text:
# Уруст (комуна)
Комуна Уруст (швед. Orusts kommun) — адміністративно-територіальна одиниця місцевого самоврядування, що розташована в лені Вестра-Йоталанд у південно-західній Швеції. До складу комуни входить острів Уруст та кілька дрібніших островів, які лежать у протоці Каттегат.
Уруст 217-а за величиною території комуна Швеції. Адміністративний центр комуни — місто Генон.

## Населення
Населення становить 15 083 чоловік (станом на вересень 2012 року).
| Кількість населення комуни Уруст за 1970-2010 роки | Кількість населення комуни Уруст за 1970-2010 роки | Кількість населення комуни Уруст за 1970-2010 роки | Кількість населення комуни Уруст за 1970-2010 роки | Кількість населення комуни Уруст за 1970-2010 роки |
| -------------------------------------------------- | -------------------------------------------------- | -------------------------------------------------- | -------------------------------------------------- | -------------------------------------------------- |
| Рік                                                |                                                    |                                                    | Населення                                          |                                                    |
| 1970                                               | 1970                                               |                                                    | 8 907                                              | 8 907                                              |
| 1975                                               | 1975                                               |                                                    | 10 586                                             | 10 586                                             |
| 1980                                               | 1980                                               |                                                    | 12 364                                             | 12 364                                             |
| 1985                                               | 1985                                               |                                                    | 12 890                                             | 12 890                                             |
| 1990                                               | 1990                                               |                                                    | 14 240                                             | 14 240                                             |
| 1995                                               | 1995                                               |                                                    | 15 235                                             | 15 235                                             |
| 2000                                               | 2000                                               |                                                    | 15 023                                             | 15 023                                             |
| 2005                                               | 2005                                               |                                                    | 15 188                                             | 15 188                                             |
| 2010                                               | 2010                                               |                                                    | 15 221                                             | 15 221                                             |
| Джерело: SCB                                       |                                                    |                                                    |                                                    |                                                    |

## Населені пункти
Комуні підпорядковано 7 міських поселень (tätort) та низка сільських, більші з яких:
- Генон (Henån)
- Сванесунд (Svanesund)
- Варекіль (Varekil)
- Еллес (Ellös)
- Геллевіксстранд (Hälleviksstrand)
- Моллесунд (Mollösund)
- Сванвік (Svanvik)

## Галерея
- Ратуша
(Уруст)
- Церква
(Геллевіксстранд)
- Містечко Сванесунд
- Міст Скопесундброн

## Виноски
1. ↑  Folkmangd i riket, lan och kommuner (шв.) . Центральне бюро статистики Швеції. Архів оригіналу за 20 серпня 2013. Процитовано 26 лютого 2013.

title: Уруст (комуна)

wikitext:
{{Otheruses|Уруст (значення)}}

{{Адміністративна одиниця
| назва = Комуна Уруст
| місцева_назва = {{lang-sv|Orusts kommun}}
| герб = Orust vapen.svg
| герб_підпис = Герб комуни Уруст
| розташування = Orust Municipality in Västra Götaland County.png
| розташування_підпис = Комуна на карті лену Вестра-Йоталанд
| розташування_розмір = 250px
| інші_одиниці =
| тип_найменування =
| найменування =
| центр = [[Генон]]
| країна = {{SWE}}
| тип_регіону = Лен
| регіон = [[Вестра-Йоталанд (лен)|Вестра-Йоталанд]]
| тип_регіона2 = Ландскап
| регіон2 = [[Богуслен (ландскап)|Богуслен]]
| населення = 15 083 чол. ([[2012]])
| щільність_населення = 39
| площа =  390,91
| відсоток_води =
| вебсайт = http://www.Orust.se www.Orust.se
| тип_коду_iso =
| код_iso =
| тип_скорочення = Код комуни
| скорочення = 1421
}}
'''Комуна Уруст''' ({{lang-sv|Orusts kommun}}) — адміністративно-територіальна одиниця місцевого самоврядування, що розташована в [[лен (Швеція)|лені]] [[Вестра-Йоталанд (лен)|Вестра-Йоталанд]] у південно-західній [[Швеція|Швеції]]. До складу комуни входить острів [[Уруст]] та кілька дрібніших островів, які лежать у протоці [[Каттегат]].

Уруст 217-а за величиною території комуна [[Швеція|Швеції]]. Адміністративний центр комуни — місто [[Генон]].

== Населення ==
Населення становить 15 083 чоловік (станом на вересень 2012 року)<ref name="teryt">{{cite web|url=http://www.scb.se/Pages/TableAndChart____252874.aspx|title=Folkmangd i riket, lan och kommuner|date=|publisher=Центральне бюро статистики Швеції|language=шв.|archiveurl=https://www.webcitation.org/6J10R7tbI?url=http://www.scb.se/Pages/TableAndChart____252874.aspx|archivedate=2013-08-20|accessdate=2013-02-26|deadurl=yes}}</ref>.
{{Bar box
|title=Кількість населення комуни Уруст за 1970-2010 роки
|titlebar=#DDD
|width=600px
|barwidth=40px
|left1=Рік
|right1=Населення
|bars=
{{bar pixel|1970|#0080E6|280||8 907}}
{{bar pixel|1975|#0099FF|333||10 586}}
{{bar pixel|1980|#0080E6|389||12 364}}
{{bar pixel|1985|#0099FF|406||12 890}}
{{bar pixel|1990|#0080E6|448||14 240}}
{{bar pixel|1995|#0099FF|480||15 235}}
{{bar pixel|2000|#0080E6|473||15 023}}
{{bar pixel|2005|#0099FF|478||15 188}}
{{bar pixel|2010|#0080E6|479||15 221}}
|caption=Джерело: [http://www.ssd.scb.se/databaser/makro/SubTable.asp?yp=tansss&xu=C9233001&omradekod=BE&huvudtabell=BefolkningNy&omradetext=Befolkning&tabelltext=Folkm%E4ngden+efter+region%2C+civilst%E5nd%2C+%E5lder+och+k%F6n%2E+%C5r&preskat=O&prodid=BE0101&starttid=1970&stopptid=2010&Fromwhere=M&lang=1&langdb=1 SCB]}}

== Населені пункти ==
Комуні підпорядковано 7 міських поселень (tätort) та низка сільських, більші з яких:

* [[Генон]] (Henån)
* Сванесунд (Svanesund)
* Варекіль (Varekil)
* Еллес (Ellös)
* Геллевіксстранд (Hälleviksstrand)
* Моллесунд (Mollösund)
* Сванвік (Svanvik)

== Галерея ==
{{center|<gallery>
Файл:Kommunhuset för Orust, i Henån, den 15 maj 2007, bild 2.jpg|Ратуша
(Уруст)
Файл:Church of Halleviksstrand.jpg|Церква
(Геллевіксстранд)
Файл:Svanesunds centrum.JPG|Містечко Сванесунд
Файл:Skåpesundsbron 03.JPG|Міст Скопесундброн
</gallery>}}

== Виноски ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*[http://www.Orust.se/ Сайт комуни] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100413072746/http://www.orust.se/genvagar/bilder.4.7f6efeb510a1c2c8a898000599.html |date=13 квітня 2010 }}

== Див. також ==
* [[Комуна (Швеція)]]
* [[Список комун Швеції]]

{{Commonscat|Orust|Комуна Уруст}}
{{Лен Вестра-Йоталанд}}

[[Категорія:Комуни лену Вестра-Йоталанд]]
[[Категорія:Комуни Швеції]]

title: швед. Orusts kommun

Адм. центр: Генон

Країна: Швеція

Лен: Вестра-Йоталанд

Ландскап: Богуслен

Дата заснування: 1 січня 1971

швед. Orusts kommun: Комуна на карті лену Вестра-Йоталанд


text:
# Paralysed Age
Paralysed Age (укр. Паралізований вік) — німецький готик-рок-гурт.

## Історія
Колектив був створений на початку 90-х, і на той момент складався з трьох членів: Майкла Неймана, Стефана Кірша і Майкла Наста. Головною тематикою пісень стали вампіри. Цей склад розпався у 1996 році, хоча Майкл залишив собі назву гурту, і гастролював по Німеччині, граючи невеликі концерти разом з Андреа до 1998 року. Остаточний склад гурту, як дует, затвердився тоді, коли вони підписали контракт з лейблом Dancing Ferret Discs в 2001 році.

## Дискографія
- 1992 — Christened Child  (укр. Христианизированна дитина) (MC)
- 1993 — Exile (укр. Вигнання) (MC)
- 1994 — Nocturne (укр. Нічний) (CD)
- 1994 — Bloodsucker  (укр. Кровопивця) (EP) (CD)
- 2001 — Into The Ice (укр. У лід) (CD)
- 2006 — Tragedia Nosferata  (CD)

wikiname: ukwiki

title: Paralysed Age

in_language: uk

wikitext:
{{Музичний колектив
| Назва            = Paralysed Age
| Ключ             =
| Фотографія       =
| Опис_фотографії  =
| Роки             = з [[1990]] і дотепер
| Місто           =
| Країна           = [[Німеччина]]
| Мова             = [[англійська]]
| Жанр             = [[готик-рок]]
[[дарквейв]]
| Лейбл            = Negative Choice
Dancing Ferret Discs
| Склад            = Andrea Knust
Michael Knust
| Колишні_учасники = Stefan Kirsch
Marco Neumann
| Сайт             =
}}
'''Paralysed Age''' ({{lang-uk|Паралізований вік}}) — німецький [[готик-рок]]-гурт.

== Історія ==

Колектив був створений на початку 90-х, і на той момент складався з трьох членів: Майкла Неймана, Стефана Кірша і Майкла Наста. Головною тематикою пісень стали вампіри. Цей склад розпався у 1996 році, хоча Майкл залишив собі назву гурту, і гастролював по Німеччині, граючи невеликі концерти разом з Андреа до 1998 року. Остаточний склад гурту, як дует, затвердився тоді, коли вони підписали контракт з лейблом Dancing Ferret Discs в 2001 році.

