text:
# Вайра Віке-Фрейберга
Ва́йра Ві́ке-Фре́йберга (латис. Vaira Vīķe-Freiberga; нар. 1 грудня 1937, Рига, Латвія) — латвійська державна діячка та науковиця, шоста президент Латвійської Республіки.
Спецпосланниця генерального секретаря ООН, віцеголова Групи експертів з довгострокового майбутнього Європейського Союзу, співголова Міжнародної ради Міжнародного центру Нізамі Гянджеві.

## Життєпис
Батько — моряк Карлис Вікіс (латис. Kārlis Vīķis), мати — Аннемарія Віке (латис. Annemarija Vīķe), до шлюбу Ранькє (Raņķe). Через кілька тижнів після її народження батько трагічно загинув в Атлантиці. Пізніше мати одружилася з моряком Едґарсом Хермановічсом (Edgars Hermanovičs).
31 грудня 1944 року сім'ю евакуювали до Німеччини через наступ сталінських військ. Початкову освіту здобула в латиській школі в таборі біженців в Любеку (Німеччина) й у французькій жіночій гімназії в Касабланці (Марокко).
Коли Вайрі виповнилося 16 років, сім'я переселилася до Канади, де Вайра працювала клерком у банку та сортувальницею листів. У Канаді здобула вищу освіту, ступінь бакалавра з англійської мови та ступінь магістра з психології. А потім і докторський ступінь у галузі експериментальної психології в університеті Макгілла. Володіє латиською (рідна мова), французькою, англійською, німецькою, іспанською, трохи італійською та португальською мовами. Російську не вивчила, хоча почала вивчати 1999 року.
З 1965 по 1998 р. — професор психології в Монреальському університеті (Universite de Montreal). Вела курси з психофармакології, психолінгвістики, наукової теорії. Проводила дослідження в галузі психології про процеси пам'яті, мови і мислення, включаючи вплив ліків. Серед латвійської еміграції відома роботами з латвійським дайнами (народними піснями), їхньою поетикою та структурою.
Очолювала відділення французької мови Канадської академії наук (Royal Society of Canada). Починаючи з 1957 року працювала вихователькою молоді та фахівчинею з фольклору серед латвійців, що проживають за кордоном. Вела активну діяльність і в керівництві національних і міжнародних наукових організацій. Працювала представницею Канади й головою наукової програми НАТО «Людський фактор» у Брюсселі. Була запрошена представницею Канади — консультанткою у комісії з конституційних реформ парламенту Бразилії (1989). Очолювала ряд наукових організацій. Отримала Велику медаль Латвійської академії наук та нагороди багатьох інших академій. Співавторка бази даних Сонячних дайн і загальних дайн, авторка і співавторка семи книг про латвійські дайни.
У 1997 році переїхала з Канади до Латвії. 19 жовтня 1998 року призначена директором Інституту Латвії, який відповідає за формування образу країни у світі.

## Президентство
10 червня 1999 р. взяла участь у виборах президента Латвійської Республіки. Віке-Фрейберга не була фавориткою виборів, а лише запасною кандидаткою соціал-демократів, але всі кандидати, висунуті в першій фазі виборів, більшості голосів депутатів Сейму не отримали. 17 червня 1999 року Сейм обрав Вайру Віке-Фрейбергу Президентом Латвійської Республіки й 8 липня вона вступила на посаду. 20 червня 2003 р. переобрана президентом як єдина висунута кандидатка.
За конституцією Латвії (ст. 53) президент не несе політичної відповідальності за свою діяльність, проте Віке-Фрейберга проявила значну зовнішньополітичну активність й увійшла до списків Forbes 100 найвпливовіших жінок світу 2005 і 2006. За її президентства в 2004 році Латвія вступила до ЄС і НАТО, направила свій військовий контингент в Ірак. Виступає за засудження злочинів радянського комуністичного режиму. Стала на той момент єдиною з президентів країн Балтії, що приїхала до Москви на святкування 60-річчя Перемоги 9 травня 2005 року, при цьому залишаючись націоналісткою: так, у 2004 році в інтерв'ю вона висловилася з приводу порівняння мовних ситуацій у Бельгії та Латвії наступним чином: «Там це іншомовне населення століттями жило. А що в нас, у Латвії? Нелегальна, жорстока, тоталітарна іноземна окупація. Тому цей приклад не підходить». Етнополітику Латвії вона резюмувала так: «Їм треба прийняти, що це незалежна країна, і стати латвійцями: російського походження, але латвійцями».
15 вересня 2006 р. кандидатура Вайри Віке-Фрейберги була офіційно висунута трьома балтійськими країнами (Латвією, Литвою, Естонією) на пост Генерального секретаря ООН. 5 жовтня Вайра Віке-Фрейберга відкликала свою кандидатуру.

## Після президентства
Продовжує займатися активною громадською діяльністю, зокрема входить до Європейської ради з толерантності та взаємоповаги, міжнародної неурядової організації, зайнятої виробленням ініціатив та пропозицій щодо поліпшення ситуації у сфері толерантності в Європі.
У 2007 році разом із чоловіком заснувала консалтингову компанію VVF Consulting, яка в 2008 році виграла оголошений Лієпайською думою конкурс на проведення аналізу політики розвитку Лієпаї.

## Нагороди
- Латвійський Орден Трьох зірок
- Орден князя Ярослава Мудрого I ст. (Україна, 27 квітня 2006) — за визначний особистий внесок у розвиток українсько-латвійських відносин[4]
- нагороди інших держав

## Шлюб і сім'я
Чоловік — Імантс Фрейбергс, президент Латвійської асоціації інформаційних технологій і телекомунікацій. Син Карлис живе в Латвії, дочка Індра працює в Лондоні.

title: Вайра Віке-Фрейберга

wikitext:
{{Державний діяч
| титул              = [[Президенти Латвії|Президент Латвії]]
| порядок            =
| порядок-жін        = 6
| прапор             = Flag of Latvia.svg
| періодпочаток      = [[8 липня]] [[1999]]
| періодкінець       = [[7 липня]] [[2007]]
|попередник       = [[Ґунтіс Улманіс]]
|наступник = [[Валдіс Затлерс]]
}}
'''Ва́йра Ві́ке-Фре́йберга'''<ref>{{Cite web |url=http://www.mfa.gov.lv/ua/ukraine/novini/47889-vajra-vike-frejberga-dilitsya-dumkami-pro-pitannya-bezpeki-v-ukrayini |title=Вайра Віке-Фрейберга ділиться думками про питання безпеки в Україні — Посольство Латвійської Республіки в Україні |accessdate=26 січня 2017 |archive-date=2 лютого 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170202022603/http://www.mfa.gov.lv/ua/ukraine/novini/47889-vajra-vike-frejberga-dilitsya-dumkami-pro-pitannya-bezpeki-v-ukrayini }}</ref><ref name="upu">{{УПУ|330/2006|27 квітня 2006|Про нагородження В. Віке-Фрейберги орденом князя Ярослава Мудрого}}</ref> ({{lang-lv|Vaira Vīķe-Freiberga}}; {{н|1}} {{Дата народження|1|12|1937}}, [[Рига]], [[Латвія]]) — латвійська державна діячка та [[Науковець|науковиця]], шоста [[Президенти Латвії|президент Латвійської Республіки]].

Спецпосланниця [[Генеральний секретар ООН|генерального секретаря ООН]], віцеголова Групи експертів з довгострокового майбутнього [[Європейський Союз|Європейського Союзу]], співголова Міжнародної ради Міжнародного центру Нізамі Гянджеві.

== Життєпис ==
Батько — моряк Карлис Вікіс ({{lang-lv|Kārlis Vīķis}}), мати — Аннемарія Віке ({{lang-lv|Annemarija Vīķe}}), [[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] Ранькє (''Raņķe''). Через кілька тижнів після її народження батько трагічно загинув в Атлантиці. Пізніше мати одружилася з моряком Едґарсом Хермановічсом (''Edgars Hermanovičs'').

[[31 грудня]] [[1944]] року сім'ю евакуювали до [[Німеччина|Німеччини]] через наступ сталінських військ. Початкову освіту здобула в латиській школі в таборі біженців в [[Любек]]у (Німеччина) й у французькій жіночій гімназії в [[Касабланка|Касабланці]] ([[Марокко]]).

Коли Вайрі виповнилося 16 років, сім'я переселилася до [[Канада|Канади]], де Вайра працювала клерком у банку та сортувальницею листів. У Канаді здобула вищу освіту, ступінь бакалавра з англійської мови та ступінь магістра з психології. А потім і докторський ступінь у галузі [[Експериментальна психологія|експериментальної психології]] в [[Університет Макгілла|університеті Макгілла]]. Володіє латиською (рідна мова), французькою, англійською, німецькою, іспанською, трохи італійською та португальською мовами. Російську не вивчила, хоча почала вивчати [[1999]] року.

З [[1965]] по [[1998]] р. — професор психології в [[Монреальський університет|Монреальському університеті]] (Universite de Montreal). Вела курси з [[Психофармакологія|психофармакології]], [[Психолінгвістика|психолінгвістики]], наукової теорії. Проводила дослідження в галузі психології про процеси [[Пам'ять|пам'яті]], [[Мовлення|мови]] і [[мислення]], включаючи вплив ліків. Серед латвійської еміграції відома роботами з латвійським дайнами (народними піснями), їхньою поетикою та структурою.

Очолювала відділення французької мови Канадської академії наук (''Royal Society of Canada''). Починаючи з [[1957]] року працювала вихователькою молоді та фахівчинею з фольклору серед латвійців, що проживають за кордоном. Вела активну діяльність і в керівництві національних і міжнародних наукових організацій. Працювала представницею Канади й головою наукової програми [[НАТО]] «Людський фактор» у [[Брюссель|Брюсселі]]. Була запрошена представницею Канади — консультанткою у комісії з конституційних реформ парламенту [[Бразилія|Бразилії]] ([[1989]]). Очолювала ряд наукових організацій. Отримала Велику медаль [[Латвійська академія наук|Латвійської академії наук]] та нагороди багатьох інших академій. Співавторка бази даних Сонячних дайн і загальних дайн, авторка і співавторка семи книг про латвійські дайни.

У [[1997]] році переїхала з Канади до Латвії. [[19 жовтня]] [[1998]] року призначена директором Інституту Латвії, який відповідає за формування образу країни у світі.

== Президентство ==
[[10 червня]] [[1999]] р. взяла участь у виборах президента Латвійської Республіки. Віке-Фрейберга не була фавориткою виборів, а лише запасною кандидаткою соціал-демократів, але всі кандидати, висунуті в першій фазі виборів, більшості голосів депутатів Сейму не отримали. [[17 червня]] [[1999]] року Сейм обрав Вайру Віке-Фрейбергу Президентом Латвійської Республіки й [[8 липня]] вона вступила на посаду. [[20 червня]] [[2003]] р. переобрана президентом як єдина висунута кандидатка.

За конституцією Латвії (ст. 53) президент не несе політичної відповідальності за свою діяльність, проте Віке-Фрейберга проявила значну зовнішньополітичну активність й увійшла до списків [[Forbes (журнал)|Forbes]] 100 найвпливовіших жінок світу [[2005]] і [[2006]]. За її президентства в [[2004]] році Латвія вступила до [[Європейський Союз|ЄС]] і [[НАТО]], направила свій військовий контингент в [[Ірак]]. Виступає за засудження злочинів радянського комуністичного режиму. Стала на той момент єдиною з президентів країн Балтії, що приїхала до Москви на святкування 60-річчя Перемоги [[9 травня]] [[2005]] року, при цьому залишаючись націоналісткою: так, у 2004 році в інтерв'ю вона висловилася з приводу порівняння мовних ситуацій у [[Бельгія|Бельгії]] та Латвії наступним чином: «Там це іншомовне населення століттями жило. А що в нас, у Латвії? Нелегальна, жорстока, тоталітарна іноземна окупація. Тому цей приклад не підходить». Етнополітику Латвії вона резюмувала так: «Їм треба прийняти, що це незалежна країна, і стати латвійцями: російського походження, але латвійцями».

[[15 вересня]] [[2006]] р. кандидатура Вайри Віке-Фрейберги була офіційно висунута трьома балтійськими країнами (Латвією, Литвою, Естонією) на пост [[Генеральний секретар ООН|Генерального секретаря ООН]]. [[5 жовтня]] Вайра Віке-Фрейберга відкликала свою кандидатуру.

== Після президентства ==
Продовжує займатися активною громадською діяльністю, зокрема входить до [[Європейська рада з толерантності та взаємоповаги|Європейської ради з толерантності та взаємоповаги]], міжнародної неурядової організації, зайнятої виробленням ініціатив та пропозицій щодо поліпшення ситуації у сфері толерантності в Європі.

У [[2007]] році разом із чоловіком заснувала консалтингову компанію VVF Consulting, яка в [[2008]] році виграла оголошений Лієпайською думою конкурс на проведення аналізу політики розвитку [[Лієпая|Лієпаї]].

