text:
# Крістіан Шульц (футболіст)
Крістіан Шульц (нім. Christian Schulz, нар. 1 квітня 1983, Бассум) — німецький футболіст, що грав на позиції захисника.
Виступав, зокрема, за клуби «Вердер» та «Ганновер 96», а також національну збірну Німеччини.
Чемпіон Німеччини. Володар Кубка Німеччини. Володар Кубка Австрії.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 2002 року виступами за команду «Вердер», у якій провів п'ять сезонів, взявши участь у 103 матчах чемпіонату. Більшість часу, проведеного у складі «Вердера», був основним гравцем захисту команди. За цей час виборов титул чемпіона Німеччини, ставав володарем Кубка Німеччини.
Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Ганновер 96», до складу якого приєднався 2007 року. Відіграв за команду з Ганновера наступні дев'ять сезонів своєї ігрової кар'єри. Граючи у складі «Ганновера» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди.
Протягом 2016—2018 років захищав кольори клубу «Штурм» (Грац).
Завершив ігрову кар'єру у команді «Ганновер 96» II, за яку виступав протягом 2018—2021 років.

## Виступи за збірну
У 2004 році дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Німеччини.
У складі збірної був учасником розіграшу Кубка конфедерацій 2005 року у Німеччині, на якому команда здобула бронзові нагороди.
Загалом протягом кар'єри в національній команді, яка тривала 7 років, провів у її формі 4 матчі.
| Дата       | Місто       | Господарі | Результат | Гості     | Турнір           | Голи | Примітки |
| ---------- | ----------- | --------- | --------- | --------- | ---------------- | ---- | -------- |
| 16-12-2004 | Йокогама    | Японія    | 0 – 3     | Німеччина | товариський матч | -    |          |
| 21-12-2004 | Бангкок     | Таїланд   | 1 – 5     | Німеччина | товариський матч | -    | 60'      |
| 9-2-2005   | Дюссельдорф | Німеччина | 2 – 2     | Аргентина | товариський матч | -    | 75'      |
| 11-8-2010  | Копенгаген  | Данія     | 2 – 2     | Німеччина | товариський матч | -    | 78'      |
| Усього     |             | Матчів    | 4         |           | Голів            | 0    |          |

## Титули і досягнення
- Чемпіон Німеччини (1):

«Вердер»: 2003-2004
- Володар Кубка Німеччини (1):

«Вердер»: 2003-2004
- Володар Кубка Австрії (1):

«Штурм» (Грац): 2017-2018

title: Крістіан Шульц (футболіст)

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Крістіан Шульц
| зображення =
| підпис =
| місце-народження = [[Бассум]]
| країна-народження = [[Німеччина]]
| дата-народження = 1.4.1983
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2002–2007 | {{Прапорець|GER}} | [[Вердер (футбольний клуб)|«Вердер»]] | 103 |4}}
{{Футболіст рядок 0|2007–2016 | {{Прапорець|GER}} | «[[Ганновер 96]]» | 255 |19}}
{{Футболіст рядок 1|2016–2018 | {{Прапорець|AUT}} | [[Штурм (Грац)|«Штурм» (Грац)]] | 44 |3}}
{{Футболіст рядок 0|2018–2021 | {{Прапорець|GER}} | «[[Ганновер 96]]» II | 37 |3}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|2004–2010 | {{Прапорець|GER}} | [[збірна Німеччини з футболу|Німеччина]] | 4 |0}}
{{Футболіст кінець}}
}}
'''Крістіан Шульц''' ({{lang-de|Christian Schulz}}, {{нар}} [[1 квітня]] [[1983]], [[Бассум]]) — [[Німеччина|німецький]] [[футболіст]], що грав на позиції [[Захисник (футбол)|захисник]]а.

Виступав, зокрема, за клуби [[Вердер (футбольний клуб)|«Вердер»]] та «[[Ганновер 96]]», а також [[збірна Німеччини з футболу|національну збірну Німеччини]].

[[Бундесліга (Німеччина)|Чемпіон Німеччини]]. Володар [[Кубок Німеччини з футболу|Кубка Німеччини]]. Володар [[Кубок Австрії з футболу|Кубка Австрії]].

== Клубна кар'єра ==
У дорослому футболі дебютував [[2002]] року виступами за команду [[Вердер (футбольний клуб)|«Вердер»]], у якій провів п'ять сезонів, взявши участь у 103 матчах чемпіонату. Більшість часу, проведеного у складі «Вердера», був основним гравцем захисту команди. За цей час виборов титул [[Бундесліга (Німеччина)|чемпіона Німеччини]], ставав володарем [[Кубок Німеччини з футболу|Кубка Німеччини]].

Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «[[Ганновер 96]]», до складу якого приєднався [[2007]] року. Відіграв за команду з [[Ганновер]]а наступні дев'ять сезонів своєї ігрової кар'єри. Граючи у складі «Ганновера» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди.

Протягом [[2016]]—[[2018]] років захищав кольори клубу [[Штурм (Грац)|«Штурм» (Грац)]].

Завершив ігрову кар'єру у команді «[[Ганновер 96]]» II, за яку виступав протягом [[2018]]—[[2021]] років.

== Виступи за збірну ==
У [[2004]] році дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Німеччини з футболу|національної збірної Німеччини]].

У складі збірної був учасником [[Кубок Конфедерацій з футболу 2005|розіграшу Кубка конфедерацій 2005 року]] у [[Німеччина|Німеччині]], на якому команда здобула бронзові нагороди.

Загалом протягом кар'єри в національній команді, яка тривала 7 років, провів у її формі 4 матчі.

== Статистика виступів ==
=== Статистика клубних виступів ===
{| class="wikitable" style="font-size:90%;width:75%;text-align:center;"
|-
!rowspan="2"|Сезон
!rowspan="2"|Клуб
!colspan="3"|Чемпіонат
!colspan="3"|Національний кубок
!colspan="3"|Континентальні кубки
!colspan="3"|Суперкубки
!colspan="2"|Усього

|-
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ліга
!Ігор
!Голів
!Ігор
!Голів
|-
|2002–03
| rowspan="6" |{{прапорець|GER}} [[Вердер (футбольний клуб)|«Вердер»]]
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2002—2003|БЛ]]
|11
|0
|[[Кубок Німеччини з футболу 2002–03|КН]]
|1
|0
| -
| -
| -
| -
| -
| -
|12
|0
|-
|2003–04
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2003—2004|БЛ]]
|17
|0
|[[Кубок Німеччини з футболу 2003–04|КН]]
|3
|0
| -
| -
| -
| -
| -
| -
|20
|0
|-
|2004–05
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2004—2005|БЛ]]
|23
|2
|[[Кубок Німеччини з футболу 2004–05|КН]]
|1
|0
|[[Ліга чемпіонів УЄФА 2004–05|ЛЧ]]
|3
|0
| -
| -
| -
|27
|2
|-
|2005–06
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2005—2006|БЛ]]
|30
|0
|[[Кубок Німеччини з футболу 2005–06|КН]]
|2
|0
|[[Ліга чемпіонів УЄФА 2005–06|ЛЧ]]
|10
|1
| -
| -
| -
|42
|1
|-
|2006–07
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2006—2007|БЛ]]
|19
|2
|[[Кубок Німеччини з футболу 2006–07|КН]]+[[Кубок німецької ліги з футболу 2006|КЛ]]
|1+2
|0+0
|[[Ліга чемпіонів УЄФА 2006–07|ЛЧ]]+[[Кубок УЄФА 2006–07|КУЄФА]]
|3+5
|0+0
| -
| -
| -
|30
|2
|-
|серп. 2007
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2007—2008|БЛ]]
|3
|0
|[[Кубок Німеччини з футболу 2007–08|КН]]+[[Кубок німецької ліги з футболу 2007|КЛ]]
|1+1
|0+0
|[[Ліга чемпіонів УЄФА 2007–08|ЛЧ]]
|2
|0
| -
| -
| -
|7
|0
|-
! colspan="3" |Усього за «Вердер»
!103
!4
!
!12
!0
!
!23
!1
!
!
!
!138
!5
|-
|set. 2007-трав. 2008
| rowspan="9" |{{прапорець|GER}} «[[Ганновер 96]]»
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2007—2008|БЛ]]
|29
|4
|[[Кубок Німеччини з футболу 2007–08|КН]]
|1
|0
| -
| -
| -
| -
| -
| -
|30
|4
|-
|2008–09
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2008—2009|БЛ]]
|31
|3
|[[Кубок Німеччини з футболу 2008–09|КН]]
|1
|0
| -
| -
| -
| -
| -
| -
|32
|3
|-
|2009–10
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2009—2010|БЛ]]
|33
|2
|[[Кубок Німеччини з футболу 2009–10|КН]]
|1
|0
| -
| -
| -
| -
| -
| -
|34
|2
|-
|2010–11
||[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2010—2011|БЛ]]
||33||4||[[Кубок Німеччини з футболу 2010–11|КН]]
||1||0||-||-||-|| -|| -|| -||34||4
|-
|2011–12
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2011—2012|БЛ]]
|27
|1
|[[Кубок Німеччини з футболу 2011–12|КН]]
|2
|0
|[[Ліга Європи УЄФА 2011–12|ЛЄ]]
|10
|0
| -
| -
| -
|39
|1
|-
|2012–13
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2012—2013|БЛ]]
|19
|1
|[[Кубок Німеччини з футболу 2012–13|КН]]
|1
|0
|[[Ліга Європи УЄФА 2012–13|ЛЄ]]
|8
|0
| -
| -
| -
|28
|1
|-
|2013–14
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2013—2014|БЛ]]
|27
|1
|[[Кубок Німеччини з футболу 2013–14|КН]]
|1
|0
| -
| -
| -
| -
| -
| -
|28
|1
|-
|2014–15
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2014—2015|БЛ]]
|31
|1
|[[Кубок Німеччини з футболу 2014–15|КН]]
|2
|0
| -
| -
| -
| -
| -
| -
|33
|1
|-
|2015–16
|[[Чемпіонат Німеччини з футболу 2015—2016|БЛ]]
|24
|2
|[[Кубок Німеччини з футболу 2015–16|КН]]
|2
|0
| -
| -
| -
| -
| -
| -
|26
|2
|-
! colspan="3" |Усього за «[[Ганновер 96]]»
!254
!19
!
!12
!0
!
!18
!0
!
!
!
!284
!19
|-
! colspan="3" |Усього за кар'єру ||357||23|| ||24||0|| ||41||1|| ||||||422||24
|}

=== Статистика виступів за збірну ===
{{Матчі за збірну початок|GER}}
{{Матчі за збірну|16-12-2004|Йокогама|JPN|0|3|DEU|-|Тов}}
{{Матчі за збірну|21-12-2004|Бангкок|THA|1|5|DEU|-|Тов|13={{Sostin|60}}}}
{{Матчі за збірну|9-2-2005|Дюссельдорф|DEU|2|2|ARG|-|Тов|13={{Sostin|75}}}}
{{Матчі за збірну|11-8-2010|Копенгаген|DNK|2|2|DEU|-|Тов|13={{Sostin|78}}}}
{{Матчі за збірну кінець|4|0}}

==Титули і досягнення==
* [[Файл:Meisterschale.png|20пкс]] [[Бундесліга (Німеччина)|Чемпіон Німеччини]] '''(1)''':
:[[Вердер (футбольний клуб)|«Вердер»]]: [[Чемпіонат Німеччини з футболу 2003—2004: Бундесліга|2003-2004]]
* Володар [[Кубок Німеччини з футболу|Кубка Німеччини]] '''(1)''':
:[[Вердер (футбольний клуб)|«Вердер»]]: [[Кубок Німеччини з футболу 2003—2004|2003-2004]]
* Володар [[Кубок Австрії з футболу|Кубка Австрії]] '''(1)''':
:[[Штурм (Грац)|«Штурм» (Грац)]]: [[Кубок Австрії з футболу 2017—2018|2017-2018]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Transfermarkt}}
* {{NFT player}}
* {{Soccerway}}
* {{Wfb}}
* {{Fussballdaten}}
* {{EU-Football}}

{{Склад збірної Німеччини U20 на чемпіонаті світу 2003}}
{{Склад збірної Німеччини на кубку конфедерацій 2005}}
{{Склад збірної Німеччини U21 на Молодіжному чемпіонаті Європи 2006}}
{{Бібліоінформація}}
{{footballer-stub}}

{{DEFAULTSORT:Шульц Крістіан}}
[[Категорія:Німецькі футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Німеччини з футболу]]
[[Категорія:Гравці розіграшу Кубка конфедерацій з футболу 2005]]
[[Категорія:Футболісти «Вердера»]]
[[Категорія:Футболісти «Ганновера 96»]]
[[Категорія:Футболісти «Штурма»]]
[[Категорія:Німецькі футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Австрії]]

title: Особисті дані

Народження: 1 квітня 1983 (42 роки)

Прізвисько: Schulle

Громадянство: Німеччина

Позиція: захисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Вердер» · 103 · (4)

«Ганновер 96» · 255 · (19)

