text:
# Кочетовка (Ульяновська область)
Кочетовка (рос. Кочетовка) — присілок в Ніколаєвському районі Ульяновської області Російської Федерації.
Населення становить 27 осіб. Входить до складу муніципального утворення Дубровське сільське поселення.

## Історія
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Дубровське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 27   |

title: Кочетовка (Ульяновська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Кочетовка
|назва ін.       = Кочетовка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Ульяновська область]]
|район           = [[Ніколаєвський район (Ульяновська область)|Ніколаєвський район]]
|міський округ   =
|поселення       = {{li|Дубровське сільське поселення (Ніколаєвський район)|Дубровське сільське поселення|Q4169888}}
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 27
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Самарський час|SAMT]] ([[UTC+4]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Ульяновська область
}}
'''Кочетовка''' ({{lang-ru|Кочетовка}}) — [[присілок]] в [[Ніколаєвський район (Ульяновська область)|Ніколаєвському районі]] [[Ульяновська область|Ульяновської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 27 осіб. Входить до складу муніципального утворення {{li|Дубровське сільське поселення (Ніколаєвський район)|Дубровське сільське поселення|Q4169888}}.

== Історія ==

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Дубровське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/918001564 |title=Закон Ульяновской области от 13 июля 2004 года № 043-ЗО «О муниципальных образованиях Ульяновской области» |access-date=2020-07-23 |archive-date=2020-09-27 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200927114928/http://docs.cntd.ru/document/918001564 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Кочетовка (Ульяновская область)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Ніколаєвський район (Ульяновська область)}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Ніколаєвського району Ульяновської області]]

title: присілок Кочетовка

Суб'єкт Російської Федерації: Ульяновська область

Муніципальний район: Ніколаєвський район

Поселення: Дубровське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: SAMT (UTC+4)

Основні дані:
Мапа
· Кочетовка · Кочетовка


text:
# Блакитні озера (Кабардино-Балкарія)
Блакитні озера (рос. Голубые озёра, каб.-черк. Шэрэдж анэ, кар.-балк. Чирик-кёль) — група з 5 карстових озер у Черекському районі Кабардино-Балкарії. Лежать приблизно за 30 км на південь від Нальчика в долині річки Черек-Балкарський, на 6 км вище за течією від злиття річок Черек-Балкарський та Черек-Безенгійський в річку Черек 43°13′40″ пн. ш. 43°33′0″ сх. д. / 43.22778° пн. ш. 43.55000° сх. д..

## Опис
Серед озер можна виділити Нижнє блакитне озеро (Церік-Кель, Черек-Кьол) та Верхні блакитні озера (у тому числі Сухе і Секретне).
Жак Ів Кусто провівши дослідження не зміг достовірно визначити глибину Церік-Кель (орієнтовно від 200 м до 250 м)[джерело?].

### Церіккель
Нижнє блакитне озеро розташоване на висоті 809 м над рівнем моря. Площа озера 0,0216 км² (235 Х 130 м). Точна глибина озера невідома. Раніше довгий час за офіційними даними вважалося, що вона становить 258 м, за іншими даними — до 368 м. Станом на початок 2018 року офіційно зафіксована глибина становить 279 м (друге за глибиною карстове озеро у світі).
У вересні-жовтні 2016 року спеціалісти Центру підводних досліджень Російського географічного товариства провели масштабні дослідження озера. В одній із глибоководних печер, розташованій у південно-східній частині водойми за допомогою підводного робота «Марлін-350»
вдалося досягнути глибини 279 м. Однак, за словами керівника експедиції Сергія Фокіна, озеро може бути набагато глибшим.
За результатами експедиції побудовано 3D-модель озера, а також визначено хімічний та біологічний склад води.
Має постійну температуру води 9,3 °C.
Проточне. Витік з озера постійний і не схильний до сезонних коливань. Становить він приблизно 70 млн л. води на добу.
На березі розташовані турбази.
Вода кришталево чиста, прозора, стінки озера проглядаються до глибини 22 м. Її колір мінливий. При ясній погоді ніжно — блакитний, а при інших погодних умовах змінюється на блакитний (через вміст сірководню). Водна гладь озера спокійна, здається, воно завмерло, застигло у своїй таємничій, загадковій красі. Легенда свідчить, що озеро утворилося, коли на землю впав дракон, якого убив народний герой, прабатько сучасних жителів Північного Кавказу.

### Інші блакитні озера
На схід від озера Церік-кель лежить озеро Кель — Кетчхен. Улоговина озера є глибокою карстовою шахтою з прямовисними стінками завглибшки 177 м. На дні колодязя розташована водойма площею 2500 квадратних метрів, завглибшки 5 м. Кель — Кетчхен аналогічне за походженням до озера Церіккель: це результат карстових процесів. У перекладі з балкарського Кель — Кетчхен означає «озеро витекло». За переказами, в сухому провалі раніше було справжнє озеро з чистою водою. Одного разу гори здригнулися і озеро Кель — Кетчхен зникло, витекло.
На північ від Кель — Кетчхен у величезній карстовій западині міститься Верхнє Блакитне озеро. Як порівняти з Церіккель і Кель — Кетчхен, воно неглибоке (18 м.). Улоговина озера нагадує чашу: береги низькі, пологі, найбільша глибина в центрі. Джерелом живлення Верхнього Блакитного озера є переважно атмосферні опади, тому його рівень зазнає коливань.
Верхні блакитні озера завглибшки до 17 м. Всі чотири озера сполучені. В озерах, крім Нижнього, водиться білий амур, короп, форель. У Нижньому озері водиться лише один представник фауни — рачок гаммарус.

## Галерея
- Нижнє Блакитне озеро. Вересень 2011р.
- Секретне озеро.
- Нижнє Блакитне озеро. Флора
- Нижнє Блакитне озеро восени
- Нижнє Блакитне озеро. Вода має блакитний відтінок

## на картах
- Фото на Google Maps
- Яндекс карти

wikiname: ukwiki

title: Блакитні озера (Кабардино-Балкарія)

in_language: uk

wikitext:
{{озеро}}
{{Otheruses}}
{{Otheruses|Голубі озера}}
[[Файл:Cherek-Köl 1.JPG|thumb|Нижнє Голубе озеро. Загальний вигляд]]

'''Блакитні озера''' ({{lang-ru|Голубые озёра}}, [[кабардино-черкеська мова|каб.-черк.]] ''Шэрэдж анэ'', [[карачаєво-балкарська мова|кар.-балк.]] ''Чирик-кёль'') — група з 5 [[Карстове озеро|карстових озер]] у [[Черекський район (Кабардино-Балкарія)|Черекському районі]] [[Кабардино-Балкарія|Кабардино-Балкарії]]. Лежать приблизно за 30 км на південь від [[Нальчик]]а в долині річки Черек-Балкарський, на 6 км вище за течією від злиття річок Черек-Балкарський та Черек-Безенгійський в річку [[Черек]] {{coord|43|13|40|N|43|33|0|E|region:CH_type:waterbody}}.

== Опис ==
Серед озер можна виділити Нижнє блакитне озеро (Церік-Кель, Черек-Кьол) та Верхні блакитні озера (у тому числі Сухе і Секретне).<ref>[http://www.outdoors.ru/russiaoutdoors/show_obj2.php?id=169 Голубі озера] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140423061054/http://outdoors.ru/russiaoutdoors/show_obj2.php?id=169 |date=23 квітня 2014 }}{{ref-ru}}</ref>
Жак Ів Кусто провівши дослідження не зміг достовірно визначити глибину Церік-Кель (орієнтовно від 200 м до 250 м){{джерело}}.

=== Церіккель ===
{{Main|Церіккель}}
Нижнє блакитне озеро розташоване на висоті 809 м над рівнем моря. Площа озера 0,0216 [[квадратний кілометр|км²]] (235 Х 130 м). Точна глибина озера невідома. Раніше довгий час за офіційними даними вважалося, що вона становить 258 м<ref>{{Cite web |url=http://www.kbrdiving.ru/issl.html |title=www.kbrdiving.ru  |accessdate=11 листопада 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20181109155457/http://www.kbrdiving.ru/issl.html |archivedate=9 листопада 2018 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181109155457/http://www.kbrdiving.ru/issl.html |date=2018-11-09 }}</ref>, за іншими даними — до 368 м.<ref>{{Cite web |url=http://pda.coolreferat.com/Туристско_рекреационный_потенциал_республики_Кабардино_Балкария_часть%3D2 |title=Туристично-рекреаційний потенціал республіки Кабардино-Балкарія  |accessdate=26 червня 2019 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20180902221428/http://pda.coolreferat.com/Туристско_рекреационный_потенциал_республики_Кабардино_Балкария_часть=2 |archivedate=2 вересня 2018 |deadurl=yes }}</ref> Станом на початок 2018 року офіційно зафіксована глибина становить 279 м (друге за глибиною карстове озеро у світі)<ref name="ianews">{{cite web |url=https://ianews.ru/articles/93872/ |назва=«Доброе» озеро Церик Кель раскрыло свои тайны |прізвище1=Цедрик |ім'я1=Андрій |прізвище2= |ім'я2= |дата=5 лютого 2017 року |вебсайт= |видавець=ianews |language=ru |дата-доступу=10 січня 2018 |archive-date=10 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180110234144/https://ianews.ru/articles/93872/ }}</ref>.

У вересні-жовтні 2016 року спеціалісти Центру підводних досліджень [[Російське географічне товариство|Російського географічного товариства]] провели масштабні дослідження озера. В одній із глибоководних печер, розташованій у південно-східній частині водойми за допомогою підводного робота «Марлін-350»
вдалося досягнути глибини 279 м. Однак, за словами керівника експедиції Сергія Фокіна, озеро може бути набагато глибшим<ref name="ianews"/>.

За результатами експедиції побудовано 3D-модель озера, а також визначено хімічний та біологічний склад води<ref name="ianews"/>.

Має постійну температуру води 9,3 [[градус Цельсія|°C]].

Проточне. Витік з озера постійний і не схильний до сезонних коливань. Становить він приблизно 70 млн л. води на добу.

На березі розташовані турбази.

Вода кришталево чиста, прозора, стінки озера проглядаються до глибини 22 м. Її колір мінливий. При ясній погоді ніжно — блакитний, а при інших погодних умовах змінюється на блакитний (через вміст [[Сірководень|сірководню]]). Водна гладь озера спокійна, здається, воно завмерло, застигло у своїй таємничій, загадковій красі. Легенда свідчить, що озеро утворилося, коли на землю впав дракон, якого убив народний герой, прабатько сучасних жителів [[Північний Кавказ|Північного Кавказу]].
<ref>[http://prohkbr.ru/index.php?option=com_content&task=view&id=115&Itemid=88888984 Фото й відео нижнього голубого озера] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100606040827/http://prohkbr.ru/index.php?option=com_content&task=view&id=115&Itemid=88888984 |date=6 червня 2010 }}{{ref-ru}}</ref>

=== Інші блакитні озера ===
На схід від озера [[Церік-кель]] лежить озеро Кель — Кетчхен. Улоговина озера є глибокою карстовою шахтою з прямовисними стінками завглибшки 177 м. На дні колодязя розташована водойма площею 2500 квадратних метрів, завглибшки 5 м. Кель — Кетчхен аналогічне за походженням до озера Церіккель: це результат карстових процесів. У перекладі з балкарського Кель — Кетчхен означає «озеро витекло». За переказами, в сухому провалі раніше було справжнє озеро з чистою водою. Одного разу гори здригнулися і озеро Кель — Кетчхен зникло, витекло.

На північ від Кель — Кетчхен у величезній карстовій западині міститься Верхнє Блакитне озеро. Як порівняти з Церіккель і [[Кель]] — Кетчхен, воно неглибоке (18 м.). Улоговина озера нагадує чашу: береги низькі, пологі, найбільша глибина в центрі. Джерелом живлення Верхнього Блакитного озера є переважно [[атмосферні опади]], тому його рівень зазнає коливань.

Верхні блакитні озера завглибшки до 17 м. Всі чотири озера сполучені. В озерах, крім Нижнього, водиться [[білий амур]], [[короп звичайний|короп]], [[пструг|форель]]. У Нижньому озері водиться лише один представник фауни — рачок [[гаммарус]].

== Галерея ==
<gallery>
Файл:Goluboe_ozero.jpg|Нижнє Блакитне озеро. Вересень 2011р.
Файл:Sekretnoe ozero.jpg|Секретне озеро.
Файл:Cherek-Köl 6.JPG|Нижнє Блакитне озеро. Флора
Файл:Нижнее Голубое озеро.JPG|Нижнє Блакитне озеро восени
Файл:Cherek-Köl 7.JPG|Нижнє Блакитне озеро. Вода має блакитний відтінок
</gallery>

== Примітки ==
{{навігація}}
{{примітки}}

== на картах ==
* [https://maps.google.com/maps?ll=43.227163,43.549762&spn=0.025798,0.038581&t=h&z=15&lci=com.panoramio.all Фото на Google Maps]
* [http://maps.yandex.ru/-/CRW2yEjy Яндекс карти]

== Див. також ==
* [[Список найглибших озер Росії]]

[[Категорія:Озера Росії]]
[[Категорія:Географія Кабардино-Балкарії]]
[[Категорія:Карстові озера]]

title: Розташування

Країна: Росія

Регіон: Черецький район

title: Геологічні дані

Тип: група озерd і природна територія особливої охорони Росіїd

title: Розміри

title: Інше

Інше: Блакитні озера (Кабардино-Балкарія) (Росія)

Інше: Блакитні озера у Вікісховищі

d: Інформація у Вікіданих?

