text:
# Алчевськ
Алче́вськ (МФА: [ɐɫˈt͡ʃɛu̯sʲk] ( прослухати)) — місто в Україні, адміністративний центр однойменного району та міської громади Луганської області, великий промисловий центр. З 2014 року місто тимчасово окуповане Росією.
В Алчевську виготовлялася до російсько-української війни чверть промислової продукції Луганської області. Основа промислової могутності міста — Алчевський металургійний комбінат та Алчевський коксохімічний завод.

## Назва
З часу заснування, з 1895 року, назва поселення змінювалася декілька разів. Первинна назва Юр'ївка була змінена у 1903 році на Алчевськ, після загибелі засновника, купця Олексія Алчевського.
У 1931 році назву змінено на Ворошиловськ — до 50-річного ювілею радянського діяча Климента Ворошилова, який працював на заводі ДЮМТ. У 1932 році поселення набуло статусу міста.
У 1961 році місто перейменовано на Металогірськ, проте вже з 30 грудня 1961 року отримало нову назву — Комунарськ, яка проіснувала до 1991 року, а також було перейменовано і залізничну станцію на Комунарськ.
Після проголошення Україною незалежності, на міському референдумі, який відбувся 1 грудня 1991 року, мешканці міста повернули назву «Алчевськ» на честь засновника — купця, українського патріота і громадського діяча Олексія Алчевського, але залізничну станцію Комунарськ тоді не було перейменовано. Лише 17 січня 2025 року постановою Кабінету Міністрів України станція перейменована на Алчевськ.

## Історія
Як робітниче селище Алчевськ винило у середині 1890-х років XIX століття завдяки будівництву біля залізничної станції Юр'ївка Катерининської залізниці (нині станція Алчевськ) металургійного заводу Донецько-Юріївського металургійного товариства (ДЮМТ), який об'єднав селища Василівку та Жилівку. У Василівці був розташований православний храм побудований ще на початку XIX століття.

### Заснування
Засновником Донецько-Юріївського заводу (нині — Алчевський металургійний комбінат), як і акціонерного товариства ДЮМТ, був український промисловець й банкір, купець першої гільдії Олексій Алчевський. Заснований ним завод ДЮМТ був на той час єдиним в Україні металургійним підприємством, який побудованим на вітчизняні капітали.
На початку XX століття, під час гострої економічної кризи, не витримавши конкуренції з пануючими на Донбасі іноземними компаніями, і, отримавши відмову від царського уряду на прохання про кредит, Олексій Алчевський 7 травня 1901 року кинувся під поїзд на Царськосельському вокзалі в Петербурзі. Однак чимало дослідників схиляються до думки, що це було замовне вбивство. Знецінені після загибелі Алчевського акції ДЮМТ зосередилися в руках франко-бельгійських компаній.
У 1903 році, в пам'ять про засновника заводу ДЮМТ, станція Юр'ївка за клопотанням російських промисловців була перейменована в Алчевське. Від однойменної станції отримало назву і заводське селище, яке у 1902 році набуло статусу міста.
Населення міста складалося переважно з робітників металургійного заводу — місцевих і приїжджих. Це були фахівці-іноземці (німці, французи, бельгійці), кваліфіковані робітники-металурги, запрошені з Юзовського, Брянського (м. Дніпро) та інших заводів, і безземельні селяни із прилеглих губерній.
У 1913 році житловий фонд Алчевська склав 38 тис. м². Це були приватні будинки, у тому числі хати-мазанки і «казенні» (заводські). З 5135 робітників заводу ДЮМТ 3000 осіб мешкали у бараках, 540 — у казармах і приблизно 1600 — у 270 кам'яних так званих «сімейних будинках».
Рівень грамотності населення в Алчевську на початку XX століття був невисоким. До будівництва металургійного заводу в цій місцевості працювала лише одна невелика церковно-приходська школа у Василівці. Згодом була відкрита заводська школа на 700 учнів з 19-ма вчителями. У 1910 році відкриті Василівська земська школа та приватне Алмазно-Юр'ївське комерційне (середнє) училище, в якому навчалося 190 учнів.
У 1913—1917 роках в Свято-Миколаївській церкві села Василівки Слов'яносербського повіту (нині —  частина Алчевська) служив священником  Тимофій Драгожинський.
До культурних закладів у заводському селищі належали: приватний цирк, де виступали циркові та театральні трупи]], кінематограф, так званий «літній театр», кегельбан і навіть казино.
Робітники Алчевська брали активну участь у революції 1905—1907 років, але повстання зазнало поразки.

### Українська революція
У 1917—1920 роках влада в Алчевську змінювалася неодноразово.
26 квітня 1918 року до міста увійшли війська Української Народної Республіки, у грудні 1918 року — донські козаки під проводом генерала Петра Краснова, влітку 1919 року — денікінці (так названні «білі»). У проміжках між ними владу брали більшовики. 26 грудня 1919 року в місті на тривалий час була встановлена радянська окупація.

### Радянська окупація
На початку XX століття, після окупації більшовиками, почався голодомор в Україні, що зачепив також і Луганську область. Це мало негативний вплив на чисельність населення та етнічний склад міста.
З переходом до нової економічної політики, коли не було коштів на відновлення зруйнованих великих підприємств, Донецько-Юр'ївський завод став державним. 3 травня 1923 року був тимчасово законсервований. Це також вплинуло на скорочення населення: наприкінці 1923 року в Алчевську залишалося лише 8000 жителів.
Під час та після індустріалізації в місто та сусідні селища направляли людей з різних регіонів СРСР.
У 1925 році було прийнято рішення про зняття металургійного заводу з консервації і на початку 1926 року почала відновлюватися одна з доменних печей (доменний цех простояв ще з 1918 року — з часу німецької окупації), а незабаром почалося спорудження нових доменних печей та інших об'єктів. Великою подією в житті міста було будівництво коксохімічного заводу, який запрацював у 1929 році.
Разом із підприємствами розбудовувалося й місто. Якщо у 1926 році чисельність населення складало 16 тис. осіб, то вже у 1939 році досягло 55 тис. осіб.
З 1932 року почалося будівництво багатоповерхових будинків, прокладені водопровід та каналізація. Міський житловий фонд перевищив у 1940 році 160 тис. м². Місто озеленювалося, площа зелених насаджень досягла 200 га.
У 1938 році до міста було приєднано селище імені Паризької Комуни, яке перебувало у складі Комунарська, незабаром отримало назву Перевальськ та стало на нетривалий час адміністративним центром Перевальського району.

#### Друга світова війна
З початком німецько-радянської війни підприємства міста перебудували роботу на військовий лад. Обладнання металургійного та коксохімічного заводів, у зв'язку з небезпекою захоплення міста німцями, було вивезено на Урал, до Кузбасу і Узбекистану. 12 липня 1942 року Алчевськ окупували німецько-фашистські війська майже на 14 місяців.
15 листопада 1942 року в місті почали формувати козацьке Кавалерійське з'єднання фон Паннвіца Вермахту. Лише 2 вересня 1943 року радянська армія звільнила місто від німецьких загарбників.
- Меморіальний комплекс радянським воїнам у сквері ім. 50-річчя ВЛКСМ по вул. Горького
- Обеліск

#### Післявоєнна відбудова
Після повторної окуппції міста радянськими військами почалася його відбудова за участю фахівців з інших частин СРСР (зокрема, відновлювальний загін з Челябінська). У 1943 році був створений спеціалізований будівельно-монтажний трест «Алчевськбуд». Прискореними темпами велася реконструкція промислових підприємств, відновлювальні роботи у місті.
За роки першої післявоєнної п'ятирічки (1946—1950) був досягнутий і перевершений довоєнний рівень промислового виробництва. Працівники  тресту «Алчевськбуд» побудували нові доменні і мартенівські печі, вальцювальні стани, коксові та хімічні цехи, підприємства будівельної індустрії, легкої та харчової промисловості тощо.
На місці старих збудовані фактично нові підприємства, а з ними й нове місто. Почали працювати великі підприємства будівельної індустрії — заводи будівельних конструкцій, залізобетонних виробів, великопанельного житлового будівництва, будівельних матеріалів, переробки шлаків тощо. Для задоволення потреб населення були побудовані хлібзавод, молокочарня, швейна та галантерейна фабрики, завод товарів народного споживання, відкрита перша в Луганській області тролейбусна мережа. Для розвитку соціальної сфери побудовані нові будівлі навчальних закладів, палаци культури, бібліотеки, кінотеатри, стадіони, спортивні зали та інші установи соціально-культурного призначення.
- Будівля заводської поліклініки (вул. Кірова, 1)
- Головний корпус заводської лікарні
- Центральна площа Алчевська (2013)
- Фонтан (2013)

### Сучасність

#### Аварія тепломережі взимку (2006)
22 січня 2006 року системи опалення в місті практично повністю заморозилися. Внаслідок помилки комунальних служб, незважаючи на морози та припинення опалення, воду з труб не злили, через що замерзаюча вода їх розірвала. В результаті опалювальне обладнання у більшості алчевських будинків було виведено з ладу. Близько 60 тисяч мешканців міста опалювали власні оселі лише індивідуальними обігрівачами. Через декілька днів каналізаційні системи частково також почали заморожуватися. У місті була оголошена «надзвичайна ситуація державного рівня».
Кабінет Міністрів України прийняв масові заходи щодо захисту алчевців від надзвичайної ситуації. Інженерні команди з інших регіонів країни поступово відновили опалювальні прилади. Однак, станом на 11 лютого, десятки будинків ще не опалювалися. Сотні дітей разом зі своїми вчителями були евакуйовані на курорти і готелі в інші регіони України. За словами тодішнього голови обласної державної адміністрації Луганської області Геннадія Москаля, це було найгіршою антропогенною катастрофою в історії незалежної України.

