text:
# Петренко Анатолій Григорович
Анато́лій Григо́рович Петре́нко (22 січня 1969, м. Карлівка, Полтавська область, Українська РСР) — український кадровий військовослужбовець, генерал-лейтенант Збройних Сил України, Надзвичайний і Повноважний Посол України в Королівстві Саудівська Аравія (від 21 січня 2022 року).

## Біографія
У 1986 році закінчив Київське Суворовське військове училище. Того ж року розпочав військову службу курсантом Київського вищого загальновійськового командного училища, яке закінчив 1990 року.
У 1999 році здобув військову освіту оперативно-тактичного рівня у Національній академії оборони України. В 2010 році закінчив Національний університет оборони України імені Івана Черняховського та отримав оперативно-стратегічний рівень військової освіти.
Проходив службу на посадах: командира розвідувального десантного взводу, командира мотострілецького взводу, командира розвідувальної роти, начальника розвідки штабу механізованого полку, командира механізованого батальйону, а також на різних посадах у Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України. Отримав статус учасника бойових дій під час участі у складі миротворчих сил ООН в колишній Югославії (1994—1995).
З 2007 проходив службу в Управлінні євроатлантичної інтеграції Генерального штабу Збройних Сил України, де обіймав посади від начальника відділу до начальника управління.
З 2011 був військовим представником — радником-посланником Місії України при НАТО (в м. Брюссель, Королівство Бельгія). У жовтні 2013 входив до складу делегації ЗС України, яка провела робочу зустріч з делегацією НАТО на борту фрегата «Гетьман Сагайдачний» в районі Африканського рогу (Сомалійський півострів) в рамках операції НАТО з протидії піратству на морі «Океанський щит».
Брав безпосередню участь у проведенні АТО на сході України.
У липні 2016 року очолив Департамент воєнної політики, стратегічного планування та міжнародного співробітництва Міністерства оборони України. Також, у 2016—2017 був керівником української сторони Спільного центру з контролю та координації питань припинення вогню та стабілізації лінії розмежування сторін (СЦКК, м. Соледар, Донецька область) у рамках Мінської угоди.
З грудня 2017 року до січня 2022 року — заступник міністра оборони України з питань європейської інтеграції. Член Міжвідомчої комісії з політики військово-технічного співробітництва та експортного контролю.
21 січня 2022 року призначений Надзвичайним і Повноважним Послом України в Королівстві Саудівська Аравія.
З 4 березня 2022 року по 22 серпня 2022 року Анатолій Петренко обіймав посаду заступника Міністра внутрішніх справ України, здійснюючи політичне керівництво Національною гвардією України.
Одружений.

## Нагороди
- Медаль «За зразкову службу у Збройних Силах України» III ступеня;
- Медаль «10 років Збройним Силам України»;
- Медаль «15 років Збройним Силам України»;
- Медаль «За сумлінну службу» I ст.;
- Нагрудний знак «За доблесну військову службу Батьківщині»;
- Нагрудний знак «За досягнення у військовій службі» II ст..

## Військові звання
- Генерал-майор (06.12.2012)[16].
- Генерал-лейтенант (05.12.2017)[17].

title: Петренко Анатолій Григорович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Петренко Анатолій Григорович
| оригінал імені      =
| портрет             = Petrenko big.jpg
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 22.1.1969
| місце народження    = [[Карлівка]], [[Полтавська область]], [[УРСР]]
| дата смерті         =
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fЗСУ}}
| рід військ          =
| роки служби         = з 1986
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Генерал-лейтенант}}
| формування          = [[Файл:Emblem_of_the_Ministry_of_Defence_of_Ukraine.svg|20пкс|]] [[Міністерство оборони України|Міноборони]]
| командування        =
{{Командувач рядок 0|''березень-серпень 2022''|''[[Файл:Геральдичний_знак_-_емблема_МВС_України.svg|20пкс|]] [[Міністерство внутрішніх справ України|МВС]], заступник Міністра внутрішніх справ''}}
{{Командувач рядок 1|''січень 2022 — теперішній час''|''[[Файл:Lesser_Coat_of_Arms_of_Ukraine.svg|20пкс|]] [[Міністерство закордонних справ України|МЗС]], Надзвичайний і Повноважний Посол України в Королівстві [[Саудівська Аравія]]''}}
{{Командувач рядок 0|''2017 —2022''|''[[Файл:Emblem_of_the_Ministry_of_Defence_of_Ukraine.svg|20пкс|]] [[Міністерство оборони України|Міноборони]], заступник Міністра оборони з питань європейської інтеграції''}}
{{Командувач рядок 1|''2016 — 2017''|''[[Файл:Emblem_of_the_Ministry_of_Defence_of_Ukraine.svg|20пкс|]] [[Міністерство оборони України|Міноборони]], директор Департаменту воєнної політики, стратегічного планування та міжнародного співробітництва''}}
{{Командувач рядок 0|''2011 — 2016''|''Військовий представник — радник-посланник [[Місія України при НАТО|Місії України при НАТО]]''}}
{{Командувач рядок 1|''2010 — 2011''|''[[Файл:General_Staff_of_the_Ukrainian_Armed_Forces.svg|20пкс|]] [[Генеральний штаб Збройних сил України|Генштаб ЗСУ]], начальник Управління євроатлантичної інтеграції''}}
| битви               = [[UNPROFOR|Миротворчі сили ООН в Югославії]]
[[Операція «Океанський щит»]]
[[Війна на сході України]]
| нагороди            =
{{ряд2|{{Медаль «За зразкову службу у Збройних Силах України» III ступеня (МОУ)}}|{{Медаль «10 років Збройним Силам України» (МОУ)}}|{{Медаль «15 років Збройним Силам України» (МОУ)}} }}
{{ряд2|{{Медаль «За сумлінну службу» I ступеня (МОУ)}}|{{Нагрудний знак «За доблесну військову службу Батьківщині» (НГШ)}}|{{Нагрудний знак «За досягнення у військовій службі» II ступеня (НГШ)}} }}
| університет         = [[Київське вище загальновійськове командне училище|КВЗКУ]], [[Національний університет оборони України імені Івана Черняховського|НУОУ ім. Черняховського]]
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Петренко}}
{{External media||align=right
||video1={{YouTube|8r4cczhL8SQ|Ситуація в Авдіївці. Керівник української сторони СЦКК Анатолій Петренко (04.02.17)|logo=1}} // Військове телебачення України
}}
'''Анато́лій Григо́рович Петре́нко''' ({{ДН|22|1|1969}}, м. [[Карлівка]], [[Полтавська область]], [[Українська РСР]]) — український кадровий військовослужбовець, [[генерал-лейтенант]] [[Збройні сили України|Збройних Сил України]], [[Надзвичайний і Повноважний Посол (Україна)|Надзвичайний і Повноважний Посол України]] в [[Саудівська Аравія|Королівстві Саудівська Аравія]] (від 21 січня 2022 року)<ref>{{Cite web |url=https://www.president.gov.ua/documents/152022-41173 |title=Указ Президента України №15/2022 від 21 січня 2022 року "Про призначення А. Петренка Надзвичайним і Повноважним Послом України в Королівстві Саудівська Аравія" |accessdate=21 січня 2022 |archive-date=21 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220121151353/https://www.president.gov.ua/documents/152022-41173 }}</ref>.

== Біографія ==
У [[1986]] році закінчив [[Київське суворовське військове училище|Київське Суворовське військове училище]]. Того ж року розпочав військову службу курсантом [[Київське вище загальновійськове командне училище|Київського вищого загальновійськового командного училища]], яке закінчив 1990 року<ref>[http://www.kvoku.org/blog/archives/19731 Петренко Анатолій Григорович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180208004522/http://www.kvoku.org/blog/archives/19731 |date=8 лютого 2018 }} // Блог сайту КВЗКУ, 5 вересня 2013</ref>.

У [[1999]] році здобув військову освіту оперативно-тактичного рівня у [[Національний університет оборони України імені Івана Черняховського|Національній академії оборони України]]. В [[2010]] році закінчив [[Національний університет оборони України імені Івана Черняховського]] та отримав оперативно-стратегічний рівень військової освіти.

Проходив службу на посадах: командира розвідувального десантного взводу, командира мотострілецького взводу, командира розвідувальної роти, начальника розвідки штабу механізованого полку, командира механізованого батальйону, а також на різних посадах у Командуванні [[Сухопутні війська Збройних сил України|Сухопутних військ Збройних Сил України]]. Отримав статус учасника бойових дій під час участі у складі миротворчих сил ООН в колишній [[Югославія|Югославії]] (1994—1995).

З [[2007]] проходив службу в Управлінні євроатлантичної інтеграції [[Генеральний штаб Збройних сил України|Генерального штабу Збройних Сил України]], де обіймав посади від начальника відділу до начальника управління<ref>[https://eu.prostir.ua/view/240240.html У Києві відбулися штабні переговори української військової делегації та делегації Північноатлантичного альянсу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180208004712/https://eu.prostir.ua/view/240240.html |date=8 лютого 2018 }} // Європейський простір, 9 квітня 2010</ref>.

З [[2011]] був військовим представником — радником-посланником [[Місія України при НАТО|Місії України при НАТО]] (в м. [[Брюссель]], [[Бельгія|Королівство Бельгія]]). У жовтні 2013 входив до складу делегації ЗС України, яка провела робочу зустріч з делегацією [[НАТО]] на борту [[Гетьман Сагайдачний (фрегат)|фрегата «Гетьман Сагайдачний»]] в районі Африканського рогу ([[Сомалійський півострів]]) в рамках [[Операція «Океанський щит»|операції НАТО з протидії піратству на морі «Океанський щит»]]<ref>[http://www.mil.gov.ua/news/2013/10/29/vijskovi-delegaczii-ukraini-ta-nato-na-bortu-fregata-getman-sagajdachnij-obgovoryuyut-potochni-pitannya-spriyannya-silam-ta-zasobam-operaczii-nato-z-protidii-piratstvu-na-mori-okeanskij-shhit/ Військові делегації України та НАТО на борту фрегата «Гетьман Сагайдачний» обговорюють поточні питання сприяння силам та засобам операції НАТО з протидії піратству на морі «Океанський щит»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180208071101/http://www.mil.gov.ua/news/2013/10/29/vijskovi-delegaczii-ukraini-ta-nato-na-bortu-fregata-getman-sagajdachnij-obgovoryuyut-potochni-pitannya-spriyannya-silam-ta-zasobam-operaczii-nato-z-protidii-piratstvu-na-mori-okeanskij-shhit/ |date=8 лютого 2018 }} // Сайт Міністерства оборони України, 29 жовтня 2013</ref>.

Брав безпосередню участь у проведенні [[Антитерористична операція на сході України|АТО]] на сході України.

