text:
# Жайсанбайський сільський округ
Жайсанба́йський сільський округ (каз. Жайсаңбай ауылдық округі, рос. Жайсанбайский сельский округ) — адміністративна одиниця у складі Іргізького району Актюбінської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт — село Жайсанбай.
Населення — 461 особа (2021; 535 у 2009, 501 у 1999, 544 у 1989).
Станом на 1989 рік село Жансайбай перебувало у складі Таупської сільської ради. 2008 року заради створення нового округу була передана територія Тауіпського сільського округу площею 2087,80 км² та населеним пунктом Жайсанбай згідно з рішенням масліхату Актюбінської області від 26 березня 2008 року № 58 та постановою акімату Актюбінської області від 26 березня 2008 року № 81.

title: Жайсанбайський сільський округ

wikitext:
{{Сільський округ Казахстану
| назва укр.      = Жайсанбайський сільський округ
| назва ін.       = {{lang-kk|Жайсаңбай ауылдық округі}}
| прапор          =
| опис прапора    =
| герб            =
| опис герба      =
| розташування    = Іргізький район Жайсанбайський СО.png
| мапа            = <!-- Exemple.jpg --><!-- мапа району -->
| область         = [[Актюбінська область]]
| район           = [[Іргізький район]]
| утворений       = [[2008]]
| населення       = 461 особа
| дані            = [[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}}{{KAZ-pop-stat-2021}}
| площа           =6340,98<ref>[https://adilet.zan.kz/rus/docs/G23CE00007M Решение Иргизского районного маслихата Актюбинской области от 30 марта 2023 года № 7 «Об утверждении Плана по управлению пастбищами и их использованию по Иргизскому району на 2023 –2024 годы»] - Информационно-правовая система нормативных правовых актов Республики Казахстан {{ref-ru}}</ref>
| густота         =0,07
| код округу      =
| поштові індекси =
| центр           = село [[Жайсанбай]]
| аули            =
| села            = 1
| інші НП         =
| адреса          =
| вебсторінка     =
| голова округу   =
}}

'''Жайсанба́йський сільський округ''' ({{lang-kk|Жайсаңбай ауылдық округі}}, {{lang-ru|Жайсанбайский сельский округ}}) — [[адміністративний поділ Казахстану|адміністративна одиниця]] у складі [[іргізький район|Іргізького району]] [[Актюбінська область|Актюбінської області]] [[Казахстан]]у. Адміністративний центр та єдиний населений пункт — село [[Жайсанбай]].

Населення — 461 особа ([[2021]]; 535 у [[2009]], 501 у [[1999]], 544 у [[1989]]).

Станом на 1989 рік село Жансайбай перебувало у складі [[тауіпський сільський округ|Таупської сільської ради]]. [[2008]] року заради створення нового округу була передана територія [[тауіпський сільський округ|Тауіпського сільського округу]] площею 2087,80 км² та населеним пунктом '''Жайсанбай''' згідно з рішенням масліхату Актюбінської області від 26 березня 2008 року № 58 та постановою акімату Актюбінської області від 26 березня 2008 року № 81<ref>[http://adilet.zan.kz/rus/docs/V08C0003246 Совместное постановление акимата Актюбинской области от 26 марта 2008 года N 81 и решение маслихата Актюбинской области от 26 марта 2008 года N 58. Зарегистрировано Департаментом юстиции Актюбинской области 8 апреля 2008 года N 3246 «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Иргизского района»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305010618/http://adilet.zan.kz/rus/docs/V08C0003246 |date=5 березня 2016 }} - Информационно-правовая система нормативных правовых актов Республики Казахстан {{ref-ru}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Іргізький район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Сільські округи Іргізького району]]

title: каз. Жайсаңбай ауылдық округі

каз. Жайсаңбай ауылдық округі: Розташування округу

title: Основні дані

Область: Актюбінська область

Район: Іргізький район

Утворений: 2008 року

Населення (2021): 461 особа

Густота населення: 0,07 осіб/км²

title: Населені пункти

Адміністративний центр: село Жайсанбай


text:
# Кафедральний собор Бразилії
Кафедральний собор Бразилії — католицький собор у місті Бразилія авторства Оскара Німеєра, споруджений протягом 1958—1970 років.

wikiname: ukwiki

title: Кафедральний собор Бразилії

in_language: uk

wikitext:
{{Культова споруда
|назва                      = Кафедральний собор Бразилії
|назва(офіційна)            =
|тип споруди                = церква
|зображення                 = Catedral Metropolitana de Brasilia.jpg
|розмір_зображення          = 250px
|підпис зображення          =
|місто                      = [[Бразилія]]
|країна                     = [[Бразилія]]
|координати                 = {{Coord|15|47|54|S|47|52|32|W|scale:10000_type:landmark|display=inline,title}}
|архітектор                 = [[Оскар Німеєр]]
|інженер                    =
|скульптор                  =
|художник                   =
|засновник                  =
|перша згадка               =
|дата_початку_спорудження   = 2 вересня 1958
|дата_закінчення_спорудження = 31 травня 1970
|дата_зруйнування           =
|дата_відбудови             =
|вартість                   =
|вмістимість                =
|будівельна система         =
|архітектурний стиль        =
|релігійна конфесія         = [[Католицька церква|Католицтво]]
|сучасний статус            =
|реліквії                   =
|стан                       =
|адреса                     =
|власник                    =
|юрисдикція                 =
|керівництво                =
|сайт                       =
|кр                         =
|підпис карти               =
}}
'''Кафедральний собор Бразилії''' — [[Католицька церква|католицький]] собор у місті [[Бразиліа|Бразилія]] авторства [[Оскар Німеєр|Оскара Німеєра]], споруджений протягом 1958—1970 років.

== Посилання ==

* [https://catedral.org.br/ Офіційний сайт]{{ref-pt}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Бразиліа]]
[[Категорія:Християнські храми Бразилії]]
[[Категорія:Будівлі за проєктами Оскара Німеєра]]
[[Категорія:Гіперболоїдні конструкції]]
[[Категорія:Засновані в Бразилії 1970]]
[[Категорія:Собори Бразилії]]

title: Кафедральний собор Бразилії

Тип споруди: церква

Розташування: Бразилія, Бразилія

Архітектор: Оскар Німеєр

Початок будівництва: 2 вересня 1958

Кінець будівництва: 31 травня 1970

Будівельна система: бетон

Стиль: модерна архітектура

Належність: Католицтво

Єпархія: Roman Catholic Archdiocese of Brasíliad

Стан: heritage asset listed by IPHANd

Оригінальна назва: порт. Catedral Metropolitana de Brasília

Епонім: Our Lady of Aparecidad

Присвячення: Діва Марія


text:
# Ер-Раян (муніципалітет)
Баладіят Ер-Раян (араб. الريان, англ. Al Rayyan) — адміністративна одиниця у складі Катару. Адміністративний центр — місто Ер-Раян. На території найбільшого за площею, 5 814 км², баладіяту проживає 468,7 тис. катарців.

