text:
# Гальченко Григорій Олександрович
Григо́рій Олекса́ндрович Га́льченко (8 січня 1901, село Процівка (нині у межах міста Ромни) Чернігівської губернії, тепер Сумської області — розстріляний 28 вересня 1938, місто Одеса) — український радянський діяч, в.о. голови Одеського облвиконкому (1937—1938 роки). Жертва сталінських репресій.

## Життєпис
Член ВКП(б). Перебував на відповідальній радянській роботі.
До грудня 1937 року — завідувач відділу партійної пропаганди та агітації Одеського обласного комітету КП(б)У.
29 грудня 1937 — 11 травня 1938 року — в.о. голови виконавчого комітету Одеської обласної ради депутатів трудящих.
У травні 1938 року заарештований органами НКВС. 28 вересня 1938 року засуджений до розстрілу. Посмертно реабілітований.

title: Гальченко Григорій Олександрович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Гальченко Григорій Олександрович
| зображення           = Гальченко Григорій Олександрович.jpeg
| розмір_зображення    = 200px
| дата_народження      =
| місце_народження     = село Процівка [[Чернігівська губернія|Чернігівської губернії]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| Alma_mater           =
| військове звання     =
| партія               = [[ВКП(б)]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Гальченко}}
'''Григо́рій Олекса́ндрович Га́льченко''' ({{ДН|8|01|1901}}, село Процівка (нині у межах міста [[Ромни]]) [[Чернігівська губернія|Чернігівської губернії]], тепер [[Сумська область|Сумської області]] — розстріляний {{ДС|28|09|1938}}, місто [[Одеса]]) — [[Україна|український]] [[УРСР|радянський]] діяч, в.о. голови Одеського облвиконкому (1937—1938 роки). Жертва сталінських репресій.

== Життєпис ==
Член [[ВКП(б)]]. Перебував на відповідальній радянській роботі.

До грудня 1937 року — завідувач відділу партійної пропаганди та агітації Одеського обласного комітету КП(б)У.

29 грудня 1937 — 11 травня 1938 року — в.о. голови виконавчого комітету [[Одеська обласна рада|Одеської обласної ради депутатів трудящих]].

У травні 1938 року заарештований органами НКВС. 28 вересня 1938 року засуджений до розстрілу. Посмертно реабілітований.

== Джерела ==
* [http://www.knowbysight.info/GGG/11424.asp Гальченко Григорий Александрович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180326082013/http://www.knowbysight.info/GGG/11424.asp |date=26 березня 2018 }}

{{USSR-politic-stub}}

{{Керівники Одеської області| Голова облвиконкому = так}}

[[Категорія:Розстріляні в СРСР]]
[[Категорія:Посмертно реабілітовані]]
[[Категорія:Уродженці Ромен]]

title: Гальченко Григорій Олександрович

Народився: 8 січня 1901 · село Процівка Чернігівської губернії

Помер: 28 вересня 1938 (37 років) · Одеса, Українська РСР, СРСР

Країна: Російська імперія · СРСР

Національність: росіянин

Діяльність: політик

Партія: ВКП(б)


text:
# Páginas Amarillas Open 1996
Páginas Amarillas Open 1996 — жіночий тенісний турнір, що проходив на відкритих кортах з ґрунтовим покриттям у Мадриді (Іспанія). Належав до турнірів 2-ї категорії в рамках Туру WTA 1996. Турнір відбувся вперше і тривав з 21 до 25 травня 1996 року. Яна Новотна здобула титул в одиночному розряді.

## Фінали

### Одиночний розряд
Яна Новотна —  Магдалена Малеєва 4–6, 6–4, 6–3
- Для Новотної це був 4-й титул за сезон і 70-й — за кар'єру.

### Парний розряд
Яна Новотна /  Аранча Санчес Вікаріо —  Сабін Аппельманс /  Міріам Ореманс 7–6, 6–2
- Для Новотної це був 5-й титул за сезон і 71-й — за кар'єру. Для Санчес Вікаріо це був 9-й титул за сезон і 71-й — за кар'єру.

wikiname: ukwiki

title: Páginas Amarillas Open 1996

in_language: uk

wikitext:
{{TennisEventInfo|1996|Páginas Amarillas Open|
| дата=21–25 травня
| за ліком=1-й
| категорія=[[Турнір WTA 2-ї категорії|2-га]]
| сітка=28S / 14D
| призові=250 тис. [[долар США|доларів]]
| покриття=[[Ґрунтовий корт]] / відкритий
| місце=[[Мадрид]], Іспанія
| champs={{flagicon|CZE}} [[Яна Новотна]]
| champd={{flagicon|CZE}} [[Яна Новотна]] / {{flagicon|ESP}} [[Аранча Санчес Вікаріо]]
}}

'''Páginas Amarillas Open 1996''' — жіночий [[теніс]]ний турнір, що проходив на відкритих [[Ґрунтовий корт|кортах з ґрунтовим покриттям]] у [[Мадрид]]і (Іспанія). Належав до [[Турнір WTA 2-ї категорії|турнірів 2-ї категорії]] в рамках [[Тур WTA 1996|Туру WTA 1996]]. Турнір відбувся вперше і тривав з 21 до 25 травня 1996 року. [[Яна Новотна]] здобула титул в одиночному розряді.<ref name=wot1997>{{cite book|title=International Tennis Federation World of Tennis 1997|year=1997|publisher=CollinsWillow|location=London|isbn=9780002187145|editor=[[Джон Барретт]]|page=179}}</ref>

== Фінали ==

=== Одиночний розряд ===
{{main|Páginas Amarillas Open 1996, одиночний розряд}}
{{flagicon|CZE}} [[Яна Новотна]] — {{flagicon|BUL}} [[Магдалена Малеєва]] 4–6, 6–4, 6–3
* Для Новотної це був 4-й титул за сезон і 70-й — за кар'єру.