У липні [[2016]] року очолив Департамент воєнної політики, стратегічного планування та міжнародного співробітництва [[Міністерство оборони України|Міністерства оборони України]]<ref>[http://www.mil.gov.ua/news/2016/07/13/kompleksnij-paket-dopomogi-nato-%E2%80%93-cze-13-galuzej-spivpraczi-ta-40-czilovih-napryamiv-yaki-dozvolyayut-nam-virishuvati-zavdannya-shhodo-oboronozdatnosti--22300/ Комплексний пакет допомоги НАТО — це 13 галузей співпраці та 40 цільових напрямів, які дозволяють нам вирішувати завдання щодо обороноздатності] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180208071043/http://www.mil.gov.ua/news/2016/07/13/kompleksnij-paket-dopomogi-nato-%E2%80%93-cze-13-galuzej-spivpraczi-ta-40-czilovih-napryamiv-yaki-dozvolyayut-nam-virishuvati-zavdannya-shhodo-oboronozdatnosti--22300/ |date=8 лютого 2018 }} // Сайт Міністерства оборони України, 13 липня 2016</ref><ref>[http://www.mil.gov.ua/news/2016/09/02/general-major-anatolij-petrenko-poinformuvav-predstavnikiv-voenno-diplomatichnogo-korpusu-pro-hid-reformuvannya-ministerstva-oboroni--/ Генерал-майор Анатолій Петренко поінформував представників воєнно-дипломатичного корпусу про хід реформування Міністерства оборони] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180208010013/http://www.mil.gov.ua/news/2016/09/02/general-major-anatolij-petrenko-poinformuvav-predstavnikiv-voenno-diplomatichnogo-korpusu-pro-hid-reformuvannya-ministerstva-oboroni--/ |date=8 лютого 2018 }} // Сайт Міністерства оборони України, 2 вересня 2016</ref>. Також, у 2016—2017 був керівником української сторони [[Спільний центр з контролю та координації|Спільного центру з контролю та координації питань припинення вогню та стабілізації лінії розмежування сторін]] (СЦКК, м. [[Соледар]], [[Донецька область]]) у рамках [[Мінська угода (2015)|Мінської угоди]]<ref>[http://www.pravda.com.ua/news/2016/12/17/7130125/ На КПВВ «Станиця Луганська» Хугу показали докази обстрілу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180116053336/http://www.pravda.com.ua/news/2016/12/17/7130125/ |date=16 січня 2018 }} // «Українська правда», 17 грудня 2016</ref><ref>[https://tsn.ua/ato/za-ostanni-p-yat-dniv-boyoviki-vipustili-po-avdiyivci-visim-vagoniv-boyepripasiv-sckk-875289.html За останні п'ять днів бойовики випустили по Авдіївці вісім вагонів боєприпасів — СЦКК] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180208004435/https://tsn.ua/ato/za-ostanni-p-yat-dniv-boyoviki-vipustili-po-avdiyivci-visim-vagoniv-boyepripasiv-sckk-875289.html |date=8 лютого 2018 }} // ТСН, 4 лютого 2017</ref>.

З грудня [[2017]] року до січня [[2022]] року — [[Перелік заступників Міністра оборони України|заступник міністра оборони України]] з питань [[Європейська інтеграція України|європейської інтеграції]]<ref>{{Розпорядження КМУ|942|20 грудня 2017|Про призначення Петренка А.Г. заступником Міністра оборони України з питань європейської інтеграції|рік=2017}}</ref>. Член Міжвідомчої комісії з політики військово-технічного співробітництва та експортного контролю<ref>{{УПУ|939/2019|23 грудня 2019|Про персональний склад Міжвідомчої комісії з політики військово-технічного співробітництва та експортного контролю|link=https://www.president.gov.ua/documents/9392019-31589}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.ukrinform.ua/rubric-polytics/3392202-urad-priznaciv-zastupnikiv-dvom-ministram.html |title=Уряд призначив заступників двом міністрам. 26.01.2022, 14:35 |accessdate=26 січня 2022 |archive-date=26 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220126195734/https://www.ukrinform.ua/rubric-polytics/3392202-urad-priznaciv-zastupnikiv-dvom-ministram.html }}</ref>.

[[21 січня]] [[2022]] року призначений [[Надзвичайний і Повноважний Посол (Україна)|Надзвичайним і Повноважним Послом України]] в [[Саудівська Аравія|Королівстві Саудівська Аравія]]<ref>{{УПУ|15/2022|21 січня 2022|Про призначення А.Петренка Надзвичайним і Повноважним Послом України в Королівстві Саудівська Аравія|link=https://www.president.gov.ua/documents/152022-41173}}</ref><ref>{{Cite web|title=Зеленський призначив посла України у Саудівській Аравії|url=https://www.radiosvoboda.org/a/news-petrenko-saudivska-araviya-posol/31665538.html|website=Радіо Свобода|accessdate=2022-01-23|language=uk|archive-date=23 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220123043804/https://www.radiosvoboda.org/a/news-petrenko-saudivska-araviya-posol/31665538.html}}</ref>.

З 4 березня 2022 року по 22 серпня 2022 року Анатолій Петренко обіймав посаду заступника Міністра внутрішніх справ України, здійснюючи політичне керівництво Національною гвардією України<ref>[https://saudiarabia.mfa.gov.ua/persons/anatolii-petrenko Петренко Анатолій Григорович] // Посольство України в Королівстві Саудівська Аравія</ref>.

Одружений<ref>[https://declarations.com.ua/declaration/nacp_267ad933-c265-4c98-92cf-0bfaf42a37bb Декларація за 2016 рік] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211111221246/https://declarations.com.ua/declaration/nacp_267ad933-c265-4c98-92cf-0bfaf42a37bb |date=11 листопада 2021 }} // Проект Канцелярської сотні — «Декларації»</ref>.

== Нагороди ==
* [[Медаль «За зразкову службу у Збройних Силах України»]] III ступеня;
* [[Медаль «10 років Збройним Силам України»]];
* [[Медаль «15 років Збройним Силам України»]];
* [[Медаль «За сумлінну службу»]] I ст.;
* [[Нагрудний знак «За доблесну військову службу Батьківщині»]];
* [[Відзнаки Начальника Генерального Штабу#За досягнення у військовій службі|Нагрудний знак «За досягнення у військовій службі» II ст.]].

== Військові звання ==
* Генерал-майор (06.12.2012)<ref>{{УПУ|684/2012|6 грудня 2012|Про присвоєння військових звань}}</ref>.
* Генерал-лейтенант (05.12.2017)<ref>{{УПУ|404/2017|5 грудня 2017|Про присвоєння військових звань|link=http://www.president.gov.ua/documents/4042017-23186}}</ref>.

== Див. також ==
*[[Посольство України в Саудівській Аравії]]
== Примітки ==
{{примітки|2}}

== Посилання ==
* {{cite web |url=http://www.mil.gov.ua/ministry/kerivnicztvo/kerivnicztvo-ministerstva-oboroni-ukraini/general-lejtenant-petrenko-anatolij-grigorovich.html |title=Генерал-лейтенант Петренко Анатолій Григорович |author= |date= |archiveurl=https://web.archive.org/web/20180207133323/http://www.mil.gov.ua/ministry/kerivnicztvo/kerivnicztvo-ministerstva-oboroni-ukraini/general-lejtenant-petrenko-anatolij-grigorovich.html |archivedate=2018-02-07 |website=www.mil.gov.ua|publisher=[[Міністерство оборони України]] |accessdate=7 лютого 2018 |deadurl=no }}

{{Чинні посли України}}
{{Учасники РУВ}}
{{нк}}

[[Категорія:Заступники Міністра внутрішніх справ України]]
[[Категорія:Посли України в Саудівській Аравії]]
[[Категорія:Уродженці Карлівки]]
[[Категорія:Випускники Київського суворовського військового училища]]
[[Категорія:Випускники Київського вищого загальновійськового командного училища]]
[[Категорія:Випускники Національного університету оборони України]]
[[Категорія:Українські миротворці]]
[[Категорія:Заступники Міністра оборони України]]

title: Загальна інформація

Народження: 22 січня 1969 (56 років) · Карлівка, Полтавська область, УРСР

Alma Mater: КВЗКУ, НУОУ ім. Черняховського

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Формування: Міноборони

Війни / битви: Миротворчі сили ООН в Югославії · Операція «Океанський щит» · Війна на сході України

title: Командування

березень-серпень 2022: МВС, заступник Міністра внутрішніх справ

title: Нагороди та відзнаки

Медаль «10 років Збройним Силам України» (Міністерство оборони України) · Медаль «15 років Збройним Силам України» (Міністерство оборони України)

title: Командування

січень 2022 — теперішній час: МЗС, Надзвичайний і Повноважний Посол України в Королівстві Саудівська Аравія

title: Командування

Міноборони, заступник Міністра оборони з питань європейської інтеграції

title: Командування

Міноборони, директор Департаменту воєнної політики, стратегічного планування та міжнародного співробітництва

title: Командування

Військовий представник — радник-посланник Місії України при НАТО

title: Командування

Генштаб ЗСУ, начальник Управління євроатлантичної інтеграції

title: Нагороди та відзнаки

Медаль «За сумлінну службу» I ст. (Міністерство оборони України): Нагрудний знак «За доблесну військову службу Батьківщині» · Нагрудний знак «За досягнення у військовій службі» II ступеня


text:
# Омега-петля
Петля омега — це нерегулярний структурний мотив білка, що складається з петлі з шести і більше амінокислотних залишків і будь-якої послідовності амінокислот. Визначальною характеристикою є те, що залишки, що складають початок і кінець петлі, близькі між собою в просторі, не мають втручаються довжин звичайних вторинних структурних мотивів. Він названий за своєю формою, що нагадує велику грецьку букву Омега (Ω).

## Структура
Петлі Омеги, будучи нерегулярними, неповторюваними вторинними структурними одиницями, мають різноманітні тривимірні форми. Форми петлі Омеги аналізуються для виявлення повторюваних візерунків у двогранних кутах та загальної форми петлі, щоб допомогти визначити потенційну роль у складі та функціонуванні білка.
Оскільки петлі майже завжди знаходяться на поверхні білка, часто передбачається, що ці структури є гнучкими; однак, різні омега-петлі виявляють діапазон гнучкості в різні часові шкали руху білка і були визначені як ті, що відіграють роль у згортань деяких білків, включаючи зворотну транскриптазу ВІЛ-1; цитохром c; і нуклеїди.

wikiname: ukwiki

title: Омега-петля

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:PDB 1cig EBI.jpg|міні|Cytochrome C]]
Петля омега — це нерегулярний [[структурний мотив]] білка<ref>{{Cite news|title=Loops in globular proteins: a novel category of secondary structure|url=https://science.sciencemag.org/content/234/4778/849|work=Science|date=1986-11-14|accessdate=2019-12-22|issn=0036-8075|pmid=3775366|doi=10.1126/science.3775366|pages=849–855|volume=234|issue=4778|language=en|first=J. F.|last=Leszczynski|first2=G. D.|last2=Rose|archive-date=22 грудня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191222160326/https://science.sciencemag.org/content/234/4778/849}}</ref><ref>{{Cite news|title=Omega loops: nonregular secondary structures significant in protein function and stability.|url=https://www.fasebj.org/doi/10.1096/fasebj.9.9.7601335|work=The FASEB Journal|date=1995-06-01|accessdate=2019-12-22|issn=0892-6638|doi=10.1096/fasebj.9.9.7601335|pages=708–717|volume=9|issue=9|first=J S|last=Fetrow}}</ref>, що складається з петлі з шести і більше амінокислотних залишків і будь-якої послідовності [[Амінокислоти|амінокислот]]. Визначальною характеристикою є те, що залишки, що складають початок і кінець петлі, близькі між собою в просторі, не мають втручаються довжин звичайних вторинних структурних мотивів. Він названий за своєю формою, що нагадує велику грецьку букву [[Омега]] (Ω).

