text:
# Найближчий спільний предок шимпанзе і людини
Найближчий спільний предок між шимпанзе та людиною — це гіпотетичний вид, що був останнім спільним предком існуючих нині родів у трибі Hominini — Pan (шимпанзе та бонобо) і Homo (людина). Через складність процесу гібридного видоутворення наразі неможливо дати точну оцінку віку цієї предкової популяції. Тоді як «початкове розходження» між популяціями людей і шимпанзе могло відбутися ще 13 мільйонів років тому (міоцен), гібридизація між ними могла відбуватись аж до 4 мільйонів р.т. (пліоцен).
У генетичних дослідженнях людей поняття найближчого спільного предка з шимпанзе корисне як опорна точка для розрахунку показників однонуклеотидного поліморфізму (SNP) у людських популяціях, де шимпанзе використовуються як стороння група, тобто як існуючий вид, генетично найбільш подібний до Homo sapiens.

## Таксономія
| (Органгутани) |
|               |

| (Горили) |
|          |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Горили) |
|          |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Органгутани) |
|               |

| (Горили) |
|          |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Горили) |
|          |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Органгутани) |
|               |

| (Горили) |
|          |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Горили) |
|          |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Органгутани) |
|               |

| (Горили) |
|          |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Горили) |
|          |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

| (Шимпанзе) |
|            |

| Hominina (Люди) |
|                 |

Трибу таксонів Hominini спершу запропоновали, щоб відокремити людей (рід Homo) від включених тоді у цю трибу шимпанзе (Pan) і горил (рід Gorilla) на основі ідеї, що найменш подібний вид слід відокремити від двох інших. Однак пізніші дані показали, що Pan і Homo генетично ближчі, ніж Pan і Gorilla; таким чином, Pan опинилися у трибі Hominini разом з Homo. А Gorilla тепер стала відокремленим родом і була віднесена до нового таксону, триби Gorillini.
Манн і Вайс (1996) запропонували, щоб триба Hominini охоплювала Pan і Homo, однак виділити їх представників у окремі підтриби. Вони віднесли всі види роду Homo та австралопітеків до підтриби Hominina, а Pan — до підтриби Panina. Вуд (2010) сформулював відмінний від попередників погляд на цю таксономію. Клада шимпанзе запропонована Вудом і Річмондом, відноситься до триби Panini, яка належить до родини Hominidae, що складається з трифуркації підродин.
Річард Ренгем (2001) вважав, що спільний предок був дуже схожий на звичайного шимпанзе (Pan troglodytes) – настільки, що його слід класифікувати як члена роду Pan і дати йому таксономічну назву Pan prior.
Усі пов’язані з людиною роди триби Hominini, що виникли після розходження з Pan, є членами підтриби Hominina, включно з родами Homo та Australopithecus. Ця група представляє людську кладу, її члени називаються «гомініни».

## Палеонтологічні свідчення
Жодна скам'янілість ще не була остаточно ідентифікована як останній спільний предок людей і шимпанзе. Можливим кандидатом є Graecopithecus. Цікаво, що таке трактування може означати, що наше розходження сталося в Південно-Східній Європі замість Африки, де відбувалася подальша еволюція і Homo, і Pan.
Sahelanthropus tchadensis — це вимерла людиноподібна істота з морфологією, яка очікувалася від останнього спільного предка (втім, думка вчених щодо набору його морфологічних ознак не є одностайною). Сахелантроп жив приблизно 7 мільйонів років тому — близько до вірогідного часу розходження шимпанзе з людиною. Але незрозуміло, чи слід класифікувати його як члена племені Hominini, тобто як гомініна, предка Homo і Pan, і потенційного кандидата на роль останнього спільного предка, чи просто як чергову міоценову мавпу, що мала конвергентну анатомічну подібність із багатьма пізнішими гомінідами.
Ardipithecus, швидше за все, з’явився після розходження еволюційних ліній людини і шимпанзе, близько 5,5 мільйонів років тому, у той час, коли гібридизація, можливо, ще тривала. Він має кілька спільних характеристик із шимпанзе, але (через неповноту скам’янілих решток і близькість до еволюційного розходження) його точне місце в літописі скам’янілостей не зрозуміле. Швидше за все, він походить від лінії шимпанзе і, отже, не є предком людини. Однак Сарм'єнто (2010), зазначивши, що Ardipithecus не має жодних властивостей, притаманних саме Homo, а також через деякі його особливості (зап'ястя та базикраній), припустив, що ардіпітек може бути нащадком мавпи, предкової форми і людей, і інших африканських приматів, тобто виниклої навіть до розходження людини, шимпанзе і горили.
Найдавніші скам'янілості, які явно належать предкам людини, але не шимпанзе, з'явилися приблизно 4,5-4 мільйони років тому, це австралопітек анамський.
Було знайдено кілька викопних зразків, які належать «лінії шимпанзе»; перший викопний шимпанзе сучасного вигляду датований між 545 і 284 тисячами років (радіометрія), він виявлений у Східно-Африканській рифтовій долині, на території Кенії (McBrearty, 2005). Orrorin, і Sahelanthropus існували приблизно в період дивергенції, і тому або один, або обидва можуть бути предками обох родів Homo і Pan.
Через дефіцит скам'янілостей-кандидатів на роль останнього спільного предка, Муньє (2016) запропонував створення «віртуальної скам'янілості» шляхом застосування цифрових морфометричних і статистичних алгоритмів до скам'янілостей з усієї еволюційної історії як Homo, так і Pan, на основі досвіду використання цієї техніки для візуалізації черепа останнього спільного предка неандертальця та Homo sapiens.

## Приблизні часові рамки
Оцінку часу життя останнього спільного предка шимпанзе і людей від 10 до 13 мільйонів років було запропоновано в 1998 році. Через десять років діапазон від 7 до 10 мільйонів років тому запропонували Вайт та ін.(2009):
Нема апріорних причин рахувати розходження людей і шимпанзе надто недавнім, а більшість викопних свідчень цілком суголосні з ранішою оцінкою цього розходження [7—10 млн.р...Оригінальний текст (англ.)
In effect, there is now no a priori reason to presume that human-chimpanzee split times are especially recent, and the fossil evidence is now fully compatible with older chimpanzee–human divergence dates [7 to 10 Ma...— White et al. (2009),
Деякі дослідники намагалися дати оцінку часу існування останнього спільного предка людей і шимпанзе, використовуючи біополімерні структури, які дещо відрізняються у близькоспоріднених тварин. Серед цих дослідників Аллан Вілсон і Вінсент Сарич були піонерами в розробці молекулярного годинника для людини. Працюючи над білковими послідовностями, вони зрештою (1971) визначили, що людиноподібні мавпи були ближчими до людей, ніж деякі палеонтологи вважали на основі морфології скам’янілостей. Пізніше Вінсент Сарич дійшов висновку, що цей останній спільний предок жив щонайбільше 8 років мільйонів років, з найімовірнішим діапазоном між 4 і 6 мільйонами років тому.
2016 року дослідники проаналізували переходи в CpG-сайтах послідовностей генома, які демонструють більш схожу на генетичний годинник поведінку, ніж інші заміни, та дійшли оцінки часу розходження ліній людини та шимпанзе в 12,1 мільйонів років.

## Гібридне видоутворення
Джерелом плутанини у визначенні точного віку поділу Pan і Homo є також і свідчення більш складного процесу видоутворення, ніж чистий поділ між двома лініями. Схоже, що різні хромосоми розділилися в різний час, можливо, протягом 4 мільйонів років, що вказує на тривалий і затягнутий процес видоутворення з великомасштабними подіями гібридизації між двома лініями, що мали місце аж до часів 6,3–5,4 мільйонів років тому (згідно з Паттерсоном та ін. 2006).
Згідно з цією реконструкцією Pan і Homo розходяться протягом останніх 9 мільйонів років. Ардипітек, ймовірно, відгалужується від лінії шимпанзе в середньому міоцені (мессинський ярус). Після первинних розходжень були періоди гібридизації між групами популяцій і процес почергової дивергенції та гібридизації, який тривав кілька мільйонів років. Зрештою, в пізньому міоцені або ранньому пліоцені найдавніші представники людської клади завершили відділення від роду Pan. Часові рамки цих подій – від 13 мільйонів до 4 мільйонів років тому. Вейклі відкидає останню дату і не погоджується з аргументами на користь подій гібридизації.
Припущення про пізню гібридизацію ґрунтувалося, зокрема, на подібності Х-хромосоми у людей і шимпанзе, що свідчить про розбіжність приблизно в 4 мільйонів років тому. Вейклі (2008) відкидає цей висновок і пропонує альтернативні пояснення, включаючи тиск селекції на Х-хромосому в популяціях, що є предками останнього спільного предка.
Складне видоутворення та неповне сортування за походженням, ймовірно, теж мали місце в розходженні з родоводом горили, що вказує на те, що «безладне» видоутворення є правилом, а не винятком у великих приматів. Такий сценарій пояснює, чому оцінки віку розходження між Homo і Pan змінюються в залежності від обраного методу, і чому дослідникам важко дійти згоди в цьому питанні.