=== Парний розряд ===
{{main|Páginas Amarillas Open 1996, парний розряд}}
{{flagicon|CZE}} [[Яна Новотна]] / {{flagicon|ESP}} [[Аранча Санчес Вікаріо]] — {{flagicon|BEL}} [[Сабін Аппельманс]] / {{flagicon|NED}} [[Міріам Ореманс]] 7–6, 6–2
* Для Новотної це був 5-й титул за сезон і 71-й — за кар'єру. Для Санчес Вікаріо це був 9-й титул за сезон і 71-й — за кар'єру.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.itftennis.com/procircuit/tournaments/women's-tournament/info.aspx?tournamentid=1020000642 ITF tournament edition details] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160424082005/http://www.itftennis.com/procircuit/tournaments/women's-tournament/info.aspx?tournamentid=1020000642 |date=24 квітня 2016 }}
* [https://wtafiles.blob.core.windows.net/pdf/draws/archive/1999/211.pdf Tournament draws] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171204223019/https://wtafiles.blob.core.windows.net/pdf/draws/archive/1999/211.pdf |date=4 грудня 2017 }}

{{Тур WTA 1996}}

{{DEFAULTSORT:1996 Paginas Amarillas Open}}
[[Категорія:Тур WTA 1996|Paginas]]
[[Категорія:WTA Madrid Open (теніс)]]
[[Категорія:1996 в іспанському спорті|Paginas]]

title: Páginas Amarillas Open 1996

Дата: 21–25 травня

Категорія: 2-га

Призові: 250 тис. доларів

Покриття: Ґрунтовий корт / відкритий

Місце: Мадрид, Іспанія


text:
# Северинув (Скерневицький повіт)
Северинув (пол. Sewerynów) — село в Польщі, у гміні Новий Кавенчин Скерневицького повіту Лодзинського воєводства.
Населення — 18 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Скерневицького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 10      | 2                  | 7                | 1                    |
| Жінки    | 8       | 1                  | 2                | 5                    |
| Разом    | 18      | 3                  | 9                | 6                    |

title: Северинув (Скерневицький повіт)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Северинув
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Sewerynów}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Лодзинське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Скерневицький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Новий Кавенчин (гміна){{!}}Новий Кавенчин
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 18
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 46
|поштовий індекс        = 96-115
|автомобільний код      = ESK
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0734481
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Северинув}}

'''Северинув''' ({{lang-pl|Sewerynów}}) — село в Польщі, у [[Новий Кавенчин (гміна)|гміні Новий Кавенчин]] [[Скерневицький повіт|Скерневицького повіту]] [[Лодзинське воєводство|Лодзинського воєводства]].
Населення — {{formatnum:18}} {{МНОЖИНА:18|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Скерневицьке воєводство|Скерневицького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=10 |ЧолПре=2 |ЧолПрац=7 |ЧолПост=1
|Жін=8 |ЖінПре=1 |ЖінПрац=2 |ЖінПост=5
|Разом=18 |РазомПре=3 |РазомПрац=9 |РазомПост=6
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Новий Кавенчин}}

[[Категорія:Села Скерневицького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Лодзинське воєводство

Повіт: Скерневицький повіт

Гміна: Новий Кавенчин

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: ESK

OSM: ↑2929564 ·R (Ґміна Новий Кавенчин)


text:
# Монро (Мен)
Монро (англ. Monroe) — місто (англ. town) в США, в окрузі Волдо штату Мен. Населення — 931 особа (2020).

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 890 осіб у 402 домогосподарствах у складі 247 родин. Було 461 помешкання
Расовий склад населення:
| - 97,6 % — білих - 0,2 % — чорних або афроамериканців - 0,2 % — азіатів |

До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 1,2 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 17,8 % — особи молодші 18 років, 66,1 % — особи у віці 18—64 років, 16,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 47,5 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 99,6 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,3 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 57 024 долари США (медіана — 42 500), а середній дохід на одну сім'ю — 66 427 доларів (медіана — 48 654). Медіана доходів становила 46 016 доларів для чоловіків та 37 386 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 24,8 % осіб, у тому числі 38,8 % дітей у віці до 18 років та 9,3 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 491 особа. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 31,8 %, будівництво — 11,2 %, роздрібна торгівля — 10,4 %, сільське господарство, лісництво, риболовля — 9,8 %.

title: Монро (Мен)

wikitext:
{{Otherplaces|Монро}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Монро
|оригінальна назва  = {{lang-en|Monroe}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Мен (штат){{!}}Мен
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Волдо (округ, Мен)|Волдо]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 101,09
|висота центру НП   = 113
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 8,80
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 207
|поштовий індекс        = 04951
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2302746475
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Монро''' ({{lang-en|Monroe}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Волдо (округ, Мен)|Волдо]] штату [[Мен (штат)|Мен]]. Населення — 931 особа (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1820 = 732
| 1830 = 1080
| 1840 = 1602
| 1850 = 1606
| 1860 = 1703
| 1870 = 1375
| 1880 = 1366
| 1890 = 1079
| 1900 = 958
| 1910 = 872
| 1920 = 734
| 1930 = 671
| 1940 = 665
| 1950 = 593
| 1960 = 497
| 1970 = 478
| 1980 = 657
| 1990 = 802
| 2000 = 882
| 2010 = 890
| 2020 = 931
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало 890 осіб у 402 домогосподарствах у складі 247 родин. Було 461 помешкання

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 97,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,2 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,2 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
|}
До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 1,2 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 17,8 % — особи молодші 18 років, 66,1 % — особи у віці 18—64 років, 16,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 47,5 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 99,6 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,3 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:57024}} [[Долар США|долари США]] (медіана — {{formatnum:42500}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:66427}} доларів (медіана — {{formatnum:48654}}). Медіана доходів становила {{formatnum:46016}} доларів для чоловіків та {{formatnum:37386}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 24,8 % осіб, у тому числі 38,8 % дітей у віці до 18 років та 9,3 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 491 особа. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 31,8 %, будівництво — 11,2 %, роздрібна торгівля — 10,4 %, сільське господарство, лісництво, риболовля — 9,8 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Волдо (округ, Мен)}}

[[Категорія:Містечка Мену]]
[[Категорія:Населені пункти округу Волдо (Мен)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Мен

Округ: Волдо

Населення: 931 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 8,80 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Даг Бентлі
Даг Бентлі (англ. Doug Bentley; 3 вересня 1916, Деліль — 24 листопада 1972, Саскатун) — канадський хокеїст, що грав на позиції крайнього нападника.
Член Зали слави хокею з 1964 року. Провів понад 500 матчів у Національній хокейній лізі.

## Ігрова кар'єра
Народився в багатодітній родині емігрантів із Йоркшира. Його разом з іншими братами навчав хокею батько Білл Бентлі. Старший брат Макса Бентлі та молодший брат Рега Бентлі, з якими 1943 року утворив першу в історії НХЛ «родинну» трійку нападників.
Хокейну кар'єру розпочав 1933 року.
Протягом професійної клубної ігрової кар'єри, що тривала 16 років, захищав кольори команд «Чикаго Блек Гокс» та «Нью-Йорк Рейнджерс».
Загалом провів 588 матчів у НХЛ, включаючи 23 гри плей-оф Кубка Стенлі.

## Тренерська робота
Тренував клуби Саскачеванської молодіжної хокейної ліги, а також інших північноамериканських ліг.

## Нагороди та досягнення
- Перша команда всіх зірок НХЛ — 1943, 1944, 1947.
- Учасник матчу усіх зірок НХЛ — 1947, 1948, 1949, 1950, 1951.
- Друга команда всіх зірок НХЛ — 1949.

Входить до числа 100 найкращих гравців НХЛ за версією журналу The Hockey News.