CMNS: Файли у Вікісховищі?


text:
# Kind of Blue
Kind of Blue — студійний альбом американського джазового музиканта Майлза Девіса, представлений 17 серпня 1959 року на лейблі Columbia Records.
Kind of Blue вважається багатьма критиками найращим джазовим альбомом, шедевром Девіса і одним із найкращих альбомів всіх часів. Платівка стала однією із найбільш впливових в історії музики (зокрема відзначають її вплив на такі жанри як джаз, рок і класична музика). У 2002 Kind of Blue став одним із 50 альбомів, внесених у Національний реєстр звукозапису Бібліотекою Конгресу США. У 2003 році альбом зайняв № 12 у списку «500 найкращих альбомів» за версією журналу Rolling Stone.

## Про альбом
Запис платівки відбувався у нью-йоркській студії CBS 30th Street Studio 2 березня і 22 квітня 1959 року. У записі брав участь зібраний Девісом секстет, який складався з піаністів Білла Еванса і Вінтона Келлі, барабанщика Джиммі Кобба, басиста Пола Чемберса і саксофоністів Джона Колтрейна та Кеннонболла Еддерлі. Після того як Білл Еванс увійшов в секстет, Девіс зробив наступний крок на шляху модальних експериментів Milestones (1958) і 1958 Miles (1958), записавши альбом, повністю оснований на модальності на відміну від своїх ранніх робіт в жанрі хард-боп
Хоча абсолютно точні кількісні дані невідомі, багато музичних оглядачів вважають Kind of Blue не тільки як найбільш успішний у комерційному відношенні альбом Девіса, але як і найбільш комерційно успішний джазовий альбом всіх часів. 7 жовтня 2008 року альбом в четвертий раз отримав платиновий статус від RIAA.

## Список композицій
| Сторона 1 | Сторона 1            | Сторона 1               | Сторона 1  |
| #         | Назва                | Автор                   | Тривалість |
| --------- | -------------------- | ----------------------- | ---------- |
| 1.        | «So What»            | Майлз Девіс             | 9:04       |
| 2.        | «Freddie Freeloader» | Майлз Девіс             | 9:34       |
| 3.        | «Blue in Green»      | Майлз Девіс, Білл Еванс | 5:27       |

| Сторона 2 | Сторона 2           | Сторона 2               | Сторона 2  |
| #         | Назва               | Автор                   | Тривалість |
| --------- | ------------------- | ----------------------- | ---------- |
| 4.        | «All Blues»         | Майлз Девіс             | 11:33      |
| 5.        | «Flamenco Sketches» | Майлз Девіс, Білл Еванс | 9:26       |

| Додаткова композиція перевидання 1997 | Додаткова композиція перевидання 1997      | Додаткова композиція перевидання 1997 | Додаткова композиція перевидання 1997 |
| #                                     | Назва                                      | Автор                                 | Тривалість                            |
| ------------------------------------- | ------------------------------------------ | ------------------------------------- | ------------------------------------- |
| 6.                                    | «Flamenco Sketches» (альтернативний запис) | Майлз Девіс, Білл Еванс               | 9:32                                  |

| Додаткові композиції видання 2008 | Додаткові композиції видання 2008          | Додаткові композиції видання 2008 |
| #                                 | Назва                                      | Тривалість                        |
| --------------------------------- | ------------------------------------------ | --------------------------------- |
| 7.                                | «Freddie Freeloader» (студійний варіант 1) | 0:53                              |
| 8.                                | «Freddie Freeloader» (фальстарт)           | 1:27                              |
| 9.                                | «Freddie Freeloader» (студійний варіант 2) | 1:30                              |
| 10.                               | «So What» (студійний варіант 1)            | 1:55                              |
| 11.                               | «So What» (студійний варіант 2)            | 0:13                              |
| 12.                               | «Blue in Green» (студійний варіант)        | 1:58                              |
| 13.                               | «Flamenco Sketches» (студійний варіант 1)  | 0:45                              |
| 14.                               | «Flamenco Sketches» (студійний варіант 2)  | 1:12                              |
| 15.                               | «All Blues» (студійний варіант)            | 0:18                              |

| Додатковий диск 2008 | Додатковий диск 2008                  | Додатковий диск 2008           | Додатковий диск 2008 |
| #                    | Назва                                 | Автор                          | Тривалість           |
| -------------------- | ------------------------------------- | ------------------------------ | -------------------- |
| 1.                   | «On Green Dolphin Street»             | Броніслав Капер, Нед Вашингтон | 9:50                 |
| 2.                   | «Fran-Dance»                          | Майлз Девіс                    | 5:49                 |
| 3.                   | «Stella by Starlight»                 | Віктор Янг, Нед Вашингтон      | 4:46                 |
| 4.                   | «Love for Sale»                       | Кол Портер                     | 11:49                |
| 5.                   | «Fran-Dance» (альтернативний варіант) | Майлз Девіс                    | 5:53                 |
| 6.                   | «So What»                             | Майлз Девіс                    | 17:29                |

## Сертифікація
| Країна                | Сертифікація | Продажі   |
| --------------------- | ------------ | --------- |
| Австралія ARIA (ARIA) | Платиновий   | 70 000    |
| Бельгія (BEA)         | Золотий      | 25 000    |
| Італія (FIMI)         | Платиновий   | 100 000   |
| Велика Британія (BPI) | Платиновий   | 300 000   |
| США (RIAA)            | Платиновий   | 4 000 000 |

title: Kind of Blue

wikitext:
{{Музичний альбом
| Назва      = Kind of Blue
| Тип        = студійний
| Виконавець = [[Майлз Девіс]]
| Обкладинка = Miles Davis - Kind of Blue (album cover).jpg
| Випущено   = {{Initial release|1959|08|17}}
| Записаний  = 2 березня і 22 квітня 1959
| Студія     = [[CBS 30th Street Studio|CBS 30th Street]]
| Жанр       = [[Модальний джаз]]
| Тривалість = 45:44
| Лейбл      = [[Columbia Records]]
| Продюсер   = Тео Масеро, Ірвінг Таунсенд
| Рік        = 1959
| Попередній = [[Porgy and Bess (альбом Майлза Девіса)|Porgy and Bess]]
 (1959)
| Наступний  = [[Sketches of Spain]]
 (1960)
}}
{{Album ratings
| rev1      = [[AllMusic]]
| rev1Score = {{Rating|5|5}}<ref>{{cite web|url = http://www.allmusic.com/album/kind-of-blue-mw0000191710|назва = AllMusic Review by Stephen Thomas Erlewine|вебсайт =www.allmusic.com|дата-доступу = 24 жовтня 2016|url-архіву = https://web.archive.org/web/20161021055812/http://www.allmusic.com/album/kind-of-blue-mw0000191710|дата-архіву = 21 жовтня 2016|deadurl = no}}</ref>
| rev2      = [[Entertainment Weekly]]
| rev2Score = A+<ref>{{cite web|url = http://www.ew.com/article/1991/10/11/remembering-miles-davis|назва = Remembering Miles Davis|дата = 11 жовтня 2001|вебсайт =www.ew.com|дата-доступу = 24 жовтня 2016|url-архіву = https://web.archive.org/web/20160430082906/http://www.ew.com/article/1991/10/11/remembering-miles-davis|дата-архіву = 30 квітня 2016|deadurl = no}}</ref>
| rev3 = [[Pitchfork Media]]
| rev3Score = 10/10<ref>{{cite web|url = http://www.pitchforkmedia.com/record-reviews/d/davis_miles/kind-of-blue.shtml|назва = Miles Davis: Kind of Blue: Pitchfork Review|вебсайт =www.pitchforkmedia.com|дата-доступу = 24 жовтня 2016|url-архіву = https://web.archive.org/web/20021005181357/http://www.pitchforkmedia.com/record-reviews/d/davis_miles/kind-of-blue.shtml|дата-архіву = 5 жовтня 2002|deadurl = yes}}</ref>
}}

'''Kind of Blue''' — [[студійний альбом]] [[Сполучені Штати Америки|американського]] [[Джаз|джазового]] музиканта [[Майлз Девіс|Майлза Девіса]], представлений 17 серпня 1959 року на лейблі [[Columbia Records]].

Kind of Blue вважається багатьма критиками найращим джазовим альбомом, шедевром Девіса і одним із найкращих альбомів всіх часів. Платівка стала однією із найбільш впливових в історії музики (зокрема відзначають її вплив на такі жанри як [[джаз]], [[рок-музика|рок]] і [[класична музика]]). У 2002 Kind of Blue став одним із 50 альбомів, внесених у Національний реєстр звукозапису [[Бібліотека Конгресу|Бібліотекою Конгресу]] США. У 2003 році альбом зайняв № 12 у списку «[[Список 500 найкращих альбомів усіх часів за версією журналу «Rolling Stone»|500 найкращих альбомів]]» за версією журналу [[Rolling Stone]].

== Про альбом ==
Запис платівки відбувався у [[Нью-Йорк|нью-йоркській]] студії CBS 30th Street Studio 2 березня і 22 квітня 1959 року. У записі брав участь зібраний Девісом секстет, який складався з піаністів [[Білл Еванс|Білла Еванса]] і [[Вінтон Келлі|Вінтона Келлі]], барабанщика [[Джиммі Кобб]]а, басиста [[Пол Чемберс|Пола Чемберса]] і саксофоністів [[Джон Колтрейн|Джона Колтрейна]] та [[Кеннонболл Еддерлі|Кеннонболла Еддерлі]]. Після того як Білл Еванс увійшов в секстет, Девіс зробив наступний крок на шляху модальних експериментів Milestones (1958) і 1958 Miles (1958), записавши альбом, повністю оснований на [[Модальність (музика)|модальності]] на відміну від своїх ранніх робіт в жанрі [[хард-боп]]

Хоча абсолютно точні кількісні дані невідомі, багато музичних оглядачів вважають Kind of Blue не тільки як найбільш успішний у комерційному відношенні альбом Девіса, але як і найбільш комерційно успішний джазовий альбом всіх часів. 7 жовтня 2008 року альбом в четвертий раз отримав платиновий статус від [[Американська асоціація компаній звукозапису|RIAA]]<ref>{{cite web|url= http://www.riaa.com/gold-platinum/?tab_active=default-award&ar=MILES+DAVIS&ti=KIND+OF+BLUE|назва= Gold & Platinum - RIAA|дата-доступу= 24 жовтня 2016|url-архіву= https://web.archive.org/web/20161024092354/http://www.riaa.com/gold-platinum/?tab_active=default-award&ar=MILES+DAVIS&ti=KIND+OF+BLUE|дата-архіву= 24 жовтня 2016|deadurl= no}}</ref>.