## Розташування
Баладіят Ар-Раян займає майже половину території Катару, розкинувшись від узбережжя Перської затоки до околиць столиці країни і межує:
- з північного сходу — з баладіятом Умм-Салаль;
- з півночі — з баладіятом Аль-Хор;
- зі сходу — зі столичним баладіятом Ад-Доха;
- з південного сходу — межує з Аль-Вакра.

## Історія
Найбільша, південна й східна місцина Катару була малорозвинутою. Незначна кількість її мешканців жила вздовж узбережжя і займалася рибальством та видобутком перлів.
У середині ХХ століття сановники Катару поставили за мету впорядкувати свої уділи адміністративно, тоді вони створили на базі історичних центрів держави кілька адміністративних одиниць і закріпили це в законі № 11 від 1963 року. Пізніше, в 1972 році, Шейх Мохаммед бін Джабер Аль Тані підписав законопроєкт № 19, яким розмежував кілька баладіятів, серед яких, зокрема, Ар-Раян.

## Населення і поселення
Від часів свого заснування цей слаборозвинутий баладіят не був важливим, лише з початку ХХІ століття Ар-Раян почав динамічно розвиватися, від 30 000 катарців у 1980-х роках до 468 695 жителів у 2010 році. Більшість його мешканців — катарці, але й чимало емігрантів, які працюють у столиці країни й на нафтогазових промислах.
Загалом баладіят Ар-Раян розділений на три історичні зони (які відповідають попереднім територіальним одиницям) з відповідними населеними пунктами:
- Ар-Раян зона (колишній баладіят Er Rayyan);
- Каріян ель Батна (колишній баладіят Cariyan el Batna);
- Ель Кумаліє (колишній баладіят El Cumaliye);

## Економіка
Баладіят Ар-Раян як віддалений від столиці країни приречений був стати малорозвинутою територією, що й тривало багато століть до того. Але відкриття величезного родовища нафти у його надрах, спричинило до економічного зростання Катару. Тоді ж на території баладіяту Ар-Раян почали розвивати нафтогазовий промисел, зокрема видобуваннянафти — і регіон почав розвиватися прискореними темпами. Постало питання будівництва промислових, оброблювальних та житлових об'єктів й інфраструктури. Саме надходження від нафтогазовидубувного комплексу становлять основну частину в бюджеті баладіяту.
Новим стимулом для розвитку місцевості планується реалізація проєкту проведення чемпіонату світу з футболу 2022 року. Урядовці планують до того часу налагодити як спортивний, так і культурний відпочинок гостей і жителів баладіяту. Стадіон і відомі історичні пам'ятки та пляжі — стануть візитівкою баладіяту Ар-Раян.

title: Ер-Раян (муніципалітет)

wikitext:
{{Адміністративна одиниця
| назва               = баладіят Ер-Раян
| місцева_назва       = الريان
| герб                =
| прапор              =
| герб_підпис         =
| прапор_підпис       =
| розташування        = Al Rayyan in Qatar.svg
| розташування_підпис =
| розташування_розмір =
| інші_одиниці        =
| тип_найменування    =
| найменування        =
| девіз               =
| гімн                =

| тип_центра        = Районний центр
| центр             = [[Ер-Раян]]
| найбільше_місто   =
| країна            = [[Катар]]
| тип_регіону       =
| регіон            =
| тип_регіону2      =
| регіон2           =
| тип_регіону3      =
| регіон3           =
| сусіди            =
| тип_підрозділів   =
| підрозділи        =
| номерний_знак     =

| офіційна_мова          =
| населення              = 468 695
| список_за_населенням   =
| місце_за_населенням    =
| щільність_населення    =
| список_за_щільністю_населення =
| місце_за_щільністю_населення  =
| етнікон                =

| площа             = 5 814
| відсоток_води     =
| ширина            =
| довжина           =
| широта            =
| довгота           =
| середня_висота    =
| макс_висота_місце =
| макс_висота       =
| мін_висота_місце  =
| мін_висота        =
| часовий_пояс      =

| список_за_ввп     =
| ввп               =
| список_за_ірлп    =
| ірлп              =
| список_за_джіні   =
| джіні             =

| тип_заснування       =
| заснований           =
| назва_до_заснування  =
| титул_голови_уряду   =
| голова_уряду         =
| титул_представників1 =
| представник1         =
| титул_представників2 =
| представник2         =
| адреса               =
| вебсайт              =

| тип_коду_iso    =
| код_iso         =
| тип_скорочення  =
| скорочення      =
| тип_скорочення2 =
| скорочення2     =
| тип_скорочення3 =
| скорочення3     =
}}
'''Баладіят Ер-Раян''' ({{lang-ar|الريان}}, {{lang-en|Al Rayyan}}) — [[адміністративна одиниця]] у складі [[Катар]]у. Адміністративний центр — місто [[Ар-Раян|Ер-Раян]]. На території найбільшого за площею, 5 814 км², баладіяту проживає 468,7 тис. катарців.

== Розташування ==
Баладіят Ар-Раян займає майже половину території Катару, розкинувшись від узбережжя [[Перська затока|Перської затоки]] до околиць столиці країни і межує:
* з північного сходу — з баладіятом [[Умм-Салаль (муніципалітет)|Умм-Салаль]];
* з півночі — з баладіятом [[Аль-Хор (муніципалітет)|Аль-Хор]];
* зі сходу — зі столичним баладіятом [[Ад-Доха (муніципалітет)|Ад-Доха]];
* з південного сходу — межує з [[Аль-Вакра (муніципалітет)|Аль-Вакра]].

== Історія ==
Найбільша, південна й східна місцина Катару була малорозвинутою. Незначна кількість її мешканців жила вздовж узбережжя і займалася рибальством та видобутком перлів.

У середині ХХ століття сановники Катару поставили за мету впорядкувати свої уділи адміністративно, тоді вони створили на базі історичних центрів держави кілька адміністративних одиниць і закріпили це в законі № 11 від 1963 року. Пізніше, в 1972 році, Шейх Мохаммед бін Джабер Аль Тані підписав законопроєкт № 19, яким розмежував кілька баладіятів, серед яких, зокрема, Ар-Раян.

== Населення і поселення ==
Від часів свого заснування цей слаборозвинутий баладіят не був важливим, лише з початку ХХІ століття Ар-Раян почав динамічно розвиватися, від 30 000 катарців у 1980-х роках до 468 695 жителів у 2010 році. Більшість його мешканців — катарці, але й чимало емігрантів, які працюють у столиці країни й на нафтогазових промислах.