## Дивись також
- Людиноподібні
- Антропогенез
- Список скам'янілостей, пов'язаних із еволюцією людини

## Зовнішні посилання
- Хронологія людини (інтерактивна) – Смітсонівський інститут, Національний музей природної історії (серпень 2016 р.).
- Рух і поза від звичайного гоміноїдного предка до повністю сучасних гомінінів, з особливим посиланням на останнього спільного панін-/гомінінового предка - RH Crompton EE Vereecke і SKS Thorpe, Journal of Anatomy, квітень 2008 р.

wikitext:
'''Найближчий спільний предок між шимпанзе та людиною''' — це гіпотетичний вид, що був [[Найближчий спільний предок|останнім спільним предком]] існуючих нині родів у трибі [[Гомініні|Hominini]] — ''[[Шимпанзе|Pan]]'' ([[Шимпанзе звичайний|шимпанзе]] та [[Шимпанзе карликовий|бонобо]]) і ''[[Людина (рід)|Homo]]'' ([[Людина розумна|людина]]). Через складність процесу гібридного видоутворення наразі неможливо дати точну оцінку віку цієї предкової популяції. Тоді як «початкове розходження» між популяціями людей і шимпанзе могло відбутися ще 13 мільйонів років тому ([[міоцен]]), гібридизація між ними могла відбуватись аж до 4 мільйонів р.т. ([[пліоцен]]).

У генетичних дослідженнях людей поняття найближчого спільного предка з шимпанзе корисне як опорна точка для розрахунку показників [[Однонуклеотидний поліморфізм|однонуклеотидного поліморфізму]] (SNP) у людських популяціях, де шимпанзе використовуються як стороння група, тобто як існуючий вид, генетично найбільш подібний до ''[[Людина розумна|Homo sapiens]]''.

== Таксономія ==
{{main|Hominini}}{{clade|{{clade|label1=[[Hylobatidae]] (Гібони)|1={{clade
         |label1=
}}
       |label2=[[Hominidae]] (Людиноподібні)
       |2={{clade|label1=[[Ponginae]] |1={{clade
         |label1= (Органгутани)           |1={{clade
           }} }}
         |label2=[[Homininae]]
          |2={{clade|label1=[[Gorillini]]  |1={{clade
             |label1=(Горили)
             |1={{clade
             }} }}
             |label2=[[Hominini]]
             |2={{clade | thickness=3
                |label1=[[Panina]]
                |1={{clade|label1=(Шимпанзе)|1={{clade
                }} }}
                |2={{clade|label1=[[Hominina]] (Люди)|1={{clade
                }} }}
             }}
         }}
      }}
   }}|style1=font-size:100%; line-height:100%|label1=[[Hominoidea]]}}
[[Триба|Трибу]] таксонів ''[[Гомініні|Hominini]]'' спершу запропоновали, щоб відокремити людей (рід ''[[Людина (рід)|Homo]]'') від включених тоді у цю трибу шимпанзе (''[[Шимпанзе|Pan]]'') і горил (рід ''[[Горила|Gorilla]]'') на основі ідеї, що найменш подібний вид слід відокремити від двох інших. Однак пізніші дані показали, що ''Pan'' і ''Homo'' генетично ближчі, ніж ''Pan'' і ''Gorilla''; таким чином, ''Pan'' опинилися у трибі ''Hominini'' разом з ''Homo''. А ''Gorilla'' тепер стала відокремленим родом і була віднесена до нового таксону, триби ''[[Gorillini]]''.

Манн і Вайс (1996) запропонували, щоб триба ''Hominini'' охоплювала ''[[Шимпанзе|Pan]]'' і ''[[Людина (рід)|Homo]]'', однак виділити їх представників у окремі підтриби.<ref name="Mann">{{Cite journal|last=Mann, Alan|last2=Mark Weiss|year=1996|title=Hominoid Phylogeny and Taxonomy: a consideration of the molecular and Fossil Evidence in an Historical Perspective|journal=Molecular Phylogenetics and Evolution|volume=5|issue=1|pages=169–181|doi=10.1006/mpev.1996.0011|pmid=8673284}}</ref> Вони віднесли всі види роду ''Homo'' та [[Австралопітеки|австралопітеків]] до підтриби [[Australopithecina|Hominina]], а ''Pan'' — до підтриби [[Шимпанзе|Panina]]. Вуд (2010) сформулював відмінний від попередників погляд на цю таксономію.<ref name="Wood2010">{{Cite journal|last=B. Wood|year=2010|title=Reconstructing human evolution: Achievements, challenges, and opportunities|journal=Proceedings of the National Academy of Sciences|volume=107|pages=8902–8909|bibcode=2010PNAS..107.8902W|doi=10.1073/pnas.1001649107|pmc=3024019|pmid=20445105|doi-access=free}}</ref> [[Клада]] шимпанзе запропонована Вудом і Річмондом, відноситься до триби Panini, яка належить до родини Hominidae, що складається з трифуркації підродин.<ref name="WoodRichmond">{{Cite journal|last=Wood and Richmond.|last2=Richmond|first2=BG|year=2000|title=Human evolution: taxonomy and paleobiology|journal=Journal of Anatomy|volume=197|issue=Pt 1|pages=19–60|doi=10.1046/j.1469-7580.2000.19710019.x|pmc=1468107|pmid=10999270}}</ref>

Річард Ренгем (2001) вважав, що спільний предок був дуже схожий на звичайного шимпанзе (''[[Шимпанзе звичайний|Pan troglodytes]]'') – настільки, що його слід класифікувати як члена роду ''[[Шимпанзе|Pan]]'' і дати йому таксономічну назву ''Pan prior''.<ref name="Wrangham">"Out of the ''Pan'', Into the Fire" in: {{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=LavQGJVq5ScC&pg=PA124
|title=Tree of Origin: What Primate Behavior Can Tell Us About Human Social Evolution
|date=2001
|editor-last=Frans B. M. De Waal
|pages=124–126
|isbn=9780674010048
}}</ref>

Усі пов’язані з людиною роди триби Hominini, що виникли після розходження з ''Pan'', є членами підтриби [[Australopithecina|Hominina]], включно з родами ''Homo'' та ''[[Австралопітеки|Australopithecus]]''. Ця група представляє людську [[клада|кладу]], її члени називаються «<nowiki/>[[Гомініди|гомініни]]<nowiki/>».<ref name="Bradley2006">{{Cite journal|last=Bradley, B. J.|year=2006|title=Reconstructing Phylogenies and Phenotypes: A Molecular View of Human Evolution|journal=Journal of Anatomy|volume=212|issue=4|pages=337–353|doi=10.1111/j.1469-7580.2007.00840.x|pmc=2409108|pmid=18380860}}</ref>

== Палеонтологічні свідчення ==
Жодна скам'янілість ще не була остаточно ідентифікована як останній спільний предок людей і шимпанзе. Можливим кандидатом є ''[[Грекопітек|Graecopithecus]]''.<ref name="graeco">{{Cite journal|last=Fuss|first=Jochen|last2=Spassov|first2=Nikolai|last3=Begun|first3=David R.|last4=Böhme|first4=Madelaine|year=2017|title=Potential hominin affinities of Graecopithecus from the Late Miocene of Europe|journal=PLOS ONE|volume=12|issue=5|pages=e0177127|bibcode=2017PLoSO..1277127F|doi=10.1371/journal.pone.0177127|pmc=5439669|pmid=28531170|doi-access=free}}</ref> Цікаво, що таке трактування може означати, що наше розходження сталося в [[Південно-Східна Європа|Південно-Східній Європі]] замість Африки, де відбувалася подальша еволюція і ''Homo'', і ''Pan''.<ref>{{Cite news|url=http://www.sci-news.com/othersciences/anthropology/graecopithecus-freybergi-hominin-04888.html|title=Graecopithecus freybergi: Oldest Hominin Lived in Europe, not Africa|accessdate=5 листопада 2019|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191105144058/http://www.sci-news.com/othersciences/anthropology/graecopithecus-freybergi-hominin-04888.html|archivedate=5 November 2019|url-status=dead}}</ref><ref>{{Cite news|last=Dickinson|first=Kevin|title=New fossils suggest human ancestors evolved in Europe, not Africa|work=Big Think|accessdate=2022-10-23|date=2019-04-20|url=https://bigthink.com/life/evolution-europe/}}</ref>

''[[Сахельантроп|Sahelanthropus tchadensis]]'' — це вимерла [[Гомініни|людиноподібна істота]] з морфологією, яка очікувалася від останнього спільного предка (втім, думка вчених щодо набору його морфологічних ознак не є одностайною). Сахелантроп жив приблизно 7 мільйонів років тому — близько до вірогідного часу розходження шимпанзе з людиною. Але незрозуміло, чи слід класифікувати його як члена племені Hominini, тобто як гомініна, предка ''Homo'' і ''Pan,'' і потенційного кандидата на роль останнього спільного предка, чи просто як чергову міоценову мавпу, що мала [[Конвергентна еволюція|конвергентну]] анатомічну подібність із багатьма пізнішими гомінідами.

