text:
# Балтійсько-фінські мови
Балтійсько-фінські мови, або фінські мови — мови, якими говорять на узбережжі Балтійського моря близько 7 мільйонів людей, є частиною уральської мовної сім'ї.
Основні сучасні представники балтійсько-фінських мов є фінська та естонська, офіційні мови своїх національних держав інші фінські мови в регіоні Балтійського моря: інгерманландська, карельська, людіцька, вепська, водська, якими розмовляють навколо Фінської затоки і озер Онезького і Ладозького. Вируська і сетуська є діалектами південноестонської мови у південно-східній Естонії та лівська мова у Латвії.
У 20-му столітті мовців лівської та водської лишилось менше, ніж 100 осіб. Мовці інших мов давно зникли.
Мянкіелі (у північній Швеції) і квена (у північній Норвегії) є діалектами фінської, через що скандинавські країни Швеція і Норвегія надали їм статус окремих мов. Вони є взаємно зрозумілі з фінською.

## Загальна характеристика
Балтійсько-фінські мови є синтетичними й аглютинативними на відміну від довколишніх індо-європейських (германських, слов'янських і балтійських) мов. Мови північної групи, як правило, більш синтетичні й аглюативні за мови південної групи.

## Фонетика і фонологія
- Наголос робиться на першому складі.
- Довжина звуків визначає значення слів, порівняйте фінські слова tuli (вогонь) tuuli (вітер) и tulli (офіс) (вогонь).
- Голосні вживаються частіше за приголосні. У фінський наприклад, на кожні 100 голосні припадає 96 приголосних. Для порівняння, в російський на 100 голосних припадає 150 приголосних, в німецький на кожні 100 голосних 177 приголосних[3].
- Мають багато дифтонгів. В естонський, наприклад вживаються дифтонги: iu, ei, ea, eo, äi, äe, äo, äu, öi, öe, öa, üi, õi, õe, õa, õu, ai, ae, ao, au, oi, oe, oa, ou, ui.

## Морфологія
- Відсутність граматичного роду.
- Багата система відмінків, порівняйте:

| фінська | карельська | вепська | іжорська | водська | естонська | лівська |
| ------- | ---------- | ------- | -------- | ------- | --------- | ------- |
| 15      | 12–13      | 17–18   | 13–14    | 14      | 14        | 8       |

- Існування спеціальних присвійних суфіксів (зберігається тільки в сучасній частині балтійсько-фінської мови), наприклад, у фінський: kirja-ni (моя книга), kirja-si (твоя книга), kirja-nsa (його книга), kirja-mme (наша книга), kirja-nne (ваша книга), kirja-nsa (їхня книга).
- Існування спеціального каузативного суфікса дієслова, порівняйте фінські дієслова: tappaa (вбивство) і tapa-ttaa (написати про вбивство).

## Синтаксис
- Основний порядок слів: SVO (підмет — присудок — додаток).
- Вираження заперечення за допомогою спеціального дієслова. Повне відмінювання негативного дієслова, наприклад у фінський: en lue (не читав), et lue (не читаєш), et lue (не читає), emme lue (не читаємо), ette lue (не читаєте), eivät lue (не читати).

## Лексика
- Відмінності в лексиці і особливості звукових систем окремих балтійсько-фінських мов перешкоджають взаєморозумінню, порівняйте:

| українська        | фінська   | карельська | вепська | іжорська | водська | естонська | лівська |
| ----------------- | --------- | ---------- | ------- | -------- | ------- | --------- | ------- |
| чоловік           | mies      | mies       | mužik   | meez     | meez    | mees      | mìez    |
| мати              | äiti      | emä        | mam     | emä      | emä     | ema       | jemà    |
| Я                 | minä      | mie        | minä    | miä      | miä     | mina/ma   | ma      |
| він / вона / воно | hän       | heän       | hän     | hän      | tämä    | tema/ta   | ta      |
| сказати           | sanoa     | sanuo      | sanuda  | sannoa   | sanoa   | ütelda    | ütl     |
| книга             | kirja     | kirja      | kirj    | kirja    | tširja  | raamat    | rōntəz  |
| білий             | valkoinen | valkoine   | vauged  | valkea   | valkea  | valge     | vālda   |
| камінь            | kivi      | kivi       | kivi    | kivi     | tšivi   | kivi      | kiuv    |

title: Балтійсько-фінські мови

wikitext:
{{Мова
| Колір= уральська
| Назва = Балтійсько-фінські мови
| Поширена_в=[[Естонія|Естонії]], [[Фінляндія|Фінляндії]], [[Росія|Росії]], [[Латвія|Латвії]]
| Регіон=[[Балтійські країни]]
| Кількість_мовців= 7 млн.
| Місце=
| Класифікація=[[Уральська сім'я|Уральська]]
 [[Угро-фінські мови|Фіно-угорська]]
  [[Фіно-пермські мови]]
   [[Фіно-волзькі мови]]
'''Балтійсько-фінські мови'''
| Державна=[[Естонія]], [[Фінляндія]]
| Офіційна=[[Карелія]], [[Латвія]]
| Регулює=
| ISO_639=
| ISO_639-2=
| SIL=
|}}
{{перенаправлено|Фінські мови|Фіно-угорські мови|посилання на волзько-фінські й пермсько-фінські мови див. у}}
'''Балтійсько-фінські мови''', або фінські мови<ref>Baltic-Finnic languages have been referred to as Finnic most often by Finnish scholars. See [http://books.google.com/books?id=CsesLE3efLwC&pg=PA180&dq The Finnic languages by Johanna Laakso] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140103021438/http://books.google.com/books?id=CsesLE3efLwC&pg=PA180&dq |date=3 січня 2014 }} in ''The Circum-Baltic languages: typology and contact, p. 180''. Internationally scholars most often refer by [[Finnic languages]] to the [[Finno-Permic languages]], comprising of the Baltic-Finnic, [[Volga-Finnic languages|Volga-Finnic]], [[Permic languages|Permic]] and [[Sami languages]]. See [http://books.google.com/books?id=mYwmDE3f6wUC&pg=PA69&dq A Guide to the World's Languages: Classification By Merritt Ruhlen, p 69], or [http://concise.britannica.com/ebc/article-9364459/Finno-Ugric-languages Finno-Ugric languages at concise.britannica] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080208152729/http://concise.britannica.com/ebc/article-9364459/Finno-Ugric-languages |date=8 лютого 2008 }}</ref> — мови, якими говорять на узбережжі [[Балтійське море|Балтійського моря]] близько 7 мільйонів людей, є частиною [[Уральські мови|уральської мовної сім'ї]].

Основні сучасні представники балтійсько-фінських мов є [[фінська мова|фінська]] та [[естонська мова|естонська]], офіційні мови своїх національних держав<ref name="EB">[http://www.britannica.com/eb/article-9034305/Finnic-Peoples Finnic Peoples] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080907022531/http://www.britannica.com/eb/article-9034305/Finnic-Peoples |date=7 вересня 2008 }} at [[Encyclopædia Britannica]]</ref> інші фінські мови в регіоні Балтійського моря: [[Іжорська мова|інгерманландська]], [[карельська мова|карельська]], [[людіцька мова|людіцька]], [[вепська мова|вепська]], [[водська мова|водська]], якими розмовляють навколо [[Фінська затока|Фінської затоки]] і озер [[Онезьке озеро|Онезького]] і [[Ладозьке озеро|Ладозького]]. [[Виро|Вируська]] і [[сетуська мова|сетуська]] є діалектами [[Південноестонська мова|південноестонської мови]] у південно-східній [[Естонія|Естонії]] та [[лівська мова]] у [[Латвія|Латвії]].

У 20-му столітті мовців лівської та водської лишилось менше, ніж 100 осіб. Мовці інших мов давно зникли<ref name="EB"/>.

[[Мянкіелі]] (у північній [[Швеція|Швеції]]) і [[квена]] (у північній [[Норвегія|Норвегії]]) є діалектами фінської, через що скандинавські країни Швеція і Норвегія надали їм статус окремих мов. Вони є взаємно зрозумілі з фінською.

== Загальна характеристика ==

Балтійсько-фінські мови є синтетичними й аглютинативними на відміну від довколишніх індо-європейських (германських, слов'янських і балтійських) мов. Мови північної групи, як правило, більш синтетичні й аглюативні за мови південної групи.

== Фонетика і фонологія ==
* Наголос робиться на першому складі.
* Довжина звуків визначає значення слів, порівняйте фінські слова ''tuli'' (вогонь) ''tuuli'' (вітер) и tulli (офіс) (вогонь).
* Голосні вживаються частіше за приголосні. У фінський наприклад, на кожні 100 голосні припадає 96 приголосних. Для порівняння, в російський на 100 голосних припадає 150 приголосних, в німецький на кожні 100 голосних 177 приголосних<ref>Turunen, Aimo: The Balto-Finnic Languages // Denis Sinor (ed.), The Uralic Languages. Description, History and Foreign Influences, 1988.</ref>.
* Мають багато дифтонгів. В естонський, наприклад вживаються дифтонги: ''iu, ei, ea, eo, äi, äe, äo, äu, öi, öe, öa, üi, õi, õe, õa, õu, ai, ae, ao, au, oi, oe, oa, ou, ui''.

== Морфологія ==

* Відсутність граматичного роду.
* Багата система відмінків, порівняйте:
{| class="wikitable"
|-bgcolor='#COFOFO'
!фінська
!карельська
!вепська
!іжорська
!водська
!естонська
!лівська
|-
|15 || 12–13 || 17–18 || 13–14 || 14 || 14 || 8
|}

* Існування спеціальних присвійних суфіксів (зберігається тільки в сучасній частині балтійсько-фінської мови), наприклад, у фінський: ''kirja-ni'' (моя книга), ''kirja-si'' (твоя книга), ''kirja-nsa'' (його книга), ''kirja-mme'' (наша книга), ''kirja-nne'' (ваша книга), ''kirja-nsa'' (їхня книга).
* Існування спеціального каузативного суфікса дієслова, порівняйте фінські дієслова: ''tappaa'' (вбивство) і tapa-ttaa (написати про вбивство).

== Синтаксис ==
* Основний порядок слів: SVO ([[підмет]] — [[присудок]] — [[Додаток (мовознавство)|додаток]]).
* Вираження заперечення за допомогою спеціального дієслова. Повне відмінювання негативного дієслова, наприклад у фінський: ''en lue'' (не читав), et lue (не читаєш), et lue (не читає), emme lue (не читаємо), ette lue (не читаєте), eivät lue (не читати).

== Лексика ==

* Відмінності в лексиці і особливості звукових систем окремих балтійсько-фінських мов перешкоджають взаєморозумінню, порівняйте:

{| class="wikitable"
|-bgcolor='#COFOFO'
!українська
!фінська
!карельська
!вепська
!іжорська
!водська
!естонська
!лівська
|-
| чоловік || ''mies'' || ''mies'' || ''mužik'' || ''meez'' || ''meez'' || ''mees'' || ''mìez''
|-
| мати || ''äiti'' || ''emä'' || ''mam'' || ''emä'' || ''emä'' || ''ema'' || ''jemà''
|-
| Я || ''minä'' || ''mie'' || ''minä'' || ''miä'' || ''miä'' || ''mina/ma'' || ''ma''
|-
| він / вона / воно || ''hän'' || ''heän'' || ''hän'' || ''hän'' || ''tämä'' || ''tema/ta'' || ''ta''
|-
| сказати || ''sanoa'' || ''sanuo'' || ''sanuda'' || ''sannoa'' || ''sanoa'' || ''ütelda'' || ''ütl''
|-
| книга || ''kirja'' || ''kirja'' || ''kirj'' || ''kirja'' || ''tširja'' || ''raamat'' || ''rōntəz''
|-
| білий || ''valkoinen'' ||  ''valkoine'' || ''vauged'' || ''valkea'' || ''valkea'' || ''valge'' || ''vālda''
|-
| камінь || ''kivi'' || ''kivi'' || ''kivi'' || ''kivi'' || ''tšivi'' || ''kivi'' || ''kiuv''
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Балтійсько-фінські мови| ]]
[[Категорія:Фіно-угорські мови]]

title: Балтійсько-фінські мови

Поширена в: Естонії, Фінляндії, Росії, Латвії

Регіон: Балтійські країни

Носії: 7 млн.

