text:
# Андорра (Теруель)
Андорра (ісп. Andorra) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Арагон, у провінції Теруель. Населення — 8367 осіб (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 280 км на схід від Мадрида, 90 км на північний схід від міста Теруель.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету
- Панорама, 1992 рік

title: Андорра (Теруель)

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Андорра
 | місцева_назва       = ''Andorra''
 | прапор              =
 | герб                = Escudo de Andorra.svg
 | автономна_спільнота = [[Арагон]]
 | провінція           = [[Теруель (провінція)|Теруель]]
 | комарка             = [[Андорра-Сьєрра-де-Аркос (комарка)|Андорра-Сьєрра-де-Аркос]]
 | широта              = 40.977
 | довгота             = -0.445
 | висота              = 714
 | населення           = 8367
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 141,36
 | густота             = 59,19
 | поштові_індекси     = 44500
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 44025
 | мер                 = Луїс Анхель Ромеро Родрігес
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 = http://www.andorraragon.com/
}}
'''Андорра''' ({{lang-es|Andorra}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Арагон]], у провінції [[Теруель (провінція)|Теруель]]. Населення — {{formatnum:8367}} осіб (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 280 км на схід від [[Мадрид]]а, 90 км на північний схід від [[Теруель|міста Теруель]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Andorra (Teruel)}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Andorra mapa.png|Розташування муніципалітету
Файл:Andorra - Casco histórico 1992.jpg|Панорама, 1992 рік
</gallery>

<!--
<gallery>
Файл:Andorra-1987.jpg|Vista del centro del casco histórico de Andorra desde el Monte de San Macario (1987)
Файл:San Macario Andorra- 1992.jpg|Ermita de San Macario, patrono de la ciudad
</gallery>
-->

== Посилання ==

<!-- * [http://www.culturandorra.com/ Patronato de Cultura y Turismo de Andorra] -->
<!-- * [http://www.celandigital.com/ Centro de Estudios Locales de Andorra (CELAN)] -->

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Теруель}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Теруель]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Арагон

Провінція: Теруель

Комарка: Андорра-Сьєрра-де-Аркос

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Луїс Анхель Ромеро Родрігес (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# AlpspiX
AlpspiX — сталевий оглядовий майданчик, розташований на висоті 2050 м над рівнем моря поблизу вершини гори Остерфельдкопф (2057 м), в гірському масиві Веттерштайн, Баварія, поряд з верхньою станцією канатної дороги Альпшпіцбан (нім. Alpspitzbahn).
З майданчика відкривається панорама гори Цугшпітце, Веттерштайнf, північної частини гори Альпшпітце та долини Гелленталь унизу.
AlpspiX складається з двох 24-метрових сталевих консолей, що на 15 метрів виступають від скелі. Загальна вага конструкції становить 60 тонн, тестове навантаження 46 тонн. Схрещені між собою консолі утворюють в плані X-подібну конструкцію, але лежать в різних площинах. Виконана з сталевої сітки прозора підлога дозволяє бачити долину Гелленталь, що лежить під майданчиком на глибині близько 1000 метрів. Для забезпечення унікальної панорами в напрямку гори Цугшпітце, металева огорожа консолі закінчується похилими скляними панелями.
Назва оглядової платформи походить від сусідньої гори Альшпітце (нім. Alpspitze) та «X».
Замовник споруди, компанія Bayerische Zugspitzbahn AG, витратив на будівництво близько 250 000 євро і впевнений, що AlpspiX сприятиме подальшому зростанню туристичної привабливості пішохідної зони навколо Альпшпітце.
AlpspiX ще на стадії будівництва неодноразово провокував запеклі протести природоохоронних та екологічних організацій, насамперед, Mountain Wilderness. На думку протестувальників, AlpspiX є спотворенням чудового баварського гірського світу, такі оглядові майданчики доречні лише в інтенсивно розвинених туристичних районах, за умови, що ці споруди об'єднані з наявною інфраструктурою. Німецька Альпійська спілка також тримається думки, що на першому плані повинна бути не туристична привабливість, а збереження первинної природності.
Прихильники, зокрема губернатор Верхньої Баварії Крістоф Хілленбранд, стверджували, що нова платформа значною мірою підвищить привабливість гір Веттерштайн. Представники AlpspiX також стверджували, що платформа та пригодницька стежка до вершини зроблять гори більш доступними.

wikiname: ukwiki

title: AlpspiX

in_language: uk

wikitext:
{{Міст
|назва = AlpspiX
|мовою = Оглядовий майданчик AlpspiX
|зображення = Alpspix von unten.jpg
|ширина з =
|підпис =
|офіційна назва = AlpspiX
|координати = {{coord|47|26|21.9|N|11|03|01.0|E|display=inline}}
|галузь = пішохідний
|перетинає =
|країна = {{DEU}}
|місце = [[Веттерштайн]], [[Баварія]], [[Німеччина]]
|тип = консольний міст
|матеріал = сталь, скло
|основний проліт =
|довжина = 2×25 м
|ширина = 3 м
|Висота конструкції =
|Висота склепіння над водою =
|навантаження = 46 тонн
|початок будівництва =
|завершення будівництва =
|відкрито = 4 липня [[2010]]
|закрито =
|на мапі гугл = <!-- в повному форматі, починаючи з http:// -->
|кр = <!-- карта розташування -->
}}
'''AlpspiX''' — сталевий [[оглядовий майданчик]], розташований на висоті 2050 м над рівнем моря поблизу вершини гори Остерфельдкопф (2057 м), в гірському масиві [[Веттерштайн]], [[Баварія]], поряд з верхньою станцією канатної дороги Альпшпіцбан ({{lang-de|Alpspitzbahn}}).

З майданчика відкривається панорама гори [[Цугшпітце]], Веттерштайнf, північної частини гори Альпшпітце та долини Гелленталь унизу.<ref name="archilovers"/>

AlpspiX складається з двох 24-метрових сталевих консолей, що на 15 метрів виступають від скелі. Загальна вага конструкції становить 60 тонн, тестове навантаження 46 тонн. Схрещені між собою консолі утворюють в плані X-подібну конструкцію, але лежать в різних площинах. Виконана з сталевої сітки прозора підлога дозволяє бачити долину Гелленталь, що лежить під майданчиком на глибині близько 1000 метрів.<ref name="archilovers">{{cite web |url = https://www.archilovers.com/projects/189863/alpspix-viewing-platform.html |title = AlpspiX viewing platform |work = archilovers.com |author = Dieter Wallmann |date=2010 |archiveurl= https://web.archive.org/web/20190619102034/https://www.archilovers.com/projects/189863/alpspix-viewing-platform.html |archivedate= 2019-06-19|deadurl= no | lang = en|accessdate = 2019-06-19}}</ref> Для забезпечення унікальної панорами в напрямку гори [[Цугшпітце]], металева огорожа консолі закінчується похилими скляними панелями.

[[Файл:Alpspix-nah-20110702.jpg|left|thumb|260пкс|]]
Назва оглядової платформи походить від сусідньої гори Альшпітце ({{lang-de|Alpspitze}}) та «X».

Замовник споруди, компанія Bayerische Zugspitzbahn AG, витратив на будівництво близько 250 000 євро і впевнений, що AlpspiX сприятиме подальшому зростанню туристичної привабливості пішохідної зони навколо Альпшпітце.<ref name="alpin"/>

AlpspiX ще на стадії будівництва неодноразово провокував запеклі протести природоохоронних та екологічних організацій, насамперед, Mountain Wilderness. На думку протестувальників, AlpspiX є спотворенням чудового баварського гірського світу, такі оглядові майданчики доречні лише в інтенсивно розвинених туристичних районах, за умови, що ці споруди об'єднані з наявною інфраструктурою.<ref name="alpin">{{cite web |url = http://www.alpin.de/home/news/6421/artikel_dav___alpen_duerfen_nicht_zur_kulisse_degradiert_werden_.html |title = Die umstrittene Aussichtsplattform „Alpspix" am Osterfelderkopf bei Garmisch-Partenkirchen soll am 04. Juli eröffnet werden |work = Alpin |author = |date=2010-06-10 |archiveurl = https://web.archive.org/web/20190619084526/http://www.alpin.de/home/news/6421/artikel_dav___alpen_duerfen_nicht_zur_kulisse_degradiert_werden_.html |archivedate=2019-06-19 |deadurl = no| lang=de}}</ref> Німецька Альпійська спілка також тримається думки, що на першому плані повинна бути не туристична привабливість, а збереження первинної природності.<ref>{{cite web |url=http://www.alpenverein-gapa.de/fileadmin/DAV_GaPa/Downloads/Presse/0628_Position_DAV_Bauten_Alpspix.pdf |title=Alpen dürfen nicht zur Kulisse werden |work= |author=Deutscher Alpenverein |date=2010-06-01 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304035327/http://www.alpenverein-gapa.de/fileadmin/DAV_GaPa/Downloads/Presse/0628_Position_DAV_Bauten_Alpspix.pdf |archivedate=2016-03-04 |deadurl=yes |lang=de |accessdate=2019-06-26 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304035327/http://www.alpenverein-gapa.de/fileadmin/DAV_GaPa/Downloads/Presse/0628_Position_DAV_Bauten_Alpspix.pdf |date=2016-03-04 }}</ref>

Прихильники, зокрема губернатор Верхньої Баварії Крістоф Хілленбранд, стверджували, що нова платформа значною мірою підвищить привабливість гір Веттерштайн. Представники AlpspiX також стверджували, що платформа та пригодницька стежка до вершини зроблять гори більш доступними.<ref name=":0">{{cite web|last=Stefan Sessler|date=2010-07-02|year=|title=Alpspix-Eröffnung: Höhenrausch für alle|url=https://www.nrt-la.de/media/news/datei/125_n635-3-alpspix-100705-sammelmappe3a.pdf|url-status=|archive-url=|archive-date=|access-date=|publisher=Merkur|pages=|language=de|format=|quote=|periodical=}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Туризм]]
[[Категорія:Споруди]]

title: AlpspiX

Офіційна назва: AlpspiX

Країна: Німеччина

Розташування: Веттерштайн, Баварія, Німеччина

Галузь застосування: пішохідний

Тип конструкції: консольний міст

Матеріал: сталь, скло

Ширина: 3 м

Максимальне навантаження: 46 тонн

Відкрито: 4 липня 2010


text:
# Воронін Олександр Семенович
Олександр Семенович Воронін (нар. 1899, село Бебяєво Арзамаського повіту Нижньогородської губернії, тепер Нижньогородської області, Російська Федерація — 1973, місто Тула, Російська Федерація) — радянський діяч, 2-й секретар Удмуртського обласного комітету ВКП(б). Депутат Верховної Ради СРСР 1-го скликання (1937—1946).

## Біографія
Народився в родині робітника скотобійні. У 1914 році закінчив двокласне училище в селищі Ташино Ардатовського повіту Нижньогородської губернії.
У червні 1914 — травні 1918 року — токар Ташинського чавуноплавильного заводу Нижньогородської губернії.
Член РКП(б) з лютого 1918 року.
З травня по жовтень 1918 року — голова заводського комітету Ташинського чавуноплавильного заводу. У 1918 році вступив до комсомолу.
У жовтні 1918 — червні 1919 року — заступник голови Ташинського волосного виконавчого комітету Нижньогородської губернії.
З червня 1919 по жовтень 1920 року — помічник військового комісара 85-го окремого батальйону 17-ї стрілецької дивізії РСЧА.
У жовтні 1920 — січні 1921 року — голова Ташинського волосного виконавчого комітету Нижньогородської губернії.
У січні — грудні 1921 року — заступник голови Ардатовського повітового виконавчого комітету Нижньогородської губернії.
У грудні 1921 — січні 1923 року — відповідальний секретар Первомайського районного комітету РКП(б) Ардатовського повіту Нижньогородської губернії.
У січні — травні 1923 року — токар Первомайського чавуноплавильного заводу Нижньогородської губернії. З травня 1923 по липень 1924 року — токар Сормовського заводу Нижньогородської губернії.
У липні — грудні 1924 року — курсант Нижньогородських губернських курсів партійного активу.
З грудня 1924 по липень 1926 року — відповідальний секретар Хвощевського волосного виконавчого комітету Павловського повіту Нижньогородської губернії. З липня 1926 по вересень 1927 року — відповідальний секретар Ворсменського волосного виконавчого комітету Павловського повіту Нижньогородської губернії.
З вересня 1927 по травень 1928 року — голова Павловського повітового бюро профспілок, у травні 1928 — червні 1929 року — голова Павло-Вачського районного комітету Спілки металістів Нижньогородської губернії.
У 1929 році закінчив заочно перший курс Комуністичного університету імені Свердлова в Москві.
З червня 1929 по вересень 1930 року — завідувач організаційного відділу і заступник секретаря Арзамаського окружного комітету ВКП(б).
У вересні 1930 — грудні 1931 року — відповідальний секретар Арзамаського районного комітету ВКП(б) Нижньогородського краю.
У грудні 1931 — березні 1933 року — завідувач організаційного відділу, з березня 1933 по квітень 1937 року — завідувач промислово-транспортного відділу Удмуртського обласного комітету ВКП(б).
У квітні — вересні 1937 року — відповідальний секретар партійного комітету Іжевського металургійного заводу (Іжстальзаводу).
26 вересня 1937 — червень 1938 року — 2-й секретар Удмуртського обласного комітету ВКП(б). Рішенням бюро Удмуртського обкому ВКП(б) 6—10 червня 1938 року «за обман і приховання від партії факту виключення з партії в 1923 році» знятий з роботи і виведений із складу членів бюро обкому «з «оголошенням суворої догани із занесенням в особову справу».
З червня 1938 по листопад 1941 року — керуючий тресту «Удмуртбуд» у місті Іжевську. З грудня 1941 по вересень 1943 року — голова Удмуртської промспілки. У вересні 1943 — січні 1944 року — заступник уповноваженого Роскооппрому в місті Іжевську. З січня 1944 по червень 1945 року — уповноважений управління промкооперації в Іжевську.
У червні 1945 — липні 1949 року — заступник уповноваженого управління промкооперації в місті Тулі. З липня 1949 по березень 1953 року — начальник Тульського обласного управління легкої промисловості.
З березня 1953 по листопад 1959 року — голова правління Тульської обласної промислової ради.
З листопада 1959 року — на пенсії. Партійні документ и погашені Центральним районним комітетом КПРС міста Тули в серпні 1973 року як на померлого.