### Російсько-українська війна (з 2014)
Весною 2014 року місто стало одним із осередків діяльності проросійських сил. Перші мітинги відбулися на початку березня, тоді ж проросійські активісти створили організацію «Алчевська гвардія». Згодом в їх осередку почали домінувати сепаратистські настрої, а дії стали набагато радикальнішими. 30 квітня 2014 року вони захопили будівлю мерії, зняли з неї прапор України та висунули міському голові вимогу організувати на території міста референдум на підтримку ЛНР.
5-7 березня 2014 року сепаратисти створили загони Алчевської «гвардії», яку очолив член КПУ, депутат Алчевської міської ради Микола Бойко (нар. 9 жовтня 1977 р,., уродженець міста Кадіївка),  згодом проголосив себе «народним мером» Алчевська. Також сепаратистський рух очолив депутат Алчевської міської ради від партії регіонів Владислав Дейнего (нар. 12 березня 1964 року).
У ніч з 4 на 5 квітня співробітниками «Альфи» СБУ під приводом допиту були затримані троє активістів «Алчевської гвардії»: Олександр Красько, Євген Верховод і Дмитро Солдатов. Представники проросійського руху за допомогою соцмереж зібрали мітинг протесту біля будівлі СБУ, в якому брали участь понад сотні осіб. Була перекрита центральна вулиця і висунуто вимогу звільнити затриманих. До протестуючих вийшов начальник Алчевського міського відділу УСБУ полковник Олег Есаулов (1968 року, уродженець міста Алчевськ, 26 травня 2014 року придбав квартиру в Києві, на той час як приміщення Алчевського відділу СБУ разом з його майном 6 червня 2014 року було захоплено сепаратистами з загону Олексія Мозгового). Есаулову вдалося вгамувати агресивно налаштований натовп. Вдень, після допиту, затримані були звільнені.
В Алчевську також діяли проукраїнські активісти, 2 травня 2014 року їм навіть вдалося на деякий час підняти на будівлю міської ради прапор України. Однак, у місті домінували проросійські сили, яким 11 травня 2014 року вдалося провести власний «референдум» та зірвати проведення президентських виборів, які мали відбутися 25 травня. В організації цих перших та ряду наступних акцій брали активну участь чимало жителів Алчевська, з них Солдатов Дмитро Володимирович (нар. 23 грудня 1954, м. Алчевськ), Верховод Євгеній Васильович (нар. 17 грудня 1985, м. Алчевськ), Дубина Владислав Віталійович (нар. 31 жовтня 1965, м. Алчевськ, очолив бандформування «Дружина Олександра Невського»), Михайлов Денис Євгенович (нар. 18 лютого 1979, м. Алчевськ), а також Литвинюк Сергій Євгенович (нар. 6 грудня 1975, с. Ковалівка Миколаївської області, згодом став мешканцем Алчевська), і його мати Литвинюк Галина Тимофіївна (нар. 5 листопада 1946, прописана у м. Алчевськ), які нині переховуються від правоохоронних органів України на території РФ. Спонсором сепаратизму був Давиденко Руслан Володимирович (нар. 27 травня 1973, м. Алчевськ).
6 червня 2014 року озброєними людьми була захоплена будівля місцевого відділення СБУ, таким чином на початок червня Алчевськ повністю перейшов під контроль сепаратистів, а саме так званих, донських козаків. Начальник Алчевського міського відділу УСБУ полковник СБУ Олег Есаулов з Алчевська, за твердженням алчевського блоґера Галини Литвинюк, разом з родиною перебрався до Києва, де придбав квартиру. Під час активної фази бойових дій, боїв у самому місті не було, однак місто все ж таки зазнало пошкоджень.
23 серпня 2014 року деякі ЗМІ повідомляли, що через обстріл газорозподільчої станції Алчевськ залишився без газу, але перебоїв з газопостачанням ані в місті, ані на металургійному комбінаті помічено не було.
28 серпня 2014 року, вранці, район вулиць Волгоградської та Гмирі потрапив під обстріл терористів РСЗВ, внаслідок чого одна жінка загинула та ще 9 осіб дістали поранення, крім того були пошкоджені вікна та покрівлі багатоповерхівок, приватних будинків і транспорту.
Місто та його околиці, під час боїв за Дебальцеве, використовувалися підрозділами сепаратистів як плацдарм для наступу на українські війська, що обороняли Дебальцевський виступ. Згодом Алчевськ перейшов під контроль бригади «Прізрак», якою командував Олексій Мозговий. Війна негативно позначилася на соціально-економічній ситуації в Алчевську. На початку 2017 року припинило роботу найбільше підприємство міста — Алчевський металургійний комбінат, а з грудня 2017 року металургійний комбінат повністю перейшов під контроль бойовиків.
30 липня 2022 року СтратКом ЗСУ повідомив про знищення російського складу з боєприпасами в Алчевську.
У тимчасово захопленому Алчевську Луганської області російські загарбники розмістили банер «Алчевці — герої радянського ордена Слави» з іменами уродженців міста Миколи Бабаніна та Петра Липовенка. Однак на світлинах розмістили зображення світових знаменитостей Ештона Кутчера та Джонні Деппа. Користувачі соціальних мереж бурхливо зреагували на ще один фейк окупантів, які фото акторів із Голлівуду видали за світлини захисників міста. Вони відредагували знімки, додали радянську військову форму та підписали іменами реальних радянських героїв.

## Адміністрація
21 березня 2013 року Верховна Рада України призначила на 2 червня 2013 року позачергові вибори міського голови у м. Алчевську.

## Населення
За даними перепису 1989 року в місті проживало 125 тисяч осіб.
Національний склад: 50,2 % (63 000 осіб) — росіяни, 45,7 % (57 400) — українці, 4,1 % — білоруси, татари, євреї, вірмени, молдовани, поляки, цигани, грузини і представники інших національностей.
За даними перепису 2001 року в Алчевську проживало 119 тисяч осіб.
Станом на 2010 рік в Алчевську проживало 113 тисяч осіб.

### Національний склад
Національний склад населення за даними перепису 2001 року:
| Національність  | Відсоток |
| --------------- | -------- |
| українці        | 51,57 %  |
| росіяни         | 44,69 %  |
| білоруси        | 1,1 %    |
| вірмени         | 0,4 %    |
| татари          | 0,38 %   |
| євреї           | 0,18%    |
| азербайджанці   | 0,18 %   |
| грузини         | 0,15 %   |
| молдовани       | 0,11 %   |
| поляки          | 0,11 %   |
| інші/не вказали | 1,13 %   |

### Мовний склад
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| російська       | 99136     | 83,58 %  |
| українська      | 18100     | 15,26 %  |
| білоруська      | 167       | 0,14 %   |
| вірменська      | 142       | 0,12 %   |
| циганська       | 118       | 0,1 %    |
| румунська       | 33        | 0,03 %   |
| німецька        | 13        | 0,01 %   |
| польська        | 11        | 0.01%    |
| інші/не вказали | 891       | 0,75 %   |
| Всього:         | 118611    | 100 %    |

- Через бойові дії та тимчасову окупацію, починаючи з 2014 року, місто покинула значна частина населення, що не відображала державна статистика через відсутність контролю над територією. За дослідженням, проведеним у вересні 2015 року, місто залишила чверть довоєнного населення. Кількість жителів у місті складала 82 370 осіб[29].

## Економіка

### Промисловість
У місті розташовані два промислових гіганти українського масштабу:
- Алчевський металургійний комбінат
- Алчевський коксохімічний завод

Загальний обсяг реалізованої продукції у місті (станом 2008 рік) — 20,8 млрд грн, (2009) — 14,6 млрд грн.
Крім того у місті працювало чимало підприємств харчової та легкої промисловості, сфери послуг.

### Енергетика
У 1972 році почалася газифікація міста з підключення металургічного комбінату, а вже з 1974 року і побутових споживачів.
Теплопостачання міста майже повністю забезпечували дві котельні «Східна» та «Заводська».
Місто на 100 % електрифіковано. Електропостачання здійснюється від підстанцій «Алчевська-220», «Паркомуна-110», «Лиман-35» та частково від енергосистеми металургійного комбінату. У 2013 році при металургійному комбінаті введена в експлуатацію промислова теплоелектростанція.

## Транспорт
Міський:
Пасажирські перевезення містом забезпечуються приватними автобусними маршрутами (рухомий склад складав близько 35 одиниць на 17 маршрутах).
Тролейбус:
26 вересня 1954 року в Алчевську була відкрита перша в Луганській області тролейбусна мережа. Наприкінці 1990-х років до тролейбусу почали здійснювати перевезення пасажирів приватні маршрутні таксі.
Станом на 1 лютого 2017 року в місті працювали 14 тролейбусів на 8 маршрутах.
Колишні тролейбусні маршрути:
- № 3 — Автовокзал № 2 — Залізничний вокзал
- № 4 — Депо 2 — Прокат
- № 6 — Проспект Металургів — Хімзавод
- № 8 — Квартал 58 — Залізничний вокзал
- № 8А — Депо № 2 — Залізничний вокзал
- № 9 — Вулиця Волгоградська — Прокат
- № 10 — Залізничний вокзал — с-ще Адміністративне
- № 11 — Вулиця Волгоградська — Хімзавод.

Через хронічні проблеми, типові для електротранспорту України, відбувалося скорочення випусків на маршрути з 1995 до 2013 роки. У 2018 році, через окупацію міста,  тролейбусний рух зазнав значних втрат.
16 липня 2022 року став останнім робочим днем. Ввечері, в результаті обстрілу, було пошкоджено депо та останні робочі тролейбуси.. Перед закриттям діяло 5 тролейбусних маршрути з випуском 5-7 тролейбусів, загальна протяжність контактної мережі складала близько 60 км.
Приміський:
Приміські перевезення переважно здійснюються автобусами:
- Автостанція біля центрального ринку.
- Маршрутні таксі до міст Брянка та Кадіївка — від вул. Горького (район центрального ринку).
- Автобуси до Ісаківського водосховища — від кільця проспекту Металургів.