Класифікація: Уральська · Фіно-угорська · Фіно-пермські мови · Фіно-волзькі мови · Балтійсько-фінські мови

title: Офіційний статус

Державна: Естонія, Фінляндія

Офіційна: Карелія, Латвія


text:
# Зінич Михайло Федорович
Миха́йло Фе́дорович Зі́нич (17 вересня 1918, Лебедин, Харківська губернія — 8 жовтня 1984, Лебедин, Сумська область) — український педагог, учасник Другої світової війни, Заслужений вчитель Української РСР, директор школи в Лебедині, який зробив вагомий внесок у розвиток освіти регіону.

## Життєпис
Михайло Федорович народився 17 вересня 1918 року в місті Лебедин Харківської губернії (нині Сумська область) у селянській родині. Він був одним із шести дітей у родині Федора Євграфовича Зінича та Параскеви Олексіївни Блохіни, які все життя займалися сільським господарством.
У 1936 році він закінчив Лебединську середню школу №1 і розпочав трудову діяльність. Спочатку працював начальником піонерського табору, потім — вихователем у дитячому будинку. У листопаді 1936 року був переведений до Лебединської середньої школи №4 як учитель історії та старший піонервожатий. Одночасно навчався на заочному відділенні Харківського педагогічного інституту. У вересні 1937 року був обраний секретарем районного комітету Союзу вчителів і викладав історію у неповній школі №7.
У жовтні 1938 року, разом із двома братами, Михайло був призваний до лав Червоної армії. Під час Другої світової війни його брат Олександр потрапив у полон і був ув’язнений у концтаборі Штуттгоф, а брат Іван загинув. Сам Михайло Федорович у січні 1942 року під час боїв за Ленінград отримав тяжке поранення. Після лікування у шпиталі його направили до міста Вольськ Саратовської області, де він працював інструктором з військової підготовки та інспектором міського військового комісаріату.
За бойові заслуги нагороджений орденом Червоної Зірки. Демобілізований у серпні 1946 року.
У Вольську Михайло Федорович познайомився з майбутньою дружиною Надією Прокопівною Бровкіною, яка пізніше стала прокуроркою району, будучи єдиною жінкою на цій посаді у Сумській області. У 1948 році подружжя повернулося до Лебедина, де у них народилося двоє дітей.
Завершивши навчання у Сумському педагогічному інституті, Михайло Федорович продовжив педагогічну кар’єру. Спочатку очолив Лебединську семирічну школу №7, з 1954 року став директором Лебединської середньої школи №3. У 1965 році за його ініціативою була збудована нова школа №6, яку він очолював до 1980 року. Під його керівництвом у школі впроваджувалися передові освітні методики, створено «Кімнату бойової слави» і кабінетну систему навчання, обладнано спеціалізовані навчальні кімнати для початкових класів та здійснено озеленення території школи.
За активну громадську діяльність був учасником Всесоюзного з’їзду вчителів. У 1967 році отримав звання «Заслужений вчитель Української РСР» з врученням нагрудного знака і посвідчення. Після виходу на пенсію у 1980 році викладав основи держави і права у Лебединському педагогічному училищі ім. А.С. Макаренка.
Михайло Федорович Зінич помер 8 жовтня 1984 року, на 66-му році життя. Пам’ять про нього збереглася у серцях близьких, учнів та колег. Його школа №6 неофіційно називалася «Школа Зінича», що символізувало високий рівень навчання та інноваційні підходи у педагогіці.

## Нагороди та відзнаки
- Медаль «За оборону Ленінграда» (1944)
- медаль «За участь у Вітчизняній війні» (1945)
- Орден Червоної Зірки (1947)
- звання «Заслужений вчитель України»

wikiname: ukwiki

title: Зінич Михайло Федорович

in_language: uk

wikitext:
{{особа
|ім'я              = Зінич Михайло Федорович
|оригінал імені    =
|жінка             = <!-- будь-яке значення, якщо це жінка -->
|зображення        =
|розмір            =
|дата народження   = 17.09.1918
|місце народження  = [[Лебедин]]
|дата смерті       = 8.10.1984
|місце смерті      = [[Лебедин]]
|причина смерті    =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      =
|alma mater        =
|відомий_(відома)  =
|рід діяльності    = український педагог
|національність    = українець
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          = {{ряд2
 | {{Заслужений вчитель України}}
 | {{Орден Червоної Зірки}}
 | {{Медаль «За оборону Ленінграда»}}
}}
}}
'''Миха́йло Фе́дорович Зі́нич''' ([[17 вересня]] [[1918]], [[Лебедин]], [[Харківська губернія]] — [[8 жовтня]] [[1984]], [[Лебедин]], [[Сумська область]]) — український педагог, учасник Другої світової війни, [[Заслужений вчитель України|Заслужений вчитель Української РСР]], директор школи в Лебедині, який зробив вагомий внесок у розвиток освіти регіону.

== Життєпис ==
Михайло Федорович народився [[17 вересня]] [[1918]] року в місті [[Лебедин]] [[Харківська губернія|Харківської губернії]] (нині [[Сумська область]]) у селянській родині. Він був одним із шести дітей у родині Федора Євграфовича Зінича та Параскеви Олексіївни Блохіни, які все життя займалися сільським господарством.

У 1936 році він закінчив Лебединську середню школу №1 і розпочав трудову діяльність. Спочатку працював начальником піонерського табору, потім — вихователем у дитячому будинку. У листопаді 1936 року був переведений до Лебединської середньої школи №4 як учитель історії та старший піонервожатий. Одночасно навчався на заочному відділенні Харківського педагогічного інституту. У вересні 1937 року був обраний секретарем районного комітету Союзу вчителів і викладав історію у неповній школі №7.

У жовтні 1938 року, разом із двома братами, Михайло був призваний до лав [[Червона армія|Червоної армії]]. Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] його брат Олександр потрапив у полон і [https://collections.arolsen-archives.org/en/archive/1-1-41-2_01014102-122-488 був ув’язнений у концтаборі] [[Штуттгоф]], а брат Іван загинув. Сам Михайло Федорович у січні 1942 року під час боїв за Ленінград отримав тяжке поранення. Після лікування у шпиталі його направили до міста Вольськ Саратовської області, де він працював інструктором з військової підготовки та інспектором міського військового комісаріату.

За бойові заслуги нагороджений [[Орден Червоної Зірки|орденом Червоної Зірки]]. Демобілізований у серпні 1946 року.

У Вольську Михайло Федорович познайомився з майбутньою дружиною Надією Прокопівною Бровкіною, яка пізніше стала прокуроркою району, будучи єдиною жінкою на цій посаді у Сумській області. У 1948 році подружжя повернулося до Лебедина, де у них народилося двоє дітей.

Завершивши навчання у [[Сумський державний педагогічний університет імені А. С. Макаренка|Сумському педагогічному інституті]], Михайло Федорович продовжив педагогічну кар’єру. Спочатку очолив Лебединську семирічну школу №7, з 1954 року став директором Лебединської середньої школи №3. У 1965 році за його ініціативою була збудована нова '''школа №6,''' яку він очолював до 1980 року. Під його керівництвом у школі впроваджувалися передові освітні методики, створено «Кімнату бойової слави» і кабінетну систему навчання, обладнано спеціалізовані навчальні кімнати для початкових класів та здійснено озеленення території школи.

За активну громадську діяльність був учасником Всесоюзного з’їзду вчителів. У 1967 році отримав звання [[Заслужений вчитель України|«Заслужений вчитель Української РСР»]] з врученням нагрудного знака і посвідчення. Після виходу на пенсію у 1980 році викладав основи держави і права у Лебединському педагогічному училищі ім. А.С. Макаренка.

Михайло Федорович Зінич помер 8 жовтня 1984 року, на 66-му році життя. Пам’ять про нього збереглася у серцях близьких, учнів та колег. Його школа №6 неофіційно називалася «Школа Зінича», що символізувало високий рівень навчання та інноваційні підходи у педагогіці.

== Нагороди та відзнаки ==
* [[Медаль «За оборону Ленінграда»]] (1944)
* медаль «За участь у Вітчизняній війні» (1945)
* [[Орден Червоної Зірки]] (1947)
* звання «Заслужений вчитель України»

== Посилання ==
* [http://lebzosh6.at.ua/index/nash_pershij_direktor/0-4 Лебединська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. № 6. Наш перший директор] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170914172816/http://lebzosh6.at.ua/index/nash_pershij_direktor/0-4 |date=14 вересня 2017 }}
* [http://www.lebedinpress.com.ua/kategorii/novosti/946-lebedinska-zosh-i-iiist-3-istoriya-ta-sogodennya Історія та сьогодення] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170914173434/http://www.lebedinpress.com.ua/kategorii/novosti/946-lebedinska-zosh-i-iiist-3-istoriya-ta-sogodennya |date=14 вересня 2017 }}

[[Категорія:Уродженці Лебедина]]

title: Зінич Михайло Федорович

Народився: 17 вересня 1918 · Лебедин

Помер: 8 жовтня 1984 (66 років) · Лебедин

Національність: українець

Діяльність: український педагог

Нагороди: | Заслужений вчитель України | Орден Червоної Зірки | Медаль «За оборону Ленінграда» |

title: Діяльність

Заслужений вчитель України: Орден Червоної Зірки · Медаль «За оборону Ленінграда»


text:
# Назмі Насаруддін
Мухаммад Назмі Бін Насаруддін (малай. Muhammad Nazmi Bin Nasaruddin, нар. 26 лютого 1990) — малайзійський футбольний арбітр. З 2016 року входить до списку арбітрів ФІФА.

## Кар'єра
З 2016 року став обслуговувати ігри в Суперлізі Малайзії. У лютому 2022 році судив матч на Суперкубок Малайзії між клубами «Джохор Дарул Тазім» та «Куала-Лумпур Сіті» (3:0), а пізніше у вересні був головним арбітром фінального матчу Кубка Малайзії. Він також судив фінал Кубка і наступрного року.
На міжнародному рівні вперше як головний арбітр відсудив на Кубку Солідарності АФК 2016 року, а з лютого 2017 року став судити ігри Кубка АФК. З лютого 2020 року також став залучатись до суддівства матчів в Лізі чемпіонів АФК.
Згодом він був одним із арбітрів на юнацькому (U-16) чемпіонаті Азії 2018 року. Того ж року він також відсудив гру на груповому етапі чемпіонату Південно-Східної Азії, повторивши це досягнення і на наступному турнірі 2021 року.
Згодом працював на Чемпіонаті Східної Азії в липні 2022 року, а також на Іграх Південно-Східної Азії 2023 року. а пізніше і на Азійських іграх 2023 року.
У березні 2023 року відсудив шість ігор на молодіжному (U-20) чемпіонаті Азії, включно з фіналом турніру.
На початку 2024 року потрапив до списку арбітрів на Кубок Азії, де відсудив матч групового етапу між Іраком і В'єтнамом (3:2), а також 1/8 фіналу між Узбекистаном і Таїландом (2:1).

title: Назмі Насаруддін

wikitext:
{{Особа}}
'''Мухаммад Назмі Бін Насаруддін''' ({{lang-ms|Muhammad Nazmi Bin Nasaruddin}}, {{нар}} [[26 лютого]] [[1990]]) — [[Малайзія|малайзійський]] [[Арбітр (футбол)|футбольний арбітр]]. З 2016 року входить до списку [[Арбітр ФІФА|арбітрів ФІФА]].

== Кар'єра ==
З 2016 року став обслуговувати ігри в [[Ліга Супер|Суперлізі Малайзії]]. У лютому 2022 році судив матч на [[Суперкубок Малайзії з футболу 2022|Суперкубок Малайзії]] між клубами [[Джохор Дарул Тазім|«Джохор Дарул Тазім»]] та [[Куала-Лумпур Сіті|«Куала-Лумпур Сіті»]] (3:0)<ref>{{Cite web|title=Johor Darul Ta'zim - Kuala Lumpur City FC, 26.02.2022 - Malaysia Super Cup - Spielbericht|url=https://www.transfermarkt.de/spielbericht/index/spielbericht/3791133|website=www.transfermarkt.de|accessdate=2024-02-13|language=de}}</ref>, а пізніше у вересні був головним арбітром фінального матчу [[Кубок Футбольної асоціації Малайзії з футболу 2022|Кубка Малайзії]]<ref>{{Cite web|title=Terengganu FC - Johor Darul Ta'zim, 10.09.2022 - Malaysia FA Cup - Spielbericht|url=https://www.transfermarkt.de/spielbericht/index/spielbericht/3917573|website=www.transfermarkt.de|accessdate=2024-02-13|language=de}}</ref>. Він також судив [[Кубок Футбольної асоціації Малайзії з футболу 2023|фінал Кубка]] і наступрного року<ref>{{Cite web|title=Johor Darul Ta'zim - Kuala Lumpur City FC, 22.07.2023 - Malaysia FA Cup - Spielbericht|url=https://www.transfermarkt.de/spielbericht/index/spielbericht/4113523|website=www.transfermarkt.de|accessdate=2024-02-13|language=de}}</ref>.