## Нагороди
- ордени
- медалі

title: Воронін Олександр Семенович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Воронін Олександр Семенович
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200 пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     = село Бебяєво Арзамаського повіту [[Нижньогородська губернія|Нижньогородської губернії]], тепер [[Нижньогородська область|Нижньогородської області]], [[Росія|Російська Федерація]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         = місто [[Тула]], [[Росія|Російська Федерація]]
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Воронін}}
'''Олександр Семенович Воронін''' ({{нар}} {{ДН|||1899}}, село Бебяєво Арзамаського повіту [[Нижньогородська губернія|Нижньогородської губернії]], тепер [[Нижньогородська область|Нижньогородської області]], [[Росія|Російська Федерація]] — {{ДС|||1973}}, місто [[Тула]], [[Росія|Російська Федерація]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] діяч, 2-й секретар Удмуртського обласного комітету ВКП(б). Депутат [[Верховна рада Союзу Радянських Соціалістичних Республік|Верховної Ради СРСР]] 1-го скликання (1937—1946).

== Біографія ==
Народився в родині робітника скотобійні. У 1914 році закінчив двокласне училище в селищі Ташино Ардатовського повіту Нижньогородської губернії.

У червні 1914 — травні 1918 року — токар Ташинського чавуноплавильного заводу Нижньогородської губернії.

Член [[РКП(б)]] з лютого [[1918]] року.

З травня по жовтень 1918 року — голова заводського комітету Ташинського чавуноплавильного заводу. У 1918 році вступив до комсомолу.

У жовтні 1918 — червні 1919 року — заступник голови Ташинського волосного виконавчого комітету Нижньогородської губернії.

З червня 1919 по жовтень 1920 року — помічник військового комісара 85-го окремого батальйону 17-ї стрілецької дивізії РСЧА.

У жовтні 1920 — січні 1921 року — голова Ташинського волосного виконавчого комітету Нижньогородської губернії.

У січні — грудні 1921 року — заступник голови Ардатовського повітового виконавчого комітету Нижньогородської губернії.

У грудні 1921 — січні 1923 року — відповідальний секретар Первомайського районного комітету РКП(б) Ардатовського повіту Нижньогородської губернії.

У січні — травні 1923 року — токар Первомайського чавуноплавильного заводу Нижньогородської губернії. З травня 1923 по липень 1924 року — токар Сормовського заводу Нижньогородської губернії.

У липні — грудні 1924 року — курсант Нижньогородських губернських курсів партійного активу.

З грудня 1924 по липень 1926 року — відповідальний секретар Хвощевського волосного виконавчого комітету Павловського повіту Нижньогородської губернії. З липня 1926 по вересень 1927 року — відповідальний секретар Ворсменського волосного виконавчого комітету Павловського повіту Нижньогородської губернії.

З вересня 1927 по травень 1928 року — голова Павловського повітового бюро профспілок, у травні 1928 — червні 1929 року — голова Павло-Вачського районного комітету Спілки металістів Нижньогородської губернії.

У 1929 році закінчив заочно перший курс Комуністичного університету імені Свердлова в Москві.

З червня 1929 по вересень 1930 року — завідувач організаційного відділу і заступник секретаря Арзамаського окружного комітету ВКП(б).

У вересні 1930 — грудні 1931 року — відповідальний секретар Арзамаського районного комітету ВКП(б) Нижньогородського краю.

У грудні 1931 — березні 1933 року — завідувач організаційного відділу, з березня 1933 по квітень 1937 року — завідувач промислово-транспортного відділу Удмуртського обласного комітету ВКП(б).

У квітні — вересні 1937 року — відповідальний секретар партійного комітету Іжевського металургійного заводу (Іжстальзаводу).

26 вересня 1937 — червень 1938 року — 2-й секретар Удмуртського обласного комітету ВКП(б). Рішенням бюро Удмуртського обкому ВКП(б) 6—10 червня 1938 року «за обман і приховання від партії факту виключення з партії в 1923 році» знятий з роботи і виведений із складу членів бюро обкому «з «оголошенням суворої догани із занесенням в особову справу».

З червня 1938 по листопад 1941 року — керуючий тресту «Удмуртбуд» у місті Іжевську. З грудня 1941 по вересень 1943 року — голова Удмуртської промспілки. У вересні 1943 — січні 1944 року — заступник уповноваженого Роскооппрому в місті Іжевську. З січня 1944 по червень 1945 року — уповноважений управління промкооперації в Іжевську.

У червні 1945 — липні 1949 року — заступник уповноваженого управління промкооперації в місті Тулі. З липня 1949 по березень 1953 року — начальник Тульського обласного управління легкої промисловості.

З березня 1953 по листопад 1959 року — голова правління Тульської обласної промислової ради.

З листопада 1959 року — на пенсії. Партійні документ и погашені Центральним районним комітетом КПРС міста Тули в серпні 1973 року як на померлого.

== Нагороди ==
* ордени
* медалі

== Джерела ==
* ''Филиппов С.'' Территориальные руководители ВКП(б) в 1934—1939 гг. Справочник. — {{М.}} : РОССПЭН, 2016. {{ref-ru}}

[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 1-го скликання]]
[[Категорія:Члени КПРС]]

title: Воронін Олександр Семенович

Народився: 1899 · село Бебяєво Арзамаського повіту Нижньогородської губернії, тепер Нижньогородської області, Російська Федерація

Помер: 1973 · місто Тула, Російська Федерація

Країна: СРСР

Національність: росіянин

Діяльність: політик

Посада: депутат Верховної ради СРСР

Партія: КПРС


text:
# Ржанов Евгеній Олександрович
Євге́н Олекса́ндрович Ржанов (нар. 13 квітня 1938, Харків, УРСР) — український піаніст та педагог, Заслужений артист України з 1967 року. Професор Київського інституту музики імені Рейнгольда Глієра.

## Біографія
Народився 13 квітня 1938 року в сім'ї музикантів.
Навчався в Київській спеціалізованій музичній школі у викладача Даніїла Романовича Юделевича.
З 1956 року по 1964 навчався в Московській консерваторії ім. П. І. Чайковського у Я. В. Флієра, де з 1961 по 1964 роки був аспірантом.
|               | Євген Ржанов, безумовно, один із найталановитіших піаністів і музикантів, які зустрілися мені на моєму майже сорокалітньому педагогічному шляху». «Репертуар піаніста надзвичайно широкий та різноманітний. Практично Ржанов грає весь основний фортепіанний репертуар від Баха до Прокоф’єва та Шостаковича. Величезна його роль у пропаганді радянської української музики. Усе найкраще з написаного нашими сучасниками Ржанов виносить на концертну естраду |
| — Я. В. Флієр |                                                                                |

Вирішальними у творчій кар'єрі Ржанова стали його перемоги на творчих конкурсах, серед яких — Всеросійський конкурс піаністів 1961 року та Міжнародний конкурс імені Королеви Єлизавети у Брюсселі 1964 р. Остання перемога допомогла Євгену Ржанову здобути світове визнання.
У 1964 році повністю переїжджає до Києва і становиться солістом Київської філармонії і педагогом Київської консерваторії. До 1985 року працював педагогом Київської консерваторії. Протягом п'яти років очолював кафедру спеціального фортепіано. Одночасно викладав у школі ім. Лисенка.
Один зі співзасновників Міжнародного музичного конкурсу імені М. В. Лисенка (1962 рік).
З 1985 по 1992 рок — соліст Республіканського будинку органної та камерної музики в Києві.
У 1960—1980 роках був єдиним піаністом, що грав усі опуси українських композиторів: Л. Ревуцького, Б. Лятошинського та В. Косенка.
З 1992 року переїхав жити до Німеччини, де відкрив малу філармонію і активно виступав з концертами по всій Європі.
У 2010 році повернувся в Україну і відновив викладання в Київському інституті музики ім. Р. М. Глієра та Київській середній спеціальній музичній школі ім. М. В. Лисенка.

## Репертуар
У репертуарі Ржанова понад п'ятдесят концертів для фортепіано з оркестром (12 з них — українських композиторів), сольні фортепіанні твори Лисенка М. В., Косенка В. С., Коляди М. Т., Ревуцького Л. М., Лятошинського Б. М., Штогаренка А. Я., Шамо І. Н., Жуковського Г. Л., Філіпенка А. Д., Сильвестрова В.В, Сильванського М. Й., Іщенка Ю. Я., Сєчкіна В. В., Степаненка М. Б., Скорика М. М., Драго І. Б., Колодуб Ж. Ю., Надененка Ф. М., О. Ф. Зноска-Боровського, Кирейка В. Д. та інших авторів.
Під час роботи в Республіканському будинку органної та камерної музики, Євген Олександрович двічі провів цикли концертів «Клавесинна музика 16—18 століть», де кожен цикл складався з восьми концертів німецьких, англійських, італійських, французьких та східноєвропейських композиторів. Це зокрема твори Джироламо Фрескобальді, д'Аглеберта, Франсуа Куперена, Генрі Перселла, Антоніо Кабесона та інших.
Його репертуар включає в себе твори Баха, Гайдна, Моцарта, Л. Бетховена, Ф. Шопена, Ф. Ліста, Ф. Шумана, І. Брамса, Ф. Мендельсона, С. Прокоф'єва, Равеля, К. Дебюссі, Шостаковича, Метнера, Мусоргського, П. Чайковського, С. Рахманінова, А. Скрябіна, П. Хіндеміта, Шонберга, А. Шнітке та інших.
Українські композитори в програмі піаніста: Б. Лятошинський, В. Косенко, М. Скорик, Л. Ревуцький, Кирейко, Штогаренко, Надененко, І. Карабиць, Іщенко, Вериківський та інші.
Євген Ржанов зіграв усі клавесинні концерти Й. С. Баха в супроводі оркестру. В тому числі твори для двох, трьох та чотирьох клавесинів.
Однак найбільшу любов та професійний інтерес у творчості Ржанова посідає українська музика.
Значне місце в репертуарі піаніста посідають твори Бориса Лятошинського, Левка Ревуцького та Віктора Косенка.

## Визнання
1967 року надано почесне звання «Заслужений артист УРСР».
Член журі багатьох конкурсів, в тому числі й міжнародних.

## Співпраця
Євген Ржанов провів багато концертів з видатними українськими інструменталістами: Олексієм Гороховим, Вадимом Червовим, Олегом Кудряшовим, вокалістами Анатолієм Кочергою, Марією Стеф'юк, Євдокією Колесник та іншими, тісно співпрацював з квартетом ім. М. Лисенка.

## Збережена спадщина
У Фондах українського радіо та телебачення зберігаються записи творів українських композиторів (Лисенка, Косенка, Лятошинського, Ревуцького, Сільванського, Штогаренка, Сильвестрова та багатьох інших) у виконанні Євгена Ржанова. Багато записів здійснено на грамплатівки.