Загалом баладіят Ар-Раян розділений на три історичні зони (які відповідають попереднім територіальним одиницям) з відповідними населеними пунктами<ref>{{cite web|url=http://www.mappery.com/maps/Qatar-political-regions-Map.gif|title=Загальна карта Катару з населеними пунктами баладіяту Аль-Вакра|publisher=|accessdate=|archive-date=19 листопада 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20151119203204/http://www.mappery.com/maps/Qatar-political-regions-Map.gif}}</ref>:
* Ар-Раян зона (колишній баладіят ''Er Rayyan'');
* Каріян ель Батна (колишній баладіят ''Cariyan el Batna'');
* Ель Кумаліє (колишній баладіят ''El Cumaliye'');

== Економіка ==
Баладіят Ар-Раян як віддалений від столиці країни приречений був стати малорозвинутою територією, що й тривало багато століть до того. Але відкриття величезного родовища нафти у його надрах, спричинило до економічного зростання Катару. Тоді ж на території баладіяту Ар-Раян почали розвивати нафтогазовий промисел, зокрема видобуваннянафти — і регіон почав розвиватися прискореними темпами<ref>{{cite web|url=http://www.incotec.ru/files/products/3-33-a.800x600w.jpg?5fbc56ff113ac197643099b21450464c|title=Загальна карта нафтопромислового комплексу Катару, зокрема й баладіяту Ар-Раян|publisher=|accessdate=|archive-date=18 листопада 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20151118084123/http://www.incotec.ru/files/products/3-33-a.800x600w.jpg?5fbc56ff113ac197643099b21450464c}}</ref>. Постало питання будівництва промислових, оброблювальних та житлових об'єктів й інфраструктури. Саме надходження від нафтогазовидубувного комплексу становлять основну частину в бюджеті баладіяту.

Новим стимулом для розвитку місцевості планується реалізація проєкту проведення [[Чемпіонат світу з футболу 2022|чемпіонату світу з футболу 2022 року]]. Урядовці планують до того часу налагодити як спортивний, так і культурний відпочинок гостей і жителів баладіяту. Стадіон і відомі історичні пам'ятки та пляжі — стануть візитівкою баладіяту Ар-Раян.

== Див. також ==
* [[Адміністративний поділ Катару]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.baladiya.gov.qa/cui/view.dox?id=607&siteID=2 Загальна інформація про баладіят Ар-Раян] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160306085504/http://www.baladiya.gov.qa/cui/view.dox?id=607&siteID=2 |date=6 березня 2016 }}
* [https://en.wikivoyage.org/wiki/Al_Wakrah Додаткова інформація про баладіят Ар-Раян] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160407233055/https://en.wikivoyage.org/wiki/Al_Wakrah |date=7 квітня 2016 }}

{{Адміністративний поділ Катару}}

[[Категорія:Адміністративні одиниці Катару]]
[[Категорія:Баладіят Ер-Раян]]

title: الريان

Районний центр: Ер-Раян

Країна: Катар

Код ISO 3166-2: QA-RA


text:
# Герберт Віттманн
Герберт Віттманн (нім. Herbert Wittmann; 3 січня 1914, Казендорф — 26 липня 2007, Пуллах) — німецький льотчик-ас бомбардувальної авіації, майор люфтваффе вермахту, оберст люфтваффе бундесверу. Кавалер Лицарського хреста Залізного хреста з дубовим листям.

## Біографія
В 1934 році вступив в люфтваффе. Після закінчення авіаційного училища направлений на службу в бомбардувальну авіацію. У складі легіону «Кондор» брав участь у Громадянській війні в Іспанії. З 1 липня 1939 року — командир штабної ескадрильї 53-ї бомбардувальної ескадри. Учасник Польської і Французької кампаній, а також Німецько-радянської війни, був кілька разів збитий. Наприкінці 1941 року тяжко поранений і після одужання направлений на службу в 4-е авіаційне училище у Фюрстенвальде. З 25 травня 1943 року — командир 2-ї групи 53-ї бомбардувальної ескадри, на озброєнні якої в тому числі були ракети Фау-1, які запускалися з бомбардувальників He.111. Всього за час бойових дій знищив 30 залізничних складів, 16 залізничних мостів, 10 танків і потопив 2 канонерські човни. 1 серпня 1956 року вступив у ВПС ФРН. 31 березня 1972 року вийшов у відставку.

## Нагороди
- Нагрудний знак пілота
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (4 роки)
- Нарукавна стрічка легіону «Кондор»
- Медаль «За Іспанську кампанію» (Іспанія)
- Іспанський хрест в бронзі з мечами (6 червня 1939)
- Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»
- Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938»
- Залізний хрест
  - 2-го класу (19 травня 1940)
  - 1-го класу (16 серпня 1940)
- Почесний Кубок Люфтваффе (15 жовтня 1940)
- Лицарський хрест Залізного хреста з дубовим листям
  - лицарський хрест (25 листопада 1941)
  - дубове листя (№ 735; 12 лютого 1945) — за 467 бойових вильотів.
- Німецький хрест в золоті (5 грудня 1943)
- Авіаційна планка винищувача в золоті з підвіскою

title: Герберт Віттманн

wikitext:
{{Особа
|оригінал імені = {{lang-de|Herbert Wittmann}}
|військове звання = [[Оберст]]
|нагороди = {{(!}}
{{!}}{{Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (Люфтваффе)}}{{!!}}{{Медаль «За Іспанську кампанію»}}{{!!}}{{Бронзовий Іспанський Хрест з мечами}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»}}{{!!}}{{Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938»}}{{!!}}{{Золотий німецький хрест}}
{{!}}-
{{!}}{{Нагрудний знак пілота}}{{!!}}{{Почесний Кубок Люфтваффе}}{{!!}}[[Файл:Frontflugspange.jpg|60пкс|Авіаційна планка бомбардувальника в золоті]]
{{!)}}
}}
'''Герберт Віттманн''' ({{lang-de|Herbert Wittmann}}; [[3 січня]] [[1914]], [[Казендорф]] — [[26 липня]] [[2007]], [[Пуллах]]) — німецький льотчик-ас бомбардувальної авіації, [[майор]] [[люфтваффе]] [[вермахт]]у, [[оберст]] [[Повітряні сили Німеччини|люфтваффе]] [[бундесвер]]у. Кавалер [[Лицарський хрест Залізного хреста|Лицарського хреста Залізного хреста]] з дубовим листям.