== Дискографія ==

* 1992 — ''Christened Child '' ({{lang-uk|Христианизированна дитина}}) (MC)
* 1993 — ''Exile'' ({{lang-uk|Вигнання}}) (MC)
* 1994 — ''Nocturne'' ({{lang-uk|Нічний}}) (CD)
* 1994 — ''Bloodsucker '' ({{lang-uk|Кровопивця}}) (EP) (CD)
* 2001 — ''Into The Ice'' ({{lang-uk|У лід}}) (CD)
* 2006 — ''Tragedia Nosferata '' (CD)

== Джерела ==

* [https://web.archive.org/web/20160111205055/http://paralysedage.de/ Офіційний сайт]
* [http://www.discogs.com/artist/Paralysed+Age "Paralysed Age"] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111107051057/http://www.discogs.com/artist/Paralysed+Age |date=7 листопада 2011 }} у базі даних порталу ''Discogs.com''

[[Категорія:Німецькі музичні гурти]]
[[Категорія:Готик-рок гурти]]
{{Ізольована стаття}}

title: Основна інформація

Жанр: готик-рок · дарквейв

Роки: з 1990 і дотепер

Країна: Німеччина

Мова: англійська

Лейбл: Negative Choice · Dancing Ferret Discs

Склад: Andrea Knust · Michael Knust

Колишні · учасники: Stefan Kirsch · Marco Neumann


text:
# Черниця (Сілезьке воєводство)
Черниця (пол. Czernica, нім. Czernitz) — село в Польщі, у гміні Гашовиці Рибницького повіту Сілезького воєводства.
Населення — 2157 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Катовицького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 1065    | 237                | 718              | 110                  |
| Жінки    | 1092    | 197                | 646              | 249                  |
| Разом    | 2157    | 434                | 1364             | 359                  |

title: Черниця (Сілезьке воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Черниця
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Czernica}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Czernica pałacyk 10.09.2011 p.jpg
|опис зображення    =  <!--[[Pałac w Czernicy (woj. śląskie)|Pałac w Czernicy]]-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Сілезьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Рибницький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Гашовіце{{!}}Гашовиці
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 2157
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 32
|поштовий індекс        = 44-282
|автомобільний код      = SRB
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0214126
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Черниця}}

'''Черниця''' ({{lang-pl|Czernica}}, {{lang-de|Czernitz}}) — село в Польщі, у [[Гашовиці (гміна)|гміні Гашовиці]] [[Рибницький повіт|Рибницького повіту]] [[Сілезьке воєводство|Сілезького воєводства]].
Населення — {{formatnum:2157}} {{МНОЖИНА:2157|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Катовицьке воєводство|Катовицького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=1065 |ЧолПре=237 |ЧолПрац=718 |ЧолПост=110
|Жін=1092 |ЖінПре=197 |ЖінПрац=646 |ЖінПост=249
|Разом=2157 |РазомПре=434 |РазомПрац=1364 |РазомПост=359
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Гашовиці}}

{{Сілезьке-доробити}}

[[Категорія:Села Рибницького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Сілезьке воєводство

Повіт: Рибницький повіт

Гміна: Гашовиці

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: SRB

OSM: ↑2831100 ·R (Ґміна Ґашовиці)


text:
# Кімпосан-Мару
Кімпосан-Мару — транспортне судно, яке під час Другої світової війни взяло участь у операціях японських збройних сил у Мікронезії та в архіпелазі Бісмарка.

## Передвоєнна історія
Кімпосан-Мару спорудили в 1937 році на верфі Mitsui Bussan K.K. Zosenbu Kojo на замовлення компанії Mitsui Bussan, яка поставила його на лінію між Йокогамою та Дайреном (наразі Далянь у Маньчжурії) і Їнкоу.
У червні 1938-го на тлі Другої японо-китайської війни судно реквізували для потреб Імперської армії Японії, проте наступного року повернули власнику.
28 січня 1940 Кімпосан-Мару знову реквізували, тепер для Імперського флоту Японії.

## Рейси до Мікронезії
Протягом грудня 1941 — березня 1942 Кімпосан-Мару відвідало японські порти Йокосука, Токіо, Тітідзіма (на островах Огасавара) та здійснило рейси до Мікронезії, де двічі побувало на островах Палау (важливий транспортний хаб на заході Каролінських островів) і Яп (так само захід Каролінського архіпелагу), а також зайшло на Сайпан (Маріанські острови).
18—27 квітня судно здійснило перехід з Йокосуки до атола Трук на сході Каролінських островів (ще до війни тут була створена потужна база ВМФ, з якої до лютого 1944-го провадились операції в цілому ряді архіпелагів). 10—12 травня Кімпосан-Мару перейшло на розташований далі на схід острів Понпеї, а потім рушило до Маршаллових островів, де відвідало атоли Ебон та Еніветок, після чого 21 червня повернулось до Йокосуки.
До середини серпня 1942-го судно відвідало порти Йокогама, Йоккаїчі, Омінато, Отару, побувало в Хорокісі (бухта Ізильметьєва на західному узбережжі Сахаліна), на Тітідзімі, а 18 серпня прибуло на Гуам (Маріанські острови). Звідси воно через Понпеї знову рушило на Маршаллові острови (атоли Джалуїт, Ебон), після чого 23 вересня прибуло до Йокосуки.
21 жовтня 1942-го почався черговий рейс Кімпосан-Мару до Мікронезії. Судно знову пройшло через Гуам до Маршаллових островів (атоли Кваджелейн, Вотьє, Малоелап, Мілі, Джалуїт, Ебон), а 6 грудня повернулось до Йокосуки.

## Рейс до Рабаулу
2 січня 1943-го Кімпосан-Мару вийшло з Йокосуки в рейс до Рабаулу — головної передової бази японців у архіпелазі Бісмарка, з якої провадились операції на Соломонових островах та сході Нової Гвінеї.
Ввечері 16 січня за сотню кілометрів на захід від острова Новий Ганновер підводний човен Greenling торпедував Кімпосан-Мару. Судно швидко затонуло, загинув 31 член екіпажу. Мисливець за підводними човнами CH-17, який повертався до Рабаулу, без успіху контратакував Greenling глибинними бомбами, після чого рятував тих, хто вижив.

title: Кімпосан-Мару

wikitext:
{|{{Картка судна <!-- комерційні судна -->
|підпис картки= <!-- ключі: yes, nodab; або текст підпису -->
|відображення назви= <!-- ключі: none, ital; або назва статті із розміткою -->
}}
{{Картка судна (зображення)
|зображення судна=
|розмір зображення судна=
|підпис зображення=
}}
{{Картка судна (кар'єра)
|приховати заголовок=
|країна судна=
|прапор судна={{JPN}}
|назва судна = Кімпосан-Мару
|власник судна= * Mitsui Bussan
* Імперський флот Японії
|оператор судна=
|реєстрація судна=
|маршрут судна=
|замовлення судна=
|будівник судна= Mitsui Bussan K.K. Zosenbu Kojo
|оригінальна вартість судна=
|будівельний номер судна=
|бортовий номер судна=
|закладення судна= 19 жовтня 1936
|запуск судна= 21 грудня 1936
|завершення судна= 6 лютого 1936
|хрещення судна=
|отримання судна=
|перше плавання судна=
|на службі судна=
|зняття судна=
|ідентифікація судна=
|доля судна= 16 січня 1943 потоплене поблизу Кавієнга при слідуванні з Японії до Рабаулу
|статус судна=
|зауваження судна=
}}
{{Картка судна (характеристики)
|приховати заголовок=
|доповнення заголовка=
|клас судна=
|тип судна= вантажне
|тоннаж судна= 3261 GRT
|водотоннажність=
|довжина судна= 101,4 м
|ширина судна= 14,3 м
|висота судна=
|висота борту=
|осадка судна= 7,6 м
|палуби судна=
|висота палуби=
|рампи судна=
|льодовий клас=
|площа вітрильності=
|потужність=
|двигуни судна=  1 парова машина потрійного розширення, 436 к.с. (на гвинті)
|швидкість судна= 14,5 вузла
|місткість судна=
|команда судна=
|зауваження судна=
}}
|}
{{Location map+ | Папуа Нова Гвінея
| width = 350
| caption = Район потоплення Кімпосан-Мару
| relief = 1
| places =
  {{Location map~ | Папуа Нова Гвінея
    | label = '''16.01.43'''
    | label_size =
    | position = left
    | background =
    | mark = Red pog.svg
    | marksize =
    | alt =
    | link =
    | lat_deg = 2 | lat_min = 47 | lat_sec    = 00 | lat_dir = S
    | lon_deg = 149 | lon_min = 10 | lon_sec    = 00| lon_dir = E
  }}
}}

'''Кімпосан-Мару''' — транспортне судно, яке під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] взяло участь у операціях японських збройних сил у Мікронезії та в архіпелазі Бісмарка.

== Передвоєнна історія ==
Кімпосан-Мару спорудили в 1937 році на верфі Mitsui Bussan K.K. Zosenbu Kojo на замовлення компанії Mitsui Bussan<ref>{{Cite web|url=https://wrecksite.eu/wreck.aspx?148202|title=Kimposan Maru (+1943)|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=}}</ref><ref>{{Cite web|title=Kinjosan Maru class|url=http://www.combinedfleet.com/Kinjosan_c.htm|website=www.combinedfleet.com|accessdate=2020-12-01|archive-date=10 січня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200110234839/http://www.combinedfleet.com/Kinjosan_c.htm}}</ref>, яка поставила його на лінію між Йокогамою та Дайреном (наразі Далянь у Маньчжурії) і Їнкоу.

У червні 1938-го на тлі [[Японсько-китайська війна (1937—1945)|Другої японо-китайської війни]] судно реквізували для потреб [[Імперська армія Японії|Імперської армії Японії]], проте наступного року повернули власнику.

28 січня 1940 Кімпосан-Мару знову реквізували, тепер для [[Імперський флот Японії|Імперського флоту Японії]].

== Рейси до Мікронезії ==
Протягом грудня 1941 — березня 1942 Кімпосан-Мару відвідало японські порти Йокосука, Токіо, Тітідзіма (на островах Огасавара) та здійснило рейси до Мікронезії, де двічі побувало на островах Палау (важливий транспортний хаб на заході Каролінських островів) і Яп (так само захід Каролінського архіпелагу), а також зайшло на Сайпан (Маріанські острови).

18—27 квітня судно здійснило перехід з Йокосуки до атола Трук на сході Каролінських островів (ще до війни тут була створена потужна база ВМФ, з якої до лютого 1944-го провадились операції в цілому ряді архіпелагів). 10—12 травня Кімпосан-Мару перейшло на розташований далі на схід острів Понпеї, а потім рушило до Маршаллових островів, де відвідало атоли Ебон та Еніветок, після чого 21 червня повернулось до Йокосуки.

До середини серпня 1942-го судно відвідало порти Йокогама, Йоккаїчі, Омінато, Отару, побувало в Хорокісі (бухта Ізильметьєва на західному узбережжі Сахаліна), на Тітідзімі, а 18 серпня прибуло на Гуам (Маріанські острови). Звідси воно через Понпеї знову рушило на Маршаллові острови (атоли Джалуїт, Ебон), після чого 23 вересня прибуло до Йокосуки.

21 жовтня 1942-го почався черговий рейс Кімпосан-Мару до Мікронезії. Судно знову пройшло через Гуам до Маршаллових островів (атоли Кваджелейн, Вотьє, Малоелап, Мілі, Джалуїт, Ебон), а 6 грудня повернулось до Йокосуки.

== Рейс до Рабаулу ==
2 січня 1943-го Кімпосан-Мару вийшло з Йокосуки в рейс до Рабаулу — головної передової бази японців у архіпелазі Бісмарка, з якої провадились операції на Соломонових островах та сході Нової Гвінеї.

Ввечері 16 січня за сотню кілометрів на захід від острова Новий Ганновер підводний човен Greenling торпедував Кімпосан-Мару. Судно швидко затонуло, загинув 31 член екіпажу. Мисливець за підводними човнами CH-17, який повертався до Рабаулу, без успіху контратакував Greenling глибинними бомбами, після чого рятував тих, хто вижив.<ref>{{Cite web|title=Japanese Transports|url=http://www.combinedfleet.com/Kimposan_t.htm|website=www.combinedfleet.com|accessdate=2020-12-01|archive-date=11 січня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200111025942/http://www.combinedfleet.com/Kimposan_t.htm}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Кораблі Японії втрачені у кампанії на Соломонових островах}}
[[Категорія:Кораблі Японії втрачені у архіпелазі Бісмарка]]
[[Категорія:Транспортні судна Японії періоду Другої світової війни]]

title: Японія

Назва: Кімпосан-Мару

Власник: - Mitsui Bussan - Імперський флот Японії

Будівник: Mitsui Bussan K.K. Zosenbu Kojo

Закладений: 19 жовтня 1936

Спуск на воду: 21 грудня 1936

Завершений: 6 лютого 1936

title: Основні характеристики

Тип: вантажне

Швидкість: 14,5 вузла


text:
# Мсіла (вілаєт)
Мсіла (араб. ولاية المسيلة) — вілаєт Алжиру. Адміністративний центр — м. Мсіла. Площа — 18 718 км². Населення — 991 846 осіб (2008).

