text:
# GSC4285-1726
GSC4285-1726 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A8, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  9,9.

## Пекулярний хімічний склад
Зоряна атмосфера GSC4285-1726 має підвищений вміст
Cr
.

wikiname: ukwiki

title: GSC4285-1726

in_language: uk

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = GSC4285-1726}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = GSC4285-1726}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|23|54|55,68}}
| схилення= {{DEC|+62| 4|22,3}}
| вид_вел =  9,90<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A8]]
| u-b =  0,00
| b-v =  0,36
| r-i =
| змінна =
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =
| схилення =
| паралакс =
| п_похибка =
| відстань_ср =
| відстань_пс =
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Боннський огляд|BD+61 2565]],
[[Каталог опорних зір|GSC]] 4285-1726
}}
{{Starbox reference
| Simbad= GSC4285-1726
}}
{{Starbox end}}

'''GSC4285-1726''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A8]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  9,9.<ref name=CPcat />
<!--Вона знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]] й розташована на відстані близько [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].-->

==Пекулярний хімічний склад==

[[Зоряна атмосфера]] GSC4285-1726 має підвищений вміст
[[хром|Cr]]
.<ref name=CPcat />

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (22h-24h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
{{Ізольована стаття|сирота1}}
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу A8]]
[[Категорія:GSC4285(0000-9999)|1]]

{{astro-stub}}

title: GSC4285-1726

title: Характеристики

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: мас/рік · за схиленням: мас/рік

Відстань: світлових років · парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для GSC4285-1726


text:
# Рачинес
Рачинес (італ. Racines) — муніципалітет в Італії, у регіоні Трентіно-Альто-Адідже,  провінція Больцано.
Рачинес розташований на відстані близько 570 км на північ від Рима, 95 км на північ від Тренто, 45 км на північ від Больцано.
Населення — 4421 особа (2014).

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 220 іноземців з 32 країн, серед них 82 громадяни країн Євросоюзу та 6 громадян України.

## Сусідні муніципалітети
- Бреннеро
- Кампо-ді-Тренс
- Мозо-ін-Пассірія
- Неустіфт-ім-Стубаїталь
- Сан-Леонардо-ін-Пассірія
- Сарентіно
- Сльден
- Віпітено

title: Рачинес

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Рачинес
 | місцева_назва = Racines
 | герб          = <!-- Racines-Stemma.png -->
 | регіон        = TAA <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = BZ <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 46
 | latm   = 53
 | lats   = 0
 | longd  = 11
 | longm  = 24
 | longs  = 0
 | висота = 976
 | населення     = 4593
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 203
 | густота       = 22,6
 | поштові_індекси  = 39040
 | телефонний_код = 0472
 | код_ISTAT     = 021070
 | покровитель   =
 | мер           = Sebastian Helfer
 | обраний       = 22-9-2020
 | www           = http://www.racines.eu
}}

'''Рачинес''' ({{lang-it|Racines}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Трентіно-Альто-Адідже]],  [[Больцано (провінція)|провінція Больцано]].

Рачинес розташований на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 570 км на північ від [[Рим|Рима]], 95 км на північ від [[Тренто]], 45 км на північ від [[Больцано]].

[[Файл:Ridnaun-Ridanna.JPG|thumb|300px|none|]]

Населення — {{formatnum:4421}} {{МНОЖИНА:4421|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.

== Демографія ==
{{Демографія/Racines}}
{{Іноземці в Італії | назва=Рачинес | дата=1 січня 2023 року
 | всього=220 | країн=32 | Укр=6 | ЄС=82 | таблиця= | країна1=[[Албанія|Албанії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Бреннеро]]
* [[Кампо-ді-Тренс]]
* [[Мозо-ін-Пассірія]]
* [[Неустіфт-ім-Стубаїталь]]
* [[Сан-Леонардо-ін-Пассірія]]
* [[Сарентіно]]
* [[Сльден]]
* [[Віпітено]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Больцано]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Больцано}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Больцано]]

title: Рачинес · Racines

Країна: Італія

Регіон: Трентіно-Альто-Адідже

Провінція: Больцано

Площа: 203 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Sebastian Helfer (22-9-2020)


text:
# Дубина Василь Прокопович
Василь Прокопович Дубина (Псевдо: «Вогник» («Огник»), «Славко»; 8 грудня 1925, с. Нем'яч, (нині — Бродівський район, Львівська область) — 20 жовтня 1954, там само) — лицар Бронзового хреста бойової заслуги УПА.

## Життєпис
Народився у селянській родині. Освіта — 7 класів.
Учасник збройного підпілля ОУН з квітня 1945 року: стрілець місцевої кущової боївки (04.—11.1945), учасник боївки СБ Підкамінського районного проводу ОУН (11.1945—1946), інформатор СБ кущового проводу ОУН (1946—08.1948), охоронець Володимира Качура — «Лимана» (референта СБ Підкамінського районного проводу ОУН, а відтак — керівника Підкамінського районного та Золочівського надрайонного проводів ОУН).
Загинув унаслідок зради в оточеній військами МДБ господарці, застрелився, аби не потрапити живим у руки ворога.

## Нагороди
Згідно з Наказом Золочівського окружного проводу ОУН ч. 1/52 від 5.08.1952 року бойовик охорони Золочівського надрайонного проводу ОУН Василь Дубина — «Славко» нагороджений Бронзовим хрестом бойової заслуги УПА.

## Вшанування пам'яті
12.10.2017 року від імені Координаційної ради з вшанування пам'яті нагороджених Лицарів ОУН і УПА у Львові Бронзовий хрест бойової заслуги УПА (№ 016) переданий Ярославу Батурині, синові Василя Дубини — «Славка».

title: Дубина Василь Прокопович

wikitext:
{{Однофамільці|Дубина}}
{{Військовик2
| ім'я = Василь Дубина
| портрет = Дубина Василь-Славко.jpg
| розмір = 250px
| підпис =
| ім'я при народженні =
| дата народження = 8.12.1925
| місце народження = с. [[Нем'яч]]
| дата смерті = 20.10.1954
| місце смерті = с. [[Нем'яч]]
| прізвисько = '''«Вогник»''', «Славко»
| вид збройних сил    = [[Файл:OUN-B-01.svg|20px]] [[ОУНР|ОУН]]
[[Файл:UPA-Zaslugy1.png|20пкс]] [[УПА]]
| країна = {{UKR}}
| рід військ =
| роки служби =
| звання =
| підрозділ =
| командування =
| битви =
| нагороди = {{Бронзовий Хрест Бойової Заслуги|full=1|date=5.8.1952}}
| відносини =
| інше =
}}
'''Василь Прокопович Дубина''' ([[Псевдо діячів ОУН та УПА|Псевдо]]: ''«Вогник» («Огник»), «Славко»''; [[8 грудня]] [[1925]], с. [[Нем'яч]], (нині — [[Бродівський район]], [[Львівська область]]) — [[20 жовтня]] [[1954]], там само) — лицар [[Хрест Бойової Заслуги|Бронзового хреста бойової заслуги УПА]].

== Життєпис ==
Народився у селянській родині. Освіта — 7 класів.

Учасник збройного підпілля [[Організація українських націоналістів|ОУН]] з квітня 1945 року: стрілець місцевої кущової боївки (04.—11.1945), учасник боївки СБ Підкамінського районного проводу ОУН (11.1945—1946), інформатор СБ кущового проводу ОУН (1946—08.1948), охоронець Володимира Качура — «Лимана» (референта СБ Підкамінського районного проводу ОУН, а відтак — керівника Підкамінського районного та Золочівського надрайонного проводів ОУН).

Загинув унаслідок зради в оточеній військами МДБ господарці, застрелився, аби не потрапити живим у руки ворога.

== Нагороди ==
Згідно з Наказом Золочівського окружного проводу ОУН ч. 1/52 від 5.08.1952 року бойовик охорони Золочівського надрайонного проводу ОУН Василь Дубина — «Славко» нагороджений [[Хрест Бойової Заслуги|Бронзовим хрестом бойової заслуги УПА]].

== Вшанування пам'яті ==
12.10.2017 року від імені Координаційної ради з вшанування пам'яті нагороджених Лицарів ОУН і УПА у Львові Бронзовий хрест бойової заслуги УПА (№ 016) переданий Ярославу Батурині, синові Василя Дубини — «Славка».

== Див. також ==
* [[Файл:Organization_of_Ukrainian_Nationalists-M.svg|20px]] [[Файл:OUN-B-01.svg|20px]] † [[Мартиролог загиблих діячів ОУН та УПА|'''Мартиролог загиблих діячів ОУН та УПА''']] † [[Файл:UPA-Zaslugy1.png|20пкс]] [[Файл:OUN-r Flag 1941.svg|25пкс]]
* [[Лицарі ОУН та УПА]]

== Джерела та література ==
* ''Романюк М.'' Лицар Бронзового хреста бойової заслуги УПА Василь Дубина — «Вогник» / Михайло Романюк // Брідщина — край на межі Галичини й Волині. — Броди, 2013. — Вип. 6. — С. 135—137.
* ''Романюк М.'' Золочівська округа ОУН у національно-визвольному русі (1937—1953): монографія / ''Михайло Романюк;'' Інститут українознавства ім. І. Крип'якевича НАН України; Центр незалежних історичних студій. — Львів, 2016. — С. 432.
* Літопис УПА. Нова серія. Т. 24: Золочівська округа ОУН: Організаційні документи. 1941—1952 / упоряд. М. Романюк''. — Київ; Торонто, 2014. — С. 1100.
{{UPA-mil-bio-stub}}
[[Категорія:Вояки Української повстанської армії]]
[[Категорія:Діячі ОУН]]
[[Категорія:Діячі УПА]]
[[Категорія:Уродженці Бродівського району]]
[[Категорія:Померли у Бродівському районі]]

title: Загальна інформація

Народження: 8 грудня 1925 · с. Нем'яч

Смерть: 20 жовтня 1954 (28 років) · с. Нем'яч

Псевдо: «Вогник», «Славко»

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: ОУН · УПА

title: Нагороди та відзнаки

Нагороди та відзнаки: Бронзовий Хрест Бойової Заслуги — 5.8.1952


text:
# ГЕС Олівер
ГЕС Олівер — гідроелектростанція на межі штатів Алабама та Джорджія (Сполучені Штати Америки). Знаходячись між ГЕС Гоат-Рок (38,6 МВт, вище по течії) та ГЕС Норт-Хайлендс (29,6 МВт), входить до складу каскаду на річці Чаттахучі, правій твірній Апалачіколи (дренує південне завершення Аппалачів та впадає до лиману Апалачікола на узбережжі Мексиканської затоки).
У межах проекту річку перекрили бетонною греблею висотою 21 метр та довжиною 616 метрів. Вона утримує водосховище з площею поверхні 8,7 км2 та об'ємом 39 млн м3, в якому припустиме коливання рівня в операційному режимі в діапазоні лише 0,6 метра.
Пригреблевий машинний зал обладнали чотирма турбінами типу Френсіс — трьома потужністю по 18 МВт та однією з показником 6 МВт, які забезпечують виробництво 240 млн кВт-год електроенергії на рік.

title: ГЕС Олівер

wikitext:
{{Гідроелектростанція
|Зображення                     =
|Назва                 =    ГЕС Олівер
|Пікселі                        =
|Підпис                         =
|Країна                         = {{USA}}
|lat_dir =N |lat_deg = 32 |lat_min = 30 |lat_sec = 58.8
|lon_dir =W |lon_deg = 84 |lon_min = 59 |lon_sec = 49.0
|region     =
  |CoordScale =
|Статус = діюча
|Річка = [[Чаттахучі]]
|Каскад = каскад на Чаттахучі
|Початок будівництва =
|Роки введення першого та останнього гідроагрегатів = [[1959]]
|Встановлена потужність       = 60
|Середнє річне виробництво    = 240
|Тип ГЕС = пригреблева
|Розрахований напір =
|Тип турбін         =
|Кількість та марка турбін    = 4
|Витрата через турбіни        =
|Кількість та марка гідрогенераторів = 4
|Потужність гідроагрегатів    = 3х18 + 1х6
|Тип греблі     = бетонна
|Висота греблі  = 21
|Довжина греблі = 66
|Шлюз           =
|ЛЕП            =
|Власник        = Georgia Power
}}

'''ГЕС Олівер''' — гідроелектростанція на межі штатів [[Алабама]] та [[Джорджія]] (Сполучені Штати Америки). Знаходячись між ГЕС Гоат-Рок (38,6 МВт, вище по течії) та ГЕС Норт-Хайлендс (29,6 МВт), входить до складу каскаду на річці [[Чаттахучі]], правій твірній [[Апалачікола|Апалачіколи]] (дренує південне завершення [[Аппалачі]]в та впадає до лиману Апалачікола на узбережжі [[Мексиканська затока|Мексиканської затоки]]).

У межах проекту річку перекрили бетонною греблею висотою 21 метр та довжиною 616 метрів. Вона утримує водосховище з площею поверхні 8,7 км2 та об'ємом 39 млн м3, в якому припустиме коливання рівня в операційному режимі в діапазоні лише 0,6 метра.