== Біографія ==
В 1934 році вступив в люфтваффе. Після закінчення авіаційного училища направлений на службу в бомбардувальну авіацію. У складі [[Легіон Кондор|легіону «Кондор»]] брав участь у [[Громадянська війна в Іспанії|Громадянській війні в Іспанії]]. З 1 липня 1939 року — командир штабної ескадрильї [[Kampfgeschwader 53|53-ї бомбардувальної ескадри]]. Учасник [[Польська кампанія (1939)|Польської]] і [[Французька кампанія (1940)|Французької]] кампаній, а також [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]], був кілька разів збитий. Наприкінці 1941 року тяжко поранений і після одужання направлений на службу в 4-е авіаційне училище у [[Фюрстенвальде (Шпре)|Фюрстенвальде]]. З 25 травня 1943 року — командир 2-ї групи 53-ї бомбардувальної ескадри, на озброєнні якої в тому числі були ракети [[Фау-1]], які запускалися з бомбардувальників [[Heinkel He 111|He.111]]. Всього за час бойових дій знищив 30 залізничних складів, 16 залізничних мостів, 10 танків і потопив 2 канонерські човни. 1 серпня 1956 року вступив у ВПС ФРН. 31 березня 1972 року вийшов у відставку.

== Нагороди ==

* [[Нагрудний знак пілота]]
* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го класу (4 роки)
* Нарукавна стрічка легіону «Кондор»
* [[Медаль «За Іспанську кампанію»]] ([[Іспанія]])
* [[Іспанський хрест]] в бронзі з мечами (6 червня 1939)
* [[Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»]]
* [[Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938»]]
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]]
** 2-го класу (19 травня 1940)
** 1-го класу (16 серпня 1940)
* [[Почесний Кубок Люфтваффе]] (15 жовтня 1940)
* [[Лицарський хрест Залізного хреста]] з дубовим листям
** лицарський хрест (25 листопада 1941)
** дубове листя (№ 735; 12 лютого 1945) — за 467 бойових вильотів.
* [[Німецький хрест]] в золоті (5 грудня 1943)
* [[Авіаційні планки Люфтваффе|Авіаційна планка винищувача]] в золоті з підвіскою

== Література ==

* ''Залесский К. А.'' Люфтваффе. Военно-воздушные силы Третьего рейха. — М.: Яуза-Пресс, 2005. ISBN 5699137688
* ''Залесский К. А.'' Железный крест. Самая известная военная награда Второй мировой войны. — М.: Яуза-пресс, 2007. — 4000 экз. — ISBN 978-5-903339-37-2
* THOMAS, FRANZ & WEGMANN, GÜNTER, Die Eichenlaubträger 1940—1945, Biblio-Verlag, 1998.
* URBANKE, AXEL & KAISER, JOCHEN, Die Ritterkreuzträger der Kampfflieger, Luftfahrtverlag-Start, 2011.
{{DEFAULTSORT:Віттманн Герберт}}
[[Категорія:Майори люфтваффе]]
[[Категорія:Німецькі аси Другої світової війни]]
[[Категорія:Німецькі аси бомбардувальної авіації]]
[[Категорія:Оберсти люфтваффе (Бундесвер)]]

title: нім. Herbert Wittmann

Народився: 3 січня 1914 · Казендорф, Кульмбах, Верхня Франконія

Помер: 26 липня 2007 (93 роки) · Пуллах, Мюнхен, Верхня Баварія, Баварія, Німеччина

Країна: Німеччина

Знання мов: німецька

Учасник: Друга світова війна

Військове звання: Оберст

Нагороди: | Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу | Медаль «За Іспанську кампанію» | Бронзовий Іспанський хрест з мечами | | Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року» | Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» | Золотий німецький хрест | | Нагрудний знак пілота | Почесний Кубок Люфтваффе | Авіаційна планка бомбардувальника в золоті |

title: Військове звання

Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям: Залізний хрест 1-го класу · Залізний хрест 2-го класу

Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу: Медаль «За Іспанську кампанію» · Бронзовий Іспанський хрест з мечами

Медаль «У пам'ять 13 березня 1938 року»: Медаль «У пам'ять 1 жовтня 1938» · Золотий німецький хрест

Нагрудний знак пілота: Почесний Кубок Люфтваффе · Авіаційна планка бомбардувальника в золоті


text:
# Петеріс Плакідіс
Пе́теріс Пла́кідіс (латис. Pēteris Plakidis; 4 березня 1947, Рига, Латвійська РСР, нині Латвія — 8 серпня 2017 року, там само) — латвійський композитор, диригент, піаніст і педагог.

## Біографія
Навчався в Музичній школі імені Еміля Дарзіня. У 1970 році закінчив Латвійську консерваторію у класі композиції Яніса Іванова і Валентина Уткіна. У 1975 році там само закінчив аспірантуру і став викладати в альма-матер, де в 1991 році став професором композиції. Виступав як піаніст і диригент. У 1969—1974 роках — музичний директор Латвійського національного театру. Писав музику для кіно і театру. Автор пісень і романсів на вірші Іманта Зієдоніса, Лаймоніса Камари, Маріса Чаклайса й інших латвійських поетів. Займався обробкою народних пісень.
Був одружений з оперною співачкою Маєю Крігена.

## Твори
- Поема для хору та симфонічного оркестру «Стрілець» (на вірші Вітаутаса Людени і народні, 1970; 2-га ред. 1972)
- «Легенда» для симфонічного оркестру (1976)
- Концерт для фортеп'яно та симфонічного оркестру (1975)
- «Музика» для фортеп'яно, струнного оркестру і литавр (1969)
- «Прелюдія» і пульсація для квінтету духових інструментів (1975)
- Концерт для групи солістів і симфонічного оркестру «Перекличка» (1977)
- «Спів» для оркестру (1986)
- Симфонія для хору a cappella «Приреченість» (1986)
- Тріо для фортеп'яно, скрипки та віолончелі (1966)
- Соната для фортеп'яно № I (1965)
- Соната для фортеп'яно № II (1968)
- Концерт-балада для 2-х скрипок, фортеп'яно та струнного оркестру (1984)
- 2 ескізи для гобоя (1975)
- Ліричний цикл для мецо-сопрано, флейти, гобоя, кларнета і контрабаса (на вірші Лайми Лівени і Кнутса Скуеніекса, 1973)

## Нагороди
- 1969 — диплом Всесоюзного конкурсу молодих композиторів («Музика для фортеп'яно, струнного оркестру і литавр»)
- 1982 — Заслужений артист Латвійської РСР
- 1976 — премія Ленінського комсомолу Латвії
- 1990 — Народний артист Латвійської РСР
- 1996 — Велика музична нагорода Латвії

title: Петеріс Плакідіс

wikitext:
{{Музикант}}
'''Пе́теріс Пла́кідіс''' ({{Lang-lv|Pēteris Plakidis}}; [[4 березня]] [[1947]], [[Рига]], [[Латвійська Радянська Соціалістична Республіка|Латвійська РСР]], нині [[Латвія]] — [[8 серпня]] [[2017|2017 року]], там само) — латвійський композитор, диригент, піаніст і педагог.