== Нагороди ==
* Латвійський [[Орден Трьох зірок]]
* [[Орден князя Ярослава Мудрого]] I ст. ([[Україна]], [[27 квітня]] [[2006]]) — ''за визначний особистий внесок у розвиток українсько-латвійських відносин''<ref name="upu"/>
* нагороди інших держав

== Шлюб і сім'я ==
Чоловік — Імантс Фрейбергс, президент Латвійської асоціації інформаційних технологій і телекомунікацій. Син Карлис живе в Латвії, дочка Індра працює в Лондоні.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''Л. В. Губерський''. Віке-Фрейберга Вайра // [[Українська дипломатична енциклопедія]]: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X

== Посилання ==
{{Вікіцитати}}
* [https://web.archive.org/web/20120730161501/http://www.president.lv/pk/content/?cat_id=4835 В. Віке-Фрейберга на офіційному сайті президента Латвії]

{{бібліоінформація}}
{{Президенти Латвії}}

{{DEFAULTSORT:Віке-Фрейберга Вайра}}
[[Категорія:Канадські науковці]]
[[Категорія:Латвійські жінки-політики]]
[[Категорія:Почесні доктори університету Вітовта Великого]]
[[Категорія:Жінки — глави держав]]
[[Категорія:Почесні доктори]]
[[Категорія:Латвійські емігранти до Канади]]
[[Категорія:Жінки-психологи]]
[[Категорія:Освітянки]]

title: 8 липня 1999 — 7 липня 2007

Попередник: Ґунтіс Улманіс

Наступник: Валдіс Затлерс

Народження: 1 грудня 1937 (87 років) · Рига, Латвійська Республіка

Країна: Латвія

Освіта: Університет Вікторії, Університет Макгілла і Торонтський університет

Шлюб: Imants Freibergsd

Нагороди: · Grand Medal of the Latvian Academy of Sciencesd (1997) Konrad Adenauer Awardd (2010) Marcel Vincent Prized (1992) Премія Ганни Арендт (2005) премія «Золота тареля»d Почесний доктор Страсбурзького ніверситетуd (2013) Doctor Honoris Causa at the Vytautas Magnus Universityd член Королівського товариства Канади почесний доктор Університету Оттавиd почесний доктор Університету Макгіллаd honorary doctor of the Tbilisi State Universityd Walter Hallstein Prized (2006) Pierre Chauveau Medald почесний доктор Льєзького університетуd (2006)

8 липня 1999 — 7 липня 2007:
Медіафайли у Вікісховищі
Висловлювання у Вікіцитатах

Прапор: 6-а Президент Латвії


text:
# Дольські
Дольські (інколи Дульські) — княжий рід власного гербу, Рюриковичі, імовірно, походили з турово-пінських князів. Родове прізвище походить від назви маєтності — Дольськ (на Волині, давній Пінський повіт).

## Особи
- Андрій, згаданий у 1488 році
- Ілля, у 1530 році мав справу з князем Козекою, дружиною була Любка (батько — Михайло Вазгірд)
- Прокоп — суддя гродський волковиський у 1564

- Роман
  - Михайло — берестейський каштелян
  - Беата — родичка Костянтина Василя Острозького, перша дружина Івана Соломерецького. Імовірно в день свого весілля (1577) підняла бойових дух під час оборони Дубенського замку[1] від татар, тепер одна з веж носить назву "Беата[2]".
  - Прокоп — суддя земський вовковиський у 1609, дружина — Марина Матвіївна Клочко
    - Андрій — королівський секретар, дружина Нарушевич, донька жмудського каштеляна
    - Христофор (Криштоф) — пінський підкоморій
    - Микола — хорунжий пінський
      - Ян Кароль (1637—1695) — державний діяч Великого Князівства Литовського, дружини: Ельжбета Остроруг (донька рогатинського старости), Анна з Ходоровських (вдова белзького воєводи князя Костянтина Вишневецького), з ними мали багато дітей, однак до повноліття дожила тільки одна донька
        - Катерина — дочка з першого шлюбу, чоловік князь Михайло Сервацій Вишневецький[3]

wikiname: ukwiki

title: Дольські

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:POL COA Kosciesza I.svg|міні|праворуч|170пкс|Герб роду Дольських]]
'''Дольські''' (інколи ''Дульські'') — княжий рід власного гербу, [[Рюриковичі]], імовірно, походили з [[Князі турівські|турово-пінських]] князів. Родове прізвище походить від назви маєтності — Дольськ (на Волині, давній Пінський повіт).

== Особи ==
[[Файл:Анна Ходоровська-Дольська.jpg|міні|праворуч|200пкс|Анна Ходоровська-Дольська]]
* Андрій, згаданий у 1488 році
* Ілля, у 1530 році мав справу з князем [[Козеки|Козекою]], дружиною була Любка (батько — Михайло Вазгірд)
* Прокоп — суддя гродський волковиський у 1564
----
* Роман
** [[Михайло Дольський|Михайло]] — [[Берестейські каштеляни|берестейський каштелян]]
** Беата — родичка [[Костянтин Василь Острозький|Костянтина Василя Острозького]], перша дружина Івана [[Соломирецькі|Соломерецького]]. Імовірно в день свого весілля (1577) підняла бойових дух під час оборони [[Дубенський замок|Дубенського замку]]<ref>{{Cite web|title=Дольські — Генеограф|url=http://rurik.hostenko.com/2019/12/22/dolski/|website=rurik.hostenko.com|accessdate=2023-07-02|language=ru-RU}}</ref> від татар, тепер одна з веж носить назву "Беата<ref>{{Cite web|title=Як князівна Беата татар прогнала. Легенди історичного Дубна • Фотографії старого Львова|url=https://photo-lviv.in.ua/iak-kniazivna-beata-tatar-prohnala-lehendy-istorychnoho-dubna/|website=Фотографії старого Львова|date=2019-09-07|accessdate=2023-07-02|language=uk|first=Легін|last=Софія}}</ref>".
** Прокоп — суддя земський вовковиський у 1609, дружина — Марина Матвіївна Клочко
*** Андрій — королівський секретар, дружина Нарушевич, донька жмудського каштеляна
*** Христофор (Криштоф) — пінський підкоморій
*** Микола — хорунжий пінський
**** [[Ян Кароль Дольський|Ян Кароль]] (1637—1695) — державний діяч [[Велике князівство Литовське|Великого Князівства Литовського]], дружини: Ельжбета Остроруг (донька [[рогатин]]ського старости), Анна з [[Ходоровські|Ходоровських]] (вдова [[белзькі воєводи|белзького воєводи]] князя [[Костянтин-Криштоф Вишневецький|Костянтина Вишневецького]]), з ними мали багато дітей, однак до повноліття дожила тільки одна донька
***** Катерина — дочка з першого шлюбу, чоловік князь [[Михайло Сервацій Вишневецький]]<ref name="Niesiecki 56">[[Несецький Каспер|''Niesiecki K.'']] [http://www.polona.pl/item/181770/34/ Korona Polska przy Złotey Wolności Starożytnemi Wszystkich Kathedr…] — T. 2. — S. 56.</ref>

== Див. також ==
* [[Дольськ]]
* [[Любешів]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''[[Грушевський Михайло Сергійович|Грушевський М.]]'' Історія Україна-Руси. — Т. V. — С. 30—35.
* ''[[Адам Бонецький|Boniecki A]]''. [https://polona.pl/item/10355910/363/ Herbarz polski: wiadomości historyczno-genealogiczne o rodach szlacheckich]{{Недоступне посилання|date=листопада 2019 |bot=InternetArchiveBot }}. — Warszawa : Warszawskie Towarzystwo Akcyjne Artystyczno-Wydawnicze, 1901. — Cz. 1. — t. 4. — S. 351. {{ref-pl}}
* {{SgKP|II|103|Dolsk}} — S. 103. {{ref-pl}}
* {{SgKP|II|103|Dolsk 1.) lub D. Stary, wś, pow. kowelski}} — S. 103. {{ref-pl}}
* {{SgKP|II|103|Dolsk 2.) D. (Nowy), ob. Lubeszów}} — S. 103. {{ref-pl}}
* [[Несецький Каспер|''Niesiecki K.'']] [http://www.polona.pl/item/181770/33/ Korona Polska przy Złotey Wolności Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona…] — Lwów : w drukarni [[Львівська єзуїтська колегія|Collegium Lwowskiego Societatis Jesu]], 1738. — T. 2. — 760 s. — S. 55—56. {{ref-pl}}
* ''Piwarski K.'' Dolski Jan Karol, h. Kościesza (1637—1695) // [[Polski Słownik Biograficzny]]. — Kraków : Nakładem Polskiej Akademii Umiejętności, 1939—1946. — t. V. — S. 288—289. {{ref-pl}}

== Посилання ==
* [http://www.e-reading.club/chapter.php/1020675/4/Pavlenko_-_Kohannya_getmana_Mazepi.html Княгиня Дольська — політична симпатія?] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161012002409/http://www.e-reading.club/chapter.php/1020675/4/Pavlenko_-_Kohannya_getmana_Mazepi.html |date=12 жовтня 2016 }}

{{noble-stub}}

[[Категорія:Дольські|*]]


text:
# Спортивний клуб армії (альбом)
Див. також: СКА
«Спортивний клуб армії» — перший спільний студійний альбом ска-гурту «Собаки в Космосі» та українського письменника Сергія Жадана, який написав тексти до всіх пісень. Альбом виданий 2008 року.

## Зміст
1. Звонімір Бобан
2. Натаха
3. С*ка-бл*дь
4. Боксери
5. Воєнкомат
6. Торчок
7. Жмур
8. Галя

Бонус-відео
- Звонімір Бобан
- С*ка-бл*дь

title: Спортивний клуб армії (альбом)

wikitext:
{{Музичний альбом
| Назва            = Спортивний клуб армії
| Тип              = [[Студійний альбом]]
| Виконавець       = [[Жадан Сергій Вікторович|Сергій Жадан]] та [[Жадан і Собаки|Собаки в Космосі]]
| Обкладинка       = zhadan_SvK_SKA.jpg
| Колір            =
| Випущено         = [[2008]]
| Записаний        =
| Жанр             = [[ска]]
| Тривалість       = 39:36
| Лейбл            = [[Арт-Вертеп]]
| Продюсери        =
| Країна           = [[Україна]]
| Попередній       =
| Рік              = 2008
| Наступний        = ''[[Зброя пролетаріату (альбом)|Зброя пролетаріату]]''<br /> (2012)
}}
: ''Див. також: [[СКА]]''
'''«Спортивний клуб армії»''' — перший спільний студійний альбом [[ска]]-гурту «[[Жадан і Собаки|Собаки в Космосі]]» та українського письменника [[Жадан Сергій Вікторович|Сергія Жадана]], який написав тексти до всіх пісень. Альбом виданий 2008 року.

== Зміст ==
# Звонімір Бобан
# Натаха
# С*ка-бл*дь
# Боксери
# Воєнкомат
# Торчок
# Жмур
# Галя
;Бонус-відео
* Звонімір Бобан
* С*ка-бл*дь

== Посилання ==
* [http://www.umka.com.ua/ukr/catalogue/punk/sobaki-v-kosmose-serhiy-zhadan-sportyvnyy-klub-armiji.html Огляд альбому на сайті umka.com.ua] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110317071142/http://umka.com.ua/ukr/catalogue/punk/sobaki-v-kosmose-serhiy-zhadan-sportyvnyy-klub-armiji.html |date=17 березня 2011 }}

{{Сергій Жадан}}
{{Портали|Музика}}
{{album-stub}}
[[Категорія:Жадан і Собаки]]

title: Студійний альбом

Виконавець: Сергій Жадан та Собаки в Космосі

Жанр: ска

Лейбл: Арт-Вертеп

title: Хронологія Сергій Жадан та Собаки в Космосі

Попередній: | Зброя пролетаріату (2012) | Наступний |

Зброя пролетаріату · (2012): Наступний


text:
# Фучино
Озеро Фучино, також Фуцинське озеро (італ. Lago Fucino, Lago di Celano, лат. Fucinus Lacus) — колишнє озеро в центральній Італії, західній частині Абруццо. Простягалося від Авеццано на північному заході до Ортуккьо на південному сході та Тразакко на південному заході. Було третім за величиною озером в Італії, але було осушене в 1878 році.

## Походження назви
Топонім Фучино походить від латинського терміна Fūcinus, який пов'язаний з етнічним Fūcentēs, який у свою чергу пов'язаний з марси - італійським народом, що жив уздовж південно-східних берегів озера.
Грецький поет Лікофрон назвав озеро «болотом Форкія», отримавши назву від морського божества. Інші автори вважали, що це було озеро Вольски через згадку про поразку, завдану їм римлянами біля берегів озера в республіканську епоху.
За іншою гіпотезою, назва походить від наявності водоростей, які на заході Сонця в певну пору року надавали поверхні озера червоний відтінок, схожий на колір фуксії.
До XIX століття басейн називався озером Челано.

## Згадки
Вергілій згадував колишнє озеро в Енеїді в сьомій книзі, оскільки воно оплакувало Умброна — жерця-цілителя, що трагічно загинув у битві.

