text:
# Монумент Матері
Монумент Матері (с. Старе, Бориспільського р-н, Україна)
Дата відкриття 30 вересня 2017 року

З метою патріотичного виховання дітей та важливості ролі матері в українському суспільстві як жінки, яка дає життя поколінням та залишається символом рідного краю та Батьківщини, в суспільстві виникає потреба до символів, монументів, які формують стержень молодого українця, його повагу до старшого покоління, землі, яка дала йому дорогу в життя та виховала його як особистість.
Автором та меценатом проекту є Ніжинський Сергій Сергійович, ініціативу якого підтримали громадські організації «ПАТРІОТ» на чолі з Миколою Ярославовичем Голомшою та «Союз експертів по боротьбі з корупцією», що було схвалено державними структурами, як частину культурної спадщини.
Заручившись підтримкою та допомогою місцевого голови Старинської сільської ради Макаренко Валерія Миколайовича вдалося реалізувати даний проект.
Образ монументу вибраний неспроста, адже саме образ матері (бабусі) як жінки, яка зустрічає своїх дітей в рідному краю, та якому уродженець зобов'язаний, повинен завжди пам'ятати та бути вірним до кінця свого життя. Саме батьки завжди зустрічають та очікують своїх дітей чи то з війни, чи то з роботи, чи із-за кордону, але очікують і завжди чекають вдома.
Даний монумент повинен стати одним із небагатьох символів с. Старе, з яким будуть асоціюватись свята День Матері, 8-березня, День вчителя, День Ангела, Св. Богородиці та інші. Діти зі школи можуть відвідувати та покладати квіти, приходити особисто з батьками, декламувати українських письменників. Таким чионом вже в ранньому віці в дітей укріпляється бажання допомагати батькам, любити їх, адже саме сім'я є запорукою успіху дитини в майбутньому.
Образ жінки на Монументі Матері скопійовано з  мешканки села Старе Бориспільського району, нині вже померлої, Бойко Єфросинії  Сидорівни, яка проживала недалеко від в'їзду до села по вул. Партизанській  та саме на цьому перехресті чекала своїх дітей з м. Києва. Будучи інвалідом, переживши війну та важке життя, як і більшість українських жінок, вона самотужки збудувала першу хату на хуторі «Гора», працювала на Старинському цукровому заводі.
Кожен  уродженець свого краю, в'їжджаючи до села, повинен задуматись та запитати себе, який його особистий внесок  та що він  зробить у майбутньому для свого рідного краю.   Цей Монумент є мотивацією та символом мешканців  для розвитку села та усвідомлення заради кого ми живемо у цьому буденному житті.

wikiname: ukwiki

title: Монумент Матері

in_language: uk

wikitext:
{{значимість|дата=лютий 2022}}
'''Монумент Матері''' '''(с. [[Старе (Бориспільський район)|Старе]], [[Бориспільський район|Бориспільського р-н]], Україна)'''
[[Файл:Монумент Матері.jpg|ліворуч|міні|'''Монумент Матері''' (с. [[Старе (Бориспільський район)|Старе]], [[Бориспільський район|Бориспільський р-н]])]]
''Дата відкриття 30 вересня 2017 року<ref>{{Cite web|url=http://politica.com.ua/pod-kievom-otkryli-pervyj-v-ukraine-pamyatnik-materi/|title=Под Киевом открыли первый в Украине памятник матери {{!}} Политические новости Украины — Politica.com.ua|website=politica.com.ua|language=ru-RU|accessdate=2017-10-06|archive-date=6 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171006163251/http://politica.com.ua/pod-kievom-otkryli-pervyj-v-ukraine-pamyatnik-materi/}}</ref>''

З метою патріотичного виховання дітей та важливості ролі матері в українському суспільстві як жінки, яка дає життя поколінням та залишається символом рідного краю та Батьківщини, в суспільстві виникає потреба до символів, монументів, які формують стержень молодого українця, його повагу до старшого покоління, землі, яка дала йому дорогу в життя та виховала його як особистість.
[[Файл:Освячення Монументу Матері.jpg|міні|'''30 вересня 2017 р'''
'''оку''' — Відкриття Монументу Матері

''Освячення Монументу Матері''
]]
[[Файл:Відкриття Монументу Матері, хор .jpg|міні|'''30 вересня 2017 року''' — Відкриття Монументу Матері
''Хор « Осіннє золото»''
]]
Автором та меценатом проекту є [[Ніжинський Сергій Сергійович]], ініціативу якого підтримали громадські організації «ПАТРІОТ» на чолі з [[Голомша Микола Ярославович|Миколою Ярославовичем Голомшою]]<ref>{{Cite web|url=https://www.facebook.com/kmapzpu/posts/1645763162162582|title=Мирослав Котвицкий|website=www.facebook.com|language=uk|accessdate=2017-10-06}}</ref> та «Союз експертів по боротьбі з корупцією»<ref>{{Cite web|url=http://sek.org.ua|title=Новини та публікації|last=(shp.com.ua)|first=Design Studio SHP|website=sek.org.ua|accessdate=2017-10-06|archiveurl=https://web.archive.org/web/20171007021230/http://sek.org.ua/|archivedate=2017-10-07|deadurl=yes}}</ref>, що було схвалено державними структурами, як частину культурної спадщини.

Заручившись підтримкою та допомогою місцевого голови Старинської сільської ради Макаренко Валерія Миколайовича вдалося реалізувати даний проект.<ref>{{Cite web|url=http://izvestia.kiev.ua/item/show/103719|title=Под Киевом открыли первый в Украине памятник Матери|last=Ukraine|first=Izvestia|website=izvestia.kiev.ua|accessdate=2017-10-06|archive-date=6 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171006102814/http://izvestia.kiev.ua/item/show/103719}}</ref>

Образ монументу вибраний неспроста, адже саме образ матері (бабусі) як жінки, яка зустрічає своїх дітей в рідному краю, та якому уродженець зобов'язаний, повинен завжди пам'ятати та бути вірним до кінця свого життя. Саме батьки завжди зустрічають та очікують своїх дітей чи то з війни, чи то з роботи, чи із-за кордону, але очікують і завжди чекають вдома.
[[Файл:Відкриття Монумента Матері, дитячий виступ.jpg|міні|'''30 вересня 2017 року'''- ''Відкриття Монумента Матері''
дитячий виступ
]]
Даний монумент повинен стати одним із небагатьох символів с. [[Старе (Бориспільський район)|Старе]], з яким будуть асоціюватись свята [[День матері|День Матері]], [[Міжнародний жіночий день|8-березня]], [[День працівників освіти|День вчителя]], [[Іменини|День Ангела]], Св. Богородиці та інші. Діти зі школи можуть відвідувати та покладати квіти, приходити особисто з батьками, декламувати українських письменників. Таким чионом вже в ранньому віці в дітей укріпляється бажання допомагати батькам, любити їх, адже саме сім'я є запорукою успіху дитини в майбутньому.

Образ жінки на Монументі Матері скопійовано з  мешканки села [[Старе (Бориспільський район)|Старе]] [[Бориспільський район|Бориспільського району]], нині вже померлої, Бойко Єфросинії  Сидорівни, яка проживала недалеко від в'їзду до села по вул. Партизанській  та саме на цьому перехресті чекала своїх дітей з м. [[Київ|Києва]]. Будучи інвалідом, переживши війну та важке життя, як і більшість українських жінок, вона самотужки збудувала першу хату на хуторі «Гора», працювала на Старинському цукровому заводі.

Кожен  уродженець свого краю, в'їжджаючи до села, повинен задуматись та запитати себе, який його особистий внесок  та що він  зробить у майбутньому для свого рідного краю.   Цей Монумент є мотивацією та символом мешканців  для розвитку села та усвідомлення заради кого ми живемо у цьому буденному житті.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{ВП-портали|Скульптура|Україна}}
[[Категорія:Пам'ятники Київської області]]


text:
# Будинок на вулиці Сербській, 3 (Львів)
Будинок на вулиці Сербській, 3 (також кам'яниця Петровичівська) — житловий будинок XVI  століття, розташований в історичному центрі Львова, на вулиці Сербській під № 3. Занесений 6 вересня 1979 року до Реєстру пам'яток архітектури України національного значення з охоронним номером 1267 як пам'ятка архітектури.

## Історія
Будинок вперше згадується в середині XVI століття, але будівельниками були виявлені фрагменти забудови XV—XVI ст., в тому числі, готичний портал і давня система водовідведення. Із XVII століття будинок називали «кам'яниця Петровичівська» від прізвища власника — міщанина вірменського походження. Це був тривіконний чиншовий будинок, зведений на дуже вузькій ділянці. Проїзні сіни були майже на всю ширину фасаду. Світлиця знаходилась на другому поверсі. Споруда була дерев'яна, з коморою для приготування хмелю. На всій території ділянки знаходилися пивниці. У 1712 році кам'яниця була триповерховою, на другому поверсі знаходився шинок. Третій поверх був житловим. На території двору була обладнана броварня. У 1713—1714 роках була проведена реконструкція. Тоді був добудований флігель (офіцина). Автором цієї перебудови був Войцех Зичливий. У 1863 році було здійснено перебудову. У 1873 році добудували тильний флігель, з'єднавши його з бічним. Також була здійснена реконструкція санвузлів та влаштування крамничної вітрини (1888 р., архітектор Леопольд Вархаловський. Зміни проводились також у кінці ХІХ — першій половини ХХ ст. Проведена реконструкція головного фасаду, даху за Проєктом Соломона Рімера. Тоді зовнішнє оформлення будинку набуло сучасного вигляду.

### Сьогодення
Згідно Постанови № 442 Ради Міністрів Української РСР від 6 вересня 1979 року будинок є пам'яткою архітектури і містобудування національного значення під № 1267. З 2009 року кам'яниця адаптована під міні-фабрику «Шоколадна крамниця» з торгівельним залом, кафе і виробничими приміщеннями.

## Опис будинку
Кам'яниця розташована в історичному середмісті, на території, яка належить до найстарішої частини щільно забудованого кварталу між вулицями Сербською, Руською, Староєврейською та Федорова. В архітектурній пам'ятці збереглася початкова, характерна для давнього Львова планувальна структура: кам'яниця дводільна, з широкими сіньми-проїздом, перекритим хрестовим склепінням.
Будинок цегляний, чотириповерховий, на фундаментах з бутового каменю. У плані має форму видовженого прямокутника. Отинькована споруда на невисокому кам'яному цоколі. Дах будинку — двосхилий, має кроквяно-балкову конструкцію.
Вхідна брама займає майже половину ширини фасаду і зміщена вліво відносно центральної осі. Портал — з півциркульним завершенням, викладений з тесаних білокам'яних блоків. З правого боку — проріз дверей до цукерні з завершенням у формі дуги і замковим каменем, який об'єднали з боковим вікном.
Лопатки розділяють фасад між вікнами другого-четвертого поверхів. У вікон профільоване обрамлення, вмонтовані підвіконні полички.
Виходи на балконні галереї замуровані. Обрамування віконних ніш другого і третього поверхів прикрашені смужками сандриків з білого каменю, доповнених декоративними фризами (XVII ст.).
Сходи у будинку дерев'яні, огороджені точеними балясинами та стовпцями. Над сходовою кліткою знаходиться світловий ліхтар.

title: Будинок на вулиці Сербській, 3 (Львів)

wikitext:
{{визначна пам'ятка
|тип           =
|назва         = Будинок на вулиці Сербській, 3
|місцева назва =
|зображення    = Львів. Сербська 3.JPG
|розмір        =
|підпис        =
|статус        =
|статус спадщини =
|країна        = [[Україна]]
|розташування  =
|координати    = {{Location|49.8412162|24.0333912}}
|адреса        = [[Львів]], вулиця Сербська, 3
|тип будівлі             =
|архітектурний стиль     = [[готика]], [[ренесанс]]
|архітектор              =
|будівник                =
|скульптор               =
|художник                =
|матеріал                =
|висота                  =
|побудовано на кошти     =
|прийнято рішення про будівництво =
|закладено перший камінь =
|початок будівництва     = XVII  ст.
|закінчення будівництва  =
|відомі мешканці         =
|стан                    =
|сайт                    =
|кр                      = <!-- † -->
|підпис карти            =
|примітки =
}}

'''Будинок на вулиці Сербській, 3''' (також '''кам'яниця Петровичівська''') — житловий будинок [[XVI  століття]], розташований в [[Історичний центр Львова|історичному центрі Львова]], на [[Вулиця Сербська (Львів)|вулиці Сербській]] під № 3. Занесений [[6 вересня]] [[1979]] року до Реєстру пам'яток архітектури [[Україна|України]] національного значення з охоронним номером 1267 як [[Пам'ятки архітектури національного значення у Львові|пам'ятка архітектури]].