На міжнародному рівні вперше як головний арбітр відсудив на [[Кубок Солідарності АФК 2016|Кубку Солідарності АФК 2016 року]], а з лютого 2017 року став судити ігри [[Кубок АФК|Кубка АФК]]. З лютого 2020 року також став залучатись до суддівства матчів в [[Ліга чемпіонів АФК|Лізі чемпіонів АФК]].

Згодом він був одним із арбітрів на юнацькому (U-16) чемпіонаті Азії 2018 року. Того ж року він також відсудив гру на груповому етапі [[Чемпіонат АСЕАН з футболу|чемпіонату Південно-Східної Азії]], повторивши це досягнення і на наступному турнірі 2021 року.

Згодом працював на [[Чемпіонат Східної Азії з футболу|Чемпіонаті Східної Азії]] в липні 2022 року, а також на Іграх Південно-Східної Азії 2023 року. а пізніше і на Азійських іграх 2023 року.

У березні 2023 року відсудив шість ігор на молодіжному (U-20) чемпіонаті Азії, включно з фіналом турніру.

На початку 2024 року потрапив до списку арбітрів на [[Кубок Азії з футболу 2023|Кубок Азії]], де відсудив матч групового етапу між Іраком і В'єтнамом (3:2), а також 1/8 фіналу між Узбекистаном і Таїландом (2:1).

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{Transfermarkt|24055||R}}
* {{Wfb|muhammad-nasaruddin}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Насаруддін, Назмі}}
[[Категорія:Народились 1990]]
[[Категорія:Малайзійські футбольні арбітри]]

title: Назмі Насаруддін

Народився: 26 лютого 1990 (35 років) · Куала-Лумпур, Малайзія

Країна: Малайзія

Діяльність: футбольний суддя

Конфесія: іслам


text:
# Меридіан перикарда (IX)
Меридіан перикарда — парний, симетричний, доцентровий меридіан системи Їнь. Містить 9 пунктів, з кожного боку.
Позначають як, цифрами — IX, літерами — MC(фр.), KS(нім.), HC(англ.), наприклад: 1IX, MC1, KS1, HC1 («небесний ставок» — перший пункт меридіану перикарда).
Часом найвищої активності меридіану є 19.00-21.00, пасивності — 07.00-09.00.

## Перелік точок
1 Тх'єн-чі (天池, tiān-chí — небесний ставок)
2 Тх'єн-чуень (天泉, tiān-quán — небесний фонтан (небесне джерело))
3 Цюй-цзе (曲澤, qū-zé — звивистий ставок; 合穴)
4 Сі-мень (郄門, xī-mén — потріскані ворота (пограничні ворота); 郄穴)
5 Цзянь-ши (間使， jiān-shǐ — між посланими; 經穴)
6 Ней-гуань (内關, nei-guān — внутрішній кордон; 絡穴，八脈交會穴，通阴维脉)
7 Да-лін (大陵, dà-líng — величезний пагорб; 輸穴，原穴)
8 Лао-гун (勞宫, láo-gōng — палац праці; 滎穴)
9 Чжун-чун (中衝, zhōng-chōng — середня атака; 井穴)

title: Меридіан перикарда (IX)

wikitext:
[[File:Acupuncture chart 300px.jpg|thumb|Меридіан перикарда руки Jueyin]]
'''Меридіан перикарда''' — парний, симетричний, доцентровий меридіан [[Їнь та ян|системи Їнь]]. Містить 9 пунктів, з кожного боку.

Позначають як, цифрами — '''''IX''''', літерами — '''''MC'''''{{ref-fr}}, '''''KS'''''{{ref-de}}, '''''HC'''''{{ref-en}}<ref>{{ref-ru}}Табеева Д. М., 1982, С.168</ref>, наприклад: 1IX, MC1, KS1, HC1 («небесний ставок» — перший пункт меридіану перикарда).

Часом найвищої активності меридіану є 19.00-21.00, пасивності — 07.00-09.00.<ref>Чуприна Г. М., Парнікоза Т. П., Свиридова Н. К., 2017, С.32</ref><ref>{{ref-ru}}Табеева Д.М., 1982, С.55</ref>

== Перелік точок ==
'''1''' Тх'єн-чі (天池, tiān-chí — небесний ставок)

'''2''' Тх'єн-чуень (天泉, tiān-quán — небесний фонтан (небесне джерело))

'''3''' Цюй-цзе (曲澤, qū-zé — звивистий ставок; 合穴)

'''4''' Сі-мень (郄門, xī-mén — потріскані ворота (пограничні ворота); 郄穴)

'''5''' Цзянь-ши (間使， jiān-shǐ — між посланими; 經穴)

'''6''' Ней-гуань (内關, nei-guān — внутрішній кордон; 絡穴，八脈交會穴，通阴维脉)

'''7''' Да-лін (大陵, dà-líng — величезний пагорб; 輸穴，原穴)

'''8''' Лао-гун (勞宫, láo-gōng — палац праці; 滎穴)

'''9''' Чжун-чун (中衝, zhōng-chōng — середня атака; 井穴)

== Див. також ==
* [[Меридіан (акупунктура)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://neurology-jornal.org/index.php/journal/article/download/157/147/ Лекція циклу спеціалізації з рефлексотерапії «Теорія ІНЬ-ЯН, як основа для діагностики й лікування захворювань» Чуприна Г. М., Парнікоза Т. П., Свиридова Н. К.] // СХІДНО-ЄВРОПЕЙСЬКИЙ НЕВРОЛОГІЧНИЙ ЖУРНАЛ. № 4 (16). - липень 2017 – серпень 2017. С.30-35. {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200928204430/https://neurology-jornal.org/index.php/journal/article/download/157/147/ |date=28 вересня 2020 }} (2017)
* {{ref-ru}}Практическое руководство по иглорефлексотерапии: Учебн. пособие / Д. М. Табеева. — М.:Медицина, 1982. — 560 с. (С.253-257)

{{Меридіани (акупунктура)}}


text:
# Нестор Альманца (1971)
Нестор Альманца Баро (ісп. Néstor Almanza Baro; нар. 29 березня 1971) — кубинський борець греко-римського стилю, чемпіон світу, чемпіон та срібний призер Панамериканських чемпіонатів, володар та бронзовий призер Кубків світу, учасник Олімпійських ігор.

## Життєпис
Боротьбою почав займатися з 1987 року. У 1989 році став чемпіоном світу серед молоді. У 1992 році виступив на Олімпійських іграх в Барселоні, посівши там 4 місце. У поєдинку за бронзову нагороду поступився представникові Швеції Торб'єрну Корнбакку з рахунком 1:5. Того ж року став Панамериканським чемпіоном серед дорослих, здолавши у фіналі американця Девіда Батлера. Наступного року став чемпіоном світу, здолавши у фінальному поєдинку поляка Юзефа Трача та виграв Центральноамериканські і Карибські ігри, де у фіналі взяв гору над Нестором Гарсією з Венесуели. У 2000 знову взяв участь в Панамериканському чемпіонаті, посівши друге місце. У вирішальній сутичці програв американцю Метту Ліндленду.
Виступав за спортивний клуб «Cerro Pelado» Гавана. Тренер — Педро Валь.
Після завершення спортивної кар'єри перейшов на тренерську роботу. Працював у тренувальному центрі Гавани, залучивши до занять боротьбою свого сина Нестора Альманцу-молодшого. У 2013 переїхав до Чилі, щоб працювати у федерації головним тренером національної збірної цієї країни. У 2020 до нього в Сантьяго переїхав його син та почав виступати за збірну Чилі. Нестор Альманца-молодший до 22 років став Панамериканським чемпіоном у віковій групі до 20 років, срібним та бронзовим призером Панамериканських чемпіонатів, взяв участь в Олімпійських іграх в Парижі.

## Спортивні результати на міжнародних змаганнях

### Виступи на Олімпіадах
| Змагання                    | Збірна | Вагова категорія                 | Місце |
| --------------------------- | ------ | -------------------------------- | ----- |
| Літні Олімпійські ігри 1992 | Куба   | греко-римська боротьба, до 74 кг | 4     |

### Виступи на Чемпіонатах світу
| Змагання                        | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| ------------------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Чемпіонат світу з боротьби 1993 | Куба   | греко-римська боротьба, до 74 кг | Золото |
| Чемпіонат світу з боротьби 1994 | Куба   | греко-римська боротьба, до 74 кг | 8      |

### Виступи на Панамериканських чемпіонатах
| Змагання                                   | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| ------------------------------------------ | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Панамериканський чемпіонат з боротьби 1992 | Куба   | греко-римська боротьба, до 74 кг | Золото |
| Панамериканський чемпіонат з боротьби 2000 | Куба   | греко-римська боротьба, до 76 кг | Срібло |

### Виступи на Центральноамериканських і Карибських іграх
| Змагання                                     | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| -------------------------------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Центральноамериканські і Карибські ігри 1993 | Куба   | греко-римська боротьба, до 74 кг | Золото |

### Виступи на Кубках світу
| Змагання                    | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| --------------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Кубок світу з боротьби 1990 | Куба   | греко-римська боротьба, до 74 кг | Бронза |
| Кубок світу з боротьби 1992 | Куба   | греко-римська боротьба, до 74 кг | Золото |

### Виступи на інших змаганнях
| Змагання               | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| ---------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Турнір Акрополіса 1990 | Куба   | греко-римська боротьба, до 74 кг | Золото |

### Виступи на змаганнях молодших вікових груп
| Змагання                                     | Збірна | Вагова категорія                 | Місце  |
| -------------------------------------------- | ------ | -------------------------------- | ------ |
| Чемпіонат світу з боротьби серед молоді 1989 | Куба   | греко-римська боротьба, до 68 кг | Золото |

title: Нестор Альманца (1971)

wikitext:
{{Однофамільці|Альманца}}
{{Не плутати|Нестор Альманца (2002)|Нестором Альманцою|його сином, борцем, що народився 2002 року}}
{{Спортсмен
| ім'я = [[Файл:Wrestling pictogram.svg|25 px]] Нестор Альманца
| повне_ім'я = Нестор Альманца Баро
| зображення =
| розмір_зображення   =	300пкс
| підпис =
| прізвисько =
| національність =
| місце_проживання = [[Гавана]], [[Сантьяго]]
| дата_народження = 29.03.1971
| місце_народження =
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 180 см
| вага = 76 кг
| вебсторінка =
| країна = {{CUB}}
| вид_спорту = [[Боротьба (спорт)|боротьба]]
| дисципліна = [[греко-римська боротьба]]
| студентська_команда =
| клуб  = «Cerro Pelado» [[Гавана]]
| команда =
| нац._збірна = {{CUB}}
| статус_професіонала =
| тренери = [[Педро Валь]]
| завершення_виступів =
| тренує = Національна збірна Чилі<br/>[[Нестор Альманца (2002)|Нестор Альманца-молодший]]
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| спортивне_звання =
| нагороди =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry | 	{{CUB}} }}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з боротьби|Чемпіонати світу з боротьби]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з боротьби 1993|Стокгольм 1993]]|греко-римська боротьба, до 74 кг}}
{{MedalCompetition|[[Панамериканський чемпіонат з боротьби|Панамериканські чемпіонати з боротьби]]}}
{{MedalGold|[[Панамериканський чемпіонат з боротьби 1992|  1992]]|греко-римська боротьба, до 74 кг}}
{{MedalSilver|[[Панамериканський чемпіонат з боротьби 2000|Калі 2000]]|греко-римська боротьба, до 76 кг}}
{{MedalCompetition|[[Центральноамериканські і Карибські ігри]]}}
{{MedalGold|[[Центральноамериканські і Карибські ігри 1993|Понсе  1993]]|греко-римська боротьба, до 74 кг}}
{{MedalCompetition|[[Кубок світу з боротьби|Кубки світу з боротьби]]}}
{{MedalBronze|[[Кубок світу з боротьби 1990|Гетеборг 1990]]|греко-римська боротьба, до 74 кг}}
{{MedalGold|[[Кубок світу з боротьби 1992|Безансон 1992]]|греко-римська боротьба, до 74 кг}}
{{MedalCompetition|[[Панамериканський чемпіонат з боротьби серед молоді|Панамериканські чемпіонати з боротьби серед молоді]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з боротьби серед молоді 1989|Будапешт 1989]]|греко-римська боротьба, до 68 кг}}
| show-medals = yes
}}
'''Нестор Альманца Баро''' ({{lang-es|Néstor Almanza Baro}}; {{н}} [[29 березня]] [[1971]]) — [[Куба|кубинський]] [[Боротьба (спорт)|борець]] [[греко-римська боротьба|греко-римського стилю]], [[Чемпіонат світу з боротьби|чемпіон світу]], чемпіон та срібний призер [[Панамериканський чемпіонат з боротьби|Панамериканських чемпіонатів]], володар та бронзовий призер [[Кубок світу з боротьби|Кубків світу]], учасник [[Олімпійські ігри|Олімпійських ігор]].