## Римський дренаж
Римляни засновували поселення на берегах озера, у тому числі Сан-Бенедетто-дей-Марсі. Тут було місце битви за озеро Фучино у 89 році до н.е. Незважаючи на те, що в озері була велика кількість риби а біля нього родючий грунт, вважалося, що воно також було притулком для малярії та, не маючи природнього відтоку, неодноразово затоплювало орні землі. Імператор Клавдій робив спробу контролювати максимальний рівень озера, викопавши дренажний тунель довжиною 5,6 кілометрів через Монте-Сальвіано. Із допомогою 30 тисяч робітників на це пішло 11 років. Однак, таке рішення імператора не мало успіху. Про невдачу писав історик Діон Кассій:

«Коли озеро Фучино почало осушуватися, у цьому серйозно звинуватили видатного вільновідпущенника Тіберія Клавдія Нарцисса. Оскільки він керував усією справою, і вважалося, що витративши набагато менше, ніж він отримав на виконання, Клавдій навмисне ухитрився зробити так, щоб його проступок не виявили»

Початково озеро мало площу, що постійно коливалася - 140 км², яку ініціатива Клавдія, можливо, зменшила приблизно до 90 км². За діяльності Адріана було розширено та поглиблено канал довжиною 4,5 кілометрів, у результаті чого площа озера зменшилася до 57 км². Цей рівень підтримувався до падіння Західної Римської імперії. Більший тунель XIX століття, який був прокладений по тому ж маршруту, що й римський, знищив більшу частину римського тунелю в археологічному плані. Через це успіх більш ранньої схеми Клавдія виходить настільки сумнівним. Глибший канал Адріана зруйнував археологію канала Клавдія. Останній римський канал залишив чіткі археологічні дані, які показують, що в 1 кілометрі від озера тунель мав глибину 7,5 метрів, ширину 19,5 метрів, висоту 4,5 метри.

## Забруднення дренажу
Після падіння Західної Римської імперії, обслуговування римської дренажної системи припинилося. Рослинність почала перекривати збірний канал. У результаті землетрусу на розломі, що перетинав збірний канал, відбулося опущення грунту приблизно на 30-35 сантиметрів відносно входу в тунель. Дослідження місця перетину показують, що перед землетрусом у каналі накопичилася велика кількість осадів. Якщо припустити, що землетрус завдасть шкоди Риму, здається можливим те, що подія відбулася незадовго до 508 року н.е., коли Колізей був відремонтований. До кінця VI століття площа озера досягла своїх історичних розмірів.
Були спроби щодо відновлення римської схеми - вони з'являються в XIII та XV століттях. Однак, жодна з них не була успішною.

## Сучасний дренаж
У XIX столітті принц Алессандро Торлонія доручив швейцарському інженеру Жану-Франсуа де Монрішеру осушити озеро. Робота над каналом довжиною 6,9 кілометрів і шириною 21 метр була розпочата в 1862 році. Через 13 років озеро було повністю осушене. Рівнина, що утворилася, стала одним із найродючіших регіонів Італії. Торлонія був удостоєний князівського титулу та правом власності на більшу частину нових земель.

## Клімат
Клімат характеризується сильними коливаннями температури. Висота сприяє досягненню низьких температур. У деяких випадках досягалися екстремальні мінімальні температури: наприклад, у січні 1985 року було зареєстровано -26,5 ° C.
Восени та взимку частим явищем є туман і мороз через низькі температури та високу вологість. Також це може відбуватися через наявність штучних каналів для зрошення полів. Осінь є найвологігою порою року, натомість літо - найсухішим і найспекотнішим.

title: Фучино

wikitext:
{{Озеро
|назва = Фучино
|зображення розмір = Lake Fucine from space.jpg
|країна = [[Італія]]
|підпис = Вигляд озера з супутника
|площа = 140
|довжина = 17,28
|ширина = 10,85
|регіон = [[Абруццо]]
}}

'''Озеро Фучино''', також '''Фуцинське озеро''' ([[Італійська мова|італ]]. Lago Fucino, Lago di Celano, [[Латинська мова|лат]]. Fucinus Lacus) — колишнє озеро в центральній [[Італія|Італії]], західній частині [[Абруццо]]. Простягалося від [[Авеццано]] на північному заході до [[Ортуккьо]] на південному сході та [[Тразакко]] на південному заході. Було третім за величиною озером в Італії, але було [[Осушення земель|осушене]] в 1878 році.<ref>{{Cite web |url=http://www.comune.avezzano.aq.it/pagina3915_il-prosciugamento-del-fucino.html |title=Архівована копія |accessdate=2022-04-10 |archive-date=2017-09-25 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170925230515/http://www.comune.avezzano.aq.it/pagina3915_il-prosciugamento-del-fucino.html }}</ref>

== Походження назви ==
Топонім ''Фучино'' походить від латинського терміна ''Fūcinus'', який пов'язаний з етнічним ''Fūcentēs'', який у свою чергу пов'язаний з [[марси]] - італійським народом, що жив уздовж південно-східних берегів озера.<ref>Пліній Старший, Природнича історія, III, 106</ref>

Грецький поет [[Лікофрон]] назвав озеро «болотом [[Форкій|Форкія»]], отримавши назву від морського божества.<ref>Nicola Corcia, Storia delle Due Sicilie: dall'antichità più remota al 1789, Napoli, Tipografia Virgilio, 1843, p. 228</ref> Інші автори вважали, що це було озеро [[Вольски]] через згадку про поразку, завдану їм римлянами біля берегів озера в республіканську епоху.

За іншою гіпотезою, назва походить від наявності водоростей, які на заході Сонця в певну пору року надавали поверхні озера червоний відтінок, схожий на колір [[Фуксія|фуксії]].<ref>https://www.avvenire.it/agora/pagine/sulle-sponde-del-lago-che-non-c'è-più</ref>

До XIX століття басейн називався озером [[Челано]].

== Згадки ==
[[Файл:Lake_Fucino_Map_(Flickr_38955575_20bd3cd7eb_o).jpg|ліворуч|міні|200x200пкс|Озеро Фучино до осушення]]
[[Вергілій]] згадував колишнє озеро в [[Енеїда|Енеїді]] в сьомій книзі, оскільки воно оплакувало Умброна — жерця-цілителя, що трагічно загинув у битві.<ref>{{Cite web |url=https://www.ae-lib.org.ua/texts/vergilius__aeneis__ua.htm#07 |title=Архівована копія |accessdate=2022-04-10 |archive-date=2022-04-22 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220422162906/https://www.ae-lib.org.ua/texts/vergilius__aeneis__ua.htm#07 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220422162906/https://www.ae-lib.org.ua/texts/vergilius__aeneis__ua.htm#07 |date=2022-04-22 }}</ref>

== Римський дренаж ==
Римляни засновували поселення на берегах озера, у тому числі [[Сан-Бенедетто-дей-Марсі]]. Тут було місце [[Битва за озеро Фучино|битви за озеро Фучино]] у 89 році до н.е. Незважаючи на те, що в озері була велика кількість риби а біля нього родючий грунт, вважалося, що воно також було притулком для малярії та, не маючи природнього відтоку, неодноразово затоплювало орні землі. Імператор [[Клавдій]] робив спробу контролювати максимальний рівень озера, викопавши дренажний тунель довжиною 5,6 кілометрів через [[Монте-Сальвіано]]. Із допомогою 30 тисяч робітників на це пішло 11 років. Однак, таке рішення імператора не мало успіху.<ref>http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Suetonius/12Caesars/Claudius*.html</ref> Про невдачу писав історик [[Діон Кассій]]:

<blockquote>
«Коли озеро Фучино почало осушуватися, у цьому серйозно звинуватили видатного вільновідпущенника [[Тиберій Гай Нарцис|Тіберія Клавдія Нарцисса]]. Оскільки він керував усією справою, і вважалося, що витративши набагато менше, ніж він отримав на виконання, Клавдій навмисне ухитрився зробити так, щоб його проступок не виявили»<ref>{{Cite web|title=Cassius Dio — Epitome of Book 61|url=https://penelope.uchicago.edu/Thayer/e/roman/texts/cassius_dio/61*.html|website=penelope.uchicago.edu|accessdate=2022-04-10}}</ref>
</blockquote>

Початково озеро мало площу, що постійно коливалася - 140 км², яку ініціатива Клавдія, можливо, зменшила приблизно до 90 км². За діяльності [[Адріан|Адріана]] було розширено та поглиблено канал довжиною 4,5 кілометрів, у результаті чого площа озера зменшилася до 57 км². Цей рівень підтримувався до [[падіння Західної Римської імперії]]. Більший тунель XIX століття, який був прокладений по тому ж маршруту, що й римський, знищив більшу частину римського тунелю в археологічному плані. Через це успіх більш ранньої схеми Клавдія виходить настільки сумнівним. Глибший канал Адріана зруйнував археологію канала Клавдія. Останній римський канал залишив чіткі археологічні дані, які показують, що в 1 кілометрі від озера тунель мав глибину 7,5 метрів, ширину 19,5 метрів, висоту 4,5 метри.

== Забруднення дренажу ==
Після падіння Західної Римської імперії, обслуговування римської дренажної системи припинилося. Рослинність почала перекривати збірний канал. У результаті землетрусу на розломі, що перетинав збірний канал, відбулося опущення грунту приблизно на 30-35 сантиметрів відносно входу в тунель. Дослідження місця перетину показують, що перед землетрусом у каналі накопичилася велика кількість осадів. Якщо припустити, що землетрус завдасть шкоди Риму, здається можливим те, що подія відбулася незадовго до 508 року н.е., коли [[Колізей]] був відремонтований. До кінця VI століття площа озера досягла своїх історичних розмірів.
[[Файл:Lago_Fucino_1875.jpg|міні|План осушення озера]]
Були спроби щодо відновлення римської схеми - вони з'являються в XIII та XV століттях. Однак, жодна з них не була успішною.

== Сучасний дренаж ==
У XIX столітті принц [[Алессандро Торлонія]] доручив швейцарському інженеру Жану-Франсуа де Монрішеру осушити озеро. Робота над каналом довжиною 6,9 кілометрів і шириною 21 метр була розпочата в 1862 році. Через 13 років озеро було повністю осушене. Рівнина, що утворилася, стала одним із найродючіших регіонів Італії. Торлонія був удостоєний князівського титулу та правом власності на більшу частину нових земель.

== Клімат ==
{{wide image|Fucino.jpg|1200px|Сучасний вигляд на озеро}}
Клімат характеризується сильними коливаннями температури. Висота сприяє досягненню низьких температур. У деяких випадках досягалися екстремальні мінімальні температури: наприклад, у січні 1985 року було зареєстровано -26,5 ° C. <ref>http://www.tutiempo.net/clima/FUCINO/01-1985/162270.htm</ref>

Восени та взимку частим явищем є туман і мороз через низькі температури та високу вологість. Також це може відбуватися через наявність штучних каналів для зрошення полів. Осінь є найвологігою порою року, натомість літо - найсухішим і найспекотнішим.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==

* Пліній Старший «Природнича історія» III, 106
* Nicola Corcia, Storia delle Due Sicilie: dall'antichità più remota al 1789, Napoli, Tipografia Virgilio, 1843, ст. 228
* Вергілій «Енеїда», 7 книга
* Светоній «Життя дванадцяти цезарів»
* Діон Кассій «Римська історія», 61 книга
* A. Campanelli (ed) 2001 ''Il Tesoro del lago, L'archeologia del Fucino e la collezione Torlonia''
* Sandro D'Amati 1960 ''Il prosciugamento del Fucino'', Avezzano
* October 1996 Paleoseismology related to deformed archaeological remains in the Fucino plain Implications for subrecent seismicity in Central Italy ''Annali di Geofisica''
* Cesare Letta 1972 ''I Marsi e il Fucino nell'antichità'', Milan
* Tocco L. Analisi antico-moderna del lago Fucino e suo emissario, Roma, 1856

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Озера за алфавітом]]
[[Категорія:Високогірні озера]]
[[Категорія:Географія Стародавнього Риму]]

title: Розташування

Країна: Італія

Регіон: Абруццо

title: Геологічні дані

Тип: колишнє озероd і рівнина

title: Розміри

Площа поверхні: 140 км²

title: Басейн

Країни басейну: Італія

title: Інше

Події: Battle of Fucine Laked

Інше:
Фучино (Італія)
Фучино у Вікісховищі


text:
# Майрі Лаурік
Майрі Лаурік (народилася як Майрі Темпель 9 серпня 1979) — естонська письменниця-фантастка.
Він народився та виріс у Мулгімаа та закінчив у 1997 році в гімназії Карксі-Нуя.
З 2019 року вона працює в Тартуській міській бібліотеці.
У 2020 році Лаурік з відзнакою закінчила Тартуський університет за спеціальністю «інформаційний менеджмент».

## Створення
Рецензії на її книги ви можете прочитати в її блогах «Дівчача книжкова полиця» та «Враження фантастичних історій».
У своїй рецензії на «Я — смерть» Яніка Ляанемец написала: «Небо над естонською молодіжною літературою деякий час було темним, але навіть у найпохмуріший день промінь сонця може прорізати дірку в тканині сірої хмари, яка повільно починає рости. Можливо, „Я — смерть“ Майрі Лауріки, як би іронічно це не звучало, вдихне нове життя в естонську молодіжну літературу? І якщо він не виявляється досить швидким, щоб змусити зникнути морок, то роман Лауріка принаймні нагадує нам, що сонце завжди десь за хмарами і що чутки про смерть естонської молодіжної літератури перебільшені».

### Романи

#### «Система»
«Система» — постапокаліптичний науково-фантастичний твір, відібраний на конкурсі романів Спілки письменників Естонії у 2015 році, основні лінії дії якого розгалужуються в далекому майбутньому в Тарту та на берегах річки Емайое.
У нашому найближчому майбутньому планету охоплює хаос, в результаті чого людство опинилося перед тим, що ми, швидше за все, вимремо як вид або мутуємо через радіаційне забруднення. Для прийняття важких рішень, які можуть нас врятувати, потрібні сміливі та геніальні люди. Використовуючи всі можливості сучасної науки, створюється комп'ютерна програма для пошуку найбільш життєздатних комбінацій генів. В той самий час програміст Рей Домен бачить небезпеку в запланованій програмі й прописує в коді деякі пастки, які повинні бути активовані при необхідності та допомогти відмовитися від програми. Але, на жаль, він не може передбачити, як те, як він відмовляється від створеної ним програми, дуже ускладнить життя молодої жінки в далекому майбутньому.