## Цікаві факти
Євген Ржанов був першим виконавцем багатьох творів:
- Концерт для фортепіано з оркестром В. С. Косенка усіх трьох частин (до Маестро виконувалась для публіки тільки перша частина);
- Концерт для фортепіано з оркестром І. Б. Драго;
- Концерт для фортепіано з оркестром О. М. Канерштейна;
- Концерт для фортепіано з оркестром Ж. Ю. Колодуб;
- Концерт для фортепіано з оркестром Г. І. Ляшенка;
- Концерт для фортепіано з оркестром О. І. Білаша;
- Концерт для фортепіано з оркестром Ю. Я. Іщенка,
- Три поеми «Пам'яті музикантів» Андрія Штогаренка;
- Концерт Левка Ревуцького в другій редакції;
- Класична соната, Сонатина, п'єси, дитяча музика, «Монодія» Валентина Сильвестрова;

Сюїта «Гуцульські акварелі» Ігоря Шамо;
- Сюїта «Пригоди барона Мюнхгаузена» Миколи Сільванського;
- Три цикли «Поетичні настрої», сонати для фортепіано, сонати для віолончелі та фортепіано, сонати для скрипки та фортепіано, сонати для флейти та фортепіано Юрія Іщенка;твори Германа Жуковського, Сергія Мамонова, Федора Надененка, Віктора Клина та багатьох інших.

Євген Ржанов працював у складі редакції видавництва «Музична Україна», укладав та редагував збірки класичної фортепіанної музики, а також видання творів українських композиторів для дітей.
Левко Ревуцький після першого виконання його концерту в другій редакції подарував Євгену Ржанову клавір із власним автографом.
Українські композитори присвячували Євгену Ржанову свої твори: В. Сильвестров — «Класичну сонату», Ю. Іщенко — «Поетичні настрої», Г. Ляшенко — Концерт для фортепіано з оркестром.

title: Ржанов Евгеній Олександрович

wikitext:
{{othernames|Ржанов}}
{{музикант
| Зображення = Ржанов Євген Олександрович 2018.jpg
| Розмір_зображення = 300
| Національність =
| -Професія = піаніст, викладач
| Інструмент =
| Жанр =
| Нагороди = {{Заслужений артист УРСР}}
}}

'''Євге́н Олекса́ндрович Ржанов''' (нар. 13 квітня 1938, [[Харків]], [[УРСР]]) — український піаніст та педагог, [[Заслужений артист України]] з 1967 року. Професор [[Київський інститут музики імені Рейнгольда Глієра|Київського інституту музики імені Рейнгольда Глієра]].

== Біографія ==

Народився {{ДН|13|4|1938}} року в сім'ї музикантів.

Навчався в Київській спеціалізованій музичній школі у викладача Даніїла Романовича Юделевича.

З [[1956]] року по 1964 навчався в Московській консерваторії ім. П. І. Чайковського у [[Флієр Яків Володимирович|Я. В. Флієра]], де з 1961 по 1964 роки був аспірантом.

{{Цитата|''Євген Ржанов, безумовно, один із найталановитіших піаністів і музикантів, які зустрілися мені на моєму майже сорокалітньому педагогічному шляху». «Репертуар піаніста надзвичайно широкий та різноманітний. Практично Ржанов грає весь основний фортепіанний репертуар від Баха до Прокоф’єва та Шостаковича. Величезна його роль у пропаганді радянської української музики. Усе найкраще з написаного нашими сучасниками Ржанов виносить на концертну естраду''
|автор=''[[Флієр Яків Володимирович|Я. В. Флієр]]|'' про свого учня Євгена Ржанова}}

Вирішальними у творчій кар'єрі Ржанова стали його перемоги на творчих конкурсах, серед яких — Всеросійський конкурс піаністів 1961 року та Міжнародний конкурс імені Королеви Єлизавети у Брюсселі 1964 р. Остання перемога допомогла Євгену Ржанову здобути світове визнання.

У 1964 році повністю переїжджає до Києва і становиться солістом Київської філармонії і педагогом Київської консерваторії. До 1985 року працював педагогом Київської консерваторії. Протягом п'яти років очолював кафедру спеціального фортепіано. Одночасно викладав у школі ім. Лисенка.

Один зі співзасновників Міжнародного музичного конкурсу імені М. В. Лисенка (1962 рік).

З 1985 по 1992 рок — соліст Республіканського будинку органної та камерної музики в Києві.

У 1960—1980 роках був єдиним піаністом, що грав усі опуси українських композиторів: Л. Ревуцького, Б. Лятошинського та В. Косенка.

З 1992 року переїхав жити до Німеччини, де відкрив малу філармонію і активно виступав з концертами по всій Європі.

У 2010 році повернувся в Україну і відновив викладання в Київському інституті музики ім. Р. М. Глієра та Київській середній спеціальній музичній школі ім. М. В. Лисенка.

== Репертуар ==

У репертуарі Ржанова понад п'ятдесят концертів для фортепіано з оркестром (12 з них — українських композиторів), сольні фортепіанні твори Лисенка М. В., Косенка В. С., Коляди М. Т., Ревуцького Л. М., Лятошинського Б. М., Штогаренка А. Я., Шамо І. Н., Жуковського Г. Л., Філіпенка А. Д., Сильвестрова В.В, Сильванського М. Й., Іщенка Ю. Я., Сєчкіна В. В., Степаненка М. Б., Скорика М. М., Драго І. Б., Колодуб Ж. Ю., Надененка Ф. М., О. Ф. Зноска-Боровського, Кирейка В. Д. та інших авторів.

Під час роботи в Республіканському будинку органної та камерної музики, Євген Олександрович двічі провів цикли концертів «Клавесинна музика 16—18 століть», де кожен цикл складався з восьми концертів німецьких, англійських, італійських, французьких та східноєвропейських композиторів. Це зокрема твори Джироламо Фрескобальді, д'Аглеберта, Франсуа Куперена, Генрі Перселла, Антоніо Кабесона та інших.

Його репертуар включає в себе твори Баха, Гайдна, Моцарта, Л. Бетховена, Ф. Шопена, Ф. Ліста, Ф. Шумана, І. Брамса, Ф. Мендельсона, С. Прокоф'єва, Равеля, К. Дебюссі, Шостаковича, Метнера, Мусоргського, П. Чайковського, С. Рахманінова, А. Скрябіна, П. Хіндеміта, Шонберга, А. Шнітке та інших.

Українські композитори в програмі піаніста: Б. Лятошинський, В. Косенко, М. Скорик, Л. Ревуцький, Кирейко, Штогаренко, Надененко, І. Карабиць, Іщенко, Вериківський та інші.

Євген Ржанов зіграв усі клавесинні концерти Й. С. Баха в супроводі оркестру. В тому числі твори для двох, трьох та чотирьох клавесинів.

Однак найбільшу любов та професійний інтерес у творчості Ржанова посідає українська музика.

Значне місце в репертуарі піаніста посідають твори Бориса Лятошинського, Левка Ревуцького та Віктора Косенка.

== Визнання ==
1967 року надано почесне звання «[[Заслужений артист УРСР]]».

Член журі багатьох конкурсів, в тому числі й міжнародних.

== Співпраця ==
Євген Ржанов провів багато концертів з видатними українськими інструменталістами: Олексієм Гороховим, Вадимом Червовим, Олегом Кудряшовим, вокалістами Анатолієм Кочергою, Марією Стеф'юк, Євдокією Колесник та іншими, тісно співпрацював з квартетом {{s|ім. М. Лисенка}}.

== Збережена спадщина ==
У Фондах українського радіо та телебачення зберігаються записи творів українських композиторів (Лисенка, Косенка, Лятошинського, Ревуцького, Сільванського, Штогаренка, Сильвестрова та багатьох інших) у виконанні Євгена Ржанова. Багато записів здійснено на грамплатівки.

== Цікаві факти ==
Євген Ржанов був першим виконавцем багатьох творів:
* Концерт для фортепіано з оркестром В. С. Косенка усіх трьох частин (до Маестро виконувалась для публіки тільки перша частина);
* Концерт для фортепіано з оркестром І. Б. Драго;
* Концерт для фортепіано з оркестром О. М. Канерштейна;
* Концерт для фортепіано з оркестром Ж. Ю. Колодуб;
* Концерт для фортепіано з оркестром Г. І. Ляшенка;
* Концерт для фортепіано з оркестром О. І. Білаша;
* Концерт для фортепіано з оркестром Ю. Я. Іщенка,
* Три поеми «Пам'яті музикантів» Андрія Штогаренка;
* Концерт Левка Ревуцького в другій редакції;
* Класична соната, Сонатина, п'єси, дитяча музика, «Монодія» Валентина Сильвестрова;
Сюїта «Гуцульські акварелі» Ігоря Шамо;
* Сюїта «Пригоди барона Мюнхгаузена» Миколи Сільванського;
* Три цикли «Поетичні настрої», сонати для фортепіано, сонати для віолончелі та фортепіано, сонати для скрипки та фортепіано, сонати для флейти та фортепіано Юрія Іщенка;твори Германа Жуковського, Сергія Мамонова, Федора Надененка, Віктора Клина та багатьох інших.

Євген Ржанов працював у складі редакції видавництва «[[Музична Україна]]», укладав та редагував збірки класичної фортепіанної музики, а також видання творів українських композиторів для дітей.

Левко Ревуцький після першого виконання його концерту в другій редакції подарував Євгену Ржанову клавір із власним автографом.

Українські композитори присвячували Євгену Ржанову свої твори: В. Сильвестров — «Класичну сонату», Ю. Іщенко — «Поетичні настрої», Г. Ляшенко — Концерт для фортепіано з оркестром.

== Джерела ==
* {{книга
|автор=Григорьев Л., Платек Я.
|частина=Ржанов Евгений Александрович
|посилання частина=http://allpianists.ru/rjanov.html
|заголовок=Современные пианисты
|посилання=http://allpianists.ru/
|місце=Москва
|видавництво=[[Советский композитор]]
|рік=1990
|ref=Пианисты}}
* [https://slavicjournal.wordpress.com/персоналії/євген-ржанов/ Євген Ржанов у Слов'янському часописі]
* [https://www.youtube.com/watch?v=sVWbhsLbLh4 Концерт для фортепіано з оркестром]
* [http://classic-online.ru/ru/performer/2572| Ржанов Евгеній Олександрович на classic-online.ru]{{ref-ru}}{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://elvisti.com/node/107480| Концерт Евгения Ржанова в Киеве]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
{{Бібліоінформація}}
{{без виносок|дата=лютий 2018}}

{{DEFAULTSORT:Ржанов, Евгеній Олександрович}}
[[Категорія:Уродженці Харкова]]
[[Категорія:Випускники Московської консерваторії]]
[[Категорія:Заслужені артисти України]]
[[Категорія:Академічні музиканти України]]
[[Категорія:Українські піаністи]]
[[Категорія:Музичні педагоги]]

title: Основна інформація

Дата народження: 13 квітня 1938 (86 років)

Місце народження: Харків, Українська РСР, СРСР

Громадянство: СРСР · Україна

Професії: піаніст, музичний педагог

Освіта: Московська державна консерваторія імені Петра Чайковського

Інструменти: фортепіано, орган і клавесин

Заклад: Національна музична академія України імені П. І. Чайковського, Національна філармонія України, Національний будинок органної і камерної музики України, Київська муніципальна академія музики імені Рейнгольда Глієра і Видавництво «Музична Україна»

Нагороди: Заслужений артист УРСР


text:
# Телятєво (Нижньогородська область)
Телятєво (рос. Телятьево) — присілок в Борському міському окрузі Нижньогородської області Російської Федерації.
Населення становить 75 осіб. Входить до складу муніципального утворення Міський округ місто Бор.

## Історія
Від 2010 року входить до складу муніципального утворення Міський округ місто Бор.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 64   | ↗75  |

title: Телятєво (Нижньогородська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Телятєво
|назва ін.       = Телятьево
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Нижньогородська область]]
|район           =
|міський округ   = [[Міський округ місто Бор|Бор]]
|поселення       = [[Міський округ місто Бор]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 75
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Нижньогородська область
}}
'''Телятєво''' ({{lang-ru|Телятьево}}) — [[присілок]] в [[Міський округ місто Бор|Борському міському окрузі]] [[Нижньогородська область|Нижньогородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 75 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Міський округ місто Бор]].