Міжміський:
Міжміські пасажирські перевезення здійснюються автобусами та залізницею:
- Залізничний вокзал станції Алчевськ Донецької залізниці наразі функціонує лише як станція приміського сполучення та для вантажних поїздів. Поїзди далекого сполучення тимчасово скасовані 3 2014 року, внаслідок оголошення проведення АТО.
- Автовокзал розташований на автошляху міжнародного значення М30E40 — автобусне сполучення здійснюється наразі лише з містами Донецьк, Луганськ, Ростов-на-Дону тощо. До повномасштабного російського вторгнення в Україну автобусне сполучення здійснювалося на підконтрольну українській владі територію лише через КПВВ «Майорське».
- Маршрутні таксі до міста Луганська — від кільця проспекту Металургів та від вулиці Горького (район центрального ринку).
- Приватний вертодром — поруч із заводоуправлінням Алчевського металургійного комбінату — з 2014 року не функціонує.

## Освіта

### Дошкільна освіта
- 25 дошкільних навчальних закладів.

### Середня освіта
- 7 середніх загальноосвітніх шкіл;
- 3 навчально-виховних комплекси;
- 1 приватна школа;
- 2 середні спеціалізовані школи:
  - з поглибленим вивченням іноземної мови з першого класу (СШ № 1);
  - з поглибленим вивченням предметів фізико-математичного циклу[недоступне посилання з червня 2019];
- 4 гімназії:
  - Алчевська гімназія (АГ, раніше СШ № 9);
  - Алчевська гуманітарна гімназія (АГГ, раніше АУГГ, СШ № 16);
  - Алчевська соціально-економічна гімназія (АСЕГ, раніше СШ № 2);
  - Алчевська інформаційно-технологічна гімназія (АІТГ, раніше СШ № 4);
- Міжшкільний навчально-виробничий комбінат (МНВК).

### Позашкільна освіта
- 2 музичні школи;
- 1 художня школа;
- 2 спортивні школи;
- Алчевський центр дитячої та юнацької творчості (АЦДЮТ);
- Алчевський центр науково-технічної творчості учнівської молоді (АЦНТТУМ);
- Алчевський центр еколого-натуралістичної творчості учнівської молоді (АЦЕНТУМ);
- Алчевський дитячо-юнацький центр туризму, екскурсій і краєзнавства (АДЮЦТЕК);
- Мережа дитячо-юнацьких клубів (ДЮК) з мистецьким, технічними, спортивними та іншими групами.

### Професійно-технічна освіта
- Алчевський професійний металургійний ліцей (АПМЛ);
- Алчевський професійний торгово-кулінарний ліцей (АПТКЛ);
- Вище професійне училище № 40 (ВПУ № 40);
- Індустріальний технікум (ІТ ДонДТУ).

### Заклад вищої освіти
- Донбаський державний технічний університет (ДонДТУ) — в місті залишився лише навчальний комплекс, проте університет тимчасово переїхав у листопаді 2014 року до міста Лисичанськ до повномасштабного російського вторгнення в Україну. Фактично, навчання проводилося в обох містах, у Лисичанську видавали українські дипломи, а в Алчевську — самопроголошеної «ЛНР».

## Культура
У 1967 році заснований Міський історичний музей.

## Відомі особи

### Уродженці міста
- Бублейник Людмила Василівна (1934—2013) — доктор філологічних наук, професор.
- Гайко Геннадій Іванович — український вчений-гірник, доктор технічних наук.
- Губанов Кирило Борисович (1988-2022) — лейтенант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- Долженко Михайло Олександрович (1989—2016) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- Дяченко Віктор Костянтинович — український баяніст, заслужений працівник культури України.
- Каплієнко Ніна Германівна. — співачка сопрано.
- Козлов Володимир Володимирович (нар. 1951) — український живописець, графік.
- Коломієць Федір Федорович (1981—2014) — боєць 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар» (загинув у бою під Луганськом).
- Кошовий Євген Вікторович — учасник студії «Квартал-95»
- Литвинов Федір Олександрович (1912—1989) — український радянський графік.
- Немченко Євген Костянтинович (1906—1970) — радянський і російський актор театру і кіно, кінорежисер.
- Нестеренко Микола Васильович (нар. 1926) — український живописець.
- Плехов Микола Дмитрович (1902—1969)— радянський архітектор.
- Санкова Крістіна (нар. 1996) — українська художня гімнастка.
- Чернявський Костянтин Михайлович (1920—2008) — український графік.

### Проживав
- Грушевський Лев Григорович — юрист, небіж Михайла Грушевського.

### Перебував
- Параджанов Сергій Йосипович — відбував ув'язнення у місцевій «колонії».

## Міста-побратими
- Дунауйварош (Угорщина)
- Домброва-Гурнича (Польща)
- Ереглі (Туреччина)
- Кам'янське

title: Алчевськ

wikitext:
{{Місто України
 | назва           = Алчевськ
 | прапор          = Flag of Alchevsk.svg
 | опис прапора    = Прапор Алчевська
 | герб            = Coat of Arms of Alchevsk.svg
 | опис герба      = Герб Алчевська
 | зображення      = St. Nicholas Cathedral, Alchevsk, 280520081212 v2.jpg
 | зображення_розмір = 300 px
 | зображення_підпис =[[Свято-Миколаївський кафедральний собор (Алчевськ)|Свято-Миколаївський кафедральний собор]]
 | прізвисько      =
 | регіон          = [[Луганська область]]
 | район           = [[Алчевський район]]
 | громада         = [[Алчевська міська громада]]
 | код КАТОТТГ     = UA44020010010037242
 | засноване       = {{Дата з віком|1895}}
 | статус          = [[1932]]
 | поділ           =
 | населення       = {{зменшення}} 107 438 (01.01.2019)<ref>{{UKR-EnumPopEstimate2019}}</ref>
 | площа           = 50
 | ref-площа       =
 | густота         = 2149
 | агломерація     = [[Алчевсько-Кадіївська агломерація]]
 | поштові індекси = 94200—94299
 | код             = 6442
 | координати      ={{coord|48|28|49|N|38|47|52|E|scale:100000|display=inline,title}}
 | lat_deg = 48 | lat_min = 28 | lat_sec = 49
 | lon_deg = 38 | lon_min = 47 | lon_sec = 52
 | висота          = 240
 | водойма         = р. [[Довга (річка)|Довга]]
 | станція         = [[Алчевськ (станція)|Алчевськ]]
 | відстань        =
 | фізична о       = 36
 | автошлях о      = 42
 | залізниця о     = 45
 | фізична с       = 636
 | автошлях с      = 748
 | залізниця с     = 772
 | етнікон         = алче́вець
алче́вка
алче́вці
 | міста-побратими = [[Дунауйварош]] ([[Угорщина]])
[[Домброва-Гурнича]] ([[Польща]])
 | день міста      = друга субота вересня
 | адреса          = 94220, Луганська обл., Алчевський р-н, м. Алчевськ, вул. Леніна, 48
 | вебсторінка     = {{Cite web|url=http://www.al.lg.ua/|title=Алчевська міська рада}}
 | мер             = в. о. П'яткова Наталья Петрівна
 | ремарки         =
 }}

'''Алче́вськ''' ({{МФА-всі|ɐɫˈt͡ʃɛu̯sʲk|3=Uk-Алчевськ.ogg}}) — [[місто]] в [[Україна|Україні]], [[адміністративний центр]] [[Алчевський район|однойменного району]] та [[Алчевська міська громада|міської громади]] [[Луганська область|Луганської області]], великий промисловий центр. З 2014 року місто тимчасово окуповане Росією.

В Алчевську виготовлялася до [[Російсько-українська війна (з 2014)|російсько-української війни]] чверть промислової продукції [[Луганська область|Луганської області]]. Основа промислової могутності міста — [[Алчевський металургійний комбінат]] та [[Алчевський коксохімічний завод]].

== Назва ==
З часу заснування, з [[1895]] року, назва поселення змінювалася декілька разів. Первинна назва ''Юр'ївка'' була змінена у [[1903]] році на '''Алчевськ''', після загибелі засновника, купця [[Алчевський Олексій Кирилович|Олексія Алчевського]].

У [[1931]] році назву змінено на ''Ворошиловськ'' — до 50-річного ювілею радянського діяча [[Ворошилов Климент Єфремович|Климента Ворошилова]], який працював на заводі [[Алчевський металургійний комбінат|ДЮМТ]]. У [[1932]] році поселення набуло статусу [[Місто|міста]].

У 1961 році місто перейменовано на ''Металогірськ'', проте вже з [[30 грудня]] [[1961]] року отримало нову назву — ''Комунарськ'', яка проіснувала до [[1991]] року, а також було перейменовано і залізничну станцію на ''[[Алчевськ (станція)|Комунарськ]]''.
[[Файл:Бюст Алчевському Олексію (Алчевськ).JPG|міні|200пкс|Пам'ятник засновнику міста [[Алчевський Олексій Кирилович|Олексію Алчевському]] біля металургійного комбінату]]
Після проголошення Україною незалежності, на міському референдумі, який відбувся [[1 грудня]] [[1991]] року, мешканці міста повернули назву «Алчевськ» на честь засновника — купця, українського патріота і громадського діяча [[Алчевський Олексій Кирилович|Олексія Алчевського]], але залізничну станцію Комунарськ тоді не було перейменовано. Лише 17 січня 2025 року постановою Кабінету Міністрів України станція перейменована на ''[[Алчевськ (станція)|Алчевськ]]''<ref>{{Cite web|url=https://www.kmu.gov.ua/npas/pro-pereimenuvannia-deiakykh-heohrafichnykh-s49170125|title=Постанова Кабінету Міністрів України Про перейменування деяких географічних об'єктів|website=Урядовий вебпортал|accessdate=2025-01-21}}</ref>.

