text:
# Рудольф Кіппенхан
Рудольф Кіппенхан (нім. Rudolf Kippenhahn, 1926-2020) — німецький астроном, спеціаіст з внутрішньої будови зір, директор Інституту астрофізики імені Макса Планка (1975-1991), автор підручників і науково-популярних книжок з астрономії.

## Біографія
Рудольф Кіппенхан народився в 1926 році в місті Беррінген (теперішній Пернінк) в Чехословаччині. У дворічному віці він перехворів поліомієлітом і на все життя залишився інвалідом. Уже в шкільні роки він захоплювався астрономією і проходив канікулярну практику в обсерваторії в Зоннеберзі під керівництвом Куно Гоффмайстера. Після закінчення середньої школи в 1945 році він вивчав фізику і математику в університеті Ерлангена—Нюрнберга. У 1951 році він захистив докторський ступінь з математики під керівництвом Вільгельма Шпехта на тему «Набір значень матриці».
У той час в Ерлангені не було лекцій з астрономії, тому він продовжив свою освіту в цій галузі самостійно. З 1951 по 1957 рік він працював асистентом в обсерваторії Карла Ремайса в Бамберзі, яка на той час була найменшою обсерваторією в Німеччині. У 1958 році Кіппенхан зробив габілітацію в Ерлангені («Дослідження зір, що обертаються») і поїхав до Інституту фізики Макса Планка в Геттінгені. Того ж року разом з інститутом він переїхав до Мюнхена. Також у 1958 році разом зі Стефаном Темешварі та Людвігом Бірманом він опублікував новаторську роботу про еволюцію зірок. У 1963 році він став науковим співробітником Інституту астрофізики Макса Планка під керівництвом його директора-засновника Людвіга Бірмана. З 1965 по 1975 рік він був професором астрономії та астрофізики в Геттінгені та в тамтешній університетській обсерваторії. 1975 по 1991 рік він змінив Бірмана на посаді директора Інституту астрофізики Макса Планка в Мюнхені. Під його керівництвом 1979 року інститут переїхав в Гархінг. З 1991 року працював незалежним письменником у Геттінгені. Він опублікував численні успішні науково-популярні книги з астрономії та інших предметів, таких як криптологія та атомна фізика.

## Наукові результати
Кіппенхан, який спочатку займався фізикою плазми, став піонером у комп’ютерному моделюванні структури та еволюції зір наприкінці 1950-х та в 1960-х роках. Діаграма Кіппенгана, названа на його честь, дозволяє чітко представити основні результати моделювання зір. У співпраці з Г. Томасом, Еммі Гофмейстером і Альфредом Вайгертом він заклав основи сучасної теорії еволюції зір.
Кіппенхан також був залучений до астрономічної спільноти. З 1966 по 1969 рік він обіймав посаду голови Німецького астрономічного товариства, після чого протягом трьох років працював заступником голови. З 1980 по 1986 рік він був головою Ради західнонімецьких обсерваторій. Він також був віце-президентом Міжнародного астрономічного союзу з 1985 по 1991 рік.
На додачу до своєї роботи вченого та університетського викладача, Кіппенхан активно брав участь у популяризації астрономії. Він написав багато науково-популярних книг і журнальних статей, давав багато інтерв’ю на радіо та телебаченні, вів науково-пупулярні лекції.
Кіппенхан написав відомий астрологічно-критичний вислів «Зорі не брешуть – вони мовчать!».

## Відзнаки та нагороди
- 1970: Член Геттінгенської академії наук
- 1972: Член Академії Леопольдина
- 1973: Медаль Каруса[de] Німецької академії наук Леопольдина
- 1974: Премія Каруса[de] міста Швайнфурт
- 1992: Премія Бруно Бюргеля Німецького астрономічного товариства[5]
- 1980: Член Судето-німецької академії наук і мистецтв[de]
- 1984: Орден «За заслуги перед Федеративною Республікою Німеччина» (хрест за заслуги 1-го ступеня)
- 1986: Медаль Лоренца Окена[de] від Товариства німецьких природознавців і лікарів[de]
- 1991: На його честь названо астероїд внутрішнього головного поясу 2947 Кіппенган[6]
- 1995: Член-кореспондент Австрійської академії наук[7]
- 1996: Медаль за наукову журналістику[de] від Німецького фізичного товариства
- 2005: Медаль Еддінгтона від Королівського астрономічного товариства
- 2007: Медаль Карла Шварцшильда Астрономічного товариства[8]
- 2016: Почесний член Німецького астрономічного товариства

## Роботи

### Наукові роботи
- R. Kippenhahn, Альфред Вайгерт[de]: Stellar Structure and Evolution. Springer-Verlag Berlin, 1990 (2. Auflage mit Achim Weiss 2012). ISBN 3-540-58013-1, ISBN 0-387-58013-1, Bibcode: 1990sse..book.....K
- Claus Moellenhoff, R. Kippenhahn: Elementare Plasmaphysik. Bibliographisches Institut Mannheim, 1975. ISBN 3-411-01489-X, Bibcode: 1975elpl.book.....K
- Light from the depths of time, Springer 1987

### Науково-популярні роботи
- Verschlüsselte Botschaften: Geheimschrift, Enigma und digitale Codes, 1997, Rowohlt TB 2012
- Kosmologie: Basics, Piper 2011
- Eins, zwei, drei...unendlich, Piper 2007
- Kippenhahns Sternstunden, Stuttgart: Kosmos 2006
- Kosmologie für die Westentasche, Piper 2003
- Das Geheimnis des großen Bären, Rowohlt TB 2003
- Streng geheim!  Wie man Botschaften verschlüsselt und Zahlencodes knackt, Rowohlt TB 2002
- Amor und der Abstand zur Sonne. Geschichten aus meinem Kosmos, Piper 2001
- mit Wolfram Knapp: Schwarze Sonne, roter Mond. Die Jahrhundertfinsternis, DVA 1999
- mit Andreas Burkert: Die Milchstraße, Beck 1996
- Atom: Forschung zwischen Faszination und Schrecken, Piper 1994
- Abenteuer Weltall, 1991, Deutscher Bücherbund 1992
- Der Stern, von dem wir leben, Stuttgart: DVA 1990
- Unheimliche Welten, Piper 1987
- Licht vom Rande der Welt, DVA 1984
- 100 Milliarden Sonnen, Piper 1980

title: Рудольф Кіппенхан

wikitext:
{{Науковець
| ім'я               = Рудольф Кіппенхан
| ім'я_мовою_оригінала =Rudolf Kippenhahn
| зображення =
| зображення_розмір  =
| зображення_підпис  =
| дата народження    = 24.05.1926
| місце народження = {{не перекладено|Пернінк|Беррінген|cs|Pernink}}, [[Чехословаччина]]
| дата смерті = 15.11.2020
| місце смерті = [[Геттінген]], [[Німеччина]]
| резиденція =
| громадянство = [[Німеччина]]
| національність =
| галузь = [[астрономія]]
| заклад = [[Геттінгенський університет]],</br>[[Інститут астрофізики імені Макса Планка|Інститут астрофізики Макса Планка]]
| Alma Mater = [[Університет Ерлангена—Нюрнберга]]
| відомий через =
| звання =
| ступінь ={{не перекладено|Вільгельм Шпехт|Вільгельма Шпехта|de|Wilhelm Specht (Mathematiker)}}<ref name="mathgen"/>
| керівник =
| учні =
| нагороди =
| примітки =
| особиста_сторінка =
}}
'''Рудольф Кіппенхан''' ([[німецька мова|нім.]] ''Rudolf Kippenhahn, 1926-2020'') — німецький астроном, спеціаіст з внутрішньої будови зір, директор [[Інститут астрофізики імені Макса Планка|Інституту астрофізики імені Макса Планка]] (1975-1991), автор підручників і науково-популярних книжок з астрономії.

== Біографія ==
Рудольф Кіппенхан народився в 1926 році в місті Беррінген (теперішній {{не перекладено|Пернінк|Пернінк|cs|Pernink}}) в [[Чехословаччина|Чехословаччині]]. У дворічному віці він перехворів [[поліомієліт]]ом і на все життя залишився інвалідом. Уже в шкільні роки він захоплювався астрономією і проходив канікулярну практику в обсерваторії в [[Зоннеберг|Зоннеберзі]] під керівництвом [[Куно Гоффмайстер]]а. Після закінчення середньої школи в 1945 році він вивчав фізику і математику в [[Університет Ерлангена—Нюрнберга|університеті Ерлангена—Нюрнберга]]. У 1951 році він захистив докторський ступінь з математики під керівництвом {{не перекладено|Вільгельм Шпехт|Вільгельма Шпехта|de|Wilhelm Specht (Mathematiker)}} на тему «Набір значень матриці»<ref name="mathgen">[https://www.genealogy.math.ndsu.nodak.edu/id.php?id=17153 Rudolf Kippenhahn], Mathematics Genealogy Project</ref>.

У той час в Ерлангені не було лекцій з астрономії, тому він продовжив свою освіту в цій галузі самостійно. З 1951 по 1957 рік він працював асистентом в {{не перекладено|обсерваторія Карла Ремайса|обсерваторії Карла Ремайса|de|Dr.-Remeis-Sternwarte}} в [[Бамберг|Бамберзі]], яка на той час була найменшою обсерваторією в Німеччині. У 1958 році Кіппенхан зробив [[габілітація|габілітацію]] в Ерлангені («Дослідження зір, що обертаються»)<ref>Veröffentlicht in [[Zeitschrift für Astrophysik]], Band 26, 1958, S. 26, 65</ref> і поїхав до [[Інститут фізики імені Макса Планка|Інституту фізики Макса Планка]] в [[Геттінген]]і. Того ж року разом з інститутом він переїхав до [[Мюнхен]]а. Також у 1958 році разом зі Стефаном Темешварі та [[Людвіг Бірман|Людвігом Бірманом]] він опублікував новаторську роботу про еволюцію зірок. У 1963 році він став науковим співробітником Інституту астрофізики Макса Планка під керівництвом його директора-засновника Людвіга Бірмана. З 1965 по 1975 рік він був професором астрономії та астрофізики в [[Геттінгенський університет|Геттінгені]] та в тамтешній університетській обсерваторії. 1975 по 1991 рік він змінив [[Людвіг Бірман|Бірмана]] на посаді директора [[Інститут астрофізики імені Макса Планка|Інституту астрофізики Макса Планка]] в [[Мюнхен]]і. Під його керівництвом 1979 року інститут переїхав в [[Гархінг-бай-Мюнхен|Гархінг]]<ref>[http://www.mpa-garching.mpg.de/96901/Profile Profil MPA]</ref>. З 1991 року працював незалежним письменником у Геттінгені. Він опублікував численні успішні науково-популярні книги з астрономії та інших предметів, таких як [[криптологія]] та [[атомна фізика]].