== Біографія ==
Навчався в Музичній школі імені Еміля Дарзіня. У 1970 році закінчив [[Латвійська академія музики|Латвійську консерваторію]] у класі композиції [[Іванов Яніс|Яніса Іванова]] і Валентина Уткіна. У 1975 році там само закінчив аспірантуру і став викладати в альма-матер, де в 1991 році став професором композиції. Виступав як піаніст і диригент. У 1969—1974 роках — музичний директор [[Латвійський національний театр|Латвійського національного театру]]. Писав музику для кіно і театру. Автор пісень і романсів на вірші [[Імант Зієдоніс|Іманта Зієдоніса]], Лаймоніса Камари, Маріса Чаклайса й інших латвійських поетів. Займався обробкою народних пісень.

Був одружений з оперною співачкою Маєю Крігена.

== Твори ==
* Поема для хору та симфонічного оркестру «Стрілець» (на вірші Вітаутаса Людени і народні, 1970; 2-га ред. 1972)
* «Легенда» для симфонічного оркестру (1976)
* Концерт для фортеп'яно та симфонічного оркестру (1975)
* «Музика» для фортеп'яно, струнного оркестру і литавр (1969)
* «Прелюдія» і пульсація для квінтету духових інструментів (1975)
* Концерт для групи солістів і симфонічного оркестру «Перекличка» (1977)
* «Спів» для оркестру (1986)
* Симфонія для хору a cappella «Приреченість» (1986)
* Тріо для фортеп'яно, скрипки та віолончелі (1966)
* Соната для фортеп'яно № I (1965)
* Соната для фортеп'яно № II (1968)
* Концерт-балада для 2-х скрипок, фортеп'яно та струнного оркестру (1984)
* 2 ескізи для гобоя (1975)
* Ліричний цикл для мецо-сопрано, флейти, гобоя, кларнета і контрабаса (на вірші Лайми Лівени і Кнутса Скуеніекса, 1973)

== Нагороди ==
* 1969 — диплом Всесоюзного конкурсу молодих композиторів (''«Музика для фортеп'яно, струнного оркестру і литавр»)''
* 1982 — Заслужений артист Латвійської РСР
* 1976 — премія Ленінського комсомолу Латвії
* 1990 — [[Народний артист Латвійської РСР]]
* 1996 — Велика музична нагорода Латвії

== Література ==
* Музичний енциклопедичний словник / Гол. ред. Г. В. Келдиш. — М .: Радянська енциклопедія, 1991. — С. 425 — ISBN 5-85270-033-9
* Шварц, Людмила. Ключ до гармонії. " Зміна ", № 1187, Січень, 1976.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.allmusic.com/artist/peteris-plakidis-mn0001388312 Петеріс Плакідіс] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211201084220/https://www.allmusic.com/artist/peteris-plakidis-mn0001388312 |date=1 грудня 2021 }} на [[AllMusic|Allmusic]]{{ref-en}}
* {{IMDb name|3134948|Петеріс Плакідіс}} (I)
* {{IMDb name|2172015|Петеріс Плакідіс}} (II)

{{DEFAULTSORT:Плакідіс}}
[[Категорія:Народні артисти Латвійської РСР]]
[[Категорія:Заслужені артисти Латвійської РСР]]
[[Категорія:Випускники Латвійської академії музики]]
[[Категорія:Музичні педагоги XX століття]]
[[Категорія:Радянські музичні педагоги]]
[[Категорія:Піаністи XXI століття]]
[[Категорія:Піаністи XX століття]]
[[Категорія:Латвійські піаністи]]
[[Категорія:Радянські піаністи]]
[[Категорія:Диригенти XXI століття]]
[[Категорія:Диригенти XX століття]]
[[Категорія:Радянські диригенти]]
[[Категорія:Радянські кінокомпозитори]]
[[Категорія:Композитори XXI століття]]
[[Категорія:Композитори XX століття]]
[[Категорія:Латвійські композитори]]
[[Категорія:Радянські композитори]]
[[Категорія:Померли в Ризі]]
[[Категорія:Уродженці Риги]]

title: Основна інформація

Дата народження: 4 березня 1947

Місце народження: Рига, Латвійська РСР, СРСР

Дата смерті: 8 серпня 2017 (70 років)

Місце смерті: Лієпая, Латвія

Громадянство: СРСР · Латвія

Професії: композитор, піаніст

Освіта: Emils Darzins Music Schoold і Латвійська академія музики

Інструменти: фортепіано


text:
# Юнацька збірна Польщі з футболу (U-17)
Юнацька збірна Польщі (U-17) з футболу (пол. Reprezentacja Polski U-17 w piłce nożnej) — це національна футбольна команда Польщі гравців віком до 17 року (U-17), якою керує Польський Футбольний Союз. До 2001 року вік гравців обмежувався до 16 року (U-16).

## Кубок світу з футболу U-17
- Чемпіонат світу U-17 1995 - Кубок світу U-17 2009 – не пройшла кваліфікацію

## Чемпіонат Європи U-17
- 2002 — 3-тє місце в групі
- 2003–2011 — не пройшла кваліфікацію
- 2012 — півфінал
- 2013–2019 — не пройшла кваліфікацію
- 2020–2021 — не проводились через Пандемію COVID-2019
- 2022 — півфінал
- 2023 — 3-тє місце в групі
- 2024 — чвертьфінал

## Тренери
Курсивою позначені тимчасові тренери
Список неповний.
| Період роботи зі збірною | Тренер          |
| ------------------------ | --------------- |
| 2009-                    | Владислав Жмуда |

title: Юнацька збірна Польщі з футболу (U-17)

wikitext:
{{Картка:Збірна команда з футболу
| Команда = Польща (U-17)
| Код = POL
| Емблема = Polish Football Association logo.svg
| Прізвисько = Кадра, червоно-білі
| Асоціація = [[Польський Футбольний Союз]]
({{lang-pl|Polski Związek Piłki Nożnej}})
| Дата утворення = [[1919]]
| Президент = [[Гжегож Лято]]
| Тренер = {{Прапорець20|POL}} [[Владислав Жмуда]] (з [[2009]])
| Найбільше виступів =
| Найкращий бомбардир   =
| Дата вступу FIFA = [[20 квітня]] [[1923]]
| Дата вступу UEFA = [[2 березня]] [[1955]]
| візерунок_лр1=| візерунок1= |візерунок_пр1=
| лівий_рукав1=FFFFFF |футболка1=FFFFFF |правий_рукав1=FFFFFF |труси1=FF0000 |гетри1=FFFFFF
| візерунок_лр2= |візерунок2= |візерунок_пр2=
| лівий_рукав2=FF0000 |футболка2=FF0000| правий_рукав2=FF0000 |труси2=FFFFFF|гетри2=FF0000
| Перший матч =
| Найбільша перемога =
| Найбільша поразка  =
| Виступів на чемпіонаті світу = 0
| Вперше на чемпіонаті світу =
| Найвище досягнення =
| Регіональний чемпіонат = [[Чемпіонат Європи U-17 з футболу|Чемпіонат Європи U-17]]
| Виступів на регіональному = 5
| Вперше на регіональному = [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2002|2002]]
| Найвище регіональне досягнення = півфінал ([[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2012|2012]], [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2023|2023]])
}}

'''Юнацька збірна Польщі (U-17) з футболу''' ({{lang-pl|Reprezentacja Polski U-17 w piłce nożnej}}) — це національна футбольна команда [[Польща|Польщі]] гравців віком до 17 року (U-17), якою керує [[Польський Футбольний Союз]]. До [[2001]] року вік гравців обмежувався до 16 року (U-16).