== Історія ==
Будинок вперше згадується в середині XVI століття, але будівельниками були виявлені [[фрагмент]]и забудови XV—XVI ст., в тому числі, [[готика|готичний]] [[портал]] і давня система водовідведення. Із XVII століття будинок називали «кам'яниця Петровичівська» від прізвища власника — [[Міщанство|міщанин]]а [[Вірменія|вірменського]] походження. Це був тривіконний чиншовий будинок, зведений на дуже вузькій ділянці. Проїзні сіни були майже на всю ширину [[фасад]]у. Світлиця знаходилась на другому поверсі. Споруда була дерев'яна, з коморою для приготування хмелю. На всій території ділянки знаходилися пивниці. У 1712 році [[Кам'яниця (будівля)|кам'яниця]] була триповерховою, на другому поверсі знаходився шинок. Третій поверх був житловим. На території двору була обладнана [[броварня]]. У 1713—1714 роках була проведена [[Реконструкція (архітектура)|реконструкція]]. Тоді був добудований флігель (офіцина). Автором цієї перебудови був Войцех Зичливий. У 1863 році було здійснено перебудову. У 1873 році добудували тильний флігель, з'єднавши його з бічним. Також була здійснена реконструкція санвузлів та влаштування крамничної вітрини (1888 р., архітектор Леопольд Вархаловський. Зміни проводились також у кінці ХІХ — першій половини ХХ ст. Проведена реконструкція головного фасаду, даху за Проєктом Соломона Рімера. Тоді зовнішнє оформлення будинку набуло сучасного вигляду.

=== Сьогодення ===
Згідно Постанови № 442 Ради Міністрів Української РСР від 6 вересня 1979 року будинок є [[пам'ятка архітектури|пам'яткою архітектури]] і містобудування національного значення під № 1267. З 2009 року кам'яниця адаптована під міні-фабрику «Шоколадна крамниця» з торгівельним залом, кафе і виробничими приміщеннями.

== Опис будинку ==
Кам'яниця розташована в історичному середмісті, на території, яка належить до найстарішої частини щільно забудованого кварталу між вулицями Сербською, Руською, Староєврейською та Федорова. В архітектурній пам'ятці збереглася початкова, характерна для давнього Львова планувальна структура: кам'яниця дводільна, з широкими сіньми-проїздом, перекритим хрестовим склепінням.
Будинок цегляний, чотириповерховий, на [[фундамент]]ах з [[Бутовий камінь|бутового каменю]]. У плані має форму видовженого прямокутника. Отинькована споруда на невисокому кам'яному [[цоколь|цоколі]]. Дах будинку — двосхилий, має кроквяно-балкову конструкцію.
Вхідна [[брама]] займає майже половину ширини фасаду і зміщена вліво відносно центральної осі. Портал — з півциркульним завершенням, викладений з тесаних білокам'яних [[Блок (будівництво)|блок]]ів. З правого боку — проріз дверей до цукерні з завершенням у формі дуги і замковим каменем, який об'єднали з боковим вікном.
Лопатки розділяють фасад між вікнами другого-четвертого поверхів. У вікон профільоване обрамлення, вмонтовані підвіконні полички.
Виходи на [[балкон]]ні [[галерея|галереї]] замуровані. Обрамування віконних ніш другого і третього поверхів прикрашені смужками [[сандрик]]ів з білого каменю, доповнених декоративними [[фриз]]ами (XVII ст.).
Сходи у будинку дерев'яні, огороджені точеними балясинами та стовпцями. Над сходовою кліткою знаходиться світловий ліхтар.

== Джерела ==
* {{книга|автор= |частина= |посилання частина= |заголовок= Архітектура Львова: Час і стилі XIII—XXI ст. |оригінал= |посилання= |відповідальний= Ю. О. Бірюльов |видання= |місце= {{Льв.}}|видавництво= Центр Європи|рік= 2008 |том= |сторінки= |сторінок=720 |серія= |isbn= 978-966-7022-77-8 |тираж= 2000 |ref= Архітектура Львова}}
* {{книга|автор=[[Мельник Ігор Володимирович|Мельник І. В.]] |частина= |посилання частина= |заголовок=Львівське Середмістя: всі вулиці, площі, храми й кам'яниці |оригінал= |посилання= |відповідальний= |видання= |місце={{Льв.}} |видавництво=Апріорі|рік=2011 |том=V |сторінки= |сторінок=320 |серія=Львівські вулиці і кам'яниці |isbn=978-617-629-032-2 |тираж=1000 |ref= Мельник І.}}
* {{книга|автор= |частина= |посилання частина= |заголовок=Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР |оригінал= |посилання= |відповідальний=Жариков Н. Л., Логвин Г. Н. |видання= |місце={{К.}} |видавництво=Будівельник |рік=1985 |том=3 |сторінки= |сторінок= |серія= |isbn= |тираж=8000 |ref= ПГиА}}
* [https://lia.lvivcenter.org/uk/objects/?ci_objectid=2205 ВУЛ. СЕРБСЬКА, 03 – КОЛИШНЯ КАМ'ЯНИЦЯ ПЕТРОВИЧІВСЬКА]
* {{Стаття|автор=Т. Трегубова |посилання_на_автора= |назва=Реконструкція розпланування середньовічного Львова за письмовими джерелами |посилання= |відповідальний= |видання=Архітектурна спадщина України |видання посилання= |тип= |рік=1996 |місяць= |том= |випуск= |номер=3, ч. 2 |сторінки= |issn= |bibcode= |doi= |pmid= |мова= }}

{{ВП-портали|Архітектура|Львів}}

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Архітектура бароко у Львові]]
[[Категорія:Галицький район (Львів)]]
[[Категорія:Кам'яниці Львова]]

title: Будинок на вулиці Сербській, 3

Країна: Україна

Архітектурний стиль: готика , ренесанс

Будівництво: XVII  ст. —

Адреса: Львів , вулиця Сербська, 3


text:
# Церква Введення в храм Пресвятої Богородиці (Чумалі)
Церква Введення в храм Пресвятої Богородиці в Чумалях — парафія і храм 2-го Збаразького благочиння Тернопільської єпархії Православної церкви України в селі Чумалі Тернопільського району Тернопільської области.

## Історія церкви
Муровану церкву було збудовано в 1910 році. Згідно з Львівським тематизмом, спершу вона називалася Положенням Ризи Пресвятої Богородиці у Влахернському Храмі.
Дзвіницю збудували у 1937 році. У 1961 році храм закрили, але 4 грудня 1988 року священники Роман Сливка, Михайло Шкільний та Ярослав Смалюк відкрили його і перейменували на Введення в храм Пресвятої Богородиці.
У селі існувала капличка біля джерела, де, за переказами, панська служниця знайшла образ Матері Божої. Образ віддали до храму після того, як служниця змогла його взяти з води, тоді як священнику це не вдалося.
За радянської влади джерело засипали і збудували на його місці дорогу. З 1989 року в селі почали відбуватися трагічні події, пов'язані з дорогою і водою. У 1995 році капличку було відновлено та освячено. Джерело віднайшов геолог Іван Гарбуз, а розкопували його Ярослав Рокош і Віталій Завірюха.

## Парохи
- о. Володимир Борис.

wikitext:
{{Otheruses|Церква Введення в храм Пресвятої Богородиці}}
{{визначна пам'ятка
|назва               = Церква Введення в храм Пресвятої Богородиці (Чумалі)
|зображення          = Церква Введення в Храм Пресвятої Богородиці Чумалі.jpg
|країна              = {{UKR}}
|конфесія            = [[Православна церква України|ПЦУ]]
|закінчення будівництва = 1910
|розташування        =
|архітектурний стиль =
|архітектор          =
|стан                =
}}
'''Церква Введення в храм Пресвятої Богородиці в Чумалях''' — парафія і [[культова споруда|храм]] 2-го [[Друге Збаразьке благочиння ПЦУ|Збаразького благочиння]] [[Тернопільська єпархія ПЦУ|Тернопільської єпархії]] [[Православна церква України|Православної церкви України]] в селі [[Чумалі (Тернопільський район)|Чумалі]] [[Тернопільський район|Тернопільського району]] [[Тернопільська область|Тернопільської области]].

== Історія церкви ==
Муровану церкву було збудовано в 1910 році. Згідно з Львівським тематизмом, спершу вона називалася Положенням Ризи Пресвятої Богородиці у Влахернському Храмі.

Дзвіницю збудували у 1937 році. У 1961 році храм закрили, але 4 грудня 1988 року священники Роман Сливка, Михайло Шкільний та Ярослав Смалюк відкрили його і перейменували на Введення в храм Пресвятої Богородиці.

У селі існувала капличка біля джерела, де, за переказами, панська служниця знайшла образ Матері Божої. Образ віддали до храму після того, як служниця змогла його взяти з води, тоді як священнику це не вдалося.

За радянської влади джерело засипали і збудували на його місці дорогу. З 1989 року в селі почали відбуватися трагічні події, пов'язані з дорогою і водою. У 1995 році капличку було відновлено та освячено. Джерело віднайшов геолог Іван Гарбуз, а розкопували його Ярослав Рокош і Віталій Завірюха.

== Парохи ==
* о. Володимир Борис.

== Джерела ==
* {{Храми УПЦ КП Тернопільщина|184|с. Чумалі|Храм Введення в храм Пресвятої Богородиці}}

{{Друге Збаразьке благочиння ПЦУ}}

[[Категорія:Церкви Тернопільського району]]
[[Категорія:Чумалі (Україна)]]
[[Категорія:Церкви Введення в храм Пресвятої Богородиці]]
[[Категорія:Культові споруди, побудовані 1910]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1910]]

Тип: церква

Країна: Україна : ISO3166-1 alpha-3: UKR ; ISO3166-1 цифровий: 804 ;

Розташування: Чумалі

Конфесія: ПЦУ


text:
# Маркус Прок
Маркус Прок  (нім. Markus Prock, 22 червня 1964) — австрійський саночник, олімпійський медаліст.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада           | Дисципліна       | Місце |
| ------------------- | ---------------- | ----- |
| Сараєво 1984        | одиночний розряд | 8     |
| Калгарі 1988        | одиночний розряд | 11    |
| Альбервіль 1992     | одиночний розряд | 2     |
| Ліллехаммер 1994    | одиночний розряд | 2     |
| Нагано 1998         | одиночний розряд | 4     |
| Солт-Лейк-Сіті 2002 | одиночний розряд | 3     |

## Зовнішні посилання
- Досьє на sport.references.com [Архівовано 28 січня 2010 у Wayback Machine.]

1. ↑  (unspecified title) — Міжнародна федерація санного спорту.

title: Маркус Прок

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я =  Markus Prock
| повне_ім'я =
| зображення =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[австрійці|австрієць]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 22.6.1964
| місце_народження = [[Інсбрук]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 184 см
| вага = 89 кг
| вебсторінка  =
| країна = [[Австрія]]
| вид_спорту =
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =  Sportverein Raika-Mieders
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalOlympic}}
{{MedalSilver|[[Зимові Олімпійські ігри 1992|Альбервіль 1992]]| одиночний розряд}}
{{MedalSilver|[[Зимові Олімпійські ігри 1994|Ліллехаммер 1994]]| одиночний розряд}}
{{MedalBronze|[[Зимові Олімпійські ігри 2002|Солт-Лейк-Сіті 2002]]| одиночний розряд}}
| show-medals = yes
}}
'''Маркус Прок ''' ({{lang-de|Markus Prock}}, [[22 червня]] [[1964]]) — [[Австрія|австрійський]] [[санний спорт|саночник]], [[Олімпійські ігри|олімпійський]] медаліст.