== Список композицій ==
{{Track listing
| headline = Сторона 1
|title1  = So What
|writer1 = [[Майлз Девіс]]
|length1 = 9:04
|title2  = Freddie Freeloader
|writer2 = Майлз Девіс
|length2 = 9:34
|title3  = Blue in Green
|writer3 = Майлз Девіс, [[Білл Еванс]]
|length3 = 5:27
}}
{{Track listing
| headline = Сторона 2
|title4  = All Blues
|writer4 = Майлз Девіс
|length4 = 11:33
|title5  = Flamenco Sketches
|writer5 = Майлз Девіс, Білл Еванс
|length5 = 9:26
}}
{{Track listing
| headline = Додаткова композиція перевидання 1997
| collapsed = yes
|title6 = Flamenco Sketches
|note6 = альтернативний запис
|writer6 = Майлз Девіс, Білл Еванс
|length6 = 9:32
}}
{{Track listing
|headline = Додаткові композиції видання 2008
| collapsed = yes
|title7 = Freddie Freeloader
|note7 = студійний варіант 1
|length7 = 0:53
|title8  = Freddie Freeloader
|note8 = [[фальстарт]]
|length8 = 1:27
|title9  = Freddie Freeloader
|note9 = студійний варіант 2
|length9 = 1:30
|title10  = So What
|note10 = студійний варіант 1
|length10 = 1:55
|title11  = So What
|note11 = студійний варіант 2
|length11 = 0:13
|title12  = Blue in Green
|note12 = студійний варіант
|length12 = 1:58
|title13  = Flamenco Sketches
|note13 = студійний варіант 1
|length13 = 0:45
|title14  = Flamenco Sketches
|note14 = студійний варіант 2
|length14 = 1:12
|title15  = All Blues
|note15 = студійний варіант
|length15 = 0:18
}}
{{Track listing
|headline = Додатковий диск 2008
| collapsed = yes
|title1  = On Green Dolphin Street
|writer1   = Броніслав Капер, Нед Вашингтон
|length1 = 9:50
|title2  = Fran-Dance
|writer2 = Майлз Девіс
|length2 = 5:49
|title3  = Stella by Starlight
|writer3   = Віктор Янг, Нед Вашингтон
|length3 = 4:46
|title4  = Love for Sale
|writer4   = Кол Портер
|length4 = 11:49
|title5  = Fran-Dance
|note5 = альтернативний варіант
|writer5 = Майлз Девіс
|length5 = 5:53
|title6  = So What
|writer6 = Майлз Девіс
|length6 = 17:29
}}

== Сертифікація ==
{| class="wikitable"
|-
! Країна !! Сертифікація !! Продажі
|-
| {{AUS}} [[Австралійська асоціація компаній звукозапису|ARIA]] (ARIA)|| Платиновий [[Файл:Platinum record icon.svg|15px]] || 70 000
|-
| {{BEL}} (BEA) || Золотий [[Файл:Gold record icon.svg|15px]] || 25 000
|-
| {{ITA}} ([[Італійська асоціація компаній звукозапису|FIMI]]) || Платиновий [[Файл:Platinum record icon.svg|15px]] || 100 000
|-
|{{UK}} ([[Британська асоціація виробників фонограм|BPI]]) || Платиновий [[Файл:Platinum record icon.svg|15px]] || 300 000
|-
| {{USA}} (RIAA) || Платиновий [[Файл:Platinum record icon.svg|15px]] || 4 000 000
|}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [https://www.discogs.com/Miles-Davis-Kind-Of-Blue/master/5460 «Kind of Blue»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161126143702/https://www.discogs.com/Miles-Davis-Kind-Of-Blue/master/5460 |date=26 листопада 2016 }} на [[Discogs]]

{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Альбоми Columbia Records]]
[[Категорія:Альбоми Майлза Девіса]]
[[Категорія:Альбоми, спродюсовані Тео Масеро]]
[[Категорія:Альбоми, спродюсовані Ірвінгом Таунсендом]]
[[Категорія:Платинові музичні альбоми]]
[[Категорія:Альбоми, які ввійшли у список 500 найкращих альбомів за версією журналу Rolling Stone]]
[[Категорія:Національний реєстр аудіозаписів]]
[[Категорія:Інструментальні альбоми]]
[[Категорія:Альбоми модального джазу]]
[[Категорія:Альбоми, записані на CBS 30th Street Studio]]

title: Студійний альбом

Виконавець: Майлз Девіс

Дата випуску: 17 серпня 1959

Записаний: 2 березня і 22 квітня 1959

Жанр: Модальний джаз

Мова: без мовного змістуd

Студія звукозапису: CBS 30th Street

Лейбл: Columbia Records

Продюсер: Тео Масеро, Ірвінг Таунсенд

title: Хронологія Майлз Девіс

| Попередній | Porgy and Bess (1959) |: | Sketches of Spain (1960) | Наступний |

Попередній: Porgy and Bess · (1959)

Sketches of Spain · (1960): Наступний

title: Оцінки оглядів

Джерело: Рейтинг

Entertainment Weekly: A+


text:
# Саша Колін
Саша Колін (нар. 9 травня 1911, Париж, Франція — пом. 14 лютого 1981, Нью-Йорк, Сполучені Штати Америки) — американська художниця французького походження. Перш ніж оселитися в Сполучених Штатах, протягом декількох років жила в Австрії та деяких інших країнах.

## Життя і праця
Колін народилася в Парижі, у родині українських євреїв Юлія і Мальвіни Колінів. До того, як її батьки оселилися у Відні, вона провела своє раннє дитинство в Аргентині та Угорщині. До переїзду в Париж в 1933 році, де вона навчалася під керівництвом Аронсона Наума Левовича, Колін здобувала освіту у Віденській школі мистецтв і ремесел та в Академії образотворчих мистецтв. Її роботи виставлялися в Паризькому Салоні з 1934 по 1936 рік.
Будучи занепокоєною нацистськими переслідуваннями євреїв у сусідній Німеччині, сім'я Колінів емігрувала до Сполучених Штатів у 1936 році і оселилася в Нью-Йорку. Родина мала непогані статки і тому зупинялася в таких престижних резиденціях Мангеттену як «Ессекс Хауз» і «Еспланада». Незабаром Колін почала демонструвати своє мистецтво на різноманітних заходах, включаючи виставку в Рокфеллер-центрі та Всесвітню виставку 1940 року.
У 1970-ті роки, Колін, за допомогою посередників, брала активну участь у наданні музеям благодійних пожертвувань, поштовхом до яких став Закон про податкову реформу 1969 року. Вона вмовляла куратора музею надати їй лист про те, що музей хотів би додати її картину до своєї колекції. Потім одну зі своїх картин вона продавала зі знижкою якомусь заможному колекціонеру. Колекціонер, у свою чергу, дарував цю картину музею, отримавши податкове відрахування від ринкової вартості картини. Після смерті Колін декілька художників і колекціонерів були притягнуті до відповідальності за подібні афери.
Колін мала слабкість до дорогої їжі та модних брендів, тому коли продаж її робіт перестав бути стабільним, вона поринала в борги, позичаючи гроші, аби підживлювати свої звички, які обходилися їй в кругленьку суму, або ж обмінюючи свої картини на необхідні речі. Продовжуючи діяти у тому ж руслі, вона створила і роздала таку велику кількість картин, що ціна її робіт різко впала. В обмін за оренду кожної наступної розкішної квартири Колін віддавала домовласникам свої картини, і щонайменше одну з цих квартир вона разом зі своїми двома гігантськими псами, перетворила в убогий безлад.
Довгий час Колін товаришувала з художником Реєм Джонсоном та була однією з перших відвідувачів його заочної школи в Нью-Йорку.

## Творчість
Роботи Колін були представлені в багатьох місцях, серед яких нью-йоркська Всесвітня виставка, Бруклінський музей, Бостонський музей образотворчих мистецтв та Музей американського мистецтва Вітні, її праці можна знайти серед колекцій Смітсонівського музею американського мистецтва, Національного музею дизайну Купер-Г'юїт тощо. Вона створювала абстрактні картини та мінімалістичні скульптури.

title: Саша Колін

wikitext:
{{Orphan|date=лютий 2019}}
{{Тезки|Саша (ім'я){{!}}Саша }}
{{сирота}}
{{Без джерел|дата=листопад 2015}}
{{художник}}
'''Саша Колін''' ({{н}} 9 травня 1911, Париж, Франція — {{с}} 14 лютого 1981, Нью-Йорк, Сполучені Штати Америки) — американська [[Художник|художниця]] французького походження. Перш ніж оселитися в [[Сполучені Штати Америки|Сполучених Штатах]], протягом декількох років жила в [[Австрія|Австрії]] та деяких інших країнах.

== Життя і праця ==
Колін народилася в [[Париж]]і, у родині українських [[євреї]]в Юлія і Мальвіни Колінів. До того, як її батьки оселилися у [[Відень|Відні]], вона провела своє раннє дитинство в [[Аргентина|Аргентині]] та [[Угорщина|Угорщині]]. До переїзду в Париж в 1933 році, де вона навчалася під керівництвом Аронсона Наума Левовича, Колін здобувала освіту у Віденській школі мистецтв і ремесел та в Академії образотворчих мистецтв. Її роботи виставлялися в Паризькому Салоні з 1934 по 1936 рік.
Будучи занепокоєною нацистськими переслідуваннями євреїв у сусідній [[Німеччина|Німеччині]], сім'я Колінів емігрувала до Сполучених Штатів у 1936 році і оселилася в [[Нью-Йорк]]у. Родина мала непогані статки і тому зупинялася в таких престижних резиденціях [[Мангеттен]]у як «Ессекс Хауз» і «Еспланада». Незабаром Колін почала демонструвати своє мистецтво на різноманітних заходах, включаючи виставку в [[Рокфеллерський центр|Рокфеллер-центрі]] та Всесвітню виставку 1940 року.

У 1970-ті роки, Колін, за допомогою посередників, брала активну участь у наданні музеям благодійних пожертвувань, поштовхом до яких став Закон про податкову реформу 1969 року. Вона вмовляла куратора музею надати їй лист про те, що музей хотів би додати її картину до своєї колекції. Потім одну зі своїх картин вона продавала зі знижкою якомусь заможному колекціонеру. Колекціонер, у свою чергу, дарував цю картину музею, отримавши податкове відрахування від ринкової вартості картини. Після смерті Колін декілька художників і колекціонерів були притягнуті до відповідальності за подібні афери.

Колін мала слабкість до дорогої їжі та модних брендів, тому коли продаж її робіт перестав бути стабільним, вона поринала в борги, позичаючи гроші, аби підживлювати свої звички, які обходилися їй в кругленьку суму, або ж обмінюючи свої картини на необхідні речі. Продовжуючи діяти у тому ж руслі, вона створила і роздала таку велику кількість картин, що ціна її робіт різко впала. В обмін за оренду кожної наступної розкішної квартири Колін віддавала домовласникам свої картини, і щонайменше одну з цих квартир вона разом зі своїми двома гігантськими псами, перетворила в убогий безлад.

Довгий час Колін товаришувала з художником Реєм Джонсоном та була однією з перших відвідувачів його заочної школи в Нью-Йорку.

== Творчість ==
Роботи Колін були представлені в багатьох місцях, серед яких нью-йоркська Всесвітня виставка, [[Бруклінський музей]], [[Музей витончених мистецтв (Бостон)|Бостонський музей образотворчих мистецтв]] та [[Музей американського мистецтва Вітні]], її праці можна знайти серед колекцій [[Смітсонівський музей американського мистецтва|Смітсонівського музею американського мистецтва]], [[Національний музей дизайну Купер—Г'юїт|Національного музею дизайну Купер-Г'юїт]] тощо. Вона створювала абстрактні картини та мінімалістичні скульптури.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Колін, Саша}}
[[Категорія:Французькі художниці]]
[[Категорія:Американські художниці]]
[[Категорія:Австрійські емігранти до США]]

title: Саша Колін

Країна: Франція

Діяльність: художниця

Роботи в колекції: Смітсонівський музей американського мистецтва і Picker Art Gallery d


text:
# Жуарез де Соуза Тейшейра
Жуарез де Соуза Тейшейра (порт. Juarez de Souza Teixeira, нар. 25 вересня 1973, Сан-Паулу) — бразильський футболіст, що грав на позиції захисника.

## Ігрова кар'єра
У дорослому футболі дебютував 1992 року виступами за команду клубу «Португеза Деспортос», в якій провів два сезони.
1994 року відправився до Швейцарії, дн спочатку недовго захищав кольори клубу «Івердон Спорт», після чого того ж року перейшов у «Серветт». Відіграв за женевську команду наступні п'ять сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Серветта», був основним гравцем захисту команди і допоміг їй виграти національний чемпіонат у 1999 році.
1999 року Жуарез перебрався до Італії, де став виступати за «Лечче», у складі якого за три сезони провів 78 ігор у Серії А. Коли 2002 року його команда вилетіла з вищого дивізіону, він перейшов до новачка Серії А «Комо», але і з цією командою 2003 року він вилетів до Серії Б. Згодом з 2003 по 2005 рік грав за «Болонью», і з цією командою 2005 року теж не зумів врятуватись від вильоту з вищого дивізіону. До того протягом першої половини 2004 року на правах оренди виступав за «Сієну», зігравши 13 ігор у Серії А.
Завершив професіональну ігрову кар'єру в «Удінезе», за яке виступав протягом сезону 2005/06 років, зігравши через травму лише 5 ігор у Серії А.

## Виступи за збірні
Залучався до складу молодіжної збірної Бразилії, з якою став переможцем молодіжного чемпіонату Південної Америки 1992 року в Колумбії та молодіжного чемпіонату світу 1993 року в Австралії.

