована у східній частині Ринкової площі.
У 1350 році маркграф Людвік з династії Віттельсбах передав місто у ленне володіння Геннінгу фон Веделю. Через чотири роки родина Ведель купила місто і оселилася у маєтку війтів, який мав би існувати в межах оборонних стін. Це місце, як і загалом місто, було частково зруйновано у 1370 році померанським князем Казимиром III. Через два роки родина Ведель отримала дозвіл на будівництво замку, який знаходився у південно-східній частині міста, за оборонними стінами. На початку XV століття місто було обложене двічі і частково зруйноване польськими лицарями під командуванням Яна Чарнковського та Арнольда Бжицького. У XV столітті були побудовані лікарня з каплицею св. Юрія. З 1454 року місто належало (знову) до Бранденбурга. У 1657 році Інсько було знищено армією Стефана Чарнецького, що бився зі шведами, також пізніше мешканці міста зазнали значних страждань внаслідок Семирічної та Північної війн на Помор'ї. Були знищені зокрема міські стіни, замок та каплиця св. Юрія.
У 1719 році в Інську проживало лише 298 жителів. У 1775 році Іньсько придбала родина фон Ґольца та фон Борнштедта. Почалася повільна реконструкція міста, більший розвиток якого відбувся лише у другій половині ХІХ ст. У 1801 році в місті налічувалося 920 жителів, а у 1867 році вже було 7070 жителів. У 1858 році була знесена стара ратуша, ймовірно, середньовічна міська парафіяльна церква, а в 1860 році була побудована нова неоготична церква, потім були припинені поховання на церковному кладовищі та споруджене нове кладовище вздовж дороги до Сторкова. У 1870 році були модернізовані вулиці та дорога до Хоцивеля. У 1860-х роках єврейська громада збудувала в місті синагогу. Кладовище гміни, засноване на початку 19 століття, було розташоване на східній стороні міста. В останній чверті 19 століття будівлі розбудовувалися на східній на стороні міста, а на північній стороні озера було облаштовано пляж для купання. У 1896 році споруджено вузькоколійку, а на початку XX століття було створено кілька промислових заводів: молочна і взуттєва фабрики та машинний завод Шредера. У 1939 році в Інську було 3012 жителів. За часів Народної Польської Республіки розвивалася будівельна і деревообробна промисловість, діяла рибна ферма. У 1966 році в Інську проживало 1700 людей.

## Населення
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 1012    | 187                | 728              | 97                   |
| Жінки    | 1050    | 183                | 632              | 235                  |
| Разом    | 2062    | 370                | 1360             | 332                  |

### Українці
У місті є значна українська громада. З 1971 року функціонує греко-католицька парафія Воздвиження Чесного Хреста.

title: Інсько

wikitext:
{{Місто
|назва = Інсько
|місцева_назва = Ińsko
|зображення = Ińsko, Rynek i nieistniejący kościół ewangelicki z 1860.jpg
|зображення_розмір = 250px
|зображення_підпис = Інсько
|прапор =
|прапор_підпис =
|герб = POL Ińsko COA.svg
|герб_підпис =
|країна = {{POL}}
|регіон = [[Західнопоморське воєводство]]
|розташування =
|розташування_розмір = <!-- не обов'язковий -->
|засноване =
|статус = <!-- не обов'язковий -->
|магдебурзьке право = коло 1300
|населення = {{зменшення}} 1 810 (2022)
|площа = {{Польща-Площа-Західнопоморське|Ińsko}}
|густота = {{Польща-Густота-Західнопоморське|Ińsko}} <small>({{Польща-Населення-Великопольське|yearref}})</small>
|агломерація =
|висота над рівнем моря = <!-- не обов'язковий -->
|поштові індекси = 73-140
|код країни = 48
|код міста = 91
|координати = {{coord|53|26|N|15|33|E|scale:100000|display=inline,title}}
|поділ міста = <!-- не обов'язковий -->
|міста-побратими = <!-- не обов'язковий -->
|день міста = <!-- не обов'язковий -->
|адреса = <!-- не обов'язковий -->
|вебсторінка = http://www.insko.pl
|мер = <!-- не обов'язковий -->
}}

'''Інсько''' ({{lang-pl|Ińsko}}), '''Ньоренберг''' ({{lang-de|Nörenberg}}) — місто в північно-західній [[Польща|Польщі]] в районі [[Інські озера|Інських озер]].

На 31 березня 2014 року, у місті було 2 025 жителів<ref>Населення за даними Центрального статистичного офісу Польщі. Główny Urząd Statystyczny. Baza Demografia. Stan i struktura ludności, dane na dzień 31.03.2014 [http://demografia.stat.gov.pl/bazademografia/Tables.aspx] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181226014634/http://demografia.stat.gov.pl/bazademografia/ErrorH.aspx?aspxerrorpath=%2Fbazademografia%2FTables.aspx|date=26 грудня 2018}}</ref>.

У 1946–1998 рр. місто адміністративно належало до [[Щецинське воєводство|Щецинського воєводства]].