== Життєпис ==

Боротьбою почав займатися з 1987 року. У 1989 році став [[Чемпіонат світу з боротьби серед молоді|чемпіоном світу серед молоді]]. У 1992 році виступив на [[Літні Олімпійські ігри 1992|Олімпійських іграх в Барселоні]], посівши там 4 місце. У поєдинку за бронзову нагороду поступився представникові Швеції [[Торб'єрн Корнбакк|Торб'єрну Корнбакку]] з рахунком 1:5. Того ж року став Панамериканським чемпіоном серед дорослих, здолавши у фіналі [[Сполучені Штати Америки|американця]] [[Девід Батлер (борець)|Девіда Батлера]]. Наступного року став чемпіоном світу, здолавши у фінальному поєдинку поляка [[Юзеф Трач|Юзефа Трача]] та виграв Центральноамериканські і Карибські ігри, де у фіналі взяв гору над [[Нестор Гарсія (борець)|Нестором Гарсією]] з [[Венесуела|Венесуели]]. У 2000 знову взяв участь в Панамериканському чемпіонаті, посівши друге місце. У вирішальній сутичці програв американцю [[Метт Ліндленд|Метту Ліндленду]].

Виступав за спортивний клуб «Cerro Pelado» [[Гавана]]. [[Тренер]] — [[Педро Валь]].

Після завершення спортивної кар'єри перейшов на тренерську роботу. Працював у тренувальному центрі Гавани, залучивши до занять боротьбою свого сина [[Нестор Альманца (2002)|Нестора Альманцу-молодшого]]. У 2013 переїхав до [[Чилі]], щоб працювати у федерації головним тренером національної збірної цієї країни. У 2020 до нього в [[Сантьяго]] переїхав його син та почав виступати за збірну Чилі<ref>{{cite web
|url = https://www.emol.com/noticias/Deportes/2024/03/08/1124220/nestor-almanza-juegos-olimpicos-paris.html
|назва = La emotiva historia de Néstor Almanza, el joven luchador chileno de origen cubano que se clasificó a los JJ.OO. de París 2024
|прізвище =
|ім'я =
|дата = 10.03.2024
|вебсайт = La Emol.com
|видавець =
|дата-доступу = 19.10.2024
}} {{ref-es}}</ref>. Нестор Альманца-молодший до 22 років став [[Панамериканський чемпіонат з боротьби серед молоді до 20 років|Панамериканським чемпіоном у віковій групі до 20 років]], срібним та бронзовим призером Панамериканських чемпіонатів, взяв участь в [[Літні Олімпійські ігри 2024|Олімпійських іграх в Парижі]]<ref>{{ІПНН-Борець|474222C16E604C0B8DBC98101B896EA7|Нестора Альманци-молодшого}}</ref>.

== Спортивні результати на міжнародних змаганнях ==

=== Виступи на Олімпіадах ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1992|Літні Олімпійські ігри 1992]] || {{КраїнаОІ|CUB |літніх|1992}} || [[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1992 — греко-римська боротьба, до 74 кг|греко-римська боротьба, до 74 кг]] || 4
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1993]] ||{{CUB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1993 — греко-римська боротьба, до 74 кг|греко-римська боротьба, до 74 кг]] || {{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1994]] ||{{CUB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1994 — греко-римська боротьба, до 74 кг|греко-римська боротьба, до 74 кг]] || 8
|-
|}

=== Виступи на Панамериканських чемпіонатах ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Панамериканський чемпіонат з боротьби 1992]] ||{{CUB}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Панамериканський чемпіонат з боротьби 2000]] ||{{CUB}}|| греко-римська боротьба, до 76 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Центральноамериканських і Карибських іграх ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Центральноамериканські і Карибські ігри 1993]] ||{{CUB}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || {{Золота медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Кубках світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Кубок світу з боротьби 1990]] ||{{CUB}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Кубок світу з боротьби 1992]] ||{{CUB}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || {{Золота медаль}}
|-
|}

=== Виступи на інших змаганнях ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Турнір Акрополіса 1990]] ||{{CUB}}|| греко-римська боротьба, до 74 кг || {{Золота медаль}}
|-
|}

=== Виступи на змаганнях молодших вікових груп ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби серед молоді 1989]] ||{{CUB}}|| греко-римська боротьба, до 68 кг || {{Золота медаль}}
|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ІПНН-Борець|6E92D5C6E5D04BB0A99517103A90F247|}}
* {{cite web
|url = http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/al/nestor-almanza-1.html
|назва = Олімпійський профіль
|прізвище =
|ім'я =
|дата =
|веб-сайт = sport.references.com
|видавець =
|дата-доступу = 19.10.2024
|url-архіву = https://web.archive.org/web/20121107135814/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/al/nestor-almanza-1.html
|дата-архіву = 07.11.2012
}} {{ref-en}}
* {{olympedia|57635}}

== Посилання ==
* {{UWW/HR}}

{{Бібліоінформація}}
{{Olympic-bio-stub}}
{{Борець-доробити}}
{{Cuba-sport-bio-stub}}
{{DEFAULTSORT:Альманца Нестор}}

[[Категорія:Кубинські борці греко-римського стилю]]
[[Категорія:Кубинські олімпійці]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 1992]]
[[Категорія:Кубинські чемпіони світу]]
[[Категорія:Чемпіони світу з греко-римської боротьби]]
[[Категорія:Панамериканські чемпіони з греко-римської боротьби]]
[[Категорія:Спортсмени Гавани]]
[[Категорія:Кубинські тренери]]
[[Категорія:Тренери з боротьби]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Куба

Місце проживання: Гавана, Сантьяго

Народження: 29 березня 1971 (53 роки) · Гавана, Куба

Вага: 76 кг

Діти: Нестор Альманца (2002)

title: Спорт

Країна: Куба

Вид спорту: боротьба

Дисципліна: греко-римська боротьба

Клуб: «Cerro Pelado» Гавана

Нац. збірна: Куба

Тренери: Педро Валь

Тренує: Національна збірна Чилі · Нестор Альманца-молодший

title: Чемпіонати світу з боротьби

Золото: Стокгольм 1993 · греко-римська боротьба, до 74 кг

title: Панамериканські чемпіонати з боротьби

Золото: 1992 · греко-римська боротьба, до 74 кг

Срібло: Калі 2000 · греко-римська боротьба, до 76 кг

title: Центральноамериканські і Карибські ігри

Золото: Понсе 1993 · греко-римська боротьба, до 74 кг

title: Кубки світу з боротьби

Бронза: Гетеборг 1990 · греко-римська боротьба, до 74 кг

Золото: Безансон 1992 · греко-римська боротьба, до 74 кг

Золото: Будапешт 1989 · греко-римська боротьба, до 68 кг


text:
# Фармакопея
Фармакопе́я, також фармакопе́йна стаття́ — нормативно-технічний документ, який встановлює вимоги до лікарського засобу, його пакування, умов і терміну зберігання та методів контролю якості. Положення фармакопейної статті є обов'язковими на території певної країни, де діє даний документ.
Фармакопейні статті поділяються на загальні й приватні. Загальні фармакопейні статті містять описи методів аналізу лікарських засобів, дані реактиви й індикатори, що застосовуються при цьому. Приватні фармакопейні статті — стандарти лікарських засобів, містять переліки показників і методів контролю якості лікарських засобів та описи лікарських засобів, а також допоміжних речовин і сировини для їхнього виробництва. Загальні й приватні фармацевтичні статті періодично переглядаються та редагуються.
Положення фармакопеї засновані на досягненнях фармацевтичної хімії і її фармацевтичного аналізу, його критеріїв, способів та методів. Для забезпечення вимог фармакопеї формується перелік відповідних стандартних зразків.
Державна фармакопея (ДФ) — фармакопея, яка перебуває під державним наглядом і має юридичну силу. Вимоги ДФ обов'язкові до виконання для всіх суб'єктів звернення лікарських засобів даної держави, що займаються виробництвом (виготовленням), зберіганням і застосуванням лікарських засобів.

## Історія
Історія зборів матеріалів з фармації починається зі стародавніх рукописів, зокрема папірус Едвіна Сміта, збірник Плінія Старшого, «Сад Здоров’я» Петера Шеффеля, «Велика фармакопея» Лі Шичженя та інші.
Попередниками фармакопеї були рецептурні довідники — наприклад, «Антидотарій» Миколи Салернського, виданий в 1140 році. У них десь у середині XVI століття стали вживати термін «фармакопея». Перша державна фармакопея була видана в 1698 році в Бранденбурзі латинською мовою.

## Національні фармакопеї
У XIX — початку XX ст. в багатьох країнах стали видавати національні фармакопеї. Найбільш авторитетні закордонні національні фармакопеї — Американська фармакопея (англ. United States Pharmacopoeia) (USP; з 1820 року, 38-е вид., 2015); Британська фармакопея (англ. British Pharmacopoeia) (ВР, з 1864 року; має державний статус в Австралії, Канаді, Республіці Корея); Японська фармакопея (JP, з 1886 року, 17-е вид., 2016).

### Україна
До складу фармакопейної статті входять положення щодо виготовлення ліків та визначення їх якості, визначаються найбільші разові дози препаратів, встановлюються вимоги до лікарських засобів. Затверджуються тільки для об'єктів серійного виробництва, котрі дозволені для медичного використання та включені до Державного реєстру лікарських засобів України.
Державна фармакопея України I видання випущена в 2001 році, чотири додаткових томи — в 2004, 2008, 2009 і 2011 роках відповідно, українською та російською мовами. Державна фармакопея України II видання українською мовою була опублікована в 2015 році, а з 1 січня 2017 року набуло чинності доповнення № 1 до II видання. Державна фармакопея України практично повністю гармонізована з Європейською Фармакопеєю.
30 липня 2025 року, згідно Указу Президента України утворена делегація України для участі у засіданнях Європейської комісії з фармакопеї (м. Страсбург, Французька Республіка).

### Білорусь
Норми, що стосуються Державної фармакопеї Республіки Білорусь, містяться в Законі Республіки Білорусь від 20 липня 2006 року N 161-З «Про лікарські засоби».
Державна фармакопея Республіки Білорусь I видання в 3 томах була опублікована в 2007—2009 роках. Фармакопея Республіки Білорусь практично повністю гармонізована з Європейською фармакопеєю. Структура більшості фармакопейних статей містить загальну частину, засновану на вимогах Європейської фармакопеї, й національну частину, засновану на вимогах законодавства Республіки Білорусь.
З 1 січня 2013 року введено в дію перший том Державної фармакопеї Республіки Білорусь II видання, а в 2015 році вийшов другий том Державної фармакопеї Республіки Білорусь II видання.

### Казахстан
Положення, що закріплюють статус Державної фармакопеї Республіки Казахстан встановлено в Кодексі Республіки Казахстан від 18 вересня 2009 року N 193-IV «Про здоров'я народу і систему охорони здоров'я».
Державна фармакопея Республіки Казахстан I видання опублікована у 2008—2009 роках у двох томах українською та російською мовами, в 2014 році здійснено публікацію третього тому I видання Державної фармакопеї Республіки Казахстан. Фармакопея Республіки Казахстан практично повністю гармонізована з Європейською фармакопеєю. Структура більшості фармакопейних статей містить загальну частину, засновану на вимогах Європейської фармакопеї, й національну частину, засновану на вимогах законодавства Республіки Казахстан.
У 2015 році опублікований перший том II видання Державної фармакопеї Республіки Казахстан.