== Структура ==
Петлі Омеги, будучи нерегулярними, неповторюваними вторинними структурними одиницями, мають різноманітні тривимірні форми. Форми петлі Омеги аналізуються для виявлення повторюваних візерунків у двогранних кутах та загальної форми петлі, щоб допомогти визначити потенційну роль у складі та функціонуванні білка<ref>{{Cite news|title=The nature of the turn in omega loops of proteins|url=https://www.onlinelibrary.wiley.com/doi/abs/10.1002/prot.10376|work=Proteins: Structure, Function, and Bioinformatics|date=2003|accessdate=2019-12-22|issn=1097-0134|doi=10.1002/prot.10376|pages=591–606|volume=51|issue=4|language=en|first=Manoj|last=Pal|first2=Swagata|last2=Dasgupta|archive-date=22 грудня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191222155217/https://www.onlinelibrary.wiley.com/doi/abs/10.1002/prot.10376}}</ref><ref>{{Cite news|title=Defining the loop structures in proteins based on composite β-turn mimics|url=https://academic.oup.com/peds/article/28/6/153/1445671|work=Protein Engineering, Design and Selection|date=2015-06-01|accessdate=2019-12-22|issn=1741-0126|doi=10.1093/protein/gzv017|pages=153–161|volume=28|issue=6|language=en|first=Jesmita|last=Dhar|first2=Pinak|last2=Chakrabarti|archive-date=4 червня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180604053039/https://academic.oup.com/peds/article/28/6/153/1445671}}</ref>.
[[Файл:PDB 1ikw EBI.jpg|міні|HIV-1 reverse transcriptase]]

Оскільки петлі майже завжди знаходяться на поверхні білка, часто передбачається, що ці структури є гнучкими; однак, різні омега-петлі виявляють діапазон гнучкості в різні часові шкали руху білка і були визначені як ті, що відіграють роль у згортань деяких білків, включаючи [[Зворотна транскриптаза|зворотну транскриптазу]] ВІЛ-1; [[цитохром c]]; і нуклеїди.<ref>{{Cite news|title=Molecular simulation of the folding patterns of the omega-loop (Tyr181 to Tyr188) of HIV-1 reverse transcriptase|url=https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/9017364|work=Drug Design and Discovery|date=1996-12|accessdate=2019-12-22|issn=1055-9612|pmid=9017364|pages=213–223|volume=14|issue=3|first=P. P.|last=Mager|archive-date=7 жовтня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20161007083138/https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/9017364/}}</ref><ref>{{Cite book|url=https://citeseerx.ist.psu.edu/viewdoc/summary?doi=10.1.1.596.3784|title=Functional Role of a Protein Foldon—An-Loop Foldon Controls the Alkaline Transition in Ferricytochrome c|last=Maity|first=Haripada|last2=Rumbley|first2=Jon N.|last3=Engl|first3=S. Walter}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Білкові структурні мотиви]]


text:
# Бровченко Іван Кузьмович
Бровченко Іван Кузьмович (20 вересня 1898, Прилуки, Полтавська губернія — 13 липня 1971, Ніжин, Чернігівська область) — актор, режисер, заслужений артист УРСР (1957), художній керівник в українських театрах Прилук, Херсона, Ужгорода та інших міст. Протягом 50-річної творчої діяльності поставив понад 300 спектаклів, зіграв понад 400 ролей. Переклав понад 20 сценічних творів з російської на українську мову. Автор 5 п'єс і 10 одноактівок. Нагороджений орденом «Знак пошани».

## Біографія
Артист народився 20 вересня 1898 р., в сім'ї робітника залізничного транспорту в м. Прилуки Полтавської губернії. Батько Бровченка помер в 1905 р., під час революційного  повстання, залишивши чотирьох сиріт. Після смерті батька мати працювала по найму доглядаючи дітей.
З 1917 р., Іван перебував в лавах царської армії, в 62 Суздальському піхотному полку, де закінчив полкову музичну школу, здобувши спеціальність музиканта- духівника. Під час Першої світової війни працював санітаром на фронті, отримав контузію.
У 1918 році І. Бровченко у прилуцькому клубі уперше зіграв Миколу у «Наталці-Полтавці» під керівництвом артиста-професіонала І.М. Ярошенка, за допомогою якого І. Бровченка було зараховано до трупи професійного театру в Прилуках. У 1920-21 рр. організував армійський театр у Києві. Був одним з організаторів «Молодого театру», очолюваного режисером П. О. Хмарою та керував театральною студією (1923–25), при об'єднаному клубі профспілок міста.
В 1926 р., з ініціативи І. К. Бровченка, був організований пересувний, робітничо-колгоспний театр, де він був актором та  режисером. З 1930 по 1934 рр., працював режисером і актором у Донбаському театрі ім. 13-річчя Жовтня. Після його ліквідації працював у Вінницькому  театрі ім. М. Островського (1934–36), у Херсонському театрі (1936–38). В цей період навчався на режисерському факультеті в Московському університеті.
Протягом 1938-41 рр. був художній керівником і актором Прилуцького драматичного театру ім. 15-річчя ВЛКСМ. Під час Другої світової війни театр був евакуйований до Новосибірську, де його трупу було об'єднано з колективами Ніжинського українського державного театру ім. Коцюбинського та Миколаївським театром ім. Т. Г. Шевченка. Український державний театр ім. Коцюбинського у 1944 р. повернувся до Ніжина. Разом з ним прибув до міста і І. К. Бровченко. У серпні 1946 р. його було переведено на посаду художнього керівника Прилуцького пересувного театру, де він працював до переводу на посаду головного режисера пересувного театру в м. Дубно. У 50-ті рр. неодноразово був слухачем режисерських курсів у Москві.
 У 1957 р. йому було присвоєне звання заслуженого артиста УРСР. З 1959 року — актор Ніжинського драматичного театру ім. М. Коцюбинського. У 1960 р. І. К. Бровченко виходить на пенсію і переїздить до Ніжина. Очолив аматорський театр при Ніжинському міському будинку культури. У 1965 р. колектив отримав почесне звання «Народний».
 Помер Іван Бровченко 23 січня 1971 року.

## Особисте життя
Чоловік артистки Марії Бровченко.

## Основні ролі
- Микола, Петро, Возний, Виборний («Наталка Полтавка» І. Котляревського)
- Назар («Назар Стодоля» Т. Шевченка)
- Годун («Розлом» Б. Лавреньова)
- Гриць, Іван («Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці», «Дай серцю волю, заведе в неволю» М. Кропивницького)
- Платон («Платон Кречет» О. Корнійчука)
- Голохвастий, Антон Квітка («За двома зайцями», «Талан» М. Старицького)
- Василь («Лимерівна» Панаса Мирного)
- Гнат, Панас («Безталанна», «Наймичка» І. Карпенка-Карого)
- Яшка («Весілля в Малинівці» О. Рябова)
- Терень, Дудар («Дівчата нашої країни», «Диктатура» І. Микитенка)
- Лукаш («Лісова пісня» Лесі Українки)
- Микола («Украдене щастя» І. Франка)[5]

title: Бровченко Іван Кузьмович

wikitext:
{{особа
|ім'я              = Бровченко Іван Кузьмович
|оригінал імені    =
|зображення        =
|підпис_зображення =
|розмір            =
|дата народження   = 08.09.1898
|місце народження  = Прилуки, Чернігівська область, Україна
|дата смерті       = 13.07.1971
|місце смерті      = Ніжин, Чернігівська область, Україна
|причина смерті    =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      =
|alma mater        =
|відомий           =
|діяльність        = актор, режисер
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          = {{заслужений артист УРСР}} {{орден «Знак Пошани»}}
}}
{{однофамільці|Бровченко}}
'''Бровченко Іван Кузьмович''' ([[20 вересня]] [[1898]], [[Прилуки]], [[Полтавська губернія]] — [[13 липня]] [[1971]], [[Ніжин]], [[Чернігівська область]]) — актор, режисер, заслужений артист [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]] (1957), художній керівник в українських театрах [[Прилуки|Прилук]], [[Херсон|Херсона]], [[Ужгород|Ужгорода]] та інших міст. Протягом 50-річної творчої діяльності поставив понад 300 спектаклів, зіграв понад 400 ролей. Переклав понад 20 сценічних творів з російської на українську мову. Автор 5 п'єс і 10 одноактівок. Нагороджений орденом «<nowiki/>[[Орден «Знак Пошани»|Знак пошани]]<nowiki/>».<ref>{{Cite web|url=https://nizhyn.city/blogs/310782/veresnevij-kalendar-znamennih-dat-nizhina|title=Вересневий календар знаменних дат Ніжина|website=Ніжин.City|language=uk|access-date=2024-03-30}}</ref>

== Біографія ==
Артист народився 20 вересня 1898 р., в сім'ї робітника залізничного транспорту в м. Прилуки Полтавської губернії. Батько Бровченка помер в 1905 р., під час революційного  повстання, залишивши чотирьох сиріт. Після смерті батька мати працювала по найму доглядаючи дітей.

З 1917 р., Іван перебував в лавах царської армії, в 62 Суздальському піхотному полку, де закінчив полкову музичну школу, здобувши спеціальність музиканта- духівника. Під час Першої світової війни працював санітаром на фронті, отримав контузію.

У 1918 році І. Бровченко у прилуцькому клубі уперше зіграв Миколу у «Наталці-Полтавці» під керівництвом артиста-професіонала І.М. Ярошенка, за допомогою якого І. Бровченка було зараховано до трупи професійного театру в Прилуках<ref>{{Cite web|url=https://priluki.info/topic/1637/1|title=Перегляд теми 'Історія театру в Прилуках' • Інформаційно-розважальний портал м. Прилуки • Фотогалерея, форум, новини, чат, безкоштовні оголошення, панорами Прилук, каталог підприємств міста|website=priluki.info|access-date=2024-05-25}}</ref>. У 1920-21 рр. організував армійський театр у Києві. Був одним з організаторів «Молодого театру», очолюваного режисером П. О. Хмарою та керував театральною студією (1923–25), при об'єднаному клубі профспілок міста.

В 1926 р., з ініціативи І. К. Бровченка, був організований пересувний, робітничо-колгоспний театр, де він був актором та  режисером. З 1930 по 1934 рр., працював режисером і актором у Донбаському театрі ім. 13-річчя Жовтня. Після його ліквідації працював у Вінницькому  театрі ім. М. Островського (1934–36), у Херсонському театрі (1936–38). В цей період навчався на режисерському факультеті в Московському університеті.