## Статистика
| Сезон        | Клуб                         | Ліга         | Регулярний сезон | Регулярний сезон | Регулярний сезон | Регулярний сезон | Регулярний сезон | Плей-оф | Плей-оф | Плей-оф | Плей-оф | Плей-оф |
| Сезон        | Клуб                         | Ліга         | І                | Г                | П                | О                | ШХ               | І       | Г       | П       | О       | ШХ      |
| ------------ | ---------------------------- | ------------ | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ------- | ------- | ------- | ------- | ------- |
| 1933–34      | «Саскатун Веслі»             | N-SSHL       | 4                | 3                | 3                | 6                | 0                | 9       | 3       | 1       | 4       | 8       |
| 1934–35      | «Реджайна Вікторіяс»         | S-SSHL       | 19               | 10               | 4                | 14               | 21               | 6       | 0       | 0       | 0       | 13      |
| 1935–36      | «Мус-Джо Міллерс»            | S-SSHL       | 20               | 3                | 3                | 6                | 30               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1936–37      | «Мус-Джо Міллерс»            | S-SSHL       | 24               | 18               | 19               | 37               | 49               | 3       | 3       | 0       | 3       | 4       |
| 1937–38      | «Мус-Джо Міллерс»            | S-SSHL       | 21               | 25               | 18               | 43               | 20               | 6       | 6       | 8       | 14      | 6       |
| 1938–39      | «Дромгелер Майнерс»          | ASHL         | 32               | 24               | 29               | 53               | 31               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1939–40      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 39               | 12               | 7                | 19               | 12               | 2       | 0       | 0       | 0       | 0       |
| 1940–41      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 46               | 8                | 20               | 28               | 12               | 5       | 1       | 1       | 2       | 4       |
| 1941–42      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 38               | 12               | 14               | 26               | 11               | 3       | 0       | 1       | 1       | 4       |
| 1942–43      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 50               | 33               | 40               | 73               | 18               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1943–44      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 50               | 38               | 39               | 77               | 22               | 9       | 8       | 4       | 12      | 4       |
| 1945–46      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 36               | 19               | 21               | 40               | 16               | 4       | 0       | 2       | 2       | 0       |
| 1946–47      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 52               | 21               | 34               | 55               | 18               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1947–48      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 60               | 20               | 37               | 57               | 16               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1948–49      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 58               | 23               | 43               | 66               | 38               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1949–50      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 64               | 20               | 33               | 53               | 28               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1950–51      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 44               | 9                | 23               | 32               | 20               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1951–52      | «Чикаго Блек Гокс»           | НХЛ          | 8                | 2                | 3                | 5                | 4                | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1951–52      | «Саскатун Квакерс»           | ТХЛ          | 35               | 11               | 14               | 25               | 12               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1952–53      | «Саскатун Квакерс»           | ЗХЛ          | 70               | 22               | 23               | 45               | 37               | 13      | 6       | 3       | 9       | 14      |
| 1953–54      | «Саскатун Квакерс»           | ЗХЛ          | 42               | 8                | 13               | 21               | 18               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1953–54      | «Нью-Йорк Рейнджерс»         | НХЛ          | 20               | 2                | 10               | 12               | 2                | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1954–55      | «Саскатун Квакерс»           | ЗХЛ          | 61               | 14               | 23               | 37               | 52               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1955–56      | «Саскатун Квакерс»/«Брендон» | ЗХЛ          | 60               | 7                | 26               | 33               | 21               | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1957–58      | «Саскатун»/«Сент-Пол»        | ЗХЛ          | 19               | 11               | 16               | 27               | 0                | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1961–62      | «Лос-Анджелес Блейдс»        | ЗХЛ          | 8                | 0                | 2                | 2                | 2                | —       | —       | —       | —       | —       |
| 1962–63      | «Лонг-Біч Галлс»             | КаХЛ         | —                | —                | —                | —                | —                | —       | —       | —       | —       | —       |
| Усього в НХЛ | Усього в НХЛ                 | Усього в НХЛ | 565              | 219              | 324              | 543              | 217              | 23      | 9       | 8       | 17      | 12      |

title: Даг Бентлі

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name          = {{прапорець|CAN}} Даг Бентлі
| image         =
| image_caption =
| image_size    = 230пкс
| position      = [[Крайній нападник (хокей із шайбою)|крайній нападник]]
| shoots        = лівий
| height        = 173 см
| weight        = 66 кг
| played_for    = «[[Чикаго Блекгокс]]»<br/>«[[Нью-Йорк Рейнджерс]]»
| ntl_team      =
| birth_date    = 3.9.1916
| birth_place   = Деліль, {{CAN}}
| death_date    = 24.11.1972
| death_place   = [[Саскатун]], {{CAN}}
| draft         =
| draft_year    =
| draft_team    =
| career_start  = 1939
| career_end    = 1954
| halloffame    = 1964
}}
{{Othernames|Бентлі}}
'''Даг Бентлі''' ({{lang-en|Doug Bentley}}; [[3 вересня]] [[1916]], Деліль — [[24 листопада]] [[1972]], [[Саскатун]]) — [[Канада|канадський]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], що грав на позиції [[Крайній нападник (хокей із шайбою)|крайнього нападник]]а.

Член [[Зала слави хокею|Зали слави хокею]] з 1964 року. Провів понад 500 матчів у [[Національна хокейна ліга|Національній хокейній лізі]].

== Ігрова кар'єра ==
Народився в багатодітній родині емігрантів із [[Йоркшир]]а. Його разом з іншими братами навчав хокею батько Білл Бентлі. Старший брат [[Макс Бентлі|Макса Бентлі]] та молодший брат [[Рег Бентлі|Рега Бентлі]], з якими 1943 року утворив першу в історії НХЛ «родинну» трійку нападників.

Хокейну кар'єру розпочав 1933 року.

Протягом професійної клубної ігрової кар'єри, що тривала 16 років, захищав кольори команд «[[Чикаго Блекгокс|Чикаго Блек Гокс]]» та «[[Нью-Йорк Рейнджерс]]».

Загалом провів 588 матчів у [[Національна хокейна ліга|НХЛ]], включаючи 23 гри [[плей-оф]] Кубка Стенлі.

== Тренерська робота ==
Тренував клуби [[Саскачеванська молодіжна хокейна ліга|Саскачеванської молодіжної хокейної ліги]], а також інших північноамериканських ліг.

== Нагороди та досягнення ==
* Перша команда всіх зірок НХЛ — 1943, 1944, 1947.
* Учасник [[Матч усіх зірок НХЛ|матчу усіх зірок НХЛ]] — 1947, 1948, 1949, 1950, 1951.
* Друга команда всіх зірок НХЛ — 1949.

Входить до числа [[Список 100 найкращих гравців НХЛ за версією журналу The Hockey News|100 найкращих гравців НХЛ за версією журналу The Hockey News]].