== Історія ==
Як робітниче селище Алчевськ винило у середині 1890-х років [[XIX століття]] завдяки будівництву біля залізничної станції [[Алчевськ (станція)|Юр'ївка]] [[Катерининська залізниця|Катерининської залізниці]] (нині станція [[Алчевськ (станція)|Алчевськ)]] металургійного заводу [[Алчевський металургійний комбінат|Донецько-Юріївського металургійного товариства (ДЮМТ)]], який об'єднав селища Василівку та Жилівку. У Василівці був розташований [[Свято-Миколаївський кафедральний собор (Алчевськ)|православний храм]] побудований ще на початку XIX століття.
[[Файл:Свято-Георгіївський храм Алчевськ.JPG|міні|праворуч|200пкс|Свято-Георгіївський храм]]

=== Заснування ===
{{main|Алчевський Олексій Кирилович}}
Засновником Донецько-Юріївського заводу (нині — [[Алчевський металургійний комбінат|Алчевський металургійний комбінат]]), як і акціонерного товариства ДЮМТ, був український промисловець й банкір, купець першої гільдії [[Алчевський Олексій Кирилович|Олексій Алчевський]]. Заснований ним завод ДЮМТ був на той час єдиним в Україні металургійним підприємством, який побудованим на вітчизняні капітали.

На початку [[XX століття]], під час гострої економічної кризи, не витримавши конкуренції з пануючими на [[Донбас]]і іноземними компаніями, і, отримавши відмову від царського уряду на прохання про кредит, [[Алчевський Олексій Кирилович|Олексій Алчевський]] [[7 травня]] [[1901]] року кинувся під поїзд на Царськосельському вокзалі в [[Санкт-Петербург|Петербурзі]]. Однак чимало дослідників схиляються до думки, що це було замовне вбивство. Знецінені після загибелі Алчевського акції ДЮМТ зосередилися в руках [[Франція|франко]]-[[Бельгія|бельгійських]] компаній.

У [[1903]] році, в пам'ять про засновника заводу ДЮМТ, станція Юр'ївка за клопотанням російських промисловців була перейменована в [[Алчевськ (станція)|Алчевське]]. Від однойменної станції отримало назву і заводське селище, яке у [[1902]] році набуло статусу [[Місто|міста]].

Населення міста складалося переважно з робітників металургійного заводу — місцевих і приїжджих. Це були фахівці-іноземці ([[німці]], [[французи]], [[бельгійці]]), кваліфіковані робітники-металурги, запрошені з [[Донецький металургійний завод|Юзовського]], [[Брянський металургійний завод|Брянського]] (м. [[Дніпро (місто)|Дніпро]]) та інших заводів, і безземельні селяни із прилеглих губерній.

У [[1913]] році житловий фонд Алчевська склав 38 тис. м². Це були приватні будинки, у тому числі [[Мазанка|хати-мазанки]] і «казенні» (заводські). З 5135 робітників заводу ДЮМТ 3000 осіб мешкали у бараках, 540 — у казармах і приблизно 1600 — у 270 кам'яних так званих «сімейних будинках».

Рівень грамотності населення в Алчевську на початку [[XX століття]] був невисоким. До будівництва металургійного заводу в цій місцевості працювала лише одна невелика церковно-приходська школа у Василівці. Згодом була відкрита заводська школа на 700 учнів з 19-ма вчителями. У [[1910]] році відкриті Василівська земська школа та приватне Алмазно-Юр'ївське комерційне (середнє) училище, в якому навчалося 190 учнів.

У [[1913]]—[[1917]] роках в Свято-Миколаївській церкві села Василівки Слов'яносербського повіту (нині —  частина Алчевська) служив священником  Тимофій Драгожинський.

До культурних закладів у заводському селищі належали: приватний [[цирк]], де виступали циркові та [[театр]]альні трупи]], [[кінематограф]], так званий «літній театр», [[кегельбан]] і навіть [[казино]].

Робітники Алчевська брали активну участь у революції [[1905]]—[[1907]] років, але повстання зазнало поразки.

=== Українська революція ===
У [[1917]]—[[1920]] роках влада в Алчевську змінювалася неодноразово.

[[26 квітня]] [[1918]] року до міста увійшли війська [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]], у грудні [[1918]] року — [[донські козаки]] під проводом генерала [[Краснов Петро Миколайович|Петра Краснова]], влітку [[1919]] року — [[Добровольча армія|денікінці]] (так названні [[Біла армія|«білі»]]). У проміжках між ними владу брали [[більшовики]]. [[26 грудня]] [[1919]] року в місті на тривалий час була встановлена [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|радянська окупація]].

=== Радянська окупація ===
{{main|Радянська окупація України}}
На початку [[XX століття]], після [[Радянсько-українська війна (1917—1921)|окупації більшовиками]], почався [[Голодомори в Україні|голодомор в Україні]], що зачепив також і [[Луганська область|Луганську область]]. Це мало негативний вплив на чисельність населення та [[Національний склад населення України|етнічний]] склад міста<ref>{{Cite web|url=https://old.archives.gov.ua/Sections/Famine/Publicat/Fam-kolekt-1932.php|title=Колективізація і голод на Україні: 1929-1933 Збірник матеріалів і документів}}</ref>.

З переходом до [[Нова економічна політика|нової економічної політики]], коли не було коштів на відновлення зруйнованих великих підприємств, Донецько-Юр'ївський завод став державним. 3 травня [[1923]] року був тимчасово законсервований. Це також вплинуло на скорочення населення: наприкінці [[1923]] року в Алчевську залишалося лише 8000 жителів.

Під час та після [[Індустріалізація УРСР 1920—1930-х років|індустріалізації]] в місто та сусідні селища направляли людей з різних регіонів [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]].

У [[1925]] році було прийнято рішення про зняття металургійного заводу з консервації і на початку [[1926]] року почала відновлюватися одна з доменних печей (доменний цех простояв ще з [[1918]] року — з часу німецької окупації), а незабаром почалося спорудження нових доменних печей та інших об'єктів. Великою подією в житті міста було будівництво [[Коксохімічна промисловість|коксохімічного заводу]], який запрацював у [[1929]] році.

Разом із підприємствами розбудовувалося й місто. Якщо у [[1926]] році чисельність населення складало 16 тис. осіб, то вже у [[1939]] році досягло 55 тис. осіб.

З [[1932]] року почалося будівництво багатоповерхових будинків, прокладені водопровід та каналізація. Міський житловий фонд перевищив у [[1940]] році 160 тис. м². Місто озеленювалося, площа зелених насаджень досягла 200 [[Гектар|га]].

У [[1938]] році до міста було приєднано селище імені Паризької Комуни, яке перебувало у складі Комунарська, незабаром отримало назву ''[[Перевальськ]]'' та стало на нетривалий час адміністративним центром [[Перевальський район|Перевальського району]].

==== Друга світова війна ====
З початком [[Німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] підприємства міста перебудували роботу на військовий лад. Обладнання металургійного та коксохімічного заводів, у зв'язку з небезпекою захоплення міста німцями, було вивезено на [[Урал]], до [[Кузнецький вугільний басейн|Кузбасу]] і [[Узбекистан]]у. [[12 липня]] [[1942]] року Алчевськ окупували німецько-фашистські війська майже на 14 місяців.

[[15 листопада]] [[1942]] року в місті почали формувати козацьке [[Кавалерійське з'єднання фон Паннвіца]] [[Вермахт]]у. Лише [[2 вересня]] [[1943]] року радянська армія звільнила місто від німецьких загарбників.
<gallery mode="packed" heights="140">
Файл:Alchevsk, Memorial, 090520081177.jpg|Меморіальний комплекс радянським воїнам у сквері ім. 50-річчя ВЛКСМ по вул. Горького
Файл:Алчевськ15.JPG|Обеліск
</gallery>

==== Післявоєнна відбудова ====
Після повторної окуппції міста радянськими військами почалася його відбудова за участю фахівців з інших частин [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]] (зокрема, відновлювальний загін з [[Челябінськ]]а). У [[1943]] році був створений спеціалізований будівельно-монтажний трест «Алчевськбуд». Прискореними темпами велася реконструкція промислових підприємств, відновлювальні роботи у місті.

За роки першої післявоєнної п'ятирічки ([[1946]]—[[1950]]) був досягнутий і перевершений довоєнний рівень промислового виробництва. Працівники  тресту «Алчевськбуд» побудували нові [[Доменна піч|доменні]] і [[Мартенівська піч|мартенівські печі]], [[Вальцювальний стан|вальцювальні стани]], [[кокс]]ові та [[Хімічна промисловість|хімічні]] цехи, підприємства будівельної індустрії, легкої та харчової промисловості тощо.

На місці старих збудовані фактично нові підприємства, а з ними й нове місто. Почали працювати великі підприємства будівельної індустрії — заводи будівельних конструкцій, залізобетонних виробів, великопанельного житлового будівництва, будівельних матеріалів, переробки шлаків тощо. Для задоволення потреб населення були побудовані [[хлібзавод]], [[Молочарня|молокочарня]], швейна та галантерейна фабрики, завод товарів народного споживання, відкрита перша в Луганській області [[Алчевський тролейбус|тролейбус]]на мережа. Для розвитку соціальної сфери побудовані нові будівлі навчальних закладів, палаци культури, бібліотеки, кінотеатри, стадіони, спортивні зали та інші установи соціально-культурного призначення.
<gallery mode="packed" heights="160" caption="">
Файл:Factory clinic, Alchevsk. 010520081143.jpg|Будівля заводської поліклініки (вул. Кірова, 1)
Файл:Factory hospital, Alchevsk, 270920081891.jpg|Головний корпус заводської лікарні
Файл:Алчевськ. 2013..JPG|Центральна площа Алчевська ([[2013]])
Файл:Алчевськ. 2013 р. (2).JPG|Фонтан ([[2013]])
</gallery>

=== Сучасність ===
==== Аварія тепломережі взимку (2006) ====
{{main|Аварія на об'єктах ЖКГ в Алчевську взимку 2006}}
[[22 січня]] [[2006]] року системи опалення в місті практично повністю заморозилися. Внаслідок помилки комунальних служб, незважаючи на морози та припинення опалення, воду з труб не злили, через що замерзаюча вода їх розірвала. В результаті опалювальне обладнання у більшості алчевських будинків було виведено з ладу. Близько 60 тисяч мешканців міста опалювали власні оселі лише індивідуальними обігрівачами. Через декілька днів каналізаційні системи частково також почали заморожуватися. У місті була оголошена «надзвичайна ситуація державного рівня».