Пригреблевий машинний зал обладнали чотирма турбінами типу Френсіс — трьома потужністю по 18 МВт та однією з показником 6 МВт, які забезпечують виробництво 240 млн кВт-год електроенергії на рік.<ref>{{Cite web|title=Lake Olive and North Highlands Lake Fishing, Recreation|url=http://www.n-georgia.com/lake-oliver-fishing.html|website=www.n-georgia.com|accessdate=2019-02-28|archive-date=1 березня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190301074630/http://www.n-georgia.com/lake-oliver-fishing.html}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.sam.usace.army.mil/Portals/46/docs/planning_environmental/acf/docs/ACF_MM_Final_Apr%202017.pdf?ver=2017-04-20-114651-927|title=Master water control manual|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=1 березня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190301074606/https://www.sam.usace.army.mil/Portals/46/docs/planning_environmental/acf/docs/ACF_MM_Final_Apr%202017.pdf?ver=2017-04-20-114651-927}}</ref><ref>{{Cite book|url=https://books.google.com.eg/books?id=BAwzAQAAMAAJ&pg=SA4-PA54&lpg=SA4-PA54&dq=bartletts+ferry+dam+feet&source=bl&ots=LN_j5IZ73Y&sig=ACfU3U0QLsASC4n8KUJy9v8TvHTVYmN_Qw&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwjn-aLu29vgAhXOA2MBHZjCB-8Q6AEwEnoECAMQAQ#v=onepage&q=bartletts%20ferry%20dam%20feet&f=false|title=Water Allocation for the Apalachicola-Chattahoochee-Flint (ACF) River Basin (AL,FL,GA): Environmental Impact Statement|date=1998|language=en|accessdate=28 лютого 2019|archive-date=1 березня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190301074529/https://books.google.com.eg/books?id=BAwzAQAAMAAJ&pg=SA4-PA54&lpg=SA4-PA54&dq=bartletts+ferry+dam+feet&source=bl&ots=LN_j5IZ73Y&sig=ACfU3U0QLsASC4n8KUJy9v8TvHTVYmN_Qw&hl=uk&sa=X&ved=2ahUKEwjn-aLu29vgAhXOA2MBHZjCB-8Q6AEwEnoECAMQAQ#v=onepage&q=bartletts%20ferry%20dam%20feet&f=false}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Гідроелектростанції США|Олівер]]

title: ГЕС Олівер

Країна: США

Адмінодиниця: Маскоґі

Стан: діюча

Річка: Чаттахучі

Каскад: каскад на Чаттахучі

title: Основні характеристики

Установлена потужність: 60 МВт

Середнє річне виробництво: 240 млн кВт·год

Тип ГЕС: пригреблева

title: Характеристики обладнання

title: Основні споруди

Тип греблі: бетонна

Власник: Georgia Power

Основні споруди: ГЕС Олівер


text:
# Пальміра (селище)
Пальмі́ра — селище в Україні, у Золотоніському районі Черкаської області, підпорядковане Вознесенській сільській громаді.
Селище створювалося одночасно з будівництвом «Пальмірського Цукрового заводу» — який є основною його визначною пам'яткою. Пальміра знаходиться приблизно за 20 км від м. Золотоноша.

До 2003 року — селище мало назву село «Вознесенське».
15 травня 2003 року було прийняте рішення Верховної Ради України № 813-IV — Присвоїти населеному пункту Золотоніського району Черкаської області найменування — селище Пальміра. Черкаська обласна рада рішенням від 29 травня 2003 року у Золотоніському районі взяла на облік та підпорядкувала Вознесенській сільській раді новоутворений населений пункт — селище Пальміра.
У 1965 році відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР від 12 лютого 1963 року було розпочате будівництво цукрового заводу по проекту «Укрдіпроцукру» на базі комплексного імпортного обладнання фірми «ЦЕКОП» Польської Народної Республіки з проектною потужністю 3000 тонн переробки буряків на добу. Пальмірський цукровий завод розміщений в селі Вознесенському за півтора кілометри на північний схід від станції Пальміра Одеської залізниці на землях колишніх колгоспів «Червоний прапор» та «Шлях Леніна» загальною площею 674 га.
Із перших днів будівництва цукрозаводу велика увага приділялась створенню нормальних побутових умов для працівників. Разом із підприємством зростало упорядковане робітниче селище, яке нині налічує 476 збудованих цукрозаводом квартир з усіма зручностями, загальна житлова площа яких становить 269 тисяч квадратних метрів, 24 квартири Пальмірського відгодівельного підприємства та 36 приватних будинків. Квартири мешканців селища електрифіковані та газифіковані, забезпечені холодним водопостачанням і каналізацією, автономним газовим опаленням та гарячим водопостачанням, телефонним зв'язком і кабельним телебаченням.
До послуг мешканців селища (на 1 січня 2007 року — 1367 осіб) — Пальмірська дільнична лікарня зі стаціонарним відділенням на 10 ліжок (теоретично можливе на 60 ліжок), Пальмірська загальноосвітня школа І — III ступенів, де навчається 127 учнів 1 — 11 класів, дитсадок «Кристалик» на 87 місць, у якому виховуються 4 групи дітей віком від 1 до 6 років (65 дітей). Серед об'єктів соціальної сфери — філіали районної аптеки, районного відділення зв'язку, Будинок культури на 320 місць з бібліотекою, книжковий фонд якої становить 17,7 тисяч примірників, перукарня, взуттєва майстерня, стадіон. У селищі цукрозаводу діє «Універсам» Золотоніського районного споживчого товариства, працюють приватні магазини продуктів, промтоварів, побутової техніки, автомобільних запчастин, а також приватні їдальня, кафе і бар.
405 власників квартир мають земельні ділянки площею 0,08 га, надані їм в оренду Вознесенською сільською радою для ведення підсобного господарства, 115 мешканців селища одержали і приватизували земельні ділянки площею 0,25 га, для індивідуального будівництва неподалік селища цукрозаводу.

title: Пальміра (селище)

wikitext:
{{Otheruses|Пальміра}}
{{Селище
 | назва           =Пальміра
 | область         =[[Черкаська область]]
 | район           =[[Золотоніський район]]
 | код КОАТУУ      = 7121582004
 | облікова картка =[http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=07.04.2008&rf7571=42055 http://gska2.rada.gov.ua]
 | розташування    = Zoltoniskyi.gif
 | mapx            = 217
 | mapy            = 110
 | площа           =
 | ref-площа      =
 | засновано       = 1970;  [[15 травня]] [[2003]] року
 | населення       = 1021<ref>[https://voznesenske-gromada.gov.ua/structure/ громада]</ref>
 | щільність       =
 | висота          =
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | поштовий індекс = 19755
 | телефонний код  = 4737
 | координати      = {{coord|49|46|42|N|32|9|45|E|scale:30000_region:UA|display=inline,title}}
   | lat_deg = 49 | lat_min = 46 | lat_sec = 42
   | lon_deg = 32 | lon_min = 9 | lon_sec = 45
 | адреса          = [[Вознесенське (Черкаська область)|Вознесенське]], вул. Центральна,21
 | сільський голова=
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =10
 | ref-відстань р  =
 |громада=[[Вознесенська сільська громада]]}}
'''Пальмі́ра''' — [[селище]] в [[Україна|Україні]], у [[Золотоніський район|Золотоніському районі]] [[Черкаська область|Черкаської області]], підпорядковане [[Вознесенська сільська громада|Вознесенській сільській громаді]].

Селище створювалося одночасно з будівництвом «[[Пальмірський цукровий завод|Пальмірського Цукрового заводу]]» — який є основною його визначною пам'яткою. Пальміра знаходиться приблизно за 20 км від м. [[Золотоноша]].

До 2003 року — селище мало назву село «Вознесенське».[[Файл:План посёлка Пальмира.png|thumb|400px|left|Ситуаційний план та експлікація споруд с. Пальміра]]

[[15 травня]] [[2003]] року було прийняте рішення Верховної Ради України № 813-IV — Присвоїти населеному пункту Золотоніського району Черкаської області найменування — селище Пальміра<ref>[http://zakon1.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=813-15 zakon1.rada.gov.ua]</ref>. Черкаська обласна рада рішенням від [[29 травня]] 2003 року у Золотоніському районі взяла на облік та підпорядкувала Вознесенській сільській раді новоутворений населений пункт — селище Пальміра.

У 1965 році відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР від 12 лютого 1963 року було розпочате будівництво цукрового заводу по проекту «Укрдіпроцукру» на базі комплексного імпортного обладнання фірми «ЦЕКОП» Польської Народної Республіки з проектною потужністю 3000 тонн переробки буряків на добу. Пальмірський цукровий завод розміщений в селі Вознесенському за півтора кілометри на північний схід від станції Пальміра Одеської залізниці на землях колишніх колгоспів «Червоний прапор» та «Шлях Леніна» загальною площею 674 га.

Із перших днів будівництва цукрозаводу велика увага приділялась створенню нормальних побутових умов для працівників. Разом із підприємством зростало упорядковане робітниче селище, яке нині налічує 476 збудованих цукрозаводом квартир з усіма зручностями, загальна житлова площа яких становить 269 тисяч квадратних метрів, 24 квартири Пальмірського відгодівельного підприємства та 36 приватних будинків. Квартири мешканців селища електрифіковані та газифіковані, забезпечені холодним водопостачанням і каналізацією, автономним газовим опаленням та гарячим водопостачанням, телефонним зв'язком і кабельним телебаченням.

До послуг мешканців селища (на 1 січня 2007 року — 1367 осіб) — Пальмірська дільнична лікарня зі стаціонарним відділенням на 10 ліжок (теоретично можливе на 60 ліжок), Пальмірська загальноосвітня школа І — III ступенів, де навчається 127 учнів 1 — 11 класів, дитсадок «Кристалик» на 87 місць, у якому виховуються 4 групи дітей віком від 1 до 6 років (65 дітей). Серед об'єктів соціальної сфери — філіали районної аптеки, районного відділення зв'язку, Будинок культури на 320 місць з бібліотекою, книжковий фонд якої становить 17,7 тисяч примірників, перукарня, взуттєва майстерня, стадіон. У селищі цукрозаводу діє «Універсам» Золотоніського районного споживчого товариства, працюють приватні магазини продуктів, промтоварів, побутової техніки, автомобільних запчастин, а також приватні їдальня, кафе і бар.

405 власників квартир мають земельні ділянки площею 0,08 га, надані їм в оренду Вознесенською сільською радою для ведення [[Особисте селянське господарство|підсобного господарства]], 115 мешканців селища одержали і приватизували земельні ділянки площею 0,25 га, для індивідуального будівництва неподалік селища цукрозаводу.
[[Файл:Посёлок Пальмира (Украина).jpg|thumb|400px|Супутниковий знімок. Серпень 2008 рік|посилання=Special:FilePath/Посёлок_Пальмира_(Украина).jpg]]

== Джерела ==
{{Вікіпосилання
|Тема          = Пальміра
|Портал        = Черкащина
|Вікісловник   =
|Вікіпідручник =
|Вікіцитати    =
|Вікіджерела   =
|Вікіновини    =
|Вікісховище   =
|Метавікі      =
|Проєкт        =
}}

=== Примітки ===
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20130821154741/http://smt-palmira.org.ua/ https://web.archive.org/web/20130821154741/http://smt-palmira.org.ua/]

{{Cherkasy-obl-stub}}
{{Вознесенська сільська громада}}
{{Золотоніський район}}

[[Категорія:Селища Черкаської області]]
[[Категорія:1970 у Черкаській області]]

title: селище Пальміра

Країна: Україна

Область: Черкаська область

Район: Золотоніський район

Тер. громада: Вознесенська сільська громада

title: Основні дані

title: Відстань

title: Селищна влада

Адреса: Вознесенське, вул. Центральна,21

title: Карта

Карта: Пальміра

П: Портал «Черкащина»

s: Теми у Вікіджерелах?


text:
# Віолета Парра
Віоле́та дель Ка́рмен Па́рра Сандова́ль (ісп. Violeta del Carmen Parra Sandoval; 4 жовтня 1917, Сан-Карлос, Ньюбле — 5 лютого 1967, Ла-Рейна, Сантьяго — чилійська співачка, поетеса, художниця та фольклористка. Засновниця руху Nueva canción (з ісп. — «Нова пісня»).

## Життєпис
Народилася 1917 року. Одна з дев'яти дітей у сім'ї вчителя музики та швачки. Молодша сестра поета Ніканора Парри. У 12-річному віці почала складати пісні. Від 1938 року мандрувала всією Чилі, збираючи народні пісні і виступаючи з власними — часто гостросоціальними. 1954 року здобула національну премію за найкраще виконання народних пісень, того ж року взяла участь у Всесвітньому Фестивалі молоді та студентів у Варшаві. Протягом 1961—1965 років жила в Парижі; 18 квітня 1964 року в Луврі відкрилася її персональна виставка — перша в музеї авторська виставка латиноамериканського художника. Повернувшись до Чилі, відкрила у віддаленому передмісті Сантьяго громадський центр.
Наклала на себе руки, застрелившись. У посмертному листі, адресованому братові Ніканору, написала, серед іншого: «Я не вбиваю себе з кохання. Я роблю це з гордості, яка повстає проти посередності» (Lo hago por el orgullo que rebalsa a los mediocres).
Її діти Ісабель Парра (1939) та Анхель Парра (1943—2017) також стали співаками та авторами пісень.