''[[Ардипітек|Ardipithecus,]]'' швидше за все, з’явився після розходження еволюційних ліній людини і шимпанзе, близько 5,5 мільйонів років тому, у той час, коли гібридизація, можливо, ще тривала. Він має кілька спільних характеристик із шимпанзе, але (через неповноту скам’янілих решток і близькість до еволюційного розходження) його точне місце в літописі скам’янілостей не зрозуміле.<ref>{{Cite journal|last=Wood|first=Bernard|last2=Harrison|first2=Terry|date=2011|title=The evolutionary context of the first hominins|journal=[[Nature (journal)|Nature]]|volume=470|issue=7334|pages=347–35|bibcode=2011Natur.470..347W|doi=10.1038/nature09709|pmid=21331035}}</ref> Швидше за все, він походить від лінії шимпанзе і, отже, не є предком людини.<ref name="Wood harrison">{{Cite journal|last=Wood|first=Bernard|last2=Harrison|first2=Terry|year=2011|title=The evolutionary context of the first hominins|journal=Nature|volume=470|issue=7334|pages=347–52|bibcode=2011Natur.470..347W|doi=10.1038/nature09709|pmid=21331035}}</ref><ref name="Wolpoff">{{Cite book
|title=Human Evolution
|url=https://archive.org/details/humanevolution0000wolp
|last=Wolpoff
|first=Milford H.
|year=1996
|isbn=978-0070718333
}}</ref> Однак Сарм'єнто (2010), зазначивши, що ''Ardipithecus'' не має жодних властивостей, притаманних саме ''Homo'', а також через деякі його особливості (зап'ястя та базикраній), припустив, що ''ардіпітек'' може бути нащадком мавпи, предкової форми і людей, і інших африканських приматів, тобто виниклої навіть до розходження людини, шимпанзе і горили.<ref>{{Cite journal|last=Sarmiento|first=E. E.|year=2010|title=Comment on the Paleobiology and Classification of Ardipithecus ramidus|journal=Science|volume=328|issue=5982|pages=1105; author reply 1105|bibcode=2010Sci...328.1105S|doi=10.1126/science.1184148|pmid=20508113|doi-access=free}}</ref>

Найдавніші скам'янілості, які явно належать предкам людини, але не шимпанзе, з'явилися приблизно 4,5-4 мільйони років тому, це ''[[австралопітек анамський]]''.

Було знайдено кілька викопних зразків, які належать «лінії шимпанзе»; перший викопний шимпанзе сучасного вигляду датований між 545 і 284 тисячами років (радіометрія), він виявлений у [[Велика рифтова долина (Кенія)|Східно-Африканській рифтовій долині]], на території [[Кенія|Кенії]] (McBrearty, 2005).<ref name="McBrearty">{{Cite journal|last=McBrearty, Sally|last2=Nina G. Jablonski|year=2005|title=First fossil chimpanzee|journal=Nature|volume=437|issue=7055|pages=105–108|bibcode=2005Natur.437..105M|doi=10.1038/nature04008|pmid=16136135}}</ref> ''[[Orrorin tugenensis|Orrorin]]'', і ''[[Сахельантроп|Sahelanthropus]]'' існували приблизно в період дивергенції, і тому або один, або обидва можуть бути предками обох родів ''Homo'' і ''Pan''.

Через дефіцит скам'янілостей-кандидатів на роль останнього спільного предка, Муньє (2016) запропонував створення «віртуальної скам'янілості» шляхом застосування цифрових морфометричних і статистичних алгоритмів до скам'янілостей з усієї еволюційної історії як ''Homo'', так і ''Pan'', на основі досвіду використання цієї техніки для візуалізації черепа останнього спільного предка ''[[Неандерталець|неандертальця]]'' та ''[[Людина|Homo sapiens]]''.<ref>{{Cite web|url=https://www.cam.ac.uk/research/news/virtual-fossil-reveals-last-common-ancestor-of-humans-and-neanderthals|title='Virtual fossil' reveals last common ancestor of humans and Neanderthals|date=18 грудня 2015|accessdate=30 червня 2019}}</ref><ref>{{Cite journal|last=Mounier|first=Aurélien|last2=Mirazón Lahr|first2=Marta|year=2016|title=Virtual ancestor reconstruction: Revealing the ancestor of modern humans and Neandertals|url=https://www.repository.cam.ac.uk/handle/1810/252602|journal=Journal of Human Evolution|volume=91|pages=57–72|doi=10.1016/j.jhevol.2015.11.002|pmid=26852813}}</ref>

== Приблизні часові рамки ==
Оцінку часу життя останнього спільного предка шимпанзе і людей від 10 до 13 мільйонів років було запропоновано в 1998 році.{{Refn|Це базується на перегляді часу дивергенції Hominoidea і [[Cercopithecoidea]] на більш ніж 50 мільйонів років (раніші оцінки були на рівні 30 мільйонів років). "Відповідно до помітного зсуву в датуванні розходження Cercopithecoidea/Hominoidea, всі гомінідні дивергенції отримують набагато більш раннє датування. Таким чином, приблизна дата розбіжності між Pan (шимпанзе) і Homo становить 10-13 млн.п.н., а між горилою і лінією Pan/Homo - ≈17 млн.п.н."<ref name="pmid9847414">{{cite journal |author=Arnason U, Gullberg A, Janke A |title=Molecular timing of primate divergences as estimated by two nonprimate calibration points |url=https://archive.org/details/sim_journal-of-molecular-evolution_1998-12_47_6/page/n91 |journal=Journal of Molecular Evolution |volume=47 |issue=6 |pages=718–27 |date=December 1998 |pmid=9847414 |doi= 10.1007/PL00006431 |bibcode=1998JMolE..47..718A|s2cid=22217997 }}</ref>|group=note}} Через десять років діапазон від 7 до 10 мільйонів років тому запропонували Вайт та ін.(2009):
{{Blockquote|Нема апріорних причин рахувати розходження людей і шимпанзе надто недавнім, а більшість викопних свідчень цілком суголосні з ранішою оцінкою цього розходження [7—10 млн.р...{{oq|en|In effect, there is now no a priori reason to presume that human-chimpanzee split times are especially recent, and the fossil evidence is now fully compatible with older chimpanzee–human divergence dates [7 to 10 Ma...}}|White et al. (2009)|<ref name="pmid19810190">{{cite journal |author=White TD, Asfaw B, Beyene Y |title=Ardipithecus ramidus and the paleobiology of early hominids |journal=Science |volume=326 |issue=5949 |pages=75–86 |date=October 2009 |pmid=19810190 |doi= 10.1126/science.1175802 |display-authors=etal |bibcode=2009Sci...326...75W|s2cid=20189444 }}</ref>}}
Деякі дослідники намагалися дати оцінку часу існування останнього спільного предка людей і шимпанзе, використовуючи [[Біополімери|біополімерні]] структури, які дещо відрізняються у близькоспоріднених тварин. Серед цих дослідників Аллан Вілсон і Вінсент Сарич були піонерами в розробці молекулярного годинника для людини. Працюючи над [[Первинна структура|білковими послідовностями]], вони зрештою (1971) визначили, що людиноподібні мавпи були ближчими до людей, ніж деякі палеонтологи вважали на основі морфології скам’янілостей.{{Refn|"Якщо людина та всі інші [[Catarrhini|мавпи старого світу]] востаннє мали спільного предка 30 мільйонів років тому, то людина і африканські мавпи мали спільного предка 5 мільйонів років тому..."<ref>{{cite journal|year=1967 |title=Immunological Time Scale for Hominid Evolution |first1=Vincent |last1=Sarich |first2=Allan |last2=Wilson |journal=Science |doi=10.1126/science.158.3805.1200 |pmid=4964406 |volume=158 |issue=3805|pages=1200–1203|bibcode=1967Sci...158.1200S |s2cid=7349579 }}</ref>|group=note}} Пізніше Вінсент Сарич дійшов висновку, що цей останній спільний предок жив щонайбільше 8 років мільйонів років,<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=FvDpJ2ulVSUC
|title=Background for Man
|last=Dolhinow
|first=Phyllis
|last2=Sarich
|first2=Vincent
|date=1971
|publisher=Little, Brown & Co.
|page=76
|isbn=9780512246967
}}</ref> з найімовірнішим діапазоном між 4 і 6 мільйонами років тому.