[[Кабінет Міністрів України]] прийняв масові заходи щодо захисту алчевців від надзвичайної ситуації. Інженерні команди з інших регіонів країни поступово відновили опалювальні прилади. Однак, станом на [[11 лютого]], десятки будинків ще не опалювалися. Сотні дітей разом зі своїми вчителями були евакуйовані на курорти і готелі в інші регіони України. За словами тодішнього голови обласної державної адміністрації [[Луганська область|Луганської області]] [[Москаль Геннадій Геннадійович|Геннадія Москаля]], це було найгіршою антропогенною катастрофою в історії незалежної України.

=== [[Російсько-українська війна (з 2014)]] ===
{{see also|Російсько-українська війна (з 2014)|Російське вторгнення в Україну (з 2022)|Війна на сході України}}
Весною [[2014]] року місто стало одним із осередків діяльності проросійських сил. Перші мітинги відбулися на початку березня, тоді ж проросійські активісти створили організацію «Алчевська гвардія»<ref>{{Cite web|url=http://nedelya.net.ua/news/politika/na-mitinge-v-alchevske-poklonniki-imperskoy-rossii-pobili-eshche-bolshego-ee-poklonnika|title=На митинге в Алчевске поклонники имперской России побили ещё большего её поклонника|accessdate=18 серпня 2017|archive-date=19 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170819060449/http://nedelya.net.ua/news/politika/na-mitinge-v-alchevske-poklonniki-imperskoy-rossii-pobili-eshche-bolshego-ee-poklonnika}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170819060449/http://nedelya.net.ua/news/politika/na-mitinge-v-alchevske-poklonniki-imperskoy-rossii-pobili-eshche-bolshego-ee-poklonnika|date=2017-08-19}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://nedelya.net.ua/news/politika/na-mitinge-v-alchevske-potrebovali-referendum-7-marta-nu-ladno-30-go|title=На митинге в Алчевске потребовали референдум 7 марта|accessdate=18 серпня 2017|archive-date=19 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170819060959/http://nedelya.net.ua/news/politika/na-mitinge-v-alchevske-potrebovali-referendum-7-marta-nu-ladno-30-go}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170819060959/http://nedelya.net.ua/news/politika/na-mitinge-v-alchevske-potrebovali-referendum-7-marta-nu-ladno-30-go|date=2017-08-19}}</ref><ref>{{Cite web|title=В Алчевске триста человек ждали фашистов, но не дождались|url=http://nedelya.net.ua/news/politika/v-alchevske-trista-chelovek-jdali-fashistov-no-ne-dojdalis/|website=nedelya.net.ua|accessdate=2019-02-01|archive-date=2 лютого 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20190202041902/http://nedelya.net.ua/news/politika/v-alchevske-trista-chelovek-jdali-fashistov-no-ne-dojdalis/}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190202041902/http://nedelya.net.ua/news/politika/v-alchevske-trista-chelovek-jdali-fashistov-no-ne-dojdalis/|date=2019-02-02}}</ref>. Згодом в їх осередку почали домінувати [[Сепаратизм|сепаратистські]] настрої, а дії стали набагато радикальнішими. [[30 квітня]] [[2014]] року вони захопили будівлю мерії, зняли з неї [[прапор України]] та висунули міському голові вимогу організувати на території міста [[Референдуми на Донеччині та Луганщині 2014|референдум на підтримку ЛНР]]<ref>{{Cite web|url=http://ua-ru.info/news/13671-s-gorsoveta-v-alchevske-snyali-ukrainskiy-flag-i-potrebovali-referendum.html|title=З міськради в Алчевську зняли український прапор, мер виступив за референдум|accessdate=25 листопада 2016|archive-date=25 листопада 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161125174850/http://ua-ru.info/news/13671-s-gorsoveta-v-alchevske-snyali-ukrainskiy-flag-i-potrebovali-referendum.html}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://zn.ua/UKRAINE/v-alchevske-s-gorsoveta-snyali-flag-ukrainy-mer-vystupil-za-referendum-144257_.html|title=Проросійські активісти мають намір встановити на будівлі прапор «Луганської народної республіки». Мер Алчевська після нетривалих перемовин з сепаратистами підтримав їх вимоги|website=Дзеркало тижня|accessdate=25 листопада 2016|archive-date=25 листопада 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161125175819/http://zn.ua/UKRAINE/v-alchevske-s-gorsoveta-snyali-flag-ukrainy-mer-vystupil-za-referendum-144257_.html}}</ref>.

[[5 березня|5]]-[[7 березня]] [[2014]] року сепаратисти створили загони Алчевської «гвардії», яку очолив член [[Комуністична партія України (1993—2022)|КПУ]], депутат Алчевської міської ради [[Бойко Микола Зельманович|Микола Бойко]] ({{н}} [[9 жовтня]] [[1977]] р,., уродженець міста [[Кадіївка]]),  згодом проголосив себе «народним мером» Алчевська. Також сепаратистський рух очолив депутат Алчевської міської ради від [[Партія регіонів|партії регіонів]] [[Дейнего Владислав Миколайович|Владислав Дейнего]] ({{н}} [[12 березня]] [[1964]] року).

У ніч з [[4 квітня|4]] на [[5 квітня]] співробітниками [[Альфа (спецпідрозділ СБУ)|«Альфи» СБУ]] під приводом допиту були затримані троє активістів «Алчевської гвардії»: Олександр Красько, Євген Верховод і Дмитро Солдатов. Представники проросійського руху за допомогою соцмереж зібрали мітинг протесту біля будівлі [[Служба безпеки України|СБУ]], в якому брали участь понад сотні осіб. Була перекрита центральна вулиця і висунуто вимогу звільнити затриманих. До протестуючих вийшов начальник Алчевського міського відділу УСБУ [[полковник]] [[Есаулов Олег Миколайович|Олег Есаулов]] ([[1968]] року, уродженець міста Алчевськ, [[26 травня]] [[2014]] року придбав квартиру в [[Київ|Києві]], на той час як приміщення Алчевського відділу [[Служба безпеки України|СБУ]] разом з його майном [[6 червня]] [[2014]] року було захоплено сепаратистами з загону [[Мозговий Олексій Борисович|Олексія Мозгового]]). Есаулову вдалося вгамувати агресивно налаштований натовп. Вдень, після допиту, затримані були звільнені<ref>[https://gal-lytvynyuk.livejournal.com/310.html]</ref>.

В Алчевську також діяли проукраїнські активісти, [[2 травня]] [[2014]] року їм навіть вдалося на деякий час підняти на будівлю міської ради [[прапор України]]<ref>{{Cite web|url=http://nedelya.net.ua/news/politika/alchevcy-dogovorilis-nad-zdaniem-merii-nikakih-flagov-krome-gorodskogo|title=Алчевцы договорились: над зданием мэрии никаких флагов, кроме городского|accessdate=18 серпня 2017|archive-date=19 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170819020458/http://nedelya.net.ua/news/politika/alchevcy-dogovorilis-nad-zdaniem-merii-nikakih-flagov-krome-gorodskogo}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170819020458/http://nedelya.net.ua/news/politika/alchevcy-dogovorilis-nad-zdaniem-merii-nikakih-flagov-krome-gorodskogo|date=2017-08-19}}</ref>. Однак, у місті домінували проросійські сили, яким [[11 травня]] [[2014]] року вдалося провести власний «референдум» та зірвати проведення [[Вибори Президента України 2014|президентських виборів]], які мали відбутися [[25 травня]]<ref>{{Cite web|url=http://nedelya.net.ua/news/politika/voleizyavlenie-v-alchevske-otnositelno-vysokaya-yavka-otsutstvie-nablyudateley-trudnosti-v-rabote-smi-flagi-luganskoy-narodnoy-respubliki-i-pesnya-russkie-idut|title=Волеизъявление в Алчевске: относительно высокая явка, отсутствие наблюдателей, трудности в работе СМИ, флаги ЛНР и песня «русские идут»|accessdate=18 серпня 2017|archive-date=19 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170819021005/http://nedelya.net.ua/news/politika/voleizyavlenie-v-alchevske-otnositelno-vysokaya-yavka-otsutstvie-nablyudateley-trudnosti-v-rabote-smi-flagi-luganskoy-narodnoy-respubliki-i-pesnya-russkie-idut}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170819021005/http://nedelya.net.ua/news/politika/voleizyavlenie-v-alchevske-otnositelno-vysokaya-yavka-otsutstvie-nablyudateley-trudnosti-v-rabote-smi-flagi-luganskoy-narodnoy-respubliki-i-pesnya-russkie-idut|date=2017-08-19}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://nedelya.net.ua/news/politika/V-Alchevske-v-den-vyborov-Prezidenta-Ukrainy-ne-otkrylsja-ni-odin-uchastok|title=В Алчевске в день выборов Президента Украины не открылся ни один участок|accessdate=18 серпня 2017|archive-date=19 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170819060735/http://nedelya.net.ua/news/politika/V-Alchevske-v-den-vyborov-Prezidenta-Ukrainy-ne-otkrylsja-ni-odin-uchastok}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170819060735/http://nedelya.net.ua/news/politika/V-Alchevske-v-den-vyborov-Prezidenta-Ukrainy-ne-otkrylsja-ni-odin-uchastok|date=2017-08-19}}</ref>. В організації цих перших та ряду наступних акцій брали активну участь чимало жителів Алчевська, з них Солдатов Дмитро Володимирович ({{н}} [[23 грудня]] [[1954]], м. Алчевськ), Верховод Євгеній Васильович ({{н}} [[17 грудня]] [[1985]], м. Алчевськ), Дубина Владислав Віталійович ({{н}} [[31 жовтня]] [[1965]], м. Алчевськ, очолив бандформування «Дружина Олександра Невського»), Михайлов Денис Євгенович ({{н}} [[18 лютого]] [[1979]], м. Алчевськ), а також Литвинюк Сергій Євгенович ({{н}} [[6 грудня]] [[1975]], с. Ковалівка Миколаївської області, згодом став мешканцем Алчевська), і його мати Литвинюк Галина Тимофіївна ({{н}} [[5 листопада]] [[1946]], прописана у м. Алчевськ), які нині переховуються від правоохоронних органів [[Україна|України]] на території [[Росія|РФ]]. Спонсором сепаратизму був Давиденко Руслан Володимирович ({{н}} [[27 травня]] [[1973]], м. Алчевськ).