## Міжнародна й регіональні фармакопеї
Перший том першого видання Міжнародної фармакопеї (англ. The International Pharmacopoeia) опублікований в 1951 році, другий том — в 1955 році. У 2006 році вийшло 4-е видання в 2-х томах. У 2008 році воно ж перевидано разом з першим доповненням. Міжнародною фармакопеєю користуються країни, які не мають власних (національних) фармакопей.
Європейська фармакопея (англ. European Pharmacopoeia; нім. PhEur, Europäisches Arzneibuch) містить норми, що діють на території європейського економічного регіону, видана від імені Ради Європи та діє в більшості країн Європи.

## Гармонізація фармакопеї світу
Початок міжнародної гармонізації фармакопеї почався в 1948 році, коли Секретаріатом Всесвітньої організації охорони здоров'я (ВООЗ) було отримано відповідний мандат. Перший том першого видання Міжнародної фармакопеї підготовлений з метою гармонізації вимог до якості фармацевтичних засобів у всьому світі.
З 2012 року для гармонізації фармакопеї під егідою Експертного комітету ВООЗ зі специфікації лікарських засобів здійснювалася розробка стандарту ВООЗ «Належна фармакопейна практика» (GPhP), завершена до теперішнього часу.
Одним із прикладів ефективних зусиль щодо гармонізації фармакопеї є робота Фармакопейної дискусійної групи (PDG), що здійснює гармонізацію вимог Європейської, Американської та Японської фармакопей.

title: Фармакопея

wikitext:
'''Фармакопе́я''', також '''фармакопе́йна стаття́''' — [[Нормативна документація|нормативно-технічний документ]], який встановлює вимоги до [[лікарські засоби|лікарського засобу]], його пакування, умов і терміну зберігання та методів [[Контроль якості|контролю якості]]. Положення фармакопейної статті є обов'язковими на території певної країни, де діє даний документ.

Фармакопейні статті поділяються на загальні й приватні. Загальні фармакопейні статті містять описи методів аналізу лікарських засобів, дані реактиви й індикатори, що застосовуються при цьому. Приватні фармакопейні статті — стандарти лікарських засобів, містять переліки показників і методів контролю якості лікарських засобів та описи лікарських засобів, а також допоміжних речовин і сировини для їхнього виробництва. Загальні й приватні фармацевтичні статті періодично переглядаються та редагуються.

Положення фармакопеї засновані на досягненнях [[Фармацевтична хімія|фармацевтичної хімії]] і її фармацевтичного аналізу, його критеріїв, способів та методів<ref>Бєліков В. Г. Фармацевтична хімія. М., 2007.{{Сторінка}}</ref>. Для забезпечення вимог фармакопеї формується перелік відповідних стандартних зразків.

Державна фармакопея (ДФ) — фармакопея, яка перебуває під державним наглядом і має [[Юридична сила|юридичну силу]]. Вимоги ДФ обов'язкові до виконання для всіх [[Суб'єкт права|суб'єктів]] звернення лікарських засобів даної держави, що займаються виробництвом (виготовленням), зберіганням і застосуванням лікарських засобів.

== Історія ==
Історія зборів матеріалів з [[Фармація|фармації]] починається зі стародавніх рукописів, зокрема [[папірус Едвіна Сміта]], [[Пліній Старший|збірник Плінія Старшого]], «{{Не перекладено|Сад Здоров’я||en|Gart der Gesundheit}}» {{Не перекладено|Петер Шеффель|Петера Шеффеля|en|Peter Schöffer}}, «{{нп|Великий травник Лі Шичженя|Велика фармакопея|en|Compendium of Materia Medica}}» [[Лі Шичжень|Лі Шичженя]]<ref>[https://www.britannica.com/science/history-of-medicine/China#ref412683 History of Medicine: China] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211004124108/https://www.britannica.com/science/history-of-medicine/China#ref412683 |date=4 жовтня 2021 }} / [[Encyclopædia Britannica]] // «There were famous herbals from ancient times, but all these, to the number of about 1,000, were embodied by Li Shijen in the compilation of Bencao gangmu (the “Great Pharmacopoeia”) in the 16th century CE.»</ref> та інші.

Попередниками фармакопеї були рецептурні довідники — наприклад, «{{Не перекладено|Антидотарій||de|Antidotarium Magnum}}<nowiki/>» {{Не перекладено|Микола Салернський|Миколи Салернського|de|Nikolaus von Salerno}}, виданий в 1140 році. У них десь у середині XVI століття стали вживати термін «фармакопея». Перша державна фармакопея була видана в 1698 році в [[Бранденбурзьке маркграфство|Бранденбурзі]] латинською мовою.

== Національні фармакопеї ==
У XIX — початку XX ст. в багатьох країнах стали видавати національні фармакопеї. Найбільш авторитетні закордонні національні фармакопеї — Американська фармакопея (англ. United States Pharmacopoeia) (USP; з 1820 року, 38-е вид., 2015); Британська фармакопея (англ. British Pharmacopoeia) (ВР, з 1864 року; має державний статус в Австралії, Канаді, Республіці Корея); Японська фармакопея (JP, з 1886 року, 17-е вид., 2016).

=== Україна ===
До складу фармакопейної статті входять положення щодо виготовлення ліків та визначення їх якості, визначаються найбільші разові дози препаратів, встановлюються вимоги до лікарських засобів. Затверджуються тільки для об'єктів серійного виробництва, котрі дозволені для медичного використання та включені до [[Державний реєстр лікарських засобів України|Державного реєстру лікарських засобів України]].

[[Державна фармакопея України]] I видання випущена в 2001 році, чотири додаткових томи — в 2004, 2008, 2009 і 2011 роках відповідно, українською та російською мовами. Державна фармакопея України II видання українською мовою була опублікована в 2015 році, а з 1 січня 2017 року набуло чинності доповнення № 1 до II видання. Державна фармакопея України практично повністю гармонізована з [[Європейська фармакопея|Європейською Фармакопеєю]].

30 липня 2025 року, згідно Указу Президента України утворена делегація України для участі у засіданнях Європейської комісії з фармакопеї (м. Страсбург, Французька Республіка)<ref>[https://www.president.gov.ua/documents/5622025-55993 Указ Президента України №562/2025 від 30 липня 2025 року «Про делегацію України для участі у засіданнях Європейської комісії з фармакопеї»]</ref>.

=== Білорусь ===
Норми, що стосуються Державної фармакопеї Республіки Білорусь, містяться в Законі Республіки Білорусь від 20 липня 2006 року N 161-З «Про лікарські засоби».

Державна фармакопея Республіки Білорусь I видання в 3 томах була опублікована в 2007—2009 роках. Фармакопея Республіки Білорусь практично повністю гармонізована з Європейською фармакопеєю. Структура більшості фармакопейних статей містить загальну частину, засновану на вимогах Європейської фармакопеї, й національну частину, засновану на вимогах законодавства Республіки Білорусь.

З 1 січня 2013 року введено в дію перший том Державної фармакопеї Республіки Білорусь II видання, а в 2015 році вийшов другий том Державної фармакопеї Республіки Білорусь II видання.

=== Казахстан ===
Положення, що закріплюють статус Державної фармакопеї Республіки Казахстан встановлено в Кодексі Республіки Казахстан від 18 вересня 2009 року N 193-IV «Про здоров'я народу і систему охорони здоров'я».

Державна фармакопея Республіки Казахстан I видання опублікована у 2008—2009 роках у двох томах українською та російською мовами, в 2014 році здійснено публікацію третього тому I видання Державної фармакопеї Республіки Казахстан. Фармакопея Республіки Казахстан практично повністю гармонізована з Європейською фармакопеєю. Структура більшості фармакопейних статей містить загальну частину, засновану на вимогах Європейської фармакопеї, й національну частину, засновану на вимогах законодавства Республіки Казахстан.

У 2015 році опублікований перший том II видання Державної фармакопеї Республіки Казахстан.

== Міжнародна й регіональні фармакопеї ==
Перший том першого видання {{Не перекладено|Міжнародна фармакопея|Міжнародної фармакопеї|en|The International Pharmacopoeia}} (англ. The International Pharmacopoeia) опублікований в 1951 році, другий том — в 1955 році. У 2006 році вийшло 4-е видання в 2-х томах. У 2008 році воно ж перевидано разом з першим доповненням. Міжнародною фармакопеєю користуються країни, які не мають власних (національних) фармакопей.

[[Європейська фармакопея]] (англ. European Pharmacopoeia; нім. PhEur, Europäisches Arzneibuch) містить норми, що діють на території європейського економічного регіону, видана від імені [[Рада Європи|Ради Європи]] та діє в більшості країн Європи.

== Гармонізація фармакопеї світу ==
Початок міжнародної гармонізації фармакопеї почався в 1948 році, коли Секретаріатом [[Всесвітня організація охорони здоров'я|Всесвітньої організації охорони здоров'я (ВООЗ)]] було отримано відповідний мандат. Перший том першого видання Міжнародної фармакопеї підготовлений з метою гармонізації вимог до якості фармацевтичних засобів у всьому світі.

З 2012 року для гармонізації фармакопеї під егідою Експертного комітету ВООЗ зі специфікації лікарських засобів здійснювалася розробка стандарту ВООЗ «Належна фармакопейна практика» (GPhP), завершена до теперішнього часу.

Одним із прикладів ефективних зусиль щодо гармонізації фармакопеї є робота Фармакопейної дискусійної групи (PDG), що здійснює гармонізацію вимог Європейської, Американської та Японської фармакопей.

== Див. також ==
* [[Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками]]
* {{Не перекладено|Мартіндаль: Повний збірник лікарських засобів||en|Martindale: The Complete Drug Reference}}
* [[Список законодавчої термінології]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
* [http://studopedia.su/8_29482_analItichna-normativna-dokumentatsIya.html Аналітична нормативна документація] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160125205718/http://studopedia.su/8_29482_analItichna-normativna-dokumentatsIya.html |date=25 січня 2016 }}
* [http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/123/96-вр Закон України «Про лікарські засоби» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1996, № 22, ст. 86)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170430030618/http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/123/96-вр |date=30 квітня 2017 }}

== Посилання ==
* [http://www.drlz.com.ua/ "Державний реєстр лікарських засобів України"]
* [https://www.who.int/teams/health-product-and-policy-standards/standards-and-specifications/norms-and-standards-for-pharmaceuticals/pharmacopoeia  The International Pharmacopoeia  (Ph. Int.)]

{{Pharmacology-stub}}
[[Категорія:Фармація]]


text:
# Штипель Аркадій Мойсейович
Аркадій Мойсейович Штипель (14 березня 1944, Каттакурган, Самаркандська область, Узбецька РСР — 23 жовтня 2024, Одеса, Україна) — радянський, російський та український поет, перекладач, критик.

## Життєпис
Народився Аркадій Штипель 14 березня 1944 року в місті Каттакурган Самаркандської області. Дитинство і юність провів у Дніпропетровську. У 1965 році був виключений з Дніпропетровського державного університету за літературну діяльність за звинуваченням у спробі написати і поширити літературний маніфест, спрямований проти соціалістичного реалізму. Також Аркадій Штипель був звинувачений в очорнюванні радянської ідеології, в сіонізмі та українському націоналізмі. Після служби в армії закінчив навчання заочно на Фізико-технічному факультеті Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара і отримав диплом фізика-теоретика.
З 1968 по 2022 Штипель мешкав в Москві. Працював інженером-акустиком, радіологом, учителем математики, монтажником-наладником, фотографом, сторожем. Після початку російсько-української війни разом із дружиною — Марією Галіною, переїхав в Україну.
Помер 23 жовтня 2024 в Одесі.

## Творчість
Перша публікація Штипеля у 1989 році в антології поетичного андерграунду «Громадяни ночі». Аркадій Штипель постійний автор розділу поезії в журналі «Аріон». Переможець першого українського поетичного слему в рамках фестивалю «Київські Лаври» (Київ, 19 травня 2006) та інших аналогічних турнірів.

## Критика
|  | Насамперед, вірші Штипеля ясні. Це не означає, що вони елементарні, швидше навпаки. Але відчуття ясності вірша — це, як мені здається, головне, що залишається після читання книги. Ясність — річ досить загадкова, взагалі-то. Вона у першу чергу пов'язується з суворою думкою та візуальною геометрією природи. Наприклад, з Евклідом, з прямим класичним простором, з виразністю і однозначністю відчуттів. Поет нічого не хоче затушувати, затемнити — зовсім навпаки, він прояснює і виправляє неминучі вивихи сприйняття. Природа — проста в своїх основах, а людина, відгороджуючись від неї безліччю власних заздалегідь придуманих схем, її не бачить — й тому вважає і складною, і заплутаною. Штипель — простодушний, але пильний. А ці якості один одному взагалі-то суперечать. Простодушний прийме на віру те, що пильно бачить наскрізь. Значить, висновок один: Штипель бачить не так, як ми, і приймає на віру тільки те, що бачить сам. Володимир Губайловський, «Російський журнал» |

## Громадська позиція
У червні 2018 підтримав відкритий лист діячів культури, політиків і правозахисників із закликом до світових лідерів виступити на захист ув'язненого у Росії українського режисера Олега Сенцова й інших політв'язнів.