2016 року дослідники проаналізували переходи в [[CpG-острівці|CpG-сайтах]] послідовностей генома, які демонструють більш схожу на генетичний годинник поведінку, ніж інші заміни, та дійшли оцінки часу розходження ліній людини та шимпанзе в 12,1 мільйонів років.<ref name="MoorjaniAmorim2016">{{Cite journal|last=Moorjani|first=Priya|last2=Amorim|first2=Carlos Eduardo G.|last3=Arndt|first3=Peter F.|last4=Przeworski|first4=Molly|year=2016|title=Variation in the molecular clock of primates|journal=Proceedings of the National Academy of Sciences|volume=113|issue=38|pages=10607–10612|doi=10.1073/pnas.1600374113|issn=0027-8424|pmc=5035889|pmid=27601674|doi-access=free}}</ref>

== Гібридне видоутворення ==
Джерелом плутанини у визначенні точного віку поділу ''Pan'' і ''Homo'' є також і свідчення більш складного процесу видоутворення, ніж чистий поділ між двома лініями. Схоже, що різні хромосоми розділилися в різний час, можливо, протягом 4 мільйонів років, що вказує на тривалий і затягнутий процес видоутворення з великомасштабними подіями гібридизації між двома лініями, що мали місце аж до часів 6,3–5,4 мільйонів років тому (згідно з Паттерсоном та ін. 2006).<ref name="Patterson2006">{{Cite journal|author=Patterson N, Richter DJ, Gnerre S, Lander ES, Reich D|date=June 2006|title=Genetic evidence for complex speciation of humans and chimpanzees|journal=Nature|volume=441|issue=7097|pages=1103–8|bibcode=2006Natur.441.1103P|doi=10.1038/nature04789|pmid=16710306}}</ref>

Згідно з цією реконструкцією ''Pan'' і ''Homo'' розходяться протягом останніх 9 мільйонів років. ''[[Ардипітек|Ардипітек,]]'' ймовірно, відгалужується від лінії шимпанзе в середньому міоцені ([[Мессінський ярус|мессинський ярус]]).<ref name="Wood harrison" /><ref name="Wolpoff"/> Після первинних розходжень були періоди гібридизації між групами популяцій і процес почергової дивергенції та гібридизації, який тривав кілька мільйонів років.<ref name="Patterson2006" /> Зрештою, в пізньому [[Міоцен|міоцені]] або ранньому [[Пліоцен|пліоцені]] найдавніші представники людської клади завершили відділення від роду ''Pan.'' Часові рамки цих подій – від 13 мільйонів до 4 мільйонів років тому.<ref name="Patterson2006" /> Вейклі відкидає останню дату і не погоджується з аргументами на користь подій гібридизації.{{Refn|"Паттерсон та ін. припускають, що очевидно короткий час дивергенції між людьми та шимпанзе за Х-хромосомою пояснюється масивною міжвидовою гібридизацією в предках цих двох видів. Однак Паттерсон та ін. не проводять статистичної перевірки своєї нульової моделі простого видоутворення, перш ніж зробити висновок, що видоутворення було складним, і - навіть якщо нульова модель може бути відкинута - вони не розглядають інші пояснення короткого часу розбіжності по Х-хромосомі. До них відносяться природний відбір на Х-хромосомі у спільного предка людей і шимпанзе, зміни у співвідношенні частоти чоловічих і жіночих мутацій з плином часу, а також менш екстремальні варіанти дивергенції з потоком генів. Тому я вважаю, що їхня заява про гібридизацію є необґрунтованою."<ref>{{cite journal |author=Wakeley J |year=2008 |title=Complex speciation of humans and chimpanzees |journal=Nature |volume=452 |issue=7184 |pages=E3–4 |doi=10.1038/nature06805 |pmid=18337768 |bibcode=2008Natur.452....3W|s2cid=4367089 }}</ref>}}

Припущення про пізню гібридизацію ґрунтувалося, зокрема, на подібності [[X-хромосома|Х-хромосоми]] у людей і шимпанзе, що свідчить про розбіжність приблизно в 4 мільйонів років тому. Вейклі (2008) відкидає цей висновок і пропонує альтернативні пояснення, включаючи тиск селекції на Х-хромосому в популяціях, що є предками останнього спільного предка.{{Refn|Паттерсон та ін. припускають, що очевидно короткий час дивергенції між людьми та шимпанзе за Х-хромосомою пояснюється масивною міжвидовою гібридизацією в предках цих двох видів. Однак Паттерсон та ін. не проводять статистичної перевірки своєї нульової моделі простого видоутворення, перш ніж зробити висновок, що видоутворення було складним, і - навіть якщо нульова модель може бути відкинута - вони не розглядають інші пояснення короткого часу розбіжності по Х-хромосомі. До них відносяться природний відбір на Х-хромосомі у спільного предка людей і шимпанзе, зміни у співвідношенні частоти чоловічих і жіночих мутацій з плином часу, а також менш екстремальні варіанти дивергенції з потоком генів. Тому я вважаю, що їхня заява про гібридизацію є необґрунтованою.|group=note|name=Wakely}}

Складне видоутворення та {{Не перекладено|неповне сортування за походженням|неповне сортування за походженням|en|incomplete lineage sorting}}, ймовірно, теж мали місце в розходженні з родоводом горили, що вказує на те, що «безладне» видоутворення є правилом, а не винятком у великих приматів.<ref>{{Cite journal|displayauthors=etal|author=Scally A, Dutheil JY, Hillier LW|date=March 2012|title=Insights into hominid evolution from the gorilla genome sequence|journal=Nature|volume=483|issue=7388|pages=169–75|bibcode=2012Natur.483..169S|doi=10.1038/nature10842|pmc=3303130|pmid=22398555}}</ref><ref>{{Cite web|last=Van Arsdale|first=A.P.|title=Go, go, Gorilla genome|url=https://blogs.wellesley.edu/vanarsdale/2012/03/10/genetics/go-go-gorilla-genome/|website=The Pleistocene Scene – A.P. Van Arsdale Blog|accessdate=16 листопада 2012}}</ref> Такий сценарій пояснює, чому оцінки віку розходження між ''Homo'' і ''Pan'' змінюються в залежності від обраного методу, і чому дослідникам важко дійти згоди в цьому питанні.

== Дивись також ==

* [[Людиноподібні]]
* [[Антропогенез]]
* [[Список решток викопних людей|Список скам'янілостей, пов'язаних із еволюцією людини]]

== Коментарі ==
<references group="note" />

== Примітки ==
<references />

== Зовнішні посилання ==

* [http://humanorigins.si.edu/evidence/human-evolution-timeline-interactive Хронологія людини (інтерактивна)] – [[Смітсонівський інститут]], [[Національний музей природознавства (Вашингтон)|Національний музей природної історії]] (серпень 2016 р.).
* [https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2409101/ Рух і поза від звичайного гоміноїдного предка до повністю сучасних гомінінів, з особливим посиланням на останнього спільного панін-/гомінінового предка] - RH Crompton EE Vereecke і SKS Thorpe, ''Journal of Anatomy'', квітень 2008 р.
[[Категорія:Антропогенез]]


text:
# Ніколає-Белческу (Тулча)
Ніколає-Белческу (рум. Nicolae Bălcescu) — село у повіті Тулча в Румунії. Входить до складу комуни Налбант.
Село розташоване на відстані 206 км на схід від Бухареста, 26 км на південний захід від Тулчі, 91 км на північ від Констанци, 64 км на південний схід від Галаца.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 1306 осіб, з них 1304 особи (99,8%) румунів. Рідною мовою 1304 особи (99,8%) назвали румунську.

wikiname: ukwiki

title: Ніколає-Белческу (Тулча)

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses|Ніколає-Белческу}}
{{НП Румунії
 | назва               = Ніколає-Белческу
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Nicolae Bălcescu''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Тулча
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Налбант (комуна)|Налбант]]
 | код_SIRUTA          = 161017
 | широта              = 44.996
 | довгота             = 28.5866
 | висота              = 29
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 1306
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 827161
}}
'''Ніколає-Белческу''' ({{lang-ro|Nicolae Bălcescu}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Тулча (повіт)|Тулча]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Налбант (комуна)|Налбант]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 206 км на схід від [[Бухарест]]а, 26 км на південний захід від [[Тульча|Тулчі]], 91 км на північ від [[Констанца|Констанци]], 64 км на південний схід від [[Галац|Галаца]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:1306}} осіб, з них 1304 особи (99,8%) румунів<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>. Рідною мовою 1304 особи (99,8%) назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Тулча]]

title: Ніколає-Белческу · Nicolae Bălcescu

Країна: Румунія

Повіт: Тулча

Комуна: Налбант

Телефонний код: +40 240 (Romtelecom, TR) · +40 340 (інші оператори)


text:
# Франсуаза д'Обонн
Франсуаза д'Обонн (12 березня 1920 — 3 серпня 2005) — французька письменниця і феміністка. Її книга 1974 року «Фемінізм або смерть» (фр. Le Féminisme ou la Mort) увела в ужиток термін екофемінізм. Одна з засновників Фронту революційної дії гомосексуалів — революційного альянсу ЛГБТ-людей у Парижі.