== Виступи на Олімпіадах ==

{|class = "wikitable"
!Олімпіада!!Дисципліна!! Місце
|-
|[[Зимові Олімпійські ігри 1984|Сараєво 1984]] || одиночний розряд || 8
|-
 |[[Зимові Олімпійські ігри 1988|Калгарі 1988]] || одиночний розряд || 11
|-
 |[[Зимові Олімпійські ігри 1992|Альбервіль 1992]] || одиночний розряд || 2
|-
 |[[Зимові Олімпійські ігри 1994|Ліллехаммер 1994]] || одиночний розряд || 2
|-
 |[[Зимові Олімпійські ігри 1998|Нагано 1998]] || одиночний розряд || 4
|-
 |[[Зимові Олімпійські ігри 2002|Солт-Лейк-Сіті 2002]] || одиночний розряд || 3
|-

|}

== Зовнішні посилання ==
*[http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/pr/markus-prock-1.html Досьє на sport.references.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100128231112/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/pr/markus-prock-1.html |date=28 січня 2010 }}

{{sportsman-stub}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Прок Маркус  }}

[[Категорія:Австрійські саночники]]
[[Категорія:Саночники на зимових Олімпійських іграх 1992]]
[[Категорія:Саночники на зимових Олімпійських іграх 1994]]
[[Категорія:Саночники на зимових Олімпійських іграх 1998]]
[[Категорія:Саночники на зимових Олімпійських іграх 2002]]
[[Категорія:Австрійські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Австрійські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Уродженці Інсбрука]]
[[Категорія:Срібні призери зимових Олімпійських ігор 1992]]
[[Категорія:Срібні призери зимових Олімпійських ігор 1994]]
[[Категорія:Бронзові призери зимових Олімпійських ігор 2002]]
[[Категорія:Спортсмени Інсбрука]]

title: Загальна інформація

Національність: австрієць

Громадянство: Австрія

Народження: 22 червня 1964 (60 років) · Інсбрук

Вага: 89 кг

Діти: Hannah Prockd

title: Спорт

Країна: Австрія

Вид спорту: санний спорт

Клуб: Sportverein Raika-Mieders

title: Олімпійські ігри

Срібло:
Альбервіль 1992 · одиночний розряд
Ліллехаммер 1994 · одиночний розряд

Бронза: Солт-Лейк-Сіті 2002 · одиночний розряд


text:
# Есоупес (Нью-Йорк)
Есоупес (англ. Esopus) — місто (англ. town) в США, в окрузі Ольстер штату Нью-Йорк. Населення — 9548 осіб (2020).

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкала 9041 особа в 3492 домогосподарствах у складі 2261 родини. Було 3969 помешкань
Расовий склад населення:
| - 89,1 % — білих - 5,0 % — чорних або афроамериканців - 1,4 % — азіатів - 0,4 % — корінних американців - 1,4 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 2,7 %. Частка іспаномовних становила 5,4 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 21,2 % — особи молодші 18 років, 63,5 % — особи у віці 18—64 років, 15,3 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 43,6 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 93,4 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 93,0 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 84 185 доларів США (медіана — 69 777), а середній дохід на одну сім'ю — 94 475 доларів (медіана — 78 144). Медіана доходів становила 49 307 доларів для чоловіків та 40 779 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 11,9 % осіб, у тому числі 11,0 % дітей у віці до 18 років та 10,0 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 4917 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 30,6 %, роздрібна торгівля — 15,1 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 8,7 %, будівництво — 7,8 %.

title: Есоупес (Нью-Йорк)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Есоупес
|оригінальна назва  = {{lang-en|Esopus}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Esopus, NY, town hall.jpg
|опис зображення= <!-- Esopus Town Hall -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Нью-Йорк (штат){{!}}Нью-Йорк
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Ольстер (округ, Нью-Йорк)|Ольстер]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 108,62
|висота центру НП   = 198
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 83,24
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 845
|поштовий індекс        = 12429
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 3611124691
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Есоупес''' ({{lang-en|Esopus}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Ольстер (округ, Нью-Йорк)|Ольстер]] штату [[Нью-Йорк (штат)|Нью-Йорк]]. Населення — 9548 осіб (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1820 = 1513
| 1830 = 1770
| 1840 = 1939
| 1850 = 2900
| 1860 = 4734
| 1870 = 4557
| 1880 = 4736
| 1890 = 4659
| 1900 = 4907
| 1910 = 4732
| 1920 = 3913
| 1930 = 4167
| 1940 = 4220
| 1950 = 4738
| 1960 = 6597
| 1970 = 6974
| 1980 = 7605
| 1990 = 8860
| 2000 = 9331
| 2010 = 9041
| 2020 = 9548
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкала {{formatnum:9041}} особа в {{formatnum:3492}} домогосподарствах у складі {{formatnum:2261}} родини. Було 3969 помешкань

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 89,1 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 5,0 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 1,4 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,4 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 1,4 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 2,7 %. Частка іспаномовних становила 5,4 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 21,2 % — особи молодші 18 років, 63,5 % — особи у віці 18—64 років, 15,3 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 43,6 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 93,4 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 93,0 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:84185}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:69777}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:94475}} доларів (медіана — {{formatnum:78144}}). Медіана доходів становила {{formatnum:49307}} доларів для чоловіків та {{formatnum:40779}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 11,9 % осіб, у тому числі 11,0 % дітей у віці до 18 років та 10,0 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:4917}} осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 30,6 %, роздрібна торгівля — 15,1 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 8,7 %, будівництво — 7,8 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Ольстер (округ, Нью-Йорк)}}

[[Категорія:Містечка Нью-Йорку]]
[[Категорія:Населені пункти округу Ольстер (Нью-Йорк)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Нью-Йорк

Округ: Ольстер

Водойма: Rondout Creekd

Густота населення: 83,24 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Християнська демократія
Християнська демократія — автономний від церкви політичний рух, що виступає за вирішення соціальних та економічних проблем при дотриманні християнських принципів. Веде своє ідеологічне походження від реакції католиків Італії, Німеччини і Франції на лібералізм, націоналізм і соціалізм дев'ятнадцятого сторіччя. Вважається, що саме дискусії дев'ятнадцятого століття між клерикальними та світськими партіями започаткували бурхливий розвиток християнсько-демократичної думки.

## Історія
Ватикан уперше засуджує доктрину ліберальної демократії у праці «Syllabus Errorum» (1864) Римського Папи Пія IX. Його наступник, Лев XIII (1878—1903), визнає у своїй енцикліці «Immortale Dei» (1885), що демократія може бути легітимною формою правління. Головним внеском Лева у розвиток християнсько-демократичної думки стає його енцикліка «Rerum Novarum» (1891), що критикує як лібералізм, так і соціалізм та підтверджує право робітників на самоорганізацію, зауважуючи при цьому, що найефективнішою формою такого самоврядування мають стати католицькі профспілки.
В 1901 Папа Лев XIII видав енцикліку «Graves de Communi Re» після якої доктрина й отримує остаточно назву — «християнська демократія». Енцикліка зазначила різницю в меті соціал-демократів і християнських демократів.
Папа Римський Пій XI (1922—1939) зміцнює традицію християнської соціальної думки своєю публікацією «Quadragesimo Anno» (1931): енцикліка повторює критику ліберального індивідуалізму та соціалістичного колективізму, зроблену Левом XIII, і підтверджує схвалення Левом права робітників на самоорганізацію. Найвпливовішим пасажем стає аргумент Папи Римського на користь принципу субсидарності, який закликає державу до децентралізації соціальних функцій і сприяння асоціаціям нижчого рівня типу родини, професійних груп і місцевого самоврядування. Він гостро негативно висловлювався з приводу як соціалізму, так і капіталізму, критикуючи останній за утвердження «міжнародного грошового імперіалізму», а перший — за протидію християнським принципам.
У Німеччині найвпливовішим представником християнсько-демократичного мислення в XIX сторіччі виступає Вільгельм фон Кеттелер, єпископ міста Майнц. У своїх проповідях і листах Кеттелер критикує лібералізм за зниження робочої сили до статусу товару та ігнорування соціальних обов'язків власності. Він також негативно висловлюється на адресу соціалізму, критикуючи останній за принцип надання державі занадто великих повноважень та ігнорування переваг широкого запровадження приватної власності. Закликаючи до формування кооперативів і асоціацій робітників, Кеттелер переконує католиків надати особливої уваги проблемам робітничого класу.
Засновником першої в Європі християнсько-демократичної партії, що є незалежною від церкви і виступає за соціальні реформи, став 1919 р. Луїджі Стурцо, католицький священик і політичний активіст. Народна партія Італії (саме таку назву носить нове політичне утворення) отримує значну підтримку на виборах, зберігаючи популярність аж до свого примусового розпуску Ватиканом, який на той час негативно ставився до участі католиків у політичному житті. Народна партія Італії стає своєрідним ідеологічним підґрунтям для появи Італійської Християнсько-демократичної партії, що виникає незабаром після Другої Світової війни. Процес створення подібних партій широко розгортається в Європі та Латинській Америці.
1924 року, після тріумфу Беніто Муссоліні, Стурцо змушений піти у вигнання, під час якого в Парижі засновує міжнародне політичне угруповання, серед інших активістів якого лідерами стають італієць Альчіде де Гаспері, француз Робер Шуман і німець Конрад Аденауер. Саме тоді, у 1920-х, покладено початок дискусіям з приводу європейської інтеграції та можливості створення спільного європейського ринку як засобів запобігання подальшим війнам, що дає свої плоди у 1950-х. Заснування Європейського економічного співтовариства втілює в життя мрії перших християнських демократів.

### Жак Маріте і післявоєнна Європа
Теоретиком, який зробив найбільший внесок у чітке письмове формулювання християнсько-демократичної філософської думки став французький католицький філософ Жак Марітен (1882—1973). Будучи на той час уже добре відомим завдяки працям на тему філософії Фоми Аквінського, Маріте розпочинає свої розробки у галузі політичної думки у другій половині 1930-х. Його найвідоміші праці з цієї теми: «Всеохопний гуманізм» (1936), «Християнство і демократія» (1942), «Права людини і природне право» (1943) і «Людина і держава» (1951) обстоювали принципи, як він це називав, персоналістської, комунітарної і плюралістичної соціально-політичної філософії, що базувалася на головних принципах християнства як найміцнішої основи людської свободи.
Персоналістська концепція людської природи, переконував Маріте, основана на погляді на людську особистість, яка переважає ліберальний індивідуалізм і соціалістичний колективізм. Демократія, на його глибоке переконання, є політичною структурою, що найбільше відповідає розвитку та вільному волевиявленню людської гідності та свободи, і саме тому краще, аніж інші форми правління, сприяє досягненню загального добробуту. Цей добробут передбачає релігійний плюралізм і невтручання держави до різноманітних громадських ініціатив, поруч із такими загальновизнаними свободами, як свобода мислення, слова і зібрання, що є віддзеркаленням даної Богом свободи. Підтримуючи Арістотеля та Фому Аквінського, Маріте доводив, що приватна власність — не лише природне право, а й предмет соціальних зобов'язань.
Отже, християнські демократи засвоюють від Маріте принцип «відповідальності»: ідею, що особистість повинна розвиватися через відповідальність перед іншими людьми, особливо перед сім'єю та найближчим оточенням (друзями, колегами та ін.).
Християнські демократи відрізняються від консерваторів своїм принципом «солідарності» — переконанням, що лише утвердження солідарності, яка пронизує всі верстви суспільства, включаючи солідарність багатого з біднішим, уможливить повноцінний розвиток людства. Це означає працю над поліпшенням соціальних умов і не в останню чергу визнання ролі профспілок. Більшість християнсько-демократичних партій (за винятком хіба що Західної Німеччини) мають сильні профспілкові «крила». Європейська народна партія (European People's Party — ЕРР) — об'єднання християнсько-демократичних партій Європейського Союзу — підтримує програми соціальної дії Євросоюзу.
Інший принцип, сповідуваний християнськими демократами — «субсидарність»: ідея, що державна влада мусить бути децентралізованою якомога більшою мірою, але в той же час може сягнути найвищої концентрації, навіть наднаціонального рівня, якщо того потребує складна політична чи економічна ситуація. Тому європейські християнські демократи завжди були федералістами.
Праці Маріте воєнного періоду на політичні теми перекладаються багатьма мовами і відразу ж після Другої Світової війни стають джерелом натхнення для новостворених християнсько-демократичних партій, які якраз переживають процес свого «другого народження», маючи шалену популярність на виборах до всіх органів влади. Очевидний відгук нова течія має в країнах, де християнські цінності найбільше постраждали від нацизму і де видавалась очевидною загроза «комуністичного пришестя».
Після краху комуністичного режиму в країнах Центральної та Східної Європи 1989 року християнсько-демократичні партії з'являються на теренах колишнього СРСР (при цьому значну вагу мають прибалтійські держави, серед яких — Литва, де на сьогодні християни-демократи перебувають у правлячій коаліції з консерваторами) та східноєвропейських країнах, особливо в Чехії, Угорщині (де, до речі, подібні структури вже функціонували в короткому відрізку між звільненням у 1945 р. і початком комуністичного правління), Румунії, Словаччині, Словенії. У цей же час створюється перша християнсько-демократична партія і в Україні — УХДП (найбільш дієві та міцні структури цієї партії увійшли до складу ХДС), а 7 вересня 2011 року зареєстрована вже нова політична партія християнсько-демократичного спрямування «Демократичний альянс».