## Досягнення
- Чемпіон світу (U-20): 1993
- Чемпіон Південної Америки (U-20): 1992
- Чемпіон Швейцарії (1): 1998/99.

title: Жуарез де Соуза Тейшейра

wikitext:
{{ІІ|[[Соуза|де Соуза]]|Тейшейра}}
{{Футболіст
| ім'я = Жуарез
| повне-ім'я = Жуарез де Соуза Тейшейра
| зображення =
| підпис =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1992–1994 | {{Прапорець|BRA}} | «[[Португеза Деспортос]]» | 1 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1994 | {{Прапорець|SUI}} | «[[Івердон Спорт]]» | 18 |0}}
{{Футболіст рядок 0|1994–1999 | {{Прапорець|SUI}} | «[[Серветт]]» | 132 |5}}
{{Футболіст рядок 1|1999–2002 | {{Прапорець|ITA}} | [[Лечче (футбольний клуб)|«Лечче»]] | 78 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2002–2003 | {{Прапорець|ITA}} | [[Комо (футбольний клуб)|«Комо»]] | 22 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2003–2004 | {{Прапорець|ITA}} | [[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]] | 13 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2004 |{{оренда}} {{Прапорець|ITA}} | [[Сієна (футбольний клуб)|«Сієна»]] | 13 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2004–2005 | {{Прапорець|ITA}} | [[Болонья (футбольний клуб)|«Болонья»]] | 30 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2005–2006 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Удінезе]]» | 4 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|1992–1993 | {{Прапорець|BRA}} | [[Молодіжна збірна Бразилії з футболу|Бразилія U-20]] | ? |?}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Жуарез де Соуза Тейшейра''' ({{lang-pt|Juarez de Souza Teixeira}}, {{нар}} [[25 вересня]] [[1973]], [[Сан-Паулу]]) — бразильський [[футболіст]], що грав на позиції [[Захисник (футбол)|захисника]].

== Ігрова кар'єра ==

У дорослому футболі дебютував 1992 року виступами за команду клубу «[[Португеза Деспортос]]», в якій провів два сезони.

1994 року відправився до Швейцарії, дн спочатку недовго захищав кольори клубу «[[Івердон Спорт]]», після чого того ж року перейшов у «[[Серветт]]». Відіграв за женевську команду наступні п'ять сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі «Серветта», був основним гравцем захисту команди і допоміг їй виграти національний чемпіонат у 1999 році.

1999 року Жуарез перебрався до Італії, де став виступати за [[Лечче (футбольний клуб)|«Лечче»]], у складі якого за три сезони провів 78 ігор у Серії А. Коли 2002 року його команда вилетіла з вищого дивізіону, він перейшов до новачка Серії А [[Комо (футбольний клуб)|«Комо»]], але і з цією командою 2003 року він вилетів до Серії Б. Згодом з 2003 по 2005 рік грав за [[Болонья (футбольний клуб)|«Болонью»]], і з цією командою 2005 року теж не зумів врятуватись від вильоту з вищого дивізіону. До того протягом першої половини 2004 року на правах оренди виступав за [[Сієна (футбольний клуб)|«Сієну»]], зігравши 13 ігор у Серії А.

Завершив професіональну ігрову кар'єру в «[[Удінезе]]»<ref>{{Cite web |url=http://www.uefa.com/uefachampionsleague/news/newsid=319308.html |title=Juarez jumps at Udinese chance |accessdate=7 лютого 2020 |archive-date=26 вересня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180926014100/https://www.uefa.com/uefachampionsleague/news/newsid=319308.html }}</ref>, за яке виступав протягом сезону 2005/06 років, зігравши через травму<ref>{{Cite web |url=http://www.uefa.com/uefachampionsleague/news/newsid=342902.html#udinese+upset+juarez+loss |title=Udinese upset by Juarez loss |accessdate=7 лютого 2020 |archive-date=26 вересня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180926051810/https://www.uefa.com/uefachampionsleague/news/newsid=342902.html#udinese+upset+juarez+loss }}</ref> лише 5 ігор у Серії А.

== Виступи за збірні ==
Залучався до складу [[Молодіжна збірна Бразилії з футболу|молодіжної збірної Бразилії]], з якою став переможцем [[Молодіжний чемпіонат Південної Америки з футболу 1992|молодіжного чемпіонату Південної Америки 1992 року]] в Колумбії та [[Молодіжний чемпіонат світу з футболу 1993|молодіжного чемпіонату світу 1993 року]] в Австралії.

== Досягнення ==
* [[Молодіжний чемпіонат світу з футболу|Чемпіон світу (U-20)]]: [[Молодіжний чемпіонат світу з футболу 1993|1993]]
* [[Молодіжний чемпіонат Південної Америки з футболу|Чемпіон Південної Америки (U-20)]]: [[Молодіжний чемпіонат Південної Америки з футболу 1992|1992]]
* [[Чемпіонат Швейцарії з футболу|Чемпіон Швейцарії]] (1): [[Чемпіонат Швейцарії з футболу 1998—1999|1998/99]].

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{FIFA player}}
* [https://www.tuttocalciatori.net/Juarez Статистика виступів на сайті ''tuttocalciatori.net'']
* [http://www.sambafoot.com/pt/jogadores/847_Juarez.html Профіль на сайті ''sambafoot.com''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160303194804/http://www.sambafoot.com/pt/jogadores/847_Juarez.html |date=3 березня 2016 }}

{{Склад збірної Бразилії U20 на чемпіонаті світу 1993}}
{{ac}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Жуарез Тейшейра}}
[[Категорія:Бразильські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Португеза Деспортос»]]
[[Категорія:Футболісти «Івердона»]]
[[Категорія:Футболісти «Серветта»]]
[[Категорія:Футболісти «Лечче»]]
[[Категорія:Футболісти «Комо»]]
[[Категорія:Футболісти «Болоньї»]]
[[Категорія:Футболісти «Сієни»]]
[[Категорія:Футболісти «Удінезе»]]
[[Категорія:Бразильські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Швейцарії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Італії]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Бразилії з футболу]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Жуарез де Соуза Тейшейра

Народження: 25 вересня 1973 (51 рік)

Вага: 75 кг

Громадянство: Бразилія

Позиція: захисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Португеза Деспортос» · 1 · (0)

«Івердон Спорт» · 18 · (0)

«Серветт» · 132 · (5)

«Лечче» · 78 · (0)

«Комо» · 22 · (0)

«Болонья» · 13 · (0)

→ «Сієна» · 13 · (0)

«Болонья» · 30 · (0)

«Удінезе» · 4 · (0)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Бразилія U-20 · ? · (?)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Бельно (Куявсько-Поморське воєводство)
Бельно (пол. Belno, нім. Bellno) — село в Польщі, у гміні Єжево Свецького повіту Куявсько-Поморського воєводства.
Населення — 261 особа (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Бидгощського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 130     | 25                 | 91               | 14                   |
| Жінки    | 131     | 36                 | 75               | 20                   |
| Разом    | 261     | 61                 | 166              | 34                   |

title: Бельно (Куявсько-Поморське воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Бельно
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Belno}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Куявсько-Поморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Свецький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Єжево (гміна){{!}}Єжево
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 261
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 52
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = CSW
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0087142
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Бельно}}

'''Бельно''' ({{lang-pl|Belno}}, {{lang-de|Bellno}}) — село в Польщі, у [[Єжево (гміна)|гміні Єжево]] [[Свецький повіт|Свецького повіту]] [[Куявсько-Поморське воєводство|Куявсько-Поморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:261}} {{МНОЖИНА:261|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Бидгощське воєводство|Бидгощського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=130 |ЧолПре=25 |ЧолПрац=91 |ЧолПост=14
|Жін=131 |ЖінПре=36 |ЖінПрац=75 |ЖінПост=20
|Разом=261 |РазомПре=61 |РазомПрац=166 |РазомПост=34
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Єжево}}

{{Куявсько-Поморське-доробити}}

[[Категорія:Села Свецького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Куявсько-Поморське воєводство

Повіт: Свецький повіт

Гміна: Єжево

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: CSW

OSM: ↑2627438 ·R (Гміна Єжево)


text:
# Партія зелених (США)
Партія зелених (англ. Green Party United States) — політична партія США. Офіційною датою заснування прийнято вважати 2001 рік після об'єднання добровольчих зелених партій та організацій США. Але оскільки кандидати від цих партій раніше брали участь в президентських виборах 1996 і 2000 роках, неофіційне утворення партії датується 1984 або 1991 роком.
Партія, яка є четвертою за кількістю членів партією у США, бореться з насильством, соціальною несправедливістю, за участь широких мас у здійсненні демократії, рівність, права ЛГБТ руху, антивійну і анти-расизм. На політичному спектрі партія, як правило, розглядається як ліва, і в 2016 році Зелені офіційно самоназвались як антикапіталістична партія.
Зелена Партія була заснована в 2001 році як еволюція Асоціації держав зелених партій (ASGP), яка була утворена в 1996 році [8] Після свого заснування, Зелена Партія незабаром стала основною національною зеленої організацією в країні, затьмарюючи Greens / Партія Зелених США (G / GPUSA), яка утворена в 1991 році із Зелених комітетів заочного (УПС), зібрання місцевих зелених груп, активних з 1984 року [9] ASGP все в більшій мірі дистанціювалася від G / GPUSA наприкінці 1990-х років. [10]
Greens отримала широку увагу громадськості під час президентських виборів 2000 року, коли Ральф Нейдер виграв 2,7 % голосів виборців. Нейдер був розкритикований багатьма демократами і навіть деякими зеленими, які звинувачували його в псуванні виборів для Альберта Гора, кандидата Демократичної партії. Ступінь впливу Нейдера на виборах 2000 року, залишається суперечливим.
У Зелених було кілька членів, обраних до законодавчих органів штатів, в тому числі в Каліфорнії, штаті Мейн і Арканзас. Багато Зелених по всіх Сполучених Штатах займають посади на муніципальному рівні, в тому числі шкільних рад, міських рад та мерів.

## Ранні роки
Політичний рух, який почався в 1985 році як децентралізовані комітети Відповідності еволюціонував у більш централізовану структуру до 1990 році відкриття національного інформаційного центру та формуванням керівних органів, підзаконних актів, а також платформи Зелених комітетів кореспонденції (GCoC), до 1990 року, просто, The Greens(Зелені). Організація провела найосновнішу організаційну, освітню діяльність і виборчі кампанії.
Внутрішні розбіжності виникли між членами, які бачили виборчу політику, як корупційну і підтримували поняття «антипартійної партії», сформовану Петро Келлі та іншими лідерами Die GRÜNEN(Зелених) в Німеччині, у порівнянні з тими, хто бачив виборчі стратегії як рушійну силу соціальних змін. Боротьба за керівництво організації завершилися «компромісною угодою», ратифіковану в 1990 році на Greens Національному конгресі в Елкінсі, Західна Вірджинія — в якому обидві стратегії мали проводитися в рамках однієї і тієї ж «527 політичної організації» перейменованої як Greens або Партія Зелених США (G / GPUSA). G / GPUSA була визнана Федеральною виборчою комісією США як національна політична партія в 1991 році.
Компромісну угоду згодом зруйнувалася і відтоді дві зелені організації партії співіснували в Сполучених Штатах . Політична Мережа Зелених була організована в 1990 році і Національна асоціація загальнодержавних партій зелених утворена до 1994.Прірва між тими, які наполягали на перерві на політичній сцені США, і тими, хто прагнув укорінитися на місцевому рівні продовжувала збільшуватися протягом 1990-х років. Асоціація держави зелених партій (ASGP заохочувала повернула президентство Надера в 1996 і 2000. До 2001 року поштовх до окремої виборчої активності jrhtvj від GPUSA привів до Бостонської Пропозиції і подальшому піднесенню Зеленої партії Сполучені Штати. G / GPUSA втратив більшу частину своїх філій в наступні місяці, і кинула його Федеральний виборчий статус національної партії в 2005 році.

## Політична програма
Дотримуються лівоцентристських поглядів, що ґрунтуються на «зеленій політиці». Партія виступає:
- За захист навколишнього середовища;
- За соціальну справедливість;
- За пацифістську зовнішню політику;
- За легалізацію абортів в повній мірі;
- За одностатеві шлюби;
- За державний контроль над особистою вогнепальною зброєю громадян;
- Проти насильства;
- За децентралізацію органів влади;
- За суспільну економіку;
- За фемінізм.

Peter Camejo у 2002 році стверджував, що він — кавун: «зелений ззовні, але червоний всередині». Саме він був ініціатором у січні 2004 року Декларації Авокадо, яка порівнювала Зелених до авокадо."Авокадо є Зелене ззовні і Зелене зсередини". Малося на увазі, що для Зелених це було життєво важливим донести демократію до антидемократичної двопартійної системи США, і що Зелені мають унікальну ідентифікацію, як третьої партії, яка не може бути віднесена ні до республіканської, ні до демократичної партій.
Зелені не приймали пожертв ні від корпорацій, ні від політичних комітетних організацій. Платформа учасників і риториків Зелених жорстко критикувала будь-який корпоративний вплив і контроль над владою, ЗМІ і суспільством в цілому.

## Керівний комітет
Єдиного лідера партії немає, її очолює 7 співголів, на грудень 2010 року це — Тереза Ель-Амін, Майк Файнштейн, Фархін Хакім, Джулі Джейкобсон, Джейсон Набівейнс, Девід Стренд, Крейг Торсен.