## Життєпис
Народилася 1920 року в Парижі, потім сім'я переїхала в Тулузу. Її мати була дитиною революціонера-карліста. Батько був членом релігійного руху Сіллон і прихильником анархізму. Дитинство Франсуази в Тулузі було ускладнене проблемами зі здоров'ям у батька, викликаними впливом газу, якого він зазнав 1914 року в окопах під час війни.
Франсуаза рано почала писати. У 13 років вона виграла літературний конкурс на краще оповідання, організований видавництвом Editions Denoël.
Коли їй було 16 років, розпочалася Громадянська війна в Іспанії. Три роки по тому вона стала свідком приходу республіканців у вигнанні. Від 20 до 25 років пережила всі поневіряння того часу. Під час Другої світової війни працювала шкільною вчителькою на півдні Франції та надавала допомогу підпільному руху Опору, але не залишала занять літературою. 1942 року випустила дебютну збірку поезій «Стовпці душі» (фр. Colonnes de l'âme). Пізніше вона висловить свої почуття в цей період свого життя багатозначною назвою Chienne de Jeunesse («молода сука»).
Таке дитинство і дорослішання, а також розвинена емпатія, вплинули на її критичний світогляд і сформували її як войовничу радикалку і феміністку. Значно вплинула на неї Симона де Бовуар з її класикою «Друга стать», яка викликала бурхливу полеміку. Саме дискусії довкола книги де Бовуар надихнули д'Обонн на перше феміністське есе — «Комплекс Діани». У ньому вона спробувала вступити в полеміку з критиками «Другої статі» та спробувала розібратися, чому жінок було виключено з політики та позбавлено влади.
1969 року стала співзасновницею Руху за визволення жінок. Активно підтримувала інших активісток, але вважала, що рух за права жінок має бути єдиним та цілісним. Як колишня членкиня французької комуністичної партії, 1971 року стала однією із засновників Фронту революційної дії гомосексуалів. Того ж року вона підписала Маніфест трьохсот сорока трьох, заявивши, що зробила аборт.
Франсуазу д'Обонн вважають авторкою та засновницею екологічного та соціального руху екофемінізму. 1972 року вона заснувала в Парижі Центр екології та фемінізму (фр. Ecologie-Feminisme).
У 1974 році д'Обонн опублікувала найвідоміший свій твір — Le Féminisme ou la Mor t («Фемінізм або смерть»), де вперше використала термін «екофемінізм». У книзі йдеться про існування особливого зв'язку жінок з природою, вона закликає жінок до екологічного активізму, наголошуючи, що токсична маскулінність не лише призводить до зростання населення, а й забруднює й чинить інші руйнівні впливи на довкілля.
Концепція Франсуази д'Обонн про існування зв'язку жінок із природою знайшла прихильниць. Серед них такі авторки та науковиці, як антропологиня Шеррі Ортнер, теологиня Розмарі Редфорд Рютер, філософиня Сьюзен Гріффін та історикиня Керолін Мерчант.
У своєму літературному та активістському житті д'Обонн стикалася зі впливовими людьми XX століття, серед яких Колетт, Симона де Бовуар, Жан-Поль Сартр, Жан Кокто та багато інших.
Померла в Парижі 3 серпня 2005 року, кремована на цвинтарі Пер-Лашез.

title: Франсуаза д'Обонн

wikitext:
{{Письменниця}}
'''Франсуаза д'Обонн''' ([[12 березня]] [[1920]] — [[3 серпня]] [[2005]]) — [[Франція|французька]] [[Письменник|письменниця]] і [[Фемінізм|феміністка]]. Її книга [[1974 у літературі|1974 року]] «<nowiki/>[[Фемінізм або смерть]]<nowiki/>» ({{lang-fr|Le Féminisme ou la Mort}}) увела в ужиток термін [[екофемінізм]]. Одна з засновників {{Нп|Фронт революційної дії гомосексуалів|Фронту революційної дії гомосексуалів|fr|Front homosexuel d'action révolutionnaire}} — революційного альянсу [[ЛГБТ|ЛГБТ-людей]] у [[Париж]]і.

== Життєпис ==
Народилася 1920 року в Парижі, потім сім'я переїхала в [[Тулуза|Тулузу]]<ref name=":0">{{Cite web|language=ru|url=https://www.forbes.ru//forbes-woman/448731-zelenaa-amazonka-kak-fransuaza-d-obonn-pridumala-ekofeminizm|title=«Зеленая Амазонка»: как Франсуаза д’Обонн придумала экофеминизм|website=Forbes.ru|accessdate=2021-12-22|archivedate=2021-12-22|archiveurl=https://web.archive.org/web/20211222215659/https://www.forbes.ru/forbes-woman/448731-zelenaa-amazonka-kak-fransuaza-d-obonn-pridumala-ekofeminizm|deadurl=no}}</ref>. Її мати була дитиною революціонера-[[Карлісти|карліста]]. Батько був членом релігійного руху Сіллон і прихильником [[анархізм]]у. Дитинство Франсуази в [[Тулуза|Тулузі]] було ускладнене проблемами зі здоров'ям у батька, викликаними впливом газу, якого він зазнав [[1914]] року в окопах під час [[Перша світова війна|війни]].

Франсуаза рано почала писати. У 13 років вона виграла літературний конкурс на краще оповідання, організований видавництвом ''Editions Denoël''<ref>{{Стаття|url=https://www.cairn.info/revue-l-homme-et-la-societe-2017-1-page-189.htm|author=Caroline Goldblum|title=Françoise d’Eaubonne, à l’origine de la pensée écoféministe|date=2017|language=fr|видання=L'Homme & la Société|том=1—2|номер=203—204|pages=189—202|archivedate=2021-12-22|archiveurl=https://web.archive.org/web/20211222215215/https://www.cairn.info/revue-l-homme-et-la-societe-2017-1-page-189.htm}}</ref>.

Коли їй було 16 років, розпочалася [[Громадянська війна в Іспанії]]. Три роки по тому вона стала свідком приходу республіканців у вигнанні. Від 20 до 25 років пережила всі поневіряння того часу. Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] працювала шкільною вчителькою на півдні Франції та надавала допомогу підпільному [[Рух Опору у Франції|руху Опору]], але не залишала занять літературою. [[1942 у літературі|1942 року]] випустила дебютну збірку поезій «Стовпці душі» ({{lang-fr|Colonnes de l'âme}}). Пізніше вона висловить свої почуття в цей період свого життя багатозначною назвою ''Chienne de Jeunesse'' («молода сука»).

Таке дитинство і дорослішання, а також розвинена [[емпатія]], вплинули на її критичний світогляд і сформували її як войовничу радикалку і феміністку. Значно вплинула на неї [[Симона де Бовуар]] з її класикою «<nowiki/>[[Друга стать]]<nowiki/>», яка викликала бурхливу полеміку<ref name=":0" />. Саме дискусії довкола книги де Бовуар надихнули д'Обонн на перше феміністське есе — «Комплекс Діани». У ньому вона спробувала вступити в полеміку з критиками «Другої статі» та спробувала розібратися, чому жінок було виключено з політики та позбавлено влади<ref name=":0" />.

[[1969]] року стала співзасновницею ''Руху за визволення жінок''. Активно підтримувала інших активісток, але вважала, що рух за права жінок має бути єдиним та цілісним. Як колишня членкиня [[Французька комуністична партія|французької комуністичної партії]], [[1971]] року стала однією із засновників [[Фронт революційної дії гомосексуалів|''Фронту революційної дії'' ''гомосексуалів'']]. Того ж року вона підписала [[Маніфест трьохсот сорока трьох]], заявивши, що зробила [[аборт]]<ref>{{Cite web|url=http://www.cidem.org/themes/egalite_hommes_femmes/ega_infos/eclairages/ega_k003.html|title=manifeste des 343|website=web.archive.org|date=2001-04-23|accessdate=2021-12-22|archive-date=2001-04-23|archive-url=https://web.archive.org/web/20010423084113/http://www.cidem.org/themes/egalite_hommes_femmes/ega_infos/eclairages/ega_k003.html}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20010423084113/http://www.cidem.org/themes/egalite_hommes_femmes/ega_infos/eclairages/ega_k003.html |date=2001-04-23 }}</ref>.

Франсуазу д'Обонн вважають авторкою та засновницею екологічного та соціального руху [[екофемінізм]]у<ref name=":1">{{Стаття|url=https://academic.oup.com/isle/article-lookup/doi/10.1093/isle/3.1.7|author=B. T. Gates|title=A Root of Ecofeminism Ecofeminisme|date=1996-07-01|language=en|видання=Interdisciplinary Studies in Literature and Environment|том=3|issue=1|pages=7–16|issn=1076-0962, 1759-1090|doi=10.1093/isle/3.1.7|archivedate=2022-07-09|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220709232238/https://academic.oup.com/isle/article-lookup/doi/10.1093/isle/3.1.7}}</ref>. 1972 року вона заснувала в Парижі Центр екології та фемінізму ({{lang-fr|Ecologie-Feminisme}})''.''

У 1974 році д'Обонн опублікувала найвідоміший свій твір — ''Le Féminisme ou la Mor'' t («<nowiki/>[[Фемінізм або смерть]]<nowiki/>»), де вперше використала термін «екофемінізм». У книзі йдеться про існування особливого зв'язку жінок з природою, вона закликає жінок до екологічного активізму, наголошуючи, що [[токсична маскулінність]] не лише призводить до зростання населення, а й забруднює й чинить інші руйнівні впливи на довкілля.