#### «Я смерть»
Ромет — звичайний хлопчик. На перший погляд. Мабуть, від звичайного його відрізняє те, що він живе не у своєму будинку, а майже на іншому кінці Естонії у двоюрідної тітки. Іноді трапляється так, що в школі все стає настільки напруженим, що є сенс переїхати кудись, де вас ніхто не знає. Те, ким ви є, не впливає на тих, кого ви любите. Де ти можеш триматися поодинці. Тому що Румет має секрет, який він навіть не зовсім розуміє, здатність чи силу, які дивні, жахливі та незрозумілі… і стають ще гіршими. Але стосунки з його новими однокласниками складаються не зовсім так, як собі уявляв Роумет, і в його життя вриваються люди, які змушують його переоцінити своє дотеперішнє життя та почати використовувати свою дивну силу. Але чи має він право втручатися в життя інших? На смерть інших?
Яніка Ляянеметс у своїй рецензії сказала: «Хороша книжка змусить вас задуматися про життя, а не позбавить вас жаги до життя, Лаурік нагадує читачам основну істину (молодіжної) літератури».

#### «Листи листопадової ночі»
Прорив естонських вчених у нанотехнологіях приніс сюди різні види грошей і нові потреби. На початку останньої чверті століття на місці сучасного Тамсалу була побудована величезна фабрика. Разом із науково-дослідним центром, житлом для працівників, організаційно-розважальною інфраструктурою утворюється фабричне містечко, огороджене високою бетонною стіною. Або Місто-привид, Місто-світ, як його називають поза стіною. Кейре прожив більшу частину свого свідомого життя в місті за стіною, спочатку з власної волі, потім через обставини. У цій книзі жінка розповідає свою особисту історію Тамсалу через листи до свого супутника життя.

#### «Настав час!»
Руме, відомий з роману «Я смерть», тепер уже старший і, можна сказати, він звик бачити годинники свого життя над головами людей і, як наслідок, обов'язок сказати прощальні слова тим, чиї годинники зламалися або закінчилися. Тепер Румет їде до Таллінна, щоб Ерік, також один зі Смертей, міг пояснити йому цей дивний світ і допомогти налагодити ситуацію. Але виявляється, що світ ще дивніший і ще більш недоречний. Ще не до кінця розуміючи свої справжні здібності, Румет повинен зіткнутися зі злом, набагато більшим, ніж він міг собі уявити.

### Оповідання
- Повість «Два шви в лисячій лапці» (Інтернет-журнал Reaktor, лютий 2018)
- Оповідання «Боже милосердя» — збірка «Естонія, якої не існувало» (Raudhammas 2017)
- Сюжет «Зомбі створюють трупи» — (Інтернет-журнал Reaktor, червень 2017); збірка «Берилій» (Fantaasia 2018)
- Повість «Прибій на хвилях часу» — збірка «Зоряний час 15» (Fantaasia 2016)
- Повість «Момент рішення» (Вебжурнал Reaktor, червень 2015); збірка «Тритій» (Fantaasia 2017)
- Оповідання «Страшніше смерті» (Інтернет-журнал Reaktor березень 2015)
- Оповідання «Таргани залишаються», разом із Вулицею маніяків — збірка «Таємничий цар 2; Казки чайників» (Фентезі 2015)
- Оповідання «Назвемо це шляхетністю» (Інтернет-журнал Reaktor, листопад 2014)
- Оповідання «Від хазяїна до хазяїна» (інтернет-журнал Reaktor жовтень 2014)

## Літературні конкурси
- 1998 — твір відібраний на поетичний конкурс «Золотий березовий лист» (вірш без назви)
- 2015 — Вибраний твір конкурсу романів Спілки письменників Естонії («Система»)
- 2015 — Премія Бетті Альвер за видатну роботу («Система»)
- 2016 — 1 місце («Я смерть») у конкурсі оригінальних молодіжних романів, організованому Естонським центром дитячої літератури та видавництвом Tänapev
- 2016 — 2 місце конкурсу сучасного роману («Листи листопадової ночі»)

title: Майрі Лаурік

wikitext:
{{особа}}
'''Майрі Лаурік''' (народилася як '''Майрі Темпель''' [[9 серпня]] [[1979]]<ref>[https://www.sportos.eu/ee/et/60.viljandi-linnajooks/stardinimekirjad/ Stardinimekirjad] sportos.eu</ref>) — естонська письменниця-фантастка.

Він народився та виріс у [[Мульгімаа|Мулгімаа]] та закінчив у [[1997|1997 році]] в гімназії Карксі-Нуя.

З [[2019|2019 року]] вона працює в Тартуській міській бібліотеці.

У 2020 році Лаурік з відзнакою закінчила [[Тартуський університет]] за спеціальністю «інформаційний менеджмент».

== Створення ==
Рецензії на її книги ви можете прочитати в її [[блог]]ах ''«[http://miiramarie.blogspot.com Дівчача книжкова полиця]»'' та ''«[http://hirveloss.blogspot.com Враження фантастичних історій]»''.

У своїй рецензії на ''«Я — смерть»'' Яніка Ляанемец написала: ''«Небо над естонською молодіжною літературою деякий час було темним, але навіть у найпохмуріший день промінь сонця може прорізати дірку в тканині сірої хмари, яка повільно починає рости.'' ''Можливо, „Я — смерть“ Майрі Лауріки, як би іронічно це не звучало, вдихне нове життя в естонську молодіжну літературу? І якщо він не виявляється досить швидким, щоб змусити зникнути морок, то роман Лауріка принаймні нагадує нам, що сонце завжди десь за хмарами і що чутки про смерть естонської молодіжної літератури перебільшені»''.

=== Романи ===

==== «Система» ====
«Система» — постапокаліптичний науково-фантастичний твір, відібраний на конкурсі романів Спілки письменників Естонії у 2015 році, основні лінії дії якого розгалужуються в далекому майбутньому в Тарту та на берегах річки Емайое.

У нашому найближчому майбутньому планету охоплює хаос, в результаті чого людство опинилося перед тим, що ми, швидше за все, вимремо як вид або мутуємо через радіаційне забруднення. Для прийняття важких рішень, які можуть нас врятувати, потрібні сміливі та геніальні люди. Використовуючи всі можливості сучасної науки, створюється комп'ютерна програма для пошуку найбільш життєздатних комбінацій генів. В той самий час програміст Рей Домен бачить небезпеку в запланованій програмі й прописує в коді деякі пастки, які повинні бути активовані при необхідності та допомогти відмовитися від програми. Але, на жаль, він не може передбачити, як те, як він відмовляється від створеної ним програми, дуже ускладнить життя молодої жінки в далекому майбутньому.<ref>Süsteem (2016). Fantaasia. 344lk.</ref>

==== «Я смерть» ====
Ромет — звичайний хлопчик. На перший погляд. Мабуть, від звичайного його відрізняє те, що він живе не у своєму будинку, а майже на іншому кінці Естонії у двоюрідної тітки. Іноді трапляється так, що в школі все стає настільки напруженим, що є сенс переїхати кудись, де вас ніхто не знає. Те, ким ви є, не впливає на тих, кого ви любите. Де ти можеш триматися поодинці. Тому що Румет має секрет, який він навіть не зовсім розуміє, здатність чи силу, які дивні, жахливі та незрозумілі… і стають ще гіршими. Але стосунки з його новими однокласниками складаються не зовсім так, як собі уявляв Роумет, і в його життя вриваються люди, які змушують його переоцінити своє дотеперішнє життя та почати використовувати свою дивну силу. Але чи має він право втручатися в життя інших? На смерть інших?<ref>Mina olen Surm (2016). Tänapäev. 224lk.</ref>

Яніка Ляянеметс у своїй рецензії сказала: ''«Хороша книжка змусить вас задуматися про життя, а не позбавить вас жаги до життя, Лаурік нагадує читачам основну істину (молодіжної) літератури»''.

==== «Листи листопадової ночі» ====
Прорив естонських вчених у нанотехнологіях приніс сюди різні види грошей і нові потреби. На початку останньої чверті століття на місці сучасного Тамсалу була побудована величезна фабрика. Разом із науково-дослідним центром, житлом для працівників, організаційно-розважальною інфраструктурою утворюється фабричне містечко, огороджене високою бетонною стіною. Або Місто-привид, Місто-світ, як його називають поза стіною. Кейре прожив більшу частину свого свідомого життя в місті за стіною, спочатку з власної волі, потім через обставини. У цій книзі жінка розповідає свою особисту історію Тамсалу через листи до свого супутника життя.<ref>Novembriöö kirjad (2017). Tänapäev. 240lk.</ref>

==== «Настав час!» ====
Руме, відомий з роману ''«Я смерть»'', тепер уже старший і, можна сказати, він звик бачити годинники свого життя над головами людей і, як наслідок, обов'язок сказати прощальні слова тим, чиї годинники зламалися або закінчилися. Тепер Румет їде до Таллінна, щоб Ерік, також один зі Смертей, міг пояснити йому цей дивний світ і допомогти налагодити ситуацію. Але виявляється, що світ ще дивніший і ще більш недоречний. Ще не до кінця розуміючи свої справжні здібності, Румет повинен зіткнутися зі злом, набагато більшим, ніж він міг собі уявити.<ref>On aeg! (2021). Tänapäev. 168lk.</ref>

=== Оповідання ===
* Повість ''«Два шви в лисячій лапці»'' (Інтернет-журнал ''Reaktor'', лютий 2018)
* Оповідання ''«Боже милосердя»'' — збірка ''«Естонія, якої не існувало»'' (''Raudhammas'' 2017)
* Сюжет ''«Зомбі створюють трупи»'' — (Інтернет-журнал ''Reaktor'', червень 2017); збірка ''«Берилій»'' (Fantaasia 2018)
* Повість ''«Прибій на хвилях часу»'' — збірка ''«Зоряний час 15»'' (Fantaasia 2016)
* Повість ''«Момент рішення»'' (Вебжурнал ''Reaktor'', червень 2015); збірка ''«Тритій»'' (''Fantaasia'' 2017)
* Оповідання ''«Страшніше смерті»'' (Інтернет-журнал ''Reaktor'' березень 2015)
* Оповідання ''«Таргани залишаються»'', разом із [[Маніаккіде Тенав|Вулицею маніяків]] — збірка ''«Таємничий цар 2; Казки чайників»'' (Фентезі 2015)
* Оповідання ''«Назвемо це шляхетністю»'' (Інтернет-журнал ''Reaktor'', листопад 2014)
* Оповідання ''«Від хазяїна до хазяїна»'' (інтернет-журнал ''Reaktor'' жовтень 2014)

== Літературні конкурси ==
* 1998 — твір відібраний на поетичний конкурс ''«Золотий березовий лист»'' (вірш без назви)
* 2015 — Вибраний твір конкурсу романів [[Спілка письменників Естонії|Спілки письменників Естонії]] (''«Система»'')
* 2015 — Премія Бетті Альвер за видатну роботу (''«Система»'')
* 2016 — 1 місце («Я смерть») у конкурсі оригінальних молодіжних романів, організованому Естонським центром дитячої літератури та видавництвом ''Tänapev''
* 2016 — 2 місце конкурсу сучасного роману (''«Листи листопадової ночі»'')

== Посилання ==
{{Reflist}}

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Лаурік, Майрі}}
[[Категорія:Народились 1979]]
[[Категорія:Наукові фантасти Естонії]]

title: Майрі Лаурік

Псевдо: Mairi Laurik

Народилася: 9 серпня 1979 (45 років) · Мульгімаа, Естонія

Країна: Естонія

Діяльність: письменниця наукової фантастики

Знання мов: естонська


text:
# Тарасенко Галина Сергіївна (письменниця)
Тарасенко Галина Сергіївна — українська письменниця, фіналістка «Книги року BBC 2024» за дебютний роман «Колишнім не читати, або Як хитра Галя перестала хвилюватися і полюбила себе», виданий у ВД «ОРЛАНДО».

## Життєпис
Народилася 8 травня 1990 року у Кропивницькому. Отримала диплом магістерки з української мови та літератури в Центральноукраїнському державному університеті імені Володимира Винниченка. З 2014 року проживає в Києві.
У червні 2022 року почала роботу над рукописом, який першочергово мав назву «Хитра Галя». В основу покладена автобіографічна історія авторки, яка охоплює 2011—2015 роки. Жанр книги визначають як автофікшен (поєднання біографічних даних і художньої вигадки) або чик-літ.
Презентація книжки пройшла у київській книгарні «Readeat» 19 квітня. У рідному місті авторка представила книжковий дебют 27 квітня 2024 року у Книгарні «Є».