== Наукові результати ==
Кіппенхан, який спочатку займався фізикою плазми, став піонером у комп’ютерному моделюванні структури та [[Еволюція зір|еволюції зір]] наприкінці 1950-х та в 1960-х роках. [[Діаграма Кіппенгана]], названа на його честь, дозволяє чітко представити основні результати моделювання зір. У співпраці з Г. Томасом, Еммі Гофмейстером і {{не перекладено|Альфред Вайгерт|Альфредом Вайгертом|de|Alfred Weigert}} він заклав основи сучасної теорії еволюції зір.

Кіппенхан також був залучений до астрономічної спільноти. З 1966 по 1969 рік він обіймав посаду голови [[Німецьке астрономічне товариство|Німецького астрономічного товариства]], після чого протягом трьох років працював заступником голови. З 1980 по 1986 рік він був головою Ради західнонімецьких обсерваторій. Він також був віце-президентом [[Міжнародний астрономічний союз|Міжнародного астрономічного союзу]] з 1985 по 1991 рік.

На додачу до своєї роботи вченого та університетського викладача, Кіппенхан активно брав участь у популяризації астрономії. Він написав багато науково-популярних книг і журнальних статей, давав багато інтерв’ю на радіо та телебаченні, вів науково-пупулярні лекції.

Кіппенхан написав відомий астрологічно-критичний вислів «Зорі не брешуть – вони мовчать!».

== Відзнаки та нагороди ==
*1970: Член [[Геттінгенська академія наук|Геттінгенської академії наук]]
*1972: Член [[Німецька національна академія наук Леопольдина|Академії Леопольдина]]
*1973: {{не перекладено|Премія Каруса|Медаль Каруса|de|Carus-Preis}} [[Німецька національна академія наук Леопольдина|Німецької академії наук Леопольдина]]
*1974: {{не перекладено|Премія Каруса|Премія Каруса|de|Carus-Preis}} міста Швайнфурт
*1992: [[Премія Бруно Бюргеля]] [[Німецьке астрономічне товариство|Німецького астрономічного товариства]]<ref>{{cite web|url=http://www.astronomische-gesellschaft.org/de/aktivitaeten/preise/buergel |title=Preisträger des Bruno-H.-Bürgel-Förderpreises |publisher=Astronomische Gesellschaft}}</ref>
*1980: Член {{не перекладено|Судето-німецька академія наук і мистецтв|Судето-німецької академії наук і мистецтв|de|Sudetendeutsche Akademie der Wissenschaften und Künste}}
*1984: [[Орден «За заслуги перед Федеративною Республікою Німеччина»]] (хрест за заслуги 1-го ступеня)
*1986: {{не перекладено|Медаль Лоренца Окена|Медаль Лоренца Окена|de|Lorenz-Oken-Medaille}} від {{не перекладено|Товариство німецьких природознавців і лікарів|Товариства німецьких природознавців і лікарів|de|Gesellschaft Deutscher Naturforscher und Ärzte}}
*1991: На його честь названо астероїд внутрішнього головного поясу [[2947 Кіппенган]]<ref>Lutz D. Schmadel: Dictionary of Minor Planet Names. Fifth Revised and Enlarged Edition. Hrsg.: Lutz D. Schmadel. 5. Auflage. Springer Verlag, Berlin, Heidelberg 2003, ISBN 978-3-540-29925-7, p. 186</ref>
*1995: Член-кореспондент [[Австрійська академія наук|Австрійської академії наук]]<ref>{{cite web |url=https://www.oeaw.ac.at/m/kippenhahn-rudolf |title=Verstorbene Mitglieder: Rudolf Kippenhahn |publisher=Österreichische Akademie der Wissenschaften}}</ref>
*1996: {{не перекладено|Медаль за наукову журналістику|Медаль за наукову журналістику|de|Medaille für naturwissenschaftliche Publizistik}} від [[Німецьке фізичне товариство|Німецького фізичного товариства]]
*2005: [[Медаль Еддінгтона]] від Королівського астрономічного товариства
*2007: [[Медаль Карла Шварцшильда]] Астрономічного товариства<ref>{{cite web|url=http://www.astronomische-gesellschaft.org/de/aktivitaeten/preise/schwarzschild |title=Preisträger der Karl-Schwarzschild-Medaille |publisher=Astronomische Gesellschaft}}</ref>
*2016: Почесний член [[Німецьке астрономічне товариство|Німецького астрономічного товариства]]

== Роботи ==
=== Наукові роботи ===
* R. Kippenhahn, {{не перекладено|Альфред Вайгерт|Альфред Вайгерт|de|Alfred Weigert}}: ''Stellar Structure and Evolution''. Springer-Verlag Berlin, 1990 (2. Auflage mit Achim Weiss 2012). ISBN 3-540-58013-1, ISBN 0-387-58013-1, {{bibcode|1990sse..book.....K}}
* Claus Moellenhoff, R. Kippenhahn: ''Elementare Plasmaphysik''. Bibliographisches Institut Mannheim, 1975. ISBN 3-411-01489-X, {{bibcode|1975elpl.book.....K}}
*Light from the depths of time, Springer 1987

=== Науково-популярні роботи ===
* ''Verschlüsselte Botschaften: Geheimschrift, Enigma und digitale Codes'', 1997, Rowohlt TB 2012
* ''Kosmologie: Basics'', Piper 2011
* ''Eins, zwei, drei...unendlich'', Piper 2007
* ''Kippenhahns Sternstunden'', Stuttgart: Kosmos 2006
* ''Kosmologie für die Westentasche'', Piper 2003
* ''Das Geheimnis des großen Bären'', Rowohlt TB 2003
* ''Streng geheim!  Wie man Botschaften verschlüsselt und Zahlencodes knackt'', Rowohlt TB 2002
* ''Amor und der Abstand zur Sonne. Geschichten aus meinem Kosmos'', Piper 2001
* mit Wolfram Knapp: ''Schwarze Sonne, roter Mond. Die Jahrhundertfinsternis'', DVA 1999
* mit Andreas Burkert: ''Die Milchstraße'', Beck 1996
* ''Atom: Forschung zwischen Faszination und Schrecken'', Piper 1994
* ''Abenteuer Weltall'', 1991, Deutscher Bücherbund 1992
* ''Der Stern, von dem wir leben'', Stuttgart: DVA 1990
* ''Unheimliche Welten'', Piper 1987
* ''Licht vom Rande der Welt'', DVA 1984
* ''100 Milliarden Sonnen'', Piper 1980

== Примітки ==
{{reflist}}
{{DEFAULTSORT:Кіппенхан}}
[[Категорія:Члени-кореспонденти Австрійської академії наук]]
[[Категорія:Члени Геттінгенської академії наук]]
[[Категорія:Члени Баварської академії наук]]
[[Категорія:Члени Леопольдини]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо астероїд]]
[[Категорія:Офіцери ордена «За заслуги перед ФРН»]]
[[Категорія:Випускники Ерлангенського університету]]
[[Категорія:Люди, які хворіли на поліомієліт]]
[[Категорія:Науковці з інвалідністю]]

title: Rudolf Kippenhahn

Народився: 24 травня 1926 · Беррінген, Чехословаччина

Помер: 15 листопада 2020 (94 роки) · Геттінген, Німеччина

Країна: Німеччина

Діяльність: астрофізик, автор, астроном, викладач університету, популяризатор науки, фізик

Alma mater: Університет Ерлангена—Нюрнберга

Галузь: астрономія

Заклад: Геттінгенський університет, · Інститут астрофізики Макса Планка

Науковий ступінь: Вільгельма Шпехта

Науковий керівник: Wilhelm Spechtd

Відомі учні: Wolfgang J. Duschld

Аспіранти, докторанти: Karl-Heinz A. Winklerd · Joel Uriel Cisneros Parrad

Членство: Леопольдина · Геттінгенська академія наук · Sudetendeutsche Akademie der Wissenschaften und Künsted · Баварська академія наук · Німецьке астрономічне товариство · Австрійська академія наук

Нагороди: медаль Карусаd (1973) медаль Еддінгтона (2005) Премія Бруно Бюргеля (1992) медаль Карла Шварцшильда (2007) Lorenz Oken Medald (1986) Urania Medald (1996)


text:
# Івахново (Бєжаницький район)
Івахново (рос. Ивахново) — присілок в Бєжаницькому районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 4 особи. Входить до складу муніципального утворення Лющикська волость.

## Історія
Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Лющикська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 6    | ↘4   | →4   |

wikiname: ukwiki

title: Івахново (Бєжаницький район)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Івахново
|назва ін.       = Ивахново
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Бєжаницький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Лющикська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{стабільно}} 4
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Івахново''' ({{lang-ru|Ивахново}}) — [[присілок]] в [[Бєжаницький район|Бєжаницькому районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 4 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Лющикська волость]].