## Географічне поширення Зелених
Партія зелених має сильну підтримку населення на узбережжі Тихого океану, верхніх Великих озер, і північному сході, як це відображено в географічному розподілі Зелених обраних кандидатів. Каліфорнійці обрали 55 з 226 Зелених по всій країні за станом на червень 2007 року. Інші штати з високою кількістю вибраних у можновладці Зелених включають у Пенсильванію (31), Вісконсин (23), Массачусетс (18) і Мейн (17). Мейн має найвищий показник на душу Зелених виборних посадових осіб у країні і найбільший зелений реєстраційний відсоток з понад 29,273 Зеленими, що містить 2,95 % виборців станом на листопад 2006 року. Медісон, штат Вісконсин, є містом з найбільшою кількістю зелених виборних посадових осіб (8), а потім Портленд, штат Мен (7).
У 2005 році Зелена партія мала 305,000 зареєстрованих членів у штатах, що дозволило реєстрацію партії і десятки тисяч членів і учасників в інших частинах країни. Одна з проблем, з якою зіткнулися Зелені (так само як інші треті партії) є труднощі подолання законів про доступ для голосування в багатьох штатах.

## Збір коштів та позиція наPAC
У перші десятилітті Зеленої організації в Сполучених Штатах, переважаюча більшість системи США грошового домінуванням виборів повністю відкидалася Зеленими, так що деякий Зелені були неохочі брати участь у виборчій системі взагалі, тому що вони вважали, що фінансова система по своїй суті корумпована. Інші Зелені були прихильниками того, що Партія Зелених повинна розвиватися у виборчій арені; багато з цих зелених вважали, що прийняття альтернативної моделі фінансування виборчих кампаній, підкреслюючи добровільні межі внесків, представлятиме собою корисний і привабливий контраст з одіозними практиками фінансів кампанії грошового домінуванням великих партій.
Протягом багатьох років деякі державні діячі Зелених приділяють менше уваги за принципом самонакладених меж, ніж це було в минулому. Проте, можна з упевненістю сказати, що Партія Зеленої щодо збору коштів (для кампаній кандидатів і самої партії), як і раніше має тенденцію покладатися на відносно невеликі внески, і що Зелені зазвичай засуджують не тільки підйом Вищих РАС, а й велику грошову систему, яку деякі Зелені критикують, як акт плутократії.
Деякі Зелені вважають, що позиція Зеленої партії повинна просто дотримуватись законів і правил фінансування кампанії. Інші Зелені стверджують, що це буде шкодити Зеленій партії практикуванню принципової позиції проти антидемократичного впливу грошей в політичному процесі.
Кандидати на посаду, як Джилл Стайн, для президента Сполучених Штатів у 2012 і 2016 роках, як правило, покладалися на більш дрібні пожертвування для фінансування своїх кампаній.

## Участь у президентських виборах
| Рік  | Кандидат в президенти | Кандидат в віце-президенти | Отримано голосів | збільшення/зменшення % |
| ---- | --------------------- | -------------------------- | ---------------- | ---------------------- |
| 1996 | Ральф Нейдер          | Вайнона ЛаДак              | 685 128          | ▬                      |
| 2000 | Ральф Нейдер          | Вайнона ЛаДак              | 2 882 000        | ▲ 320,6                |
| 2004 | Девід Кобб            | Пот ЛаМарт                 | 119 859          | ▼ 95,8                 |
| 2008 | Сінтія Маккінні       | Роза Клементе              | 161 195          | ▲ 34,5                 |
| 2012 | Джилл Стайн           | Шері Хонкала               |                  |                        |
| 2020 | Хауї Хокінс           | Анжела Уокер               |                  |                        |

title: Партія зелених (США)

wikitext:
{{Політична партія
| назва_партії   = Партія зелених
| рідною_мовою   = Green Party United States
| логотип_партії = Green Party of the United States Logo (2014).svg
| розмір         = 220px
| голова         = Керівний комітет партії
| дата_заснування=[[2001]]
| дата_розпуску  =
| союзники       =
| інтернаціонал  = [[Федерація Зелених партій Північної і Південної Америки]]
| ідеологія      = [[зелена політика]], [[соціал-демократія]]
| кількість_членів = 255  тис. (2008)<ref>[http://www.ballot-access.org/2008/120108.html Ballot Access News]</ref>, за іншими джерелами 305 тис. (2005) <ref>[http://web.greens.org/stats/ Дані Сайту Зелених] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080526183505/http://web.greens.org/stats/ |date=26 травня 2008 }} {{ref-en}}</ref>
| друкований_орган =
| штаб-квартира  = Вашингтон
| девіз          =
| інтернет-сторінка= [http://gp.org www.gp.org]
}}

'''Партія зелених''' ({{lang-en|Green Party United States}}) — політична партія США. Офіційною датою заснування прийнято вважати [[2001 рік]] після об'єднання добровольчих зелених партій та організацій США. Але оскільки кандидати від цих партій раніше брали участь в [[Президентські вибори в США 1996|президентських виборах 1996]] і [[Президентські вибори в США 2000|2000 роках]], неофіційне утворення партії датується [[1984]] або [[1991]] роком.

Партія, яка є четвертою за кількістю членів партією у США, бореться з насильством, соціальною несправедливістю, за участь широких мас у здійсненні демократії, рівність, права ЛГБТ [[ЛГБТ-рух|руху]], антивійну і анти-расизм. На політичному спектрі партія, як правило, розглядається як ліва, і в 2016 році Зелені офіційно самоназвались як антикапіталістична партія.

Зелена Партія була заснована в 2001 році як еволюція Асоціації держав зелених партій (ASGP), яка була утворена в 1996 році [8] Після свого заснування, Зелена Партія незабаром стала основною національною зеленої організацією в країні, затьмарюючи Greens / Партія Зелених США (G / GPUSA), яка утворена в 1991 році із Зелених комітетів заочного (УПС), зібрання місцевих зелених груп, активних з 1984 року [9] ASGP все в більшій мірі дистанціювалася від G / GPUSA наприкінці 1990-х років. [10]

Greens отримала широку увагу громадськості під час президентських виборів 2000 року, коли Ральф Нейдер виграв 2,7 % голосів виборців. Нейдер був розкритикований багатьма демократами і навіть деякими зеленими, які звинувачували його в псуванні виборів для Альберта [[Альберт Гор|Гора]], кандидата Демократичної партії. Ступінь впливу Нейдера на виборах 2000 року, залишається суперечливим.

У Зелених було кілька членів, обраних до законодавчих органів штатів, в тому числі в Каліфорнії, штаті Мейн і Арканзас. Багато Зелених по всіх Сполучених Штатах займають посади на муніципальному рівні, в тому числі шкільних рад, міських рад та мерів.

== Ранні роки ==
Політичний рух, який почався в 1985 році як децентралізовані комітети Відповідності еволюціонував у більш централізовану структуру до 1990 році відкриття національного інформаційного центру та формуванням керівних органів, підзаконних актів, а також платформи Зелених комітетів кореспонденції (GCoC), до 1990 року, просто, The Greens(Зелені). Організація провела найосновнішу організаційну, освітню діяльність і виборчі кампанії.

Внутрішні розбіжності виникли між членами, які бачили виборчу політику, як корупційну і підтримували поняття «антипартійної партії», сформовану Петро Келлі та іншими лідерами Die GRÜNEN(Зелених) в Німеччині, у порівнянні з тими, хто бачив виборчі стратегії як рушійну силу соціальних змін. Боротьба за керівництво організації завершилися «компромісною угодою», ратифіковану в 1990 році на Greens Національному конгресі в Елкінсі, Західна Вірджинія — в якому обидві стратегії мали проводитися в рамках однієї і тієї ж «527 політичної організації» перейменованої як Greens або Партія Зелених США (G / GPUSA). G / GPUSA була визнана Федеральною виборчою комісією США як національна політична партія в 1991 році.

Компромісну угоду згодом зруйнувалася і відтоді дві зелені організації партії співіснували в Сполучених Штатах . Політична Мережа Зелених була організована в 1990 році і Національна асоціація загальнодержавних партій зелених утворена до 1994.Прірва між тими, які наполягали на перерві на політичній сцені США, і тими, хто прагнув укорінитися на місцевому рівні продовжувала збільшуватися протягом 1990-х років. Асоціація держави зелених партій (ASGP заохочувала повернула президентство Надера в 1996 і 2000. До 2001 року поштовх до окремої виборчої активності jrhtvj від GPUSA привів до Бостонської Пропозиції і подальшому піднесенню Зеленої партії Сполучені Штати. G / GPUSA втратив більшу частину своїх філій в наступні місяці, і кинула його Федеральний виборчий статус національної партії в 2005 році.

== Політична програма ==
Дотримуються лівоцентристських поглядів, що ґрунтуються на «[[Зелена політика|зеленій політиці]]». Партія виступає<ref>{{cite  web|url=http://lenta.ru/articles/2008/09/10/parties/|title=Использовался материал с «Обзор третьих партий и их кандидатов на президентских выборах-2008»}}</ref>:
* За захист навколишнього середовища;
* За соціальну справедливість;
* За [[пацифізм|пацифістську]] зовнішню політику;
* За легалізацію абортів в повній мірі;
* За одностатеві шлюби;
* За державний контроль над особистою вогнепальною зброєю громадян;
* Проти насильства;
* За децентралізацію органів влади;
* За суспільну економіку;
* За [[фемінізм]].
Peter [[wikipedia:Peter Camejo|Camejo]] у 2002 році стверджував, що він — кавун: «зелений ззовні, але червоний всередині». Саме він був ініціатором у січні 2004 року Декларації Авокадо, яка порівнювала Зелених до авокадо."Авокадо є Зелене ззовні і Зелене зсередини". Малося на увазі, що для Зелених це було життєво важливим донести демократію до антидемократичної двопартійної системи США, і що Зелені мають унікальну ідентифікацію, як третьої партії, яка не може бути віднесена ні до республіканської, ні до демократичної партій.

Зелені не приймали пожертв ні від корпорацій, ні від політичних комітетних організацій. Платформа учасників і риториків Зелених жорстко критикувала будь-який корпоративний вплив і контроль над владою, ЗМІ і суспільством в цілому.

== Керівний комітет ==
Єдиного лідера партії немає, її очолює 7 співголів, на грудень 2010 року це — [[Тереза Ель-Амін]], [[Майк Файнштейн]], [[Фархін Хакім]], [[Джулі Джейкобсон]], [[Джейсон Набівейнс]], [[Девід Стренд]], [[Крейг Торсен]].

== Географічне поширення Зелених ==
Партія зелених має сильну підтримку населення на узбережжі Тихого океану, верхніх Великих озер, і північному сході, як це відображено в географічному розподілі Зелених обраних кандидатів. Каліфорнійці обрали 55 з 226 Зелених по всій країні за станом на червень 2007 року. Інші штати з високою кількістю вибраних у можновладці Зелених включають у Пенсильванію (31), Вісконсин (23), Массачусетс (18) і Мейн (17). Мейн має найвищий показник на душу Зелених виборних посадових осіб у країні і найбільший зелений реєстраційний відсоток з понад 29,273 Зеленими, що містить 2,95 % виборців станом на листопад 2006 року. Медісон, штат Вісконсин, є містом з найбільшою кількістю зелених виборних посадових осіб (8), а потім Портленд, штат Мен (7).

У 2005 році Зелена партія мала 305,000 зареєстрованих членів у штатах, що дозволило реєстрацію партії і десятки тисяч членів і учасників в інших частинах країни. Одна з проблем, з якою зіткнулися Зелені (так само як інші треті партії) є труднощі подолання законів про доступ для голосування в багатьох штатах.

== Збір коштів та позиція на [[wikipedia:Political action committee|PAC]] ==
У перші десятилітті Зеленої організації в Сполучених Штатах, переважаюча більшість системи США грошового домінуванням виборів повністю відкидалася Зеленими, так що деякий Зелені були неохочі брати участь у виборчій системі взагалі, тому що вони вважали, що фінансова система по своїй суті корумпована. Інші Зелені були прихильниками того, що Партія Зелених повинна розвиватися у виборчій арені; багато з цих зелених вважали, що прийняття альтернативної моделі фінансування виборчих кампаній, підкреслюючи добровільні межі внесків, представлятиме собою корисний і привабливий контраст з одіозними практиками фінансів кампанії грошового домінуванням великих партій.

Протягом багатьох років деякі державні діячі Зелених приділяють менше уваги за принципом самонакладених меж, ніж це було в минулому. Проте, можна з упевненістю сказати, що Партія Зеленої щодо збору коштів (для кампаній кандидатів і самої партії), як і раніше має тенденцію покладатися на відносно невеликі внески, і що Зелені зазвичай засуджують не тільки підйом Вищих РАС, а й велику грошову систему, яку деякі Зелені критикують, як акт плутократії.

Деякі Зелені вважають, що позиція Зеленої партії повинна просто дотримуватись законів і правил фінансування кампанії. Інші Зелені стверджують, що це буде шкодити Зеленій партії практикуванню принципової позиції проти антидемократичного впливу грошей в політичному процесі.

Кандидати на посаду, як Джилл Стайн, для президента Сполучених Штатів у 2012 і 2016 роках, як правило, покладалися на більш дрібні пожертвування для фінансування своїх кампаній.