## Публікації

### Книги
- «Мороз і сонце — дивна днина!..». Київ. Видавництво Києво-Могилянська академія, 2016.
- В гостях у Евкліда: Вірші.. — М.:Журнал поезії «Аріон», 2002. — Книжкова серія «Голосу» журналу поезії «Аріон» — ISBN 5-901820-02-9 (рос.)
- Вірші для голосу: Друга книга.. — М.: АРГО-РИСК; Книжковий огляд, 2007. — Книжковий проект журналу «Повітря», вип. 25. — ISBN 5-86856-138-4. (рос.)
- На рівні дихання: Вірші. — СПб.: Алетейя, 2009. — 184 с. (рос.)
- Ось слова. — М.: Російський Гуллівер, 2011. — 124 с. — ISBN 978-5-91627056. (рос.)

### У збірках
- Громадяни ночі: Невідома Росія. Том 1. — М.: СП «Вся Москва», 1990. (рос.)
- Альманах литературного клуба «Авторник». Сезон 2001/2002 г., вып.3 (7). C. 34—38. — М.: АРГО-РИСК; Тверь: Колонна, 2002. ISBN 5-94128-064-5 (рос.)
- П'ять фрагментів; На кшталт хокку // Альманах літературного клубу «Авторнік». Сезон 2002/2003 г., вып. 1 (9). C. 45—47. — М.: АРГО-РИСК; Тверь: Колонна, 2003. ISBN 5-94128-072-6 (рос.)
- Ділан Томас. Переклад з англійської Аркадія Штипель  // Альманах літературного клубу «Авторнік». Сезон 2002/2003 г., вып. 2 (10). С. 30—34. — М.: АРГО-РИСК; Тверь: Колонна, 2003. ISBN 5-94128-078-5. (рос.)
- Богдан-Ігор Антонич. Вірші. «Новый Мир» 2011, № 12

title: Штипель Аркадій Мойсейович

wikitext:
{{Письменник
| bgcolour
| Ім'я                =
| Оригінал імені      =
| Фото                =
| Ширина              =
| Підпис              =
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =
| Дата народження     =
| Місце народження    =
| Дата смерті         =
| Місце смерті        =
| Поховання           =
| Національність      = єврей
| Громадянство        = {{USSR}}→{{RUS}}
| Alma mater          =
| Мова творів         = [[російська]]<br/>[[українська]]
| Рід діяльності      =
| Роки активності     = [[1989]]—[[2024]]
| Напрямок            =
| Жанр                =
| Magnum opus         =
| Премії              =
| Нагороди            =
| Сайт                =
| Автограф            =
| Примітки            =
}}
'''Аркадій Мойсейович Штипель''' ([[14 березня]] [[1944]], [[Каттакурган]], [[Самаркандська область]], [[Узбецька РСР]] — [[23 жовтня]] [[2024]], [[Одеса]], [[Україна]]) — радянський, російський та український поет, перекладач, критик.

== Життєпис ==
Народився Аркадій Штипель [[14 березня]] [[1944]] року в місті [[Каттакурган]] [[Самаркандська область|Самаркандської області]]. Дитинство і юність провів у Дніпропетровську. У [[1965]] році був виключений з [[Дніпропетровський національний університет імені Олеся Гончара|Дніпропетровського державного університету]] за літературну діяльність за звинуваченням у спробі написати і поширити літературний маніфест, спрямований проти соціалістичного реалізму. Також Аркадій Штипель був звинувачений в очорнюванні радянської ідеології, в сіонізмі та українському націоналізмі<ref>[http://kultinfo.ru/novosti/1590/ Ювілей Аркадія Штипеля в Будинку Брюсова]{{ref-ru}}</ref>. Після служби в армії закінчив навчання заочно на [[Фізико-технічний факультет Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара|Фізико-технічному факультеті Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара]] і отримав диплом фізика-теоретика.

З [[1968]] по [[2022]] Штипель мешкав в Москві. Працював інженером-акустиком, радіологом, учителем математики, монтажником-наладником, фотографом, сторожем. Після початку російсько-української війни разом із дружиною — [[Галіна Марія Семенівна|Марією Галіною]], переїхав в Україну.

Помер [[23 жовтня]] [[2024]] в [[Одеса|Одесі]]<ref>{{Cite web|url=https://news.telegraf.com.ua/ukr/ukraina/2024-10-23/5882958-v-odesi-pomer-vidomiy-ukrainskiy-poet-yakiy-povernuvsya-z-moskvi-pislya-vtorgnennya-rf|title=В Одесі помер відомий український поет, який повернувся з Москви після вторгнення РФ|date=2024-10-23|website=News.Telegraf|language=uk|access-date=2024-10-23}}</ref>.

== Творчість ==
{{external media
| video1    = [https://youtu.be/BCnjvsrRKIk Аркадій Штипель. «Мороз і сонце — дивна днина!..»]
}}
Перша публікація Штипеля у [[1989]] році в антології поетичного андерграунду «Громадяни ночі». Аркадій Штипель постійний автор розділу поезії в журналі «Аріон». Переможець першого українського поетичного слему в рамках фестивалю «Київські Лаври» (Київ, 19 травня 2006<ref>[http://www.bigbook.ru/articles/detail.php?ID=1109]</ref>) та інших аналогічних турнірів<ref>{{Cite web |url=http://www.knigoboz.ru/news/news3738.html |title=ПОЕТИ І ЛАВРИ НОН-СТОП. Євген Лесин, Андрій Родіонов, Матвій Славко / «Независимая газета», 25.05.2006 |accessdate=2016-09-19 |archive-date=2008-05-18 |archive-url=https://web.archive.org/web/20080518131236/http://www.knigoboz.ru/news/news3738.html }}</ref>.

== Критика ==

{{цитата|Насамперед, вірші Штипеля ясні. Це не означає, що вони елементарні, швидше навпаки. Але відчуття ясності вірша — це, як мені здається, головне, що залишається після читання книги. Ясність — річ досить загадкова, взагалі-то. Вона у першу чергу пов'язується з суворою думкою та візуальною геометрією природи. Наприклад, з Евклідом, з прямим класичним простором, з виразністю і однозначністю відчуттів. Поет нічого не хоче затушувати, затемнити — зовсім навпаки, він прояснює і виправляє неминучі вивихи сприйняття. Природа — проста в своїх основах, а людина, відгороджуючись від неї безліччю власних заздалегідь придуманих схем, її не бачить — й тому вважає і складною, і заплутаною. Штипель — простодушний, але пильний. А ці якості один одному взагалі-то суперечать. Простодушний прийме на віру те, що пильно бачить наскрізь. Значить, висновок один: Штипель бачить не так, як ми, і приймає на віру тільки те, що бачить сам. Володимир Губайловський, «Російський журнал» <ref>[http://old.russ.ru/krug/kniga/20020710_gub.html  Володимир Губайловський, «Російський журнал»]{{ref-ru}}</ref>}}

== Громадська позиція ==
У червні 2018 підтримав відкритий лист діячів культури, політиків і правозахисників із закликом до світових лідерів виступити на захист ув'язненого у Росії українського режисера [[Сенцов Олег Геннадійович|Олега Сенцова]] й інших політв'язнів.<ref>[https://www.opendemocracy.net/od-russia/open-letter-in-support-of-ukrainian-political-prisoners An appeal to the representatives of countries who are expected to travel to the World Cup football games in Russia] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180622084417/https://www.opendemocracy.net/od-russia/open-letter-in-support-of-ukrainian-political-prisoners |date=22 червня 2018 }} ''Open Democracy'', 06.06.2018</ref>

== Публікації ==

=== Книги ===
* «Мороз і сонце — дивна днина!..». Київ. Видавництво Києво-Могилянська академія, 2016.
* [http://www.vavilon.ru/texts/shtypel1.html В гостях у Евкліда: Вірші.]. — М.:Журнал поезії «Аріон», 2002. — Книжкова серія «Голосу» журналу поезії «Аріон» — ISBN 5-901820-02-9 {{ref-ru}}
* [http://www.vavilon.ru/texts/shtypel4.html Вірші для голосу: Друга книга.]. — М.: АРГО-РИСК; Книжковий огляд, 2007. — Книжковий проект журналу «Повітря», вип. 25. — ISBN 5-86856-138-4. {{ref-ru}}
* На рівні дихання: Вірші. — СПб.: Алетейя, 2009. — 184 с. {{ref-ru}}
* Ось слова. — М.: Російський Гуллівер, 2011. — 124 с. — ISBN 978-5-91627056. {{ref-ru}}

=== У збірках ===
* [http://www.vavilon.ru/texts/shtypel2.html Громадяни ночі: Невідома Росія. Том 1]. — М.: СП «Вся Москва», 1990. {{ref-ru}}
* [http://www.vavilon.ru/metatext/avtornik7/shtypel.html Альманах литературного клуба «Авторник»]. Сезон 2001/2002 г., вып.3 (7). C. 34—38. — М.: АРГО-РИСК; Тверь: Колонна, 2002. ISBN 5-94128-064-5 {{ref-ru}}
* [http://www.vavilon.ru/metatext/avtornik9/shtypel.html П'ять фрагментів; На кшталт хокку] // Альманах літературного клубу «Авторнік». Сезон 2002/2003 г., вып. 1 (9). C. 45—47. — М.: АРГО-РИСК; Тверь: Колонна, 2003. ISBN 5-94128-072-6 {{ref-ru}}
* [http://www.vavilon.ru/metatext/avtornik10/thomas.html Ділан Томас. Переклад з англійської Аркадія Штипель ] // Альманах літературного клубу «Авторнік». Сезон 2002/2003 г., вып. 2 (10). С. 30—34. — М.: АРГО-РИСК; Тверь: Колонна, 2003. ISBN 5-94128-078-5. {{ref-ru}}
* Богдан-Ігор Антонич. Вірші. «Новый Мир» 2011, № 12

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://www.ukrinform.ua/rubric-culture/3919276-v-odesi-pomer-poet-i-perekladac-arkadij-stipel.html В Одесі помер поет і перекладач Аркадій Штипель]// Укрінформ, 23.10.2024

== Посилання ==
* [https://hromadskeradio.org/ru/programs/kyiv-donbas/stoit-li-perevodit-rossiyskuyu-literaturu-na-ukrainskiy-yazyk Чи варто перекладати російську літературу на українську мову?]{{ref-ru}}
* [http://www.bigbook.ru/articles/detail.php?ID=2829 Інтерв'ю з А. Штипелем і М. Галіною в газеті «Дзеркало тижня»]{{ref-ru}}
* [http://perta.ru/person/shtypel_arkadiy_moiseevich/vblog/ Блог персони: Штипель А. М. — Політика]{{ref-ru}}
* [http://33litra.club/kruglii-stol-galina-shtipel-chast-2/ Марія Галіна: «Пушкін — прикольний, і взагалі він був страшенно розумним»]{{ref-ru}}
* [https://krytyka.com/ua/reviews/moroz-i-sontse-dyvna-dnyna-moya-malenka-khrestomatiya Булкіна І. Аркадій Штипель. «Мороз і сонце — дивна днина!..»: Моя маленька хрестоматія] // «[[Критика (часопис)|Критика]]», лютий 2017.{{ref-uk}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Україна|Українська література|Книги|Одеса|Біографії}}
[[Категорія:Російські поети]]
[[Категорія:Російські перекладачі]]
[[Категорія:Російські письменники]]
[[Категорія:Письменники Дніпра]]
[[Категорія:Польсько-українські перекладачі]]
[[Категорія:Російсько-українські перекладачі]]
[[Категорія:Перекладачі Станіслава Лема]]
[[Категорія:Персоналії:Москва]]
[[Категорія:Російські педагоги]]
[[Категорія:Фотографи]]
[[Категорія:Інженери]]
[[Категорія:Критики]]
[[Категорія:Українські радянські дисиденти Дніпра]]
[[Категорія:Члени ПЕН-клубу]]

title: Штипель Аркадій Мойсейович

Народився: 14 березня 1944 · Каттакурган, Самаркандська область, Узбецька Радянська Соціалістична Республіка, СРСР

Помер: 23 жовтня 2024 (80 років) · Одеса, Україна

Громадянство: СРСР→ Росія

Національність: єврей

Діяльність: перекладач, поет, письменник, інженер

Alma mater: Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара

Мова творів: російська · українська

Членство: Український ПЕН

У шлюбі з: Марія Галіна


text:
# Shaggy
Shaggy (укр. Шеггі) — сценічне ім'я Орвілла Річарда Баррелла (англ. Orville Richard Burrell, нар. 22 жовтня 1968), американо-ямайського регі-виконавця у проміжку між Бобом Марлі і Шоном Полом. Прізвисько Shaggy було дане йому його друзями ще в підлітковому віці, а виступаючи 27 серпня 2008, Баррелл казав, що прізвисько Shaggy є посиланням на його тодішню зачіску.