## «Маленький жовтий екскаватор»
Галина Тарасенко виступила ініціаторкою створення військової антології під назвою «Маленький жовтий екскаватор». Це збірка короткої прози та поезії, написаної студентами «Письменницького методу», а саме ветеранами АТО і діючими військовими. Збірка вийшла у травні і була офіційно представлена авторами на «Книжковому арсеналі 2024», а пізніше на фестивалі «Книжкова країна».

wikitext:
{{повні тезки|Тарасенко Галина Сергіївна}}
{{Проблеми}}
{{Письменник
|ім'я = Галина Тарасенко
|зображення = Halyna Tarasenko photo.jpg
|дата народження = 8.5.1990
|місце народження = Кропивницький, Україна
|громадянство = українка
|alma mater = ЦДУ імені В. Винниченка
|мова творів = українська
|нагороди = Короткий список Книги року BBC 2024
|сайт = https://www.halyna.com.ua/
}}

'''Тарасенко Галина Сергіївна''' — українська письменниця, фіналістка<ref>{{Cite web|url=https://www.bbc.com/ukrainian/articles/c5y3nj7de13o|title=Книга року ВВС-2024. Короткі списки|date=2024-11-27|website=BBC News Україна|language=uk|access-date=2024-12-17}}</ref> «Книги року BBC 2024» за дебютний роман «Колишнім не читати, або Як хитра Галя перестала хвилюватися і полюбила себе»<ref>{{Cite book
|url=https://www.orlando.com.ua/books-page/Not-approved-for-exes
|title=Колишнім не читати
|last=Тарасенко
|first=Галина
|year=2024
|publisher=ORLANDO
|pages=434
|isbn=978-617-95076-3-2
}}</ref>, виданий у ВД «ОРЛАНДО».

== Життєпис ==
Народилася 8 травня 1990 року у [[Кропивницький|Кропивницькому]]. Отримала диплом магістерки з української мови та літератури в [[Центральноукраїнський державний університет імені Володимира Винниченка|Центральноукраїнському державному університеті імені Володимира Винниченка]]. З 2014 року проживає в Києві<ref>{{Cite web|url=https://gre4ka.info/statti/pro-seks-i-kropyvnyczkyj-vyjde-drukom-debyutna-knyga-galyny-tarasenko/|title=Про секс і Кропивницький: вийде друком дебютна книга Галини Тарасенко|last=Зайцева|first=Ірина|date=2023-12-03|website=Гречка - Новини Кропивницький|language=en|access-date=2024-12-17}}</ref>.

У червні 2022 року почала роботу над рукописом, який першочергово мав назву «Хитра Галя». В основу покладена автобіографічна історія авторки, яка охоплює 2011—2015 роки<ref>{{Cite web|url=https://gre4ka.info/suspilstvo/shortlist-knygy-roku-vvs-2024-debyut-pro-kropyvnyczkyj-sered-finalistiv/|title=Шортліст «Книги року ВВС-2024»: дебют про Кропивницький серед фіналістів|last=Зайцева|first=Ірина|date=2024-11-28|website=Гречка - Новини Кропивницький|language=en|access-date=2024-12-17}}</ref>. Жанр книги визначають як [[автофікшен]] (поєднання біографічних даних і художньої вигадки) або [[чик-літ]]<ref>{{Cite web|url=https://www.bbc.com/ukrainian/articles/c1j0p4edjn7o|title=Юлія Ілюха отримала головний приз Книги року BBC 2024|date=2024-12-12|website=BBC News Україна|language=uk|access-date=2024-12-17}}</ref>.

Презентація книжки пройшла у київській книгарні «Readeat» 19 квітня<ref>{{Cite web|url=https://tykyiv.com/news/u-kiievi-prezentuiut-pershu-ukrayinsku-romkom-knigu/|title=У Києві презентують першу українську ромком-книгу|website=ТиКиїв - голос твого міста|language=uk|access-date=2024-12-17}}</ref>. У рідному місті авторка представила книжковий дебют 27 квітня 2024 року у [[Є (книгарня)|Книгарні «Є»]]<ref>{{Cite web|url=https://book-ye.com.ua/calendar/kropyvnytskyj/prezentatsiya-debyutnoyi-knyzhky-urozhenky-kropyvnytskoho-galyny-tarasenko-kolyshnim-ne-chytaty-abo-/|title=Презентація дебютної книжки уроженки Кропивницького Галини Тарасенко “Колишнім не читати, або Як Хитра Галя перестала хвилюватися і полюбила себе"|website=book-ye.com.ua}}</ref>.

== «Маленький жовтий екскаватор» ==
Галина Тарасенко виступила ініціаторкою створення військової антології під назвою «Маленький жовтий екскаватор»<ref>{{Cite book
|url=https://www.orlando.com.ua/books-page/маленький-жовтий-екскаватор
|title=МАЛЕНЬКИЙ ЖОВТИЙ ЕКСКАВАТОР
|year=2024
|publisher=ORLANDO
|pages=228
|isbn=978-617-9507-67-0
}}</ref>. Це збірка короткої прози та поезії, написаної студентами «Письменницького методу», а саме ветеранами АТО і діючими військовими. Збірка вийшла у травні і була офіційно представлена авторами на [[Книжковий арсенал|«Книжковому арсеналі 2024»]]<ref>{{Cite web|url=https://book.artarsenal.in.ua/programa/podiyi-2024/|title=Розклад подій|website=Книжковий Арсенал|language=uk|access-date=2024-12-17}}</ref>, а пізніше на фестивалі «Книжкова країна»<ref>{{Cite web|url=https://chytomo.com/na-festyvali-knyzhkova-kraina-bude-paviljon-frontmeny-pro-myttsiv-vijskovykh/|title=На фестивалі «Книжкова країна» буде павільйон «Фронтмени» про митців-військових|last=root|date=2024-09-18|website=chytomo.com|language=uk|access-date=2024-12-17}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==

* [https://www.orlando.com.ua/books-page/Not-approved-for-exes Сторінка Галини Тарасенко на сайті ВД «ОРЛАНДО»].
* [https://www.goodreads.com/book/show/209161646 Рейтинг книги «Колишнім не читати…» на Goodreads].
* [https://gre4ka.info/anonsy/kolyshnim-ne-chytaty-u-kropyvnyczkomu-vidbudetsya-prezentacziya-knygy-pro-seks-i-misto/ Презентація книги у Кропивницькому].
* [https://www.halyna.com.ua/ Сайт Галини Тарасенко].
[[Категорія:Письменниці]]
[[Категорія:Українські письменники]]
[[Категорія:Сучасна література]]
[[Категорія:Сучасна українська література]]
[[Категорія:Українська література]]

title: Галина Тарасенко

Народився: 8 травня 1990 (34 роки) · Кропивницький, Україна

Громадянство: українка

Alma mater: ЦДУ імені В. Винниченка

Мова творів: українська

Нагороди: Короткий список Книги року BBC 2024


text:
# Кассіна-Вальсассіна
Кассіна-Вальсассіна (італ. Cassina Valsassina) — муніципалітет в Італії, у регіоні Ломбардія, провінція Лекко.
Кассіна-Вальсассіна розташована на відстані близько 510 км на північний захід від Рима, 60 км на північ від Мілана, 11 км на північний схід від Лекко.
Населення — 482 особи (2014).

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 14 іноземців з 9 країн, серед них 6 громадян країн Євросоюзу.

## Сусідні муніципалітети
- Барціо
- Кремено
- Моджо
- Мортероне

title: Кассіна-Вальсассіна

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Кассіна-Вальсассіна
 | місцева_назва = Cassina Valsassina
 | герб          = <!-- CassinaValsassina-Stemma.gif -->
 | регіон        = LOM <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = LC <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 45
 | latm   = 56
 | lats   = 0
 | longd  = 9
 | longm  = 28
 | longs  = 0
 | висота =
 | населення     = 535
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 2
 | густота       = 197,0
 | поштові_індекси  = 22040
 | телефонний_код = 0341
 | код_ISTAT     = 097018
 | покровитель   =
 | мер           = Roberto Combi
 | обраний       = 7-6-2009
 | www           = http://www.comune.cassinavalsassina.lc.it/
}}

'''Кассіна-Вальсассіна''' ({{lang-it|Cassina Valsassina}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Ломбардія]], [[Лекко (провінція)|провінція Лекко]].

Кассіна-Вальсассіна розташована на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 510 км на північний захід від [[Рим|Рима]], 60 км на північ від [[Мілан|Мілана]], 11 км на північний схід від [[Лекко]].

Населення — {{formatnum:482}} {{МНОЖИНА:482|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.

== Демографія ==
{{Демографія/Cassina Valsassina}}
{{Іноземці в Італії | назва=Кассіна-Вальсассіна | дата=1 січня 2023 року
 | всього=14 | країн=9 | Укр=0 | ЄС=6 | таблиця= | країна1=[[Польща|Польщі]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Барціо]]
* [[Кремено]]
* [[Моджо]]
* [[Мортероне]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Лекко]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Лекко}}
{{Noimg}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Лекко]]

title: Кассіна-Вальсассіна · Cassina Valsassina

Регіон: Ломбардія

Провінція: Лекко

Площа: 2 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Roberto Combi (7-6-2009)


text:
# Hyundai Venue
Hyundai Venue (кор. 현대 베뉴) — малолітражний кросовер виробництва південнокорейського виробника Hyundai.

## Опис
Автомобіль створений на платформі Hyundai-Kia K2 від Accent, це був найменший кросовер Hyundai до появи Casper. Автомобіль дебютував на Міжнародному автосалоні в Нью-Йорку 2019 року. В міжнародній лінійці Hyundai кросовер Venue розміщений нижче Kona та Creta і вище Casper.

## Двигуни
Бензинові:
- 1.0 L Kappa II T-GDi I3
- 1.2 L Kappa II MPi I4
- 1.6 L Gamma II MPi I4
- 1.6 L Smartstream MPi I4

Дизельні:
- 1.4 L U II CRDi I4
- 1.5 L U II CRDi I4

## Продажі

### Глобальні продажі
| рік  | Venue QX | Venue QXi | всього  |
| ---- | -------- | --------- | ------- |
| 2019 | 37,454   | 74,324    | 111,778 |
| 2020 | 56,305   | 88,531    | 144,836 |

### Регіональні продажі
| рік  | Індія  | Пд. Корея | США    |
| ---- | ------ | --------- | ------ |
| 2019 | 70,443 | 16,867    | 1,077  |
| 2020 | 82,428 | 17,726    | 19,125 |

title: Hyundai Venue

wikitext:
{{Картка:Автомобіль
 | зображення       = [[Файл:2022 Hyundai Venue Preferred in Polar White, Front Right.jpg|250px]] Hyundai Venue
 | назва            = Hyundai Venue
 | виробник         = [[Hyundai]]
 | батьківська_компанія  =
 | інші_назви       =
 | виробництво      = з [[2019]]
 | платформа        =
 | кузов            =
 | компонування     =
 | двигун           =
 | трансмісія       =
 | колісна_база     = 2500–2520 мм
 | довжина          = 3995–4040 мм
 | ширина           = 1770 мм
 | висота           = 1565–1605 мм
 | кліренс          =
 | передня_колія    =
 | задня_колія      =
 | вага             = 1112–1144 кг
 | швидкість        =
 | бак              =
 | споріднені       = [[Hyundai Accent]]
 | подібні          =
 | дизайнер         =
|клас=Субкомпактний [[Кросовер (автомобіль)|кросовер]]}}

'''Hyundai Venue''' ([[Корейська мова|кор]]. 현대 베뉴) — малолітражний кросовер виробництва південнокорейського виробника [[Hyundai]].
==Опис==
[[Файл:2022 Hyundai Venue Preferred in Polar White, Rear Right, 04-14-2022.jpg|міні|ліворуч|200пкс|]]
[[Файл:2023 Hyundai Venue interior.jpg|міні|ліворуч|200пкс|]]
Автомобіль створений на платформі Hyundai-Kia K2 від [[Hyundai Accent|Accent]], це був найменший кросовер Hyundai до появи [[Hyundai Casper|Casper]]. Автомобіль дебютував на Міжнародному автосалоні в Нью-Йорку 2019 року. В міжнародній лінійці Hyundai кросовер Venue розміщений нижче [[Hyundai Kona|Kona]] та [[Hyundai Creta|Creta]] і вище Casper.

==Двигуни==
Бензинові:
*1.0 L Kappa II T-GDi I3
*1.2 L Kappa II MPi I4
*1.6 L Gamma II MPi I4
*1.6 L Smartstream MPi I4
Дизельні:
*1.4 L U II CRDi I4
*1.5 L U II CRDi I4

== Продажі ==

=== Глобальні продажі ===
{| class="wikitable"
!рік
!Venue QX
!Venue QXi
!всього<ref name=":022">{{Cite web|title=Sales Performance {{!}} IR Activities {{!}} IR {{!}} Company {{!}} Company - Hyundai Worldwide|url=https://www.hyundai.com/worldwide/en/company/ir/ir-activities/sales-performance|access-date=2020-10-04|website=hyundai motor company, hyundai worldwide, ir, activities, sales performance|language=en|archive-date=12 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201112022838/https://www.hyundai.com/worldwide/en/company/ir/ir-activities/sales-performance}}</ref>
|-
|2019
|37,454
|74,324
|111,778
|-
|2020
|56,305
|88,531
|144,836
|}

=== Регіональні продажі ===
{| class="wikitable"
|-
! рік
!Індія
!Пд. Корея<ref name=":022" />
!США<ref>{{Cite web |url=http://www.hyundainews.com/us/en/corporate/salesreleases |title=Архівована копія |accessdate=29 грудня 2021 |archive-date=28 вересня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170928210746/http://www.hyundainews.com/us/en/corporate/salesreleases }}</ref>
|-
| 2019
|70,443<ref>{{Cite web|url=https://gaadiwaadi.com/sales-analysis-of-newly-launched-cars-in-2019-harrier-to-seltos/|title=Sales Analysis Of Newly Launched Cars In 2019 - Harrier To Seltos|last=M|first=Surendhar|date=2020-01-13|website=Gaadiwaadi.com|language=en-US|access-date=2020-01-31|archive-date=27 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201127111217/https://gaadiwaadi.com/sales-analysis-of-newly-launched-cars-in-2019-harrier-to-seltos/}}</ref>
|16,867
| 1,077
|-
| 2020
|82,428<ref>{{Cite web|last=admin|date=2021-02-01|title=Top Selling Cars in India for 2020!|url=https://www.autopunditz.com/top-selling-cars-in-india-for-2020/|access-date=2021-02-09|website=Auto Punditz|language=en|archive-date=9 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210209194725/https://www.autopunditz.com/top-selling-cars-in-india-for-2020/}}</ref>
|17,726
| 19,125
|}
== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
{{Commonscat}}

{{Автомобілі Hyundai}}
{{Моделі Hyundai}}

{{auto-stub}}

{{Портали|Автомобілі|Транспорт|Техніка}}

[[Категорія:Автомобілі Hyundai|Venue]]
[[Категорія:Позашляховики]]

title: Hyundai Venue

Виробник: Hyundai

Клас: Субкомпактний кросовер

Двигун(и): Бензиновий двигун і дизельний двигун

Споріднені: Hyundai Accent


text:
# 50 карбованців «Російський балет» (Proof)
Російський балет (рос. Русский балет) — золота ювілейна монета СРСР вартістю 50 карбованців, випущена 1 жовтня 1991 року.