== Історія ==

Від 2010 року входить до складу муніципального утворення Міський округ місто Бор<ref>Закон Нижегородской области от 09.03.2010 № 33-З «Об изменении административно-территориального деления Борского района Нижегородской области и о внесении изменения в статью 11 Закона Нижегородской области «Об административно-территориальном устройстве Нижегородской области»»</ref><ref>Закон Нижегородской области от 02.03.2010 № 21-З «О преобразовании муниципальных образований Борского муниципального района Нижегородской области»</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Телятьево (Нижегородская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Міський округ місто Бор}}
{{Russia-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Росія}}
[[Категорія:Населені пункти міського округу місто Бор]]

title: присілок Телятєво

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Нижньогородська область

Міський округ: Бор

Поселення: Міський округ місто Бор

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Телятєво · Телятєво


text:
# Рожичнянська сільська рада (Шепетівський район)
Рожи́чнянська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Шепетівському районі Хмельницької області. Адміністративний центр — село Рожична.

## Загальні відомості
Рожичнянська сільська рада утворена в 1937 році.
- Територія ради: 2,965 км²
- Населення ради: 682 особи (станом на 2001 рік)

## Населені пункти
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
- с. Рожична
- с. Орлинці
- с. Устянівка

## Склад ради
Рада складається з 14 депутатів та голови.
- Голова ради: Шевчук Ігор Володимирович
- Секретар ради: Антонюк Людмила Миколаївна

### Керівний склад попередніх скликань
| Прізвище, ім'я, по батькові | Основні відомості                                                                                | Дата обрання | Дата звільнення |
| --------------------------- | -------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Мороз Віктор Петрович       | Сільський голова, 1957 року народження, безпартійний                                               | 26.03.2006   | 31.03.2008      |
| Наметченюк Ірина Іванівна   | Сільський голова, 1963 року народження, позапартійна                                               | 30.11.2008   | 31.10.2010      |
| Шевчук Ігор Володимирович   | Сільський голова, 1970 року народження, освіта вища, член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України

### Депутати
За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали:

#### За суб'єктами висування
| Суб'єкт висування                | Кількість обраних депутатів | %    |
| -------------------------------- | --------------------------- | ---- |
| Самовисування                    | 7                           | 50   |
| Партія регіонів                  | 6                           | 42,9 |
| Політична партія «Нова політика» | 1                           | 7,1  |

#### За округами
| № округу                         | Прізвище, ім'я, по батькові  | Дата визнання обраним | Освіта             | Партійна приналежність                        | Відомості про обраного депутата                                         |
| -------------------------------- | ---------------------------- | --------------------- | ------------------ | --------------------------------------------- | ----------------------------------------------------------------------- |
| Партія регіонів                  |                              |                       |                    |                                               |                                                                         |
| 2                                | Швороб Марія Василівна       | 04.11.2010            | середня            | позапартійна                                  | пенсіонер                                                               |
| 3                                | Швороб Надія Григорівна      | 04.11.2010            | середня            | позапартійна                                  | фельдшерсько-акушерський пункт, молодша медсестра                       |
| 7                                | Антоненко Микола Миколайович | 04.11.2010            | середня спеціальна | позапартійний                                 | тимчасово не працює                                                     |
| 11                               | Верхогляд Наталія Миколаївна | 04.11.2010            | середня спеціальна | позапартійна                                  | пенсіонер                                                               |
| 12                               | Лисун Євгенія Вікторівна     | 04.11.2010            | середня            | позапартійна                                  | Рожичнянський сільський клуб, завідувачка                               |
| 14                               | Верхогляд Тетяна Михайлівна  | 04.11.2010            | середня            | позапартійна                                  | магазин, продавець                                                      |
| Політична партія «Нова політика» |                              |                       |                    |                                               |                                                                         |
| 5                                | Мельник Олена Фотіївна       | 04.11.2010            | середня спеціальна | позапартійна                                  | Орлинецький сільський клуб, завідувачка                                 |
| Самовисування                    |                              |                       |                    |                                               |                                                                         |
| 1                                | Шулик Світлана Леонідівна    | 04.11.2010            | вища               | член Партії регіонів                          | Орлинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ст., директор                    |
| 4                                | Наметченюк Ірина Іванівна    | 04.11.2010            | середня спеціальна | позапартійна                                  | Рожичнянська сільська рада                                              |
| 6                                | Наметченюк Надія Григорівна  | 04.11.2010            | середня            | член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» | приватний підприємець                                                   |
| 8                                | Харчук Юрій Іванович         | 04.11.2010            | середня спеціальна | позапартійний                                 | Корпорація «СВАРОГ», охоронець                                          |
| 9                                | Антонюк Людмила Миколаївна   | 04.11.2010            | вища               | позапартійна                                  | Рожичнянська сільська рада, секретар                                    |
| 10                               | Антонюк Леся Василівна       | 04.11.2010            | вища               | позапартійна                                  | Орлинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ст., вихователь дитячого садочку |
| 13                               | Лисун Юрій Васильович        | 04.11.2010            | середня            | позапартійний                                 | ТОВ «Лотівка — Еліт», охоронець                                         |

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Рожичнянська сільська рада
   | будівля             =
   | розташування        =
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Хмельницька область]]
   | район               = [[Шепетівський район]]
   | центр               = с. [[Рожична (Шепетівський район)|Рожична]]
   | голова              = Шевчук Ігор Володимирович
   | секретар            = Антонюк Людмила Миколаївна
   | кількість членів    = 14 депутатів
   | утворена            = в 1937 році
   | код КОАТУУ          = 6825586500
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=37246 Рожичнянська сільська рада]
   | площа               = 2,965
   | населення           = 682 ''(на 2001 рік)''
   | щільність           = 230,02
   | населені пункти     = 3 села
   | поштовий індекс     = 30452
   | адреса              = <tt>30452, Хмельницька обл., Шепетівський р-н, с. Устянівка, вул. Українська, 2</tt>
   | телефонний код      = 3840
   | телефонний номер    = 34-307
   | факс                =
   | електронна скринька =
   | вебсторінка         =
  }}
{{Otheruses|Рожичнянська сільська рада}}
'''Рожи́чнянська сільська́ ра́да''' — [[адміністративно-територіальна одиниця]] та [[орган місцевого самоврядування]] в [[Шепетівський район|Шепетівському районі]] [[Хмельницька область|Хмельницької області]]. [[Адміністративний центр]] — [[село]] [[Рожична (Шепетівський район)|Рожична]].

== Загальні відомості ==
Рожичнянська сільська рада утворена в 1937 році.
* ''Територія ради:'' 2,965 км²
* ''Населення ради:'' 682 особи (станом на 2001 рік)

== Населені пункти ==
Сільській раді підпорядковані населені пункти:
* с. [[Рожична (Шепетівський район)|Рожична]]
* с. [[Орлинці]]
* с. [[Устянівка]]

== Склад ради ==
Рада складається з 14 депутатів та голови.
* ''Голова ради:'' Шевчук Ігор Володимирович
* ''Секретар ради:'' Антонюк Людмила Миколаївна

=== Керівний склад попередніх скликань ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|- bgcolor="#FAEBD7"
! Прізвище, ім'я, по батькові !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Мороз Віктор Петрович
| Сільський голова, 1957 року народження, безпартійний
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.03.2008
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Наметченюк Ірина Іванівна
| Сільський голова, 1963 року народження, позапартійна
| align=center| 30.11.2008
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFAF0"
| style=white-space:nowrap | Шевчук Ігор Володимирович
| Сільський голова, 1970 року народження, освіта вища, член [[Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина»|Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина»]]
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними сайту [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=9076&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref><ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=9076&rid256=122 Секретарі попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

=== Депутати ===
За результатами [[Місцеві вибори в Україні 2010|місцевих виборів 2010 року]] депутатами ради стали<ref>{{cite web |url=http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=61&PID102=9076&PF7691=9076 |title=Рожичнянська сільська рада. Результати виборів депутатів. |publisher=ЦВК |accessdate=17 вересня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160305041023/http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/WM02815?PID112=61&PID102=9076&PF7691=9076 |archivedate=5 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref>:

==== За суб'єктами висування ====
{| class="wikitable sortable collapsible"
|-
! Суб'єкт висування !! Кількість обраних депутатів !! %
|-
| Самовисування || align="center"| 7 || align="center"| 50
|-
| [[Партія регіонів]] || align="center"| 6 || align="center"| 42,9
|-
| [[Політична партія «Нова політика»]] || align="center"| 1 || align="center"| 7,1
|}

==== За округами ====
{| class="wikitable collapsible collapsed"
|-
! data-sort-type="number" | № округу !! Прізвище, ім'я, по батькові !! data-sort-type="date" | Дата визнання обраним !! Освіта !! Партійна приналежність !! Відомості про обраного депутата
|-
| colspan=6 | '''Партія регіонів'''
|-
| align="center"| 2 || style=white-space:nowrap | Швороб Марія Василівна || align="center"| 04.11.2010 || середня || позапартійна || пенсіонер
|-
| align="center"| 3 || style=white-space:nowrap | Швороб Надія Григорівна || align="center"| 04.11.2010 || середня || позапартійна || фельдшерсько-акушерський пункт, молодша медсестра
|-
| align="center"| 7 || style=white-space:nowrap | Антоненко Микола Миколайович || align="center"| 04.11.2010 || середня спеціальна || позапартійний || тимчасово не працює
|-
| align="center"| 11 || style=white-space:nowrap | Верхогляд Наталія Миколаївна || align="center"| 04.11.2010 || середня спеціальна || позапартійна || пенсіонер
|-
| align="center"| 12 || style=white-space:nowrap | Лисун Євгенія Вікторівна || align="center"| 04.11.2010 || середня || позапартійна || Рожичнянський сільський клуб, завідувачка
|-
| align="center"| 14 || style=white-space:nowrap | Верхогляд Тетяна Михайлівна || align="center"| 04.11.2010 || середня || позапартійна || магазин, продавець
|-
| colspan=6 | '''Політична партія «Нова політика»'''
|-
| align="center"| 5 || style=white-space:nowrap | Мельник Олена Фотіївна || align="center"| 04.11.2010 || середня спеціальна || позапартійна || Орлинецький сільський клуб, завідувачка
|-
| colspan=6 | '''Самовисування'''
|-
| align="center"| 1 || style=white-space:nowrap | Шулик Світлана Леонідівна || align="center"| 04.11.2010 || вища || член Партії регіонів || Орлинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ст., директор
|-
| align="center"| 4 || style=white-space:nowrap | Наметченюк Ірина Іванівна || align="center"| 04.11.2010 || середня спеціальна || позапартійна || Рожичнянська сільська рада
|-
| align="center"| 6 || style=white-space:nowrap | Наметченюк Надія Григорівна || align="center"| 04.11.2010 || середня || член Всеукраїнського об'єднання «Батьківщина» || приватний підприємець
|-
| align="center"| 8 || style=white-space:nowrap | Харчук Юрій Іванович || align="center"| 04.11.2010 || середня спеціальна || позапартійний || Корпорація «СВАРОГ», охоронець
|-
| align="center"| 9 || style=white-space:nowrap | Антонюк Людмила Миколаївна || align="center"| 04.11.2010 || вища || позапартійна || Рожичнянська сільська рада, секретар
|-
| align="center"| 10 || style=white-space:nowrap | Антонюк Леся Василівна || align="center"| 04.11.2010 || вища || позапартійна || Орлинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ст., вихователь дитячого садочку
|-
| align="center"| 13 || style=white-space:nowrap | Лисун Юрій Васильович || align="center"| 04.11.2010 || середня || позапартійний || ТОВ «Лотівка — Еліт», охоронець
|}

== Примітки та джерела ==
{{reflist}}
* {{ОКВРУ|37246|Рожичнянська сільська рада}}

{{Khmelnytskyi-obl-stub}}
{{Адміністративний устрій Шепетівського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Шепетівського району]]
[[Категорія:Засновані в Хмельницькій області 1937]]
[[Категорія:Зникли в Україні 2016]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Хмельницька область

Район: Шепетівський район

Адм. центр: с. Рожична

Утворена: в 1937 році

Облікова картка: Рожичнянська сільська рада

title: Склад

Кількість членів: 14 депутатів

Голова ради: Шевчук Ігор Володимирович

Секретар ради: Антонюк Людмила Миколаївна

title: Територія та населення

Густота: 230,02 осіб/км²

Населені пункти: 3 села

title: Контактні дані


text:
# Чагарниця оливкова
Чагарни́ця оливкова (Trochalopteron melanostigma) — вид горобцеподібних птахів родини Leiothrichidae. Мешкає в Південно-Східній Азії. Раніше вважався підвидом іржастоголової чагарниці.

## Опис
Довжина птаха становить 24-26 см. Забарвлення переважно сіро-оливкове. Крила яскоаво-золотисто-зелені, покривні пера чорні. Спина поцяткована чорними плямами, на грудях лускоподібний візерунок. Тім'я каштанове або руде, обличчя чорне. Очі темні.