## Географічне положення
На північному заході межує з вілаєтом Медея, на півночі — з вілаєтами Буїра та Бордж-Бу-Арреридж, на північному сході — з вілаєтом Сетіф, на сході — з вілаєтами Батна та Біскра, на півдні та заході — з вілаєтом Джельфа.

## Адміністративний поділ
Поділяється на 15 округів та 47 муніципалітетів.
| Алжир | Це незавершена стаття з географії Алжиру. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Мсіла (вілаєт)

wikitext:
{{Адміністративна одиниця
| назва               =Мсіла
| місцева_назва       =ولاية المسيلة
| герб                =
| прапор              =
| герб_підпис         =
| прапор_підпис       =
| розташування        =Algeria 28 Wilaya locator map-2009.svg
| розташування_підпис =
| розташування_розмір = 300пкс
| інші_одиниці        =
| тип_найменування    =
| найменування        =
| девіз               =
| гімн                =

| тип_центра        =
| центр             = [[Мсіла]]
| найбільше_місто   =
| країна            = {{ALG}}
| тип_регіону =
| регіон =
| тип_регіону2 =
| регіон2 =
| тип_регіону3 =
| регіон3 =
| сусіди =
| тип_підрозділів =
| підрозділи =

| офіційна_мова = [[арабська мова|арабська]], [[французька мова|французька]]
| населення = 991 846 ([[2008]])
| список_за_населенням =
| місце_за_населенням =
| щільність_населення = 52,99 осіб/км²
| список_за_щільністю_населення =
| місце_за_щільністю_населення =
| етнікон =

| площа = 18 718
| відсоток_води =
| ширина =
| довжина =
| широта =
| довгота =
| середня_висота =
| макс_висота_місце =
| макс_висота =
| мін_висота_місце =
| мін_висота =
| часовий_пояс =

| список_за_ввп =
| ввп =
| список_за_ірлп =
| ірлп =
| список_за_джіні =
| джіні =

| тип_заснування =
| заснований =
| назва_до_заснування =
| титул_голови_уряду =
| голова_уряду =
| титул_представників1 =
| представник1 =
| титул_представників2 =
| представник2 =
| адреса =
| вебсайт =

| тип_коду_iso = [[ISO 3166-2]]
| код_iso = DZ-28
| тип_скорочення =
| скорочення =
| тип_скорочення2 =
| скорочення2 =
| тип_скорочення3 =
| скорочення3 =
}}

'''Мсіла''' ({{lang-ar|ولاية المسيلة}}) — [[адміністративний поділ Алжиру|вілаєт]] [[Алжир]]у. Адміністративний центр — м. [[Мсіла]]. Площа — 18 718 км². Населення — 991 846 осіб ([[2008]]).

== Географічне положення ==
На північному заході межує з вілаєтом [[Медея (вілаєт)|Медея]], на півночі — з вілаєтами [[Буїра (вілаєт)|Буїра]] та [[Бордж-Бу-Арреридж (вілаєт)|Бордж-Бу-Арреридж]], на північному сході — з вілаєтом [[Сетіф (вілаєт)|Сетіф]], на сході — з вілаєтами [[Батна (вілаєт)|Батна]] та [[Біскра (вілаєт)|Біскра]], на півдні та заході — з вілаєтом [[Джельфа (вілаєт)|Джельфа]].

== Адміністративний поділ ==
Поділяється на 15 округів та 47 муніципалітетів.

{{Algeria-geo-stub}}
{{Вілаєти Алжиру}}

[[Категорія:Вілаєти Алжиру]]

title: ولاية المسيلة

Адм. центр: Мсіла

Країна: Алжир

Офіційна мова: арабська, французька

- густота: 52,99 осіб/км²


text:
# Кербунарі (Прахова)
Кербунарі (рум. Cărbunari) — село у повіті Прахова в Румунії. Входить до складу комуни Поєнарій-Буркій.
Село розташоване на відстані 36 км на північ від Бухареста, 20 км на південь від Плоєшті, 103 км на південь від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 146 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Кербунарі (Прахова)

wikitext:
{{Otheruses|Кербунарі}}
{{НП Румунії
 | назва               = Кербунарі
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Cărbunari''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Прахова
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Поєнарій-Буркій (комуна)|Поєнарій-Буркій]]
 | код_SIRUTA          = 134577
 | широта              = 44.7581
 | довгота             = 25.9799
 | висота              = 120
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 146
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 107431
}}
'''Кербунарі''' ({{lang-ro|Cărbunari}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Прахова]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Поєнарій-Буркій (комуна)|Поєнарій-Буркій]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 36 км на північ від [[Бухарест]]а, 20 км на південь від [[Плоєшті]], 103 км на південь від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:146}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119074225/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119080347/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Прахова]]

title: Кербунарі · Cărbunari

Країна: Румунія

Повіт: Прахова

Комуна: Поєнарій-Буркій

Телефонний код: +40 244 (Romtelecom, TR) · +40 344 (інші оператори)


text:
# Павлівка (Бєлогорський район, Амурська область)
Павлівка (рос. Павловка) — село у Бєлогорському районі Амурської області Російської Федерації. Розташоване на території українського історичного та етнічного краю Зелений Клин.
Входить до складу муніципального утворення Василівська сільрада. Населення становить 202 особи (2018).

## Історія
З 4 січня 1926 року до 30 липня 1930 року належало до новоутвореного Александрівського району Амурської округи Далекосхідного краю, що відповідав нинішньому Бєлогорському району. З 20 жовтня 1932 року ввійшло до складу новоутвореної Амурської області.
З 19 січня 2005 року входить до складу муніципального утворення Василівська сільрада.

## Населення
| 2002 | 2010 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 263  | ↘207 | ↘200 | →200 | ↗205 | ↘195 | ↗201 |
| 2017 | 2018 |      |      |      |      |      |
| ↗210 | ↘202 |      |      |      |      |      |

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Павлівка
|назва ін.       = Павловка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Амурська область]]
|район           = [[Бєлогорський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Василівська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 202{{RUS-AMU-census}} (2018)
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Якутський час|MSK+6]] ([[UTC+9]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Амурська область
}}
'''Павлівка''' ({{lang-ru|Павловка}}) — [[село]] у [[Бєлогорський район|Бєлогорському районі]] [[Амурська область|Амурської області]] [[Росія|Російської Федерації]]. Розташоване на території українського історичного та етнічного краю [[Зелений Клин]].

Входить до складу муніципального утворення [[Василівська сільрада]]. Населення становить 202 особи (2018){{RUS-AMU-census}}.

== Історія ==

З [[4 січня]] [[1926]] року до 30 липня [[1930]] року належало до новоутвореного Александрівського району [[Амурська округа|Амурської округи]] [[Далекосхідний край|Далекосхідного краю]], що відповідав нинішньому Бєлогорському району. З [[20 жовтня]] [[1932]] року ввійшло до складу новоутвореної Амурської області.

З [[19 січня]] [[2005]] року входить до складу муніципального утворення Василівська сільрада<ref>[http://7law.info/amur/act2q/z575.htm  Закон Амурской области от 19.01.2005 № 419-ОЗ. Об установлении границ и наделении соответствующим статусом муниципального образования Белогорского района и муниципальных образований в его составе] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141025154914/http://7law.info/amur/act2q/z575.htm |date=25 жовтня 2014 }} {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ|Павловка (Белогорский район, Амурская область)  }}

{{Населення РФ|Павловка (Белогорский район, Амурская область) |Графік }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Бєлогорський район}}

{{Amur-obl-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Бєлогорського району]]
[[Категорія:Села Амурської області]]

title: село Павлівка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Амурська область

Муніципальний район: Бєлогорський район

Поселення: Василівська сільрада

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK+6 (UTC+9)

Основні дані:
Мапа
· Павлівка · Павлівка


text:
# Шаровська сільська рада
Ша́ровська сільська рада (рос. Шаровский сельский совет) — муніципальне утворення у складі Белебеївського району Башкортостану, Росія. Адміністративний центр — присілок Шаровка.

## Населення
Населення — 825 осіб (2019, 971 в 2010, 901 в 2002).

## Склад
До складу поселення входять такі населені пункти:
| Населений пункт          | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| ------------------------ | ---------------------- | ---------------------- |
| Булановка, присілок      | 261                    | 409                    |
| Станції Глуховська, село | 138                    | 93                     |
| Чубукаран, присілок      | 161                    | 104                    |
| Шаровка, присілок        | 340                    | 365                    |

title: Шаровська сільська рада

wikitext:
{{Сільське поселення Удмуртії|
| назва               = Шаровська сільська рада
| розташування        = SharovSR.PNG
| країна              = {{RUS}}
| регіон = [[Башкортостан]]
| район = [[Белебеївський район]]
| центр = присілок [[шаровка (Белебеївський район)|Шаровка]]
| голова =
| дата утворення =
| депутатський корпус =
| площа = 96,10
| населення = 825 осіб ([[2019]])
| щільність = 8,59
| населені пункти = 4 сільських нп
}}

'''Ша́ровська сільська рада''' ({{lang-ru|Шаровский сельский совет}}) — [[сільське поселення Росії|муніципальне утворення]] у складі [[белебеївський район|Белебеївського району]] [[Башкортостан]]у, [[Росія]]. Адміністративний центр — присілок [[шаровка (Белебеївський район)|Шаровка]].

== Населення ==
Населення — 825 осіб ([[2019]]{{RUS-population|2019}}, 971 в [[2010]]{{RUS-BA-census}}, 901 в [[2002]]{{RUS-BA-population-2002-2009}}).

== Склад ==
До складу поселення входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[булановка (Белебеївський район)|Булановка]], присілок
| align="right"| 261
| align="right"| 409
|-----
| [[Станції Глуховська]], село
| align="right"| 138
| align="right"| 93
|-----
| [[чубукаран (Шаровська сільська рада)|Чубукаран]], присілок
| align="right"| 161
| align="right"| 104
|-----
| [[шаровка (Белебеївський район)|Шаровка]], присілок
| align="right"| 340
| align="right"| 365
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Bash-stub}}
{{Белебеївський район}}

[[Категорія:Поселення Белебеївського району]]

title: Шаровська сільська рада

Регіон: Башкортостан

Район: Белебеївський район

Центр: присілок Шаровка

title: Основні дані

Густота населення: 8,59 осіб/км²

Населені пункти: 4 сільських нп


text:
# Брне Карнарутич
Брне Карнарутич (хорв. Brne Karnarutić; бл. 1515 ‒ 1573) — середньовічний хорватський поет.

## Життєпис
Походив з старовинного патриціанського роду Карнарутичів. Народився близько 1515 року в Задарі, що на той час належав Венеційський республіці. Здобув спочатку домашню освіту, потім латинську міську школу, продовжив навчання в Падуанському університеті, де вивчав право. Приєднавшись до венеціанської армії, він досяг чину капітана хорватської кавалерії (capitaneus equitum Croatorum). У 1537—1540 роках брав участь у війні з Османською імперією.
В періоді між 1546 і 1550 роками він 3 місяці на рік служив суддею-ревізором в Задарі. У 1554 році він став «судовим оратором» (causidicus nobilis, оратором у судових спорах), а до 1570 року також згадувався в документах як радник дожа П'єтро Лоредана.
Помер у Задарі між 2 лютого і 27 липня 1573 року. Поховано у церкві Св. Франа.