== Історія ==

Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Лющикська волость<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/924013744 |title=Закон Псковской области от 28 февраля 2005 года N 420-ОЗ «Об установлении границ и статусе вновь образуемых муниципальных образований на территории Псковской области» |access-date=2020-02-17 |archive-date=2020-03-18 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200318103329/http://docs.cntd.ru/document/924013744 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Ивахново (Бежаницкий район)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Бєжаницький район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Бєжаницького району]]

title: присілок Івахново

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Бєжаницький район

Поселення: Лющикська волость

title: Основні дані

Населення: ▬ 4

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Івахново · Івахново


text:
# Азіз-Кіян
Азіз-Кіян (перс. عزيزكيان) — село в Ірані, у дегестані Лякан, у Центральному бахші, шагрестані Решт остану Ґілян. За даними перепису 2006 року, його населення становило 132 особи, що проживали у складі 44 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 14,26 °C, середня максимальна – 27,91 °C, а середня мінімальна – -0,72 °C. Середня річна кількість опадів – 1052 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 9,57             | 10,52            | 12,34            | 17,80            | 21,80            | 26,00            | 27,91            | 27,80            | 23,84            | 21,08            | 17,01            | 12,06            |                  |
| Середня температура, °C                       | 4,42             | 5,39             | 7,21             | 12,66            | 16,66            | 20,85            | 23,60            | 23,52            | 19,54            | 16,78            | 12,71            | 7,76             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −0,72            | 0,25             | 2,07             | 7,52             | 11,52            | 15,72            | 19,31            | 19,22            | 15,25            | 12,48            | 8,42             | 3,48             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 110              | 90               | 84               | 53               | 45               | 29               | 26               | 51               | 107              | 163              | 149              | 145              |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.27             | 2.38             | 2.40             | 2.36             | 2.27             | 2.40             | 2.52             | 2.30             | 2.06             | 2.08             | 1.90             | 1.98             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 6907             | 9012             | 11110            | 15733            | 19809            | 21934            | 22857            | 19346            | 15883            | 10965            | 8651             | 6656             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Азіз-Кіян

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Азіз-Кіян
  |native_name            = عزيزكيان
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 37 | latm = 8 | lats = 57.0012 | latNS = N
  |longd = 49 | longm = 33 | longs = 11.9988 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|37.149167|49.553333|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Ґілян]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Решт (шагрестан)|Решт]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Центральний (бахш, шагрестан Решт)|Центральний]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Лякан (дегестан)|Лякан]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 132
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Азіз-Кіян''' ({{lang-fa|عزيزكيان}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Лякан (дегестан)|Лякан]], у [[Центральний (бахш, шагрестан Решт)|Центральному]] бахші, шагрестані [[Решт (шагрестан)|Решт]] остану [[Ґілян]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 132 особи, що проживали у складі 44 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/01.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 14,26 °C, середня максимальна – 27,91 °C, а середня мінімальна – -0,72 °C. Середня річна кількість опадів – 1052 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=21 травня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=4.42           | Січ_сер_опади=110
| Лют_сер=5.39           | Лют_сер_опади=90
| Бер_сер=7.21           | Бер_сер_опади=84
| Кві_сер=12.66           | Кві_сер_опади=53
| Тра_сер=16.66           | Тра_сер_опади=45
| Чер_сер=20.85           | Чер_сер_опади=29
| Лип_сер=23.60           | Лип_сер_опади=26
| Сер_сер=23.52           | Сер_сер_опади=51
| Вер_сер=19.54           | Вер_сер_опади=107
| Жов_сер=16.78           | Жов_сер_опади=163
| Лис_сер=12.71           | Лис_сер_опади=149
| Гру_сер=7.76           | Гру_сер_опади=145

| Січ_сер_мін= -0.72       | Січ_сер_макс= 9.57
| Лют_сер_мін= 0.25       | Лют_сер_макс= 10.52
| Бер_сер_мін= 2.07       | Бер_сер_макс= 12.34
| Кві_сер_мін= 7.52       | Кві_сер_макс= 17.80
| Тра_сер_мін= 11.52       | Тра_сер_макс= 21.80
| Чер_сер_мін= 15.72       | Чер_сер_макс= 26.00
| Лип_сер_мін= 19.31       | Лип_сер_макс= 27.91
| Сер_сер_мін= 19.22       | Сер_сер_макс= 27.80
| Вер_сер_мін= 15.25       | Вер_сер_макс= 23.84
| Жов_сер_мін= 12.48       | Жов_сер_макс= 21.08
| Лис_сер_мін= 8.42       | Лис_сер_макс= 17.01
| Гру_сер_мін= 3.48       | Гру_сер_макс= 12.06

|Січ_вітер = 2.27	|Січ_рад = 6907
|Лют_вітер = 2.38	|Лют_рад = 9012
|Бер_вітер = 2.40	|Бер_рад = 11110
|Кві_вітер = 2.36	|Кві_рад = 15733
|Тра_вітер = 2.27	|Тра_рад = 19809
|Чер_вітер = 2.40	|Чер_рад = 21934
|Лип_вітер = 2.52	|Лип_рад = 22857
|Сер_вітер = 2.30	|Сер_рад = 19346
|Вер_вітер = 2.06	|Вер_рад = 15883
|Жов_вітер = 2.08	|Жов_рад = 10965
|Лис_вітер = 1.90	|Лис_рад = 8651
|Гру_вітер = 1.98	|Гру_рад = 6656
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Остан Ґілян}}

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Решт]]

title: Координати37°08′57″ пн. ш. 49°33′12″ сх. д. / 37.149167° пн. ш. 49.553333° сх. д.: 37°8′57.0012″ пн. ш. 49°33′11.9988″ сх. д. / 37.149167000° пн. ш. 49.553333000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Ґілян

Шагрестан: Решт

Бахш: Центральний

Дегестан: Лякан

Населення (2006)

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# 7698 Швайтцер
7698 Швайтцер (7698 Schweitzer) — астероїд головного поясу, відкритий 11 січня 1989 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,501.

title: 7698 Швайтцер

wikitext:
{{Планета
| назва = 7698 Швайтцер
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ф. Бернґен]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Карла Шварцшильда]]
| дата відкриття = [[11 січня]] [[1989]]
| метод відкриття =
| на честь = [[Альберт Швейцер]]
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1989 AS6'''
1991 TY13
1993 FH53
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|7698|2014.05.16|2013.11.01}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,777402152105 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,043605383086 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,410503767596 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,152208177162
| орбітальний період = 1366,973667870 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,263355475282 °/д
| середня аномалія = 271,5314515360°
| нахил орбіти = 3,277529145156°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 122,5766365432°
| арг_перицентру = 10,28739799018°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 15,2
| спектр_тип =
}}

'''7698 Швайтцер''' (7698 Schweitzer) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[11 січня]] [[1989]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,501.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Швайтцер}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (7601-7700)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|7698}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|(7697) 1989 AE|7699 Bozek}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1989]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 7698 Швайтцер

Відкривач: Ф. Бернґен

Місце відкриття: Обсерваторія Карла Шварцшильда

title: Позначення

Названа на честь: Альберт Швейцер

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Пробач за кохання
«Пробач за кохання» (італ. Scusa ma ti chiamo amore) — італійський фільм 2008 року режисера Федеріко Моччіа. Знятий за однойменним романом. У головних ролях Рауль Бова і Мікела Кваттрочокке.
Продовження фільму називається «Пробач, я хочу на тобі одружитися». Фільм вийшов в кінці січня 2010 року.

## Сюжет
37-літній красень Алекс працює керівником команди в рекламній компанії, його «вічна наречена» Олена щойно його покинула і в нього розмочинаються проблеми на роботі. Незабаром Алекс знайомиться з не по роках розвинутою 17-літньою Нікі. Нікі має трьох найкращих подружок з якими ділиться усіма своїми проблемами.
Одного дня Алекс їдучи на своєму авто до роботи випадково зачіпає мотоцикл Нікі. Між ними зав'язується дружба, не дивлячись на 20-ти річну різницю у віці, їхні стосунки переростають в любов, від якої не в захваті абсолютно всі родичі й друзі головних героїв.

## У ролях
- Рауль Бова — Алесандро Беллі
- Мікела Кваттрочокке — Ніккі
- Лука Анджелетті — Енріке
- Франческа Антонеллі — Сюзанна
- Франческо Аполлоні — П'єтро
- Франческа Ферраццо — Еріка
- Чечілія Дацці — мама Ніккі

## Саундтрек
1. Scusa ma ti chiamo amore — Sugarfree
2. Quello che mi davi tu — Zero Assoluto
3. Seduto qua — Zero Assoluto
4. She's the One — Robbie Williams
5. La tua ragazza sempre — Irene Grandi
6. Quanti anni hai — Vasco Rossi
7. Semplicemente — Zero Assoluto
8. Tomorrow never- Villeneuve
9. Danziamo — Io, Carlo
10. La prima notte d'amore — Claudio Guidetti
11. Una gita al mare — Claudio Guidetti
12. Alex e Niki — Claudio Guidetti
13. Un giro per Roma — Claudio Guidetti
14. Il faro — Claudio Guidetti
15. Prima di Niki — Claudio Guidetti
16. Il tema per Diletta — Claudio Guidetti
17. Non guardarmi cosi — Zero Assoluto

title: Пробач за кохання

wikitext:
{{Фільм
| УкрНаз = Пробач за кохання
| оригінальна назва = {{lang-it|Scusa ma ti chiamo amore}}
| Зображення = Scusa ma ti chiamo amore.jpg
| Жанр = романтична комедія
| Режисер = [[Федеріко Моччіа]]
| Продюсер =
| Сценарист = Кьяра Барзіні
 Лука Інфашеллі
 Федеріко Моччіа
| Актори = [[Рауль Бова]]
 [[Мікела Кваттрочокке]]
| Композитор = Claudio Guidetti
| Оператор =
| Компанія = Medusa Film
 Cecchi Gori Group
| Країна = {{ITA}}
| Мова = [[італійська мова]]
| Час =
| Рік = 2008
| ідентифікатор = 1074213
}}

'''«Пробач за кохання»''' ({{lang-it|Scusa ma ti chiamo amore}}) — італійський фільм 2008 року режисера [[Федеріко Моччіа]]. Знятий за однойменним романом. У головних ролях [[Рауль Бова]] і [[Мікела Кваттрочокке]].

Продовження фільму називається «[[Пробач, я хочу на тобі одружитися]]». Фільм вийшов в кінці січня 2010 року.