== Статистика ==
{| class="wikitable" style="text-align: center;"
|-
!rowspan="2"|Сезон
!rowspan="2"|Клуб
!rowspan="2"|Ліга
!colspan="5"|Регулярний сезон
!colspan="5"|Плей-оф
|-
! {{comment|І|Ігор}}
! {{comment|Г|Голів}}
! {{comment|П|Передач}}
! {{comment|О|Очок}}
! {{comment|ШХ|Штрафних хвилин}}
! {{comment|І|Ігор}}
! {{comment|Г|Голів}}
! {{comment|П|Передач}}
! {{comment|О|Очок}}
! {{comment|ШХ|Штрафних хвилин}}
|-
|1933–34
|«Саскатун Веслі»
|N-SSHL
|4
|3
|3
|6
|0
|9
|3
|1
|4
|8
|- bgcolor="#f0f0f0"
|1934–35
|«Реджайна Вікторіяс»
|S-SSHL
|19
|10
|4
|14
|21
|6
|0
|0
|0
|13
|-
|1935–36
|«Мус-Джо Міллерс»
|S-SSHL
|20
|3
|3
|6
|30
|—
|—
|—
|—
|—
|- bgcolor="#f0f0f0"
|1936–37
|«Мус-Джо Міллерс»
|S-SSHL
|24
|18
|19
|37
|49
|3
|3
|0
|3
|4
|-
|1937–38
|«Мус-Джо Міллерс»
|S-SSHL
|21
|25
|18
|43
|20
|6
|6
|8
|14
|6
|- bgcolor="#f0f0f0"
|1938–39
|«Дромгелер Майнерс»
|ASHL
|32
|24
|29
|53
|31
|—
|—
|—
|—
|—
|-
|[[НХЛ у сезоні 1939–40|1939–40]]
|«[[Чикаго Блекгокс|Чикаго Блек Гокс]]»
|[[Національна хокейна ліга|НХЛ]]
|39
|12
|7
|19
|12
|2
|0
|0
|0
|0
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1940–41|1940–41]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|46
|8
|20
|28
|12
|5
|1
|1
|2
|4
|-
|[[НХЛ у сезоні 1941–42|1941–42]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|38
|12
|14
|26
|11
|3
|0
|1
|1
|4
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1942–43|1942–43]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|50
|33
|40
|73
|18
|—
|—
|—
|—
|—
|-
|[[НХЛ у сезоні 1943–44|1943–44]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|50
|38
|39
|77
|22
|9
|8
|4
|12
|4
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1945–46|1945–46]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|36
|19
|21
|40
|16
|4
|0
|2
|2
|0
|-
|[[НХЛ у сезоні 1946–47|1946–47]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|52
|21
|34
|55
|18
|—
|—
|—
|—
|—
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1947–48|1947–48]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|60
|20
|37
|57
|16
|—
|—
|—
|—
|—
|-
|[[НХЛ у сезоні 1948–49|1948–49]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|58
|23
|43
|66
|38
|—
|—
|—
|—
|—
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1949–50|1949–50]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|64
|20
|33
|53
|28
|—
|—
|—
|—
|—
|-
|[[НХЛ у сезоні 1950–51|1950–51]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|44
|9
|23
|32
|20
|—
|—
|—
|—
|—
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1951–52|1951–52]]
|«Чикаго Блек Гокс»
|НХЛ
|8
|2
|3
|5
|4
|—
|—
|—
|—
|—
|-
|1951–52
|«Саскатун Квакерс»
|ТХЛ
|35
|11
|14
|25
|12
|—
|—
|—
|—
|—
|- bgcolor="#f0f0f0"
|1952–53
|«Саскатун Квакерс»
|ЗХЛ
|70
|22
|23
|45
|37
|13
|6
|3
|9
|14
|-
|1953–54
|«Саскатун Квакерс»
|ЗХЛ
|42
|8
|13
|21
|18
|—
|—
|—
|—
|—
|- bgcolor="#f0f0f0"
|[[НХЛ у сезоні 1953–54|1953–54]]
|«[[Нью-Йорк Рейнджерс]]»
|НХЛ
|20
|2
|10
|12
|2
|—
|—
|—
|—
|—
|-
|1954–55
|«Саскатун Квакерс»
|ЗХЛ
|61
|14
|23
|37
|52
|—
|—
|—
|—
|—
|- bgcolor="#f0f0f0"
|1955–56
|«Саскатун Квакерс»/«Брендон»
|ЗХЛ
|60
|7
|26
|33
|21
|—
|—
|—
|—
|—
|-
|1957–58
|«Саскатун»/«Сент-Пол»
|ЗХЛ
|19
|11
|16
|27
|0
|—
|—
|—
|—
|—
|- bgcolor="#f0f0f0"
|1961–62
|«Лос-Анджелес Блейдс»
|ЗХЛ
|8
|0
|2
|2
|2
|—
|—
|—
|—
|—
|-
|1962–63
|«Лонг-Біч Галлс»
|КаХЛ
|—
|—
|—
|—
|—
|—
|—
|—
|—
|—
|-
! colspan="3" |Усього в НХЛ
! 565
! 219
! 324
! 543
! 217
! 23
! 9
! 8
! 17
! 12
|}

== Посилання ==
* {{Legendsmember|Player|P196401|Даг Бентлі}}
* {{Hockeydb|328}}

{{DEFAULTSORT:Бентлі}}

[[Категорія:Канадські хокеїсти]]
[[Категорія:Канадські хокейні тренери]]
[[Категорія:Хокеїсти «Чикаго Блекгокс»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Нью-Йорк Рейнджерс»]]
[[Категорія:Учасники матчів всіх зірок НХЛ]]
[[Категорія:Члени зали слави хокею]]

title: Даг Бентлі

Народився: 3 вересня 1916 · Деліль, Канада

Помер: 24 листопада 1972 (56 років) · Саскатун, Канада

Вага: 66 кг

Позиція: крайній нападник

Кидок: лівий

Проф. клуби: «Чикаго Блекгокс» · «Нью-Йорк Рейнджерс»


text:
# Доліна (Караш-Северін)
Доліна (рум. Dolina) — село у повіті Караш-Северін в Румунії. Входить до складу комуни Корнерева.
Село розташоване на відстані 296 км на захід від Бухареста, 51 км на південний схід від Решиці, 122 км на південний схід від Тімішоари, 135 км на північний захід від Крайови.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 39 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Доліна (Караш-Северін)

wikitext:
{{Otheruses|Доліна}}
{{НП Румунії
 | назва               = Доліна
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Dolina''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Караш-Северін
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Корнерева (комуна)|Корнерева]]
 | код_SIRUTA          = 52295
 | широта              = 45.0681
 | довгота             = 22.452
 | висота              = 641
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 39
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 327124
}}
'''Доліна''' ({{lang-ro|Dolina}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Караш-Северін]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Корнерева (комуна)|Корнерева]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 296 км на захід від [[Бухарест]]а, 51 км на південний схід від [[Решица|Решиці]], 122 км на південний схід від [[Тімішоара|Тімішоари]], 135 км на північний захід від [[Крайова|Крайови]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:39}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119074225/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120119080347/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-01-19|deadurl=yes}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Караш-Северін]]

title: Доліна · Dolina

Країна: Румунія

Повіт: Караш-Северін

Комуна: Корнерева

Телефонний код: +40 255 (Romtelecom, TR) · +40 355 (інші оператори)


text:
# USS Puritan (BM-1)
Другий корабель з ім'ям USS Puritan був монітором ВМС США, що увійшов до складу флоту 1896. Це єдиний корабель такого типу.