Протягом 1938-41 рр. був художній керівником і актором Прилуцького драматичного театру ім. 15-річчя ВЛКСМ. Під час Другої світової війни театр був евакуйований до Новосибірську, де його трупу було об'єднано з колективами Ніжинського українського державного театру ім. Коцюбинського та Миколаївським театром ім. Т. Г. Шевченка. Український державний театр ім. Коцюбинського у 1944 р. повернувся до Ніжина. Разом з ним прибув до міста і І. К. Бровченко. У серпні 1946 р. його було переведено на посаду художнього керівника Прилуцького пересувного театру, де він працював до переводу на посаду головного режисера пересувного театру в м. Дубно. У 50-ті рр. неодноразово був слухачем режисерських курсів у Москві.<ref>Бровченко І. К. Автобіографія. Рукописний текст. 5 с. м. Дубно, 1 грудня 1958 р.</ref>

 У 1957 р. йому було присвоєне звання заслуженого артиста УРСР. З 1959 року — актор Ніжинського драматичного театру ім. М. Коцюбинського. У 1960 р. І. К. Бровченко виходить на пенсію і переїздить до Ніжина. Очолив аматорський театр при Ніжинському міському будинку культури. У 1965 р. колектив отримав почесне звання «Народний».

 Помер Іван Бровченко 23 січня 1971 року.<ref>{{Cite web|url=https://pryluky.cg.gov.ua/index.php?id=10055&tp=1|title=Прилуцька міська рада|website=pryluky.cg.gov.ua|access-date=2024-03-30}}</ref>

== Особисте життя ==
Чоловік артистки [[Бровченко Марія Федорівна|Марії Бровченко]].

== Основні ролі ==

* Микола, Петро, Возний, Виборний («<nowiki/>[[Наталка Полтавка]]<nowiki/>» [[Котляревський Іван Петрович|І. Котляревського]])
* Назар («<nowiki/>[[Назар Стодоля (п'єса)|Назар Стодоля]]<nowiki/>» [[Т. Шевченко|Т. Шевченка]])
* Годун («Розлом» [[Лавреньов Борис Андрійович|Б. Лавреньова]])
* Гриць, Іван («Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці», «Дай серцю волю, заведе в неволю» [[Кропивницький Марко Лукич|М. Кропивницького]])
* Платон («<nowiki/>[[Платон Кречет]]<nowiki/>» [[Корнійчук Олександр Євдокимович|О. Корнійчука]])
* Голохвастий, Антон Квітка («<nowiki/>[[За двома зайцями (п'єса)|За двома зайцями]]<nowiki/>», «Талан» [[Старицький Михайло Петрович|М. Старицького]])
* Василь («<nowiki/>[[Лимерівна]]<nowiki/>» [[Панас Мирний|Панаса Мирного]])
* Гнат, Панас («<nowiki/>[[Безталанна]]<nowiki/>», «<nowiki/>[[Наймичка (п'єса)|Наймичка]]<nowiki/>» [[Іван Карпенко-Карий|І. Карпенка-Карого]])
* Яшка («<nowiki/>[[Весілля в Малинівці (оперета)|Весілля в Малинівці]]<nowiki/>» [[Рябов Олексій Пантелеймонович|О. Рябова]])
* Терень, Дудар («Дівчата нашої країни», «Диктатура» [[Микитенко Іван Кіндратович|І. Микитенка]])
* Лукаш («<nowiki/>[[Лісова пісня]]<nowiki/>» [[Леся Українка|Лесі Українки]])
* Микола («<nowiki/>[[Украдене щастя]]<nowiki/>» [[І. Франко|І. Франка]])<ref>{{Cite book
|url=https://esu.com.ua/article-36245
|title=Бровченко Іван Кузьмич
|last=Самойленко
|first=Г. В.
|publisher=Інститут енциклопедичних досліджень НАН України
|volume=3
|language=Ukrainian
|isbn=978-966-02-2074-4
}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://esu.com.ua/article-36245 Бровченко Іван Кузьмич] / / Г. В. Самойленко // Енциклопедія Сучасної України [Електронний ресурс] / Редкол.: І. М. Дзюба, А. І. Жуковський, М. Г. Железняк [та ін.]; НАН України, НТШ. – К.: Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2004
* [[Самойленко Григорій Васильович|Самойленко Г]]. Ніжинський драматичний театр ім. М. М. Коцюбинського. Ніжин, 1996
* Фесенко Т. Ювілей режисера // Соц. культура. 1968. № 12
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Прилук]]

title: Бровченко Іван Кузьмович

Народився: 8 вересня 1898 · Прилуки, Чернігівська область, Україна

Помер: 13 липня 1971 (72 роки) · Ніжин, Чернігівська область, Україна

Діяльність: актор, режисер

Нагороди: Заслужений артист УРСР · Орден «Знак Пошани»


text:
# Вилюв
Вилюв (пол. Wylów) — село в Польщі, у гміні Пшецлав Мелецького повіту Підкарпатського воєводства.
Населення — 258 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Ряшівського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 140     | 30                 | 95               | 15                   |
| Жінки    | 118     | 19                 | 64               | 35                   |
| Разом    | 258     | 49                 | 159              | 50                   |

title: Вилюв

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Вилюв
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Wylów}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Підкарпатське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Мелецький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Пшецлав (гміна){{!}}Пшецлав
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 258
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 17
|поштовий індекс        = 39-320
|автомобільний код      = RMI
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0659058
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Вилюв''' ({{lang-pl|Wylów}}) — село в Польщі, у [[Пшецлав (гміна)|гміні Пшецлав]] [[Мелецький повіт|Мелецького повіту]] [[Підкарпатське воєводство|Підкарпатського воєводства]].
Населення — {{formatnum:258}} {{МНОЖИНА:258|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ряшівське воєводство|Ряшівського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=140 |ЧолПре=30 |ЧолПрац=95 |ЧолПост=15
|Жін=118 |ЖінПре=19 |ЖінПрац=64 |ЖінПост=35
|Разом=258 |РазомПре=49 |РазомПрац=159 |РазомПост=50
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Пшецлав}}

{{Підкарпатське-доробити}}

[[Категорія:Села Мелецького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Підкарпатське воєводство

Повіт: Мелецький повіт

Гміна: Пшецлав

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: RMI

OSM: ↑3020134 ·R (Ґміна Пшецлав)


text:
# Пілансберг
Заповідник Пілансберг (англ. Pilanesberg Game Reserve) — природоохоронна територія розташована в Північно-Західній провінції ПАР. Розташований в кратері недіючого вулкана діаметром 27 км, неподалік від міста Сан-Сіті, за 120 км від Йоганесбурга.
Парк займає третє місце в країні за площею після найбільшого — парка Крюгера в провінції Мпумаланга і найстарішого парку Шлушлуві-Умфолозі в Квазулу-Наталь.

## Історія створення
Ця природоохоронна територія була створена зусиллями борців за живу природу, буквально з нуля в 1979 році вони почали піднімати цю територію. Спочатку було виділено 55 000 га вулканічних схилів, головною цінністю яких було красиве озеро, що розлилося в самому цьому кратері. Вік вулкана оцінюється в 1,2 мільйона років.

## Фауна
У 1979 році в вулканічний район, що став національним парком Пілансберг було завезено 5 957 тварин, що представляють 19 видів, серед яких значилися і представники так званої «великої п'ятірки»: леви, слони, леопарди, жирафи і буйволи. Зараз тут мешкають 55 слонів, 80 буйволів, велика популяція левів, леопардів і носорогів, а також сотні різних антилоп, жирафів, зебр. Сьогодні щільність цих тварин в межах парку настільки збільшилася, що є чи не найвищою у порівнянні з іншими природоохоронними зонами Африки. На березі озера знайшли свій дім численні крокодили, бегемоти і різноманітні птахи. Загалом місцева орнітофауна налічує близько 360 видів пернатих. Також знайшли тут свій притулок 65 видів рептилій.

## Туризм
У парку побудована велика кількість готелів для туристів. Вони розташовані дуже близько від берегів водойм, щоб прямо з вікна можна було спостерігати за тваринами, що мешкають у водоймах та приходять на водопій. Територією заповідника туристів перевозять відкритою вантажівкою, яку супроводжує озброєний єгер.

title: Пілансберг

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
|назва               = Заповідник Пілансберг
|категорія_мсоп      = IV
|зображення          = Pilanesberg-Hippopotamus-001.jpg
|зображення_підпис   =
|ширина_зображення   = 250
|мапа                = Magaliesberg00edit.png
|підпис              =
|ширина_мапи         = 250
|локатор_x           =
|локатор_y           =
|розташування        =
|найближче_місто     = [[Сан-Сіті (ПАР)|Сан-Сіті]]
|lat_degrees  = 25 | lat_minutes  = 15 | lat_seconds  = 40 | lat_direction  = S
|long_degrees = 27 | long_minutes = 06 | long_seconds = 03 | long_direction = E
|площа               = 572 км²
|водні об'єкти       = [[Озеро]] в [[кратер]]і [[вулкан]]а
|заснований          = [[1979]]
|число_відвідувачів  =
|рік_відвідувачів    =
|керуюча_організація =
|ССЮ_назва           =
|ССЮ_країна          =
|ССЮ_тип             =
|ССЮ_критерії        =
|ССЮ_ідентфікатор    =
|ССЮ_регіон          =
|ССЮ_рік             =
|ССЮ_сессія          =
|WHS_Extension       = <!--тимчасово не імплементовано-->
|ССЮ_загроза         =
|ССЮ_посилання       =
}}
'''Заповідник Пілансберг''' ({{lang-en|Pilanesberg Game Reserve}}) — [[природоохоронна територія]] розташована в [[Північно-Західна провінція (ПАР)|Північно-Західній провінції]] [[ПАР]]. Розташований в [[кратер]]і недіючого [[вулкан]]а діаметром 27 км, неподалік від міста [[Сан-Сіті (ПАР)|Сан-Сіті]], за 120 км від [[Йоганесбург]]а.

Парк займає третє місце в країні за площею після найбільшого — [[Національний парк Крюгер|парка Крюгера]] в провінції [[Мпумаланга]] і найстарішого парку [[Шлушлуві-Умфолозі]] в [[Квазулу-Наталь]].

== Історія створення ==

[[Файл:Pilanesberg-Salt lick-002.jpg|міні|ліворуч|200пкс|]]
[[Файл:Pilanesberg-Darter fishing-001.jpg|міні|ліворуч|200пкс|]]
[[Файл:Pilansberg 154.jpg|міні|ліворуч|200пкс|]]
[[Файл:Pilansberg 134.jpg|міні|праворуч|250пкс|]]

Ця природоохоронна територія була створена зусиллями борців за живу природу, буквально з нуля в [[1979]] році вони почали піднімати цю територію. Спочатку було виділено 55 000 [[га]] [[вулкан]]ічних [[схил]]ів, головною цінністю яких було красиве [[озеро]], що розлилося в самому цьому [[кратер вулкана|кратері]]. Вік вулкана оцінюється в 1,2 мільйона років.