== Сюжет ==
37-літній красень Алекс працює керівником команди в рекламній компанії, його «вічна наречена» Олена щойно його покинула і в нього розмочинаються проблеми на роботі. Незабаром Алекс знайомиться з не по роках розвинутою 17-літньою Нікі. Нікі має трьох найкращих подружок з якими ділиться усіма своїми проблемами.

Одного дня Алекс їдучи на своєму авто до роботи випадково зачіпає мотоцикл Нікі. Між ними зав'язується дружба, не дивлячись на 20-ти річну різницю у віці, їхні стосунки переростають в любов, від якої не в захваті абсолютно всі родичі й друзі головних героїв.

== У ролях ==
* [[Рауль Бова]] — Алесандро Беллі
* [[Мікела Кваттрочокке]] — Ніккі
* Лука Анджелетті — Енріке
* Франческа Антонеллі — Сюзанна
* Франческо Аполлоні — П'єтро
* Франческа Ферраццо — Еріка
* Чечілія Дацці — мама Ніккі

== Саундтрек ==
# Scusa ma ti chiamo amore — [[Sugarfree]]
# Quello che mi davi tu — [[Zero Assoluto]]
# Seduto qua — [[Zero Assoluto]]
# She's the One — [[Robbie Williams]]
# La tua ragazza sempre — [[Irene Grandi]]
# Quanti anni hai — [[Vasco Rossi]]
# Semplicemente — [[Zero Assoluto]]
# Tomorrow never- [[Villeneuve]]
# Danziamo — [[Io, Carlo]]
# La prima notte d'amore — [[Claudio Guidetti]]
# Una gita al mare — [[Claudio Guidetti]]
# Alex e Niki — [[Claudio Guidetti]]
# Un giro per Roma — [[Claudio Guidetti]]
# Il faro — [[Claudio Guidetti]]
# Prima di Niki — [[Claudio Guidetti]]
# Il tema per Diletta — [[Claudio Guidetti]]
# Non guardarmi cosi — [[Zero Assoluto]]

== Посилання ==
* http://www.kinofilms.ua/movie/26609_Scusa_ma_ti_chiamo_amore/?lang=ukr

{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми Італії 2008]]
[[Категорія:Кінокомедії 2008]]
[[Категорія:Кінокомедії Італії]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Римі]]

title: італ. Scusa ma ti chiamo amore

Жанр: романтична комедія

Режисер: Федеріко Моччіа

Продюсер: Rita Rusićd

Сценарист: Кьяра Барзіні · Лука Інфашеллі · Федеріко Моччіа

У головних · ролях: Рауль Бова · Мікела Кваттрочокке

Композитор: Claudio Guidetti

Художник: Maurizio Marchitellid

Кінокомпанія: Medusa Filmd і Cecchi Gori Groupd

Мова: італійська мова

Країна: Італія

Наступний: Пробач, я хочу на тобі одружитися


text:
# Верхівка (Жмеринський район)
Верхі́вка  (пол. Wierzchówka)  — село в Україні, у Копайгородській селищній громаді Жмеринського району Вінницької області.

## Історія села Верхівка
Село розташоване на пагорбах, між річками Лядовою та Мощанкою. Із розповідей старожилів та книги учителя — пенсіонера Володіївецької восьмирічної школи Яновича «Барське староство» (Вінницький архів) дізнаємося, що село Верхівка засноване на початку 17 ст. У 1611 році це урочище було подароване Барським старостою Гольським панові Яну Верховському і затверджене за ним польським королем. Звідси і походить назва села — Верхівка. Незабаром селом заволодів староста Барський Конецпольський, а від нього в 1638 році село знову перейшло у володіння пана Верховського.
У 1651 році село Верхівка отримало статус містечка. Ним в цей час володів поміщик Бібиков. Верхівка знаходилася на шляху з Царгорода на Бар. Тут при дорозі стояла корчма, постоялий двір.
Старожилам села відомо, що будинок, у якому знаходилась до 1966 року сільська рада, клуб, сільмаг, будинок культури, пошта, бібліотека, збудований десь на початку 17 ст. I служив тоді постоялим двором. Підтвердженням цього є цеглина зі штампом 1623 р., видобута зі стіни будинку.
Ще однією архітектурною пам'яткою в селі Верхівці була давня церква збудована в 1874 році. Та не лише цими пам'ятками відоме село, краса його природи оспівана в творах польського письменника Юліуша Словацького, який неодноразово приїздив сюди до родичів.
На початку 19 ст. Верхівку разом з кількома сусідніми селами одержали в спадщину небагаті представники аристократичного роду — подружжя Юзеф та Короліна Михальські.
У 1822–1827 pp. Верхівку в оренді тримав пан Янушевський, дядько видатного польського письменника Юліуша Словацького. Про деякі з відвідин залишилися згадки навіть самого поета: «В Кремінці я забавлявся два тижні, — пише він у щоденнику, — і з матір'ю ми поїхали у Верхівку до Михальських. Там було мені добре». Відомо, що Юліуш був закоханий у доньку пана Михальського Юлію. Її іменем пан назвав садибу Юлінки. Біля цієї колишньої садиби (нині середньої школи) знаходився великий став та розкішний сад. Тоді тут був чарівний райський куточок природи. В парку були липові та ялинові алеї, багато квітів.
У 60-х роках Верхівка була конфіскована у Михальських за участь Людовіка Михальського у антицарському повстанні 1863–1864 pp., за що він був засланий до Сибіру, де й загинув. А новим власником села став царський урядовець граф Бібиков. Остання із спадкоємців Любов Бібикова тут дожила аж до часів радянської влади. Цікавий факт: вірш М. Ю. Лермонтова «Мій бог» був присвячений Любові Бібіковій під час її перебування в Петербурзі.
Тяжкою була доля Верхівчан за часів Російської імперії — 60% найкращої землі, 4 ставки, до 500 га лісу, луги належали пану Бібикову.
В селі було 145 селянських господарств. Із них 105 господарств мали у своєму користуванні 850 га землі, 40 господарств були безземельними. Вони навіть не мали права іти на схід селян, тобто були зовсім безправними людьми. Розказують, що пан виміняв у сусіднього пана кріпаків Бондаря і Тарасовського в обмін на собаку.
На 1861 рік у селі проживало 580 чоловік. Було 4 корчми, гуральня, церква, холодна, у яку садили непокірних селян. Майже всі жителі села булинеграмотними.
Перша школа в селі появилась в 1890 році і знаходилась в найманій селянській хаті. А в 1894 році на кошти селян збудовано церковно приходську школу. Першим учителем був Ригульський. У ній навчалося 10 учнів. Це в основному були діти заможних селян. Основна ж маса дітей не вчилася, У 1914 році було збудовано приміщення земської школи на 2 класні кімнати. Навчалось в ній 30 дітей з усього села. Основна маса селян залишалася безграмотною. Пошти в селі не було. Газету в селі отримували тільки пан і піп. Населення жило в злиднях і темряві.
До 1894 року в селі про лікаря не було, лікували хворих знахарі. Звідси можна судити про те, якою була смертність населення. Народжувалось у сім'ї 8-9 дітей, залишалось в живих 3-4.
У 1894 р. був присланий в село фельдшер Посполітак, який обслуговував 7 сіл. Йому приходилось лікувати різні хвороби. Звичайно, при такому медичному обслуговуванні смертність серед населення була значною.
Під час революційних подій 1905 року селяни с. Верхівка приєдналися до масового революційного руху — оголосили страйк, відмовилися працювати в господарстві та на ланах пана Бібикова, поки той не підвищить плату за роботу. Організатором страйку була селянка Фросина Криворучко. Через три дні пан привів робочих з інших сіл, але повсталі не впустили їх в село. Пан змушений був підвищити селянам плату за роботу.
Житель села Петро Огороднік був учасником революційного повстання матросів під час русько — японської війни 1905 р, за що переслідувався царизмом. Після Жовтневої соціалістичної революції він брав активну участь у зміцненні Радянської влади і колективізації сільського господарства.
В 1917 році в селі була організована Радянська влада. Bci багатства: землі, ліси, води — стали власністю народу. Створили сільську Раду, яку очолив М. Ліщинський, а також комітет незаможних селян, першим головою якого був Козяр Григорій.
В 1922 року в селі виникла комсомольська організація першим комсомольцем був Посполітак Василь Максимович.
Партійна організація села Верхівки яка створилася в 1927 році, основну свою роботу спрямовувала на здійснення колективізації в селі першими комуністами були: Цьмух О.В, Гриник В. К., Качур М. К., Посполітак В. М., Юкало М. І. та інші.
У 1924 р. в селі створюється артіль «Згода», яку очолив Парчевський М. І. Члени правління: Качур М. К., Костюк Д. С., Огороднік П. Г.та інші
В артіль входило 24 бідняцько — батрацьких господарств. Було 93 га. землі, нараховувалось 16 волів, 6 коней.
Наприкінці 1925 р. артіль придбала трактор «Форзон» і молотарку. Артіль була показова в районі. В 1927 році створено колгосп «Пролетар», головою якого був М. Тихолаз.
В 1929 році два колгоспи «Згода» і «Пролетар» об'єднались в одну артіль ім. Сталіна. Головою її став М. Тихолаз. Село було повністю колективізовано. Середній урожай з гектара дорівнював 8 цнт. Після об'єднання колгосп мав 100 коней, 50 волів, 2 трактори «Форзон», молотарку та дрібний сільськогосподарський інвентар. У зв'язку з недостатньою механізацією колгосп збирав ще низькі врожаї. Партійна та комсомольська організації зробили велику роботу по зміцненню колгоспу, що дало можливість уже в 1933 р. зібрати високі врожаї зернових культур, цукрових буряків. Зросла технічна база, колгосп мав уже 6 тракторів. В середньому збирали по 15-18 цнт. з га.
У 1927 р. в селі відкрилась школа колгоспної молоді директором якої був Радецький. Спочатку школа була семирічна, а в 1938 році була перетворена в середню, перший випуск якої відбувся в 1941 р.
Під час другого голодомору у 1932–1933 роках, проведеного радянською владою, загинуло 9 осіб.
Та спокійне творче життя було перерване Великою Вітчизняною війною. В період окупації село зазнало великих втрат. Зруйновано колгоспне господарство, його технічна база. Пограбоване населення, багато молоді було вивезено на каторгу в Німеччину. Закрита школа, клуб, лікарня. Близько 20 помешкань євреїв зруйновано. Розстріляні передові люди села. Сотні жителів села Верхівка брали участь у визвольній боротьбі за свободу і незалежність. На честь односельчан, які загинули в 1941–1945 pp.в селі відкрито пам'ятник. Він красується в центрі села — солдат з гвинтівкою, вилитий з бронзи.
За мужність і відвагу на фронтах жителі села удостоєні високих урядових нагород. Село було звільнено від німецьких окупантів в 1944 році.
За проявлену мужність і героїзм у Великій Вітчизняній війні верхівчани нагороджені:
- Орденом Червоного Прапора — 3 чол.
- Орденом Вітчизняної війни — 1 чол.
- Орденом Червоної Зірки — 10 чол.
- Орденом Слави — 11 чол.
- Медаллю «За відвагу» — 47 чол.
- Медаллю «За бойові заслуги» — 13 чол.
- Медаллю «За перемогу над Німеччиною»- 81 чол.
- Медаллю «За взяття Берлніна» — 10 чол.
- Медаллю «За звільнення Варшави» — 2 чол.
- Медаллю «За взятя Кенігсберга» — 3 чол.
- Медаллю «За перемогу над Японією» — 4 чол.
- Медаллю «За оборону Сталінграда» — 1 чол.
- Медаллю «За звільнення Праги» — 8 чол.
- Медаллю «За оборону Кавказа» — 3 чол.
- Медаллю «За взяття Будапешта» — 3 чол.
- Медаллю «За оборону Москви» — 1 чол.
- Медаллю «Ювілейна» — 148 чол.