[[6 червня]] [[2014]] року озброєними людьми була захоплена будівля місцевого відділення [[Служба безпеки України|СБУ]], таким чином на початок червня Алчевськ повністю перейшов під контроль сепаратистів, а саме так званих, [[Донські козаки|донських козаків]]<ref>{{Cite web|url=http://glavred.info/politika/na-luganschine-kazaki-vytesnyayut-anarhicheskie-otryady-bolotova-aktivist-281899.html|title=«На Луганщине „казаки“ вытесняют анархические отряды Болотова — активист»|website=Главред|date=2014-06-09|archive-date=2017-08-19|access-date=2017-08-18|archive-url=https://web.archive.org/web/20170819021530/http://glavred.info/politika/na-luganschine-kazaki-vytesnyayut-anarhicheskie-otryady-bolotova-aktivist-281899.html|url-status=dead}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://nedelya.net.ua/news/politika/Alchevskij-otdel-SBU-pereshjol-pod-kontrol-neizvestnyh-vooruzhennyh-ljudej|title=Алчевский отдел СБУ перешёл под контроль неизвестных вооруженных людей|accessdate=18 серпня 2017|archive-date=6 липня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170706192600/http://nedelya.net.ua/news/politika/Alchevskij-otdel-SBU-pereshjol-pod-kontrol-neizvestnyh-vooruzhennyh-ljudej}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170706192600/http://nedelya.net.ua/news/politika/Alchevskij-otdel-SBU-pereshjol-pod-kontrol-neizvestnyh-vooruzhennyh-ljudej|date=2017-07-06}}</ref>. Начальник Алчевського міського відділу УСБУ [[полковник]] [[Служба безпеки України|СБУ]] Олег Есаулов з Алчевська, за твердженням алчевського блоґера Галини Литвинюк, разом з родиною перебрався до [[Київ|Києва]], де придбав квартиру<ref>{{Cite web|url=https://gal-lytvynyuk.livejournal.com/310.html|title=Блог Галини Литвинюк}}</ref>. Під час активної фази бойових дій, боїв у самому місті не було, однак місто все ж таки зазнало пошкоджень.

[[23 серпня]] [[2014]] року деякі ЗМІ повідомляли, що через обстріл газорозподільчої станції Алчевськ залишився без газу<ref>{{Cite web|url=http://www.ukrinform.ua/ukr/news/boyoviki_zalishili_alchevsk_bez_gazu_1966146|title=Бойовики залишили Алчевськ без газу|accessdate=24 серпня 2014|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140824035406/http://www.ukrinform.ua/ukr/news/boyoviki_zalishili_alchevsk_bez_gazu_1966146|archivedate=24 серпня 2014|deadurl=yes}}</ref>, але перебоїв з газопостачанням ані в місті, ані на металургійному комбінаті помічено не було.

[[28 серпня]] [[2014]] року, вранці, район вулиць Волгоградської та Гмирі потрапив під обстріл терористів [[Реактивна система залпового вогню|РСЗВ]], внаслідок чого одна жінка загинула та ще 9 осіб дістали поранення, крім того були пошкоджені вікна та покрівлі багатоповерхівок, приватних будинків і транспорту<ref>{{Cite web|url=http://espreso.tv/news/2014/08/28/terorysty_z_hradiv_obstrilyaly_alchevsk_ye_zahybli___zmi|title=Терористи з «Градів» обстріляли Алчевськ. Є загиблі, — соцмережі|accessdate=28 серпня 2014|archive-date=30 серпня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140830234425/http://espreso.tv/news/2014/08/28/terorysty_z_hradiv_obstrilyaly_alchevsk_ye_zahybli___zmi}}</ref>.

Місто та його околиці, під час [[Бої за Дебальцеве|боїв за Дебальцеве]], використовувалися підрозділами сепаратистів як плацдарм для наступу на українські війська, що обороняли Дебальцевський виступ<ref>{{Cite web|url=http://espreso.tv/news/2015/02/10/pid_alchevskom_artyleriya_nakryla_vohnevi_pozyciyi_boyovykiv__yaki_obstrilyuvaly_chornukhyne|назва=Під Алчевськом артилерія накрила вогневі позиції бойовиків, які обстрілювали Чорнухине|видавець=[[Еспресо TV]]|дата=10 лютого 2015|url-архіву=https://web.archive.org/web/20150210201907/https://espreso.tv/news/2015/02/10/pid_alchevskom_artyleriya_nakryla_vohnevi_pozyciyi_boyovykiv__yaki_obstrilyuvaly_chornukhyne|дата-архіву=2015-02-10|мертвий-url=dead|дата-доступу=28 січня 2025}}</ref>. Згодом Алчевськ перейшов під контроль бригади [[14-й батальйон територіальної оборони «Прізрак»|«Прізрак»]], якою командував [[Мозговий Олексій Борисович|Олексій Мозговий]]. Війна негативно позначилася на соціально-економічній ситуації в Алчевську. На початку [[2017]] року припинило роботу найбільше підприємство міста — [[Алчевський металургійний комбінат]]<ref>{{Cite web|url=https://golos.ua/news/alchevskij-metallurgicheskij-kombinat-zayavil-ob-ostanovke|title=Алчевский металлургический комбинат заявил об остановке|date=2017-02-17|website=Голос.ua|language=ru|accessdate=18 серпня 2017|archive-date=3 червня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170603220918/http://ru.golos.ua/ekonomika/alchevskiy_metallurgicheskiy_kombinat_zayavil_ob_ostanovke_7064}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://interfax.com.ua/news/general/407757.html|title=ІСД оцінює втрати «АМК» та «Алчевськкоксу» за три тижні простою внаслідок блокади у 139 тис. тонн сталі, 115,5 тис. тонн коксу та $55,7 млн виручки|website=Інтерфакс-Україна|date=2017-03-08|accessdate=18 серпня 2017|archive-date=19 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170819020837/http://interfax.com.ua/news/economic/407693.html}}</ref>, а з грудня [[2017]] року металургійний комбінат повністю перейшов під контроль бойовиків.

[[30 липня]] [[2022]] року СтратКом [[Збройні сили України|ЗСУ]] повідомив про знищення російського складу з боєприпасами в Алчевську<ref>{{cite web|url=https://zn.ua/ukr/UKRAINE/zsu-znishchili-sklad-bojepripasiv-vijsk-rf-v-alchevsku.html|title=ЗСУ знищили склад боєприпасів військ РФ в Алчевську|веб-сайт=[[Дзеркало тижня]]|автор=Анна Конюченко|дата=2022-07-30}}</ref>.

У тимчасово захопленому Алчевську [[Луганська область|Луганської області]] російські загарбники розмістили банер «Алчевці — герої радянського ордена Слави» з іменами уродженців міста [[Бабанін Микола Андрійович|Миколи Бабаніна]] та [[Липовенко Петро Миколайович|Петра Липовенка]]. Однак на світлинах розмістили зображення світових знаменитостей [[Ештон Кутчер|Ештона Кутчера]] та [[Джонні Депп]]а. Користувачі соціальних мереж бурхливо зреагували на ще один фейк окупантів, які фото акторів із Голлівуду видали за світлини захисників міста. Вони відредагували знімки, додали радянську військову форму та підписали іменами реальних радянських героїв<ref>{{Cite web|title=В окупованому Алчевську Джонні Деппа та Ештона Кутчера видали за героїв СРСР|url=https://tsn.ua/glamur/v-okupovanomu-alchevsku-dzhonni-deppa-ta-eshtona-kutchera-vidali-za-geroyiv-srsr-2082694.html|website=ТСН|date=2022-06-09|accessdate=2022-06-11|language=uk}}</ref><ref>{{Cite web|title=«Нижче дна»: в мережі обговорюють російські агітки із зірками Голлівуду Деппом та Кутчером|url=https://gazeta.ua/articles/life/_nizhche-dna-v-merezhi-obgovoryuyut-rosijski-agitki-iz-zirkami-gollivudu-deppom-ta-kutcherom/1093892|website=Газета по-українськи|date=2022-06-11|accessdate=2022-06-11|language=uk}}</ref>.

== Адміністрація ==
{{Розширити розділ|дата=червень 2013}}
[[21 березня]] [[2013]] року [[Верховна Рада України]] призначила на [[2 червня]] [[2013]] року позачергові вибори міського голови у м. Алчевську<ref>{{Cite web|url=http://www.pravda.com.ua/news/2013/03/21/6986069/|title=Напругу знято: Верховна Рада призначила вибори у Василькові і Алчевську|website=Українська правда|date=2013-03-21|archive-date=2013-05-28|access-date=2013-06-04|archive-url=https://web.archive.org/web/20130528131741/http://www.pravda.com.ua/news/2013/03/21/6986069/|url-status=dead}}</ref>.

== Населення ==
{{Historical populations
| percentages = pagr
|1914|16200
|1923|8640
|1926|17280
|1939|59400
|1959|59404
|1970|90120
|1979|111000
|1989|134000
|1994|133100
|2003|118758
|2004|117675
|2005|116854
|2006|115457
|2007|114568
|2008|114000
|2009|113568
|2010|112998
|2013|111360
|2018|108024
}}
За даними перепису [[1989]] року в місті проживало 125 тисяч осіб.
Національний склад: 50,2 % (63 000 осіб) — [[росіяни]], 45,7 % (57 400) — [[українці]], 4,1 % — [[білоруси]], [[татари]], [[євреї]], [[вірмени]], [[молдовани]], [[поляки]], [[цигани]], [[грузини]] і представники інших національностей.