Концепція Франсуази д'Обонн про існування зв'язку жінок із природою знайшла прихильниць. Серед них такі авторки та науковиці, як [[Антропологія|антропологиня]] {{Нп|Шеррі Ортнер|3=en|4=Sherry Ortner}}, [[Теологія|теологиня]] [[Розмарі Редфорд Рютер]], філософиня Сьюзен Гріффін та історикиня {{Нп|Керолін Мерчант|3=en|4=Carolyn Merchant}}<ref name=":1"/>.

У своєму літературному та активістському житті д'Обонн стикалася зі впливовими людьми XX століття, серед яких [[Колетт]], [[Симона де Бовуар]], [[Жан-Поль Сартр]], [[Жан Кокто]] та багато інших.

Померла в [[Париж]]і [[3 серпня]] [[2005]] року, кремована на цвинтарі [[Пер-Лашез]].

== Бібліографія ==
Дотримуючись свого початкового девізу ''«Жодного дня без рядка»,'' Франсуаза д'Обонн написала понад 50 творів, починаючи з ''Colonnes de l'âme'' (поезія, 1942) і закінчуючи ''L'Évangile de Véronique'' (есе, 2003). Її історичний роман ''Comme un vol de gerfauts'' (1947) перекладено англійською під назвою ''A Flight of Falcons'' («Політ сокола»), а фрагменти з її ''Le Féminisme ou la Mort'' з'явилися 1974 року в антології «Нові французькі фемінізми».

Також писала науково-фантастичні романи: ''L'échiquier du temps'' («Шахова дошка часу», 1962), ''Rêve de feu'' (укр. «Вогненний сон», 1964) та ''Le sous-marin de l 'espace'' («Космічна субмарина», 1959).

;Романи:
** ''Le cœur de Watteau'', 1944
** ''Comme un vol de gerfauts'', prix des lecteurs 1947
** ''Belle Humeur ou la Véridique Histoire de Mandrin'', 1957
** ''J'irai cracher sur vos tombes'', 1959
** ''Les Tricheurs'', 1959
** ''Jusqu'à la gauche'', 1963
** ''Les Bergères de l'Apocalypse'', 1978
** ''On vous appelait terroristes'', 1979
** ''Je ne suis pas née pour mourir'', 1982
** ''Terrorist's blues'', 1987
** ''Floralies du désert'', 1995
;Біографії:
** ''La vie passionnée d'Arthur Rimbaud'', 1957
** ''La vie passionnée de Verlaine'', 1959
** ''Une femme témoin de son siècle, Germaine de Staël'', 1966
** ''La couronne de sable, vie d'Isabelle Eberhardt'', 1967
** ''L'éventail de fer ou la vie de Qiu Jin'', 1977
** ''Moi, Kristine, reine de Suède'', 1979
** ''L'impératrice rouge: moi, Jiang King, veuve Mao'', 1981
** ''L'Amazone Sombre: vie d' Antoinette Lix'', 1983
** ''Louise Michel la Canaque'', 1985
** ''Une femme nommée Castor'', 1986
** ''Les scandaleuses'', 1990
** ''L'évangile de Véronique'', 2000
;Есе:
** ''Le complexe de Diane, érotisme ou feminisme'', 1951
** ''Y at-il encore des hommes?'', 1964
** ''Eros minoritaire'', 1970
** ''Le feminisme ou la mort'', 1974
** ''Les femmes avant le patriarcat'', 1976
** ''Contre violence ou résistance à l'état'', 1978
** ''Histoire de l'art et lutte des sexes'', 1978
** ''Écologie, feminisme: révolution ou mutation?'', 1978
** ''S comme Sectes'', 1982
** ''La femme russe'', 1988
** ''Féminin et philosophie: une allergie historique'', 1997
** ''La liseuse et la lyre'', 1997
** ''Le sexocide des sorcières'', 1999
;Поеми:
** ''Columns of the soul'', 1942
** ''Rutten'', 1951
** ''Neither place nor meter'', 1981
;Науково-фантастичні романи:
** ''Le sous-marin de l'espace'', 1959
** ''L'échiquier du temps'', 1962
** ''Rêve de feu'', 1964

== Примітки ==
{{Reflist}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT|Обонн, Франсуаза д'}}{{Портали|Біографії|Література|Франція|Фемінізм}}
[[Категорія:Французькі анархісти]]
[[Категорія:Французькі комуністи]]
[[Категорія:Французькі соціалісти]]
[[Категорія:Французькі феміністки]]
[[Категорія:Природоохоронці Франції]]
[[Категорія:Активісти ЛГБТ-руху у Франції]]
[[Категорія:Екофеміністки]]
[[Категорія:Письменниці-феміністки]]
[[Категорія:Екоактивістки]]

title: фр. Françoise d'Eaubonne

Ім'я при народженні: фр. Françoise Marie-Thérèse Piston d'Eaubonne

Псевдонім: Marielle Lefevre

Народилася: 12 березня 1920[…] · XVII округ Парижа, Париж

Померла: 3 серпня 2005[…] (85 років) · XIV округ Парижа, Париж

Країна: Франція

Діяльність: письменниця, біограф, письменниця наукової фантастики, мілітант, есеїстка

Сфера роботи: LGBT rights in Franced

Заклад: Видавництво «Julliard», Кальман-Леві, Фламмаріон (видавництво) і Beur FMd

Жанр: феміністська наукова фантастика

Magnum opus: Le féminisme ou la mortd

Членство: Mouvement de libération des femmesd і Front homosexuel d'action révolutionnaired

Партія: Французька комуністична партія (1956)

Брати, сестри: Jehanne Jean-Charlesd

Нагороди: кавалер ордена Мистецтв та літератури

фр. Françoise d'Eaubonne: Франсуаза д'Обонн у Вікісховищі


text:
# Паланка (комуна)
Паланка (рум. Palanca) — комуна у повіті Бакеу в Румунії. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
- Кедерешть (111 осіб)
- Пажиштя (37 осіб)
- Паланка (896 осіб) — адміністративний центр комуни
- Попою (739 осіб)
- Чугеш (1981 особа)

Комуна розташована на відстані 232 км на північ від Бухареста, 59 км на захід від Бакеу, 130 км на південний захід від Ясс, 105 км на північний схід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у комуні проживали 3764 особи.
Національний склад населення комуни:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 3747           | 99,5%    |
| угорці         | 17             | 0,5%     |

Рідною мовою назвали:
| Мова      | Кількість осіб | Відсоток |
| --------- | -------------- | -------- |
| румунську | 3737           | 99,3%    |
| угорську  | 27             | 0,7%     |

Склад населення комуни за віросповіданням:
| Релігія       | Кількість осіб | Відсоток |
| ------------- | -------------- | -------- |
| православні   | 2270           | 60,3%    |
| римо-католики | 1493           | 39,7%    |
| адвентисти    | 1              | < 0,1%   |

title: Паланка (комуна)

wikitext:
{{Otheruses|Паланка (значення)}}
{{НП Румунії
 | назва               = Паланка
 | статус              = комуна
 | місцева_назва       = ''Palanca''
 | герб                =
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Бакеу
 | код_SIRUTA          =
 | широта              = 46.5292
 | довгота             = 26.1434
 | висота              = 655
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 3524
 | рік_насел           = 2009
 | населення_джерело   = <ref>{{cite web|url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|title=Populația stabilă la 1.01.2009 total din care de 18 ani și peste|language=румунською|accessdate=2011-12-19|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AaF2pliR?url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|archivedate=10.09.2012|deadurl=yes}}</ref>
 | площа               = 110
 | поштові_індекси     =
 | телефонний_код      = +40 x34<ref>x = 2 для Romtelecom і 3 для інших операторів</ref>
 | карта               = Palanca jud Bacau.png
 | примар              = Paliștan Adrian<ref>{{cite web|url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|title=Biroul Electoral Central. Alegeri locale 2008 TUR I + TUR II + TUR III. Primari aleşi pe municipii,oraşe şi comune.|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IAlaxrmA?url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|archivedate=2013-07-17|deadurl=yes}}</ref>
 | партія              = [[Соціал-демократична партія (Румунія)|PSD]]
 | мандат              = 2008-2012
 | www                 = http://www.comunapalanca.ro
}}
'''Паланка''' ({{lang-ro|Palanca}}) — комуна у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Бакеу (повіт)|Бакеу]] в [[Румунія|Румунії]]. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
* [[Кедерешть]] (111 осіб)
* [[Пажиштя]] (37 осіб)
* [[Паланка (Бакеу)|Паланка]] (896 осіб) — адміністративний центр комуни
* [[Попою]] (739 осіб)
* [[Чугеш]] (1981 особа)

Комуна розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 232 км на північ від [[Бухарест]]а, 59 км на захід від [[Бакеу]], 130 км на південний захід від [[Ясси|Ясс]], 105 км на північний схід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]]<ref>{{cite web|url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=1&judet_id=2&localitate_id=59|title=Structura Etno-demografică a României|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IArUFptN?url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=1|archivedate=2013-07-17|deadurl=no}}</ref> у комуні проживали {{formatnum:3764}} особи.