У післявоєнні роки село почало активно відновлюватись. Школа відновила свою роботу. А також з 1944 по 1955 роки у панському будинку був розміщений дитячий будинок для дітей, батьки яких загинули на фронті. Уроки проводились в приміщенні земської школи.
У 1958 році відбувся перший випуск Верхівської середньої школи.
Село гордиться тим, що в нашій школі навчалися: Медвецький Микола Васильович, Богатир Петро Устинович, Щербаков Олег Миколайович, які під час Німецько-радянської війни стали Героями Радянського Союзу.
У селі було організовано великий колгосп «Зоря комунізму», який пізніше став двічі мільйонером. За самовіддану працю трудівники села були нагороджені орденами і медалями.
Відновили свою роботу дільнича лікарня, аптека, ощадна каса, відділення зв'язку, дитячий садок, бібліотека, широка сітка торгових точок. Збудовано новий будинок культури. Через село проходить асфальтна дорога, яка з'єднує його з районним центром.
Невпізнанно змінилося обличчя Верхівки. На місці похилих будиночків виросли добротні світлі будинки. Всі вулиці в селі мають добротне покриття.
Після реорганізації колгоспу в 2001 році землі було розпайовано. Тепер (2013 р.) у селі землі орендують два фермерських господарства: СФГ «Смак» та СФГ «Джог».
Налагоджено і в селі культурний відпочинок. Працює будинок культури, бібліотека в якій є інтернет. На кошти спонсорів та прихожан відновлено церкву.
Завдяки старанням сільського голови Войтова Г. В. відновлено водогін і розпочато будівництво нової амбулаторії
Зі стін Верхівської школи вийшли такі яскраві особистості: Пантелеймонов А. І. — доцент, кандидат сільськогосподарських наук.
Кушта Г. П. — професор, кандидат фізико-математичних наук.
Стрільчук Г. П. — доцент, кандидат філологічних наук.
Пастушенко Л. Т. — письменник, член спілки письменників України.
Габрійчук М. М. — журналіст член спілки журналістів України. Романишин А. А. — поет, член спілки письменників Одещини.
Войтова-Ружицька А. В, — поетеса, член спілки письменників Вінниччини. Магдій Н. М. — відмінник народної освіти України.
Дамедюк С. М. — заслужена артистка України.
12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», увійшло до складу Копайгородської селищної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Барського району, село увійшло до складу Жмеринського району.

## М.Ю.Лермонтов і Верхівка
У великій літературній спадщині М. Ю. Лермонтова є вірші, які були знайдені у Верхівці… Коли Лермонтов після арешту приїхав із Петербурга в Москву, щоб звідтіля відправитись на Кавказ, московські родичі поета дали прощальний бал на його честь. На цьому балу була присутня Любов Бібікова (її будинок і досі пам'ятають старожили села). Вона доводилась далекою ріднею М. Ю. Лермонтову по бабусиній лінії. Любов Бібікова була закохана в поета. І на балу вона попросила його написати новий невідомий вірш «Мой бог» (заголовок було написано французькою мовою, а текст — російською), у кінці значилося: січень, 1837 р. і підпис поета.
Л. А. Бібікова з цим альбомом приїхала в с. Верхівка і ніколи більше звідти до самої смерті не виїжджала. Якось в 60-х роках минулого століття відомий радянський знавець лермонтовських творів І. Л. Андронников, виступаючи в Києві згадав про цей вірш. Через деякий час в Москву до Андронникова написав лист вчитель-пенсіонер з Верхівки П. А. Кушта, у якому повідомляв, що йому відомий цей твір. Вчений негайно виїхав до України, побував у Барі, у Верхівці, зустрічався з Куштою. Про свої пошуки лермонтовського рукопису вірша «Мой бог» вчений І. А. Андронников розповів в оповіданні «Зачарований вірш».
Якось після цих подій І. Л. Андронников, виступаючи в Києві, знову розповів історію про цей вірш Лермонтова. Після виступу до нього підійшов юнак і заявив: «А в альбомі моєї бабусі є цей вірш!». Вчений попросив привезти цей альбом, що й зробив Ігор — онук Н. С. Могилівської. Н. С. Могилівська була дружиною керуючого маєтком Л. А. Бібікової. Вона володіла кількома іноземними мовами і досить часто спілкувалася з Бібіковою. У неї ж і переписала того вірша.
На жаль, це не була рука Лермонтова. Оригінал вірша досі не знайдений, але відрадно вже й те, що завдяки зусиллям вченого доведено з різних джерел, що цей вірш належить перу М. Ю. Лермонтова.

## Юліуш Словацький у Верхівці
У Верхівці неодноразово бував Юліуш Словацький — великий польський поет і драматург.
У 1825 р. після відвідин Кременця мати взяла Юліуша Словацького в гості до своїх друзів Юзефа та Кароліни Михальських у с. Верхівку. Юліуш відразу подружився з Михальськими, які мали трьох дітей — Людвика, Зенона та Юлію. За околицею села є гай на честь Юлії. Колись там стояв літній будиночок для відпочинку. Його й до тепер називають Юлінками. Словацького зачарувала не тільки природа — тоді ж він пережив своє перше кохання: винуватцем душевного неспокою стала Юлія.
Наступного літа поет тут жив довше — близько двох місяців, про що залишив записи в особистому щоденнику: «У Кременці забавлявся два тижні, і з матір'ю поїхали ми до Верхівки, до Михальських. Там мені було добре. Знову Юленька очарувала мене.»
У 1834 році у листі з Женеви він розкриває, наскільки важливою для нього залишилася Верхівка: «Часом я мрію, що куплю у Михальських Юлінки та й буду там жити, немов Кохановський у Чарноліссі».
Поет писав матері після того, як побував у Верхівці: «Заздрю тобі, що ти перебуваєш тепер над блакитним озером під Юлінками; поклич там лебедів Юленьки, нехай припливуть, нехай здивованими очками запитають тебе про ту струнку смагляву дівчину». Саме тут, у цьому чарівному подільському селі, поет слухав спів «дідів співаючих отих віків сторінки престарі, живий мандруючий літопис» і вклав ці слова в уста однієї з дійових осіб його драми «Срібний сон Соломеї». Верхівка і Юлінки та їхні мешканці «добрі і приємні, яких мало на світі» лишили глибокий слід у житті поета і були відображені у його творах: геніальній поемі «Беньовський», драмах «Срібний сон Соломеї», «Ксьондз Марек», «Голштинський» тощо.

## Бібліотека
Одним із пріоритетних напрямків роботи бібліотеки с. Верхівки є краєзнавство — організовано краєзнавчий музей при бібліотеці. Проводяться тематичні виставки, історичні виставки, літературно-краєзнавча робота бібліотеки, виставки- вікторини, фото-виставки. Сучасною формою краєзнавчої роботи є створення бібліотечного блогу. Він має кілька сторінок: «Головна сторінка», «Історія села», «Верхівська ЗОШ», «Поетичне слово наших земляків» і «Життя громади». На «Головній сторінці» розміщено інформацію про всі події, які відбуваються у бібліотеці. Сторінку «Історія села» веде бібліотека і інколи допомагають активісти бібліотеки. Сторінку «Верхівська ЗОШ» ведуть учні (користувачі бібліотеки). До сторінки «Поетичне слово» наших земляків приєднався директор Верхівської школи і студенти, і інші земляки, які надають бібліотеці свої твори через Інтернет. На сторінці «Життя громади» є відомості про роботу і досягнення Верхівської сільської ради, про значні події села, про підприємства, які знаходяться на території села. На цій же сторінці відмічено людей, якими пишається село. На блозі можна побачити усі фото блогу, слайд-шоу верхівських краєвидів. Потрібну публікацію можна знайти в архіві блогу, або через мітки.