«Штурм» (Грац) · 44 · (3)

«Ганновер 96» II · 37 · (3)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Німеччина · 4 · (0)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Цеслін (Малопольське воєводство)
Цеслін (пол. Cieślin) — село в Польщі, у гміні Ключе Олькуського повіту Малопольського воєводства.
Населення — 303 особи (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Катовицького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 155     | 26                 | 107              | 22                   |
| Жінки    | 148     | 17                 | 84               | 47                   |
| Разом    | 303     | 43                 | 191              | 69                   |

wikiname: ukwiki

title: Цеслін (Малопольське воєводство)

in_language: uk

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Цеслін
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Cieślin}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Малопольське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Олькуський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Ключе (гміна){{!}}Ключе
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 303
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 32
|поштовий індекс        = 32-310
|автомобільний код      = KOL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0214936
|сайт  = http://www.cieslin.pl/
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Цеслін}}

'''Цеслін''' ({{lang-pl|Cieślin}}) — село в Польщі, у [[Ключе (гміна)|гміні Ключе]] [[Олькуський повіт|Олькуського повіту]] [[Малопольське воєводство|Малопольського воєводства]].
Населення — {{formatnum:303}} {{МНОЖИНА:303|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Катовицьке воєводство|Катовицького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=155 |ЧолПре=26 |ЧолПрац=107 |ЧолПост=22
|Жін=148 |ЖінПре=17 |ЖінПрац=84 |ЖінПост=47
|Разом=303 |РазомПре=43 |РазомПрац=191 |РазомПост=69
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Ключе}}

{{Малопольське-доробити}}

[[Категорія:Села Олькуського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Малопольське воєводство

Повіт: Олькуський повіт

Гміна: Ключе

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: KOL

OSM: ↑2748951 ·R (Ґміна Ключе)


text:
# Bayonetta 2
Bayonetta 2 (яп. ベヨネッタ 2, Beyonetta Tsū) — відеогра жанру екшен hack and slash, розроблена компанією PlatinumGames і видана Nintendo для Wii U, з Sega, як власником франшизи, яка виступає як радник. Вона є прямим продовженням гри 2009, Bayonetta.
Bayonetta 2 була анонсована 13 вересня 2012 ексклюзивно для Wii U, на відміну від попередньої гри, яка була випущена на PlayStation 3 і Xbox 360. Головна героїня, Байонетта, новий спортивний костюм, зачіска і режим двох гравців. Це також другий Bayonetta продукт, що отримав японську озвучку, використовуючи той же склад, що озвучив аніме фільм Бейонетта: Кривава доля від Gonzo.
Bayonetta 2 була випущена у вересні 2014 року, і включає порт оригінальної Bayonetta на окремому диску. Гра отримала позитивну критику від багатьох рецензентів, за рахунок загального поліпшення у порівнянні з попередньою грою.

## Ігровий процес
Bayonetta 2 заснована на попередній грі, в якій гравець управляє однойменною героїнею Байонеттою, як в бореться проти різних ангельських і демонічних сил з допомогою комбінації атак ближнього бою і перестрілок. Ухиляючись від атак супротивника в останню секунду гравець може активувати можливість 'Час відьом', що сповільнює ворогів навколо Байонетти і дозволяє легко наносити контрудари і вирішувати деякі пазли. Гравці можуть використовувати спеціальні дії, так звані Torture Attack, знищуючи супротивників в пекельних пристроях для отримання додаткових очок. Доступне налаштування зброї з першої гри, що дозволяє гравцям обладнати комбінації нових видів зброї на обох руках і ногах Байонетти. Великий спектр зброї можуть бути встановлений, в тому числі підписана персонажем зброя, лук, мечі та інші види метальної зброї. Гравці заробляють медалі під час бою. Найцінніша, 'Чиста Платина', досягається шляхом виконання великої кількості комбо, в найкоротші терміни, без пошкоджень. Як і в попередній грі, Байонетта може використовувати Torture Attack на своїх ворогах, викликаючи пристрої для тортур, щоб покінчити з поодинокими ворогами в жахливий спосіб і дати бонус гравцеві.
Bayonetta 2 також додає новий елемент геймплею під назвою Umbran Climax, який може бути активований, коли гравець має повну шкалу магії. Подібно до боїв з босами у першій грі, ця техніка зміцнює атаки і комбо Байонетти з додатковим викликом Злих ткачів і Пекельних демонів протягом короткого періоду часу. Це підвищує їх загальний діапазон і пошкодження, а також поповнює здоров'я Байонетти при використанні.

## Сюжет
Гра починається через кілька місяців після подій першої гри. Байонетта і Жанна відбиваються від групи ангелів, які напали на місто під час параду. Під час однієї з атак, Жанна захищає Байонетту від раптового нападу демона, але щось пішло не так, і її душу затягнуло в глибини Пекла. За наведенням від свого інформатора Ензо, Байонетта вирушає до священної гори Фімбулвінтер. Вхід у пекло, Ворота Пекла, має бути всередині і Байонетта планує використати їх, щоб врятувати свою подругу.

## Розробка
Невдовзі після випуску гри Bayonetta, Хідекі Камія обговорював ідеї щодо продовжень та спін-оффів разом із Юсуке Хашімото. Незважаючи на ці обговорення, Камія вважав, що продовження ніколи не побачить світ.
Однак пізніше на сторінці Камії у соціальній мережі Twitter було заявлено що він може випустити продовження якщо Bayonetta буде добре продаватися. Bayonetta 2 була представлена під час Nintendo Direct 13 вересня 2012 року.
Причиною ексклюзивності гри для Wii U стало те, що Nintendo надала додаткове фінансування після того як Sega відмовилася від проєкту.
Продюсер PlatinumGames Ацуші Інаба, відгукуючись на скарги шанувальників оригінальної гри, зазначив, що Bayonetta 2 не існувала б якби Nintendo не стала партнером розробника гри.
Sega залишалася консультантом гри.
Робота над Bayonetta 2 ґрунтувалася на відгуках, які персонал отримав від оригінальної Bayonetta, щоб внести різні поліпшення. Nintendo не брала участі в створенні гри, окрім ролі "спостерігача", і персонал був задоволений цим досвідом.
Одним з поліпшень які зробили розробники були вдосконалення рухів ворогів: у першій грі був один рух ворога при ударі Байонетти, тоді як у Bayonetta 2 вони мають різні анімації в залежності від напрямку атаки Байонетти.
Архітектура основного міського середовища, Ноатуна, була побудована на містах Бельгії та Італії, таких як Брюгге (внутрішні приміщення церкви), Брюссель (величні будівлі), Флоренція (вулиці і будинки) і Венеція (мережа каналів).

title: Bayonetta 2

wikitext:
{{Комп'ютерна гра
| title        = Bayonetta 2
| image        =
| developer    = [[PlatinumGames]]
| publisher    = [[Nintendo]]
| designer     = Hirono Sato
| released     = 24 жовтня 2014 року
| genre        = [[Action]], [[Hack and slash]]
| platforms    = [[Wii U]]
| modes        = [[Однокористувацька гра]], [[Багатокористувацька гра]]
| media        = [[Оптичний диск]], [[Цифрова дистрибуція]]
}}

{{nihongo|'''''Bayonetta 2'''''|ベヨネッタ 2|Beyonetta Tsū}} — відеогра жанру [[Action|екшен]] [[hack and slash]], розроблена компанією [[PlatinumGames]] і видана [[Nintendo]] для [[Wii U]], з [[Sega]], як власником франшизи, яка виступає як радник.<ref>{{cite tweet|user=SEGA|number=246266152442015744|title=Sega of America public relations Twitter tweet in response to fan question about whether or not Sega is involved in the development  |publisher=Twitter  |accessdate=2012-11-25  |archive-date=6 квітня 2016  |archive-url=https://web.archive.org/web/20160406171009/https://twitter.com/sega/status/246266152442015744  |date=2012-09-13}}</ref> Вона є прямим продовженням гри 2009, ''[[Bayonetta]]''.

''Bayonetta 2'' була анонсована 13 вересня 2012 ексклюзивно для Wii U,<ref>{{cite web |url=http://kotaku.com/5942937/bayonetta-2-is-a-wii-u-game |title=Bayonetta 2 Is a Wii U Exclusive |publisher=Kotaku.com |date= |accessdate=2012-09-14 |archive-date=5 листопада 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181105131057/https://kotaku.com/5942937/bayonetta-2-is-a-wii-u-game }}</ref> на відміну від попередньої гри, яка була випущена на [[PlayStation 3]] і [[Xbox 360]]. Головна героїня, Байонетта, новий спортивний костюм, зачіска і режим двох гравців.<ref>{{cite web |url=http://www.ign.com/articles/2013/06/11/e3-2013-bayonetta-2-has-multiplayer |title=E3 2013: Bayonetta 2 Has Multiplayer |publisher=IGN |date=11 червня 2013 |accessdate=19 червня 2013 |archive-date=16 червня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130616085754/http://www.ign.com/articles/2013/06/11/e3-2013-bayonetta-2-has-multiplayer }}</ref> Це також другий Bayonetta продукт, що отримав японську озвучку, використовуючи той же склад, що озвучив аніме фільм [[Бейонетта: Кривава доля]] від Gonzo.<ref>{{cite web |url=https://www.youtube.com/watch?v=dnhlVwvoCkQ |title=Bayonetta 2 Trailer (Nintendo Direct Japan) |publisher=YouTube |date=2014-02-13 |accessdate=2014-06-10 |archive-date=6 листопада 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151106235549/https://www.youtube.com/watch?v=dnhlVwvoCkQ }}</ref>

''Bayonetta 2'' була випущена у вересні 2014 року, і включає порт оригінальної Bayonetta на окремому диску.<ref>{{cite web |url=http://wiiudaily.com/2014/06/bayonetta-2-will-include-the-original-game-on-wii-u/ |title=Bayonetta 2 will include the original game on Wii U |publisher=Wii U Daily |date=10 червня 2014 |accessdate=8 липня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140714154613/http://wiiudaily.com/2014/06/bayonetta-2-will-include-the-original-game-on-wii-u/ |archivedate=липень 14, 2014 |deadurl=yes }}</ref> Гра отримала позитивну критику від багатьох рецензентів, за рахунок загального поліпшення у порівнянні з попередньою грою.

== Ігровий процес ==

''Bayonetta 2'' заснована на попередній грі, в якій гравець управляє однойменною героїнею Байонеттою, як в бореться проти різних ангельських і демонічних сил з допомогою комбінації атак ближнього бою і перестрілок. Ухиляючись від атак супротивника в останню секунду гравець може активувати можливість 'Час відьом', що сповільнює ворогів навколо Байонетти і дозволяє легко наносити контрудари і вирішувати деякі пазли. Гравці можуть використовувати спеціальні дії, так звані Torture Attack, знищуючи супротивників в пекельних пристроях для отримання додаткових очок. Доступне налаштування зброї з першої гри, що дозволяє гравцям обладнати комбінації нових видів зброї на обох руках і ногах Байонетти. Великий спектр зброї можуть бути встановлений, в тому числі підписана персонажем зброя, лук, мечі та інші види метальної зброї.<ref name= "IGNpreview">{{cite web|url=http://uk.ign.com/articles/2014/08/08/bayonetta-2-unrelenting-sexy-and-totally-outrageous|title=Bayonetta 2: Unrelenting, Sexy, and Totally Outrageous|author=Otero, Jose|publisher=[[IGN]]|date=2014-08-08|accessdate=2014-08-10}}</ref> Гравці заробляють медалі під час бою. Найцінніша, 'Чиста Платина', досягається шляхом виконання великої кількості комбо, в найкоротші терміни, без пошкоджень.<ref name= "SilGrading">{{cite web|url=http://www.siliconera.com/2014/08/05/heres-get-platinum-grade-bayonetta-2/|title=Here’s How You Get A Platinum Grade In Bayonetta 2|author=|publisher=Siliconera|date=2014-08-05|accessdate=2014-08-10|archive-date=14 жовтня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141014114051/http://www.siliconera.com/2014/08/05/heres-get-platinum-grade-bayonetta-2/}}</ref> Як і в попередній грі, Байонетта може використовувати Torture Attack на своїх ворогах, викликаючи пристрої для тортур, щоб покінчити з поодинокими ворогами в жахливий спосіб і дати бонус гравцеві.<ref name= "IGNpreview"/>