== Фауна ==

У 1979 році в вулканічний район, що став національним парком Пілансберг було завезено 5 957 [[тварини|тварин]], що представляють 19 [[вид (біологія)|видів]], серед яких значилися і представники так званої «великої п'ятірки»: [[лев]]и, [[слон]]и, [[леопард]]и, [[жираф]]и і [[буйвол]]и. Зараз тут мешкають 55 слонів, 80 буйволів, велика популяція левів, леопардів і [[носоріг|носорогів]], а також сотні різних [[антилопа|антилоп]], жирафів, [[зебра|зебр]]. Сьогодні щільність цих тварин в межах парку настільки збільшилася, що є чи не найвищою у порівнянні з іншими природоохоронними зонами [[Африка|Африки]]. На березі озера знайшли свій дім численні [[крокодил]]и, [[бегемот]]и і різноманітні [[птахи]]. Загалом місцева [[орнітофауна]] налічує близько 360 видів пернатих. Також знайшли тут свій притулок 65 видів [[рептилії|рептилій]].

== Туризм ==

У парку побудована велика кількість [[готель|готелів]] для [[турист]]ів. Вони розташовані дуже близько від берегів [[водойма|водойм]], щоб прямо з вікна можна було спостерігати за тваринами, що мешкають у водоймах та приходять на водопій. Територією заповідника туристів перевозять відкритою [[вантажівка|вантажівкою]], яку супроводжує озброєний [[єгер]].

== Джерела ==

* [https://web.archive.org/web/20160305014909/http://www.krasnayakniga.ru/pilansberg-nacionalnyy-park Пілансберг на сайті «Червона книга».]{{ref-ru}}
* [http://www.awaytravel.ru/content/экскурсии-из-юар-заповедники-пилансберг-pilanesberg-0 Екскурсії з ПАР. Заповідники. Пілансберг.]{{ref-ru}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111207094617/http://www.awaytravel.ru/content/экскурсии-из-юар-заповедники-пилансберг-pilanesberg-0 |date=7 грудня 2011 }}
* http://fiji.com.ua/index/part/catalog/id/6364.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161215143152/http://www.fiji.com.ua/index/part/catalog/id/6364.html |date=15 грудня 2016 }}

[[Категорія:Категорія МСОП IV]]
[[Категорія:Природоохоронні території ПАР]]
[[Категорія:Північно-Західна провінція (ПАР)]]
[[Категорія:Згаслі вулкани]]

title: Заповідник Пілансберг

Країна: ПАР

Розташування: Північно-Західна провінція

Найближче місто: Сан-Сіті

Водні об'єкти: Озеро в кратері вулкана

Площа: 572 км²


text:
# Чокань (комуна)
Чокань, Чокані (рум. Ciocani) — комуна у повіті Васлуй в Румунії. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
- Кринг (444 особи)
- Крингу-Ноу (273 особи)
- Поду-П'єтріш (26 осіб)
- Чокань (911 осіб)

Комуна розташована на відстані 232 км на північний схід від Бухареста, 43 км на південь від Васлуя, 99 км на південь від Ясс, 99 км на північ від Галаца.

## Населення
У 2009 року у комуні проживали 1811 осіб.

title: Чокань (комуна)

wikitext:
{{About|комуну|село|Чокань}}
{{НП Румунії
 | назва               = Чокань
 | статус              = комуна
 | місцева_назва       = ''Ciocani''
 | герб                =
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Васлуй
 | код_SIRUTA          =
 | широта              = 46.2604
 | довгота             = 27.5599
 | висота              = 95
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 1811
 | рік_насел           = 2009
 | населення_джерело   = <ref>{{cite web|url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|title=Populația stabilă la 1.01.2009 total din care de 18 ani și peste|language=румунською|accessdate=2011-12-19|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AaF2pliR?url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|archivedate=10.09.2012|deadurl=yes}}</ref>
 | площа               = 39,26
 | поштові_індекси     =
 | карта               = Ciocani jud Vaslui.png
 | примар              = Munteanu Ionel<ref>{{cite web|url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|title=Biroul Electoral Central. Alegeri locale 2008 TUR I + TUR II + TUR III. Primari aleşi pe municipii,oraşe şi comune.|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IAlaxrmA?url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|archivedate=2013-07-17|deadurl=yes}}</ref>
 | партія              = [[Націонал-ліберальна партія (Румунія)|PNL]]
 | мандат              = 2008-2012
 | www                 = http://www.primariaciocani.ro
}}
'''Чокань''', Чокані ({{lang-ro|Ciocani}}) — комуна у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Васлуй (повіт)|Васлуй]] в [[Румунія|Румунії]]. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
* [[Кринг (Васлуй)|Кринг]] (444 особи)
* [[Крингу-Ноу]] (273 особи)
* [[Поду-П'єтріш]] (26 осіб)
* [[Чокань]] (911 осіб)

Комуна розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 232 км на північний схід від [[Бухарест]]а, 43 км на південь від [[Васлуй (місто)|Васлуя]], 99 км на південь від [[Ясси|Ясс]], 99 км на північ від [[Галац|Галаца]].

== Населення ==
У 2009 року у комуні проживали {{formatnum:1811}} осіб.

== Посилання ==
* [http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-CIOCANI/202545/ Дані про комуну Чокань на сайті Ghidul Primăriilor]

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Повіт Васлуй}}
{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Комуни повіту Васлуй]]

title: Чокань · Ciocani

Країна: Румунія

Повіт: Васлуй

Телефонний код: +40 235 (Romtelecom, TR) · +40 335 (інші оператори)

title: Влада

Примар · Мандат: Munteanu Ionel (PNL) · 2008-2012

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Кшиштоф Оссолінський
Кшиштоф Оссолінський (пол. Krzysztof Ossoliński; 28 квітня 1587 — 24 лютого 1645) — державний і військовий діяч Речі Посполитої.

## Життєпис
Походив з польського магнатського роду Оссолінських гербу Топор. Старший син Яна Збігнева Оссолінського, сандомирського воєводи, і Анни Сененської. Народився 1587 року. Здобув домашню освіту, виховувався в кальвіністському дусі.
1594 року його батько навернувся до католицтва. На той час померла мати Кшиштова, вірна прихильниця кальвінізму. Тому його також було навернуто до католицтва й відправлено до єзуїтського колегіуму в Любліні, де навчався до 1596 року. За цим навчався в Краківському єзуїтському колегіумі до 1602 року.
У 1604—1612 роках разом зі своїм молодшим братом Максиміліаном навчався в єзуїтському університеті у Вюрцбурзі. Після повернення на батьківщину розпочав політичну кар'єру. У 1607 став дворянином королівським Сигізмунда III. У 1608 році з королівськими посланнями їздив до Грацу (до Фердинанда Габсбурга, герцога Середньоавстрійського) та Флоренцію — до Фердинандо I Медічі, великого герцога Тосканського, Потім навчався у Болонському та Падуанському університетах. 1614 року після повернення на батьківщину батько відправив його в складі кварцяного війська на Поділля. Брав участь у кількох військових кампаніях роти аркебузирів проти кримських татар та османів. У 1618 році Кшиштоф Оссолінський був призначений підстолієм сандомирським, а в 1620 році став підкоморієм сандомирським.
Після смерті батька 1623 року успадкував частину маєтку Мелець, який невдовзі разом із братом Максиміліаном поміняв на Іваніску. Значні доходи йому принесло виключне право постачати провіантом армію Речі Посполитої під час прусської кампанії проти шведів у 1626—1629 роках, в якій він сам брав активну участь. Близько 1627 року в селі Уязд збудував собі замок Крижтопор, на який витратив 5 млн злотих.
Неодноразово обирався послом від Сандомирського воєводства на сейми у 1624, 1625, 1626 (надзвичайного), 1627, 1628, 1631 і 1632, 1633, 1641 роках, де займався економічними питаннями — цінами, карбуванням монет та доставкою харчів до військ.
У 1632 був обраний депутатом з ревізії скарбниці і працював над реформуванням сейму та системою оборони держави. На елекційному сеймі 1632 року претендував на посаду маршалка сейму, яку отримав Якуб Собеський. На цьому сеймі підтримав кандидатуру королевича Владислава Вази. Як член коронаційного сейму 1633 року входив до комісії з питань війни з Москвським царством та організації війська. 1633 року був призначений каштеляном садецьким, а 1636 року — войніцьким.
Як прибічник контрреформації був винний у вигнанні аріан із Ракова, Іваніски та Ґжелува. У 1638 році отримав посаду воєводи сандомирського. 1639 року фундував кляштор католицької конгрегації бернвнрдинів в Стопниці. Він також щедро підтримував єзуїтські та кармелітські монастирі в Кракові.
У 1641 році на варшавському сеймі увійшов до комісії, яка мала змінити судовий процес і привести до скорочення термінів судових процесів. Помер 1645 року у Кракові та був похований у костелі босих кармелітів поруч з першою дружиною. Втім місце його останнього спочинку не збереглося до наших днів. Після розпуску ордена австрійською владою монастир було зруйновано. Сьогодні на його місці розташований археологічний музей.

## Родина
1. Дружина (з 1615 року) — Софія Ціковська
Діти:
- Кшиштоф Балдвін (д/н —1649), староста вісліцький. стопницький, ропчицький
- Ельжбета (померла дитиною)

2. Дружина (з 1638 року) — Софія Красинська
дітей не було
3. Дружина (з 1642 року) — Зофія Ельжбета, донька Миколая Фірлея, воєводи сандомирського
дітей не було

title: Кшиштоф Оссолінський

wikitext:
{{особа}}
'''Кшиштоф Оссолінський''' ({{lang-pl|Krzysztof Ossoliński}}; [[28 квітня]] [[1587]] — [[24 лютого]] [[1645]]) — державний і військовий діяч [[Річ Посполита|Речі Посполитої]].

== Життєпис ==
Походив з польського магнатського роду [[Оссолінські|Оссолінських]] гербу [[Топор (герб)|Топор]]. Старший син [[Ян Збігнев Оссолінський|Яна Збігнева Оссолінського]], сандомирського воєводи, і Анни Сененської. Народився 1587 року. Здобув домашню освіту, виховувався в кальвіністському дусі.

1594 року його батько навернувся до католицтва. На той час померла мати Кшиштова, вірна прихильниця кальвінізму. Тому його також було навернуто до католицтва й відправлено до єзуїтського колегіуму в Любліні, де навчався до 1596 року. За цим навчався в Краківському єзуїтському колегіумі до 1602 року.

У 1604—1612 роках разом зі своїм молодшим братом [[Максиміліан Оссолінський|Максиміліаном]] навчався в єзуїтському університеті у Вюрцбурзі. Після повернення на батьківщину розпочав політичну кар'єру. У 1607 став дворянином королівським [[Сигізмунд III Ваза|Сигізмунда III]]. У 1608 році з королівськими посланнями їздив до Грацу (до [[Фердинанд II Габсбург|Фердинанда Габсбурга]], герцога Середньоавстрійського) та Флоренцію — до [[Фердинандо I Медічі]], великого герцога Тосканського, Потім навчався у Болонському та Падуанському університетах. 1614 року після повернення на батьківщину батько відправив його в складі [[Кварцяне військо|кварцяного війська]] на Поділля. Брав участь у кількох військових кампаніях роти аркебузирів проти кримських татар та османів. У 1618 році Кшиштоф Оссолінський був призначений підстолієм сандомирським, а в 1620 році став підкоморієм сандомирським.