## Тематика
На рубежі 18-19 ст. настала пора затвердження російського балету. З'явилися композитори О. М. Тітов, С. І. Давидов, К. А. Кавос, Ф. Є. Шольц, а також перший російський балетмейстер І. І. Вальберх (1766-1819). Він об'єднав традиції російського народного танцю з драматичною пантомімою і віртуозною технікою італійського балету. Працюючи в руслі сентименталізму, Вальберх поставив перший балет на національну тему — мелодраму «Новий Вертер» Тітова (1799 рік). У період війни 1812 року поширилися народно-патріотичні дивертисменти, і Вальберх поставив в Петербурзі балет «Любов до батьківщини» Кавоса, основу якого склала російський народний танець. У 1812 році жанр дивертисменту пережив зліт, завдяки йому здобули популярність танцівниці О. І. Колосова (1780-1869), Т. І. Глушковська (1800-1857), О. І. Вороніна (1806-1850).

## Історія
У 1989 році було розпочато роботу над серією монет, присвяченій балету («Російський балет»). У період 1989-1991 років були викарбувані монети з паладію номіналом 25, 10 і 5 карбованців. На цих монетах було зображено балерину в образі Одетти з всесвітньо відомого балету П. І. Чайковського «Лебедине озеро». 1 жовтня 1991 серію було продовжено, в обіг були випущені золоті монети номіналом 100, 50, 25 і 10 карбованців. На лицьовій стороні монет зображено Большой театр у Москві.
Монети карбувалися на Ленінградському монетному дворі (ЛМД).

## Опис та характеристики монети
| Номінал крб. | Метал  | Проба | Маса (гр) | Діаметр (мм) | Товщина (мм) | Гурт                    | Тираж штук   |
| ------------ | ------ | ----- | --------- | ------------ | ------------ | ----------------------- | ------------ |
| 50           | золото | 999   | 7,89      | 22,6         | 1,3          | рубчастий (134 рифлень) | 1,500 (пруф) |

### Аверс
Зліва уздовж канта монети слова «БОЛЬШОЙ ТЕАТР», нижче зображення Большого театру в Москві, під ним зліва монограма монетного двору «ЛМД», праворуч рік випуску монети «1991», нижче літери «СССР» ліворуч і праворуч від них рослинний орнамент, під буквами зліва хімічне позначення «Au» і проба «999» металу з якого зроблена монета, в середині лінія з загостреними краями, праворуч чиста вага дорогоцінного металу «7,78», нижче позначення номіналу монети «50», знизу уздовж краю монети слово «РУБЛЕЙ».

### Реверс
Ліворуч уздовж канта монети слово «РУССКИЙ», праворуч «БАЛЕТ», в середині зображення танцюючої балерини, знизу біля канта квітка.

### Гурт
Рубчастий (134 рифлень).

## Автори
- Художник: О. В. Бакланов
- Скульптор: М. О. Носов

wikitext:
<noinclude>{{db-author}}</noinclude>
{{Монета
| Країна = {{USSR}}
| Опис =Російський балет
| Номінал = 50
| Валюта = [[Радянський карбованець|карбованців]]
| Маса = 7,89
| Діаметр = 22,6
| Товщина = 1,3
| Розміщення =
| Гурт = рубчастий
| Метал = [[золото]]
| Роки чеканки = 1991
| Аверс =RR3216-0005 50 рублів Російський балет пруф (аверс).jpg
| Опис аверсу = [[Большой театр]]
| Різьбяр аверсу =
| Реверс = 50 рублей балет.PNG
| Опис реверсу =зображення балерини
| Різьбяр реверсу =М. О. Носов
}}
'''Російський балет''' ({{lang-ru|Русский балет}}) — [[золото|золота]] [[ювілейна монета]] [[СРСР]] вартістю 50 [[Радянський карбованець|карбованців]], випущена [[1 жовтня]] [[1991]] року.

== Тематика ==
На рубежі 18-19 ст. настала пора затвердження російського балету. З'явилися композитори О. М. Тітов, С. І. Давидов, К. А. Кавос, Ф. Є. Шольц, а також перший російський балетмейстер І. І. Вальберх (1766-1819). Він об'єднав традиції російського народного танцю з драматичною пантомімою і віртуозною технікою італійського балету. Працюючи в руслі сентименталізму, Вальберх поставив перший балет на національну тему — мелодраму «Новий Вертер» Тітова (1799 рік). У період війни 1812 року поширилися народно-патріотичні дивертисменти, і Вальберх поставив в Петербурзі балет «Любов до батьківщини» Кавоса, основу якого склала російський народний танець. У 1812 році жанр дивертисменту пережив зліт, завдяки йому здобули популярність танцівниці О. І. Колосова (1780-1869), Т. І. Глушковська (1800-1857), О. І. Вороніна (1806-1850).
== Історія ==
У [[1989]] році було розпочато роботу над серією монет, присвяченій [[балет]]у («Російський балет»). У період 1989-1991 років були викарбувані монети з паладію номіналом 25, 10 і 5 карбованців. На цих монетах було зображено балерину в образі Одетти з всесвітньо відомого балету [[Чайковський Петро Ілліч|П. І. Чайковського]] «[[Лебедине озеро]]». [[1 жовтня]] [[1991]] серію було продовжено, в обіг були випущені [[золото|золоті]] монети номіналом 100, 50, 25 і 10 карбованців. На лицьовій стороні монет зображено [[Большой театр]] у [[Москва|Москві]].

Монети карбувалися на [[Санкт-Петербурзький монетний двір|Ленінградському монетному дворі]] (ЛМД).

== Опис та характеристики монети ==
{| class="wikitable" border="1"
|-
! Номінал
 [[Радянський карбованець|крб.]]
! Метал
! Проба
! Маса
(гр)
! Діаметр
(мм)
! Товщина
(мм)
! Гурт
! Тираж
 штук
|-
|50
| [[золото]]
|999
| 7,89
|22,6
|1,3
| рубчастий
(134 рифлень)
| 1,500 ([[пруф]])
|-
|}

=== [[Аверс]] ===
Зліва уздовж канта монети слова «БОЛЬШОЙ ТЕАТР», нижче зображення Большого театру в Москві, під ним зліва монограма монетного двору «ЛМД», праворуч рік випуску монети «1991», нижче літери «СССР» ліворуч і праворуч від них рослинний орнамент, під буквами зліва хімічне позначення «Au» і проба «999» металу з якого зроблена монета, в середині лінія з загостреними краями, праворуч чиста вага дорогоцінного металу «7,78», нижче позначення номіналу монети «50», знизу уздовж краю монети слово «РУБЛЕЙ».
=== [[Реверс]] ===
Ліворуч уздовж канта монети слово «РУССКИЙ», праворуч «БАЛЕТ», в середині зображення танцюючої балерини, знизу біля канта квітка.
=== [[Гурт (нумізматика)|Гурт]] ===
Рубчастий (134 рифлень).

== Автори ==
* [[Художник]]: О. В. Бакланов
* [[Скульптор]]: М. О. Носов

== Див. також ==
* [[Пам'ятні та ювілейні монети СРСР]]
* [[Радянський карбованець]]
* [[Ювілейна монета]]

== Джерела ==
* http://www.fcoins.ru/catalog/catalogussrub/catalogussrub13810.asp {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150102192421/http://www.fcoins.ru/catalog/catalogussrub/catalogussrub13810.asp |date=2 січня 2015 }}
* [[Категорія:Монети СРСР]]
* [[Категорія:Колишні валюти]]

title: Російський балет · СРСР

Номінал: 50 карбованців

Гурт: рубчастий

Метал: золото

title: Аверс

Аверс: Аверс

Опис: Большой театр

title: Реверс

Реверс: Реверс

Опис: зображення балерини

Гравер: М. О. Носов


text:
# Джуринецька сільська рада
| Джуринецька сільська рада — колишній орган місцевого самоврядування у Немирівському районі Вінницької області з адміністративним центром у с. Джуринці. Сільській раді були підпорядковані населені пункти: - с. Джуринці |

## Склад ради
Рада складалася з 12 депутатів та голови.

## Керівний склад сільської ради
| ПІБ                         | Основні відомості                                                 | Дата обрання | Дата звільнення |
| --------------------------- | ----------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Котляр Володимир Васильович | Сільський голова, 1956 року народження, освіта, безпартійний      | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Котляр Володимир Васильович | Сільський голова, 1956 року народження, освіта вища, безпартійний | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

title: Джуринецька сільська рада

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Джуринецька сільська рада
   | будівля             =Джуринці. Сільрада.jpg
   | область             = [[Вінницька область]]
   | район               = {{Вн-Нм}}
   | центр               = с. [[Джуринці]]
   | голова              = Котляр Володимир Васильович
   | кількість членів    = 12
   | код КОАТУУ          = 0523083200
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=2527 Джуринецька сільська рада]
   | площа               = 32,41
   | населення           = 519
   | щільність           = 16,01
   | населені пункти     = с. [[Джуринці]]
   | поштовий індекс     = 22864
   | телефонний код      = 4331
   | адреса              = 22864, Вінницька обл., Немирівський р-н, с. Джуринці
| вебсторінка         =
  }}

{|
| valign="top" | '''Джуринецька сільська рада''' — колишній [[орган місцевого самоврядування]] у [[Немирівський район|Немирівському районі]] [[Вінницька область|Вінницької області]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Джуринці]].

== Населені пункти ==
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
* с. [[Джуринці]]
| width="30%" | __TOC__
|}

== Склад ради ==
Рада складалася з 12 депутатів та голови.

== Керівний склад сільської ради ==
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Котляр Володимир Васильович
| Сільський голова, 1956 року народження, освіта, безпартійний
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Котляр Володимир Васильович
| Сільський голова, 1956 року народження, освіта вища, безпартійний
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
<small>''Примітка: таблиця складена за даними джерела''</small><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=6855&rid256=121 rada.gov.ua]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=2527 Картка ради на сайті ВРУ]

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Немирівського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Немирівського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Вінницька область

Район: Немирівський район

Адм. центр: с. Джуринці

Облікова картка: Джуринецька сільська рада

title: Склад

Голова ради: Котляр Володимир Васильович

title: Територія та населення

Густота: 16,01 осіб/км²

Населені пункти: с. Джуринці

title: Контактні дані


text:
# Березівка (Новоукраїнський район)
Березі́вка — село в Україні, у Смолінській селищній громаді Новоукраїнського району Кіровоградської області. Населення становить 755 осіб. Колишній центр Березівської сільської ради.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 672 особи, з яких 286 чоловіків та 386 жінок.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 809 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| українська | 91,23 %  |
| російська  | 8,27 %   |
| молдовська | 0,49 %   |

title: Березівка (Новоукраїнський район)

wikitext:
{{Otheruses|тип=НП|Березівка (значення){{!}}Березівка}}
{{Село України
| назва           = Березівка
| область         = [[Кіровоградська область]]
| район           = [[Новоукраїнський район]]
| громада         = [[Смолінська селищна громада]]
| рада            = [[Смолінська селищна рада]]
| код КОАТУУ      = 3523180901
| засновано       = до 1932 р.
| населення       = 755
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 26222
| телефонний код  = 5258
| висота          = 169
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 26223, Кіровоградська обл., Новоукраїнський р-н, смт Смоліне, вул. Козакова, 39
| сільський голова = Лапшинська Оксана Ігорівна
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=30.01.2010&rf7571=17008 Облікова картка]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
'''Березі́вка''' — [[село]] в Україні, у [[Смолінська селищна громада|Смолінській селищній громаді]] [[Новоукраїнський район|Новоукраїнського району]] [[Кіровоградська область|Кіровоградської області]]. Населення становить 755 осіб. Колишній центр [[Березівська сільська рада (Маловисківський район)|Березівської сільської ради]].