== Назва ==

Назва походить від річки [[Іна (притока Одри)|Іна]], що впадає в Одру.

== Географія ==

За даними від [[1 січня]] [[2009]] року площа міста становить 7,48 км². Місто розташоване в історичній [[Західна Померанія|Західній Померанії]].

=== Клімат ===

{{Клімат міста
|Місто_род=Інська
|Джерело=[https://www.yr.no/place/Poland/West_Pomerania/I%C5%84sko/statistics.html www.yr.no]

| Січ_сер=-1.1             | Січ_опади=9
| Лют_сер=-0.3             | Лют_опади=6
| Бер_сер=3.0             | Бер_опади=8
| Кві_сер=7.4             | Кві_опади=8
| Тра_сер=12.9             | Тра_опади=9
| Чер_сер=16.4             | Чер_опади=8
| Лип_сер=17.7             | Лип_опади=9
| Сер_сер=17.2             | Сер_опади=8
| Вер_сер=13.5             | Вер_опади=8
| Жов_сер=9.2             | Жов_опади=7
| Лис_сер=4.4             | Лис_опади=10
| Гру_сер=0.8             | Гру_опади=9
| Рік_сер=8.4             | Рік_опади=99

| Січ_сер_мін=-3.7         | Січ_сер_макс=1.3
| Лют_сер_мін=-3.1         | Лют_сер_макс=2.8
| Бер_сер_мін=-0.4         | Бер_сер_макс=7.2
| Кві_сер_мін=2.9         | Кві_сер_макс=12.6
| Тра_сер_мін=7.5         | Тра_сер_макс=18.4
| Чер_сер_мін=11.1         | Чер_сер_макс=21.6
| Лип_сер_мін=12.9         | Лип_сер_макс=22.8
| Сер_сер_мін=12.3         | Сер_сер_макс=22.6
| Вер_сер_мін=9.5         | Вер_сер_макс=18.6
| Жов_сер_мін=5.8         | Жов_сер_макс=13.1
| Лис_сер_мін=2.0         | Лис_сер_макс=6.9
| Гру_сер_мін=-1.6         | Гру_сер_макс=3.0
| Рік_сер_мін=4.6         | Рік_сер_макс=12.6

|br=}}

== Історія ==

У [[1248]] році згадується поселення на [[Інське озеро|Інському озері]]. У [[1300]] році Іньсько згадується як місто, але точна місце його локації невідоме. [[Німецька мова|Німецька]] назва міста ''Ньоренберг'' пов’язана з походженням німецьких переселенців з [[Франконія|франконівської області]] [[Нюрнберг]]а. У [[1335]] та [[1338]] роках мешканці були звільнені від сплати податків на кілька років, що дозволило місту завершити процес будівництва міста, включаючи спорудження укріплень. У [[1334]] р. у місті поселився [[Домініканський орден]], функціонуючи тут до [[Реформація|Реформації]]. У той час також була побудована міська парафіяльна церква, розташована у східній частині Ринкової площі.

У [[1350]] році маркграф Людвік з династії [[Віттельсбах]] передав місто у [[Лен (феод)|ленне]] володіння Геннінгу фон Веделю. Через чотири роки родина Ведель купила місто і оселилася у маєтку війтів, який мав би існувати в межах оборонних стін. Це місце, як і загалом місто, було частково зруйновано у [[1370]] році померанським князем [[Казимир ІІІ|Казимиром III]]. Через два роки родина Ведель отримала дозвіл на будівництво замку, який знаходився у південно-східній частині міста, за оборонними стінами. На початку XV століття місто було обложене двічі і частково зруйноване польськими лицарями під командуванням [[Ян Чарнковський|Яна Чарнковського]] та [[Арнольд Бжицький|Арнольда Бжицького]]. У XV столітті були побудовані лікарня з каплицею св. Юрія. З [[1454]] року місто належало (знову) до [[Бранденбург]]а. У [[1657]] році Інсько було знищено армією [[Стефан Чарнецький|Стефана Чарнецького]], що бився зі шведами, також пізніше мешканці міста зазнали значних страждань внаслідок [[Семирічна війна|Семирічної]] та [[Велика Північна війна|Північної війн]] на Помор'ї. Були знищені зокрема міські стіни, замок та каплиця св. Юрія.

У [[1719]] році в Інську проживало лише 298 жителів. У [[1775]] році Іньсько придбала родина фон Ґольца та фон Борнштедта. Почалася повільна реконструкція міста, більший розвиток якого відбувся лише у другій половині ХІХ ст. У [[1801]] році в місті налічувалося 920 жителів, а у [[1867]] році вже було 7070 жителів. У [[1858]] році була знесена стара ратуша, ймовірно, середньовічна міська парафіяльна церква, а в [[1860]] році була побудована нова неоготична церква, потім були припинені поховання на церковному кладовищі та споруджене нове кладовище вздовж дороги до Сторкова. У [[1870]] році були модернізовані вулиці та дорога до [[Хоцивель|Хоцивеля]]. У 1860-х роках єврейська громада збудувала в місті синагогу. Кладовище гміни, засноване на початку 19 століття, було розташоване на східній стороні міста. В останній чверті 19 століття будівлі розбудовувалися на східній на стороні міста, а на північній стороні озера було облаштовано пляж для купання. У [[1896]] році споруджено вузькоколійку, а на початку XX століття було створено кілька промислових заводів: молочна і взуттєва фабрики та машинний завод Шредера. У [[1939]] році в Інську було 3012 жителів. За часів Народної Польської Республіки розвивалася будівельна і деревообробна промисловість, діяла рибна ферма. У [[1966]] році в Інську проживало 1700 людей.