''Bayonetta 2'' також додає новий елемент геймплею під назвою Umbran Climax, який може бути активований, коли гравець має повну шкалу магії. Подібно до боїв з босами у першій грі, ця техніка зміцнює атаки і комбо Байонетти з додатковим викликом Злих ткачів і Пекельних демонів протягом короткого періоду часу. Це підвищує їх загальний діапазон і пошкодження, а також поповнює здоров'я Байонетти при використанні.<ref name= "EuroPreview">{{cite web|url=http://www.eurogamer.net/articles/2014-08-08-bayonetta-2-is-a-sequel-to-savour|title=Bayonetta 2 is a sequel to savour|author=Robinson, Martin|publisher=[[Eurogamer]]|date=2014-08-08|accessdate=2014-08-10|archive-date=28 жовтня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20141028025520/http://www.eurogamer.net/articles/2014-08-08-bayonetta-2-is-a-sequel-to-savour}}</ref><ref>{{cite web |url=http://platinumgames.com/2014/02/14/bayonetta-2-coming-to-wii-u-in-2014/ |title=Bayonetta 2 coming to Wii U in 2014! « PlatinumGames Inc |publisher=Platinumgames.com |date=2014-02-14 |accessdate=2014-06-10 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140701080957/http://platinumgames.com/2014/02/14/bayonetta-2-coming-to-wii-u-in-2014/ |archivedate=2014-07-01 |deadurl=yes }}</ref><ref name="youtube1">{{cite web |url=https://www.youtube.com/watch?v=BdQg43n2OaM |title=Nintendo Direct 2.13.14 |publisher=YouTube |date= |accessdate=2014-06-10 |archive-date=31 жовтня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141031073830/http://www.youtube.com/watch?v=BdQg43n2OaM }}</ref>

== Сюжет ==

Гра починається через кілька місяців після подій першої гри. Байонетта і Жанна відбиваються від групи ангелів, які напали на місто під час параду. Під час однієї з атак, Жанна захищає Байонетту від раптового нападу демона, але щось пішло не так, і її душу затягнуло в глибини Пекла. За наведенням від свого інформатора Ензо, Байонетта вирушає до священної гори Фімбулвінтер. Вхід у пекло, Ворота Пекла, має бути всередині і Байонетта планує використати їх, щоб врятувати свою подругу.<ref name="FamStory">{{cite web|url=http://www.famitsu.com/news/201406/26056050.html|title=『ベヨネッタ2』ストーリーやアクションなどの最新情報が到着！　同梱されるWii U版『ベヨネッタ』の追加要素も公開|publisher=''[[Famitsu]]''|date=2014-06-26|accessdate=2014-06-27|archive-date=28 червня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140628094122/http://www.famitsu.com/news/201406/26056050.html}}</ref>

== Розробка ==
Невдовзі після випуску гри ''Bayonetta'', [[Хідекі Камія]] обговорював ідеї щодо продовжень та спін-оффів разом із Юсуке Хашімото. Незважаючи на ці обговорення, Камія вважав, що продовження ніколи не побачить світ.<ref>{{cite magazine|first=Keza|last=MacDonald|url=http://www.gameinformer.com/b/news/archive/2012/09/14/sega-consulting-on-bayonetta-2.aspx|title=Sega Consulting On Bayonetta 2|magazine=Game Informer|access-date=19 червня 2013|date=14 вересня 2012|archive-date=2012-09-16|archive-url=https://web.archive.org/web/20120916093654/http://www.gameinformer.com/b/news/archive/2012/09/14/sega-consulting-on-bayonetta-2.aspx|url-status=dead}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150924081642/http://www.gameinformer.com/b/news/archive/2012/09/14/sega-consulting-on-bayonetta-2.aspx |date=2015-09-24 }}</ref>
Однак пізніше на сторінці Камії у соціальній мережі Twitter було заявлено що він може випустити продовження якщо ''Bayonetta'' буде добре продаватися. ''Bayonetta 2'' була представлена під час Nintendo Direct 13 вересня 2012 року.<ref>{{cite web|first=Keza|last=MacDonald|url=http://uk.ign.com/articles/2012/09/13/bayonetta-2-announced-for-wii-u|title=Bayonetta 2 Announced For Wii U|website=IGN|date=2012-09-13|access-date=2013-01-05}}</ref>
Причиною ексклюзивності гри для Wii U стало те, що Nintendo надала додаткове фінансування після того як [[Sega]] відмовилася від проєкту.<ref>[https://twitter.com/i/moments/963271450370236416 Hideki Kamiya talks about Bayonetta 3] Twitter</ref>
Продюсер PlatinumGames [[Ацуші Інаба]], відгукуючись на скарги шанувальників оригінальної гри, зазначив, що Bayonetta 2 не існувала б якби Nintendo не стала партнером розробника гри.<ref>{{cite web|first=Michael|last=McWhertor|url=http://www.polygon.com/gaming/2012/9/22/3371474/bayonetta-2-would-not-exist-without-nintendo-platinum-games-wii-u|title='Bayonetta 2' would not exist without Nintendo, says PlatinumGames|website=Polygon|date=2012-09-22|access-date=2013-01-05}}</ref>
Sega залишалася консультантом гри.<ref>{{cite magazine|url=http://www.gameinformer.com/b/news/archive/2012/09/14/sega-consulting-on-bayonetta-2.aspx|title=Sega Consulting On Bayonetta 2|first=Jim|last=Reilly|magazine=[[Game Informer]]|date=14 вересня 2012|access-date=26 травня 2016|url-status=live|archive-url=https://web.archive.org/web/20150924081642/http://www.gameinformer.com/b/news/archive/2012/09/14/sega-consulting-on-bayonetta-2.aspx|archive-date=24 вересня 2015}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150924081642/http://www.gameinformer.com/b/news/archive/2012/09/14/sega-consulting-on-bayonetta-2.aspx |date=2015-09-24 }}</ref>
Робота над ''Bayonetta 2'' ґрунтувалася на відгуках, які персонал отримав від оригінальної ''Bayonetta'', щоб внести різні поліпшення. Nintendo не брала участі в створенні гри, окрім ролі "спостерігача", і персонал був задоволений цим досвідом.<ref>{{cite web|first=Michael|last=McWhertor|url=http://www.gamasutra.com/view/feature/197634/going_platinum_bayonetta_2_.php|title=Going Platinum: Bayonetta 2, combat design and the Nintendo angle|website=Gamasutra|date=6 серпня 2013|access-date=6 серпня 2013}}</ref>
Одним з поліпшень які зробили розробники були вдосконалення рухів ворогів: у першій грі був один рух ворога при ударі Байонетти, тоді як у ''Bayonetta 2'' вони мають різні анімації в залежності від напрямку атаки Байонетти.<ref name="PGblogMovement">{{cite web|url=http://platinumgames.com/2014/07/04/figuring-out-damage-motion/|title=Platinum Blog: Figuring Out Damage Motion|author=Yamaguchi, Takaaki|publisher=[[PlatinumGames]] Blog|date=4 липня 2014|access-date=18 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140725085238/http://platinumgames.com/2014/07/04/figuring-out-damage-motion/|archive-date=2014-07-25|url-status=dead}}</ref>
Архітектура основного міського середовища, Ноатуна, була побудована на містах Бельгії та Італії, таких як [[Брюгге]] (внутрішні приміщення церкви), [[Брюссель]] (величні будівлі), [[Флоренція]] (вулиці і будинки) і [[Венеція]] (мережа каналів).<ref name="PGblogCity">{{cite web|url=http://platinumgames.com/2014/07/18/cities-and-waterways/|title=Platinum Blog: Cities and Waterways|author=Onishi Hiroki|publisher=[[PlatinumGames]] Blog|date=18 липня 2014|access-date=18 липня 2014|url-status=dead|archive-url=https://web.archive.org/web/20140725081551/http://platinumgames.com/2014/07/18/cities-and-waterways/|archive-date=25 липня 2014}}</ref>
{{Доробити розділ|дата=грудень 2023}}

== Критика ==
{{Доробити розділ|дата=жовтень 2014}}

== Посилання ==
{{Reflist|30em}}

== Див. також ==
* [http://bayonetta2.nintendo.com/ Official site] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140613011553/http://bayonetta2.nintendo.com/ |date=13 червня 2014 }}

{{Бібліоінформація}}
{{Bayonetta}}

[[Категорія:Відеоігри 2014]]
[[Категорія:Фентезійні відеоігри]]
[[Категорія:Відеоігри про подорожі в часі]]
[[Категорія:Відеоігри, розроблені в Японії]]
[[Категорія:Продовження відеоігор]]
[[Категорія:Ігри для Wii U]]
[[Категорія:Bayonetta]]
[[Категорія:Відеоігри з жінками-протагоністками]]
[[Категорія:Відеоігри про відьом]]
[[Категорія:Ігри для Wii U eShop]]

title: Bayonetta 2

Розробник: PlatinumGames

Видавець: Nintendo

Дистриб'ютор: Nintendo eShop

Жанр(и): Action, Hack and slash

Платформа: Wii U

Дата випуску: 24 жовтня 2014 року

Режим гри: однокористувацька гра, багатокористувацька гра і кооперативний режим

Мова: японська і англійська

title: Творці

Продюсер: Atsushi Inabad

Режисер(и): Yusuke Hashimotod

Сценарист(и): Камія Хідекі і Bingo Morihashid

Ігродизайнер(и): Hirono Sato

title: Технічні деталі

Носій: Оптичний диск, Цифрова дистрибуція

title: Bayonetta

Попередня гра: Bayonetta

Наступна гра: Bayonetta 3d


text:
# Попасне (Самарівський район)
Попа́сне — село в Україні, у Губиниській селищній громаді Самарівського району Дніпропетровської області. Населення за переписом 2001 року становить 1345 осіб.

## Географія
Село Попасне знаходиться за 5 км від річки Багатенька і за 7 км від річки Самара. У селі бере початок Яр Попасний. Через село проходить автомобільна дорога Т 0422.

## Назва
На місці, де тепер розкинулося Попасне, у далеку давнину були чудові пасовиська, через які пролягав чумацький шлях до Криму. Тут зупинялися чумаки відпочити і попасти волів. Звідси, мабуть, і пішла назва Попасне.

## Історія
Перша письмова згадка про місцевість Попасна Байраки зустрічається в документах, датованих 1772 роком. В документах п'ятої ревізії 1794—1795 рр. вперше згадується вже хутір Попасна. З них випливає, що на хуторах Попасному і Поповому, приписаних до села Андріївці, налічувалося 25 дворів.
Станом на 1886 рік в селі, центрі Попаснянської волості, мешкало 1055 осіб, налічувалось 190 дворів, православна церква, 2 лавки.
До 2020 року було центром Попасненської сільської ради.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 1235      | 91.82%   |
| російська       | 73        | 5.43%    |
| білоруська      | 6         | 0.45%    |
| румунська       | 4         | 0.30%    |
| вірменська      | 3         | 0.22%    |
| німецька        | 1         | 0.07%    |
| інші/не вказали | 23        | 1.71%    |
| Усього          | 1345      | 100%     |

## Археологія
Біля села розкопано шість курганів з похованнями епохи бронзи (III-я тисячоліття до н е.) і кочівників XI—XIV століть.
Окрема знахідка трипільського горщика.

## Економіка
- Попаснянський скляний завод, ТОВ.
- ТОВ «Агросвіт».

## Об'єкти соціальної сфери
- Школа.
- Професійно-технічне училище № 72.
- Амбулаторія.
- Будинок культури.

## Відомі особи
Місце народження громадського та політичного діяча Михайла Родзянка (1859-1924).

title: Попасне (Самарівський район)

wikitext:
{{Otheruses|Попасне}}
{{Село України
| назва           = Попасне
| область         = [[Дніпропетровська область]]
| район           = [[Самарівський район]]
| громада         = [[Губиниська селищна громада]]
| рада            = [[Попасненська сільська рада]]
| код КОАТУУ      = 1223286001
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=06.12.2007&rf7571=5894 Попасне]
| розташування    = Новомосковський район.gif
| mapx            = 219
| mapy            = 137
| засновано       = 1772
| населення       = 852<ref>[https://gubiniha.dp.gov.ua/nasha-gromadа/pasport-otg Паспорт ОТГ]</ref>
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 51242
| телефонний код  = 5693
| координати      = {{coord|48|48|45|N|35|31|44|E|scale:30000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48|
| lat_min         = 48|
| lat_sec         = 45
| lon_deg         = 35|
| lon_min         = 31|
| lon_sec         = 44
| висота          = 172
| ref-висота      =
| водойма         = [[Яр Попасний]]
| адреса          = 51242, с.Попасне, вул.Центральна, 63
| сільський голова = Бондаренко Анатолій Григорович
| зображення      =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис = Професійно-технічне училище № 72.
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Попа́сне''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Губиниська селищна громада|Губиниській селищній громаді]] [[Самарівський район|Самарівського району]] [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської області]]. Населення за переписом 2001 року становить 1345 осіб.

== Географія ==
Село ''Попасне'' знаходиться за 5 км від річки [[Багатенька (притока Орелі)|Багатенька]] і за 7 км від річки [[Самара (притока Дніпра)|Самара]]. У селі бере початок [[Яр Попасний]]. Через село проходить автомобільна дорога {{Автошлях Т|0422}}.

== Назва ==
На місці, де тепер розкинулося Попасне, у далеку давнину були чудові пасовиська, через які пролягав чумацький шлях до Криму. Тут зупинялися чумаки відпочити і попасти волів. Звідси, мабуть, і пішла назва [http://imsu-dnipropetrovsk.com/mista-i-sela/novomoskovskyj-rajon/popasne.html Попасне].