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 672 особи, з яких 286 чоловіків та 386 жінок.<ref name="населення 1989"/>

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкало 809 осіб.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:<ref name="населення 2001 мова"/>
{| class="standard"
|-
! Мова || Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 91,23 %
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 8,27 %
|-
| [[молдовська мова в Україні|молдовська]]
| align="right"| 0,49 %
|}

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Кіровоградська область)]]

== Примітки ==

{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{БД Держстату України|тип=1989|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{БД Держстату України|тип=2001 с|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

<ref name="населення 2001 мова">{{БД Держстату України|тип=2001 мова|регіон=Кіровоградська область}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/kirovogradskaja/984 Погода в селі Березівка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111220180115/http://weather.in.ua/ua/kirovogradskaja/984 |date=20 грудня 2011 }}
* https://smolino-rada.gov.ua/wp-content/uploads/2024/02/Паспорт-Смолінської-ТГ-на-01.01.2024.pdf

{{Kirovohrad-geo-stub}}
{{Смолінська селищна громада}}
{{Населені пункти Маловисківського району}}
{{Портали|Географія|Україна}}

[[Категорія:Села Кіровоградської області]]

title: село Березівка

Область: Кіровоградська область

Район: Новоукраїнський район

Тер. громада: Смолінська селищна громада

Облікова картка: Облікова картка

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

Сільський голова: Лапшинська Оксана Ігорівна

title: Карта

Карта: Березівка

title: Мапа

Мапа: Березівка у Вікісховищі


text:
# Семчишин Андрій Євгенович
Андрі́й Євге́нович Семчи́шин — солдат Збройних сил України.

## Короткий життєпис
Мобілізований на початку серпня 2014-го, водій-електрик, 128-ма окрема гірсько-піхотна бригада.
Помер 31 жовтня 2014 року у лікарні від поранень, отриманих напередодні під час мінометного обстрілу опорного пункту підрозділу в районі села Нікішине (Шахтарський район, Донецька область).
Без батька залишилась 11-річна донька, без чоловіка — дружина.
Похований 2 листопада 2014-го у місті Львів, Личаківське кладовище, поле почесних поховань № 76.

### Нагороди та відзнаки
За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни, відзначений — нагороджений
- 27 червня 2015 року — орденом «За мужність» III ступеня.

title: Семчишин Андрій Євгенович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                =Семчишин Андрій Євгенович
| оригінал імені      =
| портрет             =Семчишин Андрій Євгенович.jpg
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 30.5.1971
| місце народження    = [[Львів]]
| дата смерті         = 31.10.2014
| місце смерті        =
| причина смерті      = помер від поранень
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fЗСУ}}
| рід військ          =
| роки служби         =
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Солдат}}
| формування          = {{128 ОГПБр ЗСУ|2}}
| командування        =
| битви               =[[Війна на сході України]]
* [[Бої за Станицю Луганську]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден За мужність III ступеня}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Семчишин (прізвище){{!}}Семчишин}}
'''Андрі́й Євге́нович Семчи́шин''' — солдат Збройних сил України.

== Короткий життєпис ==
Мобілізований на початку серпня 2014-го, водій-електрик, [[128-ма окрема гірсько-піхотна бригада]].

Помер 31 жовтня 2014 року у лікарні від поранень, отриманих напередодні під час мінометного обстрілу опорного пункту підрозділу в районі села Нікішине (Шахтарський район, Донецька область).

Без батька залишилась 11-річна донька, без чоловіка — дружина.

Похований 2 листопада 2014-го у місті Львів, Личаківське кладовище, поле почесних поховань № 76.

=== Нагороди та відзнаки ===
За особисту [[мужність]] і [[героїзм]], виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]] під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]], відзначений — нагороджений
* 27 червня 2015 року — орденом «За мужність» III ступеня.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{УПУ|311/2015|4 червня 2015|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/3112015-19093}}
* [http://memorybook.org.ua/21/semchishin.htm Семчишин Андрій Євгенович]
* [https://web.archive.org/web/20160304135702/https://ngua.org/ua/people/semchishin_andrey_evgen_evich_333579/ Небесна Гвардія]
{{Учасники РУВ}}
{{ukr-mil-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Львова]]
[[Категорія:Поховані на Личаківському цвинтарі]]

title: Загальна інформація

Народження: 30 травня 1971 · Львів

Смерть: 31 жовтня 2014 (43 роки) · Станично-Луганський район, Луганська область, Україна · (помер від поранень)

Поховання: Личаківський цвинтар

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Формування: 128 ОГПБр

Війни / битви: Війна на сході України - Бої за Станицю Луганську


text:
# Furfurilactobacillus
Furfurilactobacillus — рід молочнокислих бактерій родини Lactobacillaceae. Виділений у 2020 році з роду Lactobacillus. Містить 3 види, що є частиною нормальної мікрофлори кишкиа людини.

## Назва
Родова назва Furfurilactobacillus перекладається як «молочнокисла бактерія з висівок», оскільки бактерії беруть участь у ферментації злаків та ізольована з висівок.

## Види
- Furfurilactobacillus curtus (Asakawa et al. 2017)
- Furfurilactobacillus rossiae (Corsetti et al. 2005)
- Furfurilactobacillus siliginis (Aslam et al. 2006)

title: Furfurilactobacillus

wikitext:
{{italic title}}
{{Taxobox
| name = ''Furfurilactobacillus''
| image =
| image_width = 2=60px
| image_caption =
| domain = [[Бактерії]] (Bacteria)
| divisio = [[Firmicutes]]
| classis = [[Bacilli]]
| ordo = [[Lactobacillales]]
| familia = [[Lactobacillaceae]]
| genus = '''''Furfurilactobacillus'''''
| genus_authority = Zheng et al. 2020
| subdivision_ranks = Види
| subdivision =
* ''F. curtus''
* ''F. rossiae''
* ''F. siliginis''
}}
'''''Furfurilactobacillus''''' — рід [[Молочнокислі бактерії|молочнокислих]] [[бактерії|бактерій]] родини [[Lactobacillaceae]]<ref>Zheng J, Wittouck S, Salvetti E, Franz CMAP, Harris HMB, Mattarelli P, O'Toole PW, Pot B, Vandamme P, Walter J, et al. A taxonomic note on the genus Lactobacillus: Description of 23 novel genera, emended description of the genus Lactobacillus Beijerinck 1901, and union of Lactobacillaceae and Leuconostocaceae. Int J Syst Evol Microbiol 2020; 70:2782-2858.</ref>. Виділений у 2020 році з роду ''[[Lactobacillus]]''. Містить 3 види<ref>{{Cite web |url=https://lpsn.dsmz.de/genus/furfurilactobacillus |title=Архівована копія |accessdate=30 жовтня 2020 |archive-date=24 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201024010857/https://lpsn.dsmz.de/genus/furfurilactobacillus }}</ref>, що є частиною нормальної [[Флора кишки|мікрофлори кишки]]а людини.

== Назва ==
Родова назва ''Furfurilactobacillus'' перекладається як «молочнокисла бактерія з висівок», оскільки бактерії беруть участь у [[ферментація|ферментації]] злаків та ізольована з [[висівки|висівок]].

== Види ==
* ''[[Furfurilactobacillus curtus]]'' (Asakawa et al. 2017)
* ''[[Furfurilactobacillus rossiae]]'' (Corsetti et al. 2005)
* ''[[Furfurilactobacillus siliginis]]'' (Aslam et al. 2006)

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Taxonbar|from=Q107535368}}
{{бактерії-доробити}}

[[Категорія:Bacilli]]
[[Категорія:Роди бактерій]]

title: ?Furfurilactobacillus

Домен: Бактерії (Bacteria)

Відділ: Firmicutes

Клас: Bacilli

Ряд: Lactobacillales

Родина: Lactobacillaceae

Рід: Furfurilactobacillus · Zheng et al. 2020


text:
# Кейнарій-Векі
Кейнарій-Векі (рум. Căinarii Vechi) — село в Молдові у Сороцькому районі. Назва перекладається як «Старі Кейнари». Адміністративний центр однойменної комуни, до складу якої також входить село Флорічень.
У селі проживають молдовани та українці. Згідно з даними перепису населення 2004 року кількість українців — 1262 особи (41,5 %).

title: Кейнарій-Векі

wikitext:
{{Населений пункт Молдови
| тип                    = село
| назва                  = Кейнарій-Векі
| місцева назва          = {{lang-mo|Căinarii Vechi}}
| прапор =
| опис прапора =
| герб =
| опис герба =
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| розташування =
| опис розташування =
| mapx =
| mapy =
| marksize =
| район = [[Сороцький район]]
| комуна = Кейнарій-Векі
| засноване =
| перша згадка =
| агломерація =
| статус =
| поділ =
| населення =
| площа =
| ref-площа =
| густота =
| поштові індекси = MD-3015
| код = 230
| координати = {{coord|48|00|29|N|28|07|30|E|scale:100000|display=inline,title}}
| висота = 115
| водойма =
| етнікон =
| станція =
| відстань =
| залізниця р =
| ref-залізниця р =
| автошлях р =
| ref-автошлях р =
| фізична р =
| ref-фізична р =
| залізниця с =
| фізична с =
| автошлях с =
| міста-побратими =
| день населеного пункту =
| адреса =
| вебсторінка  =
| примар =
| ремарки =
}}
'''Кейнарій-Векі''' ({{lang-mo|Căinarii Vechi}}) — [[село]] в [[Молдова|Молдові]] у [[Сороцький район|Сороцькому районі]]. Назва перекладається як «Старі Кейнари». Адміністративний центр однойменної комуни, до складу якої також входить село [[Флорічень]]<ref>{{cite web|url=http://lex.justice.md/viewdoc.php?action=view&view=doc&id=312874&lang=2|title=ЗАКОН Nr. 764 от 27.12.2001 об административно-территориальном устройстве Республики Молдова|language=ru|accessdate=2012-01-07|archiveurl=https://www.webcitation.org/6A09Gn3Te?url=http://lex.justice.md/viewdoc.php?action=view|archivedate=18 серпня 2012}}</ref>.

У селі проживають молдовани та українці. Згідно з даними перепису населення 2004 року кількість українців — 1262 особи (41,5 %).

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Сороцький район}}
{{Moldova-geo-stub}}

{{Портали|Молдова|Географія}}

title: Основні дані

Країна: Молдова

Район: Сороцький район

Комуна: Кейнарій-Векі

title: Відстань

Відстань:
До районного центру
До Кишинева

title: Ідентифікатори і посилання

title: Карта

Карта: Кейнарій-ВекіКейнарій-Векі (Молдова)


text:
# B3GNT3
B3GNT3 (англ. UDP-GlcNAc:betaGal beta-1,3-N-acetylglucosaminyltransferase 3) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на короткому плечі 19-ї хромосоми. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 372 амінокислот, а молекулярна маса — 42 534.
| 10         |  | 20         |  | 30         |  | 40         |  | 50         |
| ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |  | ---------- |
| MKYLRHRRPN |  | ATLILAIGAF |  | TLLLFSLLVS |  | PPTCKVQEQP |  | PAIPEALAWP |
| TPPTRPAPAP |  | CHANTSMVTH |  | PDFATQPQHV |  | QNFLLYRHCR |  | HFPLLQDVPP |
| SKCAQPVFLL |  | LVIKSSPSNY |  | VRRELLRRTW |  | GRERKVRGLQ |  | LRLLFLVGTA |
| SNPHEARKVN |  | RLLELEAQTH |  | GDILQWDFHD |  | SFFNLTLKQV |  | LFLQWQETRC |
| ANASFVLNGD |  | DDVFAHTDNM |  | VFYLQDHDPG |  | RHLFVGQLIQ |  | NVGPIRAFWS |
| KYYVPEVVTQ |  | NERYPPYCGG |  | GGFLLSRFTA |  | AALRRAAHVL |  | DIFPIDDVFL |
| GMCLELEGLK |  | PASHSGIRTS |  | GVRAPSQRLS |  | SFDPCFYRDL |  | LLVHRFLPYE |
| MLLMWDALNQ |  | PNLTCGNQTQ |  | IY         |  |            |  |            |

A: Аланін

C: Цистеїн

D: Аспарагінова кислота

E: Глутамінова кислота

F: Фенілаланін

G: Гліцин

H: Гістидин

I: Ізолейцин

K: Лізин

L: Лейцин

M: Метіонін

N: Аспарагін

P: Пролін

Q: Глутамін

R: Аргінін

S: Серин

T: Треонін

V: Валін

W: Триптофан

Кодований геном білок за функціями належить до трансфераз, глікозилтрансфераз.
Локалізований у мембрані, апараті гольджі.

title: B3GNT3

wikitext:
{{Картка гена}}
'''B3GNT3''' ({{lang-en|UDP-GlcNAc:betaGal beta-1,3-N-acetylglucosaminyltransferase 3}}) – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на короткому плечі 19-ї хромосоми.<ref name="HGNC">{{cite web |url=http://www.genenames.org/cgi-bin/gene_symbol_report?hgnc_id=HGNC:13528 |title=HUGO Gene Nomenclature Commitee, HGNC:13528 |language=англ. |accessdate=12 вересня 2017 |url-status=dead }}</ref> Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 372 [[Амінокислоти|амінокислот]], а [[молекулярна маса]] — 42 534<ref name="UniProt">{{cite web |url=http://www.uniprot.org/uniprot/Q9Y2A9#sequences |title=UniProt, Q9Y2A9 |language=англ. |accessdate=12 вересня 2017 |archive-date=23 вересня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170923083115/http://www.uniprot.org/uniprot/Q9Y2A9#sequences }}</ref>.