Після смерті батька 1623 року успадкував частину маєтку Мелець, який невдовзі разом із братом Максиміліаном поміняв на Іваніску. Значні доходи йому принесло виключне право постачати провіантом армію Речі Посполитої під час [[Польсько-шведська війна (1626—1629)|прусської кампанії проти шведів]] у 1626—1629 роках, в якій він сам брав активну участь. Близько 1627 року в селі Уязд збудував собі [[замок Крижтопор]], на який витратив 5 млн злотих.

Неодноразово обирався послом від Сандомирського воєводства на сейми у 1624, 1625, 1626 (надзвичайного), 1627, 1628, 1631 і 1632, 1633, 1641 роках, де займався економічними питаннями — цінами, карбуванням монет та доставкою харчів до військ.

У 1632 був обраний депутатом з ревізії скарбниці і працював над реформуванням сейму та системою оборони держави. На елекційному сеймі 1632 року претендував на посаду маршалка сейму, яку отримав [[Якуб Собеський]]. На цьому сеймі підтримав кандидатуру королевича [[Владислав IV Ваза|Владислава Вази]]. Як член коронаційного сейму 1633 року входив до комісії з питань війни з Москвським царством та організації війська. 1633 року був призначений каштеляном садецьким, а 1636 року — войніцьким.

Як прибічник контрреформації був винний у вигнанні аріан із Ракова, Іваніски та Ґжелува. У 1638 році отримав посаду воєводи сандомирського. 1639 року фундував кляштор католицької конгрегації бернвнрдинів в Стопниці. Він також щедро підтримував єзуїтські та кармелітські монастирі в Кракові.

У 1641 році на варшавському сеймі увійшов до комісії, яка мала змінити судовий процес і привести до скорочення термінів судових процесів. Помер 1645 року у Кракові та був похований у костелі босих кармелітів поруч з першою дружиною. Втім місце його останнього спочинку не збереглося до наших днів. Після розпуску ордена австрійською владою монастир було зруйновано. Сьогодні на його місці розташований археологічний музей.

== Родина ==
1. Дружина (з 1615 року) — Софія Ціковська

Діти:
* [[Кшиштоф Балдвін Оссолінський|Кшиштоф Балдвін]] (д/н —1649), староста вісліцький. стопницький, ропчицький
* Ельжбета (померла дитиною)

2. Дружина (з 1638 року) — Софія Красинська

дітей не було

3. Дружина (з 1642 року) — Зофія Ельжбета, донька [[Миколай Фірлей (маршалок)|Миколая Фірлея]], воєводи сандомирського

дітей не було

== Джерела ==
* Jan Seredyka, Parlamentarzyści drugiej połowy panowania Zygmunta III Wazy, Opole 1989
* Marcin Broniarczyk, Wykształcenie świeckich senatorów w Koronie za Władysława IV, w: Kwartalnik Historyczny, rocznik CXIX, 2012
* Andrzej Korytko, Sejm koronacyjny Władysława IV Wazy wobec problemów na Ukrainiew: Echa Przeszłości t. XVI, Olsztyn 2015
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Оссолінський Кшиштоф}}
[[Категорія:Сандомирські воєводи]]
[[Категорія:Світські сенатори Речі Посполитої]]
[[Категорія:Сандецькі каштеляни]]
[[Категорія:Войніцькі каштеляни]]
[[Категорія:Маршалки Коронного Трибуналу]]
[[Категорія:Посли на Сейм I Речі Посполитої (Сандомирське воєводство)]]
[[Категорія:Ропчицькі старости]]
[[Категорія:Вольбромські старости]]
[[Категорія:Сандомирські підкоморії]]
[[Категорія:Сандомирські підстолії]]
[[Категорія:Випускники Падуанського університету]]
[[Категорія:Випускники Грацького університету]]
[[Категорія:Випускники Болонського університету]]
[[Категорія:Оссолінські]]
[[Категорія:Випускники та студенти колегіуму єзуїтів у Любліні]]
[[Категорія:Придворні Сигізмунда III Вази]]
[[Категорія:Студенти та випускники Краківського університету / Краківської Академії]]

title: Кшиштоф Оссолінський

Народився: 28 квітня 1587 · Буківсько, Гміна Буківсько, Сяноцький повіт, Львівське воєводство, Польська Республіка

Помер: 24 лютого 1645 (57 років) · Краків, Річ Посполита

Країна: Річ Посполита

Діяльність: військовослужбовець, політик

Alma mater: Ґрацький університет, Болонський університет і Падуанський університет

Посада: посол Сейму Речі Посполитої, Сандомирський воєвода, учасник виборів короля Польщіd, депутат, підкоморій Сандомирськийd, сандецький каштелянd, каштелян войніцькийd, підстолій сандомирськийd, староста Ропчицькийd і Q66201280?

Рід: Оссолінські

Батько: Ян Збігнєв Оссолінський

Брати, сестри: Єжи Оссолінський і Максиміліан Оссолінський

У шлюбі з: Zofia Krasińskad і Elżbieta Firlejd

Діти: Кшиштоф Балдвін Оссолінський


text:
# 100 франків (Наполеон Бонапарт)
100 франків (Наполеон Бонапарт) — французька банкнота, ескіз якої розроблений 5 березня 1959 і випускалася в обіг Банком Франції з 4 січня 1960 до заміни на банкноту сто франків з Корнелем. Банкнота являла собою аналог купюри середини 50-х 10 000 франків з Наполеоном Бонапартом.

## Історія
Банкнота належить до серії «Знамениті люди Франції», їх діяльність призвела до створення сучасної Франції як держави. Купюра є аналогом банкноти середини 50-х років — 10 000 франків з Наполеоном Бонапартом, але зі зменшеним в 1:100 номіналом — як наслідок грошової реформи кінця 50-х — початку 60 років, у зв'язку з цим на банкнотах вказувалася аббревіатуара «NF» (фр. «nouveaux francs»), що означала — «новий франк». Банкнота випускалася з березня 1959 по квітень 1964, а з 30 квітня 1971 вона перестає бути законним платіжним засобом. Банкнота 100 нових франків з Бонапартом користувалася поганою репутацією завдяки фальшивомонетнику Чеславу Боярському, який виготовив велику кількість високоякісних підроблених цих банкнот на початку 1960 -х років.

## Опис
Банкноту розробили — Клеман Серво та гравери Жюль Піль і Андре Марлі.
Аверс: справа портрет Наполеона Бонапарта у формі генерала, на фоні Тріумфальної арки.
Реверс: зліва портрет Бонапарта, на фоні Будинку Інвалідів і купою прапорів з «Великої Армії».
Водяний знак зображує профіль Бонапарта. Розміри купюри — 172 мм × 92 мм.

## Джерело
- Перелік французьких банкнот [Архівовано 14 квітня 2012 у Wayback Machine.]
- Сайт нумізматики та боністики Франції

title: 100 франків (Наполеон Бонапарт)

wikitext:
{{Infobox banknote
| Denomination        = Сто франків (Наполеон Бонапарт)
{{lang-fr|Cent francs Bonaparte}}

| Country             = {{Країна з прапорцем|FRA}}
| Value               = 100 [[французький франк|франків]]
| Unit                =
| Width               = 172
| Height              = 92
| Weight              =
| Security Features   = [[Водяний знак|Філігрань]]
| Paper Type          =

| Years of Printing   = 1959 — 1964
| Obverse             = France 100 francs 1961-a.jpg
| Obverse Design      = Портрет [[Наполеон Бонапарт|Наполеона Бонапарта]] у формі генерала, на фоні [[Тріумфальна арка (Париж)|Тріумфальної арки]]
| Obverse Designer    = Клеман Серво та гравери Жюль Піль і Андре Марлі
| Obverse Design Date = [[5 березня]] [[1959]]
| Reverse             = France 100 francs 1961-b.jpg
| Reverse Design      = Портрет [[Наполеон Бонапарт|Наполеона Бонапарта]] на фоні [[Дім Інвалідів|Будинку Інвалідів]] і купою прапорів з ''«Великої Армії»''
| Reverse Designer    = Клеман Серво та гравери Жюль Піль і Андре Марлі
| Reverse Design Date = [[5 березня]] [[1959]]
}}'''100 франків (Наполеон Бонапарт)''' — [[Франція|французька]] банкнота, ескіз якої розроблений [[5 березня]] [[1959]] і випускалася в обіг [[Банк Франції|Банком Франції]] з [[4 січня]] [[1960]] до заміни на банкноту [[100 франків (Корнель)|сто франків з Корнелем]]. Банкнота являла собою аналог купюри середини 50-х [[10 000 франків (Наполеон Бонапарт)|10 000 франків з Наполеоном Бонапартом]].

== Історія ==
[[Файл:Napoleon in His Study.jpg|міні|ліворуч|170пкс|[[Наполеон I Бонапарт]] — французький імператор у 1804–1814 і 1815]]
Банкнота належить до серії ''«Знамениті люди Франції»'', їх діяльність призвела до створення сучасної Франції як держави. Купюра є аналогом банкноти середини 50-х років — [[10 000 франків (Наполеон Бонапарт)|10 000 франків з Наполеоном Бонапартом]], але зі зменшеним в 1:100 номіналом — як наслідок грошової реформи кінця 50-х — початку 60 років, у зв'язку з цим на банкнотах вказувалася аббревіатуара «NF» (фр. «nouveaux francs»), що означала — ''«новий франк»''. Банкнота випускалася з березня [[1959]] по квітень [[1964]], а з [[30 квітня]] [[1971]] вона перестає бути законним платіжним засобом. Банкнота 100 нових франків з Бонапартом користувалася поганою репутацією завдяки фальшивомонетнику Чеславу Боярському, який виготовив велику кількість високоякісних підроблених цих банкнот на початку 1960 -х років.
== Опис ==
Банкноту розробили — Клеман Серво та гравери Жюль Піль і Андре Марлі.

Аверс: справа портрет [[Наполеон Бонапарт|Наполеона Бонапарта]] у формі генерала, на фоні [[Тріумфальна арка (Париж)|Тріумфальної арки]].

Реверс: зліва портрет Бонапарта, на фоні [[Дім Інвалідів|Будинку Інвалідів]] і купою прапорів з ''«Великої Армії»''.

Водяний знак зображує профіль Бонапарта. Розміри купюри — 172 мм × 92 мм.