За даними перепису [[2001]] року в Алчевську проживало 119 тисяч осіб<ref>{{Cite web|url=http://2001.ukrcensus.gov.ua/rus/results/total_population/structure_population/sel_1/?box=1.1W&k_t=44&rn=44112&id=&botton=cens_db|title=Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення та його розподіл за статтю, місто Алчевськ, перепис 2001|accessdate=28 липня 2014|archive-date=29 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140729015212/http://2001.ukrcensus.gov.ua/rus/results/total_population/structure_population/sel_1/?box=1.1W&k_t=44&rn=44112&id=&botton=cens_db}}</ref>.

Станом на [[2010]] рік в Алчевську проживало 113 тисяч осіб<ref name="stat_population">{{Cite web|url=http://www.lugastat.lg.ua/sinf/demograf/demog1010_1.htm|title=Головне управління статистики у Луганській області. Чисельність населення на 1 вересня 2010 року та середня за січень-серпень 2010 року}}{{Недоступне посилання|date=лютий 2019|bot=InternetArchiveBot}} {{ref-uk}}</ref>.

=== Національний склад ===
Національний склад населення за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]<ref>{{Cite web|url=https://datatowel.in.ua/pop-composition/ethnic-cities|title=Національний склад міст|website=Datatowel.in.ua|language=uk|accessdate=2024-04-27}}</ref>:
{| class="standard"
![[Національний склад населення України|Національність]]
!Відсоток
|-
|[[Українці в Україні|українці]]
| align="right" |51,57 %
|-
|[[Росіяни в Україні|росіяни]]
| align="right" |44,69 %
|-
|[[Білоруси в Україні|білоруси]]
| align="right" |1,1 %
|-
|[[Вірмени в Україні|вірмени]]
| align="right" |0,4 %
|-
|[[Татари в Україні|татари]]
| align="right" |0,38 %
|-
|[[Українські євреї|євреї]]
| align="right" |0,18%
|-
|[[Азербайджанці в Україні|азербайджанці]]
| align="right" |0,18 %
|-
|[[Грузини в Україні|грузини]]
| align="right" |0,15 %
|-
|[[Молдовани в Україні|молдовани]]
| align="right" |0,11 %
|-
|[[Поляки в Україні|поляки]]
| align="right" |0,11 %
|-
|інші/не вказали
| align="right" |1,13 %
|}

=== Мовний склад ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Російська мова|російська]]
|99136
|83,58 %
|-
|[[Українська мова|українська]]
|18100
|15,26 %
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|167
|0,14 %
|-
|[[Вірменська мова|вірменська]]
|142
|0,12 %
|-
|[[Циганська мова|циганська]]
|118
|0,1 %
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|33
|0,03 %
|-
|[[Німецька мова|німецька]]
|13
|0,01 %
|-
|[[Польська мова|польська]]
|11
|0.01%
|-
|інші/не вказали
|891
|0,75 %
|- class="sortbottom"
|'''Всього:'''
|'''118611'''
|'''100 %'''
|}

* Через бойові дії та тимчасову окупацію, починаючи з [[2014]] року, місто покинула значна частина населення, що не відображала державна статистика через відсутність контролю над територією. За дослідженням, проведеним у вересні 2015 року, місто залишила чверть довоєнного населення. Кількість жителів у місті складала {{Formatnum: 82370}} осіб<ref>{{Cite web|url=http://map.dopomozhemo.tv/city.php?id=34&cat=1&dt=1|title=Гуманитарная карта ситуации и потребностей Донецкой и Луганской областей|website=map.dopomozhemo.tv|language=ru|accessdate=20 січня 2018|archive-date=21 січня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180121071732/http://map.dopomozhemo.tv/city.php?id=34&cat=1&dt=1}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180121071732/http://map.dopomozhemo.tv/city.php?id=34&cat=1&dt=1|date=2018-01-21}}</ref>.

== Економіка ==

=== Промисловість ===
У місті розташовані два промислових гіганти українського масштабу:
* [[Алчевський металургійний комбінат]]
* [[Алчевський коксохімічний завод]]

Загальний обсяг реалізованої продукції у місті (станом [[2008]] рік) — 20,8 млрд грн, ([[2009]]) — 14,6 млрд грн.

Крім того у місті працювало чимало підприємств харчової та легкої промисловості, сфери послуг.

=== Енергетика ===
У [[1972]] році почалася газифікація міста з підключення металургічного комбінату, а вже з [[1974]] року і побутових споживачів.

Теплопостачання міста майже повністю забезпечували дві котельні «Східна» та «Заводська».

Місто на 100 % електрифіковано. Електропостачання здійснюється від підстанцій «Алчевська-220», «Паркомуна-110», «Лиман-35» та частково від енергосистеми металургійного комбінату. У [[2013]] році при металургійному комбінаті введена в експлуатацію промислова [[ГТС Алчевського металургійного комбінату|теплоелектростанція]].

== Транспорт ==
;'''Міський:'''
Пасажирські перевезення містом забезпечуються приватними автобусними маршрутами (рухомий склад складав близько 35 одиниць на 17 маршрутах).

;'''Тролейбус:'''
{{main|Алчевський тролейбус}}
[[Файл:Dnipro Е187 in Alchevsk, Ukraine.jpg|міні|праворуч|200пкс|Тролейбус [[Дніпро Е187]] (№ 376) на маршрут № 6 по вул. Гмирі]]
[[26 вересня]] [[1954]] року в Алчевську була відкрита перша в Луганській області [[Алчевський тролейбус|тролейбусна]] мережа. Наприкінці 1990-х років до тролейбусу почали здійснювати перевезення пасажирів приватні маршрутні таксі.

Станом на [[1 лютого]] [[2017]] року в місті працювали 14 тролейбусів на 8 маршрутах.

;'''Колишні тролейбусні маршрути:'''
* № 3 — Автовокзал № 2 — Залізничний вокзал
* № 4 — Депо 2 — Прокат
* № 6 — Проспект Металургів — Хімзавод
* № 8 — Квартал 58 — Залізничний вокзал
* № 8А — Депо № 2 — Залізничний вокзал
* № 9 — Вулиця Волгоградська — Прокат
* № 10 — Залізничний вокзал — с-ще Адміністративне
* № 11 — Вулиця Волгоградська — Хімзавод.

Через хронічні проблеми, типові для [[електротранспорт]]у України, відбувалося скорочення випусків на маршрути з [[1995]] до [[2013]] роки. У [[2018]] році, через [[Війна на сході України|окупацію]] міста,  тролейбусний рух зазнав значних втрат.

16 липня 2022 року став останнім робочим днем. Ввечері, в результаті обстрілу, було пошкоджено депо та останні робочі тролейбуси.<ref>{{Cite web|url=https://www.pravda.com.ua/news/2022/07/17/7358539/|title=По окупованому Алчевську завдали ударів з HIMARS|website=[[Українська правда]]|date=17 липня 2022|url-архіву=https://web.archive.org/web/20220802135945/https://www.pravda.com.ua/news/2022/07/17/7358539/|дата-архіву=2022-08-02|мертвий-url=no|дата-доступу=19 серпня 2022}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220802135945/https://www.pravda.com.ua/news/2022/07/17/7358539/|date=2022-08-02}}</ref>. Перед закриттям діяло 5 тролейбусних маршрути з випуском 5-7 тролейбусів, загальна протяжність контактної мережі складала близько 60 км.

;'''Приміський:'''
Приміські перевезення переважно здійснюються автобусами:
* Автостанція біля центрального ринку.
* Маршрутні таксі до міст [[Брянка]] та [[Кадіївка]] — від вул. Горького (район центрального ринку).
* Автобуси до [[Ісаківське водосховище|Ісаківського водосховища]] — від кільця проспекту Металургів.

;'''Міжміський:'''
[[Файл:Train station Kommunarsk in Alchevsk.jpg|міні|праворуч|200пкс|Вокзал станції [[Алчевськ (станція)|Алчевськ (до 17 січня 2025 року — Комунарськ)]]]]
Міжміські пасажирські перевезення здійснюються автобусами та залізницею:
* [[Залізничний вокзал]] станції [[Алчевськ (станція)|Алчевськ]] [[Донецька залізниця|Донецької залізниці]] наразі функціонує лише як станція приміського сполучення та для вантажних поїздів. Поїзди далекого сполучення тимчасово скасовані 3 2014 року, внаслідок оголошення проведення [[Антитерористична операція|АТО]].
* Автовокзал розташований на автошляху міжнародного значення {{Автошлях М|30}}{{Автошлях E|40}} — автобусне сполучення здійснюється наразі лише з містами [[Донецьк]], [[Луганськ]], [[Ростов-на-Дону]] тощо. До повномасштабного російського вторгнення в Україну автобусне сполучення здійснювалося на підконтрольну українській владі територію лише через [[Контрольний пункт в'їзду-виїзду в зоні проведення АТО|КПВВ]] «Майорське».
* Маршрутні таксі до міста Луганська — від кільця проспекту Металургів та від вулиці Горького (район центрального ринку).
* Приватний вертодром — поруч із заводоуправлінням Алчевського металургійного комбінату — з [[2014]] року не функціонує.

== Освіта ==

=== Дошкільна освіта ===
* 25 дошкільних навчальних закладів.

=== Середня освіта ===
* 7 середніх загальноосвітніх шкіл;
* 3 навчально-виховних комплекси;
* 1 приватна школа;
* 2 середні спеціалізовані школи:
** з поглибленим вивченням іноземної мови з першого класу (СШ № 1);
** [http://alchevsk-school22.info/ з поглибленим вивченням предметів фізико-математичного циклу]{{Недоступне посилання|date=червень 2019|bot=InternetArchiveBot}};
* 4 гімназії:
** Алчевська гімназія (АГ, раніше СШ № 9);
** Алчевська гуманітарна гімназія (АГГ, раніше АУГГ, СШ № 16);
** Алчевська соціально-економічна гімназія (АСЕГ, раніше СШ № 2);
** Алчевська інформаційно-технологічна гімназія (АІТГ, раніше СШ № 4);
* Міжшкільний навчально-виробничий комбінат (МНВК).