== Історія ==
Перша письмова згадка про місцевість ''Попасна Байраки'' зустрічається в документах, датованих [[1772]] роком. В документах п'ятої ревізії 1794—1795 рр. вперше згадується вже хутір ''Попасна''. З них випливає, що на хуторах Попасному і Поповому, приписаних до села Андріївці, налічувалося 25 дворів.

<!--За даними на [[1859]] рік в козачому селі мешкало ___ особи (___ чоловіків та __ жінок), налічувалось __ дворів, православна церква<ref>{{ЕГТГ-СНМ-1859}}</ref>. -->
Станом на [[1886]] рік в селі, центрі [[Попаснянська волость|Попаснянської волості]], мешкало 1055 осіб, налічувалось 190 дворів, православна церква, 2 лавки<ref>{{ВВСЕР-8-1886}}</ref>.

До [[2020]] року було центром [[Попасненська сільська рада|Попасненської сільської ради]].

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|1235
|91.82%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|73
|5.43%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|6
|0.45%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|4
|0.30%
|-
|[[Вірменська мова|вірменська]]
|3
|0.22%
|-
|[[Німецька мова|німецька]]
|1
|0.07%
|-
|інші/не вказали
|23
|1.71%
|- class="sortbottom"
!Усього
|1345
|100%
|}

== Археологія ==
Біля села розкопано шість курганів з похованнями епохи [[Бронза|бронзи]] (III-я тисячоліття до н е.) і кочівників XI—XIV століть.

Окрема знахідка [[Трипільська культура|трипільського]] горщика.

== Економіка ==
* Попаснянський скляний завод, ТОВ.
* ТОВ «Агросвіт».

== Об'єкти соціальної сфери ==
* Школа.
* Професійно-технічне училище № 72.
* Амбулаторія.
* Будинок культури.

== Відомі особи ==
Місце народження громадського та політичного діяча [[Родзянко Михайло Володимирович|Михайла Родзянка]] (1859-1924).

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Дніпропетровська область)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''Добринін П.Т., Максименко В.В., Найдіон В.П.'' Попа́сне // [[Історія міст і сіл Української РСР]] : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Дніпропетровська область / А.Я. Пащенко (голова редколегії тому), 1969 : 959с. — С.543-553

== Посилання ==
* [http://www.novomosk-rn.dp.gov.ua/ Офіційний сайт Новомосковського району]
* [http://weather.in.ua/ua/dnepropetrovskaja/21262 Погода в селі Попасне]
* [http://imsu-dnipropetrovsk.com/mista-i-sela/novomoskovskyj-rajon/popasne.html Попасне — Інформаційно-пізнавальний портал | Дніпропетровська область у складі УРСР] (На основі матеріалів енциклопедичного видання про історію міст та сіл України, том — Історія міст і сіл Української РСР. Дніпропетровська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1969. — 959 с.)

{{Новомосковський повіт}}
{{Губиниська селищна громада}}
{{Dnipropetrovsk-geo-stub}}
[[Категорія:Попасне (Дніпропетровська область)]]
[[Категорія:Села Дніпропетровської області]]
[[Категорія:Археологія Самарівського району]]
[[Категорія:Трипільська культура у Дніпропетровській області]]
[[Категорія:Кургани Дніпропетровської області]]
[[Категорія:Населені пункти Самарівського району]]

title: село Попасне

Країна: Україна

Область: Дніпропетровська область

Район: Самарівський район

Тер. громада: Губиниська селищна громада

Облікова картка: Попасне

title: Основні дані

title: Географічні дані

Водойми: Яр Попасний

title: Місцева влада

Адреса ради: 51242, с.Попасне, вул.Центральна, 63

Сільський голова: Бондаренко Анатолій Григорович

title: Карта

Карта: Попасне


text:
# Національний музей старожитностей Таджикистану
Національний музей старожитностей Таджикистану — національний музей старожитностей у столиці Таджикистану місті Душанбе, велике й цінне зібрання пам'яток історії, побуту й мистецтва країни; один з найвідоміших таджицьких музеїв, значний культурний осередок.

## Загальні дані
Національний музей старожитностей Таджикистану міститься у представницькому двоповерховому будинку, зведеному за СРСР, з використанням орієнтальних мотивів, й розташований за адресою:
вул. Раджабових, буд. 7, м. Душанбе—734025 (Республіка Таджикистан).
Музейний заклад відкритий для відвідування від 09:00 до 17:00 години (обідня перерва — від 12:00 до 13:00 години ), по неділях — від 09:00 до 16:00 (вихідний день: понеділок).
Директор музею — к.і.н. Саїдмурод Бобомуллоєв.
Експонати в музеї атрибутовані таджицькою та російською мовами.

## З історії музею
Національний музей старожитностей Таджикистану був відкритий у 2001 році.
Музейни заклад є відомчим, але водночас має і національний статус, що стало визнанням цінності і важливості його колекцій на державному рівні.
У 2005 році завдяки співпраці з Цифровим архівом та Дослідницьким центром університету Рукокі (Японія) було створено тримовне вебпредставництво музею.

## З колекцій, експозиції та діяльності музею
Колекції Національного музею старожитностей Таджикистану склали археологічні матеріали, зібрані дослідниками Таджикистану та їхніми колегами з наукових та музейних осередків Москви, Санкт-Петербурга, інших міст колишнього СРСР та зарубіжними вченими за майже столітню історію археологічного вивчення Таджикистану.
Експозиції музею представляють шедеври і цінні археологічні пам'ятки з розкопок, що проводилися Академією наук СРСР та Академією наук Таджикистану.
Музей, зокрема, пишається своїми зібраннями виробів елліністичної епохи з храму Окса на городищі Тахтім-Сангін, шедеврами настінного живопису Пенджикента.
Найпопулярнішим і найціннішим музейним експонатом всього Таджикистану зазвичай називають виставлену у музеї старожитнсотей статую «Будда в нірвані» (або «Хатлонський Будда»). Її довжина — 12,85 м, а вага — 5,5 т. Статуя була виявлена в ході археологічних досліджень буддійського монастиря раннього Середньовіччя в Аджина-теппе, і сьогодні є одним з найбільших і найдавніших пам'ятників буддизму у світі.
У музеї представлені також унікальні пам'ятки матеріальної і духовної культури, знайдені під час розкопок у Худжанді, Пенджикенті, Істаравшані, Кулябі, Хульбуку.
Національний музей старожитностей Таджикистану входить до числа найбільш відвідуваних музеїв Душанбе. У закладі проводяться оглядові та тематичні екскурсії для туристів, школярів і студентів. Музей бере участь у зарубіжних виставках.

## Виноски
1. ↑  Офіційна вебсторінка музею (рос.) (яп.) (англ.)

wikitext:
{{Infobox Museum
 |name        = Національний музей старожитностей Таджикистану
 |image       = Національний музей старожитностей Таджикистану.jpg
 |imagesize   = 260
 |established = [[2001]]
 |location    = {{TJK}}: [[Душанбе]]
 |координати  =
 |address     = вул. Раджабових, 7
 |opening_date=
 |closing_date=
 |architect   =
 |фонд        =
 |visitors    =
 |director    = директор С. Бобомуллоєв
 |curator     = Міністерство культури Таджикистану
 |website     = http://www.afc.ryukoku.ac.jp/tj/
}}
'''Національний музей старожитностей Таджикистану''' — національний музей старожитностей у столиці [[Таджикистан]]у місті [[Душанбе]], велике й цінне зібрання пам'яток історії, побуту й мистецтва країни; один з найвідоміших таджицьких музеїв, значний культурний осередок.

== Загальні дані ==

Національний музей старожитностей Таджикистану міститься у представницькому двоповерховому будинку, зведеному за [[СРСР]], з використанням орієнтальних мотивів, й розташований за адресою:
:''вул. Раджабових, буд. 7, м. Душанбе—734025 (Республіка Таджикистан)''.
Музейний заклад відкритий для відвідування від 09:00 до 17:00 години (обідня перерва — від 12:00 до 13:00 години ), по неділях — від 09:00 до 16:00 (вихідний день: понеділок).

Директор музею — к.і.н. Саїдмурод Бобомуллоєв.

Експонати в музеї атрибутовані [[Таджицька мова|таджицькою]] та [[Російська мова|російською]] мовами.

== З історії музею ==

Національний музей старожитностей Таджикистану був відкритий у [[2001]] році.

Музейни заклад є відомчим, але водночас має і національний статус, що стало визнанням цінності і важливості його колекцій на державному рівні.

У [[2005]] році завдяки співпраці з Цифровим архівом та Дослідницьким центром університету Рукокі ([[Японія]]) було створено тримовне вебпредставництво музею<ref>[http://www.afc.ryukoku.ac.jp/tj/ Офіційна вебсторінка музею] {{ref-ru}} {{ref-ja}} {{ref-en}}</ref>.

== З колекцій, експозиції та діяльності музею ==

Колекції Національного музею старожитностей Таджикистану склали [[Археологія|археологічні]] матеріали, зібрані дослідниками Таджикистану та їхніми колегами з наукових та музейних осередків [[Москва|Москви]], [[Санкт-Петербург]]а, інших міст колишнього [[СРСР]] та зарубіжними вченими за майже столітню історію археологічного вивчення Таджикистану.

Експозиції музею представляють [[шедевр]]и і цінні археологічні пам'ятки з розкопок, що проводилися [[АН СРСР|Академією наук СРСР]] та [[Академія наук Республіки Таджикистан|Академією наук Таджикистану]].

Музей, зокрема, пишається своїми зібраннями виробів елліністичної епохи з храму Окса на городищі ''Тахтім-Сангін'', шедеврами настінного живопису [[Пенджикент]]а.

Найпопулярнішим і найціннішим музейним експонатом всього Таджикистану зазвичай називають виставлену у музеї старожитнсотей статую ''«Будда в нірвані»'' (або «Хатлонський Будда»). Її довжина — 12,85 м, а вага — 5,5 т. Статуя була виявлена в ході археологічних досліджень буддійського монастиря раннього [[Середньовіччя]] в ''Аджина-теппе'', і сьогодні є одним з найбільших і найдавніших пам'ятників буддизму у світі.

У музеї представлені також унікальні пам'ятки матеріальної і духовної культури, знайдені під час розкопок у [[Худжанд]]і, Пенджикенті, Істаравшані, [[Куляб]]і, Хульбуку.

Національний музей старожитностей Таджикистану входить до числа найбільш відвідуваних музеїв Душанбе. У закладі проводяться оглядові та тематичні екскурсії для [[Туризм|туристів]], школярів і [[студент]]ів. Музей бере участь у зарубіжних виставках.

== Виноски ==
{{reflist}}

== Джерела та посилання ==

* [http://www.afc.ryukoku.ac.jp/tj/ Офіційна вебсторінка музею] {{ref-ru}} {{ref-ja}} {{ref-en}}
* [http://elint.kunstkamera.ru/catalog/nacionalnyj_muzej_respubliki_tadzhikistan_im_k_behzoda/ Національний музей старожитностей Таджикистану] на [http://elint.kunstkamera.ru/ ''www.elint.kunstkamera.ru'' («Музеї Таджикистану»)] (електронний каталог музеїв Таджикистану-спільний проект, розроблений [[ЮНЕСКО]], Музеєм антрополігії та етнографії-Кунсткамера РАН за підтримки Міністерства культури Республіки Таджикистан і Bactria Cultural Center-ACTED) {{ref-ru}}
* [http://www.tajikistan.orexca.com/rus/museum_antiquities.shtml Національний музей старожитностей Таджикистану] на [http://www.orexca.com/ ''www.orexca.com'' («Орієнтал експрес Центральна Азія», вебресурс, присвячений мандрівкам та туризму до Центральної Азії)] {{ref-en}} {{ref-ru}} (увага: <tt>джерело похідне</tt>)

[[Категорія:Національні музеї Таджикистану|Старожитності]]
[[Категорія:Музеї Душанбе]]
[[Категорія:Засновані в Азії 2001]]

title: тадж. Осорхонаи миллии бостоншиносии Тоҷикистон

тадж. Осорхонаи миллии бостоншиносии Тоҷикистон: Національний музей старожитностей Таджикистану (Таджикистан)

Тип: музей

Тема: археологія і етнографія

Країна: Таджикистан

Розташування: Таджикистан: Душанбе

Адреса: вул. Раджабових, 7

Директор: директор С. Бобомуллоєв

Куратор: Міністерство культури Таджикистану


text:
# Альберт Копп
Альберт Копп (фр. Albert Coppé; 26 листопада 1911, Брюгге — 30 березня 1999, Тервюрен) — бельгійський і європейський політик і економіст.
Народився в Брюгге 26 листопада 1911 року. Був одним із засновників партії CVP і працював у Європейській комісії в як комісар з соціальних питань, транспорту та бюджету під керівництвом комісій Мальфатті та Мансголта. У 1967 році він також очолював тимчасовий Вищий орган Європейського об'єднання вугілля та сталі.
Копп помер у Тервюрені 30 березня 1999 року.

title: Альберт Копп

wikitext:
{{особа}}
'''Альберт Копп''' ({{lang-fr|Albert Coppé}}; [[26 листопада]] [[1911]], Брюгге — [[30 березня]] [[1999]], Тервюрен) — бельгійський і європейський політик і економіст.