== Джерело ==
* [http://www.banque-france.fr/fileadmin/user_upload/banque_de_france/histoire/Billets_en_Francs/emissions-retraits-billets.pdf Перелік французьких банкнот] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120414013131/http://www.banque-france.fr/fileadmin/user_upload/banque_de_france/histoire/Billets_en_Francs/emissions-retraits-billets.pdf |date=14 квітня 2012 }}
* [https://web.archive.org/web/20140716183735/http://www.horizonfr.com/les_1%20franc_commemoratives.htm Сайт нумізматики та боністики Франції]
[[Категорія:Французькі банкноти]]
[[Категорія:Франк]]

title: Сто франків (Наполеон Бонапарт) · фр. Cent francs Bonaparte ·

Країна: Франція

Вартість: 100 франків

Висота: 92 мм

Елементи захисту: Філігрань

title: Лицьова сторона

Лицьова сторона: Лицьова сторона

Дизайн: Портрет Наполеона Бонапарта у формі генерала, на фоні Тріумфальної арки

Рік дизайну: 5 березня 1959

title: Зворотна сторона

Зворотна сторона: Зворотна сторона

Дизайн: Портрет Наполеона Бонапарта на фоні Будинку Інвалідів і купою прапорів з «Великої Армії»

Рік дизайну: 5 березня 1959


text:
# Віктор Антонов (артдиректор)
Віктор Антонов (болг. Виктор Антонов; 1972 — лютий 2025) — болгарський художник, найбільш відомий своєю роботою над відеоіграми Half-Life 2 і Dishonored.

## Життя і кар'єра
Антонов народився в Софії, Болгарія, в 1972 році. Він емігрував до Парижа у віці 17 років, а потім до Сполучених Штатів, де працював у Valve Corporation у Сіетлі та став відомим завдяки своїй роботі над Half-Life 2. Згодом він працював у Arkane Studios у Ліоні, потім став керівником дизайну для ZeniMax Media після випуску Dishonored[джерело?].
У 2010 році Антонов написав і оформив графічний роман The Colony: A Structure Celebrating the Triumphs of Technology, магічний реалістичний наратив із власними супровідними візуальними елементами[джерело?].
Антонов помер у лютому 2025 року у віці 52 років. Про це йдеться в дописі в Instagram провідного сценариста Half-Life Марка Лейдлоу. У своєму повідомленні Лейдлоу описав Антонова «провидцем», назвавши його «геніальним і оригінальним» і сказавши, що він «зробив усе кращим».

## Праці

### Фільмографія
- The Prodigies (2011) як художник-постановник
- Ренесанс (2006)

### Відеоігри
| Game                                          | Release  | Developer                    | Credit(s)              |
| --------------------------------------------- | -------- | ---------------------------- | ---------------------- |
| Redneck Rampage                               | 1997     | Xatrix Entertainment         | художник мап           |
| Redneck Deer Huntin'                          | 1997     | Xatrix Entertainment         | художник               |
| Quake II Mission Pack: The Reckoning          | 1998     | Xatrix Entertainment         | додатковий художник    |
| Redneck Rampage Rides Again                   | 1998     | Xatrix Entertainment         | додатковий художник    |
| Kingpin: Life of Crime                        | 1999     | Xatrix Entertainment         | художник               |
| Half-Life 2                                   | 2004     | Valve                        | артдиректор            |
| Counter-Strike: Source                        | 2004     | Valve                        |                        |
| Half-Life 2: Lost Coast                       | 2005     | Valve                        |                        |
| Dishonored                                    | 2012     | Arkane Studios               | візуальний дизайнер    |
| Dishonored: Dunwall City Trials               | 2012     | Arkane Studios               |                        |
| Wolfenstein: The New Order                    | 2014     | MachineGames                 | додатковий артдиректор |
| Fallout 4                                     | 2015     | Bethesda Game Studios        | консультант            |
| Dishonored 2                                  | 2016     | Arkane Studios               | консультант            |
| DOOM                                          | 2016     | id Software                  | консультант            |
| Prey                                          | 2017     | Arkane Studios               | консультант            |
| The Elder Scrolls: Legends — Heroes of Skyrim | 2017     | Dire Wolf Digital            | візуальний дизайнер    |
| Project C                                     | Upcoming | Darewise Entertainment       | [ 6 ]                  |
| Project DG                                    | Upcoming | Eschatology Entertainment    | артдиректор            |
| The Crossing                                  | Canceled | Arkane Studios               | [ 7 ]                  |
| BattleCry                                     | Canceled | Bethesda Game Studios Austin | [ 8 ]                  |

title: Віктор Антонов (артдиректор)

wikitext:
{{Особа
|ім'я = Віктор Антонов
|оригінал імені = Виктор Антонов
|зображення = Viktor Antonov (2010).jpg
|дата народження = 1972
|місце народження = [[Софія]], [[Народна Республіка Болгарія|Болгарія]]
|дата смерті = лютий 2025
|місце смерті =
|рід діяльності = художник
}}

'''Віктор Антонов''' ({{Langx|bg|Виктор Антонов}}; 1972 — лютий 2025) — болгарський художник, найбільш відомий своєю роботою над відеоіграми [[Half-Life 2|''Half-Life 2'']] і ''[[Dishonored]]''.

== Життя і кар'єра ==
Антонов народився в [[Софія|Софії]], Болгарія, в 1972 році<ref>{{Cite AV media |url=https://www.youtube.com/watch?v=wH8X5m7FZ0g |title=L'architecture dans les jeux vidéo : Véritable outil narratif – BiTS #77 |date=6 January 2016 |last=BiTS, magazine presque culte – ARTE |access-date=18 February 2025 |via=YouTube}}</ref>. Він емігрував до [[Париж]]а у віці 17 років, а потім до [[Сполучені Штати Америки|Сполучених Штатів]], де працював у [[Valve Corporation]] у [[Сіетл]]і та став відомим завдяки своїй роботі над ''[[Half-Life 2]]''. Згодом він працював у [[Arkane Studios]] у [[Ліон]]і, потім став керівником дизайну для [[ZeniMax Media]] після випуску ''[[Dishonored]]''{{Джерело|дата=February 2025}}.

У 2010 році Антонов написав і оформив графічний роман ''The Colony: A Structure Celebrating the Triumphs of Technology'', магічний реалістичний наратив із власними супровідними візуальними елементами{{Джерело|дата=February 2025}}.

Антонов помер у лютому 2025 року у віці 52 років<ref>{{Cite web |url=https://multiplayer.it/notizie/e-morto-il-grande-viktor-antonov-lart-director-di-half-life-2-e-dishonored.html |title=È morto il grande Viktor Antonov, l'art director di Half-Life 2 e Dishonored |website=Multiplayer.it |language=it |archive-url=https://web.archive.org/web/20250216103215/https://multiplayer.it/notizie/e-morto-il-grande-viktor-antonov-lart-director-di-half-life-2-e-dishonored.html |archive-date=16 February 2025 |url-status=live |access-date=16 February 2025}}</ref>. Про це йдеться в дописі [[Instagram|в Instagram]] провідного сценариста Half-Life [[Марк Лейдлоу|Марка Лейдлоу]]. У своєму повідомленні Лейдлоу описав Антонова «провидцем», назвавши його «геніальним і оригінальним» і сказавши, що він «зробив усе кращим»<ref name="rps">{{Cite web |url=https://www.rockpapershotgun.com/viktor-antonov-the-key-mind-behind-half-life-2s-city-17-has-died |title=Viktor Antonov, the key mind behind Half-Life 2's City 17, has died |last=Evans-Thirlwell |first=Edwin |date=17 February 2025 |website=Rock, Paper, Shotgun |language=en |access-date=17 February 2025}}</ref>.

== Праці ==

=== Фільмографія ===

* ''The Prodigies'' (2011) як художник-постановник
* ''[[Ренесанс (мультфільм)|Ренесанс]]'' (2006)

=== Відеоігри ===
{| class="wikitable"
|+
!Game
!Release
!Developer
!Credit(s)
|-
|''Redneck Rampage''
|1997
|[[Gray Matter Interactive|Xatrix Entertainment]]
|художник мап<ref name="rps">{{Cite web |url=https://www.rockpapershotgun.com/viktor-antonov-the-key-mind-behind-half-life-2s-city-17-has-died |title=Viktor Antonov, the key mind behind Half-Life 2's City 17, has died |last=Evans-Thirlwell |first=Edwin |date=17 February 2025 |website=Rock, Paper, Shotgun |language=en |access-date=17 February 2025}}</ref>
|-
|''Redneck Deer Huntin'''
|1997
|Xatrix Entertainment
|художник
|-
|''[[Quake II|Quake II Mission Pack: The Reckoning]]''
|1998
|Xatrix Entertainment
|додатковий художник
|-
|''Redneck Rampage Rides Again''
|1998
|Xatrix Entertainment
|додатковий художник
|-
|''Kingpin: Life of Crime''
|1999
|Xatrix Entertainment
|художник<ref name="rps" />
|-
|''[[Half-Life 2]]''
|2004
|[[Valve Corporation|Valve]]
|артдиректор<ref name="rps" />
|-
|''[[Counter-Strike: Source]]''
|2004
|Valve
|
|-
|''[[Half-Life 2: Lost Coast]]''
|2005
|Valve
|
|-
|''[[Dishonored]]''
|2012
|[[Arkane Studios]]
|візуальний дизайнер<ref name="rps" />
|-
|''[[Dishonored|Dishonored: Dunwall City Trials]]''
|2012
|Arkane Studios
|
|-
|''[[wolfenstein: The New Order|Wolfenstein: The New Order]]''
|2014
|[[MachineGames]]
|додатковий артдиректор<ref name="rps" />
|-
|''[[Fallout 4]]''
|2015
|[[Bethesda Softworks|Bethesda Game Studios]]
|консультант
|-
|''[[Dishonored 2]]''
|2016
|Arkane Studios
|консультант
|-
|''[[Doom (відеогра, 2016)|DOOM]]''
|2016
|[[id Software]]
|консультант<ref name="rps" />
|-
|''[[Prey (відеогра, 2017)|Prey]]''
|2017
|Arkane Studios
|консультант<ref name="rps" />
|-
|''The Elder Scrolls: Legends — Heroes of Skyrim''
|2017
|Dire Wolf Digital
|візуальний дизайнер
|-
|''Project C''
|Upcoming
|Darewise Entertainment
|<ref>Steeve Mambrucchi (Jarod), ''[https://www.gamekult.com/actualite/l-ambitieux-studio-parisien-darewise-entertainment-annonce-le-mmo-project-c-3050803239.html L'ambitieux studio parisien Darewise Entertainment annonce le MMO Project C] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190502100607/https://www.gamekult.com/actualite/l-ambitieux-studio-parisien-darewise-entertainment-annonce-le-mmo-project-c-3050803239.html|date=2 May 2019}}'', 9 mars 2018, Gamekult.</ref>
|-
|''Project DG''
|Upcoming
|Eschatology Entertainment
|артдиректор<ref name="rps" />
|-
|''[[The Crossing]]''
|Canceled
|Arkane Studios
|<ref>''[https://immobilier.lefigaro.fr/article/ce-jeu-video-jamais-paru-invente-un-paris-fascinant-et-inquietant_ed88dc3c-173d-11e8-8f49-e734b611bc3e/ Ce jeu vidéo, jamais paru, invente un Paris fascinant et inquiétant] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190502100607/https://immobilier.lefigaro.fr/article/ce-jeu-video-jamais-paru-invente-un-paris-fascinant-et-inquietant_ed88dc3c-173d-11e8-8f49-e734b611bc3e/|date=2 May 2019}}'', 25 février 2018, ''[[Ле фігаро|Le Figaro]]''.</ref>
|-
|''[[Bethesda Game Studios|BattleCry]]''
|Canceled
|[[Bethesda Game Studios|Bethesda Game Studios Austin]]
|<ref>{{In lang|en}} Matt Peckham, ''[https://time.com/123274/bethesdas-battlecry-sounds-a-little-like-an-moba-but-its-not/ Bethesda's BattleCry Sounds a Little like an MOBA, but It's Not]'', 28 mai 2014, ''[[Тайм (журнал)|Time]]''.</ref>
|}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==