## Спадщина
Пісні Віолети Парри — і насамперед найвідомішу з них, Gracias a la vida («Дякую життю») — виконували та записували такі співаки з різних країн:
- Джоан Баез (США),
- Еліс Режина (Бразилія),
- Роберт Ваятт (Велика Британія),
- Мерседес Соса (Аргентина),
- Чабука Гранда (Перу),
- Ясмін Леві[en] (Ізраїль),
- Таня Лібертад[en] (Перу).
- Рафаель (Іспанія)

Про життя Віолети Парри розповідає художній фільм «Віолета вирушила на небеса», знятий Андресом Вудом 2011 року. Фільм було обрано як чилійську заявку на найкращий фільм іноземною мовою на кінопремію Оскар 2012, але він не потрапив до фінального списку. Фільм відзначено призом кінофестивалю незалежного кіно Санденс 2012.
День народження Віолети Парри (4 жовтня) вибрано «Днем чилійських музикантів».
4 жовтня 2015 року в чилійській столиці Сантьяго відкрито Музей Віолети Парри (Museo Violeta Parra).

title: Віолета Парра

wikitext:
{{Музикант}}
'''Віоле́та дель Ка́рмен Па́рра Сандова́ль''' ({{Lang-es|Violeta del Carmen Parra Sandoval}}; [[4 жовтня]] [[1917]], [[Сан-Карлос (Чилі)|Сан-Карлос]], [[Ньюбле (провінція)|Ньюбле]] — [[5 лютого]] [[1967]], [[Ла-Рейна]], [[Сантьяго]] — [[чилі]]йська співачка, поетеса, художниця та [[Фольклористика|фольклористка]]. Засновниця руху {{Нп|Nueva canción|3=en}} (з [[Іспанська мова|ісп.]] — «Нова пісня»).

== Життєпис ==
Народилася 1917 року. Одна з дев'яти дітей у сім'ї вчителя музики та швачки.<ref>{{Cite web |url=http://www.fundacionvioletaparra.org/trayectoria |title="Fundación Violeta Parra" |last= |date= |website= |publisher= |language= |archive-url=https://web.archive.org/web/20201024083859/http://fundacionvioletaparra.org/trayectoria |archive-date=2020-10-24 |dead-url=no |access-date=2020-11-07}}</ref> Молодша сестра поета [[Ніканор Парра|Ніканора Парри]]. У 12-річному віці почала складати пісні. Від 1938 року мандрувала всією [[Чилі]], збираючи народні пісні і виступаючи з власними — часто гостросоціальними. 1954 року здобула національну премію за найкраще виконання народних пісень, того ж року взяла участь у Всесвітньому Фестивалі молоді та студентів у [[Варшава|Варшаві]]. Протягом 1961—1965 років жила в [[Париж]]і; 18 квітня 1964 року в [[Лувр]]і відкрилася її персональна виставка — перша в музеї авторська виставка латиноамериканського художника. Повернувшись до Чилі, відкрила у віддаленому передмісті Сантьяго {{Нп|громадський центр|3=en|4=Community centre}}.

Наклала на себе руки, застрелившись. У посмертному листі, адресованому братові Ніканору, написала, серед іншого: «Я не вбиваю себе з кохання. Я роблю це з гордості, яка повстає проти посередності» (''Lo hago por el orgullo que rebalsa a los mediocres'').

Її діти {{Нп|Ісабель Парра|3=es|4=Isabel Parra}} (1939) та {{Нп|Анхель Парра|3=es|4=Ángel Parra}} (1943—2017) також стали співаками та авторами пісень.

== Спадщина ==
Пісні Віолети Парри — і насамперед найвідомішу з них, ''[[Gracias a la Vida (благодійна пісня)|Gracias a la vida]]'' («Дякую життю») — виконували та записували такі співаки з різних країн:

* [[Джоан Баез]] (США),
* [[Еліс Режина]] (Бразилія),
* [[Роберт Ваятт]] (Велика Британія),
* [[Мерседес Соса]] (Аргентина),
* [[Чабука Гранда]] (Перу),
* {{Нп|Ясмін Леві|3=en|4=Yasmin Levy}} (Ізраїль),
* {{Нп|Таня Лібертад|3=en|4=Tania Libertad}} (Перу).
* [[Рафаель (співак)|Рафаель (]]Іспанія)

Про життя Віолети Парри розповідає художній фільм «{{Нп|Віолета вирушила на небеса|3=en|4=Violeta Went to Heaven}}», знятий Андресом Вудом 2011 року. Фільм було обрано як чилійську заявку на [[Премія «Оскар» за найкращий міжнародний повнометражний фільм|найкращий фільм іноземною мовою]] на [[Оскар (84-та церемонія вручення)|кінопремію Оскар 2012]]<ref>{{Cite web |url=https://latinamericanfilm.wordpress.com/2011/09/26/chilean-film-on-violeta-parra-to-compete-for-the-oscar/ |title=Chilean Film on Violeta Parra to Compete for the Oscar |date=2011-09-26 |publisher=Latin American film |language=en |archive-url=https://web.archive.org/web/20180622060558/https://latinamericanfilm.wordpress.com/2011/09/26/chilean-film-on-violeta-parra-to-compete-for-the-oscar/ |archive-date=2018-06-22 |dead-url=no |access-date=2019-10-07}}</ref>, але він не потрапив до фінального списку. Фільм відзначено призом кінофестивалю незалежного кіно [[Кінофестиваль «Санденс»|Санденс]] 2012.<ref>{{Cite web |url=https://www.indiewire.com/2012/08/sundance-winner-violeta-went-to-heaven-goes-to-kino-lorber-trailer-240312/ |title=Sundance Winner ‘Violeta Went to Heaven’ Goes to Kino Lorber [Trailer] |last=sophia savage, sophia savage |date=2012-08-16 |publisher=IndieWire |language=en |archive-url=https://web.archive.org/web/20180622005313/http://www.indiewire.com/2012/08/sundance-winner-violeta-went-to-heaven-goes-to-kino-lorber-trailer-240312/ |archive-date=2018-06-22 |dead-url=no |access-date=2019-10-07}}</ref>

День народження Віолети Парри (4 жовтня) вибрано «Днем чилійських музикантів».<ref>{{Cite web |url=https://www.rockandpop.cl/2019/10/por-que-el-4-de-octubre-es-el-dia-de-la-musica-chilena/ |title=¿Por qué el 4 de octubre es el Día de la Música Chilena? |date=2019-10-04 |publisher=Rock&Pop |language=es |archive-url=https://web.archive.org/web/20191007154804/https://www.rockandpop.cl/2019/10/por-que-el-4-de-octubre-es-el-dia-de-la-musica-chilena/ |archive-date=2019-10-07 |dead-url=no |access-date=2019-10-07}}</ref>

4 жовтня 2015 року в чилійській столиці [[Сантьяго]] відкрито {{Нп|Музей Віолети Парри|3=es|4=Museo Violeta Parra}} (Museo Violeta Parra).<ref>{{Cite web |url=https://museovioletaparra.cl/historia/ |title=Historia |last= |date= |website= |publisher=Museo Violeta Parra |language=es |archive-url=https://web.archive.org/web/20191002111049/http://museovioletaparra.cl/historia/ |archive-date=2019-10-02 |dead-url=no |access-date=2019-10-07}}</ref>

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==
* ''Владимирская Т. Л., Владимирский С. Н.'' [https://web.archive.org/web/20100821233247/http://krasnaya-zastava.ru/index.php/%C2%AB%D0%9D%D0%BE%D0%B2%D0%B0%D1%8F_%D0%BF%D0%B5%D1%81%D0%BD%D1%8F%C2%BB_%D0%A7%D0%B8%D0%BB%D0%B8 «Новая песня» Чили]. — {{М.}}: Музыка, 1986.

== Посилання ==
* [http://www.violetaparra.scd.cl/ Офіційний сайт] {{Wayback|url=http://www.violetaparra.scd.cl/|date=20100102011852}}
* ''Деменіна В. А.'' [http://www.tiwy.com/arte/violeta/genio.phtml Нерозгаданий геній Віолети Парра] {{Wayback|url=http://www.tiwy.com/arte/violeta/genio.phtml|date=20080515231843}}

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT|Парра Віолета}}
[[Категорія:Поховані в Чилі]]
[[Категорія:Чилійські фольклористи]]
[[Категорія:Поетеси]]
[[Категорія:Поети XX століття]]
[[Категорія:Автори-виконавці XX століття]]
[[Категорія:Комуністки]]

title: Основна інформація

Повне ім'я: ісп. Violeta del Carmen Parra Sandoval

Дата народження: 4 жовтня 1917[…]

Місце народження: Сан-Карлос, Ньюбле, Біобіо, Чилі

Дата смерті: 5 лютого 1967[…] (49 років)

Місце смерті: Ла-Рейна, Сантьяго (провінція), Столичний Регіон Сантьяго, Чилі

Поховання: Santiago General Cemeteryd

Громадянство: Чилі

Професії: авторка-виконавиця, поетеса, художниця, скульпторка, вишивальниця, керамістка, письменниця, студійна виконавиця

Співацький голос: мецо-сопрано

Інструменти: гітара, Чаранго, cuatrod, арфа, акордеон, ударний музичний інструмент і вокал

Жанри: nueva canciónd

Magnum opus: Gracias a la vidad, El gavilánd і Volver a los 17d

Партія: Комуністична партія Чилі

Лейбли: EMI

Нагороди: Latin Songwriters Hall of Famed (2014) Latin Grammy Hall of Famed (2013)

Діти: Ісабель Парраd і Анхель Парраd

Брати, сестри: Ніканор Парра, Hilda Parrad, Lalo Parrad, Roberto Parra Sandovald, Lautaro Parrad і Óscar Parrad


text:
# Новогрудський район
Новогру́дський райо́н — адміністративна одиниця Білорусі, Гродненська область.

## Відомі особистості
У районі народився:
- Басюк Іван Олександрович (* 1942) — білоруський історик.

title: Новогрудський район

wikitext:
{{Без джерел|дата=грудень 2023}}
{{Район Білорусі
| назва           = Новогрудський
| місцева назва   = Навагрудскі раён
| прапор          =Flag of Navahradak.svg
| опис прапора    =
| герб            = Coat of Arms of Navahrudak, Belarus.svg
| опис герба      =
| розташування    = Grodno-Oblast-Novogrudok.png
| мапа            =
| область         =  [[Гродненська область]]
| утворений       =
| населення       = ([[2005]]) 54 000 осіб
| площа           = 1700
| густота         =
| код району      =
| поштові індекси =
| центр           = [[Новогрудок]]
| міські ради     =
| селищні ради    =
| сільські ради   =
| міста           =
| смт             =
| села            =
| селища          =
| адреса          =
| вебсторінка     = http://novogrudok.by
| голова РДА      = Кулак Анатолій Костянтинович
| голова ради     =
}}
'''Новогру́дський райо́н''' — адміністративна одиниця [[Білорусь|Білорусі]], [[Гродненська область]].

== Географія ==
{{Розташування2
|nw=[[Лідський район]]|n=[[Ів'євський район]]|ne=|w=|e=[[Мінська область]]
([[Столбцовський район]])
|sw=[[Дятловський район]]|s=[[Берестейська область]]
([[Барановицький район]])|se=[[Корелицький район]]}}

== Відомі особистості ==
У районі народився:
* [[Басюк Іван Олександрович]] (* 1942) — білоруський історик.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Belarus-geo-stub}}
{{Гродненська область}}

[[Категорія:Райони Гродненської області]]
[[Категорія:Новогрудський район]]

title: Навагрудскі раён

Герб: Прапор

Навагрудскі раён:
Розташування району
Район на мапі області

title: Основні дані

Країна: Білорусь

Область: Гродненська область

title: Населені пункти та ради

Районний центр: Новогрудок

title: Районна влада

Голова РДА: Кулак Анатолій Костянтинович


text:
# Нестор (міфологія)
Нестор (грец. Νέστωρ) — один із дванадцяти синів Нелея та Хлоріди. В епосі чоловік Еврідіки, дочки Клімена, за іншими міфами  — Анаксібії, пілоський цар.
Коли ображений Геракл убивав дітей Нелея, Нестора не було у Пілосі. Замолоду Нестор відзначався хоробрістю, а в старості — мудрістю, звершив чимало геройських подвигів. Брав участь у битві лапітів з кентаврами, в калідонському полюванні та в поході аргонавтів.
До походу на Трою Нестор владарював уже над третім людським поколінням. Під час Троянської війни привіз на 90 кораблях пілосців і разом із своїми синами Антілохом і Трасімедом боровся проти троянців. Прославився мудрими порадами, а красномовством перевершував Одіссея. Після Троянської війни Нестор разом із Трасімедом щасливо повернулися до Пілосу. Через 10 років після падіння Трої Нестора відвідав Телемах, який розшукував Одіссея.
У переносному значенні Нестор — досвідчений старий, мудра людина, добрий порадник.

title: Нестор (міфологія)

wikitext:
{{Othernames|Нестор}}
{{Міфічний персонаж}}
'''Нестор''' ({{lang-el|Νέστωρ}}) — один із дванадцяти синів [[Нелей|Нелея]] та [[Хлоріда|Хлоріди]]. В епосі чоловік [[Еврідіка (дочка Клімена)|Еврідіки]], дочки [[Клімен (батько Еврідіки)|Клімена]], за іншими [[міф]]ами  — [[Анаксабія|Анаксібії]], [[пілос]]ький цар.

Коли ображений [[Геракл]] убивав дітей [[Нелей|Нелея]], Нестора не було у [[Пілос]]і. Замолоду Нестор відзначався хоробрістю, а в старості — мудрістю, звершив чимало геройських подвигів. Брав участь у битві [[лапіти|лапітів]] з [[кентаври|кентаврами]], в калідонському полюванні та в поході [[аргонавти|аргонавтів]].

До походу на [[Троя|Трою]] Нестор владарював уже над третім людським поколінням. Під час [[Троянська війна|Троянської війни]] привіз на 90 кораблях пілосців і разом із своїми синами [[Антілох]]ом і [[Трасімед]]ом боровся проти троянців. Прославився мудрими порадами, а красномовством перевершував [[Одіссей|Одіссея]]. Після Троянської війни Нестор разом із Трасімедом щасливо повернулися до Пілосу. Через 10 років після падіння Трої Нестора відвідав [[Телемах]], який розшукував Одіссея.