== Участь у президентських виборах ==

{|class="wikitable"
!Рік
!Кандидат в президенти
!Кандидат в віце-президенти
!Отримано голосів
!збільшення/зменшення %
|-
| [[Президентські вибори у США 1996|1996]] || [[Ральф Нейдер]] || Вайнона ЛаДак || 685 128 || {{steady}}
|-
| [[Президентські вибори у США 2000|2000]] || Ральф Нейдер || Вайнона ЛаДак || '''2 882 000''' || {{increase}} 320,6
|-
| [[Президентські вибори у США 2004|2004]] || Девід Кобб || Пот ЛаМарт || 119 859 || {{decrease}} 95,8
|-
| [[Президентські вибори у США 2008|2008]] || [[Сінтія Маккінні]] || Роза Клементе || 161 195 || {{increase}} 34,5
|-
| [[Президентські вибори у США 2012|2012]] || [[Джилл Стайн]] || Шері Хонкала ||  ||
|-
| [[Президентські вибори у США 2020|2020]] || [[Хокінс, Хауї|Хауї Хокінс]] || Анжела Уокер
| ||
|}

== Примітки ==
* {{Facebook|GreenPartyUS|Партія зелених}}
* {{Twitter|gpus|Партія зелених}}
* {{YouTube user|GreenPartyVideos|Партії зелених}}
* [http://commons.com.ua/bahram-zandi-narod-bilshe-ne-doviryaye/ «Народ більше не довіряє обраній владі».] Інтерв'ю з членом міжнародного комітету Партії зелених Бахрамом Занді
{{reflist}}

{{Політичні партії США}}
{{Authority control}}

[[Категорія:Політичні партії за алфавітом]]
[[Категорія:Лівоцентристські партії]]
[[Категорія:Соціал-демократичні партії]]
[[Категорія:Зелені партії]]
[[Категорія:Політичні партії США]]
[[Категорія:Політичні партії, засновані 2001]]
[[Категорія:Феміністичні партії]]
[[Категорія:Засновані в США 2001]]

title: Партія зелених · Green Party United States

Країна: США

Голова партії: Керівний комітет партії

Засновник: Howie Hawkinsd

Штаб-квартира: Вашингтон

Ідеологія: зелена політика, соціал-демократія

Кількість членів: 255 тис. (2008), за іншими джерелами 305 тис. (2005)


text:
# Бауфал Владислав Францевич
Бауфал Владислав Францевич (1853—1914) — генерал-майор, герой битви на Шипці. Перший і останній генерал-губернатор Юзівського генерал-губернаторства в 1906—1907 роках. Голова першої Донецької губернії 1917—1918.
Харечко Тарас в одній зі своїх статей дав Бауфалу таку характеристику: «… дещо пізніше він був призначений тимчасовим генерал-губернатором гірничозаводського району, який проявив себе, як найогидніший і жорстокий кат донецьких робітників.»

## Біографія
Народився 12 липня 1853 року, походив з дворян-однодворців Гродненської губернії. 17 листопада 1869 року зарахований до Санкт-Петербурзького піхотного юнкерського училища, з якого випущений 12 листопада 1875 прапорщиком в 16-й стрілецький батальйон.
Зведений 1 травня 1877 року в чин підпоручика, Бауфал взяв участь у початку Російсько-турецької війни на Балканському театрі.
8 вересня 1877 він був нагороджений орденом Св. Георгія 4-го ступеня
«За вибиття ворога з ложементів під час оборони, в 1877 році, Шипкинського проходу і за заняття їх з мисливцями.»
У цій битві він був контужений. Після лікування він повернувся на Шипкинську позицію і в битві 27 грудня був важко поранений чотирма кулями в груди і шию. За відзнаку на Шипці він був нагороджений орденами Св. Анни 4-го ступеня, Св. Станіслава 3-го ступеня з мечами і бантом, Св. Анни 3-го ступеня з мечами і бантом.
1 грудня 1878 року Бауфал був підвищений до поручика і в наступному році нагороджений орденом Св. Станіслава 2-го ступеня з мечами. 18 листопада 1880 року одержав чин штабс-капітана. З 10 липня 1883 року по 8 жовтня 1885 року Бауфал значився у відставці й перебував на болгарській службі. Після повернення в Росію був призначений командиром роти, 16 квітня 1888 підвищений до звання капітана.
Зведений 26 лютого 1894 року в чин підполковника, Бауфал в липні того ж року був призначений командиром батальйону. 26 листопада 1898 отримав звання полковника.
11 серпня 1899 року Бауфал був призначений командиром 13-го стрілецького полку, на чолі якого в 1900—1901 роках взяв участь в Китайському поході, за заслуги нагороджений орденом Св. Володимира 3-го ступеня з мечами. Слідом за тим Бауфал взяв участь в Російсько-японській війні.
19 червня 1905 року був зведений в генерал-майори (зі старшинством від 6 грудня 1906 роки) і призначений командиром 2-ї бригади 4-ї стрілецької дивізії, з 5 травня 1906 командував 2-ю бригадою 34-ї піхотної дивізії.
7 липня 1907 року Бауфал очолив 4-ту стрілецьку бригаду і разом з нею взяв участь в початкових боях Першої світової війни. 19 вересня 1914 він був призначений командиром 3-ї гренадерської дивізії. Цією дивізією Бауфал прокомандував недовго, оскільки 4 листопада через важку хворобу був зарахований в резерв чинів при штабі Київського військового округу.
Помер 20 листопада в Одесі, похований 23 листопада на Новому кладовищі.
Найвищим наказом від 24 лютого 1915 року Бауфал посмертно був зведений в генерал-лейтенанти і нагороджений Георгіївською зброєю.
Серед інших нагород Бауфал мав ордени:
- Орден Святої Анни 2-го ступеня (1892 рік)
- Орден Святого Володимира 4-го ступеня (1898 рік)
- Орден Святого Станіслава 1-го ступеня (1906 рік)
- Орден Святої Анни 1-го ступеня (1910 рік)

title: Бауфал Владислав Францевич

wikitext:
{{військовик}}
'''Бауфал Владислав Францевич''' ([[1853]]—[[1914]]) — генерал-майор, герой битви на Шипці. Перший і останній генерал-губернатор [[Юзівське генерал-губернаторство|Юзівського генерал-губернаторства]] в 1906—1907 роках.<ref name=":0">«Летопись революции» 1927. № 2 (23) Історичний журнал. Стр.161</ref> Голова першої Донецької губернії 1917—1918.

Харечко Тарас в одній зі своїх статей дав Бауфалу таку характеристику: «… дещо пізніше він був призначений тимчасовим генерал-губернатором гірничозаводського району, який проявив себе, як найогидніший і жорстокий кат донецьких робітників.»<ref name=":0"/>

== Біографія ==
Народився 12 липня 1853 року, походив з дворян-однодворців [[Гродненська губернія|Гродненської губернії]]. 17 листопада 1869 року зарахований до Санкт-Петербурзького піхотного юнкерського училища, з якого випущений 12 листопада 1875 прапорщиком в 16-й стрілецький батальйон.

Зведений 1 травня 1877 року в чин підпоручика, Бауфал взяв участь у початку Російсько-турецької війни на Балканському театрі.

8 вересня 1877 він був нагороджений орденом Св. Георгія 4-го ступеня

«За вибиття ворога з ложементів під час оборони, в 1877 році, Шипкинського проходу і за заняття їх з мисливцями.»
У цій битві він був контужений. Після лікування він повернувся на Шипкинську позицію і в битві 27 грудня був важко поранений чотирма кулями в груди і шию. За відзнаку на Шипці він був нагороджений орденами Св. Анни 4-го ступеня, Св. Станіслава 3-го ступеня з мечами і бантом, Св. Анни 3-го ступеня з мечами і бантом.

1 грудня 1878 року Бауфал був підвищений до поручика і в наступному році нагороджений орденом Св. Станіслава 2-го ступеня з мечами. 18 листопада 1880 року одержав чин штабс-капітана. З 10 липня 1883 року по 8 жовтня 1885 року Бауфал значився у відставці й перебував на болгарській службі. Після повернення в Росію був призначений командиром роти, 16 квітня 1888 підвищений до звання капітана.

Зведений 26 лютого 1894 року в чин підполковника, Бауфал в липні того ж року був призначений командиром батальйону. 26 листопада 1898 отримав звання полковника.

11 серпня 1899 року Бауфал був призначений командиром 13-го стрілецького полку, на чолі якого в 1900—1901 роках взяв участь в Китайському поході, за заслуги нагороджений орденом Св. Володимира 3-го ступеня з мечами. Слідом за тим Бауфал взяв участь в Російсько-японській війні.

19 червня 1905 року був зведений в генерал-майори (зі старшинством від 6 грудня 1906 роки) і призначений командиром 2-ї бригади 4-ї стрілецької дивізії, з 5 травня 1906 командував 2-ю бригадою 34-ї піхотної дивізії.

7 липня 1907 року Бауфал очолив 4-ту стрілецьку бригаду і разом з нею взяв участь в початкових боях Першої світової війни. 19 вересня 1914 він був призначений командиром 3-ї гренадерської дивізії. Цією дивізією Бауфал прокомандував недовго, оскільки 4 листопада через важку хворобу був зарахований в резерв чинів при штабі Київського військового округу.

Помер 20 листопада в Одесі, похований 23 листопада на Новому кладовищі.

Найвищим наказом від 24 лютого 1915 року Бауфал посмертно був зведений в генерал-лейтенанти і нагороджений Георгіївською зброєю.

Серед інших нагород Бауфал мав ордени:

* Орден Святої Анни 2-го ступеня (1892 рік)
* Орден Святого Володимира 4-го ступеня (1898 рік)
* Орден Святого Станіслава 1-го ступеня (1906 рік)
* Орден Святої Анни 1-го ступеня (1910 рік)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Волков С. В.'' Генералитет Российской империи. Энциклопедический словарь генералов и адмиралов от Петра I до Николая II. Том I. А—К. М., 2009
* [http://ria1914.info/index.php/Бауфал_Владислав_Францевич Список генералам по старшинству 1906] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200116054035/http://ria1914.info/index.php/Бауфал_Владислав_Францевич |date=16 січня 2020 }}
* ''Старчевский А. А.'' Памятник Восточной войны 1877—1878 гг. СПб., 1878
* ''Шабанов В. М.'' Военный орден Святого Великомученика и Победоносца Георгия. Именные списки 1769—1920. Биобиблиографический справочник. М., 2004
* [http://www.grwar.ru/persons/persons.html?id=436] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190308080935/http://www.grwar.ru/persons/persons.html?id=436 |date=8 березня 2019 }}
{{нормативний контроль}}

[[Категорія:Генерал-майори (Російська імперія)]]
[[Категорія:Учасники російсько-турецької війни 1877—1878]]
[[Категорія:Учасники китайського походу (1900-1901)]]
[[Категорія:Учасники російсько-японської війни]]
[[Категорія:Болгарські військовики]]
[[Категорія:Поховані на Другому християнському кладовищі Одеси]]

title: Бауфал Владислав Францевич

Народження: 12 липня 1853 · Гродненська губернія, Литовське генерал-губернаторство, Російська імперія

Смерть: 20 листопада 1914 (61 рік) · Одеса, Херсонська губернія, Російська імперія

Поховання: Другий християнський цвинтар

Війни / битви: Російсько-турецька війна 1877–78

Рід: House of Doroszkiewiczd

Нагороди: орден Святого Георгія IV ступеня · орден Святої Анни I ступеня · орден Святого Станіслава I ступеня · орден Святого Володимира III ступеня · Орден Святого Володимира IV ступеня · орден Святої Анни II ступеня · орден Святого Станіслава II ступеня · орден Святої Анни III ступеня · орден Святого Станіслава III ступеня · орден Святої Анни IV ступеня · Золота зброя «За хоробрість»


text:
# Статуя Діви Скал (Леонардо да Вінчі)
«Палестринська П'єта» (італ. Statua della Vergine delle rocce) — від Леонардо да Вінчі зображує Vergine delle Rocce разом з ангелом всередині печери Лаорка, яка звернена до Лекко. Подія припускається відбулася близько 25 квітня 1483 року, коли йому було доручено міланською Confraternita Immacolata Concezione намалювати твір «La Vergine delle Rocce», який зараз зберігається у музеї Лувр, хоча художник ніколи не завершив свою роботу. Скульптура, яка повністю вирізана з каменю з печери, тепер майже нерозпізнавана через ерозію протягом 500 років.
Перше і найбільш впливове дослідження печери Лаорка було проведено вченим Riccardo Mariani.
Усередині печери Лаорка, де Леонардо розмістив Діву і Ангела на картині «La Vergine delle Rocce», видно дві силуети, на жаль, сильно знищені погодою і часом. Однак ці силуети все ще можна розпізнати, особливо в сутінках. Це, ймовірно, дві скульптури, хоча їх ідентифікація ускладнена через ерозію вапняка. Тільки в слабкому світлі можливо підтвердити їхню ідентичність повністю.
Коли сонце заходить і світло стає необхідним, скульптура, яка відповідає Діві на картині «La Vergine delle Rocce», розкриває свою ідентичність. Порівняння з іншими обличчями, намальованими або намальованими Леонардо, негайно нагадують зачіску Леди, персонажа в грецькій міфології. Обличчя — найбільш розпізнавальна частина скульптури, і дивно, що воно чітко видно тільки вночі. Навіть зображення Венери, коли воно підтверджується, є чітко розпізнаваним.
Печера Лаорка відвідувалася з кельтийських часів і має трон, місце для родючості, яке ідеально спрямоване на схід сонця на літнє сонцестояння 21 червня. Ці елементи можуть бути свідченням вираження та представлення літнього та зимового сонцестоянь. Зображення Ісус Христос, яке відображає поклоніння сонцю від Sol Invictus, і зображення Іван Хреститель, якому присвячена печера, є тлумаченнями літнього та зимового сонцестоянь.