== [[Кубок світу з футболу U-17]] ==
* [[Чемпіонат світу з футболу 1994 серед юнаків віком до 17 років|Чемпіонат світу U-17 1995]] - [[Кубок світу з футболу 2009 серед юнаків віком до 17 років|Кубок світу U-17 2009]] – ''не пройшла кваліфікацію''

== {{Трофей|кубок EURO}} [[Чемпіонат Європи з футболу серед 17-річних|Чемпіонат Європи U-17]] ==
* [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2002|2002]] — 3-тє місце в групі
* [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2003|2003]]–[[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2011|2011]] — ''не пройшла кваліфікацію''
* [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2012|2012]] — півфінал
* [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2013|2013]]–[[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2019|2019]] — ''не пройшла кваліфікацію''
* 2020–2021 — ''не проводились через [[Пандемія коронавірусної хвороби 2019|Пандемію COVID-2019]]''
* [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2022|2022]] — півфінал
* [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2023|2023]] — 3-тє місце в групі
* [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-17) 2024|2024]] — чвертьфінал

== Тренери ==
Курсивою позначені тимчасові тренери
Список неповний.
{| class="wikitable" cellpadding="3" style="text-align: center;"
|-
!Період роботи
зі збірною
!Тренер
|-
|2009-||style="text-align: left;"|[[Владислав Жмуда]]
|}

== Посилання ==
* [http://www.kadra.pl/ Вебсторінка збірної] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080124153035/http://www.kadra.pl/ |date=24 січня 2008 }} {{ref-pl}}
* [http://pzpn.pl Офіційний сайт Польського Футбольного Союзу (ПЗПН)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211118111019/https://pzpn.pl/ |date=18 листопада 2021 }} {{ref-pl}}
* [http://www.90minut.pl/ Статистика поточного сезону і архів на сайті 90minut.pl] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170424081316/http://www.90minut.pl/ |date=24 квітня 2017 }} {{ref-pl}}

{{Польський футбол}}
{{Футбольні юнацькі збірні Європи (U-17)}}

[[Категорія:Збірна Польщі з футболу| ]]
[[Категорія:Футбольні юнацькі збірні у Європі (U-17)|Польща]]

title: Польща (U-17)

Емблема: Польща (U-17)

Прізвисько: Кадра, червоно-білі

Асоціація: Польський Футбольний Союз · (пол. Polski Związek Piłki Nożnej)

Тренер: Владислав Жмуда (з 2009)

Код ФІФА: POL

Домашня: Виїзна

Виступів: 5 (вперше у 2002)


text:
# Веселе (Раївська сільська громада)
Весе́ле — село в Україні, у Синельниківському районі Дніпропетровської області. Входить до складу Раївської сільської громади. Населення за переписом 2001 року становить 884 особи. Орган місцевого самоврядування - Раївська сільська рада.

## Географія
Село Веселе розташоване на північній околиці міста Синельникове. Поруч проходить автомобільна дорога Т 0416 і залізниця, станція Синельникове II за 1 км.

## Історія
У 30-х роках ХХ сторіччя у селі Веселому  працювала вчителькою Антоніна Андріївна Кукоба (Чепурківська).
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 709-р від «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Дніпропетровської області», увійшло до складу Раївської сільської громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації   Синельниківського (1923—2020) району, село увійшло до складу новоутвореного Синельниківського району.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 787       | 89.03%   |
| російська       | 94        | 10.63%   |
| румунська       | 1         | 0.11%    |
| інші/не вказали | 2         | 0.23%    |
| Усього          | 884       | 100%     |

## Економіка
- ТОВ «Плодорозплідник ім. Мічуріна».
- ТОВ «КОМ».

## Об'єкти соціальної сфери
- Фельдшерсько-акушерський пункт.

## Релігія
В селі знаходиться храм ікони Божої Матері "Печерської" (вул. Осіння).
- Храм ікони Божої Матері "Печерської"

## Інтернет-посилання
- Погода в селі Раївка

title: Веселе (Раївська сільська громада)

wikitext:
{{Село
| назва           = Веселе
| зображення_розмір = 270px
| зображення_підпис = Військовий мемориал
| область         = [[Дніпропетровська область]]
| район           = [[Синельниківський район]]
| громада         = [[Раївська сільська громада]]
| код КОАТУУ      = 1224887103
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=06.12.2007&rf7571=6370 Веселе]
| розташування    = Синельниківський район.gif
| mapx            = 155
| mapy            = 138
| засновано       =
| населення       = 884
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 52523
| телефонний код  = 5663
| координати      = {{coord|48|20|55|N|35|31|11|E|scale:30000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48|
| lat_min         = 20|
| lat_sec         = 55
| lon_deg         = 35|
| lon_min         = 31|
| lon_sec         = 11
| висота          = 140
| ref-висота      =
| водойма         = річка [[Ворона (притока Дніпра)|Ворона]]
| адреса          = 52523, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с.Раївка, вул.Центральна,36
| прапор          =
| зображення      = Веселе (Раївська сільська громада) Військовий мемориал.jpg
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Весе́ле''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Синельниківський район|Синельниківському районі]] [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської області]]. Входить до складу [[Раївська сільська громада|Раївської сільської громади]]. Населення за переписом 2001 року становить 884 особи. Орган місцевого самоврядування - [[Раївська сільська рада]].

== Географія ==
Село Веселе розташоване на північній околиці міста [[Синельникове]]. Поруч проходить автомобільна дорога {{Автошлях Т|0416}} і залізниця, станція [[Синельникове II]] за 1 км.

== Історія ==
У 30-х роках ХХ сторіччя у селі Веселому  працювала [[Вчителька|вчителькою]] Антоніна Андріївна Кукоба (Чепурківська)<ref>{{Citation|title=СВЯЩЕННИК ФЕДОР ЧЕПУРКОВСКИЙ  Ч.2/3 Счастливая юность, красный террор, побег в Вовниги (1914-1930)|url=https://www.youtube.com/watch?v=Qau_n55QNE4|date=2024-12-24|accessdate=2024-12-25|last=Irena Konovets-Poplavska}}</ref>.