## Творчість
Доробок складається з 2 надрукованих посмертно творів: історичного епосу «Vazetje Sigeta grada» («Захоплення міста Сігет», 1584 рік) та романтичного епосу «Izvarsita gliubav i napochom nemila i nesrichna smart Pirema Tisbe sloxena po Barni Charnarutichiu Zadraninu» («Розлучене кохання і, нарешті, немила й нещаслива смерть Пірама й Тісби», 1586 рік). Писав чакавською говіркою.
Перший твір написано 1568 і 1572 роками згідно з «Хронікою про Сігетську битву», облогу та завоювання Сігету, присвячено Юраю IV Зринському, сину Ніколи IV Шубичу-Зринському, герою цієї поеми. У своїй роботі він зберіг об'єктивність історика, не применшує ворогів у війні, при описі битви дається взнаки військовий досвід автора. В поемі поєднано хорватський патріотизм з католицьким миросприйняттям.
Друга поема є переведеним, переробленим і доповненим варіантом 4-ї частини «Метамарфоз» Овідія. Автор присвятив її кардиналу Антуну Вранчичу. Складено в дусі петрарківської поезії.
Також йому приписують вірші «Написано з Мальти» (про облогу Мальти) і «Бог, або взяття Кліси» (про захоплення та повторну втрату Кліси). Хоча написані вони у формах художньої поезії, перший у восьмиметровому, другий у дванадцятиметровому, все ж у них переважає фольклорний тон.

title: Брне Карнарутич

wikitext:
{{особа}}
'''Брне Карнарутич''' ({{lang-hr|Brne Karnarutić}}; бл. [[1515]] ‒ [[1573]]) — середньовічний [[хорвати|хорватський]] [[поет]].

== Життєпис ==
Походив з старовинного патриціанського роду Карнарутичів. Народився близько 1515 року в [[Задар]]і, що на той час належав Венеційський республіці. Здобув спочатку домашню освіту, потім латинську міську школу, продовжив навчання в [[Падуанський університет|Падуанському університеті]], де вивчав право. Приєднавшись до венеціанської армії, він досяг чину капітана хорватської кавалерії (capitaneus equitum Croatorum). У 1537—1540 роках брав участь у [[Третя османсько-венеційська війна (1537—1540)|війні з Османською імперією]].

В періоді між 1546 і 1550 роками він 3 місяці на рік служив суддею-ревізором в Задарі. У 1554 році він став «судовим оратором» (causidicus nobilis, оратором у судових спорах), а до 1570 року також згадувався в документах як радник дожа [[П'єтро Лоредан]]а.

Помер у Задарі між 2 лютого і 27 липня 1573 року. Поховано у церкві Св. Франа.

== Творчість ==
Доробок складається з 2 надрукованих посмертно творів: історичного епосу «Vazetje Sigeta grada» («Захоплення міста Сігет», 1584 рік) та романтичного епосу «Izvarsita gliubav i napochom nemila i nesrichna smart Pirema Tisbe sloxena po Barni Charnarutichiu Zadraninu» («Розлучене кохання і, нарешті, немила й нещаслива смерть Пірама й Тісби», 1586 рік). Писав [[Чакавське наріччя|чакавською говіркою]].

Перший твір написано 1568 і 1572 роками згідно з «Хронікою про Сігетську битву», облогу та завоювання Сігету, присвячено Юраю IV Зринському, сину [[Нікола Шубич-Зринський|Ніколи IV Шубичу-Зринському]], герою цієї поеми. У своїй роботі він зберіг об'єктивність історика, не применшує ворогів у війні, при описі битви дається взнаки військовий досвід автора. В поемі поєднано хорватський патріотизм з католицьким миросприйняттям.

Друга поема є переведеним, переробленим і доповненим варіантом 4-ї частини «Метамарфоз» [[Овідій|Овідія]]. Автор присвятив її кардиналу [[Антун Вранчич|Антуну Вранчичу]]. Складено в дусі петрарківської поезії.

Також йому приписують вірші «Написано з Мальти» (про облогу Мальти) і «Бог, або взяття Кліси» (про захоплення та повторну втрату Кліси). Хоча написані вони у формах художньої поезії, перший у восьмиметровому, другий у дванадцятиметровому, все ж у них переважає фольклорний тон.

== Примітки ==
{{reflist}}
== Джерела ==
[https://hbl.lzmk.hr/clanak.aspx?id=185 KARNARUTIĆ, Barne]

[[Категорія:Хорватські поети]]

title: Брне Карнарутич

Народився: 1515 · Задар, Венеційська республіка

Помер: 1573 · Задар, Венеційська республіка

Діяльність: поет, письменник

Галузь: поезія

Знання мов: хорватська


text:
# Однопартійний період в історії Туреччини
Однопартійний період в історії Туреччини (тур. Türkiye'de tek partili dönem) — частина історії Турецької Республіки, що почалася з офіційного встановлення у країні однопартійного режиму у 1923 році. У період з 1923 по 1945 роки Республіканська народна партія була єдиною партією Туреччини — до моменту, коли була створена Партія національного розвитку (тур. Millî Kalkınma Partisi). Вигравши перші багатопартійні вибори у 1946 році, Республіканська народна партія все ж втратила більшість у парламенті на виборах 1950 року. Протягом даного періоду президент Мустафа Кемаль Ататюрк неодноразово звертався з проханням створити опозиційні партії для переходу до багатопартійної демократії, і в 1930 році була створена Ліберально-республіканська партія, але незабаром розпущена своїми засновниками; також у 1924 році з'явилася Прогресивна республіканська партія (створена Кязимом Карабекіром), але вона незабаром була заборонена через причетність її членів до повстання шейха Саїда (1925). У підсумку, багатопартійна система з'явилася в Республіці вже після смерті Ататюрка   .

## Період президентства Ататюрка (1925—1938)
Зі створенням Турецької Республіки уряд молодої країни почав докладати зусиль до її модернізації. Державні інститути, закони і конституції західних країн (таких як Франція, Швеція, Італія та Швейцарія) були проаналізовані і адаптовані відповідно до потреб Туреччини і «особливостей турецької нації».
У той період громадськість країни нечітко уявляла собі наміри і програму президента Мустафи Кемаля (який став пізніше «Ататюрком») — часто його вітали гаслом: «Ми повертаємося до часів перших халіфів». Щоб зупинити подібну консолідацію влади в одних руках, Мустафа Кемаль провів серію реформ, помістивши на важливих державних позиціях низку інших яскравих лідерів: Февзі Чакмака, Казима Озалпа і Ісмета Іненю. Діючи таким чином, він сподівався змінити самосприйняття турецького суспільства: з ісламської на сучасну, демократичну і світську національну державу.
Одним з елементів нової держави передбачалася багатопартійність. Але на цьому шляху виник ряд перешкод: зокрема, після заснування Ліберальної республіканської партії (її лідером був Алі Фетхи Окьяра) до неї приєдналося безліч «релігійних груп», після чого в країні, особливо на її східних територіях, почалися кровопролитні заворушення. У результаті, 17 листопада 1930 року Ліберальну партію розпустили, і до 1945 року ніяких подальших спроб створення багатопартійної демократії у країні не робилося.

## Опозиція (1924—1927)
У 1924 році, коли «проблема Мосула» постала особливо гостро (див. Розпад Османської імперії), шейх Саїд організував повстання, яке згодом отримало його ім'я. Оскільки шейх Саїд був багатим курдським спадкоємцем (племінним вождем) з Діджле (Пірана), проблема релігії і національності у регіоні постала особливо гостро: прагнучи відновити ісламські закони (шаріат), збройні сили з Пірана переміщалися по сільській місцевості, де захоплювали урядові установи і важливі міста (Елязиг і Діярбакир).
Серед членів турецького уряду була поширена ідея, що повстання шейха Саїда є спробою «контрреволюції»: вони закликали до негайного початку військових дій, щоб запобігти поширенню останньої. 4 березня 1925 року, для боротьби з повстанням, у країні був прийнятий «Закон про підтримку громадського порядку». Він наділив уряд винятковими повноваженнями і був скасований лише у березні 1929 року.
Подібні заходи викликали невдоволення і серед членів правлячої партії, у той період сам Мустафа Кемаль висловлював своє занепокоєння тим, що міг опинитися в меншості у своїй власній партії; але він не наважився на скасування «опозиційної групи». У результаті Ататюрку вдалося зберегти владу, оскільки голосування про недовіру його уряду провалилося (8 листопада 1924 року вотум недовіри був відхилений 148 голосами проти 18). Після цього Мустафа Кемаль заявив, що «турецька нація твердо має намір безстрашно просуватися по шляху республіки, цивілізації і прогресу».
17 листопада 1924 року позиційна група, яка відкололася, офіційно заснувала Прогресивну Республіканську партію (ПРП), до якої увійшли 29 депутатів турецького парламенту — це стало початком першої офіційної багатопартійної системи у країні. Економічна програма ПРП була більш ліберальною — на відміну від «державного соціалізму» чинної влади, а соціальна програма опозиціонерів, навпаки, була більш консервативною — на відміну від «модернізму» Ататюрка. Лідери нової партії рішуче підтримували кемалістську революцію у принципі, але мали відмінну думку щодо «культурної революції» і принципів секуляризму.
Протягом 1926 року в Ізмірі була розкрита змова з метою вбивства Мустафи Кемаля. До складу змовників входив і колишній депутат, який виступав проти скасування Халіфату, а також мав і особисті образи на лідера країни. Розслідування, заявлене як «розкриття підривної діяльності», фактично використовувалося для підриву позицій тих, хто не поділяв поглядів Ататюрка на культурну революцію у країні. В результаті, до суду було залучено велику кількість політичних супротивників чинної влади.

wikitext:
[[Файл:Anavatan_1927.jpg|міні|286x286пкс|Карта Туреччини 1927 року, яка була опублікована до реформи алфавіту. У 1939 році Туреччина анексувала [[Держава Хатай|державу Хатай]].]]
'''Однопартійний період в історії Туреччини''' ({{Lang-tr|Türkiye'de tek partili dönem}}) — частина історії [[Туреччина|Турецької Республіки]], що почалася з офіційного встановлення у країні [[Однопартійна система|однопартійного режиму]] у 1923 році. У період з 1923 по 1945 роки [[Республіканська народна партія (Туреччина)|Республіканська народна партія]] була єдиною партією Туреччини — до моменту, коли була створена Партія національного розвитку ({{Lang-tr|Millî Kalkınma Partisi}}). Вигравши перші багатопартійні вибори у 1946 році, [[Республіканська народна партія (Туреччина)|Республіканська народна партія]] все ж втратила більшість у парламенті на виборах 1950 року. Протягом даного періоду президент [[Мустафа Кемаль Ататюрк]] неодноразово звертався з проханням створити [[Опозиція|опозиційні партії]] для переходу до багатопартійної демократії, і в 1930 році була створена Ліберально-республіканська партія, але незабаром розпущена своїми засновниками; також у 1924 році з'явилася Прогресивна республіканська партія (створена [[ Карабекір, Кязим Муса |Кязимом Карабекіром]]), але вона незабаром була заборонена через причетність її членів до [[Королівство Курдистан|повстання шейха Саїда]] (1925). У підсумку, багатопартійна система з'явилася в Республіці вже після смерті Ататюрка {{Sfn|Ruysdael|2002|с=214}} {{Sfn|Keyman|2007|с=97}} .

== Період президентства Ататюрка (1925—1938) ==
Зі створенням Турецької Республіки уряд молодої країни почав докладати зусиль до її модернізації. Державні інститути, закони і [[Конституція|конституції]] західних країн (таких як [[Франція]], [[Швеція]], [[Італія]] та [[Швейцарія]]) були проаналізовані і адаптовані відповідно до потреб Туреччини і «особливостей турецької нації».