{{hidden
 |header=Послідовність амінокислот
 |style=float:right; clear:right; min-width:23em; border: 1px solid #aaa;
 |headerstyle=background-color:#c3fdb8; padding: 0 5px;
 |contentstyle=background-color:#f9f9f9; padding:5px;
 |content=

10		20		30		40		50

MKYLRHRRPN		ATLILAIGAF		TLLLFSLLVS		PPTCKVQEQP		PAIPEALAWP

TPPTRPAPAP		CHANTSMVTH		PDFATQPQHV		QNFLLYRHCR		HFPLLQDVPP

SKCAQPVFLL		LVIKSSPSNY		VRRELLRRTW		GRERKVRGLQ		LRLLFLVGTA

SNPHEARKVN		RLLELEAQTH		GDILQWDFHD		SFFNLTLKQV		LFLQWQETRC

ANASFVLNGD		DDVFAHTDNM		VFYLQDHDPG		RHLFVGQLIQ		NVGPIRAFWS

KYYVPEVVTQ		NERYPPYCGG		GGFLLSRFTA		AALRRAAHVL		DIFPIDDVFL

GMCLELEGLK		PASHSGIRTS		GVRAPSQRLS		SFDPCFYRDL		LLVHRFLPYE

MLLMWDALNQ		PNLTCGNQTQ		IY

A: [[Аланін]]

C: [[Цистеїн]]

D: [[Аспарагінова кислота]]

E: [[Глутамінова кислота]]

F: [[Фенілаланін]]

G: [[Гліцин]]

H: [[Гістидин]]

I: [[Ізолейцин]]

K: [[Лізин]]

L: [[Лейцин]]

M: [[Метіонін]]

N: [[Аспарагін]]

P: [[Пролін]]

Q: [[Глутамін]]

R: [[Аргінін]]

S: [[Серин]]

T: [[Треонін]]

V: [[Валін]]

W: [[Триптофан]]

Y: [[Тирозин]]
}}

Кодований геном білок за функціями належить до [[трансферази|трансфераз]], [[глікозилтрансфераза|глікозилтрансфераз]].
Локалізований у мембрані, [[комплекс ґольджі|апараті гольджі]].

== Література ==
{{refbegin|2}}
* {{cite journal|назва=Selection of cDNAs encoding putative type II membrane proteins on the cell surface from a human full-length cDNA bank. |journal=Gene |автор=Yokoyama-Kobayashi M., Yamaguchi T., Sekine S., Kato S. |дата=1999 |сторінки=161 — 167|volume=228}} {{PMID|10072769}} {{DOI|10.1016/S0378-1119(99)00004-9}}
* {{cite journal|назва=The status, quality, and expansion of the NIH full-length cDNA project: the Mammalian Gene Collection (MGC). |journal=[[Genome Res.]] |автор= |дата=2004 |сторінки=2121 — 2127|volume=14}} {{PMID|15489334}} {{DOI|10.1101/gr.2596504}}
* {{cite journal|назва=Identification and characterization of large galactosyltransferase gene families: galactosyltransferases for all functions. |journal=[[Biochim. Biophys. Acta]] |автор=Amado M., Almeida R., Schwientek T., Clausen H. |дата=1999 |сторінки=35 — 53|volume=1473}} {{PMID|10580128}} {{DOI|10.1016/S0304-4165(99)00168-3}}
{{refend}}
== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
* [[Хромосома 19 (людина)|Хромосома 19]]

{{Портали|Біологія|Хімія}}{{Ізольована стаття}}

{{protein-stub}}

[[Категорія:Трансферази]]

title: Ідентифікатори

Символи: B3GNT3, B3GAL-T8, B3GN-T3, B3GNT-3, HP10328, TMEM3, beta3Gn-T3, Beta-1,3-N-acetylglucosaminyltransferase 3, UDP-GlcNAc:betaGal beta-1,3-N-acetylglucosaminyltransferase 3

Зовнішні ІД: OMIM: 605863 MGI: 2152535 HomoloGene: 113516 GeneCards: B3GNT3

Молекулярна функція: • glycosyltransferase activity · • beta-1,3-galactosyl-O-glycosyl-glycoprotein beta-1,3-N-acetylglucosaminyltransferase activity · • transferase activity · • galactosyltransferase activity · • UDP-galactose:beta-N-acetylglucosamine beta-1,3-galactosyltransferase activity · • N-acetyllactosaminide beta-1,3-N-acetylglucosaminyltransferase activity · • acetylgalactosaminyltransferase activity

Клітинна компонента: • integral component of membrane · • Golgi membrane · • комплекс Ґольджі · • integral component of plasma membrane · • мембрана · • ендоплазматичний ретикулум

Біологічний процес: • GO:0033578, GO:0033577, GO:0033575, GO:0033576 protein glycosylation · • poly-N-acetyllactosamine biosynthetic process · • keratan sulfate biosynthetic process · • O-glycan processing

title: Шаблон експресії

Шаблон експресії: Більше даних

title: Ортологи

Види: Людина · Миша

Ортологи: Вікідані

Див./Ред. для людей: Див./Ред. для мишей


text:
# Уладзімер Калиновський
Уладзімер  Калиновський (16 червня 1889, Волковиськ, Гродненська губернія, Російська імперія, нині Гродненська область, Білорусь — 1940, Старобільськ, Луганська область, Україна ) — білоруський громадський та політичний діяч, посол польського сейму.

## Життєпис
Закінчив у 1910 Гродненську гімназію та юридичний факультет Петербурського університету. Працював у петербурзькій судовій канцелярії[уточнити]. Після жовтневого перевороту — в Народному комісаріаті харчування. У липні 1921 переїхав до Західної Білорусі.
Був відомий серед білоруських селян, надавав їм у юридичні консультації.
У 1922 очолив виборчий комітет у Вовковиську. Обраний послом Сейм Польщі від Білостоцько-Сокільського округу від Блоку національних меншин.
23 червня 1923 польський суд анулював його депутатський мандат, визнавши, що Калиновський не має польського громадянства. У липні 1923 Калиновського заарештували та вислали з Польща.
З грудня 1923 р. До Мінськ. У лютому 1924 — липні 1925 — завідувач справами та юрисконсульт Білоруський сільськогосподарський інститут.
З 1 жовтня 1927 по 1 вересня 1929 — доцент кафедри історії польської культури педагогічного факультету БДУ.
Працював у журналах «Полымя», «Звязда» та ін. Подальша доля невідома.

## Твори
- Зямельная палітыка ў Польшчы // Полымя. 1925, № 5;
- Палітычныя партыі і аб’яднаньні ў сучаснай Польшчы // Тамсама. 1926, № 2, 4—5;
- Краткий обзор экономического и финансового положения Польши // Савецкае будаўніцтва. 1926, № 1;
- Торговые договоры Польши // Тамсама. 1926, № 4.

title: Уладзімер Калиновський

wikitext:
{{особа
|ім'я                 =
|оригінал імені       =
|інші імена           =
|псевдонім            =
|прізвисько           =
|зображення           =
|розмір               =
|опис                 =
|ім'я при народженні  =
|дата народження      =<!-- дд.мм.рррр без шаблонів -->
|місце народження     =
|дата смерті          =<!--дд.мм.рррр-->
|місце смерті         =
|причина смерті       =
|поховання            =
|місце проживання     =
|підданство           =
|громадянство         = {{BNR}}
|національність       = [[Білоруси|білорус]]
|alma mater           =
|відомий              =
|суспільний стан      =
|діяльність           = [[Громадський діяч|громадський]], [[політичний діяч]], [[посол]] [[Сейм Польщі|польського сейму]]
|науковий ступінь     =
|ступінь              =
|вчене звання         =
|титул                =
|посада               =
|військове звання     =
|платня               =
|статки               =
|термін               =
|попередник           =
|наступник            =
|партія               =
|головував_(-ла)      =
|конфесія             =
|батько               =
|мати                 =
|рід                  =
|родичі               =
|дружина              =
|чоловік              =
|діти                 =
|автограф             =
|розмір автографа     =
|підпис               =
|нагороди             =
|сайт                 =
|зріст                =
|вага                 =
|герб                 =
|підпис герба         =
|примітки             =
}}

'''Уладзімер  Калиновський''' ([[16 червня]] [[1889]], [[Волковиськ]], [[Гродненська губернія]], [[Російська імперія]], нині [[Гродненська область]], [[Білорусь]] — [[1940]], [[Старобільськ]], [[Луганська область]], [[Україна]] <ref>[http://www.marakou.by/by/davedniki/represavanyya-litaratary/tom-i?id=19519 КАЛІНОЎСКІ Уладзімір Сямёнавіч]</ref>) — білоруський [[Громадський діяч|громадський]] та [[політичний діяч]], [[посол]] [[Сейм Польщі|польського сейму]].

== Життєпис ==
Закінчив у [[1910]] Гродненську гімназію та [[Юридичний факультет Санкт-Петербурзького університету|юридичний факультет Петербурського університету]]. Працював у петербурзькій судовій канцелярії{{уточнити|ЯК ТОЧНО НАЗИВАЛАСЯ УСТАНОВА}}. Після [[Жовтневий переворот|жовтневого перевороту]] — в Народному комісаріаті харчування. У липні [[1921]] переїхав до [[Західна Білорусь|Західної Білорусі]].

Був відомий серед білоруських селян, надавав їм у юридичні консультації.

У [[1922]] очолив виборчий комітет у [[Вовковиськ]]у<ref>Зь дзейнасьці беларускіх парлямэнтарыяў на Гарадзеншчыне ў 1922—1930 гг. // [[Уладзімер Ляхоўскі]]. Культура Гродзенскага рэгіёну: праблемы развіцця ва ўмовах поліэтнічнага сумежжа: Зб. навук. прац, 2003</ref>. Обраний послом [[Сейм Польщі]] від Білостоцько-Сокільського округу від [[Блок національних меншин|Блоку національних меншин]].

[[23 червня]] [[1923]] польський суд анулював його [[депутатський мандат]], визнавши, що Калиновський не має польського громадянства. У липні [[1923]] Калиновського заарештували та вислали з [[Польща]].

З грудня 1923 р. До [[Мінськ]]. У лютому [[1924]] — липні [[1925]] — завідувач справами та [[юрисконсульт]] [[Білоруська сільськогосподарська академія|Білоруський сільськогосподарський інститут]].

З [[1 жовтня]] [[1927]] по [[1 вересня]] [[1929]] — [[доцент]] кафедри історії польської культури педагогічного факультету [[БДУ]].

Працював у журналах «[[Полымя (часопис)|Полымя]]», «[[Звязда]]» та ін. Подальша доля невідома.

== Твори ==
* Зямельная палітыка ў Польшчы // Полымя. 1925, № 5;
* Палітычныя партыі і аб’яднаньні ў сучаснай Польшчы // Тамсама. 1926, № 2, 4—5;
* Краткий обзор экономического и финансового положения Польши // Савецкае будаўніцтва. 1926, № 1;
* Торговые договоры Польши // Тамсама. 1926, № 4.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ізольована стаття}}

{{DEFAULTSORT:Калиновський}}
[[Категорія:Народились 16 червня]]
[[Категорія:Народились 1889]]
[[Категорія:Уродженці Вовковиська]]
[[Категорія:Білоруські історики]]
[[Категорія:Політики Білорусі]]
[[Категорія:Репресовані в Польщі]]
[[Категорія:Репресовані]]
[[Категорія:Померли 1940]]

title: Уладзімер Калиновський

Народився: 18 червня 1889 · Barankid, Брестський повіт, Гродненська губернія, Литовське генерал-губернаторство, Російська імперія

Помер: 20 століття · Старобільськ, Україна

Громадянство: Білоруська Народна Республіка

Національність: білорус

Діяльність: громадський, політичний діяч, посол польського сейму

Alma mater: Grodno male gymnasiumd (1910) і юридичний факультет Санкт-Петербурзького університету (1914)

Заклад: Білоруська сільськогосподарська академія і Білоруський державний університет

Посада: member of the Sejm of the Second Polish Republicd

Партія: Блок національних меншин


text:
# Попов Павло Олексійович
Павло́ Олексі́йович Попо́в — майор Збройних сил України.

## Нагороди
За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни
- нагороджений орденом Богдана Хмельницького III ступеня (25.3.2015).

title: Попов Павло Олексійович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                =Попов Павло Олексійович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     =25.12.1979
| місце народження    =м. Конотоп
| дата смерті         =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fЗСУ}}
| рід військ          =
| роки служби         =
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Майор}}
| формування          =
| командування        =
| битви               =[[Війна на сході України]]
| нагороди            ={{(!}} style="background: transparent"
{{!}}{{Орден Богдана Хмельницького III ступеня (Україна)}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Попов}}
'''Павло́ Олексі́йович Попо́в''' — майор [[Збройні сили України|Збройних сил України]].

== Нагороди ==
За особисту [[мужність]] і [[героїзм]], виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]] під час [[Війна на сході України|російсько-української війни]]
* нагороджений орденом Богдана Хмельницького III ступеня (25.3.2015).

== Джерела ==
* {{УПУ|213/|9 квітня 2015 року|Про відзначення державними нагородами України|http://www.president.gov.ua/documents/2132015-18861}}

{{Учасники РУВ}}
{{ukr-mil-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Конотопа]]

title: Загальна інформація

Народження: 25 грудня 1979 (45 років) · м. Конотоп

title: Військова служба

Вид ЗС: Збройні сили

Війни / битви: Війна на сході України