## Будівництво
23 червня 1874 року Міністр ВМС у адміністрації президента Улісса Гранта Джордж Робесон, реагуючи на інцидент з "Virginius", замовив "перебудову" першого USS Puritan, закладеного під час Громадської війни. Втім насправді йшлося про утилізацію старого корабля і використання отриманих коштів на побудову нового монітора зміненої конструкції. Вона включала установку другої башти, високу трубу, бойову мачту. Ці характеристики. а також архітектура надбудов були характерними для американських моніторів, побудованих у кінці 19  -  початку 20 століття.
Новий «Пуритан» будувався корабельнею «John Roach & Sons» у Пенсильванії, а був добудований на військово-морській верфі у  Брукліні. Згідно з офіційними документами, перший етап будівництва був "ремонтом" і "перебудовою" першого «Пуритан», хоча дуже мала кількість матеріалів з попереднього корабля були використані при будівництві "наступника". Новий «Пуритан» був спущений на воду 6 грудня 1882 року та включений до складу флоту 10 грудня 1896 року, під командуванням капітана Джона Р. Бартлетта (John R. Bartlett).
До 1891 року корабель був оснащений чотирма 12-ти дюймовими (305-мм) гарматами у барбетних баштах. Броньовий пояс мав ширину 1,70 м, а товщину -  360 мм, броньовану палубу товщиною 51 мм, барбети захищали 360 міліметрів броні, а встановлені на них башти - 200.
Спочатку каюти офіцерів планувалося розмістити під палубою. потім відповідні приміщення використали для розширення простору для нижніх чинів, а офіцерські каюти обладнали у надбудові.

## Історія служби
«Пуритан» активно застосовувався під час Іспано-американської війни. Отримавши призначення до участі у блокаді Куби у квітні 1898 року, корабель приєднався до New York та Cincinnati під час обстрілу Матансаса 27 квітня. Після зупинки у Кі-Вест на початку травня, монітор вирушив 20 травня аби приєднатися до з'єднання, яке формував контр-адмірал Вільям Т. Семпсон (William T. Sampson), яке врешті решт вирушило до Сантьяго. «Пуритан» приєднався 22 і Семпсон спрямував свої кораблі до Кей Франшес (Key Frances) у Каналі Ніколаса (Nicholas Channel) (протока поблизу Куби)з метою заблокувати іспанську ескадру у Сантьяго. Спроба прориву іспанської ескадри 3 червня завершилась практично повним її знищенням.
Після Куби монітор вирушив до Пуерто-Рико, де він висадив підрозділ морської піхоти та обстрілював позиції іспанців під час битви при Фахардо.
Після бойової служби «Пуритан» використовувався як навчальний корабель Військово-морської академії з 1899 по 1902 роки. Його вивели зі складу флоту 16 квітня 1903 року у Філадельфії, але повернули на службу 3 червня того ж року для використання як блокшив. У 1904 році корабель передали у користування військово-морській міліції (ополченню)  Вашингтона, яке тривало до 14 вересня 1909 року. «Пуритан» перейшов до Норфолку (Вірджинія), де його остаточно вивели у резерв 23 квітня 1910 року.
У березні 1910 року з'явилася пропозиція використати монітори флоту США, включаючи «Пуритан», «Міантономо», «Террор» та «Амфітріт» як основу для фортів поблизу Кі-Вест, аби перетворити його на "Американський Гібралтар". Відкриття Панамського каналу (який на той час знаходився у процесі побудови) мало збільшити стратегічну цінність Кі-Вест, який прикривав маршрут до майбутнього каналу від Західного узбережжя США. Вказувалося, що рівень захисту, який надавав Форт Захарі Тейлора, розміщений там, був недостатній, бо сучасні кораблі могли обстрілювати його з дистанції, недосяжної для його гармат. Пропозиція полягала у розміщенні моніторів у ключових точках навколо Кі-Вест, створення навколо них штучних острівців, у результаті чого кораблі перетворяться на "сучасні двобаштові форти.
Монітор виключили з списків флоту 27 лютого 1918 року, а 26 січня 1922 року продали для утилізації.

## Дивися також
Монітори типу «Амфітріта»

title: USS Puritan (BM-1)

wikitext:
{{Otheruses2|USS Puritan }}
{{Військовий корабель
|Назва                = Монітор «Пуритан»
|Оригінальна назва    = {{lang-en|USS Puritan (BM-1)}}
|Зображення           = USS_Puritan_(BM-1).jpg
|Підпис               = Монітор «Пуритан»
|Тип судна            = [[Монітор (корабель)|монітор]]
|Прапор               = [[Файл:US flag 48 stars.svg|border|35пкс]]
|Порт                 =
|Організація          =
|Виробник             =
|Будівництво почалося = [[1874]] рік
|Спущено              = [[6 грудня]] [[1882]] року
|Експлуатація з       = [[10 грудня]] [[1896]] року
|Виведений            = [[23 квітня]] [[1910]] року
|Статус               = утилізований
|Водотоннажність      = 6 060 тонн
|Довжина              = 90,30 м
|Ширина               = 18,32 м
|Висота               =
|Осадка               = 5,5 м
|Бронювання           = пояс: 350-149 мм
барбети ГК: 356 мм
башти ГК: 200 мм
рубка: 254 мм
палуба: 50 мм
|Двигуни              = парова машина
|Гвинти               =
|Потужність           =
|Швидкість            = 12,4 [[вузол|вузлів]]
|Автономність плавання=
|Екіпаж               = 200 чоловік
|Артилерія            = 4 x 305-мм гармати
6 x 100-мм гармат
6 x 6-фунтових гармат
|Торпедно-мінне озброєння=
|Ракетне озброєння    =
|Зенітне озброєння    =
|Авіація              =
}}
[[Файл:USS Puritan BM1.jpg|міні|411x411пкс|USS Puritan BM1]]
Другий корабель з ім'ям '''USS ''Puritan''''' був [[Монітор (корабель)|монітором]] [[Військово-морські сили США|ВМС США]], що увійшов до складу флоту 1896. Це єдиний корабель такого типу.