У той період громадськість країни нечітко уявляла собі наміри і програму президента Мустафи Кемаля (який став пізніше «Ататюрком») — часто його вітали гаслом: «Ми повертаємося до часів перших [[Халіф|халіфів]]<nowiki/>». Щоб зупинити подібну консолідацію влади в одних руках, Мустафа Кемаль провів серію реформ, помістивши на важливих державних позиціях низку інших яскравих лідерів: {{li|Мустафа Февзі Чакмак|text=Февзі Чакмака|Q=Q328331}}, Казима Озалпа і [[Ісмет Іненю|Ісмета Іненю]]. Діючи таким чином, він сподівався змінити самосприйняття турецького суспільства: з ісламської на сучасну, демократичну і світську національну державу.

Одним з елементів нової держави передбачалася [[Багатопартійна система|багатопартійність]]. Але на цьому шляху виник ряд перешкод: зокрема, після заснування Ліберальної республіканської партії (її лідером був [[Алі Фетхі Окьяр|Алі Фетхи Окьяра]]) до неї приєдналося безліч «релігійних груп», після чого в країні, особливо на її східних територіях, почалися кровопролитні заворушення. У результаті, 17 листопада 1930 року Ліберальну партію розпустили, і до 1945 року ніяких подальших спроб створення багатопартійної демократії у країні не робилося.

== Опозиція (1924—1927) ==
У 1924 році, коли «проблема Мосула» постала особливо гостро (див. [[Розпад Османської імперії]]), шейх Саїд організував повстання, яке згодом отримало його ім'я. Оскільки шейх Саїд був багатим курдським спадкоємцем (племінним вождем) з [[Діджле]] (Пірана), проблема релігії і національності у регіоні постала особливо гостро: прагнучи відновити ісламські закони ([[шаріат]]), збройні сили з Пірана переміщалися по сільській місцевості, де захоплювали урядові установи і важливі міста ([[Елязиг]] і [[Діярбакир]]).

Серед членів турецького уряду була поширена ідея, що повстання шейха Саїда є спробою «<nowiki/>[[Контрреволюція|контрреволюції]]<nowiki/>»: вони закликали до негайного початку військових дій, щоб запобігти поширенню останньої. 4 березня 1925 року, для боротьби з повстанням, у країні був прийнятий «Закон про підтримку громадського порядку». Він наділив уряд винятковими повноваженнями і був скасований лише у березні 1929 року.

Подібні заходи викликали невдоволення і серед членів правлячої партії, у той період сам Мустафа Кемаль висловлював своє занепокоєння тим, що міг опинитися в меншості у своїй власній партії; але він не наважився на скасування «опозиційної групи». У результаті Ататюрку вдалося зберегти владу, оскільки голосування про недовіру його уряду провалилося (8 листопада 1924 року [[Вотум довіри|вотум недовіри]] був відхилений 148 голосами проти 18). Після цього Мустафа Кемаль заявив, що «турецька нація твердо має намір безстрашно просуватися по шляху республіки, цивілізації і прогресу».

17 листопада 1924 року позиційна група, яка відкололася, офіційно заснувала Прогресивну Республіканську партію (ПРП), до якої увійшли 29 депутатів турецького парламенту — це стало початком першої офіційної багатопартійної системи у країні. Економічна програма ПРП була більш ліберальною — на відміну від «державного [[Соціалізм|соціалізму]]<nowiki/>» чинної влади, а соціальна програма опозиціонерів, навпаки, була більш консервативною — на відміну від «модернізму» Ататюрка. Лідери нової партії рішуче підтримували [[Кемалізм|кемалістську]] революцію у принципі, але мали відмінну думку щодо «культурної революції» і принципів [[Секуляризм|секуляризму]].

Протягом 1926 року в [[Ізмір]]і була розкрита змова з метою вбивства Мустафи Кемаля. До складу змовників входив і колишній депутат, який виступав проти скасування Халіфату, а також мав і особисті образи на лідера країни. Розслідування, заявлене як «розкриття підривної діяльності», фактично використовувалося для підриву позицій тих, хто не поділяв поглядів Ататюрка на культурну революцію у країні. В результаті, до суду було залучено велику кількість політичних супротивників чинної влади.

== Примітки ==
{{Reflist|1}}

== Література ==

* {{Книга|автор=Salomon Ruysdael|частина=|посилання частина=|оригінал=|відповідальний=|видання=|місце=|видавництво=iUniverse|рік=2002|сторінки=|сторінок=|серія=|isbn=978-1-4759-1899-1|тираж=|заголовок=New Trends in Turkish Foreign Affairs: Bridges and Boundaries}}
* {{Книга|автор=Emin Fuat Keyman|частина=|посилання частина=|оригінал=|відповідальний=|видання=|місце=|видавництво=Lexington Books|рік=2007|сторінки=|сторінок=|серія=|isbn=978-0-7391-1815-3|тираж=|заголовок=Remaking Turkey: Globalization, Alternative Modernities, and Democracy}}

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Мустафа Кемаль Ататюрк]]
[[Категорія:Політична історія Туреччини]]
[[Категорія:Ісмет Іненю]]


text:
# Здроди-Старі
Здроди-Старі (пол. Zdrody Stare) — село в Польщі, у гміні Посвентне Білостоцького повіту Підляського воєводства.
Населення — 113 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Білостоцького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 57      | 19                 | 27               | 11                   |
| Жінки    | 56      | 16                 | 24               | 16                   |
| Разом    | 113     | 35                 | 51               | 27                   |

title: Здроди-Старі

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Здроди-Старі
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Zdrody Stare}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Підляське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Білостоцький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Посвентне (гміна, Білостоцький повіт){{!}}Посвентне
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 113
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 85
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = BIA
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0038847
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Здроди-Старі''' ({{lang-pl|Zdrody Stare}}) — село в Польщі, у [[Посвентне (гміна, Білостоцький повіт)|гміні Посвентне]] [[Білостоцький повіт|Білостоцького повіту]] [[Підляське воєводство|Підляського воєводства]].
Населення — {{formatnum:113}} {{МНОЖИНА:113|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Білостоцьке воєводство (1975—1998)|Білостоцького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=57 |ЧолПре=19 |ЧолПрац=27 |ЧолПост=11
|Жін=56 |ЖінПре=16 |ЖінПрац=24 |ЖінПост=16
|Разом=113 |РазомПре=35 |РазомПрац=51 |РазомПост=27
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Посвентне (Білостоцький повіт)}}

{{Підляське-доробити}}

[[Категорія:Села Білостоцького повіту]]

title: Країна

Воєводство: Підляське воєводство

Повіт: Білостоцький повіт

Гміна: Посвентне

Автомобільний код: BIA

OSM: ↑3092522 ·R (ґміна Посвентне)


text:
# Азбест
Азбéст (нім. Asbest < лат. asbestos < грец. άσβεστος — слова, утвореного з частки грец. ά- («не») і прикметника грец. σβεστος, похідного від дієслова «гашу») — загальна назва мінералів класу силікатів, що утворюють тонковолокнисті агрегати. Канцероген. Попри повну заборону в багатьох країнах (зокрема, в Японії, Великій Британії, Канаді, а також в ЄС), в Україні він застосовувався у виробництві будівельних матеріалів, найперше шиферу. 2022 року був заборонений.

## Історія та етимологія назви
Азбест вперше згаданий в III ст.. до н. е. в книзі про камені давньогрецького філософа Теофраста (371–287 до н. е.).
Назва походить від дав.-гр. ἄσβεστος, що означає «невгасимий» або «незгасима».

## Загальний опис
Склад: CaMg3Si4O12, або CaO • 3MgO • 4SiO2. Нерозчинний у воді, сильними кислотами руйнується.
Колір від біло-сірого, сірого, сіро-зеленого до сіро-коричневого, також золотисто-жовтий, зелений до чорного, в розпушеному стані білий; злам — занозистий; блиск — матовий.
Вогнестійкі, луго- та кислототривкі, нетеплопровідні, діелектрики. Здатні розщеплюватися на тонкі міцні волокна. Поперечні зрізи елементарних волокон мають трубчасту будову із зовнішнім діаметром 26 нм, внутрішнім 13 нм і товщиною стінок 6,5 нм. Колір золотисто-жовтий, зелений до чорного, в розпушеному стані білий.
Твердість за шкалою твердості мінералів Мооса 2–2,5, в окремих випадках до 4.
Густина 2,5–2,6 г/см³.
Міцність недеформованих волокон 3–3,3 ГПа, довжина — від часток мм до 50 мм.
Розрізняють хризотил-азбест та амфібол-азбест, які відрізняються за структурою та мінералогічними ознаками.
Добувають переважно з мінералів групи серпентину (хризоліт) і амфіболу (тремоліт, білий амфібол; крокідоліт чи рибекіт, блакитний амфібол).

## Види
Розрізняють:
- азбест актинолітовий (те саме, що актиноліт-азбест);
- азбест амфіболовий (волокниста відміна деяких амфіболів — антофіліту, кумінгтоніту, тремоліту, актиноліту, рихтериту, крокідоліту, родузиту і арфведсоніту);
- азбест волокнистий (те саме, що аміант[7]);
- азбест блакитний (крокідоліт);
- азбест деревний (волокнисто-таблитчаста відміна дафніту);
- азбест дерев'янистий (низькосортна грубоволокниста відміна хризотилу);
- азбест змійовиковий (хризотил);
- азбест італійський (тремоліт-азбест та хризотил-азбест з П'ємонту й Ломбардії, Італія);
- азбест мінливий (хризотил);
- азбест натріїстий (екерманіт азбестоподібний);
- азбест нікелестий (відміна азбесту, яка містить до 1 % NiO);
- азбест обертання (азбестоподібний агрегат, який складається з паралельно розміщених вздовж довгої осі волокон-кристалів; кожний азбестовий кристал двома іншими осями розміщений довільно; внаслідок весь агрегат дає пулюєграму обертання таку саму, яку дав би одиничний кристал при обертанні навколо однієї осі видовження кристалу);
- азбест південно-африканський (відміна крокідоліту з ПАР);
- азбест пілотичний (сплутано-волокнисті агрегати азбесту);
- азбест роговообманковий (дуже тонковолокниста відміна рогової обманки);
- азбест синій (те саме, що крокідоліт);
- азбест спайності (азбестоподібні волокна мінералів, які утворюються внаслідок розщеплення по двох напрямках цілком досконалої спайності, наприклад, по призмі);
- азбест сплутановолокнистий (те саме, що азбофіт);
- «азбест» турмаліновий (тонковолокниста — бл. 1500-3000 Å — відміна турмаліну у вигляді шкіри гірської з альпійських жил в кератофірах, напр. місцевості Веррукано, Швейцарія);
- азбест хризотиловий (те саме, що хризотил-азбест).
- азбестоїд — крихка відміна азбесту.

## Історія
Азбестове волокно застосовувалося для виготовлення неспалимих ґнотів, вогнетривкого одягу, покрівельних матеріалів (азбестоцемент), водопровідних і каналізаційних труб, тепло- і електроізоляційних матеріалів.

## Родовища і виробництво
У 2015 році в світі було видобуто 2 мільйони тонн азбесту. Найбільшим виробником залишається Російська Федерація (близько 55 % світового видобутку). У Китаї видобувається 20 %, у Бразилії 15,6 %, у Казахстані 10,8 %. Зімбабве також збирається відновити виробництво азбесту.
Родовища азбесту, головним чином, пов'язані з ультраосновними породами, і утворюються в процесі їхньої серпентинізації під дією гідротермальних розчинів, пов'язаних з гранітоїдними інтрузіями.
Найбагатші родовища азбесту має Канада (хризотил-азбест). При цьому, хоча в кінці ΧΧ століття на Канаду припадала майже третина світового видобутку азбесту, у 2011 році в ній працювало лише дві шахти у Квебеку, а в 2012 році і ці шахти були зупинені. Це пов'язано з появою доказів значної канцерогенності азбесту.
Виробництво азбесту в Японії досягло піку у 1974 році; починаючи з 1990-х років виробництво практично зупинене. Ввезення будь-якого матеріалу з вмістом азбесту більшим ніж 0,1 % в Японію заборонене.
У Австралії видобування азбесту припинилося у 1983 році, а з 2004-го діє повна заборона на азбест.