У переносному значенні Нестор — досвідчений старий, мудра людина, добрий порадник.

== Примітки ==
 {{reflist}}

== Джерела ==
{{Одіссея-Тен}}
* ''[[Словник античної міфології]].'' — {{К.}}: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок.

== Посилання ==
{{ci}}
{{Троянська війна}}
{{Нормативний контроль}}
[[Категорія:Персонажі давньогрецьких міфів]]
[[Категорія:Троянська війна]]
[[Категорія:Царі Мессенії]]
[[Категорія:Вигадані принци]]

title: Нестор · грец. Νέστωρ

Божество в: давньогрецька міфологія

Посада: king of Pylosd

Батько: Нелей

Мати: Хлорида

Брати/сестри: Періклемен (син Нелея)

Діти: Антілох[…], Трасімед, Пісістрат (син Нестора), Polycasted, Perseusd, Pisidiced, Echephrond, Stratiusd і Aretusd

Персонаж твору: Іліада


text:
# Хемда Бен-Єгуда
Хемда Бен-Єгуда (івр. חֶמְדָּה בֵּן־יְהוּדָה; при народженні — Бейла Йонас, нар. 4 липня 1873, Дрісса — пом. 25 серпня 1951, Єрусалим) — ізраїльська письменниця, перекладачка. Друга дружина Еліезера Бен-Єгуда.

## Біографія
Бейла Іонас народилася в родині єврейського письменника і поета Шломо-Нафталі-Герца Іонаса та Ривки-Леї Барабіш. Була п'ятою дитиною з семи дітей. Закінчивши гімназію, вступила на Вищі жіночі курси. Після смерті своєї старшої сестри — Девори Йонас, першої дружини Еліезера Бен-Єгуда, вийшла заміж за нього і переселилася до Єрусалиму.
По прибуттю в Ерец-Ісраель писала оповідання на івриті, статті в газеті «На-Цві». Допомагала Еліезеру Бен-Єгуду в його літературної діяльності. Багато зробила для підготовки публікації наукового та літературного спадщини Бен-Єгуда.
Після смерті Еліезера Бен-Єгуда продовжила (спільно з сином Єгудом) проект «Повного словника стародавнього і сучасного івриту».

title: Хемда Бен-Єгуда

wikitext:
{{письменник}}
{{Однофамільці|Бен-Єгуда}}
'''Хемда Бен-Єгуда''' ({{lang-he|חֶמְדָּה בֵּן־יְהוּדָה}}; при народженні — ''Бейла Йонас'', {{нар}} [[4 липня]] [[1873]], [[Верхньодвінськ|Дрісса]] — {{пом}} [[25 серпня]] [[1951]], [[Єрусалим]]) — ізраїльська письменниця, перекладачка. Друга дружина [[Еліезер Бен-Єгуда|Еліезера Бен-Єгуда]].

== Біографія ==
Бейла Іонас народилася в родині єврейського письменника і поета Шломо-Нафталі-Герца Іонаса та Ривки-Леї Барабіш. Була п'ятою дитиною з семи дітей. Закінчивши гімназію, вступила на Вищі жіночі курси. Після смерті своєї старшої сестри — [[Девора Йонас|Девори Йонас]], першої дружини [[Еліезер Бен-Єгуда|Еліезера Бен-Єгуда]], вийшла заміж за нього і переселилася до [[Єрусалим]]у.

По прибуттю в [[Земля Ізраїльська|Ерец-Ісраель]] писала оповідання на івриті, статті в газеті «На-Цві». Допомагала [[Еліезер Бен-Єгуда|Еліезеру Бен-Єгуду]] в його літературної діяльності. Багато зробила для підготовки публікації наукового та літературного спадщини Бен-Єгуда.

Після смерті Еліезера Бен-Єгуда продовжила (спільно з сином Єгудом) проект «Повного словника стародавнього і сучасного івриту».

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Із|РЕЭ|http://www.rujen.ru/index.php/БЕН-ИЕГУДА_Хемда}} {{ref-ru}}

{{бібліоінформація}}
{{bio-stub}}
{{DEFAULTSORT:Бен-Єгуда, Хемда}}

[[Категорія:Російські емігранти до Ізраїлю]]
[[Категорія:Перекладачки XX століття]]
[[Категорія:Ізраїльські перекладачі]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Письменники XX століття]]
[[Категорія:Ізраїльські письменниці]]
[[Категорія:Письменники за алфавітом]]
[[Категорія:Померли в Єрусалимі]]
[[Категорія:Уродженці Верхньодвінська]]
[[Категорія:Білоруські євреї]]

title: Хемда Бен-Єгуда

Ім'я при народженні: рос. Бейла Ионас

Народилася: 7 квітня 1873 · Верхньодвінськ, Drissa Countyd, Вітебська губернія, Російська імперія

Померла: 25 серпня 1951 (78 років) · Єрусалим

Поховання: Єврейське кладовище на Оливковій горі

Країна: Російська імперія · Османська імперія · Підмандатна Палестина · Ізраїль

Діяльність: журналістка, лексикографиня, письменниця, мовознавиця

Батько: Solomon Naphtali Hertz Jonasd

Брати, сестри: Девора Бен-Єгуда

У шлюбі з: Еліезер Бен-Єгуда


text:
# Онішківський заказник
Оні́шківський зака́зник — ландшафтний заказник місцевого значення в Україні. Розташований у межах Лубенського району Полтавської області, на південний схід від села Онішки.
Площа 655 га. Статус присвоєно згідно з рішенням облради від 04.09.1995 року. Перебуває у віданні: Онішківська сільська рада (593,9 га), Оржицьке агролісництво, кв. 18, вид. 6-9 (61,1 га).
Статус присвоєно для збереження великої водно-болотної ділянки лівобережної заплави річки Оржиця. Місце гніздування і відпочинку під час міграцій водоплавних та біляводних птахів.

## Галерея
- Болото (2020)
- Стежка, заросла кропивою (2020)
- Безмежжя
- Романів ліс

title: Онішківський заказник

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name                = Онішківський заказник
  | image               = Аптека в природі. Зупинка №2 еколого-пізнавальна стежка "Онішківська".jpg
  | зображення_підпис   = Еколого-пізнавальна стежка в заказнику
  | ширина_зображення   = 300px
  | map                 =
  | caption             =
  | ширина_мапи         =
  | локатор_x           =
  | локатор_y           =
  | розташування        = {{UKR}}
[[Полтавська область]],
[[Лубенський район]],
на південний схід від с. [[Онішки]]
  | nearest_city        = [[Лубни]]
  |lat_degrees  = 49 | lat_minutes  = 47 | lat_seconds  = 38.2 | lat_direction  = N
  |long_degrees = 32 | long_minutes = 45 | long_seconds = 03.2 | long_direction = E
  | площа               = 655 га
  | водні об'єкти     = [[Оржиця (річка)|Оржиця]]
  | заснований          = 1995 р.
  | число_відвідувачів  =
  | рік_відвідувачів    =
  | керівна_організація = [[Онішківська сільська рада]], Оржицьке міжгосподарське лісництво
  |Карта розташування = Україна Полтавська область
 }}
'''Оні́шківський зака́зник''' — [[ландшафтний заказник]] місцевого значення в Україні. Розташований у межах [[Лубенський район|Лубенського району]] [[Полтавська область|Полтавської області]], на південний схід від села [[Онішки]].

Площа 655 га. Статус присвоєно згідно з рішенням облради від 04.09.1995 року. Перебуває у віданні: [[Онішківська сільська рада]] (593,9 га), Оржицьке агролісництво, кв. 18, вид. 6-9 (61,1 га).

Статус присвоєно для збереження великої водно-болотної ділянки лівобережної [[заплава|заплави]] річки [[Оржиця (річка)|Оржиця]]. Місце гніздування і відпочинку під час міграцій водоплавних та біляводних птахів.
{{Commonscat|Onyshkivskyi Landscape Reserve}}

== Галерея ==
<gallery perrow=4 widths="200px" heights="150px">
File:Онишківський заказник 01.jpg|Болото (2020)
File:Онишківський заказник 03.jpg|Стежка, заросла кропивою (2020)
File:Онишківський заказник 06.jpg|Безмежжя
File:Романів ліс.jpg|Романів ліс
</gallery>

== Джерела ==
* Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (33. Онишківський)
* [https://mepr.gov.ua/files/docs/eco_passport/2017/Полтавська_ЕкоПаспорт2017.pdf Заказник ландшафтний «Онішківський»]
{{Природно-заповідний фонд Оржицького району}}
[[Категорія:Ландшафтні заказники Полтавської області]]
[[Категорія:Природно-заповідний фонд Оржицького району]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1995]]
[[Категорія:1995 у Полтавській області]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1995]]

title: Онішківський заказник

Розташування: Україна · Полтавська область, · Лубенський район, · на південний схід від с. Онішки

Найближче місто: Лубни

Водні об'єкти: Оржиця

Оператор: Онішківська сільська рада, Оржицьке міжгосподарське лісництво


text:
# Билинці
Би́линці (болг. Билинци) — село в Перницькій області Болгарії. Входить до складу общини Брезник.

## Населення
За даними перепису населення 2011 року у селі проживали 5 осіб, усі — болгари.
Розподіл населення за віком у 2011 році:
Динаміка населення:

title: Билинці

wikitext:
{{НП Болгарії
 | назва                 = Билинці
 | статус                = село
 | місцева_назва         = {{lang-bg|Билинци}}
 | герб                  =
 | прапор                =
 | зображення            =
 | зображення_підпис     =
 | область               = [[Перницька область]]
 | община                = [[Брезник (община)|Брезник]]
 | община_кмет           =
 | община_кмет_партія    =
 | кметство              =
 | кмет                  =
 | кмет_партія           =
 | код_ЕКАТТЕ            = 04042
 | широта                = 42.7923
 | довгота               = 22.8176
 | висота                = 838
 | населення             = 5
 | населення_рік         = 2011
 | населення_джерело     =
 | площа                 =
 | поштові_індекси       = 2383
 | телефонний_код        =
 | вебсторінка           =
 | фізична_о             = 26
 | фізична_о_джерело     = <ref name="відстані">Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref>
 | фізична_с             = 42
 | фізична_с_джерело     = <ref name="відстані"/>}}
'''Би́линці''' ({{lang-bg|Билинци}}) — село в [[Перницька область|Перницькій області]] [[Болгарія|Болгарії]]. Входить до складу общини [[Брезник (община)|Брезник]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Болгарії (2011)|перепису населення 2011 року]] у селі проживали {{formatnum:5}} осіб, усі — [[болгари]]<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и самоопределение по етническа принадлежност към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Fdhrysbu?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|archivedate=05.04.2013|deadurl=no}}</ref>.

Розподіл населення за віком у 2011 році<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и възраст към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Irx9OSLX?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|archivedate=14.08.2013|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/розподіл за віком
| макс=2
| всього=5
| 0-4=0
| 5-9=0
| 10-14=0
| 15-19=0
| 20-24=0
| 25-29=0
| 30-34=0
| 35-39=0
| 40-44=0
| 45-49=0
| 50-54=0
| 55-59=0
| 60-64=1
| 65-69=0
| 70-74=0
| 75-79=2
| 80-84=1
| 85+=1
}}

Динаміка населення<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=282&ezik=bul|title=Национален статистически институт. Справка за населението на с. Билинци, общ. Брезник, обл. Перник|language=болгарською|accessdate=2012-01-23|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Iyyjssmd?url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=282|archivedate=2013-08-19|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/Населення Болгарії
|Ширина зображення  = 440
|Максимум шкали     = 200
|Крок більшої шкали = 50
|Крок меншої шкали  = 10
|1934 = 180
|1946 = 141
|1956 = 66
|1965 = 43
|1975 = 23
|1985 = 16
|1992 = 22
|2001 = 11
|2011 = 5
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Перницька область|Брезник}}
{{Bulgaria-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Болгарія}}

[[Категорія:Села Перницької області]]

title: Билинці · болг. Билинци

Країна: Болгарія

Область: Перницька область

Община: Брезник

title: Відстань

Відстань:
До обласного центру
До Софії

фізична:
26 км
42 км

title: Розташування

Розташування: БилинціБилинці (Болгарія)


text:
# Битва під Кокенгаузеном
Битва під Кокенгаузеном — битва польсько-шведської війни 1600—1611 років, відбулась 23 червня 1601 року біля містечка Кокенгаузен на Західній Двіні, в якій військо Христофора Радзивілла і Яна Ходкевича розбило переважаюче шведське військо Карла Гюлленхельма. Одна з найславетніших з перемог в історії польських та литовських крилатих гусар.

## Сили
Радзивілл та Ходкевич мали на полі битви близько 3 тис. війська з 9 гарматами, у тому числі близько 400 піхотинців і 1000 крилатих гусар: головні сили з 1000 кавалеристами під командуванням Ходкевича і Януша Радзивілла (син Христофора Радзивілла) стали по центру, на правому крилі встав Кшиштофа Дорогостайського з гусарами, на лівому — Петро Стабровский. Ще 500 піхотинців під командуванням Отто Денгоффа в цей час блокувати шведський гарнізон у Кокенгаузені.
Карл Гюлленхельм мав близько 5 тис. війська: по центру стала піхота, за нею були сховані 17 гармат, перед строєм піхоти був споруджений захисний вал і виставлені іспанські рогатки. Кавалерія була розділена порівну на дві частини і поставлена на фланги піхотного строю.