## Біографія
Родом із Ямайки, Шеггі виріс у Брукліні (Нью-Йорк) служив у армії у часи операції «Буря в пустелі». Демобілізувавшись, він вирішив використовувати свій легко впізнаваний м'який баритон для запису музики у тому стилі, який був найпопулярніший у нього на Батьківщині. Результатом стала нова версія старого хіта «Oh Carolina», яка мала успіх у танцювальних клубах Європи, а у Великій Британії посіла перше місце у чартах.
Протягом наступних двох років Шеггі вважався виконавцем одного хіта, однак восени 1995 року неочікувано повернув собі перше місце у британських чартах з піснею, яка стане його візитною карткою, — «Boombastic». Ця мелодія, використана у рекламній компанії джинсів Levi's, отримала великий резонанс у США і була розпродана тиражем більше мільйона екземплярів, а супутній альбом виграв премію «Ґреммі» у категорії «найкращий альбом у стилі регі». У 2007 році ця пісня була використана як саундтрек у фільмі «Містер Бін на відпочинку».
Закріпивши свої позиції як регі-виконавець номер один, Шеггі пробував себе у різних областях, однак з часом його популярність стала згасати і лейбл Virgin урешті-решт списав його з рахунків і розірвав контракт з виконавцем.
У 2001 році Шеггі випустив свій найкращий альбом, «Hot Shot», який розійшовся тиражем більш ніж шість мільйонів екземплярів, зайнявши вершину Billboard Top 200 протягом шести тижнів і став таким чином найприбутковішим альбомом в історії регі. Два сингли з нього: «It Wasn't Me» і «Angel», очолювали хіт-паради продажів по обидві сторони Атлантики, включаючи Billboard Hot 100. Пізніші записи Шеггі не змогли повторити подібного успіху.

## Дискографія
- 1993: Pure Pleasure
- 1994: Original Doberman
- 1995: Boombastic US #34, UK #37 (Platinum)
- 1997: Midnite Lover (Platinum)
- 2000: Hot Shot US #1, UK #1 (6x Platinum)
- 2002: Lucky Day US #24 (Gold)
- 2005: Clothes Drop US #144
- 2007: Intoxication
- 2008: Best of Shaggy: The Boombastic Collection UK #22

title: Shaggy

wikitext:
{{Музикант
| Ім'я                 = Shaggy
| Підпис               = Орвілл Річард Баррелл
| Ключ                 =
| Лого                 =
| Фото                 = Shaggy.jpg
| Опис_фото            = Shaggy (2006)
| Справжнє_ім'я        = Орвілл Річард Баррелл
| Дата народження      = 22.10.1968
| Місце народження     = {{JAM}},<br/> [[Кінгстон (Ямайка)|Кінгстон]]
| Дата смерті          =
| Місце смерті         =
| Роки                 = 1990 — наші дні
| Країна               =
| Національність       =
| Професія             = [[Співак]]
| Жанр                 = [[Dancehall]], [[Реггі]], [[Реп]]
| Псевдонім            =
| Колектив             =
| Співробітництво      =
| Лейбл                = [[VP Records]]
| Сайт                 = http://www.shaggyonline.com/
}}
'''Shaggy''' ({{lang-uk|Шеггі}}) — сценічне ім'я '''Орвілла Річарда Баррелла''' ({{lang-en|Orville Richard Burrell}}, {{нар}} [[22 жовтня]] [[1968]])<ref name="huey">{{cite web|url=https://www.allmusic.com/artist/shaggy-mn0000156938|title=Shaggy|last=Huey|first=Steve|website=[[Allmusic]]|accessdate=2024-01-18}}</ref>, американо-ямайського<ref>{{cite web |url=https://www.caribbeannationalweekly.com/entertainment/jamaican-entertainer-shaggy-says-he-registered-to-vote-for-the-first-time-this-year/|title=Citizenship|website=www.caribbeannationalweekly.com|date=30 жовтня 2020|accessdate=2024-01-18}}</ref> [[регі]]-виконавця у проміжку між [[Боб Марлі|Бобом Марлі]] і [[Шон Пол|Шоном Полом]]. Прізвисько Shaggy було дане йому його друзями ще в підлітковому віці, а виступаючи 27 серпня 2008, Баррелл казав, що прізвисько Shaggy є посиланням на його тодішню зачіску.

== Біографія ==
Родом із [[Ямайка|Ямайки]]<ref name="huey"/>, Шеггі виріс у [[Бруклін]]і ([[Нью-Йорк]]) служив у армії у часи операції «[[Буря в пустелі]]». Демобілізувавшись, він вирішив використовувати свій легко впізнаваний м'який [[баритон]] для запису музики у тому стилі, який був найпопулярніший у нього на Батьківщині. Результатом стала нова версія старого хіта «Oh Carolina», яка мала успіх у танцювальних клубах [[Європа|Європи]], а у [[Велика Британія|Великій Британії]] посіла перше місце у [[чарт]]ах.

Протягом наступних двох років Шеггі вважався виконавцем одного хіта, однак восени 1995 року неочікувано повернув собі перше місце у британських чартах з піснею, яка стане його візитною карткою, — «Boombastic». Ця мелодія, використана у рекламній компанії джинсів ''Levi's'', отримала великий резонанс у [[Сполучені Штати Америки|США]] і була розпродана тиражем більше мільйона екземплярів, а супутній альбом виграв премію «[[Ґреммі]]» у категорії «найкращий альбом у стилі регі». У 2007 році ця пісня була використана як саундтрек у фільмі «[[Містер Бін на відпочинку]]».

Закріпивши свої позиції як регі-виконавець номер один, Шеггі пробував себе у різних областях, однак з часом його популярність стала згасати і [[лейбл]] Virgin урешті-решт списав його з рахунків і розірвав контракт з виконавцем.

У 2001 році Шеггі випустив свій найкращий альбом, «Hot Shot», який розійшовся тиражем більш ніж шість мільйонів екземплярів, зайнявши вершину [[Billboard Top 200]] протягом шести тижнів і став таким чином найприбутковішим альбомом в історії регі. Два сингли з нього: «It Wasn't Me» і «Angel», очолювали хіт-паради продажів по обидві сторони Атлантики, включаючи [[Billboard Hot 100]]. Пізніші записи Шеггі не змогли повторити подібного успіху.

== Дискографія ==
* 1993: ''[[Pure Pleasure]]''
* 1994: ''[[Original Doberman]]''
* 1995: ''[[Boombastic (альбом)|Boombastic]]'' US #34, UK #37 (Platinum)
* 1997: ''[[Midnite Lover]]'' (Platinum)
* 2000: ''[[Hot Shot (альбом)|Hot Shot]]'' US #1, UK #1 (6x Platinum)
* 2002: ''[[Lucky Day (альбом Shaggy)|Lucky Day]]'' US #24 (Gold)
* 2005: ''[[Clothes Drop]]'' US #144
* 2007: ''[[Intoxication (альбом)|Intoxication]]''
* 2008: ''[[Best of Shaggy: The Boombastic Collection]]'' UK #22

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.shaggyonline.com/ Official site] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100211055912/http://www.shaggyonline.com/ |date=11 лютого 2010 }}
* [https://web.archive.org/web/20100313123832/http://www.wlatalent.com/roster/shaggy/artistprofile.htm Shaggy] at [http://www.wlatalent.com Wenig-LaMonica Associates]
* [http://www.bigyardmusic.com Big Yard Music website] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220331184543/https://www.bigyardmusic.com/ |date=31 березня 2022 }}
* [http://www.telegraph.co.uk/arts/main.jhtml?xml=/arts/2008/08/20/bmshaggy20.xml Telegraph.co.uk] Шеггі інтерв'ю
* [http://www.everyurbanthing.com/content.php?cID=633 Shaggy EUT Interview] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20101023111251/http://www.everyurbanthing.com/content.php?cID=633 |date=23 жовтня 2010 }}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Афроамериканські репери]]
[[Категорія:Уродженці Кінгстона]]
[[Категорія:Ямайські емігранти до США]]
[[Категорія:Ямайські репери]]

title: Основна інформація

Повне ім'я: Орвілл Річард Баррелл

Дата народження: 22 жовтня 1968 (56 років)

Місце народження: Ямайка, · Кінгстон

Роки активності: 1990 — наші дні

Громадянство: Ямайка

Професія: Співак

Інструменти: вокал

Жанр: Dancehall, Реггі, Реп

Псевдоніми: Shaggy

Лейбл: VP Records


text:
# Аннино (Судогодський район)
Аннино (рос. Аннино) — присілок у Судогодському районі Владимирської області Російської Федерації.
Входить до складу муніципального утворення Лавровське сільське поселення. Населення становить 0 осіб (2010).

## Історія
Присілок розташований на землях фіно-угорського народу мещери.
Від 10 травня 1929 року належить до Судогодського району, утвореного спочатку у складі Владимирського округу Івановської промислової області з частин Владимирського та Гусєвського повітів Владимирської губернії. Від 1944 року в складі Владимирської області.
Згідно із законом від 13 травня 2005 року входить до складу муніципального утворення Лавровське сільське поселення.

## Населення
| 1859 | 1905 | 1926 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 50   | ↗79  | ↗91  | ↘3   | ↘0   |

title: Аннино (Судогодський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Аннино
|назва ін.       = Аннино
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Владимирська область]]
|район           = [[Судогодський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Лавровське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 0 (2010){{RUS-VLA-census}}
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[UTC+3]], [[Літній час|літом]] [[UTC+4]]
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Владимирська область
}}
'''Аннино''' ({{lang-ru|Аннино}}) — [[присілок]] у [[Судогодський район|Судогодському районі]] [[Владимирська область|Владимирської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Входить до складу муніципального утворення [[Лавровське сільське поселення]]. Населення становить 0 осіб (2010){{RUS-VLA-census}}.

== Історія ==

Присілок розташований на землях фіно-угорського народу [[Мещера (плем'я)|мещери]]<ref>''Боровков Е.'' [http://www.historicus.ru/mordva_muroma_meshera/ Мордва, мурома и мещера — древнее население Верхнего Поволжья] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200218152943/http://www.historicus.ru/mordva_muroma_meshera/ |date=18 лютого 2020 }}. Historicus.ru. {{ref-ru}}</ref>.

Від [[10 травня]] [[1929]] року належить до Судогодського району, утвореного спочатку у складі Владимирського округу [[Івановська промислова область|Івановської промислової області]] з частин Владимирського та Гусєвського повітів [[Владимирська губернія|Владимирської губернії]]. Від 1944 року в складі Владимирської області<ref>{{cite web|title=История АТД Владимирской области|url=http://vlarhiv.ru/view/media/files/Admin-territor_delenie.pdf|accessdate=2020-02-05|archive-date=30 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171030003621/http://vlarhiv.ru/view/media/files/Admin-territor_delenie.pdf}}</ref>.

Згідно із законом від [[13 травня]] [[2005]] року входить до складу муніципального утворення Лавровське сільське поселення<ref>{{cite web|url=http://7law.info/vladimir/act2h/u605.htm|deadlink=yes|title=Закон Владимирской области от 13.05.2005 № 60-ОЗ «О наделении Судогодского района и вновь образованных муниципальных образований, входящих в его состав, соответствующим статусом муниципальных образований и установлении их границ»|accessdate=2014-07-24|archiveurl=https://web.archive.org/web/20171107020034/http://7law.info/vladimir/act2h/u605.htm|archivedate=2017-11-07}} {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Аннино (Судогодский район) }}

{{Населення РФ | Аннино (Судогодский район) | Графік }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Судогодський район}}
{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Присілки Владимирської області]]
[[Категорія:Населені пункти Судогодського району]]

title: присілок Аннино

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Владимирська область

Муніципальний район: Судогодський район

Поселення: Лавровське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: UTC+3, літом UTC+4

Основні дані:
Мапа
· Аннино · Аннино


text:
# Райнер Дірксен
Райнер Дірксен (нім. Reiner Dierksen; 24 березня 1908, Езенгаузен — 15 травня 1943, Мексиканська затока) — німецький офіцер-підводник, корветтен-капітан крігсмаріне. Кавалер Німецького хреста в золоті.