## Багатогранність християнської демократії
Незважаючи на плюралізм тенденцій і соціальну строкатість своїх прихильників, ХД-рух, як правило, здійснював «центристську» соціально-економічну політику, спрямовану на інтеграцію всіх верств населення в економічній системі.
Конфронтуючи з ліберальним капіталізмом, християнсько-демократичний рух завжди виправдовував втручання державної влади з метою корекції економічних наслідків. У поєднанні з цим ХД-рух підтримував і навіть організовував синдикати (профспілки) і професійні асоціації, відкидаючи обмеження виробничих відносин індивідуальними взаємостосунками. Можна стверджувати, що на сьогодні християнсько-демократичний рух приймає соціальну ринкову економіку, що поєднує економічну свободу і соціальну відповідальність.
Ліве крило руху християнських демократів — профспілкові (Італія, Німеччина, Бельгія) або ідеологічні, більш інтелектуалізовані ліві елементи, — вже не виявляють ворожого ставлення до питань приватної власності, обстоюючи принцип кращого розподілу благ і соціальне законодавство, що сприяє суб'єктам найманої праці. Виходячи з реальної ситуації, консервативніші елементи так само керуються цією метою.
У Латинській Америці революційний клімат 60-70-х років минулого сторіччя, сплеск партизанської війни, спровокований впливом кубинської революції, та цілком посередні результати реформаторських політичних курсів пояснюють революційну, навіть соціалістичну мову християнсько-демократичних партій на той час. На сьогодні це, за дуже рідкісними винятками, вже не відповідає реаліям, і партії, що користуються лівими настановами, посідають найнезначніші позиції.

## Критика
На думку багатьох політологів, процес формування теорії християнської демократії досі не завершений. Критики звертають увагу на принципові труднощі в теорії. Вони стверджують, що християнські цінності не тільки різняться між різними конфесіями, але також залежать від території та історичного періоду. Наприклад, протягом тривалого періоду християнство не засуджувало рабство. Деякі християни вважають, що згідно з Євангелієм участь в політиці не мила Богові.
У зв'язку з центристським характером ідеології, демократичних християн часто звинувачували в опортунізмі.

## Майбутнє: від містики до політики
Християнсько-демократичний рух розпочався як протест проти лібералізму, соціалізму і націоналізму. Його видатні представники переконували, що християнська традиція підтримує середню позицію, яка стоїть над лібералізмом своїм зацікавленням робочим класом і бідними, над соціалізмом — своїм акцентом на «допоміжній» ролі держави та сприянні проміжних груп і над націоналізмом — своїм схваленням ширших міжнародних структур. Цей рух спирався на студентство та інтелектуальну еліту як творчий відгук сучасності, який все ще підтримував зв'язки із західними релігійними та філософськими традиціями. Там, де існували політичні тертя між право- та лівоцентристами після Другої Світової війни в Європі та Латинській Америці, християнська демократія нерідко виступала ідеологічним та організаційним базисом для потужних масових партій, які будувалися на принципах демократії, поваги прав людини та плюралізму.
Заперечуючи класовий підхід, християнські демократи прагнуть представляти всі верстви населення, отримуючи свої голоси по суті від усіх соціальних груп, хоча їхній електорат серед промислових робітників порівняно невеликий.
Суперечка між ідеалістами та прагматиками ще довго визначатиме майбутнє християнсько-демократичного руху. Лівіше його крило і більш релігійно мотивовані його члени вважають, що рух повинен залишатися вірним своєму походженню і не схилятись до консерватизму, лібералізму чи соціалізму, наполягаючи на тому, щоб релігійне натхнення знову виконувало керівну роль. Вони покладають свої надії на Центральну та Східну Європу, де завершення 50-річного панування соціалістичного режиму відродило або сформувало нові християнські політичні групи.
Опозиційний табір, включаючи більшість німецьких християн-демократів, відстоює ширший рух, який міг би охопити всю Європу. Німецький ХДС і його баварський відповідник ХСС (Християнсько-соціальний союз) є прагматичною опорою європейської християнської демократії, і це пояснюється тим, що засновниками ХДС свого часу стали люди, які до 1933 р. були лібералами, консерваторами або християнськими демократами. Таким чином, це «змішане походження» і визначає на сьогодні їхнє політичне обличчя. ХДС і ХСС не завжди збігаються у своїх поглядах, і розбіжності часто виникають саме на політичному ґрунті — баварці більш націоналістично налаштовані і менше захоплюються європейською інтеграцією.
На сьогодні в Європейському Парламенті необхідність протистояння лівим змусила Європейську народну партію (ЕРР), що включає лише ХД-партії Європейського союзу, укласти союз з ірландською «Фіне Гел», грецькою «Новою демократією» та іспанською Народною партією, жодна з яких не має релігійного забарвлення. Після останніх виборів до Європарламенту депутати від британських консерваторів заявили про входження до фракції Європейської народної партії.
Згадуючи інші міжнародні структури, що об'єднують у своїх лавах християн-демократів, варто назвати Християнсько-демократичний інтернаціонал (CDI) — всесвітню організацію християнсько-демократичних партій; Молодіжну організацію Європейської народної партії (YEPP) — спілку молодіжних християнсько-демократичних організацій; Міжнародну асоціацію християнських підприємців та Світову конфедерацію праці (попередня назва — Міжнародна Федерація Християнських Профспілок).
В Україні історія християнської демократії починається наприкінці 19 сторіччя (дивись Християнсько-суспільний рух). З набуттям Україною незалежності почали з'являтися партії та молодіжні громадські організації християнсько-демократичного спрямування, серед них:
- Християнсько-демократична Молодь України (ХДМУ) (з 2007 р. — «Демократичний альянс»)
- Християнсько-Демократичний Союз

## Виноски
1. ↑  До початків християнсько-демократичного руху в Європі. Архів оригіналу за 13 липня 2012. Процитовано 5 квітня 2011.
2. ↑  Марко 12:14-17
3. ↑  Encyclopædia Britannica. Conservatism (англ.)

title: Християнська демократія

wikitext:
{{універсальна картка}}
'''Християнська демократія''' — автономний від церкви політичний рух, що виступає за вирішення соціальних та економічних проблем при дотриманні християнських принципів. Веде своє ідеологічне походження від реакції католиків Італії, Німеччини і Франції на [[лібералізм]], [[націоналізм]] і [[соціалізм]] дев'ятнадцятого сторіччя. Вважається, що саме дискусії дев'ятнадцятого століття між клерикальними та світськими партіями започаткували бурхливий розвиток християнсько-демократичної думки.

== Історія ==
Ватикан уперше засуджує доктрину [[Ліберальна демократія|ліберальної демократії]] у праці «[[Syllabus Errorum]]» (1864) Римського Папи [[Пій IX|Пія IX]]. Його наступник, [[Лев XIII]] (1878—1903), визнає у своїй енцикліці «[[Immortale Dei]]» (1885), що демократія може бути легітимною формою правління. Головним внеском Лева у розвиток християнсько-демократичної думки стає його енцикліка «[[Rerum Novarum]]» (1891), що критикує як лібералізм, так і соціалізм та підтверджує право робітників на самоорганізацію, зауважуючи при цьому, що найефективнішою формою такого самоврядування мають стати католицькі профспілки.

В 1901 Папа Лев XIII видав енцикліку «[[Graves de Communi Re]]» після якої доктрина й отримує остаточно назву — «християнська демократія». Енцикліка зазначила різницю в меті [[Соціал-демократія|соціал-демократів]] і християнських демократів.<ref>{{Cite web |url=http://sd.net.ua/2011/04/03/do-pochatkiv-xristiyansko-demokratichnogo-ruxu.html |title=До початків християнсько-демократичного руху в Європі |accessdate=5 квітня 2011 |archive-date=13 липня 2012 |archive-url=https://archive.today/20120713191839/http://sd.net.ua/2011/04/03/do-pochatkiv-xristiyansko-demokratichnogo-ruxu.html }}</ref>

Папа Римський [[Пій XI]] (1922—1939) зміцнює традицію християнської соціальної думки своєю публікацією «[[Quadragesimo Anno]]» (1931): енцикліка повторює критику ліберального [[індивідуалізм]]у та соціалістичного [[колективізм]]у, зроблену Левом XIII, і підтверджує схвалення Левом права робітників на самоорганізацію. Найвпливовішим пасажем стає аргумент Папи Римського на користь принципу субсидарності, який закликає державу до децентралізації соціальних функцій і сприяння асоціаціям нижчого рівня типу родини, професійних груп і місцевого самоврядування. Він гостро негативно висловлювався з приводу як соціалізму, так і капіталізму, критикуючи останній за утвердження «міжнародного грошового імперіалізму», а перший — за протидію християнським принципам.

У Німеччині найвпливовішим представником християнсько-демократичного мислення в XIX сторіччі виступає [[Вільгельм фон Кеттелер]], єпископ міста Майнц. У своїх проповідях і листах Кеттелер критикує лібералізм за зниження робочої сили до статусу товару та ігнорування соціальних обов'язків власності. Він також негативно висловлюється на адресу соціалізму, критикуючи останній за принцип надання державі занадто великих повноважень та ігнорування переваг широкого запровадження приватної власності. Закликаючи до формування кооперативів і асоціацій робітників, Кеттелер переконує католиків надати особливої уваги проблемам робітничого класу.

Засновником першої в Європі християнсько-демократичної партії, що є незалежною від церкви і виступає за соціальні реформи, став 1919 р. [[Луїджі Стурцо]], католицький священик і політичний активіст. [[Народна партія Італії (1919)|Народна партія Італії]] (саме таку назву носить нове політичне утворення) отримує значну підтримку на виборах, зберігаючи популярність аж до свого примусового розпуску Ватиканом, який на той час негативно ставився до участі католиків у політичному житті. Народна партія Італії стає своєрідним ідеологічним підґрунтям для появи [[Християнсько-демократична партія (Італія)|Італійської Християнсько-демократичної партії]], що виникає незабаром після Другої Світової війни. Процес створення подібних партій широко розгортається в Європі та Латинській Америці.

1924 року, після тріумфу [[Беніто Муссоліні]], Стурцо змушений піти у вигнання, під час якого в Парижі засновує міжнародне політичне угруповання, серед інших активістів якого лідерами стають італієць [[Альчіде де Гаспері]], француз [[Робер Шуман]] і німець [[Конрад Аденауер]]. Саме тоді, у 1920-х, покладено початок дискусіям з приводу європейської інтеграції та можливості створення спільного європейського ринку як засобів запобігання подальшим війнам, що дає свої плоди у 1950-х. Заснування [[Європейська економічна спільнота|Європейського економічного співтовариства]] втілює в життя мрії перших християнських демократів.

=== Жак Маріте і післявоєнна Європа ===
Теоретиком, який зробив найбільший внесок у чітке письмове формулювання християнсько-демократичної філософської думки став французький католицький філософ [[Жак Марітен]] (1882—1973). Будучи на той час уже добре відомим завдяки працям на тему філософії [[Фома Аквінський|Фоми Аквінського]], Маріте розпочинає свої розробки у галузі політичної думки у другій половині 1930-х. Його найвідоміші праці з цієї теми: «Всеохопний гуманізм» (1936), «Християнство і демократія» (1942), «Права людини і природне право» (1943) і «Людина і держава» (1951) обстоювали принципи, як він це називав, [[Персоналізм|персоналістської]], [[Комунітаризм|комунітарної]] і [[Плюралізм|плюралістичної]] соціально-політичної філософії, що базувалася на головних принципах християнства як найміцнішої основи людської свободи.