== Будівництво ==
23 червня 1874 року [[Міністр військово-морських сил США|Міністр ВМС]] у адміністрації президента [[Улісс Грант|Улісса Гранта]] Джордж Робесон, реагуючи на інцидент з "Virginius", замовив "перебудову" першого [[USS Puritan (1864)|USS Puritan]], закладеного під час [[Громадянська війна в США|Громадської війни]]. Втім насправді йшлося про утилізацію старого корабля і використання отриманих коштів на побудову нового монітора зміненої конструкції. Вона включала установку другої [[Башта (зброя)|башти]], високу трубу, бойову мачту. Ці характеристики. а також архітектура надбудов були характерними для американських моніторів, побудованих у кінці 19  -  початку 20 століття.

Новий «Пуритан» будувався корабельнею «John Roach & Sons» у Пенсильванії, а був добудований на військово-морській верфі у  [[Бруклін]]і. Згідно з офіційними документами, перший етап будівництва був "ремонтом" і "перебудовою" першого «Пуритан», хоча дуже мала кількість матеріалів з попереднього корабля були використані при будівництві "наступника". Новий «Пуритан» був спущений на воду 6 грудня 1882 року та включений до складу флоту 10 грудня 1896 року, під командуванням капітана Джона Р. Бартлетта (John R. Bartlett).

До 1891 року корабель був оснащений чотирма 12-ти дюймовими (305-мм) гарматами у барбетних баштах. Броньовий пояс мав ширину 1,70 м, а товщину -  360 мм, броньовану палубу товщиною 51 мм, барбети захищали 360 міліметрів броні, а встановлені на них башти - 200.

Спочатку каюти офіцерів планувалося розмістити під палубою. потім відповідні приміщення використали для розширення простору для нижніх чинів, а офіцерські каюти обладнали у надбудові.

== Історія служби ==
«Пуритан» активно застосовувався під час [[Іспансько-американська війна|Іспано-американської війни]]. Отримавши призначення до участі у блокаді [[Куба|Куби]] у квітні 1898 року, корабель приєднався до ''New York'' та ''Cincinnati'' під час обстрілу [[Матансас]]а 27 квітня. Після зупинки у [[Кі-Вест]] на початку травня, монітор вирушив 20 травня аби приєднатися до з'єднання, яке формував контр-адмірал Вільям Т. Семпсон (William T. Sampson), яке врешті решт вирушило до [[Сантьяго-де-Куба|Сантьяго]]. «Пуритан» приєднався 22 і Семпсон спрямував свої кораблі до Кей Франшес (Key Frances) у Каналі Ніколаса (Nicholas Channel) (протока поблизу Куби)з метою заблокувати іспанську ескадру у Сантьяго. Спроба прориву ''іспанської'' ескадри 3 червня завершилась практично повним її знищенням.

Після Куби монітор вирушив до [[Пуерто-Рико]], де він висадив підрозділ морської піхоти та обстрілював позиції іспанців під час битви при Фахардо.

Після бойової служби «Пуритан» використовувався як навчальний корабель [[Військово-морська Академія США|Військово-морської академії]] з 1899 по 1902 роки. Його вивели зі складу флоту 16 квітня 1903 року у [[Філадельфія|Філадельфії]], але повернули на службу 3 червня того ж року для використання як [[блокшив]]. У 1904 році корабель передали у користування військово-морській міліції (ополченню)  [[Вашингтон]]а, яке тривало до 14 вересня 1909 року. «Пуритан» перейшов до [[Норфолк (Вірджинія)|Норфолку (Вірджинія)]], де його остаточно вивели у резерв 23 квітня 1910 року.
[[Файл:Uss_puritan.jpg|міні|250x250пкс| ''"Пуританин"'' в Матансасі.]]

У березні 1910 року з'явилася пропозиція використати монітори флоту США, включаючи «Пуритан», «Міантономо», «Террор» та «Амфітріт» як основу для фортів поблизу Кі-Вест, аби перетворити його на "Американський Гібралтар". Відкриття [[Панамський канал|Панамського каналу]] (який на той час знаходився у процесі побудови) мало збільшити стратегічну цінність Кі-Вест, який прикривав маршрут до майбутнього каналу від Західного узбережжя США. Вказувалося, що рівень захисту, який надавав Форт Захарі Тейлора, розміщений там, був недостатній, бо сучасні кораблі могли обстрілювати його з дистанції, недосяжної для його гармат. Пропозиція полягала у розміщенні моніторів у ключових точках навколо Кі-Вест, створення навколо них штучних острівців, у результаті чого кораблі перетворяться на "сучасні двобаштові форти.

Монітор виключили з списків флоту 27 лютого 1918 року, а 26 січня 1922 року продали для утилізації.

== Дивися також ==
[[Монітори типу «Амфітріта»]]

== Література ==
* Bauer, Karl Jack and Roberts, Stephen S. (1991): Register of Ships of the U.S. Navy, 1775—1990: Major Combatants, Greenwood Publishing Group, ISBN 978-0-313-26202-9.

* Dictionary of American Naval Fighting Ships (DANFS), Naval Historical Center. Silverstone, Paul H. (2006): The New Navy, 1883—1922, CRC Press, ISBN 978-0-415-97871-2, p. 18.

* Swann, Leonard Alexander Jr. (1965): John Roach, Maritime Entrepreneur: the Years as Naval Contractor 1862—1886 — United States Naval Institute (reprinted 1980 by Ayer Publishing, ISBN 978-0-405-13078-6).

{{Монітори США}}
{{DEFAULTSORT:Puritan_(BM-1)}}
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Монітори США]]
[[Категорія:Монітори за типами]]
[[Категорія:Монітори Іспансько-американської війни]]

title: Служба

Тип/клас: монітор

Спущено на воду: 6 грудня 1882 року

Введено в експлуатацію: 10 грудня 1896 року

Виведений зі складу флоту: 23 квітня 1910 року

Статус: утилізований

title: Параметри

Тоннаж: 6 060 тонн

Бронювання: пояс: 350-149 мм · барбети ГК: 356 мм · башти ГК: 200 мм · рубка: 254 мм · палуба: 50 мм

title: Технічні дані

Рухова установка: парова машина

Швидкість: 12,4 вузлів

Екіпаж: 200 чоловік

title: Озброєння

Артилерія: 4 x 305-мм гармати · 6 x 100-мм гармат · 6 x 6-фунтових гармат


text:
# Ь
ь (м'який знак або знак м'якшення, заст. є́рик, є́рчик, в Галичині їр) — літера кириличної абетки. У більшості сучасних абеток, котрі використовують кирилицю, не передає окремого звука, а слугує для позначення пом'якшення попереднього приголосного, або (рідше) як розділовий знак.