## Застосування
Азбест відзначається здатністю розділятися на тоненькі гнучкі волокнисті кристали, не горить і має високі теплоізоляційні властивості. З нього виготовляють спеціальні теплозахисні костюми і брезенти, фільтри, азбестовий картон і інші теплоізоляційні матеріали, ізоляція труб, котлів, гофрованих повітряних осередків, пробоїни і блоки, вогнезахисні або ж акустичні продукти (включає акустичну штукатурку, декоративну штукатурку, текстуровану фарбу або покриття, протипожежні ковдри, протипожежні штори, протипожежні двері), текстильні і тканинні вироби (зокрема ковдри, захисні тканинні покриття, одяг, азбестові рукавиці, нитки, шнури, пряжу, обплетення), герметики, шпаклівки, прокладки і ущільнення (зокрема прокладки для високих температур, ущільнення для промислових товарів, ущільнення під високим тиском), азбестоцементні труби і листовий матеріал, фрикційні матеріали (автомобільні і залізничні гальма і зчеплення).
Азбест також застосовується в гальмівних колодках ліфта, панелях ліфтового обладнання, повітропроводах, перегородках електричних панелей, електротехнічній тканині, градирнях. Найбільш широко використовується в будівельній промисловості — припадає 70-80 % всього споживання азбесту.
Значні кількості його використовують для виготовлення азбестоцементних труб (див. фаоліт), шиферу тощо.

## Вплив на здоров'я
Небезпечний азбестовий пил і наночастинки при вдиханні. Наразі обіг амфіболового азбесту суворо контролюється, бо навіть найменша частинка цього типу азбесту, яка потрапляє у легені, може викликати серйозне хронічне захворювання або навіть рак. З цієї причини азбест заборонений у Японії (з 2008), ЄС тощо. В інших країнах законодавчо дозволений хризотиловий азбест, згідно з деякими джерелами, не шкідливий для здоров'я, проте згідно інших досліджень, він також може викликати рак, хоча його канцерогенність нижча, ніж в амфіболового.
Зв'язку між споживанням азбесту з їжею або водою і шкодою для здоров'я наразі не знайдено.
Всі форми азбесту, зокрема хризотил, є канцерогенними для людини. Вплив азбесту, зокрема хризотилу, викликає рак легені, гортані та яєчників, а також мезотеліому (рак плевральної та очеревинної прокладки). Опромінення азбесту також відповідає за інші захворювання, такі як азбестоз (фіброз легенів), а також бляшки, потовщення та випіт у плеврі.
Близько 125 мільйонів людей у світі піддаються впливу азбесту на робочому місці. Приблизно половина смертей від професійного раку, за оцінками, спричинена азбестом. Крім того, підраховано, що кілька тисяч смертей щорічно можна віднести до впливу азбесту в домашніх умовах.
Було також показано, що спільна експозиція тютюнового диму та азбестових волокон значно збільшує ризик раку легенів — і чим важче куріння, тим більший ризик.

## Обіг в Україні
26 червня 2017 року в.о. міністра охорони здоров'я Уляна Супрун на своїй сторінці у Facebook повідомила про ініційовану Міністерством охорони здоров'я зміну в санітарних вимогах, які заборонять «використання азбесту в Україні та будь-яких матеріалів і виробів із нього». Відповідний наказ МОЗ № 339 від 29.03.2017 забороняв «виробництво та використання азбесту незалежно від його виду та азбестовмісних виробів і матеріалів у технологічних процесах та при проведенні будівельно-монтажних робіт».
Міністерство юстиції зареєструвало документ 9 червня 2017 року за № 702/30570. Втім, вже через два місяці наказом № 2859/5 від 11 вересня 2017 року за підписом тогочасної першої заступниці Міністра юстиції Н. Севостьянової відомство скасувало згаданий вище наказ МОЗ.
Підставою для різкого кроку стало повідомлення Державної регуляторної служби України від 11 серпня 2017 р. № 6753/0/20-17 про виявлення причин, які визначені в першій частині статті 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Відомство дійшло висновку, що частково наказ МОЗ № 339 несе регуляторні ознаки, які впливають на щоденну діяльність підприємств азбестоцементної галузі та загрожує існуванню цій сфері. Крім того, серед негативних наслідків згаданого вище наказу переховується підвищення рівня безробіття та зменшення грошових надходжень до державного бюджету України.
Однак суперечка державних установ дійшла до суду. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням по справі № 826/15456/17 від 16 травня 2018 року задовольнив позов Міністерства охорони здоров'я України та визнав протиправність скасування реєстрації наказу № 339, спираючись на те, що наказом № 339 не забороняється виробництво шиферу — важливого покрівельного матеріалу, а лише обмежується використання у його складі канцерогенного хризотилового азбесту, що Міністерство юстиції України беручи до уваги повідомлення Державної регуляторної служби України, яке ґрунтується на оцінках, викладених лише в листах Асоціації «Українське хризотилове об'єднання» та спрямоване на захист інтересів кількох господарюючих суб'єктів, не надало належної оцінки тому факту, що скасування наказу МОЗ України № 339 призведе до вкрай негативних наслідків для життя та здоров'я людини, натомість метою прийняття наказу є захист здоров'я працівників та населення шляхом реалізації заходів, спрямованих на створення умов для заниження рівня захворюваності та смертності від хвороб, викликаних впливом азбестовмісного пилу, до того ж проект наказу було узгоджено з усіма зацікавленими міністерства та відомствами, Академією медичних наук України, пройшов процедуру громадських обговорень, за результатами якої жодних зауважень та пропозицій не надходило. В свою чергу Міністерство юстиції України разом з Асоціацією «Українське Хризотилове об'єднання» подали апеляційну скаргу, яку Київський апеляційний адміністративний суд 7 серпня 2018 року задовольнив, чим остаточно скасував реєстрацію зазначеного вище наказу МОЗ.
Обіг та використання в Україні водопровідних й каналізаційних труб, покрівельних матеріалів (азбестоцементу) та тепло- і електроізоляційних матеріалів з азбесту не заборонений законодавством[коли?].
Угода про асоціацію з ЄС зобов'язує Україну заборонити використання азбесту в виробництві до 31 жовтня 2021 року. 6 вересня 2022 року Верховна Рада ухвалила законопроєкт № 4142 про громадське здоров'я, що забороняє використання азбесту, зокрема виробів та матеріалів з його вмістом, у будівництві.

title: Азбест

wikitext:
{{Мінерал
  | Назва=Азбест
  | Зображення мінералу=Mineral Asbesto GDFL033.jpg
  | Клас=силікати
  | Хімічна формула=CaMg3Si4O12
  | Генезис=скарновий, метаморфічний
  | Колір=золотисто-жовтий, зелений до чорного, в розпушеному стані білий
  | Форма кристалів=
  | Сингонія і вид симетрії=
  | Злам=
  | Спайність=
  | Твердість за шкалою Мооса=2—2,5
  | Блиск=
  | Прозорість=
  | Колір риски=
  | Густина=2,5
  | Плавкість=
  | Розчинність=
  | Показник заломлення=
  | Показник відбиття, R580=
  | Подвійне променезаломлення=
  | Плеохроїзм=
  | Дисперсія=
  | Фазові переходи=
  | Хімічні властивості=
  | Подібні мінерали=
  | Радіоактивність=
  | Магнетизм=
  | Особливості=
  |}}
{{Див. також|Асбест}}

'''Азбéст''' ({{lang-de|Asbest}} < {{lang-la|asbestos}} < {{lang-el|άσβεστος}} — слова, утвореного з частки {{lang-el|ά}}- («не») і прикметника {{lang-el|σβεστος}}, похідного від дієслова «гашу»<ref>{{ЕСУМ1}}</ref>) — загальна назва [[мінерал]]ів класу [[силікати|силікатів]], що утворюють тонковолокнисті агрегати. [[Канцерогени|Канцероген]]. Попри повну заборону в багатьох країнах (зокрема, в [[Японія|Японії]], [[Велика Британія|Великій Британії]], [[Канада|Канаді]], а також в [[ЄС]]),<ref name="ban">{{cite web| url=http://ibasecretariat.org/alpha_ban_list.php| archiveurl=https://web.archive.org/web/20211115233244/http://ibasecretariat.org/alpha_ban_list.php| title=National Asbestos Bans| accessdate=18 листопада 2021|archivedate=листопад 2021}}</ref> в [[Україна|Україні]] він [[#Обіг в Україні|застосовувався]] у виробництві будівельних матеріалів, найперше [[Шифер#Азбестоцементовий шифер|шиферу]]. 2022 року був заборонений.<ref name=epravda_2022_09_06>{{cite web |url=https://www.epravda.com.ua/news/2022/09/6/691189/ |title=Рада заборонила використання азбесту у будівництві |date=2022-09-06 |publisher=Економічна правда}}</ref>

== Історія та етимологія назви ==
Азбест вперше згаданий в III ст.. до н. е. в книзі про камені давньогрецького філософа [[Теофраст]]а (371–287 до н. е.).

Назва походить від {{lang-grc|ἄσβεστος}}, що означає «невгасимий» або «незгасима»<ref name=Alleman&Mossman1997>{{Cite journal |date=July 1997 |author=Alleman, James E. |author2=Mossman, Brooke T |title=Asbestos Revisited |journal=[[Scientific American]] |pages=54–57 |url=http://virlab.virginia.edu/Nanoscience_class/lecture_notes/Lecture_14_Materials/Asbestos_CNT/Sci%20Am%20-%20Asbestos%20Revisited%20-%20July%201997.pdf |accessdate=26 листопада 2010 |bibcode=1997SciAm.277a..70A |volume=277 |doi=10.1038/scientificamerican0797-70 |deadurl=yes |archiveurl=https://web.archive.org/web/20100603095555/http://www.virlab.virginia.edu/Nanoscience_class/lecture_notes/Lecture_14_Materials/Asbestos_CNT/Sci%20Am%20-%20Asbestos%20Revisited%20-%20July%201997.pdf |archivedate=3 June 2010 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100603095555/http://www.virlab.virginia.edu/Nanoscience_class/lecture_notes/Lecture_14_Materials/Asbestos_CNT/Sci%20Am%20-%20Asbestos%20Revisited%20-%20July%201997.pdf |date=2010-06-03 }}</ref><ref name=Bostock&Riley1856>{{Cite book|year=1856|author=[[Джон Босток (лікар)|Bostock, John]], [[Генрі Томас Райлі|Riley, H. T.]]|chapter=Asbestinon |page=137 |chapterurl=https://archive.org/stream/naturalhistoryof04plinrich#page/137/mode/1up/search/asbestinon |title=The Natural History of Pliny|volume=Vol. IV |place=London |publisher=Henry G. Bohn |url=https://archive.org/stream/naturalhistoryof04plinrich#page/n3/mode/2up |accessdate=26 листопада 2010}}</ref><ref>{{cite book|title=Shorter Oxford English Dictionary|url=https://archive.org/details/shorteroxfordeng00will_0|publisher=Oxford University Press|edition=5th|year=2002}}</ref>.