Персоналістська концепція людської природи, переконував Маріте, основана на погляді на людську особистість, яка переважає ліберальний індивідуалізм і соціалістичний колективізм. [[Демократія]], на його глибоке переконання, є політичною структурою, що найбільше відповідає розвитку та вільному волевиявленню людської гідності та свободи, і саме тому краще, аніж інші форми правління, сприяє досягненню загального добробуту. Цей добробут передбачає релігійний плюралізм і невтручання держави до різноманітних громадських ініціатив, поруч із такими загальновизнаними свободами, як свобода мислення, слова і зібрання, що є віддзеркаленням даної Богом свободи. Підтримуючи [[Арістотель|Арістотеля]] та Фому Аквінського, Маріте доводив, що приватна власність — не лише природне право, а й предмет соціальних зобов'язань.

Отже, християнські демократи засвоюють від Маріте принцип «відповідальності»: ідею, що особистість повинна розвиватися через відповідальність перед іншими людьми, особливо перед сім'єю та найближчим оточенням (друзями, колегами та ін.).

Християнські демократи відрізняються від [[Консерватизм|консерваторів]] своїм принципом «солідарності» — переконанням, що лише утвердження солідарності, яка пронизує всі верстви суспільства, включаючи солідарність багатого з біднішим, уможливить повноцінний розвиток людства. Це означає працю над поліпшенням соціальних умов і не в останню чергу визнання ролі профспілок. Більшість християнсько-демократичних партій (за винятком хіба що Західної Німеччини) мають сильні профспілкові «крила». [[Європейська народна партія]] (European People's Party — ЕРР) — об'єднання християнсько-демократичних партій Європейського Союзу — підтримує програми соціальної дії Євросоюзу.

Інший принцип, сповідуваний християнськими демократами — «субсидарність»: ідея, що державна влада мусить бути децентралізованою якомога більшою мірою, але в той же час може сягнути найвищої концентрації, навіть наднаціонального рівня, якщо того потребує складна політична чи економічна ситуація. Тому європейські християнські демократи завжди були [[Федералізм|федералістами]].

Праці Маріте воєнного періоду на політичні теми перекладаються багатьма мовами і відразу ж після Другої Світової війни стають джерелом натхнення для новостворених християнсько-демократичних партій, які якраз переживають процес свого «другого народження», маючи шалену популярність на виборах до всіх органів влади. Очевидний відгук нова течія має в країнах, де християнські цінності найбільше постраждали від нацизму і де видавалась очевидною загроза «комуністичного пришестя».

Після краху комуністичного режиму в країнах Центральної та Східної Європи 1989 року християнсько-демократичні партії з'являються на теренах колишнього СРСР (при цьому значну вагу мають прибалтійські держави, серед яких — Литва, де на сьогодні християни-демократи перебувають у правлячій коаліції з консерваторами) та східноєвропейських країнах, особливо в Чехії, Угорщині (де, до речі, подібні структури вже функціонували в короткому відрізку між звільненням у 1945 р. і початком комуністичного правління), Румунії, Словаччині, Словенії. У цей же час створюється перша християнсько-демократична партія і в Україні — УХДП (найбільш дієві та міцні структури цієї партії увійшли до складу [[Християнсько-демократичний союз (Україна)|ХДС]]), а 7 вересня 2011 року зареєстрована вже нова політична партія християнсько-демократичного спрямування «[[Демократичний альянс]]».

== Багатогранність християнської демократії ==
Незважаючи на плюралізм тенденцій і соціальну строкатість своїх прихильників, ХД-рух, як правило, здійснював «центристську» соціально-економічну політику, спрямовану на інтеграцію всіх верств населення в економічній системі.

Конфронтуючи з ліберальним капіталізмом, християнсько-демократичний рух завжди виправдовував втручання державної влади з метою корекції економічних наслідків. У поєднанні з цим ХД-рух підтримував і навіть організовував синдикати (профспілки) і професійні асоціації, відкидаючи обмеження виробничих відносин індивідуальними взаємостосунками. Можна стверджувати, що на сьогодні християнсько-демократичний рух приймає соціальну [[Ринкова економіка|ринкову економіку]], що поєднує [[Економічна свобода|економічну свободу]] і [[Соціальна відповідальність|соціальну відповідальність]].

[[Ліві|Ліве]] крило руху християнських демократів — профспілкові (Італія, Німеччина, Бельгія) або ідеологічні, більш інтелектуалізовані ліві елементи, — вже не виявляють ворожого ставлення до питань приватної власності, обстоюючи принцип кращого розподілу благ і соціальне законодавство, що сприяє суб'єктам найманої праці. Виходячи з реальної ситуації, консервативніші елементи так само керуються цією метою.

У Латинській Америці революційний клімат 60-70-х років минулого сторіччя, сплеск партизанської війни, спровокований впливом [[Кубинська революція|кубинської революції]], та цілком посередні результати реформаторських політичних курсів пояснюють революційну, навіть соціалістичну мову християнсько-демократичних партій на той час. На сьогодні це, за дуже рідкісними винятками, вже не відповідає реаліям, і партії, що користуються лівими настановами, посідають найнезначніші позиції.

== Критика ==
На думку багатьох політологів, процес формування теорії християнської демократії досі не завершений. Критики звертають увагу на принципові труднощі в теорії. Вони стверджують, що християнські цінності не тільки різняться між різними конфесіями, але також залежать від території та історичного періоду. Наприклад, протягом тривалого періоду християнство не засуджувало рабство. Деякі християни вважають, що згідно з Євангелієм участь в політиці не мила Богові<ref>Марко 12:14-17</ref>.

У зв'язку з центристським характером ідеології, демократичних християн часто звинувачували в [[опортунізм]]і<ref>[[Encyclopædia Britannica]]. Conservatism [http://search.eb.com/eb/article-237326]{{ref-en}}</ref>.

== Майбутнє: від містики до політики ==
Християнсько-демократичний рух розпочався як протест проти лібералізму, соціалізму і націоналізму. Його видатні представники переконували, що християнська традиція підтримує середню позицію, яка стоїть над лібералізмом своїм зацікавленням робочим класом і бідними, над соціалізмом — своїм акцентом на «допоміжній» ролі держави та сприянні проміжних груп і над націоналізмом — своїм схваленням ширших міжнародних структур. Цей рух спирався на студентство та інтелектуальну еліту як творчий відгук сучасності, який все ще підтримував зв'язки із західними релігійними та філософськими традиціями. Там, де існували політичні тертя між право- та лівоцентристами після Другої Світової війни в Європі та Латинській Америці, християнська демократія нерідко виступала ідеологічним та організаційним [[Базис (політологія)|базисом]] для потужних масових партій, які будувалися на принципах демократії, поваги прав людини та плюралізму.

Заперечуючи [[Соціальний клас|класовий підхід]], християнські демократи прагнуть представляти всі верстви населення, отримуючи свої голоси по суті від усіх соціальних груп, хоча їхній електорат серед промислових робітників порівняно невеликий.

Суперечка між ідеалістами та прагматиками ще довго визначатиме майбутнє християнсько-демократичного руху. Лівіше його крило і більш релігійно мотивовані його члени вважають, що рух повинен залишатися вірним своєму походженню і не схилятись до консерватизму, лібералізму чи соціалізму, наполягаючи на тому, щоб релігійне натхнення знову виконувало керівну роль. Вони покладають свої надії на Центральну та Східну Європу, де завершення 50-річного панування соціалістичного режиму відродило або сформувало нові християнські політичні групи.

Опозиційний табір, включаючи більшість німецьких християн-демократів, відстоює ширший рух, який міг би охопити всю Європу. [[Християнсько-демократичний союз (Німеччина)|Німецький ХДС]] і його баварський відповідник ХСС ([[Християнсько-соціальний союз]]) є прагматичною опорою європейської християнської демократії, і це пояснюється тим, що засновниками ХДС свого часу стали люди, які до 1933 р. були лібералами, консерваторами або християнськими демократами. Таким чином, це «змішане походження» і визначає на сьогодні їхнє політичне обличчя. ХДС і ХСС не завжди збігаються у своїх поглядах, і розбіжності часто виникають саме на політичному ґрунті — баварці більш націоналістично налаштовані і менше захоплюються європейською інтеграцією.

На сьогодні в Європейському Парламенті необхідність протистояння лівим змусила Європейську народну партію (ЕРР), що включає лише ХД-партії Європейського союзу, укласти союз з ірландською «[[Фіне Гел]]», грецькою «[[Нова демократія (Греція)|Новою демократією]]» та іспанською [[Народна партія (Іспанія)|Народною партією]], жодна з яких не має релігійного забарвлення. Після останніх виборів до Європарламенту депутати від британських консерваторів заявили про входження до фракції Європейської народної партії.

Згадуючи інші міжнародні структури, що об'єднують у своїх лавах християн-демократів, варто назвати [[Християнсько-демократичний інтернаціонал]] (CDI) — всесвітню організацію християнсько-демократичних партій; [[Молодь Європейської народної партії|Молодіжну організацію Європейської народної партії]] (YEPP) — спілку молодіжних християнсько-демократичних організацій; Міжнародну асоціацію християнських підприємців та Світову конфедерацію праці (попередня назва — Міжнародна Федерація Християнських Профспілок).

В Україні історія християнської демократії починається наприкінці 19 сторіччя (дивись [[Християнсько-суспільний рух]]). З набуттям Україною незалежності почали з'являтися партії та молодіжні громадські організації християнсько-демократичного спрямування, серед них:
* [[Християнсько-демократична молодь України|Християнсько-демократична Молодь України (ХДМУ)]] (з 2007 р. — «[[Демократичний альянс]]»)
* [[Християнсько-демократичний союз (Україна)|Християнсько-Демократичний Союз]]

== Див. також ==
* [[Соціальне вчення католицької церкви]]

== Виноски ==
{{примітки}}

== Література ==
* Демократія християнська //Політологічний енциклопедичний словник / уклад.: Л. М. Герасіна, В. Л. Погрібна, І. О. Поліщук та ін. За ред. М. П. Требіна. — Х. : Право, 2015
* [http://sd.net.ua/manifest_christianskih_demokratov_ukrainy.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160909231645/http://sd.net.ua/manifest_christianskih_demokratov_ukrainy.html |date=9 вересня 2016 }} Маніфест християнських демократів України] Текст маніфесту офіційно прийнято як ідеологічний документ партією [[Християнсько-демократичний союз (Україна)|Християнсько-Демократичний Союз]]
* [http://sd.net.ua/2010/01/11/rerum_novarum.html Енцикліка Папи Лева ХІІІ «Нові речі» (Rerum Novarum)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100131234253/http://sd.net.ua/2010/01/11/rerum_novarum.html |date=31 січня 2010 }}
* [http://sd.net.ua/2011/05/01/christian-democracy-xristianskaya-demokratiya.html Бібліотека класичних та сучасних текстів, книг, статей Християнської демократії України та світу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160915001951/http://sd.net.ua/2011/05/01/christian-democracy-xristianskaya-demokratiya.html |date=15 вересня 2016 }}

{{Бібліоінформація}}

{{Political ideologies}}

[[Категорія:Громадські рухи]]
[[Категорія:Політика]]
[[Категорія:Ідеології]]
[[Категорія:Християнська демократія|*]]
[[Категорія:Політичні ідеології]]
[[Категорія:Християнство і політика]]
[[Категорія:Католицьке соціальне вчення]]


text:
# Мордвічев Андрій Миколайович
Андрій Миколайович Мордвічев (14 січня 1976) — генерал-полковник Збройних сил Російської Федерації, головнокомандувач сухопутними військами ЗС РФ (з 15.5.2025), командувач Центрального військового округу (з 2023). До того — командувач 8-ї гвардійської загальновійськової армії.
Бере участь у російському вторгненні в Україну. З червня 2023 року перебуває під санкціями Євросоюзу, з листопада 2023 року — в санкційних списках України.
Відомий тим, що зробив тактику «м'ясних штурмів» основною для російської армії у війні проти України.