## Хід битви
Битва почалася з атаки фінських рейтар лівого крила шведів. Гусарія Дорогостайського завдала удару у відповідь, і звернула супротивника у втечу. Тим часом праве крило шведів завдало удару по польсько-литовській кавалерії і піхоті і почало їх тіснити. Христофор Радзивілл відправив резервний полк на допомогу лівому крилу і шведська атака була відбита. Укріплений центр шведів тримався, але литовці підтягли артилерію і вдарили по піхоті в центрі.
Стиснені в маневрі шведи не змогли перегрупувати військо і використати власну артилерію, яка стояла у них в тилу і, в результаті, були розбиті.

title: Битва під Кокенгаузеном

wikitext:
{{Infobox Military Conflict
|conflict       = Битва під Кокенгаузеном
|partof         = [[Польсько-шведська війна 1600—1611]]
|image          =
|caption        =
|date           = [[23 червня]] [[1601]] року
|place          = [[Кокнесе|Кокенгаузен]]
|coordinates    =
|map_type       =
|latitude       =
|longitude      =
|map_size       =
|map_caption    =
|map_label      =
|territory      =
|result         = Перемога Речі Посполитої
|combatant1=[[Файл:Flag_of_Sweden.svg|border|22px]] [[Шведська імперія|Швеція]]
|combatant2=[[Файл:Flag_of_Poland.svg|border|22px]] [[Річ Посполита]]
|commander1     = [[Карл Карлссон Гюлленхельм]]
|commander2     = [[Христофор Перун Радзивілл]]
[[Ян-Кароль Ходкевич]]
|commander3     =
|units1         =
|units2         =
|units3         =
|strength1      = 900 піхоти
4 000 кавалерії
17 гармат
|strength2      = 300 піхоти
2 700 кавелерії
9 кармат
|strength3      =
|casualties1    = ~2000-3000 вбитих
|casualties2    = ~ 100-200 вбитих
|casualties3    =
}}

'''Битва під Кокенгаузеном''' — битва [[Польсько-шведська війна 1600—1611|польсько-шведської війни 1600—1611]] років, відбулась [[23 червня]] [[1601]] року біля містечка [[Кокнесе|Кокенгаузен]] на [[Західна Двіна|Західній Двіні]], в якій військо [[Христофор Радзивілл (Перун)|Христофора Радзивілла]] і [[Ян Кароль Ходкевич|Яна Ходкевича]] розбило переважаюче шведське військо [[Карл Карлссон Гюлленхельм|Карла Гюлленхельма]]. Одна з найславетніших з перемог в історії польських та литовських [[Крилаті гусари|крилатих гусар]].

== Сили ==
[[Файл:Bitwa_pod_Kokenhausen1.png|міні|праворуч|250пкс|Розстановка сил перед битвою]]
[[Файл:Bitwa_pod_kokenhausen2.png|міні|праворуч|250пкс|Хід битви]]
Радзивілл та Ходкевич мали на полі битви близько 3 тис. війська з 9 гарматами, у тому числі близько 400 піхотинців і 1000 [[крилаті гусари|крилатих гусар]]: головні сили з 1000 кавалеристами під командуванням Ходкевича і [[Януш Радзивілл (1579–1620)|Януша Радзивілла]] (син Христофора Радзивілла) стали по центру, на правому крилі встав [[Кшиштоф Микола Дорогостайський|Кшиштофа Дорогостайського]] з гусарами, на лівому — Петро Стабровский. Ще 500 піхотинців під командуванням [[Отто Денгофф]]а в цей час блокувати шведський гарнізон у Кокенгаузені.

Карл Гюлленхельм мав близько 5 тис. війська: по центру стала піхота, за нею були сховані 17 гармат, перед строєм піхоти був споруджений захисний вал і виставлені іспанські рогатки. Кавалерія була розділена порівну на дві частини і поставлена на фланги піхотного строю.

== Хід битви ==
Битва почалася з атаки фінських рейтар лівого крила шведів. Гусарія Дорогостайського завдала удару у відповідь, і звернула супротивника у втечу. Тим часом праве крило шведів завдало удару по польсько-литовській кавалерії і піхоті і почало їх тіснити. Христофор Радзивілл відправив резервний полк на допомогу лівому крилу і шведська атака була відбита. Укріплений центр шведів тримався, але литовці підтягли артилерію і вдарили по піхоті в центрі.

Стиснені в маневрі шведи не змогли перегрупувати військо і використати власну артилерію, яка стояла у них в тилу і, в результаті, були розбиті.

== Бібліографія ==
* Paweł Skworoda, ''Hammerstein 1627'', str. 17-18 (2006) ISBN 83-11-10324-0 {{ref-pl}}
* [[Радослав Сікора]]: ''З історії польських крилатих гусарів''. Київ: ''Дух і літера'', 2012. ISBN 978-966-378-260-7. [https://web.archive.org/web/20130327233724/http://duh-i-litera.com/z-istoriji-polskyh-krylatyh-husariv/ Інформація про книгу в інтернет-магазині українського видавця].

== Посилання ==
{{ci}}
{{Польсько-шведська війна (1600—1611)}}
{{ac}}

{{DEFAULTSORT:Кокенгаузен}}
[[Категорія:Битви Польщі]]
[[Категорія:Битви Швеції]]
[[Категорія:Битви XVII століття]]
[[Категорія:Битви в Латвії]]
[[Категорія:1601 у Європі]]
[[Категорія:Конфлікти в 1601]]
[[Категорія:Польсько-шведська війна (1600—1611)|Кокенгаузен]]
[[Категорія:Події 23 червня]]
[[Категорія:Червень 1601]]

title: Битва під Кокенгаузеном

Дата: 23 червня 1601 року

Місце: Кокенгаузен

Результат: Перемога Речі Посполитої

title: Сторони

Швеція: Річ Посполита

title: Командувачі

Карл Карлссон Гюлленхельм: Христофор Перун Радзивілл · Ян-Кароль Ходкевич

title: Військові сили

900 піхоти · 4 000 кавалерії · 17 гармат: 300 піхоти · 2 700 кавелерії · 9 кармат

title: Втрати


text:
# Капітан (Королівські ВМС)
Капітан (англ. Capt) — військове звання старшого офіцерського складу ВМС Великої Британії. Це звання йде після звання командер та передує званню комодор і має кодування НАТО OF-5. Звання є рівноцінним званню полковника у британській армії та морській піхоті, і груп-кептену у Королівських ВПС. У флотах багатьох країн є рівноцінні звання.

## Морські капітани
У Королівських ВМС, офіцер який командує будь-яким кораблем має звання командер, хоча не офіційно на борту його називають «капітан», навіть як що він має менше звання, але формально його називають «командир» (або CO). У колишні часи офіцери Королівського флоту які мали звання капітан та командували бойовим кораблем відносилися до посткапітанів; зараз таке не практикується.

## Термінологія
На березі, звання капітана зазвичай вимовляють як англ. «Captain RN», щоб уникнути плутанини з молодшим офіцерським званням армії і морської піхоти, а на морі має назву англ. «Four Ring Captain» (через кількість смужок на шевроні) щоб уникнути плутанини з титулом морських командирів. У Міністерстві оборони та в установах спільного обслуговування капітан може називатися «DACOS» (англ. Deputy Assistant Chief of Staff — заступник помічника начальника штабу) або «AH» (англ. Assistant Head — помічник керівника), виконуючи обов'язки осіб рангу OF-5 які співпрацюють з державними службовцями.

## Відзнака та уніформа
Відзнака має вигляд чотирьох золотих кілець з петлею на верхньому кільці.
До парадної або повсякденної форми офіцери зі звання капітан або вище повинні носити штани з золотими шнурами (штани мають назву «олов'яні штани», а золоті шнури називають «громовідводи»), крім того, вони можуть носити фраки (без погонів).

title: Капітан (Королівські ВМС)

wikitext:
{{Multiple image
|image1=Captainjamescookportrait.jpg
|image2=HMS Vanguard's Port ship's company, Divisions, Jan 2013 01.jpg
|align=right|width=150
|caption1=Портрет відомого британського дослідника капітана Джеймса Кука
|caption2=Відзнака капітана Королівських ВМС (ліворуч) на військово-морській базі Клайд у січні 2013.
}}
[[Файл:Generic-Navy-O7.svg|праворуч|міні|120x120пкс|Відзнака капітана]]
'''Капітан''' ({{lang-en|Capt}}) — військове звання старшого офіцерського складу [[Військово-морські сили Великої Британії|ВМС Великої Британії]]. Це звання йде після звання командер та передує званню [[Комодор (Велика Британія)|комодор]] і має кодування [[НАТО]] OF-5. Звання є рівноцінним званню [[Полковник|полковника]] у [[Британська армія|британській армії]] та [[Королівська морська піхота Великої Британії|морській піхоті]], і [[Груп-кептен|груп-кептену]] у [[Повітряні сили Великої Британії|Королівських ВПС]]. У флотах багатьох країн є рівноцінні звання.

== Морські капітани ==
У Королівських ВМС, офіцер який командує будь-яким кораблем має звання командер, хоча не офіційно на борту його називають «капітан», навіть як що він має менше звання, але формально його називають «командир» (або CO). У колишні часи офіцери Королівського флоту які мали звання капітан та командували бойовим кораблем відносилися до посткапітанів; зараз таке не практикується.

== Термінологія ==
На березі, звання капітана зазвичай вимовляють як {{lang-en|«Captain RN»}}, щоб уникнути плутанини з [[Капітан (військове звання)|молодшим офіцерським званням армії і морської піхоти]], а на морі має назву {{lang-en|«Four Ring Captain»}} (через кількість смужок на шевроні) щоб уникнути плутанини з титулом морських командирів. У [[Міністерство оборони Великої Британії|Міністерстві оборони]] та в установах спільного обслуговування капітан може називатися «DACOS» ({{lang-en|Deputy Assistant Chief of Staff}} — заступник помічника начальника штабу) або «AH» ({{lang-en|Assistant Head}} — помічник керівника), виконуючи обов'язки осіб рангу OF-5 які співпрацюють з державними службовцями.

== Відзнака та уніформа ==
Відзнака має вигляд чотирьох золотих кілець з петлею на верхньому кільці.<ref>{{cite web|url=http://www.royalnavy.mod.uk/server/show/conMediaFile.21097|title=Uniforms and Badges of Rank at Royal Navy website|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080802223004/http://www.royalnavy.mod.uk/server/show/conMediaFile.21097|archivedate=2 August 2008|deadurl=yes|accessdate=2 грудня 2008}}</ref>

До парадної або повсякденної форми офіцери зі звання капітан або вище повинні носити штани з золотими шнурами (штани мають назву «олов'яні штани», а золоті шнури називають «громовідводи»), крім того, вони можуть носити фраки (без погонів).<ref>{{Cite web|url=http://www.royalnavy.mod.uk/~/media/royal%20navy%20responsive/documents/reference%20library/br%203/Br3book/an39a.pdf|title=Naval Book of Reference, Annex 39A: RN Dress Tables|date=October 2015|website=Royal Navy|accessdate=5 квітня 2015|archive-date=6 листопада 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20151106031623/http://www.royalnavy.mod.uk/~/media/royal%20navy%20responsive/documents/reference%20library/br%203/br3book/an39a.pdf}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Портали|Велика Британія|Війна|Морська справа}}

[[Категорія:Військові звання Великої Британії]]
[[Категорія:Військово-морські звання]]


text:
# Дорліак Ніна Львівна
Ніна Львівна Дорліа́к (7 липня 1908, Санкт-Петербург — 17 травня 1998, Москва) — російська та радянська камерна і оперна співачка (сопрано), педагог. Народна артистка СРСР (02.07.1990).

## Біографія
Народилася в сім'ї з французьким, англійським та німецьким корінням.
У дитинстві навчалася в німецький гімназії св. Петра (Петришуле) у Санкт-Петербурзі. Первинну музичну освіту отримала у своєї матері К. Н. Дорліак.
У 1932 закінчила Московську консерваторію по класу К. Н. Дорліак. У 1935 закінчила аспірантуру консерваторії також під керівництвом матері.
У 1933—1935 співала в Оперній студії Московської консерваторії партії Мімі («Богема» Дж. Пуччіні), Сюзанни та Керубіно («Весілля Фігаро» У. Моцарта).
З 1935 року виступала в концертах, зокрема, в ансамблі з С. Т. Ріхтером (з 1943). Часто стверджується, що вони начебто одружилися приблизно в цей час, але насправді Дорліак отримала свідоцтво про шлюб лише через кілька місяців після смерті Ріхтера в 1997 році. Вони залишалися компаньйонами приблизно з 1945 року до смерті Ріхтера; дітей у них не було. Автор і кінокритик Інга Карєтнікова у своїх мемуарах вказує на те, їхній «шлюб» мав фіктивний характер. Дослідники висловлюють припущення, що Ріхтер був гомосексуалом, і що наявність супутниці жіночої статі слугувала прикриттям для його справжньої сексуальної орієнтації, оскільки гомосексуальність у СРСР була табуйованою та криміналізованою.
У 1930—1940-ві рр. зі співачкою виступали піаністи-солісти К. Н. Ігумнов, О. Б. Гольденвейзер, М. В. Юдіна, М. І. Грінберг. Не одноразово співала в концертах органіста А. Ф. Гедике.
У концертний репертуар входили романси й забуті оперні арії російських і західноєвропейських композиторів, вокальна лірика радянський авторів (часто була першої виконавицею). Вперше виконала ряд камерних творів С. С. Прокоф'єва і Д. Д. Шостаковича (вокальний цикл «З єврейської народної поезії» (1948—1955)).
Гастролювала за кордоном: Чехословаччина, Китай, Угорщина, Болгарія, Румунія.
У 1961 покинула сцену.
Від 1935 вела педагогічну роботу в Московській консерваторії (з 1947 — професор).
Серед учнів — Т. Ф. Тугарінова, Г. А. Писаренко, А. Є. Ільїна, А. Ф. Гай, В. І. Зарубін, Є. П. Брильова, Р. Г. Кадиров, Е. З. Курмангалієв, А. А. Науменко, Н. І. Бурнашева, М. А. Суханкина, Я. Іванилова, Є. Кичигіна, О. Усов, А. Соболєва, Т. Черкасова, А. Аблабердиєва та ін.
Квартиру Ріхтера у Москві на Великій Бронной вулиці у домі 2/6 співачка заповіла Державному музею образотворчих мистецтв ім. Пушкіна.
Померла 17 травня 1998 року у Москві, не переживши Ріхтера й на рік. Похована на Новодівичому цвинтарі поруч із матір'ю та братом.