== Загальний опис ==
Склад: CaMg3Si4O12, або CaO • 3MgO • 4SiO2. Нерозчинний у воді, сильними кислотами руйнується.

Колір від біло-сірого, сірого, сіро-зеленого до сіро-коричневого, також золотисто-жовтий, зелений до чорного, в розпушеному стані білий; злам — занозистий; блиск — матовий.

Вогнестійкі, луго- та кислототривкі, нетеплопровідні, [[діелектрики]]. Здатні розщеплюватися на тонкі міцні волокна. Поперечні зрізи елементарних волокон мають трубчасту будову із зовнішнім діаметром 26 нм, внутрішнім 13 нм і товщиною стінок 6,5 нм. Колір золотисто-жовтий, зелений до чорного, в розпушеному стані білий.

[[Шкала Мооса|Твердість за шкалою твердості мінералів Мооса]] 2–2,5, в окремих випадках до 4.

[[Густина]] 2,5–2,6 г/см³.

Міцність недеформованих волокон 3–3,3 [[Паскаль (одиниця)|ГПа]], довжина — від часток мм до 50 мм.

Розрізняють хризотил-азбест та амфібол-азбест, які відрізняються за структурою та мінералогічними ознаками.

Добувають переважно з мінералів групи [[серпентин]]у ([[хризоліт]]) і [[амфібол]]у ([[тремоліт]], білий амфібол; крокідоліт чи [[рибекіт]], блакитний амфібол).

== Види ==
Розрізняють:

* ''азбест актинолітовий'' (те саме, що актиноліт-азбест);
* ''азбест амфіболовий'' (волокниста відміна деяких амфіболів — антофіліту, кумінгтоніту, тремоліту, актиноліту, рихтериту, крокідоліту, родузиту і арфведсоніту);
* ''азбест волокнистий'' (те саме, що аміант<ref>Аміант – старовинна назва азбесту, мінералів класу силікатів, що утворюють тонковолокнисті агрегати. Вперше згадується у ІІІ ст. до Р.Х. у книзі [[Теофраст]]а «Про камені».</ref>);
* ''азбест блакитний'' (крокідоліт);
* ''азбест деревний'' (волокнисто-таблитчаста відміна дафніту);
* ''азбест дерев'янистий'' (низькосортна грубоволокниста відміна хризотилу);
* ''азбест змійовиковий'' (хризотил);
* ''азбест італійський'' ([[тремоліт-азбест]] та [[хризотил-азбест]] з П'ємонту й Ломбардії, Італія);
* ''азбест мінливий'' (хризотил);
* ''азбест натріїстий'' (екерманіт азбестоподібний);
* ''азбест нікелестий'' (відміна азбесту, яка містить до 1 % NiO);
* ''азбест обертання'' (азбестоподібний агрегат, який складається з паралельно розміщених вздовж довгої осі волокон-кристалів; кожний азбестовий кристал двома іншими осями розміщений довільно; внаслідок весь агрегат дає [[пулюєграма|пулюєграму]] обертання таку саму, яку дав би одиничний кристал при обертанні навколо однієї осі видовження кристалу);
* ''азбест південно-африканський'' (відміна крокідоліту з ПАР);
* ''азбест пілотичний'' (сплутано-волокнисті агрегати азбесту);
* ''[[Цилерит|азбест роговообманковий]]'' (дуже тонковолокниста відміна рогової обманки);
* ''азбест синій'' (те саме, що крокідоліт);
* ''азбест спайності'' (азбестоподібні волокна мінералів, які утворюються внаслідок розщеплення по двох напрямках цілком досконалої [[спайність|спайності]], наприклад, по призмі);
* ''азбест сплутановолокнистий'' (те саме, що азбофіт);
* ''«азбест» турмаліновий'' (тонковолокниста — бл. 1500-3000 Å — відміна турмаліну у вигляді шкіри гірської з альпійських жил в кератофірах, напр. місцевості Веррукано, Швейцарія);
* ''азбест хризотиловий'' (те саме, що хризотил-азбест).
* ''азбестоїд'' — крихка відміна азбесту.

== Історія ==

Азбестове [[волокно]] застосовувалося для виготовлення неспалимих [[ґніт|ґнотів]], вогнетривкого [[одяг]]у, [[покрівельні матеріали|покрівельних матеріалів]] (азбестоцемент), [[водопровід]]них і [[каналізація|каналізаційних]] труб, [[теплоізоляційні матеріали|тепло-]] і [[Діелектрики|електроізоляційних матеріалів]].

== Родовища і виробництво ==

У 2015 році в світі було видобуто 2 мільйони тонн азбесту. Найбільшим виробником залишається Російська Федерація (близько 55 % світового видобутку). У Китаї видобувається 20 %, у Бразилії 15,6 %, у Казахстані 10,8 %.<ref>{{cite web
|url = https://minerals.usgs.gov/minerals/pubs/commodity/asbestos/mcs-2016-asbes.pdf
|title = Asbestos Statistics and Information
|publisher = National minerals information center
|language = en
|accessdate = 25 грудня 2017
|archive-date = 20 листопада 2017
|archive-url = https://web.archive.org/web/20171120025119/https://minerals.usgs.gov/minerals/pubs/commodity/asbestos/mcs-2016-asbes.pdf
}}</ref> [[Зімбабве]] також збирається відновити виробництво азбесту.<ref>{{cite web
|url = https://www.africanindy.com/environment/zim-to-resume-asbestos-production-11117891
|title = Zimbabwe to resume asbestos production
|date = 9 вересня 2017
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20171226130256/https://www.africanindy.com/environment/zim-to-resume-asbestos-production-11117891
|archivedate = 26 грудня 2017
|language = en}}</ref>

Родовища азбесту, головним чином, пов'язані з ультраосновними породами, і утворюються в процесі їхньої серпентинізації під дією гідротермальних розчинів, пов'язаних з гранітоїдними інтрузіями.<ref name="mining-enc">[http://www.mining-enc.ru/a/asbest/ Асбест, горная энциклопедия] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161016175630/http://www.mining-enc.ru/a/asbest/ |date=16 жовтня 2016 }} {{ref-ru}}</ref>

Найбагатші родовища азбесту має [[Канада]] (хризотил-азбест). При цьому, хоча в кінці ΧΧ століття на Канаду припадала майже третина світового видобутку азбесту,<ref>[http://www.catalogmineralov.ru/article/323.html Мировой рынок асбеста] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161011225232/http://www.catalogmineralov.ru/article/323.html |date=11 жовтня 2016 }}{{ref-ru}}</ref> у 2011 році в ній працювало лише дві шахти у [[Квебек (провінція)|Квебеку]],<ref>[http://www.cbc.ca/news/business/asbestos-mining-stops-for-first-time-in-130-years-1.1103672 Asbestos mining stops for first time in 130 years] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160828194415/http://www.cbc.ca/news/business/asbestos-mining-stops-for-first-time-in-130-years-1.1103672 |date=28 серпня 2016 }}{{ref-en}}</ref> а в 2012 році і ці шахти були зупинені<ref>[https://web.archive.org/web/20121129012206/http://www.ottawacitizen.com/news/Quebec+Budget+Finance+Minister+Nicolas+Marceau+tightens/7586017/story.html Quebec Budget: Finance Minister Nicolas Marceau tightens spending, levies new taxes] {{ref-en}}</ref>. Це пов'язано з появою доказів значної [[Канцерогени|канцерогенності]] азбесту.

Виробництво азбесту в Японії досягло піку у 1974 році; починаючи з 1990-х років виробництво практично зупинене.<ref>{{cite web|url=http://www.hvbg.de/e/asbest/konfrep/konfrep/repbeitr/morinaga_en.pdf |author=Morinaga, Kenji |work=European Conference 2003 |title=Asbestos in Japan |format=PDF |accessdate=12 січня 2010 |deadurl=yes |archiveurl=https://web.archive.org/web/20110719043338/http://www.hvbg.de/e/asbest/konfrep/konfrep/repbeitr/morinaga_en.pdf |archivedate=19 July 2011 }}</ref> Ввезення будь-якого матеріалу з вмістом азбесту більшим ніж 0,1 % в Японію заборонене.<ref>[https://www.jisha.or.jp/english/pdf/Total_Ban_on_Asbestos_in_Japan-01.pdf Total ban on asbestos in Japan] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160806051347/http://www.jisha.or.jp/english/pdf/Total_Ban_on_Asbestos_in_Japan-01.pdf |date=6 серпня 2016 }} {{ref-en}}</ref>

У Австралії видобування азбесту припинилося у 1983 році, а з 2004-го діє повна заборона на азбест.<ref>{{Cite web |url=http://www.abc.net.au/health/library/stories/2004/04/29/1828906.htm |title=Asbestos-related disease |website=abc.net.au |language=en |accessdate=25 грудня 2017 |archive-date=31 липня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160731051017/http://www.abc.net.au/health/library/stories/2004/04/29/1828906.htm }}</ref>

== Застосування ==
Азбест відзначається здатністю розділятися на тоненькі гнучкі волокнисті кристали, не горить і має високі [[Теплова ізоляція|теплоізоляційні]] властивості.<ref>{{Cite web|url=https://www.facenews.ua/press/2018/401437/|title=Асбест: свойства, характеристика и применение асбеста в Украине {{!}} FaceNews.ua: новости Украины|website=www.facenews.ua|accessdate=2018-12-22|archive-date=22 грудня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181222174543/https://www.facenews.ua/press/2018/401437/}}</ref> З нього виготовляють спеціальні теплозахисні костюми і [[брезент]]и, фільтри, азбестовий картон і інші [[теплоізоляційні матеріали]], ізоляція труб, котлів, гофрованих повітряних осередків, пробоїни і блоки, вогнезахисні або ж акустичні продукти (включає акустичну штукатурку, декоративну штукатурку, текстуровану фарбу або покриття, протипожежні ковдри, протипожежні штори, протипожежні двері), текстильні і тканинні вироби (зокрема ковдри, захисні тканинні покриття, одяг, азбестові рукавиці, нитки, шнури, пряжу, обплетення), герметики, шпаклівки, прокладки і ущільнення (зокрема прокладки для високих температур, ущільнення для промислових товарів, ущільнення під високим тиском), азбестоцементні труби і листовий матеріал, фрикційні матеріали (автомобільні і залізничні гальма і зчеплення).

Азбест також застосовується в гальмівних колодках ліфта, панелях ліфтового обладнання, повітропроводах, перегородках електричних панелей, електротехнічній тканині, градирнях. Найбільш широко використовується в будівельній промисловості — припадає 70-80 % всього споживання азбесту.

Значні кількості його використовують для виготовлення азбестоцементних труб (див. [[фаоліт]]), шиферу тощо.