## Біографія
З 19 квітня 2011 року у званні полковника призначено командиром 4-ї окремої танкової бригади.
У 2013 році отримав звання генерал-майора.
У 2013—2014 роках — командир 28-ї окремої мотострілецької бригади Центрального військового округу.
У 2017 році був начальником Південно-Сахалінського гарнізону, приймав парад Перемоги в Південно-Сахалінську на посаді командира 68-го армійського корпусу у званні генерал-майора.
У 2018 році був першим заступником командувача та начальником штабу 41-ї загальновійськової армії Центрального військового округу.
9 травня 2021 у званні генерал-майора і на посаді начальника штабу першого заступника командувача 8-ї гвардійської загальновійськової армії Південного військового округу, був командувачем парадом у Волгограді.
З листопада 2021 року — командувач 8-ї гвардійської загальновійськової армії.

### Російське вторгнення в Україну 2022 року
Брав участь в російському вторгненні в Україну. На початок 2022 року — генерал-лейтенант, на посаді заступника командувача 8-ю армією або командувача. У березні низка українських ЗМІ повідомила, що Мордвічев загинув 18 березня 2022 року на аеродромі в Чорнобаївці. Командував штурмом Маріуполя.
З 16 лютого 2023 року — командувач військ Центрального військового округу.
7 вересня 2023 року — генерал-полковник.
Станом на початок 2024 року — командувач російського угруповання «Центр» (Авдіївський напрямок).
15 травня 2025 року призначений головнокомандувачем сухопутних ЗС РФ.

## Нагороди
- Медаль Суворова[26]
- Орден «За військові заслуги» II ступеня[26]
- 2024 — медаль «Золота зірка»
- 2024 — Герой РФ.

title: Мордвічев Андрій Миколайович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Мордвічев Андрій Миколайович
| оригінал імені      = {{lang-ru|Мордвичев Андрей Николаевич}}
| портрет             = Мордвичев Андрей Николаевич.png
| ім'я при народженні =
| дата народження     =
| місце народження    =
| прізвисько          =
| приналежність       = {{ЗСРФ}}
| країна              = {{RUS}}
| вид збройних сил    = {{СВ ЗСРФ}}
| рід військ          =
| роки служби         = 1994 — дотепер
| звання              = {{Ранг|країна=РФ|звання=Генерал-полковник}}
| формування          =-
| командування        = {{Командувач рядок 0|''2023—т.ч.''|''{{ВТП ЦентрРФ}}, командувач''}}
{{Командувач рядок 1|''2021—2023''|''{{8 ЗА ЗСРФ|2}}, командувач''}}
| битви               = [[Російське вторгнення в Україну (2022)]]
| нагороди            = {{ряд|вирівняти=по центру|{{Орден «За заслуги перед Вітчизною» III ступеня}}|{{Орден «За заслуги перед Вітчизною» IV ступеня}}|{{Орден Жукова}}|{{Орден «За військові заслуги» (Російська Федерація)}}}}
                        {{ряд|вирівняти=по центру|{{Орден Дружби (Російська Федерація)}}|{{Медаль Суворова}}|}}
}}
'''Андрій Миколайович Мордвічев''' ([[14 січня]] [[1976]]) — [[генерал-полковник]] [[Збройні сили Російської Федерації|Збройних сил Російської Федерації]], головнокомандувач сухопутними військами ЗС РФ (з 15.5.2025), командувач [[Центральний військовий округ (РФ)|Центрального військового округу]] (з 2023). До того — командувач [[8-ма загальновійськова армія (РФ, II формування)|8-ї гвардійської загальновійськової армії]].

Бере участь у [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|російському вторгненні в Україну]]. З червня 2023 року перебуває під санкціями Євросоюзу,<ref name=":2" /> з листопада 2023 року — в санкційних списках України.<ref>{{Cite web|url=https://www.epravda.com.ua/news/2023/11/23/706928/|title=Зеленський увів у дію санкції проти понад 300 компаній і фізосіб із РФ й інших країн|website=Економічна правда|language=uk|access-date=2024-03-28}}</ref>

Відомий тим, що зробив тактику «м'ясних штурмів» основною для російської армії у війні проти України<ref>{{Cite web |url=https://www.rbc.ua/rus/news/suhoputni-viyska-rf-ocholiv-general-vidomiy-1747901364.html |title=Сухопутні війська РФ очолив генерал, відомий "м'ясними штурмами" |website=РБК-Украина |language=uk |access-date=2025-05-27}}</ref>.

== Біографія ==
З 19 квітня 2011 року у званні [[полковник]]а призначено командиром [[4-та танкова дивізія (РФ)|4-ї окремої танкової бригади]]<ref>{{Cite web |url=https://ria.ru/20110419/366073714.html |title=Медведев уволил со службы замглавкома ВМФ по вооружению Борисова |accessdate=18 березня 2022 |archive-date=18 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220318205038/https://ria.ru/20110419/366073714.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://kremlin.ru/acts/news/11004 |title=Кадровые изменения в командном составе Вооружённых Сил |accessdate=18 березня 2022 |archive-date=4 квітня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220404145553/http://kremlin.ru/acts/news/11004 }}</ref>.

У 2013 році отримав звання [[генерал-майор]]а<ref>{{Cite web |url=http://pravo.gov.ru/proxy/ips/?docbody=&firstDoc=1&lastDoc=1&nd=102165862 |title=О присвоении воинских званий высших офицеров, специальных званий высшего начальствующего состава, высших специальных званий и классных чинов |accessdate=18 березня 2022 |archive-date=3 вересня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210903211008/http://pravo.gov.ru/proxy/ips/?docbody=&firstDoc=1&lastDoc=1&nd=102165862 }}</ref>.

У 2013—2014 роках — командир [[28-ма окрема мотострілецька бригада (РФ)|28-ї окремої мотострілецької бригади]] [[Центральний військовий округ (РФ)|Центрального військового округу]].

У 2017 році був начальником Південно-Сахалінського гарнізону<ref>{{Cite web |url=https://sakhalinmedia.ru/news/586051/ |title=Первая репетиция парада Южно-Сахалинского гарнизона продлилась до позднего вечера |accessdate=18 березня 2022 |archive-date=31 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220331100541/https://sakhalinmedia.ru/news/586051/ }}</ref>, приймав парад Перемоги в [[Південно-Сахалінськ]]у на посаді командира [[68-й армійський корпус (РФ)|68-го армійського корпусу]] у званні [[генерал-майор]]а<ref>{{Cite web |url=https://ys.sakh.com/news/ys/132155/ |title=Площадь Победы в Южно-Сахалинске приняла парад |accessdate=18 березня 2022 |archive-date=31 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220331204706/https://ys.sakh.com/news/ys/132155/ }}</ref>.

У 2018 році був першим заступником командувача та начальником штабу [[41-ша загальновійськова армія (РФ)|41-ї загальновійськової армії]] [[Центральний військовий округ (РФ)|Центрального військового округу]]<ref>{{Cite web |url=http://redstar.ru/kak-svyashhennyj-den-otmechala-stolitsa-sibiri/ |title=Как священный день отмечала столица Сибири |accessdate=18 березня 2022 |archive-date=31 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220331120845/http://redstar.ru/kak-svyashhennyj-den-otmechala-stolitsa-sibiri/ }}</ref>.

9 травня 2021 у званні генерал-майора і на посаді начальника штабу першого заступника командувача [[8-ма загальновійськова армія (РФ, II формування)|8-ї гвардійської загальновійськової армії]] [[Південний військовий округ (РФ)|Південного військового округу]], був командувачем парадом у [[Волгоград]]і<ref>{{Cite web |url=https://vlg.aif.ru/society/details/v_volgograde_torzhestvennym_marshem_po_ploshchadi_proshli_bolee_2_2_tys_chelovek |title=В Волгограде торжественным маршем по площади прошли более 2,2 тыс. человек |accessdate=18 березня 2022 |archive-date=31 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220331161149/https://vlg.aif.ru/society/details/v_volgograde_torzhestvennym_marshem_po_ploshchadi_proshli_bolee_2_2_tys_chelovek }}</ref><ref>{{Cite web|title=Грандиозный парад Победы прошел в Волгограде|url=https://vpravda.ru/obshchestvo/v-volgograde-proshel-grandioznyy-parad-pobedy-91568/|website=Волгоградская Правда|date=2020-06-24|accessdate=2022-03-20|language=ru|archive-date=25 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220325005523/https://vpravda.ru/obshchestvo/v-volgograde-proshel-grandioznyy-parad-pobedy-91568/}}</ref>.

З листопада 2021 року — командувач [[8-ма загальновійськова армія (РФ, II формування)|8-ї гвардійської загальновійськової армії]]<ref>{{Cite web|title=Новости|url=http://www.don-kazak.ru/news/torzhestvennoe-obeshchanie-kadeta/|website=www.don-kazak.ru|accessdate=2022-04-08|archive-date=3 квітня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220403025743/http://www.don-kazak.ru/news/torzhestvennoe-obeshchanie-kadeta/}}</ref>.

=== Російське вторгнення в Україну 2022 року ===
Брав участь в [[Російське вторгнення в Україну (2022)|російському вторгненні в Україну]].<ref>{{Cite web|url=https://gur.gov.ua/content/mordvychev-andrei-nykolaevych.html|title=МОРДВИЧЕВ Андрей Николаевич|website=gur.gov.ua|access-date=2024-03-28}}</ref> На початок 2022 року — генерал-лейтенант, на посаді заступника командувача [[8-ма загальновійськова армія (РФ, II формування)|8-ю армією]]<ref name=":0">{{Cite web|url=https://www.pravda.com.ua/articles/2022/03/22/7333427/|title=Російські генерали, вбиті на війні в Україні. Як служили, де воювали і чим були цінні для Кремля|accessdate=22 березня 2022|archive-date=22 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220322084121/https://www.pravda.com.ua/articles/2022/03/22/7333427/}}</ref> або командувача<ref name=":1">{{Cite web|language=ru|url=https://theins.ru/news/249409|title=Советник Зеленского: «По предварительным данным, в результате удара ВСУ убит генерал-лейтенант РФ Андрей Мордвичев»|website=The Insider|accessdate=2022-03-18|archive-date=18 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220318163649/https://theins.ru/news/249409}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://rostoveparhia.ru/eparkhija-segodnja/blagochinija-i-prikhody/mihailo-arhangelskii-prihod/49422.html|title=В Новочеркасске отметили 78-ю годовщину освобождения города от немецко-фашистских захватчиков|archive-url=https://web.archive.org/web/20220331155005/https://rostoveparhia.ru/eparkhija-segodnja/blagochinija-i-prikhody/mihailo-arhangelskii-prihod/49422.html|archive-date=31 березня 2022|accessdate=18 березня 2022}}</ref><ref>[https://novochvedomosti.ru/obshhestvo/v-novocherkasske-otmetili-den-junarmejca/ В Новочеркасске отметили День юнармейца]{{Недоступне посилання}}</ref>. У березні низка українських ЗМІ повідомила, що Мордвічев загинув 18 березня 2022 року<ref name=":0" /><ref name=":1" /> на [[Бої під Чорнобаївкою|аеродромі в Чорнобаївці]]<ref>{{Cite web|language=ru|url=http://www.niknews.mk.ua/2022/03/18/likvidirovan-komandujuschij-8-j-armiej-okkupantov-general-lejtenant-mordvichev/|title=Ликвидирован командующий 8-й армией оккупантов генерал-лейтенант Мордвичев|website=www.niknews.mk.ua|accessdate=2022-03-18|archive-date=30 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220330050623/http://www.niknews.mk.ua/2022/03/18/likvidirovan-komandujuschij-8-j-armiej-okkupantov-general-lejtenant-mordvichev/}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://podrobnosti.ua/2442931-vsu-likvidirovali-na-aerodrome-v-chernobaevke-general-lejtenanta-armii-rf.html|title=ВСУ ликвидировали на аэродроме в Чернобаевке генерал-лейтенанта армии РФ|website=podrobnosti|date=2022-03-18|accessdate=2022-03-18|archive-date=18 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220318212101/https://podrobnosti.ua/2442931-vsu-likvidirovali-na-aerodrome-v-chernobaevke-general-lejtenanta-armii-rf.html}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://censor.net/ru/news/3326603/komanduyuschiyi_8yi_armieyi_okkupantov_generalleyitenant_mordvichev_likvidirovan_v_chernobaevke_smi |title=Командующий 8-й армией оккупантов генерал-лейтенант Мордвичев ликвидирован в Чернобаевке, — СМИ Источник: https://censor.net/ru/n3326603 |accessdate=18 березня 2022 |archive-date=18 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220318210228/https://censor.net/ru/news/3326603/komanduyuschiyi_8yi_armieyi_okkupantov_generalleyitenant_mordvichev_likvidirovan_v_chernobaevke_smi }}</ref>. Командував штурмом Маріуполя.<ref name=":2" />