=== Позашкільна освіта ===
* 2 музичні школи;
* 1 художня школа;
* 2 спортивні школи;
* Алчевський центр дитячої та юнацької творчості (АЦДЮТ);
* Алчевський центр науково-технічної творчості учнівської молоді (АЦНТТУМ);
* Алчевський центр еколого-натуралістичної творчості учнівської молоді (АЦЕНТУМ);
* Алчевський дитячо-юнацький центр туризму, екскурсій і краєзнавства (АДЮЦТЕК);
* Мережа дитячо-юнацьких клубів (ДЮК) з мистецьким, технічними, спортивними та іншими групами.

=== Професійно-технічна освіта ===
* Алчевський професійний металургійний ліцей (АПМЛ);
* Алчевський професійний торгово-кулінарний ліцей (АПТКЛ);
* Вище професійне училище № 40 (ВПУ № 40);
* Індустріальний технікум (ІТ ДонДТУ).

=== Заклад вищої освіти ===
* [[Донбаський державний технічний університет]] (ДонДТУ) — в місті залишився лише навчальний комплекс, проте університет тимчасово переїхав у листопаді [[2014]] року до міста [[Лисичанськ]] до повномасштабного російського вторгнення в Україну. Фактично, навчання проводилося в обох містах, у [[Лисичанськ]]у видавали українські дипломи, а в Алчевську — самопроголошеної «<nowiki/>[[Луганська народна республіка|ЛНР]]<nowiki/>».

== Культура ==
У [[1967]] році заснований [[Міський історичний музей Алчевська|Міський історичний музей]].

== Відомі особи ==

=== Уродженці міста ===
* [[Бублейник Людмила Василівна]] (1934—2013) — [[Доктор наук|доктор філологічних наук]], [[професор]].
* [[Гайко Геннадій Іванович]] — український вчений-гірник, доктор технічних наук.
* [[Губанов Кирило Борисович]] (1988-2022) — лейтенант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
* [[Долженко Михайло Олександрович]] (1989—2016) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
* [[Дяченко Віктор Костянтинович]] — український баяніст, заслужений працівник культури України.
* [[Каплієнко Ніна Германівна]]. — співачка сопрано.
* [[Козлов Володимир Володимирович (художник)|Козлов Володимир Володимирович]] ({{н}} 1951) — український [[живопис]]ець, [[графіка|графік]].
* [[Коломієць Федір Федорович]] (1981—2014) — боєць 24-го батальйону територіальної оборони «[[Айдар (батальйон)|Айдар»]] (загинув у бою під Луганськом).
* [[Кошовий Євген Вікторович]] — учасник [[Студія Квартал-95|студії «Квартал-95»]]
* [[Литвинов Федір Олександрович]] (1912—1989) — український радянський графік.
* [[Немченко Євген Костянтинович]] (1906—1970) — радянський і російський актор театру і кіно, кінорежисер.
* [[Нестеренко Микола Васильович]] ({{н}} 1926) — український живописець.
* [[Плєхов Микола Дмитрович|Плехов Микола Дмитрович]] (1902—1969)— радянський [[архітектор]].
* [[Санкова Крістіна]] ({{н}} 1996) — українська художня гімнастка.
* [[Чернявський Костянтин Михайлович]] (1920—2008) — український графік.

=== Проживав ===
* [[Грушевський Лев Григорович]] — юрист, небіж [[Грушевський Михайло Сергійович|Михайла Грушевського]].

=== Перебував ===
* [[Параджанов Сергій Йосипович]] — відбував ув'язнення у місцевій «колонії».

== Міста-побратими ==
* {{Прапор Угорщини}} [[Дунауйварош]] ([[Угорщина]])
* {{Прапор Польщі}} [[Домброва-Гурнича]] ([[Польща]])
* {{Прапор Туреччини}} [[Ереглі]] ([[Туреччина]])
* {{Прапорець|Україна}} [[Кам'янське]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* ''Я. В. Верменич.'' [http://www.history.org.ua/?termin=Alchevsk_mst Алчевськ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160418214330/http://history.org.ua/?termin=Alchevsk_mst|date=18 квітня 2016}} // {{ЕІУ|1|69}}
* [[Пірко Василь Олексійович|Василь Пірко]]. [https://web.archive.org/web/20170214232451/http://shron.chtyvo.org.ua/Vasyl_Pirko/Zaselennia_i_hospodarske_osvoiennia_Stepovoi_Ukrainy_v_XVI-XVIII_st.pdf Заселення степової України у XVI—XVIII століттях] // Донецьк: Укр. центр, 1998. — 124 с.
* [[Лаврів Петро|Петро Лаврів]]. Історія південно-східної України. Львів. «Слово», 1992. 152 с. ISBN 5-8326-0011-8
* '' М. А. Алфьоров.'' Урбанізаційні процеси в Україні у 1945—1991 рр: Монографія / М. А. Алфьоров — Донецьк: Донецьке відділення НТШ ім. Шевченка, ТОВ «Східний видавничий дім» 2012. — 552 с.
* Алфьоров М. А. Міграційні процеси та їх вплив на соціально-економічний розвиток Донбасу (1939—1959 рр.): монографія / М. А. Алфьоров; Укр. культурол. центр, Донец. від-ня Наук. т-ва ім. Шевченка. — Донецьк, 2008. — 192 c.

== Посилання ==
* {{Cite web|url=http://community.livejournal.com/luhan_ua/11980.html|title=Мапа Алчевська}}

{{Луганська область}}
{{Міста Луганської області}}
{{50 найбільших міст України|state=uncollapsed}}
{{Історичні місця Луганської області}}
{{Бібліоінформація}}
{{Алчевська міська громада}}

[[Категорія:Алчевськ| ]]
[[Категорія:Міста Алчевського району]]
[[Категорія:Колишні районні центри УРСР]]
[[Категорія:Міста, названі на честь людей]]
[[Категорія:Перейменовані міста]]
[[Категорія:Перейменовані населені пункти]]
[[Категорія:Виборчий округ 110]]
[[Категорія:Тимчасово окуповані населені пункти України]]
[[Категорія:Районні центри Луганської області]]

title: Алчевськ

Герб Алчевська: Прапор Алчевська

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Луганська область

Район: Алчевський район

Тер. громада: Алчевська міська громада

Статус міста: з 1932 року

Агломерація: Алчевсько-Кадіївська агломерація

Площа: 50 км²

Густота населення: 2149 осіб/км²

Водойма: р. Довга

Назва мешканців: алче́вець · алче́вка · алче́вці

Міста-побратими: Дунауйварош (Угорщина) · Домброва-Гурнича (Польща)

День міста: друга субота вересня

title: Відстань

Найближча залізнична станція: Алчевськ

title: До обл./респ. центру

- фізична: 36 км

- залізницею: 45 км

- автошляхами: 42 км

title: До Києва

title: Міська влада

Вебсторінка: Алчевська міська рада.

Міський голова: в. о. П'яткова Наталья Петрівна

title: Зміни населення

Рік: Населення · Зміна


text:
# Роберт Дель Ная
Роберт Дель Ная (англ. Robert Del Naja; нар. 21 січня 1966), також відомий як 3D — британський музикант, продюсер, художник. Засновник та фронтмен бристольского гурту Massive Attack.

wikiname: ukwiki

title: Роберт Дель Ная

in_language: uk

wikitext:
{{Музикант
| Псевдоніми           = 3D, Delge
| ім'я                 = Роберт Дель Ная
| Фото                 = |thumb|Robert del Naja, 2010, [[Sydney]]
| Дата народження      = 21.1.1965
| Місце народження     = [[Бристоль]]
| Дата смерті          =
| Місце смерті         =
| Професія             = [[продюсер]], художник
| Колектив             = [[Massive Attack]]
| Жанр                 = [[Трип-хоп]]<br />[[Електронна музика|електроніка]]
| Роки                 = з 1988 - до сьогодні
}}

'''Роберт Дель Ная''' ({{Lang-en|Robert Del Naja}}; {{н}} 21 січня 1966), також відомий як '''3D''' — британський музикант, [[продюсер]], художник. Засновник та фронтмен бристольского гурту [[Massive Attack]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.massiveattack.co.uk/ Офіційний сайт Massive Attack]
* [http://www.bbc.co.uk/dna/collective/A960077 Інтерв'ю з Massive Attack]

{{Massive Attack}}

{{DEFAULTSORT:Дель Наджа Роберт}}
{{UK-musician-stub}}

[[Категорія:Британські музиканти]]
[[Категорія:Британські художники]]
[[Категорія:Британські продюсери]]
[[Категорія:Уродженці Бристоля]]
[[Категорія:Уродженці Брайтона]]
[[Категорія:Англійські музиканти-електронники]]
[[Категорія:Англійці італійського походження]]
[[Категорія:Учасники Massive Attack]]

title: Основна інформація

Дата народження: 21 січня 1965 (60 років)

Місце народження: Бристоль

Роки активності: з 1988 - до сьогодні

Громадянство: Велика Британія

Професія: продюсер, художник

Жанр: Трип-хоп · електроніка

Псевдоніми: 3D, Delge

Колективи: Massive Attack

Членство: Massive Attack

Нагороди: David di Donatello for Best Original Songd

title: Massive Attack

Студійні альбоми: Blue Lines Protection Mezzanine 100th Window Heligoland

Альбоми реміксів: No Protection

Компіляції: Singles 90/98 Collected

Мініальбоми: Massive Attack Splitting the Atom Ritual Spirit Eutopia

Сингли: «Daydreaming» «Unfinished Sympathy» «Safe from Harm» «Sly» «Protection» «Karmacoma» «Risingson» «Teardrop» «Angel» «Inertia Creeps» «Special Cases» «Butterfly Caught» «Live with Me» «False Flags» «Four Walls / Paradise Circus» «The Spoils»

Саундтреки: Danny the Dog

Інші пісні: «Any Love»