## Пам'ятки
У селі є пам'ятки:
- Комплекс садиби Михальських-Бібікових[7], XIX ст. У будинку розміщена нині сереня школа.;
  - Палац[8], початок XIX ст.;
  - Господарча споруда[9], XIX ст.;
- Парк[10], XIX ст.;
- Пам'ятник 199 воїнам-односельчанам, загиблим на фронтах Великої Вітчизняної війни[11], 1967. Пам'ятка розташована біля сільради;
- Довготривала вогнева споруда[12], 1931—1934. Пам'ятка розташована 3 км на північний захід від села;
- Довготривала вогнева споруда[13], 1931—1934. Пам'ятка розташована 2,5 км на північний захід;
- Довготривала вогнева споруда[14], 1931—1934. Пам'ятка розташована 2 км на північний захід;
- Довготривала вогнева споруда[15], 1931—1934. Пам'ятка розташована 0,5 км на північний захід;
- Довготривала вогнева споруда[16], 1931—1934. Пам'ятка розташована 1,5 км на північний схід.

### Пам'ятки природи
Гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення Джерело «Бровари»
Джерело «Бровари» облаштовано у 2007 році. Там збудовано капличку на честь святого Миколая. Вода має цілющі властивості. До джерела приїжджають багато людей, щоб набрати цілющої води. У зв'язку з цим було збудовано цех по розливу води, яка дістала назву «Верхівська перлина».

## Видатні уродженці
- Паламарчук Анатолій Семенович — білоруський ботанік, доктор біологічних наук.

title: Верхівка (Жмеринський район)

wikitext:
{{проблеми|переписати=вересень 2018|вікіфікувати=вересень 2018|без джерел=вересень 2018|стиль=вересень 2018}}
{{Село
| назва           = Верхівка
| область         = [[Вінницька область]]
| район           = [[Жмеринський район]]
| громада         = [[Копайгородська селищна громада]]
| рада            = [[Верхівська сільська рада (Барський район)|Верхівська сільська рада]]
| код КОАТУУ      = 0520280401
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1917
| населення       = 566
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 1,42
| ref-площа       =
| щільність       = 398,59
| поштовий індекс = 23044
| телефонний код  = 4341
| координати      = {{coord|48|54|2|N|27|38|57|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48|
| lat_min         = 54|
| lat_sec         = 2
| lon_deg         = 27|
| lon_min         = 38|
| lon_sec         = 57
| висота          = 254
| ref-висота      =
| водойма         = р. [[Лядова (притока Дністра)|Лядова]]
| адреса          = 23053, Вінницька обл.,Жмеринський р-н, с-ще Копайгород, вул. Центральна, буд. 28
| облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=31.03.2014&rf7571=1347 Верхівка]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      = 25
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Верхі́вка'''  ({{SKP|XIII|414|Wierzchówka|Wierzchówka (2)}})  — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Копайгородська селищна громада|Копайгородській селищній громаді]] [[Жмеринський район|Жмеринського району]] [[Вінницька область|Вінницької області]].

<!-- Основні дані Населення 748 Телефонний код +380 04341 -->== Історія села Верхівка ==

Село розташоване на пагорбах, між річками [[Лядова (притока Дністра)|Лядовою]] та Мощанкою. Із розповідей старожилів та книги учителя — пенсіонера Володіївецької восьмирічної школи Яновича «Барське староство» (Вінницький архів) дізнаємося, що село Верхівка засноване на початку 17 ст. У 1611 році це урочище було подароване Барським старостою Гольським панові Яну Верховському і затверджене за ним польським королем. Звідси і походить назва села — Верхівка. Незабаром селом заволодів староста Барський Конецпольський, а від нього в 1638 році село знову перейшло у володіння пана Верховського.
У 1651 році село Верхівка отримало статус містечка. Ним в цей час володів поміщик Бібиков. Верхівка знаходилася на шляху з Царгорода на Бар. Тут при дорозі стояла корчма, постоялий двір.

Старожилам села відомо, що будинок, у якому знаходилась до 1966 року сільська рада, клуб, сільмаг, будинок культури, пошта, бібліотека, збудований десь на початку 17 ст. I служив тоді постоялим двором. Підтвердженням цього є цеглина зі штампом 1623 р., видобута зі стіни будинку.
Ще однією архітектурною пам'яткою в селі Верхівці була давня церква збудована в 1874 році. Та не лише цими пам'ятками відоме село, краса його природи оспівана в творах польського письменника [[Юліуш Словацький|Юліуша Словацького]], який неодноразово приїздив сюди до родичів.
На початку 19 ст. Верхівку разом з кількома сусідніми селами одержали в спадщину небагаті представники аристократичного роду — подружжя Юзеф та Короліна Михальські.

У 1822–1827 pp. Верхівку в оренді тримав пан Янушевський, дядько видатного польського письменника [[Юліуш Словацький|Юліуша Словацького]]. Про деякі з відвідин залишилися згадки навіть самого поета: «В Кремінці я забавлявся два тижні, — пише він у щоденнику, — і з матір'ю ми поїхали у Верхівку до Михальських. Там було мені добре». Відомо, що Юліуш був закоханий у доньку пана Михальського Юлію. Її іменем пан назвав садибу Юлінки. Біля цієї колишньої садиби (нині середньої школи) знаходився великий став та розкішний сад. Тоді тут був чарівний райський куточок природи. В парку були липові та ялинові алеї, багато квітів.

У 60-х роках Верхівка була конфіскована у Михальських за участь Людовіка Михальського у антицарському повстанні 1863–1864 pp., за що він був засланий до Сибіру, де й загинув. А новим власником села став царський урядовець граф Бібиков. Остання із спадкоємців Любов Бібикова тут дожила аж до часів радянської влади. Цікавий факт: вірш М. Ю. Лермонтова «Мій бог» був присвячений Любові Бібіковій під час її перебування в Петербурзі.

Тяжкою була доля Верхівчан за часів [[Російська імперія|Російської імперії]] — 60% найкращої землі, 4 ставки, до 500 га лісу, луги належали пану Бібикову.

В селі було 145 селянських господарств. Із них 105 господарств мали у своєму користуванні 850 га землі, 40 господарств були безземельними. Вони навіть не мали права іти на схід селян, тобто були зовсім безправними людьми. Розказують, що пан виміняв у сусіднього пана кріпаків Бондаря і Тарасовського в обмін на собаку.
На 1861 рік у селі проживало 580 чоловік. Було 4 корчми, гуральня, церква, холодна, у яку садили непокірних селян. Майже всі жителі села булинеграмотними.
Перша школа в селі появилась в 1890 році і знаходилась в найманій селянській хаті. А в 1894 році на кошти селян збудовано церковно приходську школу. Першим учителем був Ригульський. У ній навчалося 10 учнів. Це в основному були діти заможних селян. Основна ж маса дітей не вчилася, У 1914 році було збудовано приміщення земської школи на 2 класні кімнати. Навчалось в ній 30 дітей з усього села. Основна маса селян залишалася безграмотною. Пошти в селі не було. Газету в селі отримували тільки пан і піп. Населення жило в злиднях і темряві.

До 1894 року в селі про лікаря не було, лікували хворих знахарі. Звідси можна судити про те, якою була смертність населення. Народжувалось у сім'ї 8-9 дітей, залишалось в живих 3-4.
У 1894 р. був присланий в село фельдшер Посполітак, який обслуговував 7 сіл. Йому приходилось лікувати різні хвороби. Звичайно, при такому медичному обслуговуванні смертність серед населення була значною.

Під час [[Революція 1905—1907|революційних подій]] 1905 року селяни с. Верхівка приєдналися до масового революційного руху — оголосили страйк, відмовилися працювати в господарстві та на ланах пана Бібикова, поки той не підвищить плату за роботу. Організатором страйку була селянка Фросина Криворучко. Через три дні пан привів робочих з інших сіл, але повсталі не впустили їх в село. Пан змушений був підвищити селянам плату за роботу.
Житель села Петро Огороднік був учасником революційного повстання матросів під час русько — японської війни 1905 р, за що переслідувався царизмом. Після [[Жовтневий переворот|Жовтневої соціалістичної революції]] він брав активну участь у зміцненні Радянської влади і колективізації сільського господарства.
В 1917 році в селі була організована Радянська влада. Bci багатства: землі, ліси, води — стали власністю народу. Створили сільську Раду, яку очолив М. Ліщинський, а також [[комітет незаможних селян]], першим головою якого був Козяр Григорій.
В 1922 року в селі виникла комсомольська організація першим комсомольцем був Посполітак Василь Максимович.
Партійна організація села Верхівки яка створилася в 1927 році, основну свою роботу спрямовувала на здійснення колективізації в селі першими комуністами були: Цьмух О.В, Гриник В. К., Качур М. К., Посполітак В. М., Юкало М. І. та інші.
У 1924 р. в селі створюється артіль «Згода», яку очолив Парчевський М. І. Члени правління: Качур М. К., Костюк Д. С., Огороднік П. Г.та інші
В артіль входило 24 бідняцько — батрацьких господарств. Було 93 га. землі, нараховувалось 16 волів, 6 коней.
Наприкінці 1925 р. артіль придбала трактор «Форзон» і молотарку. Артіль була показова в районі. В 1927 році створено колгосп «Пролетар», головою якого був М. Тихолаз.
В 1929 році два колгоспи «Згода» і «Пролетар» об'єднались в одну артіль ім. Сталіна. Головою її став М. Тихолаз. Село було повністю колективізовано. Середній урожай з гектара дорівнював 8 цнт. Після об'єднання колгосп мав 100 коней, 50 волів, 2 трактори «Форзон», молотарку та дрібний сільськогосподарський інвентар. У зв'язку з недостатньою механізацією колгосп збирав ще низькі врожаї. Партійна та комсомольська організації зробили велику роботу по зміцненню колгоспу, що дало можливість уже в 1933 р. зібрати високі врожаї зернових культур, цукрових буряків. Зросла технічна база, колгосп мав уже 6 тракторів. В середньому збирали по 15-18 цнт. з га.
У 1927 р. в селі відкрилась школа колгоспної молоді директором якої був Радецький. Спочатку школа була семирічна, а в 1938 році була перетворена в середню, перший випуск якої відбувся в 1941 р.

Під час другого [[голодомор в Україні (1932—1933)|голодомору]] у [[1932]]–[[1933]] роках, проведеного радянською владою, загинуло 9 осіб<ref>Голод 1921–1923 і українська преса в Канаді. — К.: Видавництво імені Олени Теліги, — 2008 — 1000 с. 978-966-355-024-4</ref>.