З 16 лютого 2023 року — командувач військ [[Центральний військовий округ (РФ)|Центрального військового округу]].<ref>{{Cite web|title=Центральний військовий округ РФ очолив генерал, який керував штурмом Маріуполя|url=https://prm.ua/na-choli-tsentralnoho-viyskovoho-okruhu-rf-postavyly-henerala-iakyy-keruvav-shturmom-mariupolia/|website=prm.ua|accessdate=2023-02-17|language=uk}}</ref>

7 вересня 2023 року — генерал-полковник.<ref name=":2">{{Cite news|title=Путин повысил руководителя штурма Мариуполя российскими войсками|url=https://www.svoboda.org/a/putin-prisvoil-zvanie-general-polkovnika-rukovoditelyu-shturma-mariupolya-rossiyskimi-voyskami/32582455.html|work=Радио Свобода|date=2023-09-07|accessdate=2024-03-28|language=ru}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://dev-isw.bivings.com/|title=Institute for the Study of War|website=Institute for the Study of War|language=en|archive-url=https://web.archive.org/web/20220325065358/https://www.understandingwar.org/backgrounder/russian-offensive-campaign-assessment-march-24|archive-date=2022-03-25|url-status=dead|access-date=2024-03-28}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://structure.mil.ru/structure/okruga/centre/head.htm|title=Мордвичев Андрей Николаевич Командующий войсками Центрального военного округа Генерал-полковник|language=ru|archive-url=https://archive.today/20240328110943/https://structure.mil.ru/structure/okruga/centre/head.htm|archive-date=2024-03-28|url-status=bot: unknown|access-date=2024-04-15}}</ref>

Станом на початок 2024 року — командувач російського угруповання «Центр» (Авдіївський напрямок).

15 травня 2025 року призначений головнокомандувачем сухопутних ЗС РФ<ref>[https://www.pravda.com.ua/news/2025/05/22/7513483/ У Росії призначили нового головкома Сухопутних військ, УП, 22.5.2025]</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.rbc.ua/rus/news/putin-zminiv-komanduvacha-suhoputnih-viysk-1747478620.html |title=Путін змінив командувача Сухопутних військ: в ISW пояснили, що задумав диктатор |website=РБК-Украина |language=uk |access-date=2025-05-27}}</ref>.

== Нагороди ==
* [[Медаль Суворова]]<ref name="kp3865818"/>
* [[Орден «За військові заслуги» (Російська Федерація)|Орден «За військові заслуги»]] II ступеня<ref name="kp3865818">{{Cite web|url=https://www.nsk.kp.ru/daily/26826.5/3865818/|title=Парад Победы 2018 в Новосибирске|subtitle=Впервые в строю — «Панцирь», «саушки» и квадроциклы|first=Татьяна.|last=Соловова|date=2018-05-08|website=nsk.kp.ru|access-date=2022-03-18|archive-date=2022-03-31|archive-url=https://web.archive.org/web/20220331161152/https://www.nsk.kp.ru/daily/26826.5/3865818/|deadlink=no}}</ref>
* 2024 — медаль «Золота зірка»
* 2024 — Герой РФ.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Російські військові у війні проти України (з 2014)]]
[[Категорія:Випускники Новосибірського вищого військового командного училища]]

title: Загальна інформація

Народження: 14 січня 1976 (49 років) · Павлодар

title: Військова служба

Роки служби: 1994 — дотепер

Приналежність: Росія

Вид ЗС: Сухопутні війська РФ

Війни / битви: Російське вторгнення в Україну (2022)

title: Командування

2023—т.ч.: Центральний ВО, командувач

title: Нагороди та відзнаки

Орден «За заслуги перед Вітчизною»: Орден «За заслуги перед Вітчизною» · Орден Жукова · Орден «За військові заслуги»

title: Командування

8 ЗА, командувач

title: Нагороди та відзнаки

Орден Дружби: Медаль Суворова


text:
# WPBF
Світова федерація професійного боксу (англ. World Professional Boxing Federation (WPBF)) — боксерська організація заснована 2001 р., яка санкціонує боксерські бої і надає звання чемпіона світу.

## Чемпіони світу версії WPBF

### Список чемпіонів-чоловіків
| Вагова категорія:       | Боксер:            | Дата перемоги:  |
| ----------------------- | ------------------ | --------------- |
| Мінімальна вага         | вакансія           |                 |
| Перша найлегша вага     | Ronquillo Salvador | 28 березня 2009 |
| Найлегша вага           | вакансія           |                 |
| Друга найлегша вага     | вакансія           |                 |
| Легша вага              | Mark Quon          | 25 вересня 2009 |
| Друга легша вага        | вакансія           |                 |
| Напівлегка вага         | Michael Farenas    | 03 жовтня 2009  |
| Друга напівлегка вага   | вакансія           |                 |
| Легка вага              | вакансія           |                 |
| Перша напівсередня вага | Albert Mensah      | 31 липня 2010   |
| Напівсередня вага       | Joshua Okine       | 31 липня 2010   |
| Перша середня вага      | Hector Camacho     | 18 липня 2010   |
| Середня вага            | вакансія           |                 |
| Друга середня вага      | вакансія           |                 |
| Напівважка вага         | Braimah Kamoko     | 31 липня 2010   |
| Перша важка вага        | вакансія           |                 |
| Важка вага              | вакансія           |                 |

### Список чемпіонів-жінок
| Вагова категорія:       | Боксер:          | Дата перемоги:  |
| ----------------------- | ---------------- | --------------- |
| Мінімальна вага         | вакансія         |                 |
| Перша найлегша вага     | вакансія         |                 |
| Найлегша вага           | вакансія         |                 |
| Друга найлегша вага     | вакансія         |                 |
| Легша вага              | вакансія         |                 |
| Друга легша вага        | вакансія         |                 |
| Напівлегка вага         | вакансія         |                 |
| Друга напівлегка вага   | вакансія         |                 |
| Легка вага              | вакансія         |                 |
| Перша напівсередня вага | Chris Namus      | 13 лютого 2010  |
| Напівсередня вага       | Anna Ingman      | 04 вересня 2009 |
| Перша середня вага      | Elizabeth Mooney | 01 грудня 2007  |
| Середня вага            | Aasa Sandell     | 15 вересня 2007 |
| Друга середня вага      | вакансія         |                 |
| Напівважка вага         | вакансія         |                 |
| Перша важка вага        | вакансія         |                 |
| Важка вага              | вакансія         |                 |

title: WPBF

wikitext:
'''Світова федерація професійного боксу''' ({{lang-en|World Professional Boxing Federation}} (WPBF)) — боксерська організація заснована 2001 р., яка санкціонує [[бокс]]ерські бої і надає звання чемпіона світу.

== Чемпіони світу версії WPBF ==

=== Список чемпіонів-чоловіків ===

{| class="wikitable"
!style="background: #e3e3e3;"|Вагова категорія:
!style="background: #e3e3e3;"|Боксер:
!style="background: #e3e3e3;"|Дата перемоги:
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Мінімальна вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Перша найлегша вага]]
| align=left|{{Прапор|PHI}} Ronquillo Salvador
| 28 березня 2009
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Найлегша вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Друга найлегша вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Легша вага]]
| align=left|{{Прапор|AUS}} Mark Quon
| 25 вересня 2009
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Друга легша вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Напівлегка вага]]
| align=left|{{Прапор|PHI}} Michael Farenas
| 03 жовтня 2009
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Друга напівлегка вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Легка вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Перша напівсередня вага]]
| align=left|{{Прапор|GHA}} Albert Mensah
| 31 липня 2010
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Напівсередня вага]]
| align=left|{{Прапор|GHA}} Joshua Okine
| 31 липня 2010
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Перша середня вага]]
| align=left|{{Прапор|USA}} Hector Camacho
| 18 липня 2010
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Середня вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Друга середня вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Напівважка вага]]
| align=left|{{Прапор|GHA}} Braimah Kamoko
| 31 липня 2010
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Перша важка вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Важка вага]]
| align=left|вакансія
|
|}

=== Список чемпіонів-жінок ===

{| class="wikitable"
!style="background: #e3e3e3;"|Вагова категорія:
!style="background: #e3e3e3;"|Боксер:
!style="background: #e3e3e3;"|Дата перемоги:
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Мінімальна вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Перша найлегша вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Найлегша вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Друга найлегша вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Легша вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Друга легша вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Напівлегка вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Друга напівлегка вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Легка вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Перша напівсередня вага]]
| align=left|{{Прапор|URU}} Chris Namus
| 13 лютого 2010
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Напівсередня вага]]
| align=left|{{Прапор|SWE}} Anna Ingman
| 04 вересня 2009
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Перша середня вага]]
| align=left|{{Прапор|USA}} Elizabeth Mooney
| 01 грудня 2007
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Середня вага]]
| align=left|{{Прапор|SWE}} Aasa Sandell
| 15 вересня 2007
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Друга середня вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Напівважка вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Перша важка вага]]
| align=left|вакансія
|
|- align=center
| [[Вагові категорії в боксі|Важка вага]]
| align=left|вакансія
|
|}

== Посилання ==

* [https://web.archive.org/web/20130727120006/http://www.wpbf-usbc.org/ Офіційний сайт WPBF] {{ref-en}}

{{Боксерські Організації}}

[[Категорія:Боксерські організації]]


text:
# Міська агломерація Сан-Луїс (мікрорегіон)
Міська агломерація Сан-Луїс (порт. Microrregião da Aglomeração Urbana de São Luís) — мікрорегіон в Бразилії, входить в штат Мараньян. Складова частина мезорегіону Північ штату Мараньян. Населення становить 1 211 270 чоловік на 2007 рік. Займає площу 1410,015 км². Густота населення — 859,0 чол./км².

## Склад мікрорегіону
До складу мікрорегіону включені наступні муніципалітети:
1. Пасу-ду-Луміар
2. Рапоза
3. Сан-Жозе-ді-Рібамар
4. Сан-Луїс

| Бразилія | Це незавершена стаття з географії Бразилії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

wikitext:
{{Без джерел|дата=травень 2024}}
{{місцевість}}
{{Значення|Сан-Луїс}}
'''Міська агломерація Сан-Луїс''' ({{lang-pt|Microrregião da Aglomeração Urbana de São Luís}}) — мікрорегіон в [[Бразилія|Бразилії]], входить в штат [[Мараньян]]. Складова частина мезорегіону [[Північ штату Мараньян (мезорегіон)|Північ штату Мараньян]]. Населення становить 1 211 270 чоловік на [[2007 рік]]. Займає площу 1410,015 [[км²]]. Густота населення — 859,0 чол./км².

== Склад мікрорегіону ==
До складу мікрорегіону включені наступні муніципалітети:
# [[Пасу-ду-Луміар]]
# [[Рапоза (Мараньян)|Рапоза]]
# [[Сан-Жозе-ді-Рібамар]]
# [[Сан-Луїс (Мараньян)|Сан-Луїс]]

{{brazil-geo-stub}}
{{Штат Мараньян}}

[[Категорія:Мікрорегіони штату Мараньян]]

title: Загальна інформація

Країна: Бразилія

Площа: 1410,015 квадратний кілометр


text:
# Томаш Оскар Сосновський
Томаш Оскар Сосновський (пол. Tomasz Oskar Sosnowski; 12 грудня 1812, Новомалин — 27 січня 1886, Рим) —польський скульптор, представник академізму. Почесний доктор 24 художніх академій світу.