12 червня [[2020]] року, відповідно до розпорядження [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] № 709-р від «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Дніпропетровської області», увійшло до складу Раївської сільської громади<ref>{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/709-2020-%D1%80#Text |title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Дніпропетровської області}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті [[Адміністративно-територіальна реформа в Україні|адміністративно-територіальної реформи]] та ліквідації   [[Синельниківський район (1923—2020)|Синельниківського (1923—2020) району]], село увійшло до складу новоутвореного [[Синельниківський район|Синельниківського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|787
|89.03%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|94
|10.63%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|1
|0.11%
|-
|інші/не вказали
|2
|0.23%
|- class="sortbottom"
!Усього
|884
|100%
|}

== Економіка ==
* ТОВ «Плодорозплідник ім. Мічуріна».
* ТОВ «КОМ».

== Об'єкти соціальної сфери ==
* Фельдшерсько-акушерський пункт.

== Релігія ==
В селі знаходиться храм ікони Божої Матері "Печерської" (вул. Осіння).<gallery widths="180">
Файл:Веселе (Раївська сільська громада) Храм ікони Божої Матері "Печерської".jpg|посилання=|Храм ікони Божої Матері "Печерської"
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Інтернет-посилання ==

* [http://weather.in.ua/ua/dnepropetrovskaja/22062 Погода в селі Раївка]

{{Раївська сільська громада}}
{{Синельниківський район}}

{{Портали|Дніпропетровська область|Україна|Географія}}

[[Категорія:Села Дніпропетровської області]]

title: село Веселе

Країна: Україна

Область: Дніпропетровська область

Район: Синельниківський район

Тер. громада: Раївська сільська громада

Облікова картка: Веселе

title: Основні дані

title: Географічні дані

Водойми: річка Ворона

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Веселе


text:
# Грохот інерційний
Інерційний грохот  (рос. грохот инерционный, англ. unbalancedthrow screen, нім. Tragheitssieb, Wuchtschwingsieb) — грохот вібраційний, у якому збудження коливань здійснюється дебалансним віброзбудником (вібратором).

## Загальний опис
Переважна більшість віброгрохотів, які випускаються у світі, є одномасовими зарезонансними машинами. При застосуванні одновального віброзбудника одержують кругові і близькі до них траєкторії коливань. Такі грохоти встановлюють під кутом нахилу 15…25о до горизонту і використовують для попереднього, допоміжного і завершального грохочення в основному сухим способом. При монтажі на коробі грохота двох ідентичних дебалансних віброзбудників з паралельно розташованими осями короб здійснює коливання по лінійним (направленим) траєкторіям. Для синхронізації використовують зубчасту передачу (самобалансні грохоти) або явище самосинхронізації (інерційно-самобалансні). Ці грохоти встановлюють горизонтально і застосовують для операцій підготовчого грохочення, відмивки обважнювача, дешламації, зневоднення та ін. Максимальна площа сита Г.і. досягає 50 м².

## Різновиди
Залежно від насипної густини вихідного матеріалу інерційні грохоти підрозділяються на 3 типи:
- легкого типу Л — для грохочення матеріалів з насипною густиною до 1,4 т/м3;
- середнього типу С — для грохочення матеріалів з насипною густиною до 1,8 т/м3;
- важкого типу Т — для грохочення матеріалів з насипною густиною 2,8 т/м3.

З урахуванням траєкторії коливань грохоти мають такі виконання:
- І — інерційні з круговими або близькими до них коливаннями (ГІЛ, ГІС, ГІТ);
- С — самобалансні з прямолінійними коливаннями (ГСЛ, ГСС, ГСТ);
- ІС — інерційні з самосинхронізовуваними віброзбуджувачами (інерційно-самобалансні) з коливаннями, близькими до прямолінійних (ГІСЛ, ГІСТ).

Крім того, інерційні грохоти випускають в опорному і підвісному виконаннях.

### Грохоти інерційні важкого типу
Грохоти інерційні важкого типу ГІТ-51А і ГІТ-71 призначені для розділення по крупності 50 мм і більше сипких матеріалів з насипною густиною до 2,8 т/м³.
Грохот ГІТ-51А (рис.) випускається в опорному і підвісному виконанні. Грохот в опорному виконанні встановлюється на спеціальної рамі, на якій розміщені лійка для підрешітного продукту і упори, що не допускають бокового розхитування короба 1. На рамі може бути закріплене пилозахисне огородження.
У грохота в підвісному виконанні бокові упори і пилозахисне огороджен-ня закріплюються на спеціальній конструкції. Лійка для підрешітного продукту виготовлюється на місті збирання грохота.
Конструкція дебалансів допускає зміну амплітуди коливань короба.
В грохоті з підвісним виконанням кут нахилу короба регулюється зміною довжини підвісок, а в грохоті з опорним виконанням — поворотом пружинних опор 3 грохота відносно короба і встановленням їх на тумби різної висоти.
Просіююча поверхня 4 грохота складається з двох карт, закріплених у коробі болтами. У середині короба частина просіюючої поверхні отворів не має, тому вібратор 2, розташований під нею, не піддається абразивному зносу. Просіююча поверхня являє собою листове решето товщиною 25 мм з квадратними отворами. Для запобігання інтенсивного зносу на лист наварюють подовжні бруси перетином 40×40 мм, які у міру зношування заміняють.

### Основні вузли інерційних грохотів

#### Вібратори інерційного грохота з самоустановлювальними дебалансами
Для стабілізації роботи і зменшення резонансних коливань у деяких типах інерційних грохотів використовуються вібратори з самоус-тановлювальними дебалансами (рис.).
Конструктивні особливості вібратора з самоустановлювальними дебалансами: в трубчастому корпусі 1, що жорстко прикріплений до короба 2, розташований вал 3, на дві кінцеві шийки якого ексцентрично насаджені привідні шківи 4.
Усередині шківів змонтовані дебаланси 6, які вільно висять на кронштейні 7 та обпираються на пружину 5. При запуску грохота в початковий момент дебалансні вантажі утримуються в нейтральному положенні пружинами 5 доти, поки вал вібратора не набере визначеної кутової швидкості. В подальшому дебаланси під дією відцентрової сили переборюють силу пружності пружин, відходять від центру обертання, притискаються до внутрішньої поверхні шківа і займають робоче положення. Автоматичне налагоджування машини на самоцентрувальний режим при зміні швидкості обертання ексцентрикового вала визначається в основному жорсткістю пружин.