Та спокійне творче життя було перерване Великою Вітчизняною війною. В період окупації село зазнало великих втрат. Зруйновано колгоспне господарство, його технічна база. Пограбоване населення, багато молоді було вивезено на каторгу в Німеччину. Закрита школа, клуб, лікарня. Близько 20 помешкань євреїв зруйновано. Розстріляні передові люди села. Сотні жителів села Верхівка брали участь у визвольній боротьбі за свободу і незалежність. На честь односельчан, які загинули в 1941–1945 pp.в селі відкрито пам'ятник. Він красується в центрі села — солдат з гвинтівкою, вилитий з бронзи.
За мужність і відвагу на фронтах жителі села удостоєні високих урядових нагород. Село було звільнено від німецьких окупантів в 1944 році.

За проявлену мужність і героїзм у Великій Вітчизняній війні верхівчани нагороджені:
*[[Орден Червоного Прапора|Орденом Червоного Прапора]] — 3 чол.
*[[Орден Вітчизняної війни|Орденом Вітчизняної війни]] — 1 чол.
*[[Орден Червоної Зірки|Орденом Червоної Зірки]] — 10 чол.
*[[Орден Слави|Орденом Слави]] — 11 чол.
*[[Медаль «За відвагу»|Медаллю «За відвагу»]] — 47 чол.
*[[Медаллю «За боевые заслуги»|Медаллю «За бойові заслуги» ]]— 13 чол.
* Медаллю «За перемогу над Німеччиною»- 81 чол.
* [[Медаль «За взяття Берліна»|Медаллю «За взяття Берлніна»]] — 10 чол.
* Медаллю «За звільнення Варшави» — 2 чол.
* Медаллю «За взятя Кенігсберга» — 3 чол.
* Медаллю «За перемогу над Японією» — 4 чол.
* Медаллю «За оборону Сталінграда» — 1 чол.
* Медаллю «За звільнення Праги» — 8 чол.
* Медаллю «За оборону Кавказа» — 3 чол.
* Медаллю «За взяття Будапешта» — 3 чол.
* Медаллю «За оборону Москви» — 1 чол.
* Медаллю «Ювілейна» — 148 чол.

У післявоєнні роки село почало активно відновлюватись. Школа відновила свою роботу. А також з 1944 по 1955 роки у панському будинку був розміщений дитячий будинок для дітей, батьки яких загинули на фронті. Уроки проводились в приміщенні земської школи.
У 1958 році відбувся перший випуск Верхівської середньої школи.
Село гордиться тим, що в нашій школі навчалися: Медвецький Микола Васильович, Богатир Петро Устинович, Щербаков Олег Миколайович, які під час Німецько-радянської війни стали Героями Радянського Союзу.

У селі було організовано великий колгосп «Зоря комунізму», який пізніше став двічі мільйонером. За самовіддану працю трудівники села були нагороджені орденами і медалями.
Відновили свою роботу дільнича лікарня, аптека, ощадна каса, відділення зв'язку, дитячий садок, бібліотека, широка сітка торгових точок. Збудовано новий будинок культури. Через село проходить асфальтна дорога, яка з'єднує його з районним центром.
Невпізнанно змінилося обличчя Верхівки. На місці похилих будиночків виросли добротні світлі будинки. Всі вулиці в селі мають добротне покриття.
Після реорганізації колгоспу в 2001 році землі було розпайовано. Тепер (2013 р.) у селі землі орендують два фермерських господарства: СФГ «Смак» та СФГ «Джог».

Налагоджено і в селі культурний відпочинок. Працює будинок культури, бібліотека в якій є інтернет. На кошти спонсорів та прихожан відновлено церкву.
Завдяки старанням сільського голови Войтова Г. В. відновлено водогін і розпочато будівництво нової амбулаторії

Зі стін Верхівської школи вийшли такі яскраві особистості: Пантелеймонов А. І. — доцент, кандидат сільськогосподарських наук.
Кушта Г. П. — професор, кандидат фізико-математичних наук.
Стрільчук Г. П. — доцент, кандидат філологічних наук.
Пастушенко Л. Т. — письменник, член спілки письменників України.
Габрійчук М. М. — журналіст член спілки журналістів України. Романишин А. А. — поет, член спілки письменників Одещини.
Войтова-Ружицька А. В, — поетеса, член спілки письменників Вінниччини. Магдій Н. М. — відмінник народної освіти України.
Дамедюк С. М. — заслужена артистка України.

12 червня [[2020]] року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», увійшло до складу Копайгородської селищної громади.<ref>{{Cite web|url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-vinnickoyi-oblasti-707-120620|title=Кабінет Міністрів України - Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області|last=|website=www.kmu.gov.ua|language=ua|accessdate=2021-10-31|archive-date=4 березня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210304163245/https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-viznachennya-administrativnih-centriv-ta-zatverdzhennya-teritorij-teritorialnih-gromad-vinnickoyi-oblasti-707-120620}}</ref>

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації [[Барський район|Барського району]], село увійшло до складу Жмеринського району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== М. Ю. Лермонтов і Верхівка ==

У великій літературній спадщині [[Лермонтов Михайло Юрійович|М. Ю. Лермонтова]] є вірші, які були знайдені у Верхівці… Коли Лермонтов після арешту приїхав із Петербурга в Москву, щоб звідтіля відправитись на Кавказ, московські родичі поета дали прощальний бал на його честь. На цьому балу була присутня Любов Бібікова (її будинок і досі пам'ятають старожили села). Вона доводилась далекою ріднею М. Ю. Лермонтову по бабусиній лінії. Любов Бібікова була закохана в поета. І на балу вона попросила його написати новий невідомий вірш «Мой бог» (заголовок було написано французькою мовою, а текст — російською), у кінці значилося: січень, 1837 р. і підпис поета.

Л. А. Бібікова з цим альбомом приїхала в с. Верхівка і ніколи більше звідти до самої смерті не виїжджала. Якось в 60-х роках минулого століття відомий радянський знавець лермонтовських творів І. Л. Андронников, виступаючи в Києві згадав про цей вірш. Через деякий час в Москву до Андронникова написав лист вчитель-пенсіонер з Верхівки П. А. Кушта, у якому повідомляв, що йому відомий цей твір. Вчений негайно виїхав до України, побував у Барі, у Верхівці, зустрічався з Куштою. Про свої пошуки лермонтовського рукопису вірша «Мой бог» вчений І. А. Андронников розповів в оповіданні «Зачарований вірш».

Якось після цих подій І. Л. Андронников, виступаючи в Києві, знову розповів історію про цей вірш Лермонтова. Після виступу до нього підійшов юнак і заявив: «А в альбомі моєї бабусі є цей вірш!». Вчений попросив привезти цей альбом, що й зробив Ігор — онук Н. С. Могилівської. Н. С. Могилівська була дружиною керуючого маєтком Л. А. Бібікової. Вона володіла кількома іноземними мовами і досить часто спілкувалася з Бібіковою. У неї ж і переписала того вірша.
На жаль, це не була рука Лермонтова. Оригінал вірша досі не знайдений, але відрадно вже й те, що завдяки зусиллям вченого доведено з різних джерел, що цей вірш належить перу М. Ю. Лермонтова.

== Юліуш Словацький у Верхівці ==

У Верхівці неодноразово бував [[Юліуш Словацький]] — великий польський поет і драматург.
У 1825 р. після відвідин Кременця мати взяла Юліуша Словацького в гості до своїх друзів Юзефа та Кароліни Михальських у с. Верхівку. Юліуш відразу подружився з Михальськими, які мали трьох дітей — Людвика, Зенона та Юлію. За околицею села є гай на честь Юлії. Колись там стояв літній будиночок для відпочинку. Його й до тепер називають Юлінками. Словацького зачарувала не тільки природа — тоді ж він пережив своє перше кохання: винуватцем душевного неспокою стала Юлія.

Наступного літа поет тут жив довше — близько двох місяців, про що залишив записи в особистому щоденнику: «У Кременці забавлявся два тижні, і з матір'ю поїхали ми до Верхівки, до Михальських. Там мені було добре. Знову Юленька очарувала мене.»
У 1834 році у листі з Женеви він розкриває, наскільки важливою для нього залишилася Верхівка: «Часом я мрію, що куплю у Михальських Юлінки та й буду там жити, немов Кохановський у Чарноліссі».

Поет писав матері після того, як побував у Верхівці: «Заздрю тобі, що ти перебуваєш тепер над блакитним озером під Юлінками; поклич там лебедів Юленьки, нехай припливуть, нехай здивованими очками запитають тебе про ту струнку смагляву дівчину». Саме тут, у цьому чарівному подільському селі, поет слухав спів «дідів співаючих отих віків сторінки престарі, живий мандруючий літопис» і вклав ці слова в уста однієї з дійових осіб його драми «Срібний сон Соломеї». Верхівка і Юлінки та їхні мешканці «добрі і приємні, яких мало на світі» лишили глибокий слід у житті поета і були відображені у його творах: геніальній поемі «Беньовський», драмах «Срібний сон Соломеї», «Ксьондз Марек», «Голштинський» тощо.<ref>[https://www.umoloda.kiev.ua/number/934/164/33996/  ПП «Україна Молода», Срібний сон Словацького, Віктор Мельник, 13.06.2007 р.]</ref>

== Бібліотека ==

Одним із пріоритетних напрямків роботи бібліотеки с. Верхівки є краєзнавство — організовано краєзнавчий музей при бібліотеці. Проводяться тематичні виставки, історичні виставки, літературно-краєзнавча робота бібліотеки, виставки- вікторини, фото-виставки. Сучасною формою краєзнавчої роботи є створення бібліотечного блогу<ref>[http://pilipi1.blogspot.com/p/blog-page_13.html Верхівська сільська бібліотека]</ref>. Він має кілька сторінок: «Головна сторінка», «Історія села», «Верхівська ЗОШ», «Поетичне слово наших земляків» і «Життя громади». На «Головній сторінці» розміщено інформацію про всі події, які відбуваються у бібліотеці. Сторінку «Історія села» веде бібліотека і інколи допомагають активісти бібліотеки. Сторінку «Верхівська ЗОШ» ведуть учні (користувачі бібліотеки). До сторінки «Поетичне слово» наших земляків приєднався директор Верхівської школи і студенти, і інші земляки, які надають бібліотеці свої твори через Інтернет. На сторінці «Життя громади» є відомості про роботу і досягнення Верхівської сільської ради, про значні події села, про підприємства, які знаходяться на території села. На цій же сторінці відмічено людей, якими пишається село. На блозі можна побачити усі фото блогу, слайд-шоу верхівських краєвидів. Потрібну публікацію можна знайти в архіві блогу, або через мітки.