## Підвиди
Виділяють п'ять підвидів:
- T. m. melanostigma (Blyth, 1855) — південно-східна М'янма і західний Таїланд;
- T. m. ramsayi Ogilvie-Grant, 1904 — південна М'янма і південний Таїланд;
- T. m. schistaceum (Deignan, 1938) — крайній схід М'янми і північний захід Таїланду;
- T. m. subconnectens (Deignan, 1938) — північний Таїланд і північно-західний Лаос;
- T. m. connectans Delacour, 1928 — від центрального Юньнаню до північного Лаосу і північного В'єтнаму.

## Поширення і екологія
Оливкові чагарниці мешкають в Китаї, М'янмі, Таїланді, Лаосі і В'єтнамі. Вони живуть у вологих гірських тропічних лісах і чагарникових заростях. Зустрічаються на висоті від 610 до 2565 м над рівнем моря. Живляться комахами, ягодами і насінням.

title: Чагарниця оливкова

wikitext:
{{taxobox
| name = Чагарниця оливкова
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{cite web |url=https://www.iucnredlist.org/species/22734488/95087526 |title=''Trochalopteron melanostigma'' |author=BirdLife International |author-link=BirdLife International |year=2016 |accessdate=9 грудня 2021 |archive-date=9 грудня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211209145657/https://www.iucnredlist.org/species/22734488/95087526 }}</ref>
| image =Silver-eared Laughingthrush.jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Leiothrichidae]]
| genus = [[Багатобарвна чагарниця]] (''Trochalopteron'')
| species = '''Чагарниця оливкова'''
| binomial = ''Trochalopteron melanostigma''
| binomial_authority = ([[Едвард Бліт|Blyth]], 1855)
| subdivision_ranks = Підвиди
| subdivision =
(Див. текст)
| synonyms = ''Garrulax erythrocephalus melanostigma''
''Garrulax melanostigma''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Trochalopteron melanostigma
| commonscat = Trochalopteron melanostigma
| commons = Trochalopteron melanostigma
}}
'''Чагарни́ця оливкова'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Trochalopteron melanostigma'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Leiothrichidae]]. Мешкає в [[Південно-Східна Азія|Південно-Східній Азії]]. Раніше вважався підвидом [[Чагарниця іржастоголова|іржастоголової чагарниці]].

== Опис ==
Довжина птаха становить 24-26 см. Забарвлення переважно сіро-оливкове. Крила яскоаво-золотисто-зелені, покривні пера чорні. Спина поцяткована чорними плямами, на грудях лускоподібний візерунок. Тім'я каштанове або руде, обличчя чорне. Очі темні.
[[Файл:Trochalopteron melanostigma, Mae Wong, Thailand.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Оливкова чагарниця]]
== Підвиди ==
Виділяють п'ять підвидів:<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor1-link=Frank Gill (ornithologist)|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|editor3-last=Rasmussen|editor3-first=Pamela|editor3-link=Pamela Rasmussen|date=October 2021|title=Laughingthrushes and allies|work=IOC World Bird List Version 11.2|url=https://www.worldbirdnames.org/new/bow/laughingthrushes/|publisher=International Ornithologists' Union|access-date=01 грудня 2021|archive-date=30 листопада 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211130233534/https://www.worldbirdnames.org/new/bow/laughingthrushes/}}</ref>
* ''T. m. melanostigma'' (Blyth, 1855) — південно-східна [[М'янма]] і західний [[Таїланд]];
* ''T. m. ramsayi'' Ogilvie-Grant, 1904 — південна [[М'янма]] і південний [[Таїланд]];
* ''T. m. schistaceum'' (Deignan, 1938) — крайній схід [[М'янма|М'янми]] і північний захід [[Таїланд]]у;
* ''T. m. subconnectens'' (Deignan, 1938) — північний [[Таїланд]] і північно-західний [[Лаос]];
* ''T. m. connectans'' Delacour, 1928 — від центрального [[Юньнань|Юньнаню]] до північного [[Лаос]]у і північного [[В'єтнам]]у.

== Поширення і екологія ==
Оливкові чагарниці мешкають в [[Китайська Народна Республіка|Китаї]], [[М'янма|М'янмі]], [[Таїланд]]і, [[Лаос]]і і [[В'єтнам]]і. Вони живуть у вологих гірських тропічних лісах і чагарникових заростях. Зустрічаються на висоті від 610 до 2565 м над рівнем моря. Живляться комахами, ягодами і насінням.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q12268214}}
{{bird-stub}}

[[Категорія:Leiothrichidae]]
[[Категорія:Птахи, описані 1855]]
[[Категорія:Птахи Китаю]]
[[Категорія:Птахи М'янми]]
[[Категорія:Птахи Таїланду]]
[[Категорія:Птахи Лаосу]]
[[Категорія:Птахи В'єтнаму]]

title: ?Чагарниця оливкова

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Leiothrichidae

Рід: Багатобарвна чагарниця (Trochalopteron)

Вид: Чагарниця оливкова

Вікісховище: Trochalopteron melanostigma

Віківиди: Trochalopteron melanostigma


text:
# Рама III
Чессадабодіндра (Рама III) (Порамінтара Маха Чессадабодіндра або Пхра Нангклао Чаоюхуа; 31 березня 1787 — 2 квітня 1851) — третій сіамський монарх династії Чакрі (21 липня 1824 — 2 квітня 1851), старший брат Монгкута.
Примітна незвичайна спадкоємність трону в його випадку: згідно з традиціями, на підставі того, що він був сином коханки, а не королеви. Він випередив у праві на трон принца Монгкута, який був законним сином Буддхи Лоетла Нафалая, народженим від королеви Шрісурьєндри.
Під час його правління військова гегемонія Сіаму могла спостерігатися через ряд масивних військових дій в Лаосі, Камбоджі та В'єтнамі.
Був відомий своєю прихильністю до китайської культури. Будучи молодим принцом, був також відомий як великий підприємець, який провів вигідні угоди з Китаєм, чим збагатив королівське казначейство.

title: Рама III

wikitext:
{{особа}}
'''Чессадабодіндра (Рама III)''' (''Порамінтара Маха Чессадабодіндра'' або ''Пхра Нангклао Чаоюхуа''; [[31 березня]] [[1787]] — [[2 квітня]] [[1851]]) — третій сіамський монарх династії [[Чакрі]] ([[21 липня]] [[1824]] — [[2 квітня]] [[1851]]), старший брат [[Монгкут]]а.

Примітна незвичайна спадкоємність трону в його випадку: згідно з традиціями, на підставі того, що він був сином коханки, а не королеви. Він випередив у праві на трон принца [[Монгкут]]а, який був законним сином [[Буддха Лоетла Нафалай|Буддхи Лоетла Нафалая]], народженим від королеви Шрісурьєндри.

Під час його правління військова гегемонія Сіаму могла спостерігатися через ряд масивних військових дій в [[Лаос]]і, Камбоджі та В'єтнамі.

Був відомий своєю прихильністю до китайської культури. Будучи молодим принцом, був також відомий як великий підприємець, який провів вигідні угоди з Китаєм, чим збагатив королівське казначейство.

==Джерела==
* [https://www.britannica.com/biography/Rama-III Rama III. Encyclopædia Britannica]
* [http://www.newworldencyclopedia.org/entry/Rama_III Rama III. New World Encyclopedia]
* http://tudtu.tripod.com/rama3.html

{{Thailand-stub}}
{{Монархи Таїланду}}

[[Категорія:Королі Таїланду]]
[[Категорія:Династія Чакрі]]
[[Категорія:Люди на банкнотах]]
[[Категорія:Правителі XIX століття]]

title: Рама III

Народився: 31 березня 1787 · Великий палац, Пхра Бором Маха Ратчавангd, Пхра Накхон, Phra Nakhon Provinced, Таїланд

Помер: 2 квітня 1851 (64 роки) · Бангкок, Таїланд

Країна: Таїланд

Діяльність: суверен, офіцер, міністр закордонних справ

Знання мов: тайська

Посада: король Таїланду

Конфесія: буддизм

Рід: династія Чакрі

Батько: Буддха Лоетла Нафалай

Мати: Срі Сулалайd

Брати, сестри: Пінклаоd, Монгкут і Nuam, Prince Wongsa Dhiraj Snidd

Діти (51 ): Siriwongsed, Komend, Kanejornd, Ladawalyad, Jumsai of Siam, Prince Rajasiha Vikromd, Uraid, Annopd, Subarnd, Singharad, Ammaritd, Chompunujd, Siriwongse, Prince Matayabhithakd і Princess Vilasd


text:
# Папюс
Папю́с (фр. Gérard Encausse, dit Papus); 13 липня 1865 — 25 жовтня 1916) — французький (напів-француз, напів-іспанець за походженням) містик, письменник та лікар. Справжнє ім'я — Жерар Анаклєт Вінсент Анкосс. Відомий, перш за все, як автор близько 425 робіт з магії, кабали і таро. Був, очевидно, найпопулярнішим автором з цих тем наприкінці XIX — початку XX століть. Актуальність його книг пояснюється перш за все компіляторським талантом. Папюс викладав традиційні західні окультні ідеї у дуже спрощеному, конспективному вигляді, зрозумілому «невтаємниченим». Це, з одного боку, викликало критику в адресу Папюса за «примітивізацію сакральних знань», а з іншого — робило його твори цікавими навіть з суто літературної точки зору.

## Папюс як містик
- 1887 року вступив до теософічного товариства, проте незабаром з нього вийшов.

- З 1888 року Папюс починає випускати власний журнал «Ініціація», який проіснував аж до Першої світової війни.

- 1891 року Папюс створив орден «Superieurs Inconnus», який став відомим як Орден мартіністів. Він був заснований на двох забутих масонських обрядах.

- 1893 року Папюс був одним з перших висвячений у єпископи Гностичної церкви («Gnostique Eglise») — організації, яка позиціонувала себе як «справжніх» масонів на відміну від регулярного масонства, основним звинуваченням у бік якого був відхід від віри в Єдиного Всевишнього.

## Папюс і Росія
Діяльність Папюса була тісно пов'язана з Російською імперію та її масонством. Він відвідував її 1901, 1905 і 1906 року з лекціями. За твердженнями Жана Бріка, Папюс заснував Мартініську Ложу в Царському Селі, очолювану Миколою II, якого Папюс консультував у прийнятті державних рішень, а також застерігав від впливу Григорія Распутіна, який переслідував свої цілі, протилежні цілям імператора.
За легендою, також Папюс на прохання Миколи II викликав дух Олександра III, батька імператора, який передбачав його повалення від рук революціонерів. Жерар Анкосс обіцяв відстрочувати виконання пророцтва, до тих пір, поки буде живий. Справді, Микола II був скинений лише через 141 день після смерті Папюса.
За іншими версіями, Мартініська Ложа була заснована в Росії графом Валеріаном Муравйовим-Амурським, братом міністра юстиції, прийнятим близько 1895 Папюсом в Орден мартіністів.

## Під час першої світової війни
Під час Першої світової війни Папюс, який завжди виступав проти насильства і розбратів між людьми, вступив на фронт, щоб виконувати свій лікарський обов'язок. Він рятував кожного пораненого, не дивлячись, до якої з ворогуючих сторін той належав. Там Папюс заразився туберкульозом, що став для нього смертельним.
Помер 25 жовтня 1916 року у віці 51 року, похований на кладовищі Пер-Лашез.

## Орден після смерті Папюса
Будучи рушійною силою Ордена Мартіністів , Папюс був незамінний. Після його смерті в Ордені зародилися розбіжності, і він розпався на кілька груп, не згодних одна з одною у поглядах. І тим не менш, 1951 року Орден був відроджений згідно з працями Папюса його сином, Філіпом Анкоссом. Сьогодні Орден Мартіністів є в Україні і представлений групами: "Меркава" в м.Київ , LUX ARCANA в м.Київ, "Gloria Domino" в м.Вишневе, Київської області. Також функціонують декілька гуртків (кіл) в різних містах України.

title: Папюс

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Папюс
| оригінал імені       = Papus
| місце_проживання     =
| інші_імена           = Жерар Анаклєт Вінсент Анкосс
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           = Papus2.jpg
| розмір_зображення    =
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 13.7.1865
| місце_народження     =
| дата_смерті          = 25.10.1916
| місце_смерті         =
| причина_смерті       =
| громадянство         = {{FRA}}
| національність       = напівфранцуз (по батьку), напівіспанець (по матері)
| Alma_mater           =
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       = магія, медицина, окультизм, теософія
| титул                =
| посада               =
| військове звання     =
| платня               =
| термін               =
| попередник           =
| наступник            =
| партія               =
| головував_(-ла)      =
| конфесія     = гностицизм
| батько               =
| матір                =
| рід                  =
| родичі               =
| дружина              =
| чоловік              =
| діти                 =
| підпис               =
| нагороди             =
| сторінка_в_інтернеті =
| примітки             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
| підпис_герба         =
}}
'''Папю́с''' ({{lang-fr|Gérard Encausse, dit Papus}}); [[13 липня]] [[1865]] — [[25 жовтня]] [[1916]]) — французький (напів-[[Французи|француз]], напів-[[Іспанці|іспанець]] за походженням) містик, письменник та лікар. Справжнє ім'я — Жерар Анаклєт Вінсент Анкосс. Відомий, перш за все, як автор близько 425 робіт з магії, кабали і таро. Був, очевидно, найпопулярнішим автором з цих тем наприкінці [[XIX століття|XIX]] — початку [[XX століття|XX]] століть. Актуальність його книг пояснюється перш за все компіляторським талантом. Папюс викладав традиційні західні окультні ідеї у дуже спрощеному, конспективному вигляді, зрозумілому «невтаємниченим». Це, з одного боку, викликало критику в адресу Папюса за «примітивізацію сакральних знань», а з іншого — робило його твори цікавими навіть з суто літературної точки зору.