title: Статуя Діви Скал (Леонардо да Вінчі)

wikitext:
{{unibox}}
{{Otheruses}}
{{Проблеми
|автопереклад=7 квітня 2024
|без джерел=7 квітня 2024
}}
'''«Палестринська П'єта»''' ({{lang-it| Statua della Vergine delle rocce}}) — від [[Леонардо да Вінчі]] зображує [[Vergine delle Rocce]] разом з ангелом всередині печери [[Grotta di Laorca|Лаорка]], яка звернена до Лекко. Подія припускається відбулася близько [[25 квітня]] [[1483]] року, коли йому було доручено міланською [[Confraternita Immacolata Concezione]] намалювати твір «[[La Vergine delle Rocce]]», який зараз зберігається у музеї [[Лувр]], хоча художник ніколи не завершив свою роботу. Скульптура, яка повністю вирізана з каменю з печери, тепер майже нерозпізнавана через ерозію протягом 500 років.

Перше і найбільш впливове дослідження [[Grotta di Laorca|печери Лаорка]] було проведено вченим [[Riccardo Magnani|Riccardo Mariani]].

Усередині печери Лаорка, де Леонардо розмістив Діву і Ангела на картині «[[La Vergine delle Rocce]]», видно дві силуети, на жаль, сильно знищені погодою і часом. Однак ці силуети все ще можна розпізнати, особливо в сутінках. Це, ймовірно, дві скульптури, хоча їх ідентифікація ускладнена через ерозію вапняка. Тільки в слабкому світлі можливо підтвердити їхню ідентичність повністю.

Коли сонце заходить і світло стає необхідним, скульптура, яка відповідає Діві на картині «[[La Vergine delle Rocce]]», розкриває свою ідентичність. Порівняння з іншими обличчями, намальованими або намальованими Леонардо, негайно нагадують зачіску [[Leda (міфологія)|Леди]], персонажа в [[грецька міфологія|грецькій міфології]]. Обличчя — найбільш розпізнавальна частина скульптури, і дивно, що воно чітко видно тільки вночі. Навіть зображення [[Venus (міфологія)|Венери]], коли воно підтверджується, є чітко розпізнаваним.

Печера Лаорка відвідувалася з [[кельти]]йських часів і має трон, місце для родючості, яке ідеально спрямоване на схід сонця на літнє сонцестояння [[21 червня]]. Ці елементи можуть бути свідченням вираження та представлення літнього та зимового сонцестоянь. Зображення [[Ісус Христос]], яке відображає поклоніння сонцю від [[Sol Invictus]], і зображення [[Іван Хреститель]], якому присвячена печера, є тлумаченнями літнього та зимового сонцестоянь.

== Бібліографія ==
* Mariani, Riccardo. «Le indagini sulla Grotta di Laorca», ‘‘Rivista Archeologica Lombarda’’, vol. 23, n. 2, pp. 45–60, 2010.
== Примітки ==
{{reflist}}
{{ac}}
[[Категорія:Печери]]
[[Категорія:Леонардо да Вінчі]]
[[Категорія:Художні твори]]
[[Категорія:Твори 1482]]

Назва: фр. La Vierge, l'Enfant Jésus, saint Jean Baptiste et un ange, dit La Vierge aux rochers

Напрям, рух мистецький: Раннє Відродження і Italian Renaissance paintingd

Місце розташування: Room 710d

Власник: French Stated

Головний предмет твору: Мадонна з немовлям

Жанр: сакральне мистецтво

Творець: Леонардо да Вінчі

З матеріалу: олійна фарба, paneld і transferred on canvasd

Зображує: Діва Марія, Child Saint Johnd, дитя Ісусd, оголеність, Уриїл, ландшафт, гірська порода, Мадонна з немовлям, довге волосся, колінопреклоніння, біляве волосся, молитва, благословення, рослини, небо, пальто, драпування, зоровий контакт, Il Fungo of Monnalisad і Torre Costanzad

У збірках: Department of Paintings of the Louvred

Інвентарний номер: INV 777 і MR 320

Історичний період: Раннє Відродження і Високе Відродження

Місце створення: Мілан


text:
# Йозеф Маркс
Йозеф Руперт Рудольф Маркс (нім. Joseph Rupert Rudolf Marx; 11 травня 1882, Ґрац — 3 вересня 1964, Відень) — австрійський композитор, педагог, музичний критик.

## Біографія
Музичну освіту здобув в Ґраці. У 1914—1952 роках — професор теорії музики та композиції Віденської академії музики і сценічного мистецтва, в 1922—1925 роках — її директор, а в 1924—1927 роках — ректор. У 1927—1930 роках одночасно викладав композицію в Анкарі. Серед численних учнів Маркса — Йоганн Непомук Давид, Асен Найдьонов, Фінн Гефдінг і Єні Такач. У 1930—1938 і 1947—1964 роках був головою Австрійської спілки композиторів. Почесний член Австрійської академії наук.

## Творчість
Під впливом музики Гуґо Вольфа почав писати романси і пісні, які принесли йому популярність (вокальний цикл «Просвітлений рік», 1932 та інші). В оркестрових творах Маркса очевидні зв'язки з пізнім романтизмом, з музикою М. Римського-Корсакова й О. Скрябіна. Постійно друкувався у віденській пресі (в 1931—1938 музичний критик в «Neues Wiener Journal»).

title: Йозеф Маркс

wikitext:
{{Однофамільці|Маркс}}
{{Музикант}}
'''Йозеф Руперт Рудольф Маркс''' ({{Lang-de|Joseph Rupert Rudolf Marx}}; [[11 травня]] [[1882]], [[Ґрац]] — [[3 вересня]] [[1964]], [[Відень]]) — [[Австрія|австрійський]] [[композитор]], [[Педагогіка|педагог]], музичний критик.<ref name="Grove">{{cite book
|title=The [[Оперний словник Гроува|New Grove Dictionary of Opera]], article by [[Mosco Carner]] and [[Sigrid Wiesmann]]  , vol. 2
|last=Sadie
|first=Stanley (ed)
|year=1992
|publisher=Oxford University Press
|location=Oxford
|isbn=978-0-19-522186-2
|authorlink=Stanley Sadie
}}</ref>

== Біографія ==
Музичну освіту здобув в [[Ґрац|Ґраці]]. У 1914—1952 роках — професор теорії музики та композиції [[Віденський університет музики й виконавського мистецтва|Віденської академії музики і сценічного мистецтва]], в 1922—1925 роках — її директор, а в 1924—1927 роках — ректор. У 1927—1930 роках одночасно викладав композицію в [[Анкара|Анкарі]].{{Sfn|Музыкальный энциклопедический словарь|1990|с=326}} Серед численних учнів Маркса — Йоганн Непомук Давид, Асен Найдьонов, Фінн Гефдінг і Єні Такач. У 1930—1938 і 1947—1964 роках був головою Австрійської спілки композиторів. Почесний член Австрійської академії наук.

== Творчість ==
Під впливом музики [[Гуго Вольф|Гуґо Вольфа]] почав писати романси і пісні, які принесли йому популярність (вокальний цикл «Просвітлений рік», 1932 та інші). В оркестрових творах Маркса очевидні зв'язки з пізнім романтизмом, з музикою [[Римський-Корсаков Микола Андрійович|М. Римського-Корсакова]] й [[Скрябін Олександр Миколайович|О. Скрябіна]]. Постійно друкувався у віденській пресі (в 1931—1938 музичний критик в «''Neues Wiener Journal''»).{{Sfn|Музыкальный энциклопедический словарь|1990|с=326—327}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Музыкальный энциклопедический словарь / гл. ред. Г. В. Келдыш. — М.: Сов.  энциклопедия, 1990. — С. 326—327. — 150 000 экз. — ISBN 5-85270-033-9.зыкальный энциклопедический словарь / гл. ред. Г. В. Келдыш. — М.: Сов.  энциклопедия, 1990. — С. 326—327. — 150 000 экз. — ISBN 5-85270-033-9.

== Посилання ==
* [http://www.allmusic.com/artist/joseph-marx-mn0001635271 Йозеф Маркс] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200130131141/https://www.allmusic.com/artist/joseph-marx-mn0001635271 |date=30 січня 2020 }} на [[AllMusic|Allmusic]] {{ref-en}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Маркс}}
[[Категорія:Поховані на Центральному цвинтарі Відня]]
[[Категорія:Австрійські композитори]]
[[Категорія:Почесні доктори]]
[[Категорія:Померли у Відні]]
[[Категорія:Уродженці Граца]]
[[Категорія:Композитори академічної музики XX століття]]
[[Категорія:Австрійські композитори епохи романтизму]]

title: Основна інформація

Місце народження: Грац, Австро-Угорщина

Дата смерті: 3 вересня 1964[…] (82 роки)

Місце смерті: Грац, Австрія

Поховання: Віденський центральний цвинтар

Громадянство: Австрія

Професії: композитор, музикознавець, музичний педагог, науково-педагогічний працівник, викладач університету, письменник, піаніст, музичний критик

Освіта: Ґрацький університет

Вчителі: Johann Buwad

Відомі учні: Erich Zeisld, Марія Бах і Яков Готовац

Інструменти: фортепіано

Жанри: симфонія

Партія: Вітчизняний фронт

Нагороди: Почесне кільце міста Відняd Почесний доктор Віденського університетуd City of Vienna Prize for Musicd (1952)


text:
# Козелко Ігор Ігорович
Ігор Ігорович Козелко (нар. 25 липня 1985, Тирасполь, Молдавська РСР) — український футболіст, півзахисник та нападник.

## Життєпис
Ігор Козелко народився 25 липня 1985 року в Тирасполі. У ДЮФЛУ з 1999 по 2000 роки виступав за «Тернопіль».
Дорослу кар'єру розпочав у аматорських клубах «Прогрес» (2003) та хоростківській «Зорі» (2004). В 2007 році вперше проиєднався до складу ще аматорського клубу «Тернопіль-Буревісник».
Першим професіональним клубом у кар'єрі Ігоря стало хмельницьке «Поділля», з яким у 2008 році він й уклав контракт. 3 квітня 2008 року дебютував за «Поділля» в переможному (4:3) виїзному матчі 17-го туру групи А другої ліги чемпіонату України проти білоцерківської «Росі». Козелко вийшов на поле на 46-й хвилині поєдинку замість Ярослава Комара. Проте вже на 60-й хвилині Ігор отримав жовту картку та продовжував грати нервово, через що на 75-й вже замість Козелка на поле вийшов Андрій Лемішевський. А вже 8 квітня 2008 року на 88-й хвилині переможного (2:0) домашнього матчу групи А другої ліги чемпіонату України проти львівських «Карпат-2». Ігор вийшов на поле на 38-й хвилині поєдинку замість Ігоря Луця, а вже на 90-й хвилині й самого Козелка замінив Олексій Колесников. Протягом свого перебування в хмельницькій команді в чемпіонаті України зіграв 29 матчів та відзначився 11 голами, ще 1 матч за хмельничан зіграв у кубку України.
Улітку 2009 року Богдан Блавацький очолив клуб з третьої ліги польського чемпіонату під назвою «Спартакус» (Шароволя). Разом із собою запросив до команди декількох українських гравців, серед яких і був колишній «джокер» хмельницького клубу Ігор Козелко . Восени Ігор отримав травму, надрив м'яза стегна. У футболці клубу в національному чемпіонаті провів 23 поєдинки та відзначився 14-ма голами.
У 2010 році виступав у складі іншого нижчолігового польського клубу РКС Урсус (15 матчів та 3 забиті голи). Крім цього, виступав у складі аматорських клубів «Збруч» (Волочиськ) (2009), «Тернопіль» (2009, 2010), «Сокіл» (Золочів) (2012).
У 2012 році черговий раз повернувся до «Тернополя», який після тривалої перерви повернувся до виступів у другій лізі. 18 червня 2012 року дебютував за тернопільську команду в переможному (2:1) виїзному матчі 6-го туру групи А другої ліги проти київської «Оболоні-2». Ігор вийшов у стартовому складі та відіграв увесь поєдинок. Дебютним голом за тернополян у групі А другої ліги відзначився 7 жовтня 2010 року на 23-й хвилині переможного (4:0) домашнього матчу 14-го туру проти «Єдності». Козелко вийшов на поле в стартовому складі, крім забитого голу, на 30-й хвилині отримав жовту картку, а на 72-й хвилині поєдинку його замінив Сергій Полянчук. Протягом свого перебування в «Тернополі» зіграв у чемпіонаті 16 матчів та відзначився 3-ма голами.
На початку березня 2013 року розірвав контракт з ФК «Тернопіль» й на правах вільного агента перейшов до іншої команди міста, «Ниви».. Проте в складі тернопільської команди так і не зіграв жодного поєдинку.
У 2013 році перейшов до аматорського клубу «Збруч» (Волочиськ). У жовтні того ж року разом зі своїми одноклубниками потрапив у ДТП, отримав травму голови. Пізніше виступав за «Промінь» (2014/15) та ФСК «Чортків».