Народився в Брюгге 26 листопада 1911 року. Був одним із засновників партії CVP і працював у Європейській комісії в як комісар з соціальних питань, транспорту та бюджету під керівництвом комісій [[Франко Марія Мальфатті|Мальфатті]] та [[Сіко Мансголт|Мансголта]]. У 1967 році він також очолював тимчасовий Вищий орган Європейського об'єднання вугілля та сталі.

Копп помер у Тервюрені 30 березня 1999 року.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
{{Європейські комісари з питань транспорту}}
{{DEFAULTSORT:Копп Альберт}}

title: Альберт Копп

Народився: 26 листопада 1911[…] · Брюгге, Бельгія

Помер: 30 березня 1999[…] (87 років) · Тервюрен, округ Левенd, Фламандський Брабант, Фламандський регіон, Бельгія

Країна: Бельгія

Діяльність: політик, економіст, викладач університету

Alma mater: Левенський католицький університет (1835—1968)

Посада: член Палати представників Бельгіїd, President of the High Authority of the European Coal and Steel Communityd, Q61041527?, Q61041527?, Q61041527?, Q61041527?, Q61041527? і European Commissioner for Transportd

Партія: Християнські демократи і фламандці

Нагороди: Великий хрест ордена Дубового вінця


text:
# Smash Hits
Smash Hits (англ. Гарячі хіти) — компіляція пісень рок-гурту «The Jimi Hendrix Experience», альбом випущений у 1968 році на лейблі MCA Records.
Диск посів 6-е місце в американському чарті Billboard 200. Альбом досяг максимального рівня продажів у США, йому був наданий статус мультиплатиновий від RIAA за наклад більше 2 000 000 примірників у жовтні 1986 року.
Було випущено дві версії цього альбому — англійська і американська.

## Список композицій

### Британська версія (квітень 1968)
1. «Purple Haze» — 2:52
2. «Fire» — 2:45
3. «The Wind Cries Mary» — 3:20
4. «Can You See Me» — 2:33
5. «51st Anniversary» — 3:16
6. «Hey Joe» (Roberts) — 3:30
7. «Stone Free» — 3:36
8. «The Stars That Play With Laughing Sam's Dice» — 4:21
9. «Manic Depression» — 3:42
10. «Highway Chile» — 3:32
11. «Burning of the Midnight Lamp» — 3:39
12. «Foxy Lady» — 3:18

### Американська версія (Липень 1969)
1. «Purple Haze» — 2:52
2. «Fire» — 2:45
3. «The Wind Cries Mary» — 3:20
4. «Can You See Me» — 2:33
5. «Hey Joe» (Roberts) — 3:30
6. «All Along the Watchtower» (Dylan) — 4:00
7. «Stone Free» — 3:36
8. «Crosstown Traffic» — 2:19
9. «Manic Depression» — 3:42
10. «Remember» — 2:48
11. «Red House» — 3:50
12. «Foxy Lady» — 3:19

## Склад
- Джимі Гендрікс: гітара, бас, вокал, kazoo.
- Ноель Реддінг: бас, бек-вокал.
- Мітч Мітчелл: ударні.

title: Smash Hits

wikitext:
{{не плутати|Smash Hit|відеогрою Smash Hit}}
{{Музичний альбом
| Назва      = Smash Hits
| Тип        = [[студійний альбом]]
| Виконавець = [[The Jimi Hendrix Experience]]
| Обкладинка = JimiHendrixExperienceSmashHits.jpeg
| Колір      =
| Випущено   = 16 квітня 1968 (Британія)
30 липня 1969 (США)
| Записаний  = жовтень 1966 — липень 1967 (Британія)
жовтень 1966 — травень 1968 (США)
| Жанр       = [[Психоделічний рок]]
[[Блюз-рок]]
| Тривалість = 44:31
| Лейбл      = [[MCA Records]]
| Продюсер   =
| Країна     = {{прапорець|Великобританія}}
| Огляди     =
| Попередній = [[Electric Ladyland]]
| Рік        = 1968
| Наступний  =
}}

'''''Smash Hits''''' ({{lang-en|Гарячі хіти}}) — компіляція пісень рок-гурту «[[The Jimi Hendrix Experience]]», альбом випущений у [[1968]] році на [[Лейбл звукозапису|лейблі]] [[MCA Records]].

Диск посів 6-е місце в американському чарті ''[[Billboard 200]]''<ref>{{cite web|url=http://www.allmusic.com/album/smash-hits-r9211/charts-awards|title=Smash Hits - Jimi Hendrix > Charts & Awards|publisher=[[Allmusic]]|accessdate=2011-03-03|archiveurl=https://www.webcitation.org/664Yxjwal?url=http://www.allmusic.com/album/smash-hits-r9211/charts-awards|archivedate=2012-03-11|deadurl=no}}</ref>. Альбом досяг максимального рівня продажів у США, йому був наданий статус мультиплатиновий від ''[[Американська асоціація звукозаписних компаній|RIAA]]'' за наклад [[Сертифікація RIAA|більше 2 000 000 примірників]] у жовтні 1986 року.<ref>{{Cite web |url=http://www.riaa.com/goldandplatinumdata.php?=gold-platinum |title=riaa.com gold-platinum |accessdate=14 липня 2011 |archive-date=24 вересня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150924114011/http://www.riaa.com/goldandplatinumdata.php?=gold-platinum }}</ref>
Було випущено дві версії цього альбому — англійська і американська.

== Список композицій ==
=== Британська версія (квітень 1968) ===
# «[[Purple Haze]]» — 2:52
# «Fire» — 2:45
# «The Wind Cries Mary» — 3:20
# «Can You See Me» — 2:33
# «51st Anniversary» — 3:16
# «Hey Joe» (Roberts) — 3:30
# «Stone Free» — 3:36
# «The Stars That Play With Laughing Sam's Dice» — 4:21
# «Manic Depression» — 3:42
# «Highway Chile» — 3:32
# «Burning of the Midnight Lamp» — 3:39
# «[[Foxey Lady|Foxy Lady]]» — 3:18

=== Американська версія (Липень 1969) ===
# «Purple Haze» — 2:52
# «Fire» — 2:45
# «The Wind Cries Mary» — 3:20
# «Can You See Me» — 2:33
# «Hey Joe» (Roberts) — 3:30
# «All Along the Watchtower» (Dylan) — 4:00
# «Stone Free» — 3:36
# «Crosstown Traffic» — 2:19
# «Manic Depression» — 3:42
# «Remember» — 2:48
# «Red House» — 3:50
# «Foxy Lady» — 3:19

== Склад ==
* [[Джимі Гендрікс]]: гітара, бас, вокал, kazoo.
* [[Ноель Реддінг]]: бас, бек-вокал.
* [[Мітч Мітчелл]]: ударні.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [[Allmusic]] [http://www.allmusic.com/album/r9211/review огляд]

{{Нормативний контроль}}
{{Джимі Гендрікс}}

[[Категорія:Альбоми Джимі Гендрікса]]

title: Студійний альбом

Виконавець: The Jimi Hendrix Experience

Дата випуску: 16 квітня 1968 (Британія) · 30 липня 1969 (США)

Записаний: жовтень 1966 — липень 1967 (Британія) · жовтень 1966 — травень 1968 (США)

Жанр: Психоделічний рок · Блюз-рок

Мова: англійська

Лейбл: MCA Records

Продюсер: Чез Чендлерd

title: Хронологія The Jimi Hendrix Experience

| Попередній | Electric Ladyland |: Наступний

Попередній: Electric Ladyland

title: Джимі Гендрікс

Студійні альбоми: Are You Experienced (1967) • Axis: Bold as Love (1967) • Electric Ladyland (1968) • The Cry of Love • Rainbow Bridge • War Heroes • Loose Ends • Crash Landing • Midnight Lightning • Nine to the Universe • Valleys of Neptune • People, Hell & Angels • Both Sides of the Sky

Концертні альбоми: Band of Gypsys • Historic Performances Recorded at the Monterey International Pop Festival • Experience • Isle of Wight • Hendrix in the West • More Experience • The Jimi Hendrix Concerts • Jimi Plays Monterey • Johnny B. Goode • Band of Gypsys 2 • Live at Winterland • Bleeding Heart • Woodstock • Live at the Fillmore East • Live at Woodstock • Blue Wild Angel: Live at the Isle of Wight • The Last Experience • Live at Berkeley • Live at Monterey

Збірники: Smash Hits • Electric Jimi Hendrix • Sound Track Recordings from the Film Jimi Hendrix • Jimi Plays Berkeley • Re-Experienced • The Essential Jimi Hendrix • The Essential Jimi Hendrix Volume Two • Stone Free • The Singles Album • Kiss the Sky • Live & Unreleased: The Radio Show • Cornerstones: 1967–1970 • Lifelines: The Jimi Hendrix Story • Sessions • Footlights • Stages • The Ultimate Experience • Blues • Voodoo Soup • First Rays of the New Rising Sun • South Saturn Delta • Experience Hendrix: The Best of Jimi Hendrix • BBC Sessions • The Jimi Hendrix Experience • Voodoo Child: The Jimi Hendrix Collection • The Singles Collection • Martin Scorsese Presents the Blues: Jimi Hendrix • West Coast Seattle Boy: The Jimi Hendrix Anthology

Сингли: Hey Joe • Purple Haze • The Wind Cries Mary • Burning of the Midnight Lamp • Foxy Lady • Up from the Skies • All Along the Watchtower • Crosstown Traffic • Stone Free • Fire • Stepping Stone • Voodoo Child (Slight Return) • No Such Animal • Freedom • Angel • Gypsy Eyes • Dolly Dagger • Johnny B. Goode • Hear My Train a Comin' • Day Tripper • Can You Please Crawl Out Your Window? • Valleys of Neptune • Bleeding Heart

Пов'язані статті: Дискографія • Чес Чендлер • Майкл Джеффрі • Біллі Кокс • Бадді Майлз • Едді Крамер • Карл Ферріс • Electric Lady Studios


text:
# Пйотрово (Остроленцький повіт)
Пйотрово (пол. Piotrowo) — село в Польщі, у гміні Червін Остроленцького повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 66 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Остроленцького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 36      | 8                  | 26               | 2                    |
| Жінки    | 30      | 6                  | 17               | 7                    |
| Разом    | 66      | 14                 | 43               | 9                    |

title: Пйотрово (Остроленцький повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Пйотрово
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Piotrowo}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Остроленцький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Червін (гміна){{!}}Червін
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 66
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 29
|поштовий індекс        = 07-407
|автомобільний код      = WOS
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0508342
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Пйотрово}}

'''Пйотрово''' ({{lang-pl|Piotrowo}}) — село в Польщі, у [[Червін (гміна)|гміні Червін]] [[Остроленцький повіт|Остроленцького повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:66}} {{МНОЖИНА:66|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Остроленцьке воєводство|Остроленцького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=36 |ЧолПре=8 |ЧолПрац=26 |ЧолПост=2
|Жін=30 |ЖінПре=6 |ЖінПрац=17 |ЖінПост=7
|Разом=66 |РазомПре=14 |РазомПрац=43 |РазомПост=9
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Червін}}

[[Категорія:Села Остроленцького повіту]]

title: Країна

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Остроленцький повіт

Гміна: Червін

Автомобільний код: WOS

OSM: ↑2380657 ·R (Ґміна Червін)


text:
# Крейсери типу «Ісла де Лусон»

Крейсери типу «Ісла де Лусон» - тип малих бронепалубних крейсерів військово-морського флоту Іспанії. Брали участь в Іспано-американській війні 1898 року.

## Історія створення
Затверджена у 1884 р. 10-річна суднобудівна програма передбачала замовлення для флоту Іспанії на іноземних верфях трьох бронепалубних крейсерів - одного великого (майбутня "Реїна Рехенте") та двох малих. Надалі будівництво кораблів цих типів мало бути освоєно на іспанських верфях. У 1885 р. виготовлення двох малих крейсерів було доручено британській фірмі Армстронг. Кораблі поставлялися без артилерійського озброєння, яке вони отримували вже в Іспанії. Вартість кожного корабля без озброєння складала 1125 песет.