## Історія
У старо- і церковнослов'янській абетках носить назву ѥрь (ст.-сл.) або єрь (ц.-сл.), значення якого невідоме.
У сучасній церковнослов'янській кирилиці є 31-ю літерою за порядком і має вигляд ; у глаголиці за порядком 32-га, має вигляд . Числового значення не має. За походженням може являти собою видозмінену літеру  («он»)

## Звук ь
У старослов'янській мові літери  і  використовувалися для позначення редукованого голосного [ĭ]. Цей звук був успадкований старослов'янською і іншими слов'янськими мовами (зокрема, давньоруською) з праслов'янського мовного стану, де він має праіндоєвропейське походження – від короткого [ĭ]. Це підтверджується порівнянням з лексичним матеріалом споріднених мов: праслов. *lьnъ («льон») – лит. lĭnas, праслов. *vьdova («вдова») – лат. vĭdua, праслов. *gostь («гість») — лат. hostĭs («ворог»). На початку II тисячоліття нашої ери почався процес занепаду редукованих: у сильній позиції [ĭ] збігся з [e], у слабкій (наприклад, наприкінці слів) – зник. Але оскільки перед [ĭ] (як і перед іншими голосними переднього ряду) приголосний пом'якшувався і ця м'якість зберігалась і після втрати редукованих, то , переставши означати окрему фонему, став показником цієї м'якості попереднього приголосного.

## Українська абетка
ь — тридцять перша літера української абетки. У сучасній українській мові не має окремого звука, використовується для позначення м'якості попередньої приголосної або роздільної вимови приголосної та йотованої голосної: тінь, сільський, Ньютон.
Із другої половини XIX століття і до початку 90-х років XX столітті м'який знак був останньою літерою української абетки. Такий порядок вперше застосовано в системі Желехівського, де ь та апостроф вважались не літерами, а знаками, і розміщувались після всіх літер.

### Історичне вживання ь
Тривалий час м'який знак вживався в українському письмі етимологічно — на місці праслов'янського *ь. У більшості українських правописів «ь» писали після шиплячих, губних і «р» — у позиціях, де він зараз не вживається (бачь, кобзарь, монастирь, царь). Наприклад, прикінцеве -рь прийнято у «Словарі української мови» Б. Грінченка. Харківським правописом написання «ь» у цих позиціях скасоване — з огляду на те, що губні приголосні, прикінцеві шиплячі і прикінцевий «р» стверділи у більшості українських діалектів.

### Сучасні правила вживання
Коли пишеться ь
Знаком ь позначається м'якість приголосних звуків.
1. ь пишеться:
а) після м'яких д, т, з, с, дз, ц, л, н у кінці слова та складу:
вісь, ґедзь, кінь, мідь, наморозь, палець, суть, швець; близько, восьмий, ганьба, Грицько, дядько, кільце, молотьба[8];
б) після м'яких приголосних у середині складу перед о:
дьоготь, дзьоб, льон, сьомий, трьох, тьохкати[8].
Примітка. Про вживання ь у словах іншомовного походження див. § 93; у прізвищах — § 104, п. 9, 12, а; у географічних назвах — § 109, п. 9.
2. Зокрема, ь пишеться:
а) у словах на:
1) -зький, -ський, -цький; -зькість, -ськість, -цькість; -зько, -сько, -цько; -зькому, -ському, -цькому; -зьки, -ськи, -цьки: близький, вузький, волинський, донецький; близькість, людськість; близько, військо, багацько; по-французькому (по-французьки), по-українському (по-українськи), по-німецькому (по-німецьки).
Примітка. У словах баский, боязкий, в'язкий, дерзкий, жаский, ковзкий, плаский (плоский), порский, різкий і похідних утвореннях: боязкість, в'язкість, баско, різко тощо знак м'якшення не пишеться, оскільки тут з, с разом із к не творять суфіксів -зк-, -ск-;

2) -енька, -енько, -онька, -онько; -енький, -есенький, -ісінький, -юсінький: рученька, батенько, голівонька, соколонько; гарненький, малесенький, свіжісінький, тонюсінький;
б) після м'якого л перед наступним приголосним: їдальня, кільце, ковальський, пальці, рибальство, сільський, спільник.
Примітка. Не ставиться м'який знак після л у групах -лц-, -лч-, коли вони походять із -лк-: балка — балці, галка — галці, галченя, монголка — монголці, Наталка — Наталці, Наталчин, рибалка — рибалці, рибалчин, спілка — спілці, спілчанський; але: Галька — Гальці, Гальчин;
в) у родовому відмінку множини іменників жіночого роду м'якої групи I відміни й середнього роду на -нн(я), /21/ -ц(е) II відміни: друкарень, їдалень, крамниць, матриць, пісень, робітниць, стаєнь; бажань, знань, кілець, місць, сердець і серць;
г) у дієслівних формах дійсного та наказового способу: будить, будять, здається, косить, косять, коситься, робить, роблять, робиться, ходить, ходять; будь, будьте, винось, виносьте, виносься, кинь, киньте, стань, станьте, трать, тратьте (див. ще § 83, прим. 1).
Примітка. Про вживання ь у словах іншомовного походження та у власних назвах див. § 93; § 109, п. 9.
Коли ь не пишеться
Знак м'якшення не пишеться:
1. Після р у кінці складу або слова[9]:
вірте, кобзар, лікар, перевір, секретар, тепер, школяр, Харків.
2. Після н перед ж, ч, ш, щ та перед суфіксами -ств(о), -ськ(ий)[9]:
інженер, інший, кінчик, менший, тонший, Уманщина; волинський, громадянський, освітянський, селянський; громадянство, селянство.
Але: бриньчати, доньчин, няньчин, няньчити та ін., бо в твірних іменниках між приголосними виступає ь[9]:
бренькіт, донька, нянька.
3. Після м'яких приголосних, крім л, якщо за ними йдуть інші м'які приголосні[9]:
вінця, кінцівка, користю, ланцюжок, радість, світ, свято, слід, сміх, сніг, сніп, сьогодні, танцювати, щастя;
але: різьбяр (і різьбар), тьмяний і похідні від них[9].
Примітка. Коли ь уживається у формі називного відмінка іменника, то він зберігається й у всіх інших відмінках; коли ж у називному відмінку його нема, то й в інших відмінках він не пишеться; пор.: Галька — Гальці, дівчинонька — дівчиноньці, письмо — на письмі, редька — редьці; але: галка — галці, сторінка — сторінці, пасмо — у пасмі.
4. Після л в іменникових суфіксах -алн(о), -илн(о)[9]:
держално, пужално, ціпилно;
але в зменшених формах ь пишеться[9]:
держальце, пужальце.
5. Між подовженими м'якими приголосними[9]:
буття, волосся, галуззя, гіллястий, життя, каміння, ллється, приладдя, сіллю.
6. Після д, н, т перед суфіксами -ченк(о), -чук, -чишин[9]:
безбатченко, Панченко, Федченко; Радчук, Степанчук; Гринчишин, Федчишин;
але після л пишеться ь[9]:
Михальченко, Михальчук.
7. Після ц у кінці слів — іменників чоловічого роду іншомовного походження[9]:
Галац, кварц, палац, паяц, Суец, шприц, а також у деяких вигуках: бац, буц, гоц, клац.