## Біографія
1 квітня 1933 року вступив на флот. З жовтня 1938 року — командир мінного тральщика M5 1-ї флотилії. З липня 1940 року — командир 32-ї флотилії мінних тральщиків. З 31 березня по 27 липня 1941 року пройшов курс підводника, з 1жовтня по 15 листопада — курс командира підводного човна. З 15 грудня 1941 року — командир підводного човна U-176, на якому здійснив 3 походи (разом 216 днів у морі). 15 травня 1943 року U-176 був потоплений в Карибському морі північно-східніше Гавани глибинними бомбами кубинського патрульного катера CS-13. Всі 53 члени екіпажу загинули.
Всього за час бойових дій потопив 11 кораблів загальною водотоннажністю 53 307 тонн.
| Дата              | Назва корабля   | Тип               | Тоннаж | Вантаж                                                                                | Екіпаж | Загинули | Країна             | Конвой  |
| ----------------- | --------------- | ----------------- | ------ | -------------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------ | -------- | ------------------ | ------- |
| 4 серпня 1942     | Richmond Castle | Торговий теплохід | 7,798  | 5250 тонн мороженого м'яса                                                                               | 64     | 14       | Британська імперія |         |
| 8 серпня 1942     | Kelso           | Торговий пароплав | 3,956  | 4618 тонн генеральних вантажів, в тому числі 2000 тонн боєприпасів                                       | 44     | 3        | Британська імперія | SC-94   |
| 8 серпня 1942     | Mount Kassion   | Торговий пароплав | 7,914  | 9700 тонн генеральних вантажів                                                                           | 54     | 0        | Королівство Греція | SC-94   |
| 8 серпня 1942     | Trehata         | Торговий пароплав | 4,817  | 3000 тонн сталі, 1000 тонн промислових товарів і 3000 тонн продуктів харчування, включаючи з сало та сир | 56     | 31       | Британська імперія | SC-94   |
| 9 серпня 1942     | Radchurch       | Торговий пароплав | 3,701  | Залізна руда                                                                                | 42     | 2        | Британська імперія | SC-94   |
| 25 серпня 1942    | Empire Breeze   | Торговий пароплав | 7,457  | Баласт                                                                                | 49     | 1        | Британська імперія | ONS-122 |
| 27 листопада 1942 | Polydorus       | Торговий пароплав | 5,922  | 8657 тонн військових запасів, в тому числі 1500 тонн боєприпасів                                         | 81     | 1        | Нідерланди         | ON-145  |
| 13 грудня 1942    | Scania          | Торговий теплохід | 1,629  | 1000 тонн солоних шкур, 1200 тонн вовни і 50 тонн солоних шкур у бочках.                                 | 25     | 0        | Швеція             |         |
| 16 грудня 1942    | Observer        | Торговий пароплав | 5,881  | 3000 тонн хромової руди                                                                                | 81     | 66       | Британська імперія |         |
| 13 травня 1943    | Mambi           | Паровий танкер    | 1,983  | Баласт                                                                                | 34     | 23       | Куба               | NC-18   |
| 13 травня 1943    | Nickeliner      | Паровий танкер    | 2,249  | 3400 тонн аміачної води                                                                                | 31     | 0        | США                | NC-18   |

## Звання
- Кандидат в офіцери (1 квітня 1933)
- Морський кадет (23 вересня 1933)
- Фенріх-цур-зее (1 липня 1934)
- Оберфенріх-цур-зее (1 квітня 1936)
- Лейтенант-цур-зее (1 жовтня 1936)
- Оберлейтенант-цур-зее (1 червня 1938)
- Капітан-лейтенант (1 квітня 1940)
- Корветтен-капітан (1 травня 1943)

## Нагороди
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (4 роки)
- Нагрудний знак мінних тральщиків (1940)
- Залізний хрест
  - 2-го класу (1940)
  - 1-го класу (3 жовтня 1942)
- Нагрудний знак підводника (19 лютого 1943)
- Німецький хрест в золоті (7 січня 1944, посмертно)

title: Райнер Дірксен

wikitext:
{{Особа
|нагороди = {{{!}}
{{!}}{{Золотий німецький хрест}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу}}
{{!}}-
{{!}}{{Нагрудний знак мінних тральщиків}}{{!!}}{{Нагрудний знак підводника (1939)}}
{{!}}}
}}

'''Райнер Дірксен''' ({{lang-de|Reiner Dierksen}}; [[24 березня]] [[1908]], [[Езенгаузен]] — [[15 травня]] [[1943]], [[Мексиканська затока]]) — німецький офіцер-підводник, [[корветтен-капітан]] [[крігсмаріне]]. Кавалер [[Німецький хрест|Німецького хреста]] в золоті.

== Біографія ==
1 квітня 1933 року вступив на флот. З жовтня 1938 року — командир мінного тральщика M5 1-ї флотилії. З липня 1940 року — командир 32-ї флотилії мінних тральщиків. З 31 березня по 27 липня 1941 року пройшов курс підводника, з 1жовтня по 15 листопада — курс командира підводного човна. З 15 грудня 1941 року — командир підводного човна [[U-176]], на якому здійснив 3 походи (разом 216 днів у морі). 15 травня 1943 року U-176 був потоплений в Карибському морі північно-східніше Гавани глибинними бомбами кубинського патрульного катера CS-13. Всі 53 члени екіпажу загинули.

Всього за час бойових дій потопив 11 кораблів загальною водотоннажністю 53 307 тонн.
{| class="wikitable"
!Дата
!Назва корабля
!Тип
!Тоннаж
!Вантаж
!Екіпаж
!Загинули
!Країна
!Конвой
|-
|4 серпня 1942
|Richmond Castle
|Торговий теплохід
|7,798
|5250 тонн мороженого м'яса
|64
|14
| rowspan="2" |Британська імперія
|
|-
| rowspan="3" |8 серпня 1942
|Kelso
| rowspan="6" |Торговий пароплав
|3,956
|4618 тонн генеральних вантажів, в тому числі 2000 тонн боєприпасів
|44
|3
| rowspan="4" |SC-94
|-
|Mount Kassion
|7,914
|9700 тонн генеральних вантажів
|54
|0
|Королівство Греція
|-
|Trehata
|4,817
|3000 тонн сталі, 1000 тонн промислових товарів і 3000 тонн продуктів харчування, включаючи з сало та сир
|56
|31
| rowspan="3" |Британська імперія
|-
|9 серпня 1942
|Radchurch
|3,701
|Залізна руда
|42
|2
|-
|25 серпня 1942
|Empire Breeze
|7,457
|Баласт
|49
|1
|ONS-122
|-
|27 листопада 1942
|Polydorus
|5,922
|8657 тонн військових запасів, в тому числі 1500 тонн боєприпасів
|81
|1
|Нідерланди
|ON-145
|-
|13 грудня 1942
|Scania
|Торговий теплохід
|1,629
|1000 тонн солоних шкур, 1200 тонн вовни і 50 тонн солоних шкур у бочках.
|25
|0
|Швеція
|
|-
|16 грудня 1942
|Observer
|Торговий пароплав
|5,881
|3000 тонн хромової руди
|81
|66
|Британська імперія
|
|-
| rowspan="2" |13 травня 1943
|Mambi
| rowspan="2" |Паровий танкер
|1,983
|Баласт
|34
|23
|Куба
| rowspan="2" |NC-18
|-
|Nickeliner
|2,249
|3400 тонн аміачної води
|31
|0
|США
|}

== Звання ==

* Кандидат в офіцери (1 квітня 1933)
* Морський [[кадет]] (23 вересня 1933)
* [[Фенріх-цур-зее]] (1 липня 1934)
* [[Оберфенріх-цур-зее]] (1 квітня 1936)
* [[Лейтенант-цур-зее]] (1 жовтня 1936)
* [[Оберлейтенант-цур-зее]] (1 червня 1938)
* [[Капітан-лейтенант]] (1 квітня 1940)
* [[Корветтен-капітан]] (1 травня 1943)

== Нагороди ==

* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го класу (4 роки)
* [[Нагрудний знак мінних тральщиків]] (1940)
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]]
** 2-го класу (1940)
** 1-го класу (3 жовтня 1942)
* [[Нагрудний знак підводника]] (19 лютого 1943)
* [[Німецький хрест]] в золоті (7 січня 1944, посмертно)

== Посилання ==

* [http://www.ubootarchiv.de/ubootwiki/index.php/Reiner_Dierksen Біографічні дані.]
* [https://uboat.net/men/commanders/201.html Дірксен на сайті uboat.net]

== Примітки ==
{{DEFAULTSORT:Дірксен Райнер}}
[[Категорія:Померли в морі]]
[[Категорія:Фенріхи-цур-зее Рейхсмаріне]]
[[Категорія:Корветтен-капітани крігсмаріне]]
[[Категорія:Німецькі підводники Другої світової війни]]
[[Категорія:Командири підводних човнів]]
[[Категорія:Загинули в боях Другої світової війни]]

title: Райнер Дірксен

Народився: 24 березня 1908 · Ringgenburg (Esenhausen)d, Esenhausend, Вільгельмсдорф

Помер: 15 травня 1943 (35 років) · Мексиканська затока

Діяльність: підводник, солдат, офіцер ВМФ Німеччини

Знання мов: німецька

Учасник: Друга світова війна

Військове звання: корветтен-капітан

Нагороди: | Золотий німецький хрест | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу | | | | Нагрудний знак мінних тральщиків | Нагрудний знак підводника | |

title: Військове звання

Золотий німецький хрест: Залізний хрест 1-го класу · Залізний хрест 2-го класу

Нагрудний знак мінних тральщиків: Нагрудний знак підводника


text:
# Яцентій Іван
Яцентій Іван (1896—1970) — керівний діяч Українського Євангельського Об'єднання в Північній Америці (УЄО), родом з с. Чернова на Рогатинщині.
Після переїзду до США здобув освіту в Блумфілдській Семінарії (Нью-Джерсі). Спочатку пастор у м. Пассейк (Нью-Джерсі), з 1939 — в Українській Пресвітерській церкві в Ошаві (Онтаріо, Канада). На Соборі УЄО в Нью-йорку 1926 року обраний заступником голови УЄО, з 1947 голова Управи УЄО. Діальний член КУК в Ошаві, з 1967 також член Секретаріату СКВУ.

title: Яцентій Іван

wikitext:
{{особа}}
'''Яцентій Іван''' ([[1896]]—[[1970]]) — керівний діяч [[Українське Євангельське Об'єднання в Північній Америці|Українського Євангельського Об'єднання в Північній Америці]] (УЄО), родом з с. Чернова на [[Рогатинський район|Рогатинщині]].

Після переїзду до [[Сполучені Штати Америки|США]] здобув освіту в [[Блумфілд]]ській Семінарії ([[Нью-Джерсі]]). Спочатку пастор у м. [[Пассейк (Нью-Джерсі)|Пассейк]] (Нью-Джерсі), з 1939 — в Українській Пресвітерській церкві в [[Ошава|Ошаві]] ([[Онтаріо (провінція)|Онтаріо]], [[Канада]]). На Соборі УЄО в Нью-йорку [[1926]] року обраний заступником голови УЄО, з 1947 голова Управи УЄО. Діальний член КУК в Ошаві, з 1967 також член Секретаріату [[СКВУ]].

== Література ==
* {{ЕУ}}
{{бібліоінформація}}
{{ukr-diaspora-bio-stub}}

[[Категорія:Українські релігійні діячі]]
[[Категорія:Українці Канади]]
[[Категорія:Українці США]]
[[Категорія:Персоналії:Пассейк]]
[[Категорія:Релігійні діячі США]]
[[Категорія:Релігійні діячі Канади]]
[[Категорія:Релігійні діячі XX століття]]

title: Яцентій Іван

Країна: США · Канада

Діяльність: клірик, пастор

Членство: Комітет українців Канади і Cвітовий конґрес українців