## Представники
Кораблі, побудовані в англійському Ельсвіку, були названі на честь найбільших островів, що перебували на той час у володінні Іспанії.
«Ісла де Лусон» — закладено 25 лютого 1886 р., спущений на воду 13 листопада 1886 р., включений до складу флоту 22 вересня 1887 р. З 1900 р. у флоті США як «Лусон». З 1920 р. цивільне судно "Ревайвер".
«Ісла де Куба» — закладено 25 лютого 1886 р., спущений на воду 11 грудня 1886 р., включений до складу флот 22 вересня 1887 р. З 1900 р. у флоті США як «Куба». З 1912 р. у ВМС Венесуели як "Маршал Сукре" ("Маріскаль Сукре").
Третій корабель серії будувався за британськими кресленнями у самій Іспанії, на державній верфі Каррака у Кадісі. «Маркіз де Енсенада» - закладений 1 січня 1887, спущений на воду 1 лютого 1890, вступив в дію 1 січня 1892 року.
Автором проекту став відомий кораблебудівник Вільям Вайт. Він був змушений виходити з вимог іспанців, які наполягали на пріоритеті потужності озброєння над швидкістю корабля. Оскільки при досить обмеженому тоннажі досягти збалансованості цих показників було неможливо, «Ісле де Лусон» та «Ісла де Куба» в результаті нагадували не знамениті «ельсвікські» швидкохідні крейсери, а стали дещо покращеним типом незахищенних  крейсерів типу «Веласко» (перші два кораблі були побудовані на початку 1880-х рр. у Британії). Вісім кораблів типу «Веласко», що становили основу іспанських ескадр на Філіппінах та на Кубі, фактично були звичайними колоніальними канонерками для стаціонарної служби. «Ісла де Лусон» та «Ісла де Куба» відрізнялися від них кращим ходом та захистом у вигляді броньованої палуби. За задумом вони забезпечували якісне посилення колоніальних флотилій, але у реальності не могли його забезпечити. На іспанському флоті кораблі були зараховані до «крейсерів 2-го рангу», але іноземні фахівці відносили їх до 3-го чи 4-го рангу.

## Конструкція
Крейсери типу «Ісла де Лусон» мали сталевий корпус із протяжними півбаками та напівютом та форштевнем таранного типу. Одна димова труба та дві щогли з вітрильним оснащенням шхуни. Два гвинти. Парова машина типу «компаунд" потрійного розширення потужністю 2200 л. с., що живиться двома циліндричними котлами, при форсованій тязі могла розігнати 1000-тонний корабель до 16 вузлів. При природній тязі швидкість трохи більше 14 вузлів. Головний захист корабля складала броньова палуба завтовшки від 1 до 2,5 дюймів. Вертикальне бронювання обмежувалося бойовою рубкою (2-дюймова броня) та щитами гармат.
Основне артилерійське озброєння складалося з чотирьох 120-мм гармат іспанської фірми Онторія (Гонторія), встановлених на спонсонах на піднесених напівбаку та напівюті по два на борт. Таким чином, корабель міг вести вогонь на ніс, корму та на кожен борт із двох 120-мм гармат. Допоміжне озброєння складалося з двох 57-мм гармат Онторія, встановлених на кожен борт по міделю, та двох 37-мм швидкострільних гармат Готчкіса на марсі грот-щогли. Торпедне озброєння складалося із трьох 14-дюймових торпедних апаратів.
У цілому, крейсери типу «Ісла де Лусон» були досить вдалим варіантом малого судна з сильним артилерійським озброєнням і певним броньовим захистом. Головним недоліком цього кораблів вважалася погана морехідність. Невеликий вузький корабель, перевантажене артилерією, при хвилюванні страждало сильною поперечною хитавицею, що загрожувала перекиданням.

## Служба у складі ВМС Іспанії
Після вступу в дію «Ісла Лусон», «Ісла Куба», а потім і «Маркіз де Енсенада» були включені до Практичної ескадри, що базувалася в портах Іспанії. У 1893-1894 роках. вони брали участь у війні з марокканськими племенами, обстрілюючи африканське узбережжя. Брали участь у численних візитах до іноземних портів. Зокрема  1895 р. «Маркіз де Енсенада» разом з броненосцем «Пелайо» представляв Іспанію на урочистостях з нагоди відкриття Кільського каналу. У тому ж році «Ісла де Лусон» був залучений до пошуків зниклого крейсера  «Реїна Рехенте», який зазнав аварії.
Після початку в 1896 р. антиіспанського повстання на Філіппінах, «Ісла де Лусон» та «Ісла де Куба» були відправлені в Манілу.  Там вони, поряд з флагманською «Рейною Крістіною», були найсучаснішими та найбільш боєздатними кораблями іспанської Філіппінської ескадри. Під час іспано-американської війни обидва малих бронепалубних крейсерів брали участь 1 травня 1898 р. у битві при Кавіте з американською ескадрою коммодора Дьюї. Зі всієї іспанської ескадри «Ісла де Куба» та «Ісла де Лусон» постраждали найменше, отримавши відповідно 2 і 3 влучення, які не завдали їм серйозної шкоди. Тільки на «Ісла де Лусон» було збито одну зі гармат і 6 людей було поранено. На «Ісла де Куба» було двоє поранених. Це можна пояснити тим, що американці концентрували вогонь на великих іспанських судах — «Рейне Крістіні» та «Кастілії». Коли флагманська «Рейна Крістіна» зазнала тяжких ушкоджень, іспанський командувач контр-адмірал Патрісіо Монтехо переніс свій прапор на «Ісла де Куба».
Після тимчасового відходу американської ескадри «Ісла де Лусон» та «Ісла де Куба» разом з уцілілими іспанськими судами укрилися за арсеналом Кавіте, але за три години Дьюї повторив напад. У арсеналу з'явилася послана у розвідку американська канонерка «Петрел». Кожен із малих іспанських крейсерів приблизно дорівнював за силою «Петрелу», але адмірал Монтехо наказав затопити всі кораблі. Покинуті командами «Ісла де Куба» і «Ісла де Лусон» лягли на дно біля південного берега бухти. Через мілководдя корпуси залишилися до палуби на поверхні. Через деякий час до них підійшли спущені з «Петрела» шлюпки з абордажним загоном, який підпалив іспанські кораблі.
Єдиний крейсер даного типу,побудований вже після завершення війни  в Іспанії, — «Маркіз де Енсенада» — служив до 1920 р., після чого був розібраний.

## Служба у США
Після завершення з Іспанією США зіткнулися з необхідністю вести бойові дії на Філіппінах проти місцевих повстанців. У зв'язку з цим було вирішено відновити потоплені іспанські кораблі. «Ісла де Лусон» була доставлена на буксирі для ремонту до Сінгапуру, а «Ісла де Куба» — до Гонконгу. Знову введені в дію відповідно в січні та квітні 1900 р. і включені до складу флоту Сполучених Штатів під назвою «Лусон» та «Куба». У ході ремонту кораблі було переозброєно. Замість чотирьох іспанських 120-мм гармат було встановлено дві 102-мм американські гармати на носі та кормі. Брали активну участь у бойових діях на півдні Філіппін у 1900—1901 рр. як патрульні кораблі та судна постачання. Зокрема, «Куба» відіграла важливу роль у забезпеченні оточеного філіппінцями американського гарнізону в Ормосі на острові Лейте, «Лусон» взяв участь у блокаді повстанців на острові Самар на завершальній стадії воєнних дій.
У 1903 р. «Лусон», а 1904 р. «Куба» були переведені з Філіппін на атлантичне узбережжя США. Використовувалися береговою охороною. Пройшли ремонт із заміною котлів — «Куба» у 1907 р., «Лусон» у 1911 р., після чого стали навчальними кораблями (мабуть у цей час принаймні на «Кубі» було встановлено другу димову трубу). У 1912 р. "Куба" була продана Венесуелі.
«Лусон» продовжував служити навчальним кораблем, 1917 р. був переведений у Чикаго, 1918 р. — до торпедної школи Ньюпорту, для чого на ньому встановили нові торпедні апарати. У 1919 р. роззброєний і виключений зі складу флоту. У 1920 р. проданий приватній пароплавній кампанії, перейменований на «Рівайвер», ходив між Нью-Йорком та Багамськими островами.

## Служба у Венесуелі
2 квітня 1912 р. колишній іспанський крейсер «Ісла де Куба» був проданий Венесуелі, де став найбільшим військовим кораблем цієї держави. Корабель було перейменовано на «Маршал Сукре». З 1929 був навчальним кораблем. Виключено зі списків флоту 1940 р. Потоплено у ході маневрів 22 січня 1952 р.

title: Крейсери типу «Ісла де Лусон»

wikitext:
{{Військовий корабель
| Назва                    = Захищені крейсери типу «Ісла де Лусон»
| Оригінал назви           = Clase Isla de Luzón
| Ілюстрація               = Protected cruiser Isla de Cuba.jpg
| Тип судна                = [[[[Бронепалубний крейсер|Захищений крейсер]]]]
| Прапор                   = [[Файл:Flag_of_Spain.svg|25px]]•[[ВМС Іспанії]]
| Порт                     =
| Організація              = Військово-морські сили Іспанії
| Виготовлювач             = [[Armstrong Whitworth|Армстронг]]
| Будівництво розпочато    = 1886
| Спущено                  =
| Експлуатація з           =
| Виведений                =
| Статус                   =
| Водотоннажність          = 1045 т
| Довжина                  = 56,40 м
| Ширина                   = 9,10 м
| Висота                   =
| Осадка                   = 3,80 м
| Бронювання               = Палуба - 25 мм (палуба)
Рубка - 51 мм
Скоси палуби - 64 мм
| Двигуни                  = 2 котли
горизонтальна парова машина
| Гвинти                   =
| Потужність               = 2200  [[к.с.]]
| Швидкість                = 14 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]]
| Автономність плавання    =
| Екіпаж                   = 156 чол.
| Артилерія                = 4 x 120-мм гармат
2 x 57-мм гармати
2 x 37-мм гармати Гочкісса
| Торпедно-мінне озброєння = 3 x 356-мм [[Торпедний апарат|торпедних апаратів]]
| Ракетне озброєння        =
| Зенітне озброєння        =
| Авіація                  =
}}

'''Крейсери типу «Ісла де Лусон»''' - тип малих [[Бронепалубний крейсер|бронепалубних крейсерів]] військово-морського флоту Іспанії. Брали участь в [[Іспансько-американська війна|Іспано-американській війні 1898 року]].

== Історія створення ==
Затверджена у 1884 р. 10-річна суднобудівна програма передбачала замовлення для флоту Іспанії на іноземних верфях трьох бронепалубних крейсерів - одного великого (майбутня "Реїна Рехенте") та двох малих. Надалі будівництво кораблів цих типів мало бути освоєно на іспанських верфях. У 1885 р. виготовлення двох малих крейсерів було доручено британській фірмі [[Armstrong Whitworth|Армстронг]]. Кораблі поставлялися без артилерійського озброєння, яке вони отримували вже в Іспанії. Вартість кожного корабля без озброєння складала 1125 песет.

== Представники ==
Кораблі, побудовані в англійському Ельсвіку, були названі на честь найбільших островів, що перебували на той час у володінні Іспанії.

'''«Ісла де Лусон»''' — закладено 25 лютого 1886 р., спущений на воду 13 листопада 1886 р., включений до складу флоту 22 вересня 1887 р. З 1900 р. у флоті США як «Лусон». З 1920 р. цивільне судно "Ревайвер".<ref>{{Cite web|title=Isla de Luzon|url=https://www.spanamwar.com/islaluzon.htm|website=www.spanamwar.com|accessdate=2022-04-19|language=англійська|archive-date=15 травня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220515142227/https://www.spanamwar.com/islaluzon.htm}}</ref>

'''[[Isla de Cuba (1887)|«Ісла де Куба»]]''' — закладено 25 лютого 1886 р., спущений на воду 11 грудня 1886 р., включений до складу флот 22 вересня 1887 р. З 1900 р. у флоті США як «Куба». З 1912 р. у ВМС Венесуели як "Маршал Сукре" ("Маріскаль Сукре").<ref>{{Cite web|title=Isla de Cuba|url=https://alojados.revistanaval.com/armada/buques0/icuba.htm|website=alojados.revistanaval.com|accessdate=2022-04-19|language=іспанська|archive-date=24 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210224172728/https://alojados.revistanaval.com/armada/buques0/icuba.htm}}</ref>

Третій корабель серії будувався за британськими кресленнями у самій Іспанії, на державній верфі Каррака у Кадісі. '''«Маркіз де Енсенада»''' - закладений 1 січня 1887, спущений на воду 1 лютого 1890, вступив в дію 1 січня 1892 року.

Автором проекту став відомий кораблебудівник Вільям Вайт. Він був змушений виходити з вимог іспанців, які наполягали на пріоритеті потужності озброєння над швидкістю корабля. Оскільки при досить обмеженому тоннажі досягти збалансованості цих показників було неможливо, «Ісле де Лусон» та «Ісла де Куба» в результаті нагадували не знамениті «ельсвікські» швидкохідні крейсери, а стали дещо покращеним типом незахищенних  [[Крейсери типу «Веласко»|крейсерів типу «Веласко»]] (перші два кораблі були побудовані на початку 1880-х рр. у Британії). Вісім кораблів типу «Веласко», що становили основу іспанських ескадр на Філіппінах та на Кубі, фактично були звичайними колоніальними канонерками для стаціонарної служби. «Ісла де Лусон» та «Ісла де Куба» відрізнялися від них кращим ходом та захистом у вигляді броньованої палуби. За задумом вони забезпечували якісне посилення колоніальних флотилій, але у реальності не могли його забезпечити. На іспанському флоті кораблі були зараховані до «крейсерів 2-го рангу», але іноземні фахівці відносили їх до 3-го чи 4-го рангу.