## Життєпис
Народився 12 грудня 1812 року в Новомалині (нині Рівненський район, Рівненська область, Україна). Батько Станіслав Сосновський, матір Касильда Малинська. Старший брат Євгеній-Броніслав Сосновський (12 жовтня 1810, Новомалин).
Вчився у Кременецькому ліцеї. Учасник Листопадового повстання. У 1833—1835 роках продовжував навчання у Варшаві. Студіював рисунок і живопис у Ксаверія Яна Канєвського та Антонія Бланка, скульптуру в Павла Малінського. Згодом навчався у Берліні під керівництвом Крістіана Рауха та в Римі у майстерні П'єтро Тенерані. У 1843–1846 мешкав у Варшаві. Повернувся до Риму, де посів професора скульптури в Академії Святого Луки (італ. Accademia di S Luca).
Головне місце у творчості митця займають скульптури на біблійну тематику. Можна сказати, що в цей час змінюється творчий орієнтир майстра — від пошуків ідеальної форми до пошуків художніх засобів втілення ідеальної духовної суті. Неперевершений ідеал досконалості Сосновський знайшов у постатях Христа, Мадонни та християнських святих. Вони стали для нього втіленням найсвітліших і найчистіших прагнень людства. У 1850—1860 рр. скульптор виконує свої найкращі роботи: три рельєфи Божої Матері з дитиною, скульптури «Мадонна з немовлям», «Материнство Марії», «Мадонна непорочного зачаття», «ЕССЕ НОМО», «Христос на смертному одрі», «Пієта». Жоден скульптор-класицист XIX ст. не створив стільки бездоганно досконалих художніх робіт, пов'язаних з образами Богоматері та Христа. Саме вони є найбільшим внеском митця в скарбницю світового мистецтва.
Допомагаючи молодим художникам та бідним людям, не шкодуючи грошей на закупівлю дорогого мармуру для скульптур, сам Сосновський жив так просто і скромно, що це дивувало його знайомих і колег. Французький дослідник Луї Вейо писав про нього: «Скульптор-поляк володіє в Україні палацом, повним королівських коштовностей та більше як 4000 підданими. Все це залишив, щоб створювати скульптури в Римі, а праця над створенням цих скульптур спонукає його забути про турботу про себе та славу. Яку ж славу міг здобути собі скульптор у Франції, користуючись прибутками, які приносили його 4000 підданих. Та він влаштував для себе майстерню, схожу на сарай. Не випускаючи долота з рук і не перестаючи працювати, підкріплюється шматком хліба або іноді якоюсь їжею, принесеною із загальної кухні. Ховається, якщо хтось прийде оглядати його роботи. Бачив його один раз. Добре польське обличчя, лагідне і чисте, але очі мають у собі життя незвичайне». Ці слова, як ніякі інші, розкривають нам красу великої безкорисної душі скульптора, який понад усе в житті ставив мистецтво і жив для мистецтва, усвідомлюючи його високе призначення будити в душі кожної людини прагнення ідеалу — «нічого для себе і все для інших»
Помер в Римі, похований на кладовищі Кампо Верано.

## Галерея
- «Пієта» скульптора Сосновського, Рівненський обласний краєзнавчий музей
- Скульптура «Спляча красуня», Рівненський обласний краєзнавчий музей
- Ядвіга та Ягайло

title: Томаш Оскар Сосновський

wikitext:
{{помилки}}
{{Othernames|Сосновський}}
{{Особа
|ім'я              = Томаш Оскар Сосновський
|зображення        = Oskar Sosnowski Rytował Edward Nicz w Drzeworytni "Kłosów" (77147).jpg
|розмір_зображення = 200px
|дата_народження   = 12.12.1812
|місце_народження  = [[Новомалин]]
|дата_смерті       = 27.1.1886
|місце_смерті      = [[Рим]]
|нагороди          = {{Кавалер ордена Святого Григорія Великого}}
|поховання         =
|військове звання  =
|національність    =
|громадянство      =
|оригінал імені    =
|місце смерті      =
|дата смерті       =
|місце народження  =
|жінка             =
|партія            =
}}
'''Томаш Оскар Сосновський''' ({{lang-pl|Tomasz Oskar Sosnowski}}; [[12 грудня]] [[1812 в Україні|1812]], [[Новомалин]]<ref name=":0">{{Cite web|url=https://eprints.oa.edu.ua/2920/1/Bendiuk%20Mykola_.pdf|title=Дата народження скульптора Томаша-Оскара Сосновського|last=Бендюк|first=Микола|date=2012|language=українська|accessdate=12 грудня 2021|archive-date=23 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220123234336/https://eprints.oa.edu.ua/2920/1/Bendiuk%20Mykola_.pdf}}</ref> — [[27 січня]] [[1886]], [[Рим]]) —[[поляки|польський]] [[скульптор]], представник [[академізм]]у. Почесний доктор 24 художніх академій світу.

== Життєпис ==
Народився [[12 грудня]] [[1812 в Україні|1812]] року в [[Новомалин]]і<ref>Гумінська О. Скульптор Сосновський - шляхтич із Новомалина // Рівне вечірнє. - 2018. - № 51, 20 груд. - С. 18</ref> (нині [[Рівненський район]], [[Рівненська область]], [[Україна]]). Батько Станіслав Сосновський, матір Касильда Малинська. Старший брат Євгеній-Броніслав Сосновський (12 жовтня 1810, [[Новомалин]]).<ref name=":0"/>

Вчився у [[Кременецький ліцей|Кременецькому ліцеї]]. Учасник [[Листопадове повстання|Листопадового повстання]]. У [[1833]]—[[1835]] роках продовжував навчання у [[Варшава|Варшаві]]. Студіював [[рисунок]] і [[живопис]] у Ксаверія Яна Канєвського та [[Антоній Бланк|Антонія Бланка]], скульптуру в [[Павло Малінський|Павла Малінського]]. Згодом навчався у [[Берлін]]і під керівництвом [[Крістіан Раух|Крістіана Рауха]] та в [[Рим]]і у майстерні [[П'єтро Тенерані]]. У [[1843]]–[[1846]] мешкав у Варшаві. Повернувся до Риму, де посів професора скульптури в Академії Святого Луки ({{lang-it|Accademia di S Luca}}).

Головне місце у творчості митця займають скульптури на біблійну тематику. Можна сказати, що в цей час змінюється творчий орієнтир майстра — від пошуків ідеальної форми до пошуків художніх засобів втілення ідеальної духовної суті. Неперевершений ідеал досконалості Сосновський знайшов у постатях Христа, Мадонни та християнських святих. Вони стали для нього втіленням найсвітліших і найчистіших прагнень людства. У 1850—1860 рр. скульптор виконує свої найкращі роботи: три рельєфи Божої Матері з дитиною, скульптури «Мадонна з немовлям», «Материнство Марії», «Мадонна непорочного зачаття», «ЕССЕ НОМО», «Христос на смертному одрі», «Пієта». Жоден скульптор-класицист XIX ст. не створив стільки бездоганно досконалих художніх робіт, пов'язаних з образами Богоматері та Христа. Саме вони є найбільшим внеском митця в скарбницю світового мистецтва.

Допомагаючи молодим художникам та бідним людям, не шкодуючи грошей на закупівлю дорогого мармуру для скульптур, сам Сосновський жив так просто і скромно, що це дивувало його знайомих і колег. Французький дослідник Луї Вейо писав про нього: «Скульптор-поляк володіє в Україні палацом, повним королівських коштовностей та більше як 4000 підданими. Все це залишив, щоб створювати скульптури в Римі, а праця над створенням цих скульптур спонукає його забути про турботу про себе та славу. Яку ж славу міг здобути собі скульптор у Франції, користуючись прибутками, які приносили його 4000 підданих. Та він влаштував для себе майстерню, схожу на сарай. Не випускаючи долота з рук і не перестаючи працювати, підкріплюється шматком хліба або іноді якоюсь їжею, принесеною із загальної кухні. Ховається, якщо хтось прийде оглядати його роботи. Бачив його один раз. Добре польське обличчя, лагідне і чисте, але очі мають у собі життя незвичайне». Ці слова, як ніякі інші, розкривають нам красу великої безкорисної душі скульптора, який понад усе в житті ставив мистецтво і жив для мистецтва, усвідомлюючи його високе призначення будити в душі кожної людини прагнення ідеалу — «нічого для себе і все для інших»

Помер в Римі, похований на кладовищі [[Кампо Верано (кладовище)|Кампо Верано]]<ref>{{Cite web |url=https://veranomonumentalcemetery.wordpress.com/2016/08/09/oscar-sosnowski/ |title=Oscar Sosnowski // Verano Monumental Cemetery in Rome |accessdate=16 серпня 2016 |archive-date=13 жовтня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161013214218/https://veranomonumentalcemetery.wordpress.com/2016/08/09/oscar-sosnowski/ }}</ref>.

== Галерея ==
<gallery mode="packed" heights="200px">
Файл:"Пієта" скульптора Сосновського.JPG|«Пієта» скульптора Сосновського, [[Рівненський обласний краєзнавчий музей]]
Файл:Спляча красуня Т-О Сосновського музей (Рівне).jpg|Скульптура «Спляча красуня», [[Рівненський обласний краєзнавчий музей]]
File:Jadwiga and Jagiello.jpg|Ядвіга та Ягайло
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Бібліографія ==
* Lechoslaw Lamenski. Tomasz Oskar Sosnowski (1810-1886) rzeźbiarz polski w Rzymie, Wyd. KUL, Lublin, 1997. ss. 339, il. 152. ([https://www.kul.pl/files/1085/public/000_NAUKA/KSIAZKI_AUTORSKIEDodaj_nowy_folder/Lechoslaw_Lamenski_Sosnowski.pdf link] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210521143011/https://www.kul.pl/files/1085/public/000_NAUKA/KSIAZKI_AUTORSKIEDodaj_nowy_folder/Lechoslaw_Lamenski_Sosnowski.pdf |date=21 травня 2021 }})
* Войтович В. М. Томаш Оскар Сосновський. Скульптура класицизму. — Рівне: В. Войтович [вид.], 2015. — 299 с.

== Посилання ==
* Документальний фільм «Так було» про Томаша-Оскара Сосновського [http://www.youtube.com/watch?v=UMZIYExbu7Y частина 1] [http://www.youtube.com/watch?v=Q5wGInBC87A частина 2]
* [http://www.answers.com/topic/tomasz-oskar-sosnowski-2 Art Encyclopedia: Tomasz Oskar Sosnowski] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190104182344/http://www.answers.com/topic/tomasz-oskar-sosnowski-2 |date=4 січня 2019 }} {{ref-pl}}
* [http://www.culture.pl/pl/culture/artykuly/os_sosnowski_tomasz_oskar Piotr Szubert. Tomasz Oskar Sosnowski] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080613124813/http://www.culture.pl/pl/culture/artykuly/os_sosnowski_tomasz_oskar |date=13 червня 2008 }} {{ref-pl}}
* Майстер з України, який доторкнувся душі Рафаеля // [[Свобода (газета)]], 19 листопада 2010, С. 22.
* [https://naszswiat.it/historia/rzym-tomasz-oskar-sosnowski/ Rzym: Tomasz Oskar Sosnowski (†1886) – artysta z pierwszych stron gazet] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210522161731/https://naszswiat.it/historia/rzym-tomasz-oskar-sosnowski/ |date=22 травня 2021 }} // Nasz Swiat {{ref-pl}}
{{бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Сосновський Томаш Оскар}}

[[Категорія:Уродженці Новомалина]]
[[Категорія:Польські скульптори]]
[[Категорія:Померли в Римі]]
[[Категорія:Поховані на цвинтарі Кампо Верано]]

title: пол. Tomasz Oskar Sosnowski

Ім'я при народженні: пол. Tomasz Oskar Sosnowski

Народився: 12 грудня 1812 · Новомалин, Острозький район, Рівненська область, Україна

Помер: 27 січня 1886 (75 років) · Рим, Королівство Італія

Поховання: Кампо Верано

Країна: Республіка Польща · Російська імперія

Місце проживання: Рим

Діяльність: скульптор

Alma mater: Кременецький колегіум

Вчителі: П'єтро Тенерані

Знання мов: польська

Членство: Віленська археологічна комісія

Magnum opus: Our Lady of Jazłowiecd