== Пам'ятки ==

У селі є пам'ятки:

* Комплекс [[Садиба Михальських-Бібікових|садиби Михальських-Бібікових]]<ref>Має охоронний номер 233-М/0  та ID: 05-202-9003</ref>, XIX ст. У будинку розміщена нині сереня школа.;
** Палац<ref>Має охоронний номер 233-М/1  та ID: 05-202-0119</ref>, початок XIX ст.;
** Господарча споруда<ref>Має охоронний номер 233-М/2  та ID: 05-202-0120</ref>, XIX ст.;
* Парк<ref>Має охоронний номер 233-М/3  та ID: 05-202-0121</ref>, XIX ст.;
* Пам'ятник 199 воїнам-односельчанам, загиблим на фронтах Великої Вітчизняної війни<ref>Має охоронний номер 48 та ID: 05-202-0016</ref>, 1967. Пам'ятка розташована біля сільради;
* Довготривала вогнева споруда<ref>Має охоронний номер 3 та ID: 05-202-0017</ref>, 1931—1934. Пам'ятка розташована 3 км на північний захід від села;
* Довготривала вогнева споруда<ref>Має охоронний номер 4 та ID: 05-202-0018</ref>, 1931—1934. Пам'ятка розташована 2,5 км на північний захід;
* Довготривала вогнева споруда<ref>Має охоронний номер 5 та ID: 05-202-0019</ref>, 1931—1934. Пам'ятка розташована 2 км на північний захід;
* Довготривала вогнева споруда<ref>Має охоронний номер 6 та ID: 05-202-0020</ref>, 1931—1934. Пам'ятка розташована 0,5 км на північний захід;
* Довготривала вогнева споруда<ref>Має охоронний номер 7 та ID: 05-202-0021</ref>, 1931—1934. Пам'ятка розташована 1,5 км на північний схід.

<gallery mode="packed" heights="160" caption="">File:Тут жив польський поет Юліуш Словацький.jpg
File:Верхівка Барський район Меморіальна дошка Юліушу Словацькому.jpg</gallery>

=== Пам'ятки природи ===
[[File:Верхівка Барський район Капличка біля джерела Бровар.jpg|міні|праворуч|200пкс]]
Гідрологічна пам'ятка природи місцевого значення [[Джерело «Бровари»]]

[[Джерело «Бровари»]] облаштовано у 2007 році. Там збудовано капличку на честь святого Миколая. Вода має цілющі властивості. До джерела приїжджають багато людей, щоб набрати цілющої води. У зв'язку з цим було збудовано цех по розливу води, яка дістала назву «Верхівська перлина».

== Видатні уродженці ==
* [[Паламарчук Анатолій Семенович]] — білоруський ботанік, доктор біологічних наук.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Верхі́вка // [[Історія міст і сіл Української РСР]] : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974 — том Вінницька область / А.Ф. Олійник (голова редколегії тому), 1972 : 788с. — С.134

== Посилання ==
* [http://www.gismeteo.ua/ua/weather-verkhivka-75078/ Погода у Верхівці]

{{Бібліоінформація}}

{{Копайгородська селищна громада}}

[[Категорія:Села Вінницької області]]
[[Категорія:Засновані у Вінницькій області 1917]]

title: село Верхівка

Країна: Україна

Область: Вінницька область

Район: Жмеринський район

Тер. громада: Копайгородська селищна громада

Облікова картка: Верхівка

title: Основні дані

Густота населення: 398,59 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Лядова

Відстань до · районного центру: 25 км

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Верхівка

title: Мапа

Мапа: Верхівка у Вікісховищі


text:
# Наумова Дар'я Сергіївна
Дарія Сергіївна Наумова (біл. Дар'я Сяргееўна Навумава, нар. 26 серпня 1995, Кличевський район, Білорусь) — білоруська важкоатлетка, срібна призерка Олімпійських ігор 2016 року.

## Результати
| Рік              | Місце                    | Вага             | Ривок            | Ривок            | Ривок            | Ривок            | Поштовх          | Поштовх          | Поштовх          | Поштовх          | Загалом          | Місце            |
| Рік              | Місце                    | Вага             | 1                | 2                | 3                | Місце            | 1                | 2                | 3                | Місце            | Загалом          | Місце            |
| Олімпійські ігри | Олімпійські ігри         | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри | Олімпійські ігри |
| ---------------- | ------------------------ | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| 2016             | Ріо-де-Жанейро, Бразилія | до 75 кг         | 107              | 112              | 116              | 3                | 136              | 139              | 142              | 2                | 258              | 2                |
| Чемпіонат світу  |                          |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |
| 2015             | Х'юстон, США             | до 75 кг         | 105              | 110              | 115              | 5                | 135              | 140              | 142              | 5                | 257              | 5                |
| Чемпіонат Європи |                          |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |
| 2015             | Тбілісі, Грузія          | до 75 кг         | 100              | 105              | 108              | 4                | 134              | 140              | 140              | 4                | 241              | 4                |

title: Наумова Дар'я Сергіївна

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Дарія Наумова
| повне_ім'я = Наумова Дарія Сергіївна ({{lang-be|Дар'я Сяргееўна Навумава}})
| зображення = Rio silver medallists 2016 stamp of Belarus.jpg
| розмір_зображення =
| підпис = Дар'я Наумова (внизу справа) серед інших білоруських срібних олімпійських медалістів Ріо-2016
| прізвисько =
| національність = [[білоруси|білоруска]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 26.08.1995
| місце_народження = [[Кличевський район]], [[Білорусь]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 165 см
| вага = 75 кг
| вебсторінка  =
| країна = {{BLR}}
| вид_спорту = [[важка атлетика]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі =
{{MedalOlympic}}
{{MedalSilver|[[Літні Олімпійські ігри 2016|Ріо 2016]]| [[Важка атлетика на літніх Олімпійських іграх 2016 — до 75 кг (жінки)|до 75 кг]]}}
| show-medals = yes
}}
'''Дарія Сергіївна Наумова''' ({{lang-be|Дар'я Сяргееўна Навумава}}, {{н|ж}} [[26 серпня]] [[1995]], [[Кличевський район]], [[Білорусь]]) — [[Білорусь|білоруська]] [[важка атлетика|важкоатлетка]], срібна призерка [[Літні Олімпійські ігри 2016|Олімпійських ігор 2016]] року.

== Результати ==
{|class = "wikitable" style="text-align:center;"
! rowspan=2 width=40|Рік
! rowspan=2 width=250|Місце
! rowspan=2 width=60|Вага
!colspan=4| Ривок
!colspan=4| Поштовх
!rowspan=2 width=40| Загалом
!rowspan=2 width=40| Місце
|-
! width=40|1!! width=40|2!! width=40|3!! width=40|Місце!! width=40|1!! width=40|2!! width=40|3!! width=40|Місце
|-
! colspan=13|[[Літні Олімпійські ігри|Олімпійські ігри]]
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2016|2016]] || align=left|{{flagicon|BRA}} [[Ріо-де-Жанейро]], [[Бразилія]]|| [[Важка атлетика на літніх Олімпійських іграх 2016 — до 75 кг (жінки)|до 75 кг]] || 107 || 112 || '''116''' || {{бронза3}} ||136 || 139 || '''142''' || {{срібло2}} || '''258 ||'''{{срібло2}}
|-
! colspan=13|[[Чемпіонат світу з важкої атлетики|Чемпіонат світу]]
|-
|[[Чемпіонат світу з важкої атлетики 2015|2015]] || align=left|{{flagicon|USA}} [[Х'юстон]], [[США]]|| до 75 кг || 105 || 110 || '''115 || 5 || 135 || 140 || '''142 || 5 || '''257 ||5
|-
! colspan=13|[[Чемпіонат світу з важкої атлетики|Чемпіонат Європи]]
|-
|[[Чемпіонат Європи з важкої атлетики 2015|2015]] || align=left|{{flagicon|GEO}} [[Тбілісі]], [[Грузія]]|| до 75 кг || 100 || 105 || '''108 || 4 || '''134 || <s>140 || <s>140 || 4 || '''241 ||4
|-
|}

== Посилання ==
* [http://www.iwf.net/results/athletes/?athlete=naumava-darya-1995-08-26&id=8784 Профіль] на сайті IWF

{{olympic-medalist-stub}}
{{Weightlifting-bio-stub}}
{{Belarus-sport-bio-stub}}

[[Категорія:Білоруські важкоатлетки]]
[[Категорія:Білоруські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 2016]]
[[Категорія:Важкоатлети на літніх Олімпійських іграх 2016]]
[[Категорія:Уродженці Бобруйська]]
[[Категорія:Олімпійські медалісти з важкої атлетики]]
[[Категорія:Призери чемпіонатів світу з важкої атлетики]]
[[Категорія:Призери чемпіонатів Європи з важкої атлетики]]
[[Категорія:Білоруські срібні призери Універсіад]]

title: Загальна інформація

Національність: білоруска

Громадянство: Білорусь

Місце проживання: Бобруйськ

Народження: 26 серпня 1995 (29 років) · Кличевський район, Білорусь

Вага: 75 кг

Alma mater: Могилівський державний університет імені Аркадія Кулешова

title: Спорт

Країна: Білорусь

Вид спорту: важка атлетика

title: Олімпійські ігри

Срібло: Ріо 2016 · до 75 кг