* {{IMDb name|1414533}}
{{Valve}}{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Співробітники Valve]]
[[Категорія:Митці Парижа]]
[[Категорія:Померли 2025]]
[[Категорія:Народились 1972]]

title: Виктор Антонов

Народився: 1972 · Софія, Болгарія

Помер: лютий 2025 · V округ Парижа, Париж

Країна: Болгарія · Франція

Діяльність: художник

Знання мов: французька і болгарська


text:
# Аксоплазматичний транспорт
Аксоплазматичний або аксонний транспорт — переміщення по аксону нервової клітини різного біологічного матеріалу.
Аксони є відростками нейронів, відповідають за передачу потенціалу дії від тіла нейрона до синапсу. Також аксон слугує шляхом, яким здійснюється транспорт необхідних біологічних матеріалів між тілом нейрона і синапсом, необхідний для функціонування нервової клітини. По аксону з області синтезу в тілі нейрона транспортуються мембранні органели (наприклад, мітохондрії), різні везикули, сигнальні молекули, фактори росту, білкові комплекси, компоненти цитоскелета і навіть мембранні білки, такі як Na+- і K+-канали. Кінцевими пунктами цього транспорту служать певні області аксона і синаптичної бляшки. У свою чергу, нейротропні сигнали транспортуються з області синапсу до тіла клітки. Це виконує роль зворотного зв'язку, що повідомляє про стан інервації мішені.
Довжина аксона периферійної нервової системи людини може перевищувати 1 м, а у крупних тварин може бути і більше. Товщина великого мотонейрона людини становить 15 мікрон, що при довжині 1 м дає об'єм ~0,2 мм3, майже в 10000 разів більше об'єму клітини печінки. Це робить нейрони залежними від ефективного і координованого фізичного транспорту речовин і органел по аксонах.
Величини довжин і діаметрів аксонів, а також кількості матеріалу, що транспортується ними, безумовно, вказують на можливість виникнення збоїв і помилок в системі транспорту. Багато нейродегенеративних захворювань безпосередньо пов'язані з порушеннями в роботі цієї системи.

title: Аксоплазматичний транспорт

wikitext:
{{без джерел|дата=березень 2018}}
'''Аксоплазматичний''' або '''аксонний транспорт''' — переміщення по [[аксон]]у нервової клітини різного біологічного матеріалу.

Аксони є відростками [[нейрон]]ів, відповідають за передачу [[потенціал дії|потенціалу дії]] від тіла нейрона до [[синапс]]у. Також аксон слугує шляхом, яким здійснюється транспорт необхідних біологічних матеріалів між тілом нейрона і синапсом, необхідний для функціонування нервової клітини. По аксону з області синтезу в тілі нейрона транспортуються мембранні [[органела|органели]] (наприклад, [[мітохондрія|мітохондрії]]), різні везикули, сигнальні молекули, [[фактор росту|фактори росту]], [[білковий комплекс|білкові комплекси]], компоненти [[цитоскелет]]а і навіть [[мембранні білки]], такі як Na+- і K+-канали. Кінцевими пунктами цього транспорту служать певні області аксона і синаптичної бляшки. У свою чергу, нейротропні сигнали транспортуються з області синапсу до тіла клітки. Це виконує роль зворотного зв'язку, що повідомляє про стан інервації мішені.

Довжина аксона [[Периферійна нервова система|периферійної нервової системи]] людини може перевищувати 1 м, а у крупних тварин може бути і більше. Товщина великого мотонейрона людини становить 15 мікрон, що при довжині 1 м дає об'єм ~0,2 мм3, майже в 10000 разів більше об'єму клітини печінки. Це робить нейрони залежними від ефективного і координованого фізичного транспорту речовин і органел по аксонах.

Величини довжин і діаметрів аксонів, а також кількості матеріалу, що транспортується ними, безумовно, вказують на можливість виникнення збоїв і помилок в системі транспорту. Багато нейродегенеративних захворювань безпосередньо пов'язані з порушеннями в роботі цієї системи.

{{cell-bio-stub}}
{{neuro-stub}}

[[Категорія:Нейрофізіологія]]


text:
# Драганівка (Кам'янець-Подільський район)
Драга́нівка — село в Україні, у Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області.

## Географія
Подільське село Драганівка розкинулось на південному заході України, за 29 кілометрів від Кам’янця-Подільського. Повз село протікає річка Жванчик. Неподалік села проходить автошлях регіонального значення Р48 Кам'янець-Подільський — Сатанів.

### Клімат
Драганівка знаходяться в межах вологого континентального клімату із теплим літом.

## Історія
Внаслідок поразки визвольних змагань на початку XX століття, село надовго окуповане російсько-більшовицькими загарбниками.
Радянська окупація принесла колективізацію та розкуркулення, мешканці села зазнали репресій.
В 1932–1933 селяни села пережили сталінський голодомор.
Після завершення Другої світової війни у 1946—1947 роках мешканці села вчергове пережили голод.
З 1991 року в складі незалежної України.
15 вересня 2016 року шляхом об'єднання сільських територіальних громад, село увійшло до складу Чемеровецької селищної громади, до цього органом місцевого самоврядування була Зарічанська сільська рада.
До адміністративної реформи 19 липня 2020 року село належало до Чемеровецького району, після його ліквідації, увійшло до складу Кам'янець-Подільського району.

## Населення
Населення становить 812 осіб.

### Мова
У селі поширені західноподільська говірка та південноподільська говірка, що відносяться до подільського говору, який належить до південно-західного наріччя.

## Відомі люди

### Уродженці
- Стефанців Володимир Миколайович (1974—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

### Проживали, перебували
- Барг Михайло Абрамович (1915—1991) — доктор історичних наук, професор[3]. У 1937—1939 роках працював завучем, а потім директором школи у селі.

## Природоохоронні території
Село лежить у межах національного природного парку «Подільські Товтри».

## Галерея
- Сільська вулиця
- Пам'ятний хрест в центрі села
- Річка Жванчик біля села

wikitext:
{{Село
 | назва           = Драганівка
 | область         = [[Хмельницька область]]
 | район           = [[Кам'янець-Подільський район]]
 | громада         = [[Чемеровецька селищна громада]]
 | код КОАТУУ      = 6825283802
 | розташування    =
 | зображення      = Річка Жванчик біля Драганівки.jpg
 | зображення_підпис = Річка Жванчик біля Драганівки
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       =
 | населення       = 812
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 2,211
 | ref-площа       =
 | щільність       = 367,25
 | поштовий індекс = 31652
 | телефонний код  = 3859
 | координати      =  {{coord|48|52|18|N|26|23|8|E|scale:100000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 48 || lat_min = 52 || lat_sec = 18
   | lon_deg = 26 || lon_min = 23 || lon_sec = 8
 | висота          = 235
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | адреса          = 31600, Хмельницька обл., Кам'янець-Подільський р-н, смт Чемерівці, вул. Центральна, 40
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 }}

'''Драга́нівка''' — [[село]] в Україні, у [[Кам'янець-Подільський район|Кам'янець-Подільському районі]] [[Хмельницька область|Хмельницької області]].

== Географія ==
Подільське село Драганівка розкинулось на південному заході України, за 29 кілометрів від [[Кам'янець-Подільський|Кам’янця-Подільського]]. Повз село протікає річка [[Жванчик (притока Дністра)|Жванчик]]. Неподалік села проходить автошлях регіонального значення {{Автошлях Р|48}} [[Кам'янець-Подільський]] — [[Сатанів]].

=== Клімат ===
Драганівка знаходяться в межах [[Клімат України|вологого континентального клімату]] із теплим літом.

== Історія ==
Внаслідок поразки [[Українська революція (1917—1921)|визвольних змагань]] на початку XX століття, село надовго окуповане російсько-[[більшовики|більшовицькими]] загарбниками.

[[Радянська окупація України|Радянська окупація]] принесла [[колективізація|колективізацію]] та [[розкуркулення]], мешканці села зазнали репресій.

В [[1932]]–[[1933]] селяни села пережили [[Голодомор в Україні (1932—1933)|сталінський голодомор]].

Після завершення [[Друга світова війна|Другої світової війни]] у 1946—1947 роках мешканці села вчергове пережили [[Голодомор в Україні (1946—1947)|голод]].

З [[1991]] року в складі незалежної України.

15 вересня [[2016]] року шляхом об'єднання сільських територіальних громад, село увійшло до складу [[Чемеровецька селищна громада|Чемеровецької селищної громади]]<ref>{{ВВРУ|2017|4|92}}</ref>, до цього органом місцевого самоврядування була Зарічанська сільська рада.

До адміністративної реформи [[19 липня]] [[2020]] року село належало до [[Чемеровецький район|Чемеровецького району]], після його ліквідації, увійшло до складу Кам'янець-Подільського району.<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>

== Населення ==
Населення становить 812 осіб.

=== Мова ===
У селі поширені західноподільська говірка та південноподільська говірка, що відносяться до [[Подільський говір|подільського говору]], який належить до [[Південно-західне наріччя української мови|південно-західного наріччя]].

== Відомі люди ==
=== Уродженці ===
* Стефанців Володимир Миколайович (1974—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.

=== Проживали, перебували ===
* [[Барг Михайло Абрамович]] (1915—1991) — доктор історичних наук, професор<ref>''Павлова Т. А.'', ''Черняк Е. Б.'' Михаил Абрамович Барг // Портреты историков. Время и судьбы. — Т. 2. — Москва — Иерусалим, 2000. — С. 248.</ref>. У 1937—1939 роках працював завучем, а потім директором школи у селі.

== Природоохоронні території ==
Село лежить у межах національного природного парку [[Подільські Товтри (національний парк)|«Подільські Товтри»]].

== Галерея ==
{{center|<gallery>
Файл:Вулиця в Драганівці.jpg|міні|Сільська вулиця
Пам'ятний хрест в Драганівці.jpg|міні|'''Пам'ятний хрест в центрі села
Файл:Річка Жванчик біля Драганівки.jpg|міні|'''Річка Жванчик біля села
</gallery>}}

== Див. також ==
* [[Поділля]] — історико-географічна область.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/7249 Погода в селі Драганівка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305082005/http://weather.in.ua/ua/hmel'nickaja/7249 |date=5 березня 2016 }}

{{Чемеровецька селищна громада}}
{{Чемеровецький район}}

[[Категорія:Села Хмельницької області]]
[[Категорія:Населені пункти Кам'янець-Подільського району]]

title: село Драганівка

Країна: Україна

Область: Хмельницька область

Район: Кам'янець-Подільський район

Тер. громада: Чемеровецька селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 367,25 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Драганівка

title: Мапа

Мапа: Драганівка у Вікісховищі