Національний склад населення комуни:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 3747
| 99,5%
|-
| [[Угорці в Румунії|угорці]]
| 17
| 0,5%
|}

Рідною мовою назвали:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| румунську
| 3737
| 99,3%
|-
| угорську
| 27
| 0,7%
|}

Склад населення комуни за віросповіданням:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Релігія
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[Румунська православна церква|православні]]
| 2270
| 60,3%
|-
| римо-католики
| 1493
| 39,7%
|-
| адвентисти
| 1
| < 0,1%
|}

== Посилання ==
* [http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-PALANCA/14331/ Дані про комуну Паланка на сайті Ghidul Primăriilor]

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Повіт Бакеу}}
{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Комуни повіту Бакеу]]

title: Паланка · Palanca

Повіт: Бакеу

Телефонний код: +40 234 (Romtelecom, TR) · +40 334 (інші оператори)

Площа: 110 км²

title: Влада

Примар · Мандат: Paliștan Adrian (PSD) · 2008-2012

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Лажо Юрій Петрович
Юрій Петрович Лажо (Юрай Лажо; словац. Juraj Lažo; нар. 2 травня 1867, Вишній Свидник, Свидник, Пряшівський край — пом. 28 травня 1929, там же) — русинський суспільно-політичний і культурний діяч Пряшівщини. У 1920—1925 роки — сенатор (депутат Верхньої палати) Чехословацького парламенту першого скликання.

## Біографія
Народився 2 травня 1867 року в Вишньому Свиднику (нині Свидник) в родині селян. Хрестив його греко-католицький священик Олександр Духнович, відомий як будитель русинського народу. Він багато в чому сприяв формуванню русинського патріотизму в шкільні роки Юрія Лажо.
У своїй школі він був одним з найуспішніших учнів, тому його вчитель Олександр Павлович запропонував його батькам продовжити навчання сина, обіцяючи фінансову підтримку зі свого боку. Однак фінансова ситуація була досить важкою; як єдиний в родині син (у нього була сестра) він повинен був залишитися вдома і займатися сільським господарством.
Ця робота, однак, не задовольняла Юрія, і він завжди мріяв про краще майбутнє, не тільки своє, але і своїх земляків. Таємно приєднався до формування руху Опору проти Угорської влади, як в Свиднику, так і за його межами. Однак переслідування угорської поліції змусили його до початку XX століття виїхати до США. Він влаштувався в Пітсбурзі, де працював будівельником. Про приклади його завзятості і наполегливості свідчить той факт, що після деякого часу він вже працював начальником будівництва (stavbyvedoucí). У той час в Пітсбурзі склалося могутній патріотичний рух Опору чехів, словаків і русинів проти Австро-Угорської імперії. Там виникли перші паростки створення нової чехословацької держави. У цьому русі в повній мірі брав участь і Юрій Лажо.
Перед Першою світовою війною за сімейними обставинами повернувся на батьківщину. Став активним борцем за економічні, соціальні, політичні та релігійні права русинів, за що зазнав переслідувань з боку австро-угорської влади, зокрема 4 місяці перебував у в'язниці в Пряшеві, разом з мадяризованою верхівкою пряшівської греко-католицької єпархії.
Після війни Юрій Лажо заснував у Свиднику будівельну фірму, в якій працювали жителі Свидника та околиць. Його фірма, головним чином, займалася будівництвом мостів, шкіл і будинків, зруйнованих під час Першої світової війни.
Як представник Чехословацької соціал-демократичної робітничої партії в ході виборів, що відбулися 18 квітня 1920 року, був обраний від 10-го виборчого округу, який включав в округ Шариш і Підкарпатську Русь, на посаду сенатора (члена парламенту) до складу перших Національних зборів новоствореної Чехословацької Республіки. До 15 вересня 1925 року був єдиним представником русинів у найвищому законодавчому органі республіки. Про свою роботу там написав у 1925 році брошуру «Руському народу в Словаччині» (Russkomu národu na Slovensku).
Домігся значної державної допомоги для свого регіону, який зазнав найбільших втрат під час Першої світової війни і був економічно найбіднішим у новій Чехословаччині. Вимагав ввести автобусне сполучення між Стропково, Свидником і Пряшівом, що і було зроблено в 1921 році. Його прагнення побудувати залізничну лінію Бардіїв — Свидник — Стропков — Гуменне не була здійснена . Виступав проти словакизації русинів, за об'єднання Пряшівщини з Підкарпатською Руссю і надання їй автономії.
У 1920 році створив споживчий кооператив «Свята Трійця». Створення цього кооперативу, який проіснувало до 1935 року, мало на меті допомогти бідним людям поліпшити свою життєву ситуацію шляхом надання відповідних кредитів.
У 1922 році звернувся до глави Чеської православної громади в Празі архімандрита Саватія (Врабеця) з проханням направити священнослужителя для пастирської діяльності в Східній Словаччині. Архімандрит Саватій запросив для цієї мети в Чехословаччину постріженника Почаївської лаври архімандрита Віталія (Максименка), який проживав у Сербії. У 1924 році разом з настоятелем православного монастиря преподобного Йова Почаївського в Ладомировій архімандритом Віталієм (Максименком) відкрив у Свиднику друкарню з кириличним шрифтом, яка видавала національно-просвітницьку і духовну літературу для населення Пряшівщини. У 1926 році передав друкарню Ладомировському монастирю. Однак, архімандрит Віталій, як іноземець, не міг бути власником друкарні, тому вона була зареєстрована на ім'я Юрія Лажо і до 1932 року офіційно іменувалася: "Друкарня Ю. П. Лажо в Ладомировій в Словаччині "
Помер 28 травня 1929 року в Вишньому Свиднику, де і похований.
22 травня 2014 року з нагоди 85-річчя від дня його смерті в Поддуклянській бібліотеці в Свиднику відбулася захід «Юрай Лажо і його місце в історії русинів», після чого відбулося відкриття меморіальної плити, прикріпленої до будівлі аптеки Унікум. У заході взяли участь родичі Юрія Лажо, мер Ян Голодняк, члени муніципального парламенту, керівники міста та жителі міста.

title: Лажо Юрій Петрович

wikitext:
{{Державний діяч|автограф=|ширина автографа=}}
'''Юрій Петрович Лажо'''<ref name="esu">{{Cite web |url=http://esu.com.ua/search_articles.php?id=52931 |title=Лажо Юрій Петрович — Енциклопедія Сучасної України |accessdate=10 серпня 2021 |archive-date=17 березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170317233631/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=52931 }}</ref> '''(Юрай Лажо'''; {{Lang-sk|Juraj Lažo}}; {{нар}} [[2 травня]] [[1867]], [[Свидник|Вишній Свидник]], [[Свидник]], [[Пряшівський край]] — {{пом}} [[28 травня]] [[1929]], там же) — русинський суспільно-політичний і культурний діяч [[Пряшівщина|Пряшівщини]]. У 1920—1925 роки — сенатор (депутат Верхньої палати) Чехословацького парламенту першого скликання.

== Біографія ==
Народився 2 травня 1867 року в Вишньому Свиднику (нині [[Свидник]]) в родині селян. Хрестив його греко-католицький священик [[Духнович Олександр Васильович|Олександр Духнович]], відомий як [[Будителі|будитель]] русинського народу. Він багато в чому сприяв формуванню русинського патріотизму в шкільні роки Юрія Лажо<ref name="juraj-lazo">{{Cite web|url=http://www.svidnik.sk/navstevnik/cestni-obcania/juraj-lazo/|title=Архивированная копия|accessdate=2017-03-17|archiveurl=https://web.archive.org/web/20170318001451/http://www.svidnik.sk/navstevnik/cestni-obcania/juraj-lazo/|archivedate=2017-03-18|deadurl=yes}}</ref>.

У своїй школі він був одним з найуспішніших учнів, тому його вчитель [[Павлович Олександр Іванович|Олександр Павлович]] запропонував його батькам продовжити навчання сина, обіцяючи фінансову підтримку зі свого боку. Однак фінансова ситуація була досить важкою; як єдиний в родині син (у нього була сестра) він повинен був залишитися вдома і займатися сільським господарством<ref name="juraj-lazo"/>.

Ця робота, однак, не задовольняла Юрія, і він завжди мріяв про краще майбутнє, не тільки своє, але і своїх земляків. Таємно приєднався до формування руху Опору проти Угорської влади, як в Свиднику, так і за його межами. Однак переслідування угорської поліції змусили його до початку XX століття виїхати до США. Він влаштувався в [[Піттсбург|Пітсбурзі]], де працював будівельником. Про приклади його завзятості і наполегливості свідчить той факт, що після деякого часу він вже працював начальником будівництва (stavbyvedoucí). У той час в Пітсбурзі склалося могутній патріотичний рух Опору чехів, словаків і русинів проти Австро-Угорської імперії. Там виникли перші паростки створення нової чехословацької держави. У цьому русі в повній мірі брав участь і Юрій Лажо<ref name="juraj-lazo"/>.