== Папюс як містик ==
* [[1887]] року вступив до [[Теософія|теософічного]] товариства, проте незабаром з нього вийшов.

* З [[1888]] року Папюс починає випускати власний журнал «Ініціація», який проіснував аж до [[Перша світова війна|Першої світової війни]].

* [[1891]] року Папюс створив орден «Superieurs Inconnus», який став відомим як Орден мартіністів. Він був заснований на двох забутих масонських обрядах.

* [[1893]] року Папюс був одним з перших висвячений у [[єпископ]]и Гностичної церкви («Gnostique Eglise») — організації, яка позиціонувала себе як «справжніх» масонів на відміну від регулярного масонства, основним звинуваченням у бік якого був відхід від віри в Єдиного Всевишнього.

== Папюс і Росія ==
Діяльність Папюса була тісно пов'язана з [[Російська імперія|Російською імперію]] та її [[масонство]]м. Він відвідував її [[1901]], [[1905]] і [[1906]] року з лекціями. За твердженнями Жана Бріка, Папюс заснував Мартініську Ложу в Царському Селі, очолювану Миколою II, якого Папюс консультував у прийнятті державних рішень, а також застерігав від впливу Григорія Распутіна, який переслідував свої цілі, протилежні цілям імператора.

За легендою, також Папюс на прохання [[Микола II|Миколи II]] викликав дух Олександра III, батька імператора, який передбачав його повалення від рук революціонерів. Жерар Анкосс обіцяв відстрочувати виконання пророцтва, до тих пір, поки буде живий. Справді, Микола II був скинений лише через 141 день після смерті Папюса.

За іншими версіями, Мартініська Ложа була заснована в Росії графом Валеріаном Муравйовим-Амурським, братом міністра юстиції, прийнятим близько [[1895]] Папюсом в Орден мартіністів.

== Під час першої світової війни ==
Під час Першої світової війни Папюс, який завжди виступав проти насильства і розбратів між людьми, вступив на [[фронт]], щоб виконувати свій лікарський обов'язок. Він рятував кожного пораненого, не дивлячись, до якої з ворогуючих сторін той належав. Там Папюс заразився [[туберкульоз]]ом, що став для нього смертельним.

Помер [[25 жовтня]] [[1916]] року у віці 51 року, похований на [[Кладовище Пер-Лашез|кладовищі Пер-Лашез]].

== Орден після смерті Папюса ==
Будучи рушійною силою Ордена Мартіністів , Папюс був незамінний. Після його смерті в Ордені зародилися розбіжності, і він розпався на кілька груп, не згодних одна з одною у поглядах. І тим не менш, [[1951]] року Орден був відроджений згідно з працями Папюса його сином, Філіпом Анкоссом. Сьогодні Орден Мартіністів є в Україні і представлений групами: "Меркава" в м.Київ , LUX ARCANA в м.Київ, "Gloria Domino" в м.Вишневе, Київської області. Також функціонують декілька гуртків (кіл) в різних містах України.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://ordre-martiniste.com/ Український сайт Ордену Мартіністів]
* [http://teurgia.org/index.php?option=com_content&view=article&id=149:2010-01-12-20-36-53&catid=50:2010-01-14-20-38-18&Itemid=70 Біографія Папюса]
* [http://teurgia.org/index.php?option=com_content&view=article&id=830:-q-qr-&catid=50:2010-01-14-20-38-18&Itemid=70 Маг Папюс — «Бальзак оккультизму»] — з книги Сержа Кайє, Єгипетське Масонство Устава Мемфіса-Мицраіма, переклад з французької ISBN 978-5-98882-146-5
* [http://teurgia.org/index.php?option=com_content&view=article&id=366:2010-05-21-12-58-16&catid=50:2010-01-14-20-38-18&Itemid=70  Стаття присвячена Папюсу в журналі «Караван историй»]
* [http://teurgia.org/index.php?option=com_content&view=article&id=364:2010-05-20-07-18-30&catid=49:2010-01-14-20-37-47&Itemid=69  Папюс та Орден Мартиністів]
* [http://teurgia.org/index.php?option=com_content&view=article&id=358:2010-05-11-13-26-37&catid=90:2010-05-11-12-57-49&Itemid=125  деякі розділі з книги Папюса «Душа людини до народження та після смерті: коментарі до трактату Pistis Sophia»]
* [http://www.teurgia.org/index.php?option=com_content&view=article&id=386:-------iii----&catid=49:2010-01-14-20-37-47&Itemid=69  Промова для прийому до ложі]
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Містики]]
[[Категорія:Тарологи]]
[[Категорія:Іспанські емігранти до Франції]]
[[Категорія:Французькі масони]]

title: Papus

Ім'я при народженні: фр. Gérard Anaclet Vincent Encausse

Псевдо: Жерар Анаклєт Вінсент Анкосс

Народився: 13 липня 1865 · Ла-Корунья, Галісія, Іспанія

Помер: 25 жовтня 1916 (51 рік) · Париж · ·туберкульоз

Поховання: Пер-Лашез і Grave of Papusd

Громадянство: Франція

Діяльність: магія, медицина, окультизм, теософія

Галузь: окультизм, таро і Орден мартіністівd

Знання мов: французька

Учасник: Перша світова війна

Членство: Орден мартіністівd, масонство і Кабалістичний орден Троянди-Хреста

Magnum opus: Таро Папюсаd, Передбачувальне Тароd і Ключ до оккультних наук: Циганське Тароd

Конфесія: гностицизм


text:
# Теміршинський сільський округ
Темірши́нський сільський округ (каз. Темірші ауылдық округі, рос. Темиршинский сельский округ) — адміністративна одиниця у складі Каркаралінського району Карагандинської області Казахстану. Адміністративний центр — село Татан.
Населення — 852 особи (2021; 1329 у 2009, 1524 у 1999, 1732 у 1989).
Станом на 1989 рік існувала Актайлацька сільська рада (села Айнабулак, Карагаш, Татан).

## Склад
До складу округу входять такі населені пункти:
| Населений пункт | Населення, осіб (1989) | Населення, осіб (1999) | Населення, осіб (2009) | Населення, осіб (2021) |
| --------------- | ---------------------- | ---------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Айнабулак, село | 240                    | 141                    | 88                     | 21                     |
| Караагаш, село  | 411                    | 363                    | 375                    | 212                    |
| Татан, село     | 1081                   | 1020                   | 866                    | 619                    |

title: Теміршинський сільський округ

wikitext:
{{Сільський округ Казахстану
| назва укр.      = Теміршинський сільський округ
| назва ін.       = {{lang-kk|Темірші ауылдық округі}}
| прапор          =
| опис прапора    =
| герб            =
| опис герба      =
| розташування    =
| мапа            =
| область         = [[Карагандинська область]]
| район           = [[Каркаралінський район]]
| утворений       =
| населення       = 852 особи
| дані            = [[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}}
| площа           =2439,29
| густота         =0,35
| код округу      =
| поштові індекси =
| центр           = село [[Татан]]
| аули            =
| села            = 3
| інші НП         =
| адреса          =
| вебсторінка     =
| голова округу   =
}}

'''Темірши́нський сільський округ''' ({{lang-kk|Темірші ауылдық округі}}, {{lang-ru|Темиршинский сельский округ}}) — [[адміністративний поділ Казахстану|адміністративна одиниця]] у складі [[каркаралінський район|Каркаралінського району]] [[карагандинська область|Карагандинської області]] [[Казахстан]]у. Адміністративний центр — село [[Татан]].

Населення — 852 особи ([[2021]]; 1329 у [[2009]], 1524 у [[1999]], 1732 у [[1989]]<ref>[https://books.google.com.ua/books?id=qTHtAAAAMAAJ&hl=uk&pg=PA132#v=onepage&q&f=false Итоги Всесоюзной переписи населения 1989 года по Казахской ССР. Том 3] {{ref-ru}}</ref>).

Станом на [[1989]] рік існувала '''Актайлацька сільська рада''' (села Айнабулак, Карагаш, ''Татан'').

== Склад ==
До складу округу входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[1989]])
! |Населення,
осіб ([[1999]])
! |Населення,
осіб ([[2009]])
! |Населення,
осіб ([[2021]])
|-----
| [[айнабулак (Теміршинський сільський округ)|Айнабулак]], село
| align="right"| 240
| align="right"| 141
| align="right"| 88
| align="right"| 21
|-----
| [[караагаш (Каркаралінський район)|Караагаш]], село
| align="right"| 411
| align="right"| 363
| align="right"| 375
| align="right"| 212
|-----
| [[Татан]], село
| align="right"| 1081
| align="right"| 1020
| align="right"| 866
| align="right"| 619
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Каркаралінський район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Сільські округи Каркаралінського району]]

title: Основні дані

Область: Карагандинська область

Район: Каркаралінський район

Населення (2021): 852 особи

Густота населення: 0,35 осіб/км²

title: Населені пункти

Адміністративний центр: село Татан


text:
# Горст Дітерікс
Горст Дітерікс (нім. Horst Dieterichs; 1 березня 1912, Наумбург — 18 лютого 1944, Атлантичний океан) — німецький офіцер-підводник, капітан-лейтенант крігсмаріне.

## Біографія
8 квітня 1934 року вступив на флот. 1 жовтня 1936 року відряджений в авіацію. З жовтня 1940 по березень 1941 року пройшов курс підводника. З квітня 1941 року — 1-й вахтовий офіцер на підводному човні U-46. У вересні-жовтні пройшов курс командира човна. З 22 жовтня 1941 року — командир U-406, на якому здійснив 8 походів (разом 358 днів у морі). 18 лютого 1944 року U-406 був потоплений в Північній Атлантиці південно-західніше Ірландії (48°32′ пн. ш. 32°36′ зх. д.) глибинними бомбами британського фрегата «Спей». 45 членів екіпажу були врятовані, 12 (включаючи Дітерікса) загинули.
Всього за час бойових дій потопив 1 корабель водотоннажністю 7452 тонни і пошкодив 3 кораблі загальною водотоннажністю 13 285 тонн.
| Дата           | Назва корабля                | Тип               | Тоннаж | Вантаж                                                        | Екіпаж | Загинули | Країна             | Конвой  |
| -------------- | ---------------------------- | ----------------- | ------ | ------------------------------------------------------------- | ------ | -------- | ------------------ | ------- |
| 19 серпня 1942 | City of Manila               | Торговий пароплав | 7,452  | 10 000 тонн генеральних вантажів, у тому числі чавун і арахіс | 96     | 1        | Британська імперія | SL-118  |
| 28 грудня 1942 | Baron Cochrane (пошкоджений) | Торговий пароплав | 3,385  | 4376 тонн вугілля                                             | 44     | 0        | Британська імперія | ONS-154 |
| 28 грудня 1942 | Lynton Grange (пошкоджений)  | Торговий пароплав | 5,029  | 5997 тонн державних товарів і генеральних вантажів            | 52     | 0        | Британська імперія | ONS-154 |
| 28 грудня 1942 | Zarian (пошкоджений)         | Торговий пароплав | 4,871  | 7500 тонн державних товарів і генеральних вантажів            | 53     | 0        | Британська імперія | ONS-154 |

## Звання
- Кандидат в офіцери (8 квітня 1934)
- Морський кадет (26 вересня 1934)
- Фенріх-цур-зее (1 липня 1935)
- Оберфенріх-цур-зее (1 січня 1937)
- Лейтенант-цур-зее (1 квітня 1937)
- Оберлейтенант-цур-зее (1 квітня 1939)
- Капітан-лейтенант (1 квітня 1942)

## Нагороди
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (4 роки)
- Нагрудний знак підводника (27 серпня 1941)
- Залізний хрест
  - 2-го класу (1941)
  - 1-го класу (1942)

title: Горст Дітерікс

wikitext:
{{Особа
|нагороди = {{{!}}
{{!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}
{{!}}-
{{!}}{{Нагрудний знак підводника (1939)}}
{{!}}}
}}

'''Горст Дітерікс''' ({{lang-de|Horst Dieterichs}}; [[1 березня]] [[1912]], [[Наумбург (Заале)|Наумбург]] — [[18 лютого]] [[1944]], [[Атлантичний океан]]) — німецький офіцер-підводник, [[капітан-лейтенант]] [[крігсмаріне]].