## Сім'я
- Батько — Лев Фабіанович Дорліак (1875—1914), фінансист, упродовж багатьох років був особовим секретарем міністра фінансів В. М. Коковцова.
- Мати — Ксенія Миколаївна Дорліак (урожд. Фелейзен) (1881/1882—1945), фрейліна двора Марії Федорівни, згодом радянська оперна артистка (меццо-сопрано), вокальний педагог, музичний і суспільний діяч. Після смерті чоловіка покинула сцену, але з 1920 року відновила виступи. Доктор мистецтвознавства (1941). Заслужений діяч мистецтв РСФСР (1944).
- Брат — Дмитро Львович Дорліак (1912—1938), актор.
- Племінник — Дмитро Дмитрович Дорліак (1937—2018), актор. Після смерті батька з однорічного віку виховувався Ніною Львівною. Останні роки жив у Франції.

## Нагороди та звання
- Заслужена артистка РСФСР (28.12.1946)[10]
- Народна артистка РСФСР (14.03.1979)
- Народна артистка СРСР (02.07.1990)
- Орден Трудового Червоного Прапора (14.10.1966)

## Пам'ять
- У січні 1999 у Москві на Великій Бронній вулиці в домі 2/6 відбулося відкриття Меморіальної квартири Святослава Ріхтера — відділу Державного музею образотворчих мистецтв ім. Пушкіна, де є робочий кабінет Ніни Львівни Дорліак[11].

title: Дорліак Ніна Львівна

wikitext:
{{Музикант}}
'''Ніна Львівна Дорліа́к''' (7 липня 1908, [[Санкт-Петербург]] — [[17 травня]] 1998, [[Москва]]) — російська та радянська камерна і [[Співак|оперна співачка]] ([[сопрано]]), [[Учитель|педагог]]. [[Народний артист СРСР|Народна артистка СРСР]] (02.07.[[1998|1990]])<ref>Указ Президента СССР от 2 июля 1990 г. N 337 «О присвоении почетного звания „Народный артист СССР“ тов. Дорлиак Н. Л.»</ref>.

== Біографія ==
Народилася в сім'ї з французьким, англійським та німецьким корінням<ref>[https://vk.com/pages?oid=-7717788&p=Биография_Нины_Львовны_Дорлиак Биография Нины Львовны Дорлиак]</ref>.

У дитинстві навчалася в німецький гімназії св. Петра (Петришуле) у [[Санкт-Петербург|Санкт-Петербурзі]]. Первинну музичну освіту отримала у своєї матері К. Н. Дорліак.

У 1932 закінчила [[Московська державна консерваторія імені П. І. Чайковського|Московську консерваторію]] по класу К. Н. Дорліак. У 1935 закінчила [[Аспірантура|аспірантуру]] консерваторії також під керівництвом матері.

У 1933—1935 співала в Оперній студії Московської консерваторії партії ''Мімі'' ([[Богема (опера)|«Богема»]] [[Джакомо Пуччіні|Дж]]. [[Джакомо Пуччіні|Пуччіні]]), ''Сюзанни'' та ''Керубіно'' («Весілля Фігаро» У. [[Вольфганг Амадей Моцарт|Моцарта]]).

З 1935 року виступала в концертах, зокрема, в ансамблі [[Ріхтер Святослав Теофілович|з]] С. Т. Ріхтером (з 1943). Часто стверджується, що вони начебто одружилися приблизно в цей час, але насправді Дорліак отримала свідоцтво про шлюб лише через кілька місяців після смерті Ріхтера в 1997 році.<ref name="Rasmussen">{{Cite book|last=Rasmussen|first=Karl|title=Sviatoslav Richter Pianist|publisher=Northeastern University Press|year=2010|isbn=978-1-55553-710-4|location=Lebanon NH|pages=260}}</ref> Вони залишалися компаньйонами приблизно з 1945 року до смерті Ріхтера; дітей у них не було.<ref>''Dmitry Dorliak, [[Andrej Andreevich Zolotov|Andrei Zolotov]] (2005)''. Transiences of Sviatoslav Richter. — Moscow: Khudoznik i kniga, p. 5 {{ISBN|978-5-901685-95-2}}</ref><ref>«In a Duo with Richter» by Nina Dorliak // Remembering Sviatoslav Richter. Sviatoslav Richter Through the Eyes of Colleagues, Friends and Admirers (2000). — Moscow: Konstanta, {{pp.|68|70}} {{ISBN|978-5-93123-010-8}}</ref> Автор і кінокритик Інга Карєтнікова у своїх мемуарах вказує на те, їхній «шлюб» мав [[Фіктивний шлюб|фіктивний]] характер<ref>{{Cite web|url=http://gordonua.com/publications/Iz-memuarov-Karetnikovoy-o-Rihtere-Vse-znali-chto-Rihter-gomoseksual-no-on-i-Dorliak-byli-raspisany-Dlya-vlastey-ona-byla-ego-zhenoy-102363.html|title=Из мемуаров Каретниковой: Все знали, что Рихтер гомосексуал, но он и Дорлиак были расписаны. Для властей она была его женой|publisher=gordonua.com|last=|date=2015-10-17|accessdate=2015-10-18|archive-date=27 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180727005639/http://gordonua.com/publications/iz-memuarov-karetnikovoy-o-rihtere-vse-znali-chto-rihter-gomoseksual-no-on-i-dorliak-byli-raspisany-dlya-vlastey-ona-byla-ego-zhenoy-102363.html}}</ref>. Дослідники висловлюють припущення, що Ріхтер був [[гей|гомосексуалом]], і що наявність супутниці жіночої статі слугувала [[Борода (сленг)|прикриттям]] для його справжньої [[Сексуальна орієнтація|сексуальної орієнтації]], оскільки [[гомосексуальність]] у СРСР була табуйованою та [[Криміналізація гомосексуальности|криміналізованою]].<ref>{{cite news | author=Benjamin Ivry | title=from Russia with (forbidden) love | url=http://www.salon.com/1998/01/05/05feature/ | work=salon | date=January 5, 2005 | access-date=September 8, 2007}}</ref><ref>letter from Nicolas Nabokov to Igor Stravinsky, February 3, 1963, Stravinsky, selected correspondence, Vol II {{ISBN|978-0-394-52813-7}} «We are writing to you from a concert by Sviatoslav Richter, who is playing Bach and Schubert brilliantly. He is a flaming fag.»</ref><ref>{{Cite news |date=1999-01-07 |title=Monster at the keyboard |language=en-GB |work=The Guardian |url=https://www.theguardian.com/theguardian/1999/jan/07/features11.g25 |access-date=2023-12-12 |issn=0261-3077}}</ref>

У 1930—1940-ві рр. зі співачкою виступали піаністи-солісти К. Н. Ігумнов, О. Б. Гольденвейзер, [[Юдіна Марія Веніамінівна|М. В. Юдіна]], [[Грінберг Марія Ізраїлівна|М. І. Грінберг]]. Не одноразово співала в концертах органіста А. Ф. Гедике.

У концертний репертуар входили романси й забуті оперні арії російських і західноєвропейських композиторів, вокальна лірика радянський авторів (часто була першої виконавицею). Вперше виконала ряд камерних творів С. С. Прокоф'єва і Д. Д. Шостаковича (вокальний цикл «З єврейської народної поезії» (1948—1955)).

Гастролювала за кордоном: Чехословаччина, Китай, Угорщина, Болгарія, Румунія.

У 1961 покинула сцену.

Від 1935 вела педагогічну роботу в Московській консерваторії (з 1947 — професор).

Серед учнів — Т. Ф. Тугарінова, [[Писаренко Галина Олексіївна|Г]]. [[Писаренко Галина Олексіївна|А. Писаренко]], [[Ільїна Анегіна Єгорівна|А]]. [[Ільїна Анегіна Єгорівна|Є. Ільїна]], А. Ф. Гай, В. І. Зарубін, Є. П. Брильова, Р. Г. Кадиров, Е. З. Курмангалієв, [[Науменко Олександр Анатолійович|А]]. [[Науменко Олександр Анатолійович|А. Науменко]], Н. І. Бурнашева, М. А. Суханкина, Я. Іванилова, Є. Кичигіна, О. Усов, А. Соболєва, Т. Черкасова, [[Аблабердиєва Алла Михайлівна|А. Аблабердиєва]] та ін.

Квартиру Ріхтера у Москві на Великій Бронной вулиці у домі 2/6 співачка заповіла [[Державний музей образотворчих мистецтв імені О. С. Пушкіна|Державному музею образотворчих мистецтв ім. Пушкіна]].

Померла [[17 травня]] 1998 року у Москві, не переживши Ріхтера й на рік. Похована на [[Новодівичий цвинтар (Москва)|Новодівичому цвинтарі]] поруч із матір'ю та братом.

== Сім'я ==

* Батько — Лев Фабіанович Дорліак (1875—1914), фінансист, упродовж багатьох років був особовим секретарем міністра фінансів [[Коковцов Володимир Миколайович|В. М. Коковцова]].
* Мати — Ксенія Миколаївна Дорліак (урожд. Фелейзен) (1881/1882—1945), [[фрейліна]] двора [[Марія Федорівна (дружина Олександра III)|Марії Федорівни]], згодом радянська оперна артистка (меццо-сопрано), вокальний педагог, музичний і суспільний діяч. Після смерті чоловіка покинула сцену, але з 1920 року відновила виступи. Доктор мистецтвознавства (1941). Заслужений діяч мистецтв РСФСР (1944).
* Брат — Дмитро Львович Дорліак (1912—1938), актор.
* Племінник — Дмитро Дмитрович Дорліак (1937—2018), актор. Після смерті батька з однорічного віку виховувався Ніною Львівною. Останні роки жив у Франції.

== Нагороди та звання ==
* Заслужена артистка РСФСР (28.12.1946)<ref>{{Cite web |url=http://www.musenc.ru/html/d/dorliak.html |title=ДОРЛИАК в энциклопедии музыки |accessdate=17 березня 2020 |archive-date=10 січня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200110232618/http://www.musenc.ru/html/d/dorliak.html }}</ref>
* Народна артистка РСФСР (14.03.1979)
* [[Народний артист СРСР|Народна артистка СРСР]] (02.07.1990)
* [[Орден Трудового Червоного Прапора]] (14.10.1966)

== Пам'ять ==
* У січні [[1999]] у Москві на Великій Бронній вулиці в домі 2/6 відбулося відкриття Меморіальної квартири Святослава Ріхтера — відділу [[Державний музей образотворчих мистецтв імені О. С. Пушкіна|Державного музею образотворчих мистецтв ім. Пушкіна]], де є робочий кабінет Ніни Львівни Дорліак<ref>{{Cite web |url=http://www.sviatoslav-richter.ru/apartment/nina_dorliak_study/index.php |title=Мемориальная квартира Святослава Рихтера {{!}} Квартира {{!}} Кабинет Нины Дорлиак |accessdate=17 березня 2020 |archive-date=17 січня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200117081816/http://www.sviatoslav-richter.ru/apartment/nina_dorliak_study/index.php |lang=ru}}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.sviatoslavrichter.ru Сайт Святослава Ріхтера] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220529222923/http://www.sviatoslavrichter.ru/ |date=29 травня 2022 }}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Викладачі Московської консерваторії]]
[[Категорія:Академічні музиканти СРСР]]
[[Категорія:Академічні музиканти Росії]]
[[Категорія:Російські музичні педагоги]]
[[Категорія:Радянські музичні педагоги]]
[[Категорія:Педагоги за алфавітом]]
[[Категорія:Оперні співаки XX століття]]
[[Категорія:Російські сопрано]]
[[Категорія:Сопрано СРСР]]
[[Категорія:Співачки XX століття]]

title: Основна інформація

Дата народження: 7 липня 1908

Місце народження: Санкт-Петербург, Російська імперія

Дата смерті: 17 травня 1998 (89 років)

Місце смерті: Москва, Росія

Поховання: Новодівичий цвинтар

Громадянство: Російська імперія · СРСР · Росія

Професії: оперна співачка, вчителька музики

Освіта: Московська державна консерваторія імені Петра Чайковського

Співацький голос: сопрано

Інструменти: вокал

Нагороди: орден Трудового Червоного Прапора · народний артист СРСР · народний артист РРФСР · заслужений артист РРФСР · заслужений діяч мистецтв РРФСР

Мати: Ksenia Dorliakd


text:
# Ключі (Грачовський район)
Ключі́ (рос. Ключи) — село у складі Грачовського району Оренбурзької області, Росія.