== Населення ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=1012 |ЧолПре=187 |ЧолПрац=728 |ЧолПост=97
|Жін=1050 |ЖінПре=183 |ЖінПрац=632 |ЖінПост=235
|Разом=2062 |РазомПре=370 |РазомПрац=1360 |РазомПост=332
}}

=== Українці ===

У місті є значна [[Українці|українська]] громада. З 1971 року функціонує греко-католицька парафія Воздвиження Чесного Хреста.

== Примітки ==
{{commons|Ińsko}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}

{{Західнопоморське воєводство Польщі}}

{{Poland-geo-stub}}

[[Категорія:Міста Західнопоморського воєводства]]

title: Інсько · Ińsko

Герб: Прапор

герб: прапор

Країна: Польща

Регіон: Західнопоморське воєводство

Магдебурзьке право: коло 1300

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: ZST

OSM: ↑2908746 ·R (Ґміна Інсько)


text:
# Сазонівка (Куп'янський район)
Сазо́нівка — село в Україні, у Шевченківській селищній громаді Куп'янського району Харківської області. Населення становить 30 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування — Шевченківська селищна рада.

## Географія
Село Сазонівка знаходиться на відстані 1 км від пересихаючої річки Баба (правий берег). По селу протікає пересихаючий струмок з загатами. На відстані 1 км розташовані села Раївка і Троїцьке.

## Історія
- 1922 — дата заснування.
- 12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 725-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області», увійшло до складу Шевченківської селищної територіальної громади[1].
- 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Шевченківського району, село увійшло до складу новоутвореного Куп'янського району Харківської області[2].

title: Сазонівка (Куп'янський район)

wikitext:
{{Otheruses|Сазонівка}}
{{Село
| назва           = Сазонівка
| область         = [[Харківська область]]
| район           = [[Куп'янський район]]
| громада         = [[Шевченківська селищна громада]]
| рада            = Шевченківська селищна рада
| код КОАТУУ      = 6325755107
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1922
| населення       = 30
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,62
| ref-площа       =
| щільність       = 48,39
| поштовий індекс = 63608
| телефонний код  = 5751
| координати      = {{coord|49|42|9|N|37|15|28|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 42|
| lat_sec         = 9
| lon_deg         = 37|
| lon_min         = 15|
| lon_sec         = 28
| висота          = 165
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 63601, Харківська обл., Куп'янський район, селище Шевченкове, вул. Центральна, 9
| облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=09.01.2009&rf7571=34199 Сазонівка]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Сазо́нівка''' — [[село]] в Україні, у [[Шевченківська селищна громада|Шевченківській селищній громаді]] [[Куп'янський район|Куп'янського району]] [[Харківська область|Харківської області]]. Населення становить 30 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування — Шевченківська селищна рада.

== Географія ==
Село ''Сазонівка'' знаходиться на відстані 1 км від пересихаючої річки [[Баба (притока Великого Бурлука)|Баба]] (правий берег). По селу протікає пересихаючий струмок з загатами. На відстані 1 км розташовані села [[Раївка (Куп'янський район)|Раївка]] і [[Троїцьке (Куп'янський район)|Троїцьке]].

== Історія ==
* [[1922]] — дата заснування.
* 12 червня [[2020]] року, відповідно до [[Розпорядження (документ)|Розпорядження]] [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] № 725-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області», увійшло до складу Шевченківської селищної територіальної громади<ref>{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/go/725-2020-р |title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області |website=Офіційний вебпортал парламенту України |language=uk |accessdate=2022-11-04}}</ref>.
* 19 липня 2020 року, в результаті [[Адміністративно-територіальна реформа в Україні|адміністративно-територіальної реформи]] та ліквідації [[Шевченківський район (Харківська область)|Шевченківського району]], село увійшло до складу новоутвореного Куп'янського району Харківської області<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/har'kovskaja/23187 Погода в селі Сазонівка]

{{Шевченківська селищна громада}}
{{Шевченківський район (Харківська область)}}

{{Kharkiv-geo-stub}}

{{Портали|Харківщина|Україна|Слобідська Україна|Географія}}

[[Категорія:Села Харківської області]]
[[Категорія:Населені пункти Куп'янського району]]
[[Категорія:Засновані в Харківській області 1922]]

title: село Сазонівка

Країна: Україна

Область: Харківська область

Район: Куп'янський район

Тер. громада: Шевченківська селищна громада

Облікова картка: Сазонівка

title: Основні дані

Густота населення: 48,39 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Сазонівка