Перед [[Перша світова війна|Першою світовою війною]] за сімейними обставинами повернувся на батьківщину<ref name="juraj-lazo"/>. Став активним борцем за економічні, соціальні, політичні та релігійні права русинів, за що зазнав переслідувань з боку австро-угорської влади, зокрема 4 місяці перебував у в'язниці в [[Пряшів|Пряшеві]], разом з [[Мадяризація|мадяризованою]] верхівкою [[Пряшівська архієпархія|пряшівської греко-католицької єпархії]]<ref name="esu"/><ref name="BLS">LAŽO, Juraj. In: ''[[:sk:Biografický lexikón Slovenska|Biografický lexikón Slovenska V Km — L]]''. Martin: Slovenská národná knižnica, 2013. 852 s. ISBN 978-80-8149-011-8. s. 667.</ref>.

Після війни Юрій Лажо заснував у Свиднику будівельну фірму, в якій працювали жителі Свидника та околиць. Його фірма, головним чином, займалася будівництвом мостів, шкіл і будинків, зруйнованих під час Першої світової війни<ref name="juraj-lazo"/>.

Як представник [[Чеська соціал-демократична партія|Чехословацької соціал-демократичної робітничої партії]] в ході виборів, що відбулися 18 квітня 1920 року, був обраний від 10-го виборчого округу, який включав в округ [[Шариш]] і [[Підкарпатська Русь|Підкарпатську Русь]], на посаду сенатора (члена парламенту) до складу перших Національних зборів новоствореної Чехословацької Республіки. До 15 вересня 1925 року був єдиним представником русинів у найвищому законодавчому органі республіки. Про свою роботу там написав у 1925 році брошуру «Руському народу в Словаччині» (Russkomu národu na Slovensku)<ref name="juraj-lazo"/><ref name="unipo">[http://www.unipo.sk/public/media/20940/Zborník%20-%20DQ%20XVIII.-%20Náboženstvo%20v%20situácii%2025%20rokov%20po%20revolúcii.pdf DISPUTATIONES QUODLIBETALES XVIII. Náboženstvo v situácii 25 rokov po nežnej revolúcii PAVOL DANCÁK — RADOVAN ŠOLTÉS (eds.). Prešov 2015]{{Недоступная ссылка|date=Май 2019|bot=InternetArchiveBot}}, стр. 86</ref>.

Домігся значної державної допомоги для свого регіону, який зазнав найбільших втрат під час Першої світової війни і був економічно найбіднішим у новій Чехословаччині. Вимагав ввести автобусне сполучення між [[Стропков]]о, [[Свидник]]ом і [[Пряшів]]ом, що і було зроблено в 1921 році. Його прагнення побудувати залізничну лінію [[Бардіїв]] — Свидник — [[Стропков]] — [[Гуменне (місто)|Гуменне]] не була здійснена<ref name="juraj-lazo"/> . Виступав проти словакизації русинів, за об'єднання Пряшівщини з Підкарпатською Руссю і надання їй автономії<ref name="esu"/>.

У 1920 році створив споживчий кооператив «Свята Трійця». Створення цього кооперативу, який проіснувало до 1935 року<ref name="unipo"/>, мало на меті допомогти бідним людям поліпшити свою життєву ситуацію шляхом надання відповідних кредитів<ref name="juraj-lazo"/>.

У 1922 році звернувся до глави Чеської православної громади в Празі архімандрита [[Саватій (Врабець)|Саватія (Врабеця)]] з проханням направити священнослужителя для пастирської діяльності в Східній Словаччині. Архімандрит Саватій запросив для цієї мети в Чехословаччину постріженника Почаївської лаври архімандрита [[Віталій (Максименко)|Віталія (Максименка)]], який проживав у Сербії<ref>{{Православна енциклопедія|578212|Иова Почаевского преподобного мужской монастырь|25|344-349|В. Г. Пидгайко, В. В. Бурега}}</ref>. У 1924 році разом з настоятелем православного монастиря преподобного Йова Почаївського в [[Ладомирова|Ладомировій]] архімандритом [[Віталій (Максименко)|Віталієм (Максименком)]] відкрив у Свиднику друкарню з кириличним шрифтом, яка видавала національно-просвітницьку і духовну літературу для населення Пряшівщини. У 1926 році передав друкарню Ладомировському монастирю<ref name="esu"/>. Однак, архімандрит Віталій, як іноземець, не міг бути власником друкарні, тому вона була зареєстрована на ім'я Юрія Лажо і до 1932 року офіційно іменувалася: "Друкарня Ю. П. Лажо в Ладомировій в Словаччині "<ref>{{Cite web |url=http://www.rocorstudies.org/2012/06/22/trudy-kda-16/ |title=Братства Преподобного Иова Почаевского и их роль в истории Русской Православной Церкви Заграницей {{!}} ROCOR Studies |accessdate=10 серпня 2021 |archive-date=23 червня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170623224047/http://www.rocorstudies.org/2012/06/22/trudy-kda-16/ }}</ref>
[[Файл:Svidnik_tabula_Juraj_LAZO.jpg|міні|250x250пкс]]
Помер 28 травня 1929 року в Вишньому Свиднику, де і похований<ref name="unipo"/>.

22 травня 2014 року з нагоди 85-річчя від дня його смерті в Поддуклянській бібліотеці в Свиднику відбулася захід «Юрай Лажо і його місце в історії русинів», після чого відбулося відкриття меморіальної плити, прикріпленої до будівлі аптеки Унікум. У заході взяли участь родичі Юрія Лажо, мер Ян Голодняк, члени муніципального парламенту, керівники міста та жителі міста<ref>{{Cite web|url=http://www.svidnik.sk/news/juraj-lazo-cestny-obcan-mesta-svidnik/|title=Архивированная копия|accessdate=2017-03-17|archiveurl=https://web.archive.org/web/20170318085103/http://www.svidnik.sk/news/juraj-lazo-cestny-obcan-mesta-svidnik/|archivedate=2017-03-18|deadurl=yes}}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Джерела ==
* LAŽO, J. [http://digitalna.kniznica.info/zoom/62218/view?page=1&p=separate&tool=info&view=0,0,1872,2681 Russkomu narodu na Slovensku] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210810170917/http://digitalna.kniznica.info/zoom/62218/view?page=1&p=separate&tool=info&view=0,0,1872,2681 |date=10 серпня 2021 }}. Vyšnij Svidnik na Slovensku: Ju. Lažo, 1925, 50 s. — dostupné v Digitálnej knižnici UKB
* Енциклопедія історії та культури Карпатських Русинів, Ужгород 2010, c. 392. ISBN 978-966-387-044-1
{{Нормативний контроль|}}

[[Категорія:Члени Чеської соціал-демократичної партії]]
[[Категорія:Померли 1929]]
[[Категорія:Померли 28 травня]]
[[Категорія:Народились 1867]]
[[Категорія:Народились 2 травня]]
[[Категорія:Народились 3 травня]]

Народження: 3 травня 1867 або 2 травня 1867 · Vyšný Svidníkd, Свидник, Пряшівський край, Словаччина

Смерть: 28 травня 1929 (62 роки) · Vyšný Svidníkd, Свидник, Пряшівський край, Словаччина

Країна: Австро-Угорщина · Чехословаччина

Партія: Чеська соціал-демократична партія


text:
# Заріччя (Кінгісеппський район)
Заріччя (рос. Заречье) — присілок у Кінгісеппському районі Ленінградської області Російської Федерації.
Населення становить 11 осіб. Належить до муніципального утворення Большелуцьке сільське поселення.

## Історія
Згідно із законом від 28 жовтня 2004 року № 81-оз належить до муніципального утворення Большелуцьке сільське поселення.

## Населення
| 2007 | 2010 | 2017 |
| ---- | ---- | ---- |
| 16   | ↘14  | ↘11  |

title: Заріччя (Кінгісеппський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Заріччя
|назва ін.       = Заречье
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Ленінградська область]]
|район           = [[Кінгісеппський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Большелуцьке сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 11
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Ленінградська область
}}
'''Заріччя''' ({{lang-ru|Заречье}}) — [[присілок]] у [[Кінгісеппський район|Кінгісеппському районі]] [[Ленінградська область|Ленінградської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 11 осіб. Належить до муніципального утворення [[Большелуцьке сільське поселення]].

== Історія ==

Згідно із законом від [[28 жовтня]] [[2004]] року № 81-оз належить до муніципального утворення Большелуцьке сільське поселення<ref>{{cite web |url=http://lenobl.kodeks.ru/lenobl?d&nd=8402458 |title=Областной закон «Об установлении границ и наделении соответствующим статусом муниципального образования Кингисеппский муниципальный район и муниципальных образований в его составе» |accessdate=2013-06-11 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20141214185649/http://lenobl.kodeks.ru/lenobl?d&nd=8402458 |archivedate=2014-12-14 |deadlink=yes }} {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Заречье (Кингисеппский район) }}

{{Населення РФ | Заречье (Кингисеппский район) | Графік }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Кінгісеппський район}}
{{Leningrad-obl-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Присілки Ленінградської області]]
[[Категорія:Населені пункти Кінгісеппського району]]

title: присілок Заріччя

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Ленінградська область

Муніципальний район: Кінгісеппський район

Поселення: Большелуцьке сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Заріччя · Заріччя