## Населення
Населення — 526 осіб (2010; 629 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 94 %

title: Ключі (Грачовський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Ключі
 | назва ін.       = {{lang-ru|Ключи}}
 | карта розташування1 = Росія Оренбурзька область
 | герб            =
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Оренбурзька область]]
 | район           = [[грачовський район|Грачовський]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[грачовська сільська рада (Грачовський район)|Грачовська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 526 осіб ([[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>)
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 52
 | lat_min= 56
 | lat_sec= 52
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 52
 | lon_min= 44
 | lon_sec= 13
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Ключі}}

'''Ключі́''' ({{lang-ru|Ключи}}) — [[село]] у складі [[грачовський район|Грачовського району]] [[оренбурзька область|Оренбурзької області]], [[Росія]].

== Населення ==
Населення — 526 осіб ([[2010]]; 629 у [[2002]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/orenburgskaja.htm Дані перепису населення 2002 року]</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 94 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-39-118}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{orenburg-geo-stub}}
{{грачовський район}}

[[Категорія:Населені пункти Грачовського району]]
[[Категорія:Села Оренбурзької області]]

title: село Ключі

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Оренбурзька область

Муніципальний район: Грачовський

Поселення: Грачовська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Ключі · Ключі


text:
# Доманей
Доманей (перс. دمني) — село в Ірані, у дегестані Чагар-Чешме, у бахші Камаре, шагрестані Хомейн остану Марказі. За даними перепису 2006 року, його населення становило 784 особи, що проживали у складі 200 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 12,41 °C, середня максимальна – 31,35 °C, а середня мінімальна – -9,96 °C. Середня річна кількість опадів – 258 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 8,22             | 10,26            | 14,79            | 19,79            | 24,91            | 30,27            | 31,35            | 31,27            | 26,91            | 21,17            | 14,99            | 8,99             |                  |
| Середня температура, °C                       | −0,87            | 1,16             | 5,70             | 10,72            | 15,80            | 21,18            | 24,74            | 24,67            | 20,32            | 14,58            | 8,40             | 2,39             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −9,96            | −7,92            | −3,38            | 1,62             | 6,73             | 12,10            | 18,17            | 18,10            | 13,74            | 8,00             | 1,82             | −4,19            |                  |
| Норма опадів, мм                              | 42               | 40               | 47               | 32               | 23               | 3                | 1                | 1                | 0                | 7                | 25               | 37               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 1.36             | 1.95             | 2.90             | 2.85             | 2.68             | 2.51             | 2.50             | 2.27             | 2.22             | 2.08             | 1.73             | 1.33             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 9671             | 12899            | 15378            | 18654            | 22571            | 26780            | 25777            | 24347            | 21532            | 16127            | 11424            | 9394             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Доманей

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Доманей
  |native_name            = دمني
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 33 | latm = 38 | lats = 39.999984 | latNS = N
  |longd = 49 | longm = 36 | longs = 19.000008 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|33.64444444|49.60527778|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Марказі]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Хомейн (шагрестан)|Хомейн]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Камаре (бахш)|Камаре]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Чагар-Чешме (дегестан)|Чагар-Чешме]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 784
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Доманей''' ({{lang-fa|دمني}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Чагар-Чешме (дегестан)|Чагар-Чешме]], у бахші [[Камаре (бахш)|Камаре]], шагрестані [[Хомейн (шагрестан)|Хомейн]] остану [[Марказі]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 784 особи, що проживали у складі 200 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/00.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 12,41 °C, середня максимальна – 31,35 °C, а середня мінімальна – -9,96 °C. Середня річна кількість опадів – 258 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=15 червня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=-0.87           | Січ_сер_опади=42
| Лют_сер=1.16           | Лют_сер_опади=40
| Бер_сер=5.70           | Бер_сер_опади=47
| Кві_сер=10.72           | Кві_сер_опади=32
| Тра_сер=15.80           | Тра_сер_опади=23
| Чер_сер=21.18           | Чер_сер_опади=3
| Лип_сер=24.74           | Лип_сер_опади=1
| Сер_сер=24.67           | Сер_сер_опади=1
| Вер_сер=20.32           | Вер_сер_опади=0
| Жов_сер=14.58           | Жов_сер_опади=7
| Лис_сер=8.40           | Лис_сер_опади=25
| Гру_сер=2.39           | Гру_сер_опади=37

| Січ_сер_мін= -9.96       | Січ_сер_макс= 8.22
| Лют_сер_мін= -7.92       | Лют_сер_макс= 10.26
| Бер_сер_мін= -3.38       | Бер_сер_макс= 14.79
| Кві_сер_мін= 1.62       | Кві_сер_макс= 19.79
| Тра_сер_мін= 6.73       | Тра_сер_макс= 24.91
| Чер_сер_мін= 12.10       | Чер_сер_макс= 30.27
| Лип_сер_мін= 18.17       | Лип_сер_макс= 31.35
| Сер_сер_мін= 18.10       | Сер_сер_макс= 31.27
| Вер_сер_мін= 13.74       | Вер_сер_макс= 26.91
| Жов_сер_мін= 8.00       | Жов_сер_макс= 21.17
| Лис_сер_мін= 1.82       | Лис_сер_макс= 14.99
| Гру_сер_мін= -4.19       | Гру_сер_макс= 8.99

|Січ_вітер = 1.36	|Січ_рад = 9671
|Лют_вітер = 1.95	|Лют_рад = 12899
|Бер_вітер = 2.90	|Бер_рад = 15378
|Кві_вітер = 2.85	|Кві_рад = 18654
|Тра_вітер = 2.68	|Тра_рад = 22571
|Чер_вітер = 2.51	|Чер_рад = 26780
|Лип_вітер = 2.50	|Лип_рад = 25777
|Сер_вітер = 2.27	|Сер_рад = 24347
|Вер_вітер = 2.22	|Вер_рад = 21532
|Жов_вітер = 2.08	|Жов_рад = 16127
|Лис_вітер = 1.73	|Лис_рад = 11424
|Гру_вітер = 1.33	|Гру_рад = 9394
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Остан Марказі}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Хомейн]]

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}

title: Координати33°38′40″ пн. ш. 49°36′19″ сх. д. / 33.64444444° пн. ш. 49.60527778° сх. д.: 33°38′39.999984″ пн. ш. 49°36′19.000008″ сх. д. / 33.64444444000° пн. ш. 49.60527778000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Марказі

Шагрестан: Хомейн

Бахш: Камаре

Дегестан: Чагар-Чешме

Населення (2006)

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Еет
Ее́т, Ает (грец. Αἰήτης) — цар міфічної країни «Ея» (пізніше ототожненої з Колхідою), син Геліоса й Персеїди (варіант: Перси), брат Пасіфаї й Кірки, батько Медеї, Халкїопеї й Апсірта.
Згідно з іншими міфами, він був братом Перса, правителя Тавріди.

title: Еет

wikitext:
{{Міфічний персонаж}}
'''Ее́т''', '''Ает''' ({{lang-el|Αἰήτης}}) — цар міфічної країни «[[Ея]]» (пізніше ототожненої з [[Колхіда|Колхідою]]), син [[Геліос]]а й [[Персеїда|Персеїди]] (''варіант'': [[Перса|Перси]]), брат [[Пасіфая|Пасіфаї]] й [[Кірка|Кірки]], батько [[Медея|Медеї]], [[Халкїопе]]ї й [[Апсірт]]а.

Згідно з іншими міфами, він був братом Перса, правителя Тавріди.

== Література ==
* ''[[Словник античної міфології]].'' — {{К.}}: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок.
{{бібліоінформація}}
{{greek-myth-stub}}

[[Категорія:Похід аргонавтів]]
[[Категорія:Персонажі давньогрецьких міфів]]
[[Категорія:Міфічні царі Колхіди]]

title: Еет · дав.-гр. Αἰήτης

Посада: король Колхідиd

Батько: Геліос

Мати: Перса або Антіопа

Брати/сестри: Кірка, Пасіфая і Перс

Діти: Медея, Апсірт, Халкіопа, Кірка і Aegialeusd

Вбивця: Мелеагр


text:
# Історичний квартал (Агура-Гіллз)
Історичний квартал— південно-східний район міста Агура-Гіллз, на південь від автостради Вентура (101) у західній частині округу Лос-Анджелес, Каліфорнія.
Історичний квартал складається з двох частин — будівель уздовж на південь від Агура-роуд, в минулому головна вулиця міста, а також забудови Корнелл-роуд на півночі до Агура-роуд та на півдні, які були побудовані в більш сучасному стилі.
Будинки цього району побудовані в стилі, який поєднує в собі американський містечок та сільську архітектуру. З вищих частин району відкривається вид на решту пагорбів Агура та пагорбів Сімі на півночі. Відкриття клубу, ресторанів та історичного театру «Blue Star Playhouse» оновило район до минулої жвавості на вулицях. Розширилося будівництво нових офісних приміщень, що також змінило даний район.

title: Історичний квартал (Агура-Гіллз)

wikitext:
{{Multiple issues|
{{Без джерел|date=лютий 2023}}
}}

[[Файл:Agoura2.JPG|right|thumb|350px|Мапа районів Агура-Гіллз]]

'''Історичний квартал'''— південно-східний район міста [[Агура-Гіллз]], на південь від автостради Вентура (101) у західній частині округу [[Лос-Анджелес (округ)|Лос-Анджелес, Каліфорнія]].

Історичний квартал складається з двох частин — будівель уздовж на південь від Агура-роуд, в минулому головна вулиця міста, а також забудови Корнелл-роуд на півночі до Агура-роуд та на півдні, які були побудовані в більш сучасному стилі.

Будинки цього району побудовані в стилі, який поєднує в собі американський містечок та сільську архітектуру. З вищих частин району відкривається вид на решту пагорбів Агура та пагорбів Сімі на півночі. Відкриття клубу, ресторанів та історичного театру «Blue Star Playhouse» оновило район до минулої жвавості на вулицях. Розширилося будівництво нових офісних приміщень, що також змінило даний район.

[[Файл:AgouraNewConstruction.jpg|thumb|left|250px|Будівництво малоповерхових офісних будівель в історичному кварталі на фоні пагорбів Сімі.]]

== Див. також ==
* [[Національний рекреаційний заповідник «Гори Санта-Моніка»]]

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Лос-Анджелес (округ)]]


text:
# Базис ерозії
Базис ерозії (рос. базис эрозии, англ. base level of erosion, нім. Erosionsbasis) — поверхня поздовжнього профілю водного потоку, на рівні якої потік (річка, струмок) втрачає свою енергію і нижче якої не може поглибити (еродувати) своє ложе. Загальний (головний) рівень базису ерозії — рівень Світового океану, точніше рівень дна водотоків, які впадають в океан в їх гирлі. Для річок, що сліпо контактують з внутрішньоконтинентальними западинами, ту ж роль відіграє рівень розташованого у западині безстічного озера або дна самої западини, якщо вона суха. Вище за течією водного потоку можуть розташовуватися місцеві базиси ерозії, що лімітують глибину ерозії на окремих ділянках його поздовжнього профілю; ними можуть слугувати рівень проточних озер або вихід на поверхню твердих, важко розмивних гірських порід. Зміни висоти базису ерозії викликають посилення або ослаблення ерозії і є одною з причин зміни фаз врізання річок, поглиблення їх долин і наповнення цих долин річковими відкладами.
Розрізняють головний та місцевий базис ерозії. Головним зветься рівень водного басейну (здебільшого рівень моря, озера), куди впадає потік. Місцевий базис ерозії — рівень річки в місці впадіння в неї притоки. Від різниці висот положення верхів'я річки та її базису ерозії залежить величина живої сили річки. Зі збільшенням цієї різниці річка поглиблює своє русло, зі зменшенням — відкладає в руслі наноси. Періодична зміна положення базису ерозії або верхів'я річки призводить до утворення терас.

title: Базис ерозії

wikitext:
'''Базис ерозії''' ({{lang-ru|базис эрозии}}, {{lang-en|base level of erosion}}, {{lang-de|Erosionsbasis}}) — поверхня поздовжнього профілю [[водотік|водного потоку]], на рівні якої потік ([[річка]], [[струмок]]) втрачає свою [[енергія|енергію]] і нижче якої не може поглибити ([[ерозія|еродувати]]) своє [[ложе (географія)|ложе]]. Загальний (головний) рівень базису ерозії — рівень [[Світовий океан|Світового океану]], точніше рівень дна [[водотік|водотоків]], які впадають в океан в їх гирлі. Для річок, що сліпо контактують з внутрішньоконтинентальними западинами, ту ж роль відіграє рівень розташованого у западині [[безстічне озеро|безстічного озера]] або дна самої западини, якщо вона суха. Вище за течією водного потоку можуть розташовуватися місцеві базиси [[ерозія|ерозії]], що лімітують глибину ерозії на окремих ділянках його [[повздовжній профіль|поздовжнього профілю]]; ними можуть слугувати рівень [[проточне озеро|проточних озер]] або вихід на поверхню твердих, важко розмивних гірських порід. Зміни висоти базису ерозії викликають посилення або ослаблення ерозії і є одною з причин зміни фаз врізання річок, поглиблення їх [[річкова долина|долин]] і наповнення цих долин [[річкові відклади|річковими відкладами]].

Розрізняють головний та місцевий базис ерозії. Головним зветься рівень водного басейну (здебільшого рівень [[море|моря]], [[озеро|озера]]), куди впадає потік. Місцевий базис ерозії — рівень річки в місці впадіння в неї [[притока|притоки]]. Від різниці висот положення верхів'я річки та її базису ерозії залежить величина живої сили річки. Зі збільшенням цієї різниці річка поглиблює своє русло, зі зменшенням — відкладає в руслі [[нанос]]и. Періодична зміна положення базису ерозії або верхів'я річки призводить до утворення терас.