## Стиль гри
Свого часу Ігор Яворський, головний тренер тернопільської Ниви, охарактеризував його як «технічного футболіста, котрий непогано працює з м'ячем, має високу швидкість та добре мислить на футбольному полі»

## Особисте життя
Батько Ігоря, Ігор Васильович, також був професіональним футболістом, виступав зокрема за молдавські клуби «Тилігул-Тирас», «Тигина», «Заря» (Бєльці), «Прогресул» (Бричани), а також за івано-франківське «Прикарпаття».
Одружений. Дружину звати Тетяна.

title: Козелко Ігор Ігорович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Ігор Козелко
| зображення        =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Ігор Ігорович Козелко
| дата-народження   = 25.07.1985
| місце-народження  = [[Тирасполь]],<br/>[[Молдавська Радянська Соціалістична Республіка|Молдавська РСР]]
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| прізвисько        =
| зріст             = 177 см
| вага              = 71 кг
| позиція           = [[півзахисник]], [[Нападник (футбол)|нападник]]
| громадянство      = {{UKR}}
| поточний-клуб     =
| номер             =
| юнацькі-роки      = 1999—2000
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|UKR}} [[Тернопіль (футбольний клуб)|«Тернопіль»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2008|{{Прапорець|UKR}}|[[Поділля (Хмельницький)|«Поділля» (Хмельницький)]] |29|11}}
{{Футболіст рядок 0|2009|{{Прапорець|POL}}|[[Спартакус (Шароволя)|«Спартакус» (Шароволя)]] |23|14}}
{{Футболіст рядок 1|2010|{{Прапорець|POL}}|[[Урсус (футбольний клуб)|РКС «Урсус»]] |15|3}}
{{Футболіст рядок 0|2012|{{Прапорець|UKR}}|[[Тернопіль (футбольний клуб)|«Тернопіль»]] |16|3}}
{{Футболіст рядок 1|2012|{{Прапорець|UKR}}|[[Нива (Тернопіль)|«Нива» (Т)]] |0|0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення =
}}

{{Othernames|Козелко}}
'''Ігор Ігорович Козелко''' ({{н}} [[25 липня]] [[1985]], [[Тирасполь]], [[Молдавська Радянська Соціалістична Республіка|Молдавська РСР]]) — [[Україна|український]] [[футболіст]], [[півзахисник]] та [[Нападник (футбол)|нападник]].

== Життєпис ==
Ігор Козелко народився 25 липня 1985 року в [[Тирасполь|Тирасполі]]. У [[Дитячо-юнацька футбольна ліга України|ДЮФЛУ]] з 1999 по 2000 роки виступав за «Тернопіль».

Дорослу кар'єру розпочав у аматорських клубах «Прогрес» (2003) та [[Зоря (Хоростків)|хоростківській «Зорі»]] (2004). В 2007 році вперше проиєднався до складу ще аматорського клубу [[Тернопіль (футбольний клуб)|«Тернопіль-Буревісник»]].

Першим професіональним клубом у кар'єрі Ігоря стало хмельницьке [[Поділля (Хмельницький)|«Поділля»]], з яким у 2008 році він й уклав контракт. 3 квітня 2008 року дебютував за «Поділля» в переможному (4:3) виїзному матчі 17-го туру групи А [[Чемпіонат України з футболу: друга ліга|другої ліги чемпіонату України]] проти білоцерківської [[Рось (футбольний клуб)|«Росі»]]. Козелко вийшов на поле на 46-й хвилині поєдинку замість [[Комар Ярослав Володимирович|Ярослава Комара]]. Проте вже на 60-й хвилині Ігор отримав жовту картку та продовжував грати нервово, через що на 75-й вже замість Козелка на поле вийшов [[Лемішевський Андрій Валерійович|Андрій Лемішевський]]<ref>{{Cite web |url=http://footballfacts.ru/matches/813628-4-3 |title=«Рось» (Біла Церква) - «Поділля-Хмельницький» (Хмельницький) |accessdate=6 Березня 2017 |archive-date=7 Березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170307045454/http://footballfacts.ru/matches/813628-4-3 }}</ref>. А вже 8 квітня 2008 року на 88-й хвилині переможного (2:0) домашнього матчу групи А другої ліги чемпіонату України проти львівських [[Карпати-2|«Карпат-2»]]. Ігор вийшов на поле на 38-й хвилині поєдинку замість [[Луць Ігор Степанович|Ігоря Луця]], а вже на 90-й хвилині й самого Козелка замінив [[Колесников Олексій Сергійович|Олексій Колесников]]<ref>{{Cite web |url=http://footballfacts.ru/matches/813633-2-0 |title=«Поділля-Хмельницький» (Хмельницький) - «Карпати-2» (Львів) |accessdate=6 Березня 2017 |archive-date=7 Березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170307045730/http://footballfacts.ru/matches/813633-2-0 }}</ref>. Протягом свого перебування в хмельницькій команді в чемпіонаті України зіграв 29 матчів та відзначився 11 голами, ще 1 матч за хмельничан зіграв у [[Кубок України з футболу|кубку України]].

Улітку 2009 року [[Блавацький Богдан Ігорович|Богдан Блавацький]] очолив клуб з третьої ліги польського чемпіонату під назвою [[Спартакус (Шароволя)|«Спартакус» (Шароволя)]]. Разом із собою запросив до команди декількох українських гравців, серед яких і був колишній «джокер» хмельницького клубу Ігор Козелко <ref name="Ігор Козелко">{{Cite web |url=http://fcpodillya.km.ua/629-igor-kozelko-xmelnickij-zaslugovuye-bilshogo-nizh.html |title=Ігор Козелко: «Хмельницький заслуговує більшого, ніж команда другої ліги» |accessdate=6 Березня 2017 |archive-date=31 Березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160331051910/http://fcpodillya.km.ua/629-igor-kozelko-xmelnickij-zaslugovuye-bilshogo-nizh.html }}</ref>. Восени Ігор отримав травму, надрив м'яза стегна<ref name="Ігор Козелко"/>. У футболці клубу в національному чемпіонаті провів 23 поєдинки та відзначився 14-ма голами.

У 2010 році виступав у складі іншого нижчолігового польського клубу РКС Урсус (15 матчів та 3 забиті голи). Крім цього, виступав у складі аматорських клубів [[Збруч (Волочиськ)|«Збруч» (Волочиськ)]] (2009), [[Тернопіль (футбольний клуб)|«Тернопіль»]] (2009, 2010), [[Сокіл (Золочів)|«Сокіл» (Золочів)]] (2012).

У 2012 році черговий раз повернувся до [[Тернопіль (футбольний клуб)|«Тернополя»]], який після тривалої перерви повернувся до виступів у [[Чемпіонат України з футболу: друга ліга|другій лізі]]. 18 червня 2012 року дебютував за тернопільську команду в переможному (2:1) виїзному матчі 6-го туру групи А другої ліги проти київської [[Оболонь-2|«Оболоні-2»]]. Ігор вийшов у стартовому складі та відіграв увесь поєдинок<ref>{{Cite web |url=http://footballfacts.ru/matches/815591-2-1 |title=«Оболонь-2» (Київ) - «Тернопіль» (Тернопіль) |accessdate=6 Березня 2017 |archive-date=7 Березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170307045538/http://footballfacts.ru/matches/815591-2-1 }}</ref>. Дебютним голом за тернополян у групі А другої ліги відзначився 7 жовтня 2010 року на 23-й хвилині переможного (4:0) домашнього матчу 14-го туру проти [[Єдність (Плиски)|«Єдності»]]. Козелко вийшов на поле в стартовому складі, крім забитого голу, на 30-й хвилині отримав жовту картку, а на 72-й хвилині поєдинку його замінив [[Полянчук Сергій Андрійович|Сергій Полянчук]]<ref>{{Cite web |url=http://footballfacts.ru/matches/815628-4-0 |title=«Єдність» (с.Плиски) - «Тернопіль» (Тернопіль) |accessdate=6 Березня 2017 |archive-date=7 Березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170307045534/http://footballfacts.ru/matches/815628-4-0 }}</ref>. Протягом свого перебування в «Тернополі» зіграв у чемпіонаті 16 матчів та відзначився 3-ма голами.

На початку березня 2013 року розірвав контракт з ФК «Тернопіль» й на правах вільного агента перейшов до іншої команди міста, [[Нива (Тернопіль)|«Ниви»]]<ref name="став гравцем">{{Cite web |url=https://www.footboom.com/ukrainian/2/04-03-2013-ihor-kozelko-ofitsiino-stav-hravtsem-nyvy.html |title=Ігор Козелко офіційно став гравцем "Ниви" |accessdate=6 Березня 2017 |archive-date=7 Березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170307123602/https://www.footboom.com/ukrainian/2/04-03-2013-ihor-kozelko-ofitsiino-stav-hravtsem-nyvy.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://sports.te.ua/football/2152 |title=Офіційно. Ігор Козелко став гравцем Ниви |accessdate=6 Березня 2017 |archive-date=7 Березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170307045809/http://sports.te.ua/football/2152 }}</ref>.. Проте в складі тернопільської команди так і не зіграв жодного поєдинку.

У 2013 році перейшов до аматорського клубу «Збруч» (Волочиськ). У жовтні того ж року разом зі своїми одноклубниками потрапив у ДТП, отримав травму голови<ref>[http://sports.te.ua/football/4106 Екс-футболісти Ниви та ФК Тернопіль потрапили в автомобільну аварію] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170307203806/http://sports.te.ua/football/4106 |date=7 Березня 2017 }}.</ref>. Пізніше виступав за «Промінь» (2014/15) та ФСК «Чортків».

== Стиль гри ==
Свого часу Ігор Яворський, головний тренер тернопільської Ниви, охарактеризував його як «технічного футболіста, котрий непогано працює з м'ячем, має високу швидкість та добре мислить на футбольному полі»<ref name="став гравцем"/>

== Особисте життя ==
Батько Ігоря, [[Козелко Ігор Васильович|Ігор Васильович]], також був професіональним футболістом, виступав зокрема за молдавські клуби «[[Тилігул-Тирас]]», [[Тигина (футбольний клуб)|«Тигина»]], [[Заря (Бєльці)|«Заря» (Бєльці)]], «Прогресул» (Бричани), а також за івано-франківське [[Спартак (Івано-Франківськ)|«Прикарпаття»]]<ref>{{ff|396694}}</ref>.

Одружений. Дружину звати Тетяна<ref name="Ігор Козелко"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.ffu.org.ua/ukr/tournaments/duflu_vishka/prof/6624/ Статистика виступів на офіційному сайті ФФУ]
* {{soccerway|igor-kozelko/261408}}
* {{90minut|14749}}
* {{ff|144915}}
* [http://www.soccerpunter.com/players/261408-Igor-Kozelko Профіль гравця] на сайті soccerpunter.com
* [https://ukr-footbal.org.ua/personalii/hravtsi/16200--1985-sp-27653.html Профіль гравця] на сайті «Історія та статистика українського футболу»

[[Категорія:Уродженці Тирасполя]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Українські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Польщі]]
[[Категорія:Футболісти «Поділля» (Хмельницький)]]
[[Категорія:Футболісти «Тернополя»]]
[[Категорія:Футболісти «Сокола» (Золочів)]]
[[Категорія:Футболісти «Спартакуса» (Шароволя)]]
[[Категорія:Футболісти «Зорі» (Хоростків)]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Ігор Ігорович Козелко

Народження: 25 липня 1985 (39 років)

Вага: 71 кг

Громадянство: Україна

Позиція: півзахисник, нападник

title: Юнацькі клуби

«Тернопіль»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Поділля» (Хмельницький) · 29 · (11)

«Спартакус» (Шароволя) · 23 · (14)

РКС «Урсус» · 15 · (3)

«Тернопіль» · 16 · (3)
«Нива» (Т) · 0 · (0)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.