== Конструкція ==
[[Файл:IsladeCuba.jpg|ліворуч|міні|350x350пкс| Схема крейсера "Ісла де Куба"]]
Крейсери типу «Ісла де Лусон» мали сталевий корпус із протяжними півбаками та напівютом та форштевнем таранного типу. Одна димова труба та дві щогли з вітрильним оснащенням шхуни. Два гвинти. Парова машина типу «компаунд" потрійного розширення потужністю 2200 л. с., що живиться двома циліндричними котлами, при форсованій тязі могла розігнати 1000-тонний корабель до 16 вузлів. При природній тязі швидкість трохи більше 14 вузлів. Головний захист корабля складала броньова палуба завтовшки від 1 до 2,5 дюймів. Вертикальне бронювання обмежувалося бойовою рубкою (2-дюймова броня) та щитами гармат.

Основне артилерійське озброєння складалося з чотирьох 120-мм гармат іспанської фірми Онторія (Гонторія), встановлених на спонсонах на піднесених напівбаку та напівюті по два на борт. Таким чином, корабель міг вести вогонь на ніс, корму та на кожен борт із двох 120-мм гармат. Допоміжне озброєння складалося з двох 57-мм гармат Онторія, встановлених на кожен борт по [[Мідель судна|міделю]], та двох 37-мм швидкострільних гармат Готчкіса на марсі грот-щогли. Торпедне озброєння складалося із трьох 14-дюймових торпедних апаратів.

У цілому, крейсери типу «Ісла де Лусон» були досить вдалим варіантом малого судна з сильним артилерійським озброєнням і певним броньовим захистом. Головним недоліком цього кораблів вважалася погана [[Морехідні якості судна|морехідність]]. Невеликий вузький корабель, перевантажене артилерією, при хвилюванні страждало сильною поперечною хитавицею, що загрожувала перекиданням.

== Служба у складі ВМС Іспанії ==
[[Файл:Isla_de_Luzon.jpg|міні|250x250пкс| Крейсер USS "Ісла де Лусон", 1905]]
Після вступу в дію «Ісла Лусон», «Ісла Куба», а потім і «Маркіз де Енсенада» були включені до Практичної ескадри, що базувалася в портах Іспанії. У 1893-1894 роках. вони брали участь у війні з марокканськими племенами, обстрілюючи африканське узбережжя. Брали участь у численних візитах до іноземних портів. Зокрема  1895 р. «Маркіз де Енсенада» разом з броненосцем «Пелайо» представляв Іспанію на урочистостях з нагоди відкриття Кільського каналу. У тому ж році «Ісла де Лусон» був залучений до пошуків зниклого крейсера  «Реїна Рехенте», який зазнав аварії.

Після початку в 1896 р. антиіспанського повстання на Філіппінах, «Ісла де Лусон» та «Ісла де Куба» були відправлені в Манілу.  Там вони, поряд з флагманською «Рейною Крістіною», були найсучаснішими та найбільш боєздатними кораблями іспанської Філіппінської ескадри. Під час [[Іспансько-американська війна|іспано-американської війни]] обидва малих бронепалубних крейсерів брали участь 1 травня 1898 р. у [[Битва в Манільській бухті|битві при Кавіте]] з американською ескадрою коммодора Дьюї. Зі всієї іспанської ескадри «Ісла де Куба» та «Ісла де Лусон» постраждали найменше, отримавши відповідно 2 і 3 влучення, які не завдали їм серйозної шкоди. Тільки на «Ісла де Лусон» було збито одну зі гармат і 6 людей було поранено. На «Ісла де Куба» було двоє поранених. Це можна пояснити тим, що американці концентрували вогонь на великих іспанських судах — «Рейне Крістіні» та «Кастілії». Коли флагманська «Рейна Крістіна» зазнала тяжких ушкоджень, іспанський командувач контр-адмірал Патрісіо Монтехо переніс свій прапор на «Ісла де Куба».
[[Файл:СanonIslaLuzon.gif|ліворуч|міні|207x207пкс| Гармата на спаленій палубі «Ісла де Лусон» після бою 1.05.1898]]
Після тимчасового відходу американської ескадри «Ісла де Лусон» та «Ісла де Куба» разом з уцілілими іспанськими судами укрилися за арсеналом Кавіте, але за три години Дьюї повторив напад. У арсеналу з'явилася послана у розвідку американська канонерка «Петрел». Кожен із малих іспанських крейсерів приблизно дорівнював за силою «Петрелу», але адмірал Монтехо наказав затопити всі кораблі. Покинуті командами «Ісла де Куба» і «Ісла де Лусон» лягли на дно біля південного берега бухти. Через мілководдя корпуси залишилися до палуби на поверхні. Через деякий час до них підійшли спущені з «Петрела» шлюпки з абордажним загоном, який підпалив іспанські кораблі.

Єдиний крейсер даного типу,побудований вже після завершення війни  в Іспанії, — «Маркіз де Енсенада» — служив до 1920 р., після чого був розібраний.

== Служба у США ==
Після завершення з Іспанією США зіткнулися з необхідністю вести бойові дії на Філіппінах проти місцевих повстанців. У зв'язку з цим було вирішено відновити потоплені іспанські кораблі. «Ісла де Лусон» була доставлена на буксирі для ремонту до Сінгапуру, а «Ісла де Куба» — до Гонконгу. Знову введені в дію відповідно в січні та квітні 1900 р. і включені до складу флоту Сполучених Штатів під назвою «Лусон» та «Куба». У ході ремонту кораблі було переозброєно. Замість чотирьох іспанських 120-мм гармат було встановлено дві 102-мм американські гармати на носі та кормі. Брали активну участь у бойових діях на півдні Філіппін у 1900—1901 рр. як патрульні кораблі та судна постачання. Зокрема, «Куба» відіграла важливу роль у забезпеченні оточеного філіппінцями американського гарнізону в Ормосі на [[Лейте (острів)|острові Лейте]], «Лусон» взяв участь у блокаді повстанців на острові [[Самар (острів)|Самар]] на завершальній стадії воєнних дій.

У 1903 р. «Лусон», а 1904 р. «Куба» були переведені з Філіппін на атлантичне узбережжя США. Використовувалися береговою охороною. Пройшли ремонт із заміною котлів — «Куба» у 1907 р., «Лусон» у 1911 р., після чого стали [[Навчальний корабель|навчальними кораблями]] (мабуть у цей час принаймні на «Кубі» було встановлено другу димову трубу). У 1912 р. "Куба" була продана Венесуелі.
[[Файл:MariscalSucre.jpg|міні|280x280пкс| Венесуельський крейсер "Маршал Сукре". 1937 р.]]
«Лусон» продовжував служити навчальним кораблем, 1917 р. був переведений у Чикаго, 1918 р. — до торпедної школи [[Ньюпорт (Род-Айленд)|Ньюпорту,]] для чого на ньому встановили нові торпедні апарати. У 1919 р. роззброєний і виключений зі складу флоту. У 1920 р. проданий приватній пароплавній кампанії, перейменований на «Рівайвер», ходив між Нью-Йорком та Багамськими островами.

== Служба у Венесуелі ==
2 квітня 1912 р. колишній іспанський крейсер «Ісла де Куба» був проданий Венесуелі, де став найбільшим військовим кораблем цієї держави. Корабель було перейменовано на «Маршал Сукре». З 1929 був навчальним кораблем. Виключено зі списків флоту 1940 р. Потоплено у ході маневрів 22 січня 1952 р.
== Примітки ==
{{reflist}}
{{Крейсери Іспанії}}
{{DEFAULTSORT:Ісла_де_Лусон»}}
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Крейсери Іспанії]]
[[Категорія:Крейсери Іспансько-американської війни]]
[[Категорія:Крейсери за типами]]
[[Категорія:Класи крейсерів]]

title: Служба

Тип/клас: [[Захищений крейсер]]

Держава прапора: •ВМС Іспанії

Належність: Військово-морські сили Іспанії

Корабельня: Армстронг

title: Параметри

Бронювання: Палуба - 25 мм (палуба) · Рубка - 51 мм · Скоси палуби - 64 мм

title: Технічні дані

Рухова установка: 2 котли · горизонтальна парова машина

Швидкість: 14 вузлів

title: Озброєння

Артилерія: 4 x 120-мм гармат · 2 x 57-мм гармати · 2 x 37-мм гармати Гочкісса

Торпедно-мінне озброєння: 3 x 356-мм торпедних апаратів


text:
# Таукаєво
Таукаєво (рос. Таукаево) — село у Красноармійському районі Челябінської області Російської Федерації.
Входить до складу муніципального утворення Канашевське сільське поселення. Населення становить 600 осіб (2010).

## Історія
Від 13 січня 1941 року належить до Красноармійського району Челябінської області.
Згідно із законом від 9 липня 2004 року органом місцевого самоврядування є Канашевське сільське поселення.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 514  | ↗600 |

title: Таукаєво

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Таукаєво
|назва ін.       = Таукаево
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Челябінська область]]
|район           = [[Красноармійський район (Челябінська область)|Красноармійський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Канашевське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 600 (2010){{RUS-CHE-census}}
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[UTC+5]], [[Літній час|літом]] [[UTC+6]]
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Челябінська область
}}
'''Таукаєво''' ({{lang-ru|Таукаево}}) — [[село]] у [[Красноармійський район (Челябінська область)|Красноармійському районі]] [[Челябінська область|Челябінської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Входить до складу муніципального утворення [[Канашевське сільське поселення]]. Населення становить 600 осіб (2010){{RUS-CHE-census}}.

== Історія ==

Від 13 січня [[1941]] року належить до Красноармійського району Челябінської області.

Згідно із законом від [[9 липня]] [[2004]] року органом місцевого самоврядування є Канашевське сільське поселення<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/802012997 |title=Закон Челябинской области от 9 июля 2004 года № 243-ЗО «О статусе и границах Красноармейского муниципального района и сельских поселений в его составе» |accessdate=21 березня 2020 |archive-date=6 червня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190606031740/http://docs.cntd.ru/document/802012997 }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Таукаево }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Красноармійський район (Челябінська область)}}
{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Села Челябінської області]]

[[Категорія:Населені пункти Красноармійського району (Челябінська область)]]

title: село Таукаєво

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Челябінська область

Муніципальний район: Красноармійський район

Поселення: Канашевське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: UTC+5, літом UTC+6

Основні дані:
Мапа
· Таукаєво · Таукаєво


text:
# Пам'ятник Олександрові Пушкіну (Одеса)
Пам'ятник Олександрові Пушкіну в Одесі — бронзове погруддя з фонтаном, присвячене Олександру Пушкіну. Споруджений у 1887—1889 роках у місті Одеса на Приморському бульварі на кошти міської Думи та пожертвувані одеситами. Третій пам'ятник, споруджений в Одесі.

## Опис монумента
Пам'ятник знаходиться на Приморському бульварі в тій його частині, яка примикає до будівлі будинку Одеської міської ради (за часів спорудження пам'ятника у цьому будинку розташовувалася міська біржа). Пам'ятник являє собою бюст, поміщений на високий квадратний п'єдестал з граніту. Під бюстом — ліра, за нею, по діагоналі, — перо і п'ятикутна зірка з променем, зверненим вниз. Таке розташування зірки символізувало зв'язок поета з альманахом «Полярна Зірка». Колись зірка була виконана з  кришталю, навіть передбачалося висвітлювати її електрикою, але проєкт не був втілений в життя.
У нижній частині п'єдесталу з чотирьох кутів його б'ють струмені води, що виливаються з ротів морських істот (стилізованих дельфінів) і падаючі в чотири великі бронзові вази, розташовані по кутах п'єдесталу у його заснування. Вода, переповняючи вази, стікає в великий гранітний резервуар, що обрамляє пам'ятник.