== Див. також ==
* [[Базис денудації]]
* [[Базис дренажу]]

== Джерела ==
* {{МГЕ|nocat=1}}
* {{УРЕ}}
== Посилання ==
* {{ТС_Буд|частина=Базис ерозії|сторінки =27}}
[[Категорія:Гідрологія]]
[[Категорія:Ерозія]]


text:
# Кубок Азербайджану з футболу 2007—2008
Кубок Азербайджану з футболу 2007–2008 — 16-й розіграш кубкового футбольного турніру в Азербайджані. Переможцем вдруге у своїй історії став Хазар-Ланкаран.

## Перший раунд
Перші матчі відбулися 26 вересня, а матчі-відповіді 3-4 жовтня 2007 року. Інтер-2 (Баку) пройшов до наступного раунду після жеребкування.
| Команда 1             | Заг. | Команда 2                    | 1-й матч | 2-й матч |
| --------------------- | ---- | ---------------------------- | -------- | -------- |
| Нефтчі-2 (Баку) (2)   | 0:5  | Карван                       | 0:3      | 0:2      |
| Мугань (Салян) (2)    | 3:10 | Хазар-Ланкаран               | 1:3      | 2:7      |
| Шахдаг (2)            | 0:8  | Нефтчі (Баку)                | 0:7      | 0:1      |
| Адлійя (2)            | 1:12 | Гянджларбірлії (Сумгаїт)     | 1:6      | 0:6      |
| Бакили (2)            | 1:4  | Олімпік (Баку)               | 0:3      | 1:1      |
| МОІК (2)              | 0:4  | Габала                       | 0:2      | 0:2      |
| Семукс (2)            | 3:6  | АБН-Барда                    | 2:3      | 1:3      |
| Стандард-2 (Баку) (2) | 1:5  | Баку                         | 1:5      | -:-      |
| Карабах-2 (2)         | 0:5  | Стандард (Баку)              | 0:1      | 0:4      |
| Баку-2 (2)            | 0:5  | Туран                        | 0:2      | 0:3      |
| МКТ-Араз (2)          | 0:5  | Карабах (Агдам)              | 0:1      | 0:4      |
| Хазар-Ланкаран-2 (2)  | 1:4  | Масалли                      | 0:2      | 1:2      |
| ГЕН (2)               | 1:8  | Інтер (Баку)                 | 1:3      | 0:5      |
| Абшерон (2)           | 4:3  | Енергетик (2)                | 3:1      | 1:2      |
| Сімург                | 3:0  | Аншад-Петроль (Нефтчала) (2) | 1:0      | 2:0      |

## 1/8 фіналу
Перші матчі відбулися 24, 25 і 31 жовтня, а матчі-відповіді 31 жовтня, 1 і 7 листопада 2007 року.
| Команда 1                | Заг.    | Команда 2          | 1-й матч | 2-й матч |
| ------------------------ | ------- | ------------------ | -------- | -------- |
| Гянджларбірлії (Сумгаїт) | 1:9     | Хазар-Ланкаран     | 1:4      | 0:5      |
| Баку                     | 3:2     | Інтер-2 (Баку) (2) | 3:0      | 0:2      |
| Габала                   | 2:2 (ч) | Сімург             | 1:0      | 1:2      |
| АБН-Барда                | 2:4     | Олімпік (Баку)     | 1:1      | 1:3      |
| Нефтчі (Баку)            | 4:0     | Абшерон (2)        | 3:0      | 1:0      |
| Туран                    | 1:4     | Карабах (Агдам)    | 0:2      | 1:2      |
| Масалли                  | 2:5     | Інтер (Баку)       | 0:2      | 2:3      |
| Стандард (Баку)          | 4:0     | Карван             | 2:0      | 2:0      |

## Чвертьфінали
Перші матчі відбулися 6-7 березня, а матчі-відповіді 19-20 березня 2008 року.
| Команда 1       | Заг.         | Команда 2       | 1-й матч | 2-й матч |
| --------------- | ------------ | --------------- | -------- | -------- |
| Карабах (Агдам) | 2:3          | Інтер (Баку)    | 2:2      | 0:1      |
| Олімпік (Баку)  | 1:2          | Хазар-Ланкаран  | 1:0      | 0:2      |
| Баку            | 2:2 пен. 3:4 | Габала          | 1:1      | 1:1 дч   |
| Нефтчі (Баку)   | 5:1          | Стандард (Баку) | 4:1      | 1:0      |

## Півфінали
Перші матчі відбулися 9 квітня, а матчі-відповіді 23 квітня 2008 року.
| Команда 1     | Заг. | Команда 2      | 1-й матч | 2-й матч |
| ------------- | ---- | -------------- | -------- | -------- |
| Габала        | 2:4  | Хазар-Ланкаран | 1:3      | 1:1      |
| Нефтчі (Баку) | 2:3  | Інтер (Баку)   | 2:2      | 0:1      |

## Фінал
| 24 травня 2008 17:00 (UTC+4) |

| Хазар-Ланкаран     | 2:0 дч | Інтер (Баку) |
| ------------------ | ------ | ------------ |
| Жунінью 115', 118' |        |              |

| Республіканський стадіон імені Тофіка Бахрамова, Баку Глядачів: 18 000 |

title: Кубок Азербайджану з футболу 2007—2008

wikitext:
{{Національний чемпіонат
|турнір=Кубок Азербайджану 2007—2008
|лого =
|підпис =
|час = 26 вересня 2007 - 24 травня 2008
|учасників = 31
|чемпіон = [[Хазар-Ланкаран]]
|раз = 2
|2 місце = [[Інтер (Баку)]]
|3 місце =
|кубок1 =
|команди1 =
|вище =
|нижче =
|підйом =
|бомбардир =
|бголів =
|найкращий =
|ігор =
|голів =
|глядачів =
|глядачів_max =
|глядачів_min =
|найбільший_рахунок =
|попередній_сезон = [[Кубок Азербайджану з футболу 2006—2007|2006—2007]]
|наступний_сезон = [[Кубок Азербайджану з футболу 2008—2009|2008—2009]]
}}
'''[[Кубок Азербайджану з футболу|Кубок Азербайджану з футболу 2007–2008]]''' — 16-й розіграш кубкового футбольного турніру в Азербайджані. Переможцем вдруге у своїй історії став [[Хазар-Ланкаран]].

== Перший раунд ==
Перші матчі відбулися 26 вересня, а матчі-відповіді 3-4 жовтня 2007 року. [[Інтер (Баку)|Інтер-2 (Баку)]] пройшов до наступного раунду після жеребкування.
{{TwoLegStart}}
{{TwoLegResult|[[Нефтчі (Баку)|Нефтчі-2 (Баку)]] (2)||0:5|'''[[Карван (футбольний клуб)|Карван]]'''||0:3|0:2|}}
{{TwoLegResult|Мугань (Салян) (2)||3:10|'''[[Хазар-Ланкаран]]'''||1:3|2:7|}}
{{TwoLegResult|Шахдаг (2)||0:8|'''[[Нефтчі (Баку)]]'''||0:7|0:1|}}
{{TwoLegResult|Адлійя (2)||1:12|'''Гянджларбірлії (Сумгаїт)'''||1:6|0:6|}}
{{TwoLegResult|Бакили (2)||1:4|'''[[АЗАЛ (футбольний клуб)|Олімпік (Баку)]]'''||0:3|1:1|}}
{{TwoLegResult|[[МОІК (футбольний клуб)|МОІК]] (2)||0:4|'''[[Габала (футбольний клуб)|Габала]]'''||0:2|0:2|}}
{{TwoLegResult|Семукс (2)||3:6|'''АБН-Барда'''||2:3|1:3|}}
{{TwoLegResult|[[Стандард (футбольний клуб, Сумгаїт)|Стандард-2 (Баку)]] (2)||1:5|'''[[Баку (футбольний клуб)|Баку]]'''||1:5|-:-|}}
{{TwoLegResult|[[Карабах (Агдам)|Карабах-2]] (2)||0:5|'''[[Стандард (футбольний клуб, Сумгаїт)|Стандард (Баку)]]'''||0:1|0:4|}}
{{TwoLegResult|[[Баку (футбольний клуб)|Баку-2]] (2)||0:5|'''[[Туран (Товуз)|Туран]]'''||0:2|0:3|}}
{{TwoLegResult|[[Міль-Мугань|МКТ-Араз]] (2)||0:5|'''[[Карабах (Агдам)]]'''||0:1|0:4|}}
{{TwoLegResult|[[Хазар-Ланкаран|Хазар-Ланкаран-2]] (2)||1:4|'''Масалли'''||0:2|1:2|}}
{{TwoLegResult|ГЕН (2)||1:8|'''[[Інтер (Баку)]]'''||1:3|0:5|}}
{{TwoLegResult|'''Абшерон''' (2)||4:3|Енергетик (2)||3:1|1:2|}}
{{TwoLegResult|'''[[Сімург (футбольний клуб)|Сімург]]'''||3:0|Аншад-Петроль (Нефтчала) (2)||1:0|2:0|}}
|}

== 1/8 фіналу ==
Перші матчі відбулися 24, 25 і 31 жовтня, а матчі-відповіді 31 жовтня, 1 і 7 листопада 2007 року.
{{TwoLegStart}}
{{TwoLegResult|Гянджларбірлії (Сумгаїт)||1:9|'''[[Хазар-Ланкаран]]'''||1:4|0:5|}}
{{TwoLegResult|'''[[Баку (футбольний клуб)|Баку]]'''||3:2|[[Інтер (Баку)|Інтер-2 (Баку)]] (2)||3:0|0:2|}}
{{TwoLegResult|'''[[Габала (футбольний клуб)|Габала]]'''||2:2 ([[Правило голу, забитого на чужому полі|ч]])|[[Сімург (футбольний клуб)|Сімург]]||1:0|1:2|}}
{{TwoLegResult|АБН-Барда||2:4|'''[[АЗАЛ (футбольний клуб)|Олімпік (Баку)]]'''||1:1|1:3|}}
{{TwoLegResult|'''[[Нефтчі (Баку)]]'''||4:0|Абшерон (2)||3:0|1:0|}}
{{TwoLegResult|[[Туран (Товуз)|Туран]]||1:4|'''[[Карабах (Агдам)]]'''||0:2|1:2|}}
{{TwoLegResult|Масалли||2:5|'''[[Інтер (Баку)]]'''||0:2|2:3|}}
{{TwoLegResult|'''[[Стандард (футбольний клуб, Сумгаїт)|Стандард (Баку)]]'''||4:0|[[Карван (футбольний клуб)|Карван]]||2:0|2:0|}}
|}

== Чвертьфінали ==
Перші матчі відбулися 6-7 березня, а матчі-відповіді 19-20 березня 2008 року.
{{TwoLegStart}}
{{TwoLegResult|[[Карабах (Агдам)]]||2:3|'''[[Інтер (Баку)]]'''||2:2|0:1|}}
{{TwoLegResult|[[АЗАЛ (футбольний клуб)|Олімпік (Баку)]]||1:2|'''[[Хазар-Ланкаран]]'''||1:0|0:2|}}
{{TwoLegResult|[[Баку (футбольний клуб)|Баку]]||2:2 {{pso|3:4}}|'''[[Габала (футбольний клуб)|Габала]]'''||1:1|1:1 {{aet}}|}}
{{TwoLegResult|'''[[Нефтчі (Баку)]]'''||5:1|[[Стандард (футбольний клуб, Сумгаїт)|Стандард (Баку)]]||4:1|1:0|}}
|}

== Півфінали ==
Перші матчі відбулися 9 квітня, а матчі-відповіді 23 квітня 2008 року.
{{TwoLegStart}}
{{TwoLegResult|[[Габала (футбольний клуб)|Габала]]||2:4|'''[[Хазар-Ланкаран]]'''||1:3|1:1|}}
{{TwoLegResult|[[Нефтчі (Баку)]]||2:3|'''[[Інтер (Баку)]]'''||2:2|0:1|}}
|}

== Фінал ==
{{football box
|date= 24 травня 2008
|time= 17:00 ([[UTC+4]])
|team1= [[Хазар-Ланкаран]]
|score= 2:0 {{aet}}
|report =
|team2= [[Інтер (Баку)]]
|penaltyscore =
|goals1= Жунінью {{goal|115||118}}
|goals2 =
|stadium= [[Республіканський стадіон імені Тофіка Бахрамова]], [[Баку]]
|attendance= 18 000
|referee=
}}

== Посилання ==
* [http://int.soccerway.com/national/azerbaijan/cup/2007-2008/ Результати на soccerway] {{ref-en}}
* [http://www.rsssf.com/tablesa/azercup08.html Сайт футбольної історії rsssf.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130115100628/http://www.rsssf.com/tablesa/azercup08.html |date=15 січня 2013 }} {{en icon}}
* [http://www.pfl.az/files/0cup16.pdf Результати на сайті Прем'єр-Ліги Азербайджану] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160818202703/http://www.pfl.az/files/0cup16.pdf |date=18 серпня 2016 }}

{{Сезони Кубку Азербайджану з футболу}}
{{Європейський футбол 2007—2008}}

{{Портали|Футбол|Спорт}}

[[Категорія:Кубок Азербайджану з футболу|2007—2008]]
[[Категорія:2007 у футболі|Азербайджан]]
[[Категорія:2008 у футболі|Азербайджан]]
[[Категорія:2007 в азербайджанському спорті]]
[[Категорія:2008 в азербайджанському спорті]]

title: Кубок Азербайджану 2007—2008

Дата проведення: 26 вересня 2007 - 24 травня 2008

Чемпіон: Хазар-Ланкаран (2-й раз)

Віцечемпіон: Інтер (Баку)