## Технічні характеристики грохотів
Технічні характеристики інерційних грохотів легкого і середнього типу
Технічні характеристики інерційних грохотів важкого типу

title: Грохот інерційний

wikitext:
[[Файл:Грохот інерційний.JPG|thumb|500px|Грохот інерційний. Опорне виконання.]]

'''Інерційний грохот ''' ({{lang-ru|грохот инерционный}}, {{lang-en|unbalancedthrow screen}}, {{lang-de|Tragheitssieb, Wuchtschwingsieb}}) — [[грохот вібраційний]], у якому збудження коливань здійснюється дебалансним [[віброзбудник]]ом ([[вібратор]]ом).

== Загальний опис ==
Переважна більшість [[грохот вібраційний|віброгрохотів]], які випускаються у світі, є одномасовими зарезонансними машинами. При застосуванні одновального віброзбудника одержують кругові і близькі до них траєкторії коливань. Такі грохоти встановлюють під кутом нахилу 15…25о до горизонту і використовують для попереднього, допоміжного і завершального грохочення в основному сухим способом. При монтажі на коробі грохота двох ідентичних дебалансних віброзбудників з паралельно розташованими осями короб здійснює коливання по лінійним (направленим) траєкторіям. Для синхронізації використовують зубчасту передачу (самобалансні грохоти) або явище самосинхронізації (інерційно-самобалансні). Ці грохоти встановлюють горизонтально і застосовують для операцій підготовчого [[грохочення]], відмивки обважнювача, дешламації, зневоднення та ін. Максимальна площа сита Г.і. досягає 50 м².

== Різновиди ==

[[Файл:Ін.гр. підвісний.JPG|thumb| right|350px|]]

Залежно від насипної густини вихідного матеріалу інерційні грохоти підрозділяються на 3 типи:
* легкого типу '''Л''' — для грохочення матеріалів з насипною густиною до 1,4 т/м3;
* середнього типу '''С''' — для грохочення матеріалів з насипною густиною до 1,8 т/м3;
* важкого типу '''Т''' — для грохочення матеріалів з насипною густиною 2,8 т/м3.

З урахуванням траєкторії коливань грохоти мають такі виконання:
* І — інерційні з круговими або близькими до них коливаннями (ГІЛ, ГІС, ГІТ);
* С — самобалансні з прямолінійними коливаннями (ГСЛ, ГСС, ГСТ);
* ІС — інерційні з самосинхронізовуваними віброзбуджувачами ([[Інерційно-самобалансний грохот|інерційно-самобалансні]]) з коливаннями, близькими до прямолінійних (ГІСЛ, ГІСТ).

Крім того, інерційні грохоти випускають в опорному і підвісному виконаннях.

=== Грохоти інерційні легкого типу ===
=== Грохоти інерційні середнього типу ===

=== Грохоти інерційні важкого типу ===

'''''Грохоти інерційні важкого типу''''' ГІТ-51А і ГІТ-71 призначені для розділення по крупності 50 мм і більше сипких матеріалів з насипною густиною до 2,8 т/м³.
Грохот ГІТ-51А (рис.) випускається в опорному і підвісному виконанні. Грохот в опорному виконанні встановлюється на спеціальної рамі, на якій розміщені лійка для підрешітного продукту і упори, що не допускають бокового розхитування короба 1. На рамі може бути закріплене пилозахисне огородження.

У грохота в підвісному виконанні бокові упори і пилозахисне огороджен-ня закріплюються на спеціальній конструкції. Лійка для підрешітного продукту виготовлюється на місті збирання грохота.
Конструкція дебалансів допускає зміну амплітуди коливань короба.
В грохоті з підвісним виконанням кут нахилу короба регулюється зміною довжини підвісок, а в грохоті з опорним виконанням — поворотом пружинних опор 3 грохота відносно короба і встановленням їх на тумби різної висоти.

Просіююча поверхня 4 грохота складається з двох карт, закріплених у коробі болтами. У середині короба частина просіюючої поверхні отворів не має, тому вібратор 2, розташований під нею, не піддається абразивному зносу. Просіююча поверхня являє собою листове решето товщиною 25 мм з квадратними отворами. Для запобігання інтенсивного зносу на лист наварюють подовжні бруси перетином 40×40 мм, які у міру зношування заміняють.
[[Файл:Вібратор інерційного грохота.jpg|400px|right|thumb|]]

=== Основні вузли інерційних грохотів ===
==== Вібратори інерційного грохота з самоустановлювальними дебалансами ====

Для стабілізації роботи і зменшення резонансних коливань у деяких типах інерційних грохотів використовуються вібратори з самоус-тановлювальними дебалансами (рис.).
Конструктивні особливості вібратора з самоустановлювальними дебалансами: в трубчастому корпусі 1, що жорстко прикріплений до короба 2, розташований вал 3, на дві кінцеві шийки якого ексцентрично насаджені привідні шківи 4.

Усередині шківів змонтовані дебаланси 6, які вільно висять на кронштейні 7 та обпираються на пружину 5. При запуску грохота в початковий момент дебалансні вантажі утримуються в нейтральному положенні пружинами 5 доти, поки вал вібратора не набере визначеної кутової швидкості. В подальшому дебаланси під дією відцентрової сили переборюють силу пружності пружин, відходять від центру обертання, притискаються до внутрішньої поверхні шківа і займають робоче положення. Автоматичне налагоджування машини на самоцентрувальний режим при зміні швидкості обертання ексцентрикового вала визначається в основному жорсткістю пружин.

== Технічні характеристики грохотів ==
:::::::::::::::::::::::::: '''''Технічні характеристики інерційних грохотів легкого і середнього типу'''''
[[Файл:Грохот інерційний11.jpg|thumb|центр|500px|.]]

::::::::::::::::::::::::::: '''''Технічні характеристики інерційних грохотів важкого типу'''''
[[Файл:Грохот інерційний 111.jpg|thumb|центр|500px|.]]

== Див. також ==

* [[Грохот]]

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}
* Смирнов В. О., Білецький В. С. Підготовчі процеси збагачення корисних копалин. [навчальний посібник]. — Донецьк: Східний видавничий дім, Донецьке відділення НТШ, 2012. — 284 с.
* [http://repository.kpi.kharkov.ua/handle/KhPI-Press/52152 Білецький В. С., Олійник Т. А., Смирнов В. О., Скляр Л. В. Основи техніки та технології збагачення корисних копалин: навчальний посібник. — К.: Ліра-К 2020. — 634 с.]
* Смирнов В. О., [[Сергєєв Павло Всеволодович|Сергєєв П. В.]], [[Володимир Білецький|Білецький В. С.]] Технологія збагачення вугілля. Навчальний посібник. — Донецьк: Східний видавничий дім, — 2011. — 476 с.
[[Категорія:Грохоти]]