== Біографія ==
8 квітня 1934 року вступив на флот. 1 жовтня 1936 року відряджений в авіацію. З жовтня 1940 по березень 1941 року пройшов курс підводника. З квітня 1941 року — 1-й вахтовий офіцер на підводному човні [[U-46 (1938)|U-46]]. У вересні-жовтні пройшов курс командира човна. З 22 жовтня 1941 року — командир [[U-406]], на якому здійснив 8 походів (разом 358 днів у морі). 18 лютого 1944 року U-406 був потоплений в Північній Атлантиці південно-західніше [[Ірландія|Ірландії]] (48°32′ пн. ш. 32°36′ зх. д.) глибинними бомбами британського фрегата ''[[HMS Spey (K246)|«Спей»]]''. 45 членів екіпажу були врятовані, 12 (включаючи Дітерікса) загинули.

Всього за час бойових дій потопив 1 корабель водотоннажністю 7452 тонни і пошкодив 3 кораблі загальною водотоннажністю 13 285 тонн.
{| class="wikitable"
!Дата
!Назва корабля
!Тип
!Тоннаж
!Вантаж
!Екіпаж
!Загинули
!Країна
!Конвой
|-
|19 серпня 1942
|City of Manila
| rowspan="4" |Торговий пароплав
|7,452
|10 000 тонн генеральних вантажів, у тому числі чавун і арахіс
|96
|1
| rowspan="4" |Британська імперія
|[[Конвой SL 118|SL-118]]
|-
| rowspan="3" |28 грудня 1942
|Baron Cochrane (пошкоджений)
|3,385
|4376 тонн вугілля
|44
|0
| rowspan="3" |[[Конвой ONS 154|ONS-154]]
|-
|Lynton Grange (пошкоджений)
|5,029
|5997 тонн державних товарів і генеральних вантажів
|52
|0
|-
|Zarian (пошкоджений)
|4,871
|7500 тонн державних товарів і генеральних вантажів
|53
|0
|}

== Звання ==

* Кандидат в офіцери (8 квітня 1934)
* Морський [[кадет]] (26 вересня 1934)
* [[Фенріх-цур-зее]] (1 липня 1935)
* [[Оберфенріх-цур-зее]] (1 січня 1937)
* [[Лейтенант-цур-зее]] (1 квітня 1937)
* [[Оберлейтенант-цур-зее]] (1 квітня 1939)
* [[Капітан-лейтенант]] (1 квітня 1942)

== Нагороди ==

* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го класу (4 роки)
* [[Нагрудний знак підводника]] (27 серпня 1941)
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]]
** 2-го класу (1941)
** 1-го класу (1942)

== Посилання ==

* [http://www.ubootarchiv.de/ubootwiki/index.php/Horst_Dieterichs Біографічні дані.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220305000200/http://www.ubootarchiv.de/ubootwiki/index.php/Horst_Dieterichs |date=5 березня 2022 }}
* [https://uboat.net/men/commanders/203.html Дітерікс на сайті uboat.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210423113125/https://uboat.net/men/commanders/203.html |date=23 квітня 2021 }}

== Примітки ==
{{DEFAULTSORT:Дітерікс Горст}}
[[Категорія:Померли в морі]]
[[Категорія:Капітан-лейтенанти крігсмаріне]]
[[Категорія:Командири підводних човнів]]
[[Категорія:Загинули в боях Другої світової війни]]

title: нім. Horst Dieterichs

Народився: 1 березня 1912 · Наумбург, Німеччина

Помер: 18 лютого 1944 (31 рік) · Атлантичний океан, міжнародні води

Країна: Німецький Райх

Діяльність: підводник, солдат, офіцер ВМФ Німеччини

Знання мов: німецька

Учасник: Друга світова війна

Військове звання: Kapitänleutnant

Нагороди: | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | | Нагрудний знак підводника | | |

title: Військове звання

Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу: Залізний хрест 1-го класу · Залізний хрест 2-го класу


text:
# Стівен Жозеф-Монроз
Стівен Жозеф-Монроз (фр. Steven Joseph-Monrose, 20 липня 1990, Бонді) — французький футболіст, нападник клубу «Сен-П'єрр Мілізак».

## Клубна кар'єра
Стівен футболом розпочав займатися в місцевому клубі «Бонді», згодом перейшов до команди «Льєвен», а з 2002 у футбольній академії професійної команди «Ланс».
20 липня 2008 уклав свій перший контракт з командою «Ланс». 13 жовтня 2008 дебютував у матчі проти Генгам та провів на полі двадцять хвилин ігрового часу. 11 січня 2010 «Ланс» відав в оренду гравця до клубу «Шатору».
Сезон 2011/12 француз провів у складі бельгійського клубу «Кортрейк», влітку 2012 перейшов до іншої бельгійської команди «Генк», де провів три сезони.
У 2015 повернувся на батьківщину та уклав контракт з клубом «Брест».
23 червня 2017 Стівен уклав дворічний контракт з азербайджанським клубом «Габала» в складі якого відіграв до 4 червня 2019 року.
16 червня 2019 гравець та команда «Нефтчі» (Баку) підписали дворічну угоду. 26 червня 2021 року «Нефтчі» (Баку) підтвердив, що сторони вирішили припинити співпрацю.

## На рівні збірних
З 2007 по 2011 виступав за юнацькі збірні Франції різних вікових груп, з 2011 по 2012 виступав за молодіжну збірну Франції.

## Титули і досягнення

### Клубні
Ланс
- Ліга 2 (1): 2008-09

Генк
- Кубок Бельгії (1): 2012-13

Габала
- Кубок Азербайджану (1): 2018-19

Нефтчі
- Чемпіон Азербайджану (1): 2020-21

### Особисті
Нефтчі
- Найкращий бомбардир Чемпіонату Азербайджану (1): 2019-20

title: Стівен Жозеф-Монроз

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Стівен Жозеф-Монроз
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я =
| місце-народження =
| країна-народження =
| дата-народження =
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  = {{Прапорець|FRA}} «Сен-П'єрр Мілізак»
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| номер  =
| юнацькі-роки = 1995–2000
2000–2002
2002–2008
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|FRA}} «Бонді»
{{Прапорець|FRA}} «Льєвен»
{{Прапорець|FRA}} [[Ланс (футбольний клуб)|«Ланс»]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2008–2011 | {{Прапорець|FRA}} | [[Ланс (футбольний клуб)|«Ланс»]] | 15 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2010      | {{оренда}} {{Прапорець|FRA}} | [[Шатору (футбольний клуб)|«Шатору»]] | 8 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2012 | {{Прапорець|BEL}} | [[Кортрейк (футбольний клуб)|«Кортрейк»]] | 27|6}}
{{Футболіст рядок 1|2012–2015 | {{Прапорець|BEL}} | [[Генк (футбольний клуб)|«Генк»]] | 61 |7}}
{{Футболіст рядок 0|2015–2017 | {{Прапорець|FRA}} | [[Брест (футбольний клуб, Франція)|«Брест»]] | 66 |10}}
{{Футболіст рядок 1|2017–2019 | {{Прапорець|AZE}} | [[Габала (футбольний клуб)|«Габала»]] | 46 |15}}
{{Футболіст рядок 0|2019–2021 | {{Прапорець|AZE}} | «[[Нефтчі (Баку)|Нефтчі]]» | 34 |9}}
{{Футболіст рядок 1|2021–2022 | {{Прапорець|GRE}} | «[[Ксанті (футбольний клуб)|Ксанті]]» | 16 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2022–2023 | {{Прапорець|FRA}} | «[[Газелек]]» | 6 |4}}
{{Футболіст рядок 1|2023– | {{Прапорець|FRA}} | «Сен-П'єрр Мілізак» | 35 |13}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2007–2008 | {{Прапорець|FRA}} | [[Юнацька збірна Франції з футболу (U-18)|Франція U-18]] | 3 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2008–2009 | {{Прапорець|FRA}} | [[Юнацька збірна Франції з футболу (U-19)|Франція U-19]] | 3 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2009–2011 | {{Прапорець|FRA}} | [[Юнацька збірна Франції з футболу (U-20)|Франція U-20]] | 8 |6}}
{{Футболіст рядок 1|2011–2012 | {{Прапорець|FRA}} | [[Молодіжна збірна Франції з футболу|Франція U-21]] | 6 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 7 вересня 2024
| збірна-поновлення =
}}
'''Стівен Жозеф-Монроз''' ({{lang-fr|Steven Joseph-Monrose}}, [[20 липня]] [[1990]], [[Бонді]]) — французький [[футболіст]], [[Нападник (футбол)|нападник]] клубу «Сен-П'єрр Мілізак».

== Клубна кар'єра ==
Стівен футболом розпочав займатися в місцевому клубі «Бонді», згодом перейшов до команди «Льєвен», а з 2002 у футбольній академії професійної команди [[Ланс (футбольний клуб)|«Ланс»]].

20 липня 2008 уклав свій перший контракт з командою «Ланс».<ref>[http://www.rclens.fr/node/10454 Je donnerai tout pour ce club]</ref> 13 жовтня 2008 дебютував у матчі проти [[Генгам (футбольний клуб)|Генгам]] та провів на полі двадцять хвилин ігрового часу.<ref>[http://www.lfp.fr/ligue2/feuilleMatch.asp?saison=2008/2009&code_evt=D2&code_jr_tr=J10&num_ordre=6] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081021000106/http://www.lfp.fr/ligue2/feuilleMatch.asp?saison=2008%2F2009&code_evt=D2&code_jr_tr=J10&num_ordre=6 |date=2008-10-21 }}</ref> 11 січня 2010 «Ланс» відав в оренду гравця до клубу [[Шатору (футбольний клуб)|«Шатору»]].

Сезон 2011/12 француз провів у складі бельгійського клубу [[Кортрейк (футбольний клуб)|«Кортрейк»]], влітку 2012 перейшов до іншої бельгійської команди [[Генк (футбольний клуб)|«Генк»]], де провів три сезони.

У 2015 повернувся на батьківщину та уклав контракт з клубом [[Брест (футбольний клуб, Франція)|«Брест»]].

23 червня 2017 Стівен уклав дворічний<ref name="Gabala Sign Joseph-Monrose">{{cite web|title=Fransa yığmasının sabiq futbolçusu Qəbələ də|url=http://gabalafc.az/az/xeber/fransa-yigmasinin-sabiq-futbolcusu-qebele-de-3270|website=gabalafc.az|publisher=Gabala FK|accessdate=23 червня 2017|language=Azerbaijani|date=23 червня 2017}}</ref> контракт з азербайджанським клубом [[Габала (футбольний клуб)|«Габала»]] в складі якого відіграв до 4 червня 2019 року.<ref name="3 Released">{{cite web |title=Qəbələ üç futbolçu ilə yollarını ayırdı |url=http://gabalafc.az/az/xeber/qebele-uc-futbolcu-ile-yollarini-ayirdi-4457 |website=gabalafc.az/ |publisher=Gabala FK |accessdate=4 червня 2019 |language=Azerbaijani |date=4 червня 2019}}</ref>

16 червня 2019 гравець та команда [[Нефтчі (Баку)|«Нефтчі» (Баку)]] підписали дворічну угоду.<ref>{{cite web |title=Stiven Jozef-Monroz Neftçi də |url=http://neftchipfk.com//az/allnews/2732/ |website=neftchipfk.com// |publisher=Neftçi PFK |accessdate=16 червня 2019 |language=Azerbaijani |date=16 червня 2019}}</ref> 26 червня 2021 року «Нефтчі» (Баку) підтвердив, що сторони вирішили припинити співпрацю.<ref>{{cite web |title=Monroza uğurlar arzulayırıq |url=https://neftchi.az/az/news/neftchi-news-2021-06-26-192601 |website=neftchi.az/ |publisher=Neftçi PFK |access-date=27 червня 2021 |language=Azerbaijani |date=26 червня 2021}}</ref>

== На рівні збірних ==
З 2007 по 2011 виступав за юнацькі збірні Франції різних вікових груп, з 2011 по 2012 виступав за [[Молодіжна збірна Франції з футболу|молодіжну збірну Франції]].