## Історія створення
Про плани спорудження пам'ятника Олександру Пушкіну було заявлено влітку 1880 року, під час заходів, присвячених дню народження поета. В Одесі, Пушкін перебував тільки 9 місяців. Напередодні дня народження поета на засіданні в Одеському університеті, зібраному за ініціативою Одеського міського голови Григорія Маразлі, прозвучала ініціатива увічнити пам'ять Пушкіна в Одесі. На засіданні, між іншими, виступав Микола Тройницький, тодішній редактор газети «Одеський вісник», який в юності, в роки навчання в Рішельєвському ліцеї, бачив Пушкіна.
Спочатку пам'ятник передбачалося встановити на Театральній площі, між  Міським театром і Англійським клубом, але порахували наявне місце недостатнім за розмірами. 25 червня 1880 міська Дума ухвалила відвести місце на Миколаївському бульварі, проти будинку Біржі, для спорудження фонтану з бюстом по приватній підписці. Цією ж постановою Слов'янському суспільству було виділено 300 рублів з міських сум на премію за найкращий проєкт пам'ятника. Тоді ж Італійську вулицю Одеси перейменували в Пушкінську (зберігала назву до 2024 року).
В кінці 1880 року було утворено Комісію зі спорудження пам'ятника, до складу якої увійшли представники Міської управи (Н. В. Велькоборскій), університету (професори Н. П. Кондаков, А. А. Кочубинський), Слов'янського товариства (І. І. Бобарикіна, голова Комісії, і Р. І. Мрачек), Товариства витончених мистецтв (Д. Є. Мазира, Ф. О. Моранді, В. А. Красовський, згодом Л. Л. Влодек). Комісія почала працювати 29 травня 1881, опублікувавши в газетах відозву до одеситів з проханням жертвувати кошти на спорудження пам'ятника й оприлюднивши умови конкурсу на найкращий пам'ятник. За умовами останнього загальний кошторис визначалася в 5000 рублів, дві премії за найкращі проєкти відповідно в 300 і 100 рублів, а термін подання проєктів — до 31 грудня 1881. Проєкт повинен був оцінювати експертна рада, до якого входили гідні професіонали: архітектори А. І. Бернардацці, А. Д. Тодоров, А. Е. Шейнс, інженер А. А. Швенднер.
До призначеного терміну було подано лише чотири роботи, але всі вони були відхилені Комісією та експертною радою. Конкурс продовжили до 1 травня 1882 року, і до цієї дати надійшло п'ять нових пропозицій. Перша премія була присуджена проєкту під девізом: «Це — той нікчемний світу, що, коли звучала ліра, палив серця нам як пророк», друга — з девізом «Поетові — зодчий». Після розкодування девізів виявилося, що першим названий архітектор Х. К. Васильєв, а другим — З. І. Жуковський.
Після остаточного затвердження проєкту пам'ятника та вивчення стану ґрунту в місці побудови загальний кошторис робіт склала вже 6520 рублів. Збір коштів йшов дуже повільно меркантильні одесити не поспішали жертвувати гроші на пам'ятник. У березні 1886 Комісія звернулася з проханням до міському громадському управлінню спорудити пам'ятник за рахунок коштів міста до 50-річчя кончини поета, тобто до 29 січня (10 лютого) 1887 року, але в цьому проханні було відмовлено, так як Дума не хотіла міняти початкову ідею спорудження пам'ятника за всенародною підписці, на що і було свого часу дано Найвищий дозвіл.
26 січня 1887, усвідомлюючи, що спорудження монумента знаходиться під загрозою, Комісія звернулася до правління Слов'янського благодійного товариства з пропозицією взяти справу по збору коштів на пам'ятник на себе, виготовити нові підписні листи і приурочити закладку пам'ятника до річниці смерті поета. Вже 2 лютого сталася урочиста закладка пам'ятника за участю вищих властей міста, представників муніципалітету та численної публіки:
 Свято закладки дав блискучі результати … До цього дня було зібрано 600 р., І крім того він порушив великий інтерес серед громадян. До голови Товариства почали надходити заяви про пожертвування. — Звіт Комісії зі спорудження пам'ятника-фонтана А. С. Пушкіну в м. Одесі
Урочисте відкриття пам'ятника відбулося 16 квітня 1889 року в 12-й годині дня.

title: Пам'ятник Олександрові Пушкіну (Одеса)

wikitext:
{{Пам'ятник
|назва             = Пам'ятник Олександрові Пушкіну
|оригінальна назва =
|зображення        = 51-101-1025 001 Odesa reg.jpg
|зображення_розмір = 250 px
|зображення_підпис =
|країна            = {{UKR}}
|місто             = [[Одеса]]
 | місце розташування  = [[Приморський бульвар (Одеса)|Приморський бульвар]]
| координати          = {{coord|46|29|09.98|N|30|44|36.83|E|display=inline;title|region:UA_type:landmark_scale:20000}}
 | архітектурний стиль =
 | автор проєкту       =
 | матеріал            =
 | будівник            = Хрисан Васильєв
 | скульптор           = [[Полонська Жозефіна Антонівна|Полонська]] та Реутов
 | архітектор          =
 | перша згадка        =
 | встановлений        =
 | початок будівництва = [[2 лютого]] [[1887]]
 | закінчення будівництва = [[16 квітня]] [[1889]]
 | стан                =
 | сховище             = Bust of Pushkin in Odessa
 | вебсторінка         =
 }}

'''Пам'ятник Олександрові Пушкіну''' в [[Одеса|Одесі]] — бронзове погруддя з фонтаном, присвячене [[Пушкін Олександр Сергійович|Олександру Пушкіну]]. Споруджений у 1887—1889 роках у місті Одеса на [[Приморський бульвар (Одеса)|Приморському бульварі]] на кошти міської Думи<ref>{{Cite web|url=https://odessitclub.org/old/index.php/chitalnyi-zal/658-o-tom-kak-odessa-vsem-mirom-sobirala-dengi-na-pamyatnik-a-s-pushkinu|title=О том, как Одесса всем миром собирала деньги на памятник А. С. Пушкину|last=User|first=Super|website=odessitclub.org|language=ru-ru|access-date=2024-12-01}}</ref> та пожертвувані одеситами. Третій пам'ятник, споруджений в Одесі.

== Опис монумента ==
Пам'ятник знаходиться на [[Приморський бульвар (Одеса)|Приморському бульварі]] в тій його частині, яка примикає до будівлі [[Будинок Одеської міської ради|будинку Одеської міської ради]] (за часів спорудження пам'ятника у цьому будинку розташовувалася міська біржа). Пам'ятник являє собою [[Бюст (скульптура)|бюст]], поміщений на високий квадратний [[п'єдестал]] з [[граніт]]у. Під бюстом — ліра, за нею, по діагоналі, — [[Перо (письмова приналежність)|перо]] і п'ятикутна зірка з променем, зверненим вниз. Таке розташування зірки символізувало зв'язок поета з [[Полярна зірка (альманах декабристів)|альманахом «Полярна Зірка»]]. Колись зірка була виконана з [[Кришталь | кришталю]], навіть передбачалося висвітлювати її електрикою, але проєкт не був втілений в життя<ref name="portofranco">{{стаття|автор=Каменецький Ф.|Назва=«Памятник Пушкину у изголовья бульвара…»|посилання=http://porto-fr.odessa.ua/index.php?art_num=art010&year=2009&nnumb=12|видання=Порто-Франко|тип=Газета|місце=Одеса|видавництво = Чорномор'я|рік=03.04.2009|випуск=|том=|номер=12 (957)|мова=ru}}</ref>.

У нижній частині п'єдесталу з чотирьох кутів його б'ють струмені води, що виливаються з ротів морських істот (стилізованих [[дельфін]]ів) і падаючі в чотири великі [[Бронза|бронзові]] вази, розташовані по кутах п'єдесталу у його заснування. Вода, переповняючи вази, стікає в великий гранітний резервуар, що обрамляє пам'ятник<ref name="portofranco"/>.

== Історія створення ==
Про плани спорудження пам'ятника Олександру Пушкіну було заявлено влітку [[1880]] року, під час заходів, присвячених дню народження поета. В Одесі, Пушкін перебував тільки 9 місяців. Напередодні дня народження поета на засіданні в [[Одеський національний університет імені І. І. Мечникова|Одеському університеті]], зібраному за ініціативою Одеського міського голови [[Маразлі Григорій Григорович |Григорія Маразлі]], прозвучала ініціатива увічнити пам'ять Пушкіна в Одесі. На засіданні, між іншими, виступав Микола Тройницький, тодішній редактор газети «[[Одеський вісник]]», який в юності, в роки навчання в [[Рішельєвський ліцей|Рішельєвському ліцеї]], бачив Пушкіна.

Спочатку пам'ятник передбачалося встановити на Театральній площі, між [[Одеський театр опери та балету | Міським театром]] і Англійським клубом, але порахували наявне місце недостатнім за розмірами. [[25 червня]] [[1880]] міська Дума ухвалила відвести місце на [[Приморський бульвар (Одеса)|Миколаївському бульварі]], проти [[Одеська мерія|будинку Біржі]], для спорудження фонтану з бюстом по приватній підписці. Цією ж постановою Слов'янському суспільству було виділено 300 рублів з міських сум на премію за найкращий проєкт пам'ятника. Тоді ж [[Італійська вулиця (Одеса)|Італійську вулицю]] Одеси перейменували в Пушкінську (зберігала назву до 2024 року).

В кінці [[1880]] року було утворено Комісію зі спорудження пам'ятника, до складу якої увійшли представники Міської управи (Н. В. Велькоборскій), університету (професори Н. П. Кондаков, А. А. Кочубинський), Слов'янського товариства (І. І. Бобарикіна, голова Комісії, і Р. І. Мрачек), Товариства витончених мистецтв (Д. Є. Мазира, Ф. О. Моранді, В. А. Красовський, згодом Л. Л. Влодек). Комісія почала працювати [[29 травня]] [[1881]], опублікувавши в газетах відозву до одеситів з проханням жертвувати кошти на спорудження пам'ятника й оприлюднивши умови конкурсу на найкращий пам'ятник. За умовами останнього загальний кошторис визначалася в 5000 рублів, дві премії за найкращі проєкти відповідно в 300 і 100 рублів, а термін подання проєктів — до [[31 грудня]] [[1881]]. Проєкт повинен був оцінювати експертна рада, до якого входили гідні професіонали: архітектори А. І. Бернардацці, А. Д. Тодоров, А. Е. Шейнс, інженер А. А. Швенднер.

До призначеного терміну було подано лише чотири роботи, але всі вони були відхилені Комісією та експертною радою. Конкурс продовжили до 1 травня 1882 року, і до цієї дати надійшло п'ять нових пропозицій. Перша премія була присуджена проєкту під девізом: «Це — той нікчемний світу, що, коли звучала ліра, палив серця нам як пророк», друга — з девізом «Поетові — зодчий». Після розкодування девізів виявилося, що першим названий архітектор Х. К. Васильєв, а другим — З. І. Жуковський.

Після остаточного затвердження проєкту пам'ятника та вивчення стану ґрунту в місці побудови загальний кошторис робіт склала вже 6520 рублів. Збір коштів йшов дуже повільно меркантильні одесити не поспішали жертвувати гроші на пам'ятник. У березні [[1886]] Комісія звернулася з проханням до міському громадському управлінню спорудити пам'ятник за рахунок коштів міста до 50-річчя кончини поета, тобто до {{OldStyleDate|10|лютого|1887|29|січня}} року, але в цьому проханні було відмовлено, так як Дума не хотіла міняти початкову ідею спорудження пам'ятника за всенародною підписці, на що і було свого часу дано Найвищий дозвіл.

[[26 січня]] [[1887]], усвідомлюючи, що спорудження монумента знаходиться під загрозою, Комісія звернулася до правління Слов'янського благодійного товариства з пропозицією взяти справу по збору коштів на пам'ятник на себе, виготовити нові підписні листи і приурочити закладку пам'ятника до річниці смерті поета. Вже [[2 лютого]] сталася урочиста закладка пам'ятника за участю вищих властей міста, представників муніципалітету та численної публіки: {{початок цитати}} Свято закладки дав блискучі результати … До цього дня було зібрано 600 р., І крім того він порушив великий інтерес серед громадян. До голови Товариства почали надходити заяви про пожертвування. {{Кінець цитати | джерело = Звіт Комісії зі спорудження пам'ятника-фонтана А. С. Пушкіну в м. Одесі}}

Урочисте відкриття пам'ятника відбулося [[16 квітня]] [[1889]] року в 12-й годині дня<ref name="portofranco"/>.

== Див. також ==
* [[Тінь Пушкіна]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література та джерела ==
{{Вікіпосилання
|Тема               = Бюст Олександра Пушкіна
|Портал             = Одеса
|Портал-зображення  = Arms of Odessa.svg
|Портал1            = Мистецтво
|Портал1-зображення = WPVA-khamsa.svg
|Вікіцитати         =
|Вікісховище        = Bust of Pushkin in Odessa
|Вікідані           = Q4343321
}}
* {{книга|автор=Коханський В.|назва=Одесса и ея окрестности. Полный иллюстрированный путеводитель и справочная книга|видання=3-тє|місце=Одеса|видавництво=Л. Нітч|рік=1892|сторінки=67|сторінок=554|мова=ru}}
* [http://rarebook.onu.edu.ua:8081/handle/store/1993 Отчёт комиссии по сооружению памятника-фонтана А. С. Пушкину в Одессе]. — Одесса : Типография «Одесскаго Вестника», 1889. — 46, [2] c. — Из содержания: 1. Историческая записка. 2. Денежный отчёт.

{{Пам'ятники Одеси}}

[[Категорія:Погруддя України]]
[[Категорія:Біржова площа]]
[[Категорія:Приморський бульвар (Одеса)]]
[[Категорія:Пам'ятники Олександрові Пушкіну в Україні|Одеса]]
[[Категорія:Пам'ятники, встановлені 1889]]
[[Категорія:Засновані в Одесі 1889]]
[[Категорія:Історичний центр Одеси]]
[[Категорія:Пам'ятники Одеси]]
[[Категорія:Вшанування Олександра Пушкіна в Одесі]]
[[Категорія:Фонтани України]]

П:
Портал «Одеса»
Портал «Мистецтво»

d: Інформація у Вікіданих?

CMNS: Бюст Олександра Пушкіна у Вікісховищі?