== Вплив на здоров'я ==
[[Файл:Anthophyllite asbestos SEM.jpg|200 px|thumb|Азбест під електронним мікроскопом.]]
Небезпечний азбестовий пил і [[Наночастинка|наночастинки]] при вдиханні. Наразі обіг амфіболового азбесту суворо контролюється, бо навіть найменша частинка цього типу азбесту, яка потрапляє у легені, може викликати серйозне хронічне захворювання або навіть [[Рак (захворювання)|рак]].<ref name="IARC">{{Cite web |url=http://www.inchem.org/documents/iarc/suppl7/asbestos.html |title=International Agency for Research on Cancer (IARC) — Summaries & Evaluations |accessdate=18 серпня 2007 |archive-date=30 вересня 2007 |archive-url=https://web.archive.org/web/20070930155258/http://www.inchem.org/documents/iarc/suppl7/asbestos.html }}</ref> З цієї причини азбест заборонений у [[Японія|Японії]] (з 2008), [[ЄС]]<ref name="ban"/> тощо. В інших країнах законодавчо дозволений хризотиловий азбест, згідно з деякими джерелами, не шкідливий для здоров'я,<ref>{{Cite web|url=https://inforesist.org/hrizotilovyiy-asbest-podrobnaya-informatsiya-o-hrizotilovom-asbeste/|title=Хризотиловый асбест: подробная информация о хризотиловом асбесте|last=InfoResist.org|date=2018-12-22|website=InfoResist|language=ru-RU|accessdate=2018-12-22|archive-date=8 лютого 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190208100400/https://inforesist.org/hrizotilovyiy-asbest-podrobnaya-informatsiya-o-hrizotilovom-asbeste/}}</ref> проте згідно інших досліджень, він також може викликати рак, хоча його канцерогенність нижча, ніж в амфіболового.<ref>[https://www.nejm.org/doi/full/10.1056/NEJMra050152 Advances in Malignant Mesothelioma] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181222173311/https://www.nejm.org/doi/full/10.1056/NEJMra050152 |date=22 грудня 2018 }}{{ref-en}}</ref>

Зв'язку між споживанням азбесту з їжею або водою і шкодою для здоров'я наразі не знайдено.<ref>[https://www.who.int/water_sanitation_health/dwq/asbestos.pdf Asbestos in Drinking-water] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190508181943/https://www.who.int/water_sanitation_health/dwq/asbestos.pdf |date=8 травня 2019 }}{{ref-en}}</ref>

Всі форми азбесту, зокрема хризотил, є канцерогенними для людини. Вплив азбесту, зокрема хризотилу, викликає рак легені, гортані та яєчників, а також мезотеліому (рак плевральної та очеревинної прокладки). Опромінення азбесту також відповідає за інші захворювання, такі як азбестоз (фіброз легенів), а також бляшки, потовщення та випіт у плеврі.

Близько 125 мільйонів людей у світі піддаються впливу азбесту на робочому місці. Приблизно половина смертей від професійного раку, за оцінками, спричинена азбестом. Крім того, підраховано, що кілька тисяч смертей щорічно можна віднести до впливу азбесту в домашніх умовах.

Було також показано, що спільна експозиція тютюнового диму та азбестових волокон значно збільшує ризик раку легенів — і чим важче куріння, тим більший ризик.<ref>{{Cite web|title=Asbestos: elimination of asbestos-related diseases|url=https://www.who.int/news-room/fact-sheets/detail/asbestos-elimination-of-asbestos-related-diseases|website=www.who.int|accessdate=2020-03-22|language=en|archive-date=11 квітня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200411122849/https://www.who.int/news-room/fact-sheets/detail/asbestos-elimination-of-asbestos-related-diseases}}</ref>

== Обіг в Україні ==
26 червня 2017 року в.о. міністра охорони здоров'я [[Супрун Уляна Надія|Уляна Супрун]] на своїй сторінці у Facebook повідомила про ініційовану [[Міністерство охорони здоров'я України|Міністерством охорони здоров'я]] зміну в санітарних вимогах, які заборонять «''використання азбесту в Україні та будь-яких матеріалів і виробів із нього».''<ref>{{Cite web|url=https://www.facebook.com/ulanasuprun/posts/1929876323963592|title=Сторінка Уляни Супрун у Facebook|last=|first=|date=|website=www.facebook.com|publisher=|language=Українською|accessdate=2017-06-26|Перевірено=|archive-date=21 лютого 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190221093236/https://www.facebook.com/ulanasuprun/posts/1929876323963592}}</ref> Відповідний наказ МОЗ № 339 від 29.03.2017 забороняв «виробництво та використання азбесту незалежно від його виду та азбестовмісних виробів і матеріалів у технологічних процесах та при проведенні будівельно-монтажних робіт».<ref>{{Cite web|url=http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/z0702-17|title=Про затвердження Державних санітарних норм і правил «Про б... {{!}} від 29.03.2017 № 339|website=zakon2.rada.gov.ua|accessdate=2017-06-26|archive-date=28 червня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170628111530/http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/z0702-17}}</ref>

[[Міністерство юстиції]] зареєструвало документ 9 червня 2017 року за № 702/30570. Втім, вже через два місяці наказом № 2859/5 від 11 вересня 2017 року за підписом тогочасної першої заступниці Міністра юстиції [[Бернацька Наталія Іларіонівна|Н. Севостьянової]] відомство скасувало згаданий вище наказ МОЗ.<ref>{{Cite web|url=http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/v2859323-17/paran5#n5|title=Наказ Міністерства юстиції України № 2859/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта"|last=|first=|date=11 вересня 2017 року|website=|publisher=|language=Українською|accessdate=06.03.2017|archive-date=21 червня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180621125717/http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/v2859323-17/paran5#n5}}</ref>

Підставою для різкого кроку стало повідомлення [[Державна регуляторна служба України|Державної регуляторної служби України]] від 11 серпня 2017 р. № 6753/0/20-17 про виявлення причин, які визначені в першій частині статті 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».<ref name=":0">{{Cite news|url=https://nv.ua/ukr/ukraine/events/min-just-skasuvav-derzhrejestratsiju-nakazu-ministerstva-ohoroni-zdorov-ja-ukrajini-pro-zaboronu-azbestu-2196327.html|title=Мінюст скасував держреєстрацію наказу Міністерства охорони здоров’я України про заборону азбесту|last=|first=|date=13 листопада 2017 року|language=Українською|work=Новое Время|accessdate=06.03.2018|archive-date=21 червня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180621093532/https://nv.ua/ukr/ukraine/events/min-just-skasuvav-derzhrejestratsiju-nakazu-ministerstva-ohoroni-zdorov-ja-ukrajini-pro-zaboronu-azbestu-2196327.html}}</ref> Відомство дійшло висновку, що частково наказ МОЗ № 339 несе регуляторні ознаки, які впливають на щоденну діяльність підприємств азбестоцементної галузі та загрожує існуванню цій сфері. Крім того, серед негативних наслідків згаданого вище наказу переховується підвищення рівня безробіття та зменшення грошових надходжень до державного бюджету України.<ref name=":0" />

Однак суперечка державних установ дійшла до суду. [[Окружний адміністративний суд міста Києва]] рішенням по справі № 826/15456/17 від 16 травня 2018 року задовольнив позов Міністерства охорони здоров'я України та визнав протиправність скасування реєстрації наказу № 339, спираючись на те, що наказом № 339 не забороняється виробництво шиферу — важливого покрівельного матеріалу, а лише обмежується використання у його складі канцерогенного хризотилового азбесту, що Міністерство юстиції України беручи до уваги повідомлення Державної регуляторної служби України, яке ґрунтується на оцінках, викладених лише в листах Асоціації «Українське хризотилове об'єднання» та спрямоване на захист інтересів кількох господарюючих суб'єктів, не надало належної оцінки тому факту, що скасування наказу МОЗ України № 339 призведе до вкрай негативних наслідків для життя та здоров'я людини, натомість метою прийняття наказу є захист здоров'я працівників та населення шляхом реалізації заходів, спрямованих на створення умов для заниження рівня захворюваності та смертності від хвороб, викликаних впливом азбестовмісного пилу, до того ж проект наказу було узгоджено з усіма зацікавленими міністерства та відомствами, Академією медичних наук України, пройшов процедуру громадських обговорень, за результатами якої жодних зауважень та пропозицій не надходило. В свою чергу Міністерство юстиції України разом з Асоціацією «Українське Хризотилове об'єднання» подали апеляційну скаргу, яку [[Київський апеляційний адміністративний суд]] 7 серпня 2018 року задовольнив, чим остаточно скасував реєстрацію зазначеного вище наказу МОЗ.

Обіг та використання в Україні [[водопровід]]них й [[каналізація|каналізаційних]] труб, [[покрівельні матеріали|покрівельних матеріалів]] (азбестоцементу) та [[теплоізоляційні матеріали|тепло-]] і [[електроізоляційні матеріали|електроізоляційних матеріалів]] з азбесту не заборонений законодавством{{коли}}.

Угода про асоціацію з ЄС зобов'язує Україну заборонити використання азбесту в виробництві до 31 жовтня 2021 року. 6 вересня 2022 року Верховна Рада ухвалила законопроєкт № 4142 про громадське здоров'я, що забороняє використання азбесту, зокрема виробів та матеріалів з його вмістом, у будівництві.<ref name=epravda_2022_09_06/><ref>{{cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/2573-20 |title=Закон України «Про систему громадського здоров'я» |date=2022-09-06 |publisher=Верховна Рада України |archiveurl=https://web.archive.org/web/20221021161202/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/2573-20#Text |archivedate=2022-10-21 |deadurl=no}}</ref>

== Див. також ==
* [[Азбестит]]
* [[Азбестоцементні вироби]]
* [[Азбестоцементна промисловість]]
* [[Список мінералів]]
* [[Шифер]]

== Примітки ==
{{reflist|2|refs=

}}

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}
* {{книга |автор = [[Лазаренко Євген Костянтинович|Лазаренко Є. К.]], Винар О. М. |частина = Азбест |посилання частина = |заголовок =Мінералогічний словник |посилання = |том= |відповідальний = |місце = {{К.}} |видавництво = Наукова думка |рік = 1975 |сторінок = 774 |сторінки = |серія = |тираж = |isbn= |ref = Лазаренко Є. К. }}
* {{книга |автор = |частина = Азбест |посилання частина = |заголовок =Мінералого-петрографічний словник |посилання = |том= 1. Мінералогічний словник |відповідальний = Укл. : [[Білецький Володимир Стефанович|Білецький В. С.]], [[Суярко Василь Григорович|Суярко В. Г.]], Іщенко Л. В. |місце = {{Х.}} |видавництво = НТУ «ХПІ» |рік = 2018 |сторінок = 444 |сторінки = |тираж = |isbn= 978-617-7565-14-6 |ref = Білецький В. С. }}
* {{книга |автор          = |частина        = |заголовок      = Будівельне матеріалознавство |оригінал       = |посилання      = |відповідальний = За ред. П.В.Кривенко |видання        = |місце          = К. |видавництво    = Ліра-К |рік            = 2012 |том            = |сторінки       = |сторінок       = 624 |серія          = |isbn           = 978-966-2609-04-2. |тираж          = }}
* [https://pubs.usgs.gov/periodicals/mcs2020/mcs2020.pdf U.S. Geological Survey, 2020, Mineral commodity summaries 2020: U.S. Geological Survey, 200 p.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200807012725/https://pubs.usgs.gov/periodicals/mcs2020/mcs2020.pdf |date=7 серпня 2020 }}, https://doi.org/10.3133/mcs2020.

== Посилання ==
{{commonscat|Asbestos}}
* [https://vue.gov.ua/Азбест Азбест] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220322165734/https://vue.gov.ua/Азбест |date=22 березня 2022 }} // [[ВУЕ]]
* [http://zakon1.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=993_041 Конвенція про охорону праці при використанні азбесту] // Міжнародний документ від 24.06.1986 № 162
* [https://web.archive.org/web/20060518005710/http://hesa.etui-rehs.org/uk/dossiers/dossier.asp Asbestos in the World]
{{Бібліоінформація}}
{{Волокна}}
{{Портали|Геологія|Мінералогія|Будівництво}}

{{Authority control}}

[[Категорія:Будівельні матеріали]]
[[Категорія:Алюмосилікати]]
[[Категорія:Природні волокна]]
[[Категорія:Нерудні корисні копалини]]

title: Загальні відомості

Клас мінералу: силікати

Генезис: скарновий, метаморфічний

title: Ідентифікація

Колір риси: білий