== Титули і досягнення ==
=== Клубні ===
;Ланс
*[[Ліга 2]] (1): 2008-09
;Генк
*[[Кубок Бельгії з футболу|Кубок Бельгії]] (1): [[Кубок Бельгії з футболу 2012—2013|2012-13]]
;Габала
* [[Кубок Азербайджану з футболу|Кубок Азербайджану]] (1): [[Кубок Азербайджану з футболу 2018—2019|2018-19]]
;Нефтчі
* [[Чемпіонат Азербайджану з футболу|Чемпіон Азербайджану]] (1): [[Чемпіонат Азербайджану з футболу 2020—2021|2020-21]]

=== Особисті ===
;Нефтчі
* Найкращий бомбардир [[Чемпіонат Азербайджану з футболу|Чемпіонату Азербайджану]] (1): [[Чемпіонат Азербайджану з футболу 2019—2020|2019-20]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://it.uefa.com/teamsandplayers/players/player=1902146/profile/index.html uefa.com] {{ref-it}}
* {{transfermarkt|89631}}
* {{Soccerway|steven-joseph-monrose/66124}}
* [https://resultados.as.com/resultados/ficha/deportista/joseph_monrose/21724 resultados]
* {{wfb|steven-joseph-monrose}}

{{Найкращі бомбардири чемпіонату Азербайджану з футболу}}
{{DEFAULTSORT:Жозеф-Монроз Стівен}}

[[Категорія:Французькі футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Франції з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Ланса»]]
[[Категорія:Футболісти «Шатору»]]
[[Категорія:Футболісти «Кортрейка»]]
[[Категорія:Футболісти «Генка»]]
[[Категорія:Футболісти «Бреста»]]
[[Категорія:Футболісти «Габали»]]
[[Категорія:Футболісти «Нефтчі»]]
[[Категорія:Футболісти «Ксанті»]]
[[Категорія:Футболісти «Газелека»]]
[[Категорія:Французькі футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Бельгії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Азербайджані]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Греції]]
[[Категорія:Учасники Середземноморських ігор 2009]]
[[Категорія:Спортсмени Бонді]]

title: Особисті дані

Вага: 73 кг

Позиція: нападник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Сен-П'єрр Мілізак»

title: Юнацькі клуби

«Бонді» · «Льєвен» · «Ланс»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Ланс» · 15 · (0)

→ «Шатору» · 8 · (1)

«Кортрейк» · 27 · (6)

«Генк» · 61 · (7)

«Брест» · 66 · (10)

«Габала» · 46 · (15)

«Нефтчі» · 34 · (9)

«Ксанті» · 16 · (1)

«Газелек» · 6 · (4)

«Сен-П'єрр Мілізак» · 35 · (13)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Франція U-18 · 3 · (1)

Франція U-19 · 3 · (0)

Франція U-20 · 8 · (6)

Франція U-21 · 6 · (2)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 7 вересня 2024.


text:
# Сатара (князівство)
Сатарське князівство (*सतारा राज्य, 1674 —1848 роки) — держава на півострові Індостан, що утворилося в результаті тривалої війни з імперією Великих Моголів. Наприкінці XVII ст. деякий час було центром Імперії Маратха. В першій половині XVIII ст. перетворилося на другорядне князівство. У 1848 році приєднано до Британської Індії.

## Історія
Сатара спочатку являло собою невеличкий джаґір у володінням Біджапурського султанату. У 1638 році військовий очільник останнього, представник маловпливового роду Бхонсле — Шахаджі отримав його від султанів за вірну службу. У 1644 році його було передано Шиваджі Останній перетворив Сатару на військову базу у війнах з Біджапуром та Великими Моголами. Ця боротьба тривала протягом 1650-1670-х років. За цей час невеличке володіння перетворилося на значне князівство (з 1674 року) в південно-західній Індії, ставши зрештою основою і першою столицею Імперії Маратха.
Після смерті Шиваджі у 1680 році Сатара зазнала поразки від могольських військ. До того ж державу послабило протистояння нащадків Шиваджі. У 1707 році від спадкових володінь Бхонсле в князівстві Сатара відокремилася територія навколо Колхапуру, що стало незалежним князівством. До 1720-х років правителі Сатари продовжували носити титул чатрапаті (на кшталт імператора), намагаючись відновити свою владу над Імперією Маратха, проте програли боротьбу з пешвами з Пуни.
У 1731 році Варнійською угодою було остаточно закріплено розподіл князівства на Сатарське і Колхапурське. На той момент Бхонсле володіли невеличкою територією навколо Сатари. У 1749 році столицю імперії Маратха було перенесено до Пуни, а володарі Сатари залишилися титулярними очільниками імперії. Війська Сатари фактично підкорялися пешвам, а магараджа Сатари не відігравав суттєвої ролі.
Під час усіх війн з британцями сатарські війська були у складі військ пешви. У 1818 році після остаточної поразки маратхів (магараджа Сатари потрапив у полон, а саме місто Сатара пограбовано) у війнах з Британською Ост-Індською компанією Сатара втратила будь-яке значення. Втім вже у 1819 році князівство вимушено було визнати британський проекторат.
З цього моменту магараджі Сатари приділяли уваги лише внутрішнім справам. У 1848 році після смерті Шахаджі II, який не залишив прямих спадкоємців, відповідно до Доктрини виморочних володінь, князівство було конфісковано й увійшло до володінь Ост-Індської компанії, ставши першою жертвою цієї доктрини.

## Володарі
- Шахаджі (1638—1645) — мав титул раджи
- Шиваджі (1645—1680) — прийняв титул чатрапаті
- Самбхаджі (1680—1689)
- Раджарам (1689—1700)
- Шиваджі II (1700—1707)
- Шахуджі (1707—1749) — став також магараджі
- Раджарам II (1749—1777)
- Шахуджі II (1777—1808)
- Раджа Пратап Сінґх (1808—1839) — остаточно відмовився від титулу чатрапаті
- Шахаджі II (1839—1848)

title: Сатара (князівство)

wikitext:
{{Infobox Former Country
|native_name = सतारा राज्य
|conventional_long_name = князівство Сатара
|common_name = Сатари
|continent = Азія
|region = Індія
|country =
|era =
|status =
|event_start =
|year_start = 1674
|date_start =
|event1 =
|date_event1 =
|event_end =
|year_end = 1848
|date_end =
|p1 =[[Імперія Маратха]]
|flag_p1 =
|p2 =
|flag_p2 =
|s1 =[[Британська Індія]]
|flag_s1 =
|s2 =
|flag_s2 =
|s3 =
|flag_s3 =
|s4 =
|image_flag =Kolhapur flag.svg
|flag_type =
|image_coat =
|image_map =Janjira-Bhor.jpg
|image_map_caption =
|capital = [[Сатара]]
|common_languages =
|religion = [[індуїзм]]
|government_type = монархія
|leader1 = [[Шахаджі]]
|year_leader1 =
|leader2 =
|year_leader2 =
|leader3 =
|year_leader3 =
|title_leader = магараджа
|legislature =
|today = {{IND}}
}}

'''Сатарське князівство''' (*सतारा राज्य, [[1674]] —[[1848]] роки) — держава на півострові [[Індостан]], що утворилося в результаті тривалої війни з [[Імперія Великих Моголів|імперією Великих Моголів]]. Наприкінці XVII ст. деякий час було центром Імперії Маратха. В першій половині XVIII ст. перетворилося на другорядне князівство. У 1848 році приєднано до [[Британська Індія|Британської Індії]].

== Історія ==
Сатара спочатку являло собою невеличкий [[джаґір]] у володінням [[Біджапурський султанат|Біджапурського султанату]]. У 1638 році військовий очільник останнього, представник маловпливового роду [[Бхонсле]] — [[Шахаджі]] отримав його від султанів за вірну службу. У 1644 році його було передано [[Шиваджі]] Останній перетворив Сатару на військову базу у війнах з Біджапуром та Великими Моголами. Ця боротьба тривала протягом 1650-1670-х років. За цей час невеличке володіння перетворилося на значне князівство (з 1674 року) в південно-західній Індії, ставши зрештою основою і першою столицею Імперії Маратха.

Після смерті Шиваджі у 1680 році Сатара зазнала поразки від могольських військ. До того ж державу послабило протистояння нащадків Шиваджі. У 1707 році від спадкових володінь Бхонсле в князівстві Сатара відокремилася територія навколо [[Колхапур (князівство)|Колхапуру]], що стало незалежним князівством. До 1720-х років правителі Сатари продовжували носити титул чатрапаті (на кшталт імператора), намагаючись відновити свою владу над Імперією Маратха, проте програли боротьбу з [[пешва]]ми з Пуни.

У 1731 році Варнійською угодою було остаточно закріплено розподіл князівства на Сатарське і Колхапурське. На той момент Бхонсле володіли невеличкою територією навколо Сатари. У 1749 році столицю імперії Маратха було перенесено до Пуни, а володарі Сатари залишилися титулярними очільниками імперії. Війська Сатари фактично підкорялися пешвам, а магараджа Сатари не відігравав суттєвої ролі.

Під час усіх війн з британцями сатарські війська були у складі військ пешви. У 1818 році після остаточної поразки маратхів (магараджа Сатари потрапив у полон, а саме місто Сатара пограбовано) у війнах з Британською Ост-Індською компанією Сатара втратила будь-яке значення. Втім вже у 1819 році князівство вимушено було визнати британський проекторат.

З цього моменту магараджі Сатари приділяли уваги лише внутрішнім справам. У 1848 році після смерті Шахаджі II, який не залишив прямих спадкоємців, відповідно до [[Доктрина виморочних володінь|Доктрини виморочних володінь]], князівство було конфісковано й увійшло до володінь Ост-Індської компанії, ставши першою жертвою цієї доктрини.

== Володарі ==
* [[Шахаджі]] (1638—1645) — мав титул раджи
* [[Шиваджі]] (1645—1680) — прийняв титул чатрапаті
* [[Самбхаджі]] (1680—1689)
* [[Раджарам]] (1689—1700)
* [[Шиваджі II]] (1700—1707)
* [[Шахуджі]] (1707—1749) — став також магараджі
* [[Раджарам II]] (1749—1777)
* [[Шахуджі II]] (1777—1808)
* [[Раджа Пратап Сінґх]] (1808—1839) — остаточно відмовився від титулу чатрапаті
* [[Шахаджі II]] (1839—1848)

== Джерела ==
* Schwartzberg, Joseph E., Hrsg.: A historical atlas of South Asia, 2. A., New York/Oxford 1992, ISBN 0-19-506869-6
* [http://www.indianrajputs.com/view/satara| Satara. Princely State]
[[Категорія:Імперія Маратха]]
[[Категорія:Засновані в Індії 1818]]
[[Категорія:Зникли в Індії 1849]]

title: सतारा राज्य · князівство Сатара

Столиця: Сатара

Релігії: індуїзм

Форма правління: монархія

магараджа: Шахаджі

title: Населення

Попередник: Наступник

| | Імперія Маратха |: | Британська Індія |

Сьогодні є частиною: Індія


text:
# Масоре
Масоре (словен. Masore) — розсіяне поселення на пагорбах уздовж лівого берега річки Ідрійца, в общині Ідрія, Регіон Горишка,  Словенія. Висота над рівнем моря: 827,2 м.

title: Масоре

wikitext:
{{Місто
 | назва           = Масоре
 | місцева_назва       = Masore
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   = <!-- не обов'язковий -->
 | прапор          =
 | опис прапора    =
 | герб            =
 | опис герба      =
 | девіз           =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Регіон Горишка]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 67 (2002 р.)
 | площа           = 8.38
 | густота         =
 | висота          = 827.2
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
 | код країни      =
 | код міста       =
|latd= 46|latm=4 |lats=6.39 |latNS=N
|longd=13|longm=58 |longs=14.77 |longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 | поділ міста     =
 | міста-побратими =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Масоре''' ({{lang-sl|Masore}}) — розсіяне поселення на пагорбах уздовж лівого берега річки [[Ідрійца]], в общині [[Ідрія (містечко)|Ідрія]], [[Регіон Горишка]], {{Країна з прапорцем|Словенія}}. Висота над рівнем моря: 827,2 м.

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/popis2002/si/rezultati/rezultati_red.asp?ter=NAS&sifra=036 Результати Всесловенського перепису населення 2002 року для общини Ідрії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304102047/http://www.stat.si/popis2002/si/rezultati/rezultati_red.asp?ter=NAS&sifra=036 |date=4 березня 2016 }}

{{Ідрія}}

title: Масоре · Masore

Країна: Словенія

Регіон: Регіон Горишка

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: GO

OSM: ↑1675830 ·R (Municipality of Idrija)