## В інших кириличних абетках

### Для слов'янських мов
Російська мова
У російській абетці «ь» використовується:
- Для позначення пом'якшення приголосного, яке може грати сенсорозрізнювальну роль (граб — грабь, кров — кровь, лад — ладь, вяз — вязь, мол — моль, лом — ломь, кон — конь, цеп — цепь, жар — жарь, вес — весь, бит — бить, граф — графь);
- Для позначення роздільного читання приголосних з голосними. Літери для голосних «е», «ё», «ю», «я», «и» при цьому читаються йотовано («и» може не йотуватися), іноді йотуються й інші голосні (каньон — [кан’јон]);
- За традицією пишеться після шиплячих, хоча з фонетичного погляду це є зайвим: бо в російській мові звуки [t͡ʃ] і [ɕ] (позначувані літерами «ч» і «щ») — завжди м'які, а [ʒ] і [ʃ] («ж» і «ш») — завжди тверді. М'який знак після шиплячих присутній:
  - У закінченнях іменників жіночого роду (рожь, ночь, печь, тушь);
  - У закінченнях наказового способу дієслів (режь, жарь);
  - У закінченнях форм дієслова другої особи однини (знаешь, дашь);
  - У деяких прислівниках (настежь, наотмашь);
  - У закінченнях інфінітива деяких дієслів (печь, стричь, беречь);
  - У деяких частках (лишь, вишь, бишь);
- Після «г», «к», «х» трапляється лише в запозиченнях (Алигьери, кьянти, Донахью);
- Після «ц» теж трапляється лише в запозиченнях (Замосць). Як і після шиплячих, після «ц» не має фонетичного сенсу, бо звук [t͡s] у російській мові завжди твердий.

Серед пропозицій щодо реформи російського правопису, що висувалися початку XX ст. (багато ідей використані у реформі 1917—1918) були присутні й такі, що приписували скасувати вживання «ь» після шиплячих, але у правопис 1918 року це правило не увійшло. Питання зайвості «ь» після шиплячих порушували й пізніше: на початку 1960-х, але це не призвело до реформ російської орфографії.
Церковнослов'янська мова
Правила написання «ь» у церковнослов'янській в цілому тотожні правилам російського правопису, але з деякими відмінностями:
- У закінченнях «ь» пишеться не тільки в іменників жіночого роду, але й чоловічого (мечь, хвощь)
- У закінченнях коротких пасивних дієприкметників — для відрізнення від діслівних форм (мы видимъ, але онъ видимь — «він видимий»),
- У закінченнях коротких дієприкметників і прикметників у називному відмінку (творящь), у той час як ъ є показником знахідного відмінка (творящъ);
- Між приголосними вживання «ь» факультативне, тобто припускає варіанти (тма/тьма, сотворшая/сотворьшая)

У деяких випадках у книгах старого друку замість «ь» могли ставити надрядковий знак — «єрокъ», але у новоцерковнослов'янській мові (з XVII ст.) «єрокъ» замінює лише літеру «ъ».
Білоруська мова
У білоруському правописі вживання м'якого знака в цілому тотожнє російському. У тарашкевиці вживається частіше: цей правопис білоруської мови вимагає зазначати м'якість кожного звука (яка в «наркомівці» розуміється сама по собі — якщо останній приголосний м'який).
Болгарська мова
До 1944 року «ь» у болгарському правописі вживався за традицією в тих словах, де він колись означав пом'якшення попереднього приголосного (наприклад, царь). Зараз ці слова, як і в українській мові, пишуться без «ь» (цар), проте, пом'якшення зберігається у формах похідних дієслів (царя, царят). Зараз м'який знак вживається здебільшого після приголосних — у сполученні «ьо».
Сербська мова
У сербському правописі м'який знак використовувався до реформ Вука Караджича, хоча не завжди означав м'якість приголосних. У сучасній сербській кирилиці (вуковиці) як окремий знак відсутній, але є складовою частиною деяких букв-лігатур, що позначають пом'якшені приголосні — «љ», «њ». Для позначення інших м'яких приголосних використовують літери «ђ», «j», «ћ».
Македонська мова
У сучасному македонському правописі, створеному за сербським зразком у 1944—1945 р.р., літера «ь» також відсутня.

### Абетки для неслов'янських мов
- У молдавській кирилиці трапляється наприкінці слова і вживається для позначення пом'якшення попереднього приголосного (у латинському варіанті абетки його функцію виконує «i»).
- В абетках багатьох кавказьких мов — у складі диграфів Аь, Гь, Жь, Кь, Ль, Оь, Уь, Хь, Юь, Яь. Літери для голосних з наступним «ь» відповідають літерам з тремою у латинському варіанті абетки: Ä, Ö, Ü, Yü, Yä.
- В абетці для якутської мови — у складі диграфів Дь, Нь.
- В абетці для абазинської мови — у складі триграфів Гъь, Джь, Къь, Кӏь
- В абетці для лакської мови — у складі тетраграфа Хьхь
- В абетці кільдінської саамської мови (саамські мови)

До 1998 року входив до абетки таджицької мови.
Окрім того, «ь» входив до так званого яналіфу або «нової тюркської абетки» — абетки на латинській основі, що вживалася у 1920-1930-х для низки мов СРСР. Там він позначав звук [ɨ].

## Інше використування
Знак «ь» використовують у лінгвістичній реконструкції для транскрипції праслов'янської мови — він передає редукований голосний [ĭ]. Слід зауважити, що попередній приголосний читається твердо — для позначення м'яких приголосних у транскрипції за необхідності застосовують апостроф. Цікаво, що в старослов'янському письмі, коли знак «ь» ще передавав редукований голосний, для позначення м'якості використовували (поряд з циркумфлексом над приголосним) значок, дуже схожий на апостроф.

title: Ь

wikitext:
{{Кирилиця
|Заголовок=М'який знак
|Зображення=[[Файл:Cyrillic letter Soft Sign.png]]
|uuc=042c|ulc=044c}}

'''ь''' ('''м'який знак'''<ref>{{ВТССУМ|М'який}}</ref><ref>{{СУМ-11|М'який}}</ref> або '''знак м'якшення'''<ref>{{СУМ-20|М'який}}</ref>, [[архаїзм|заст.]] '''є́рик'''<ref>{{СУМ-11|Єрик}}</ref>, '''є́рчик''', в [[Галичина|Галичині]] '''їр'''<ref>{{Грінченко|Їр|21637-jir.html#show_point}}</ref>) — [[літера]] [[Кирилиця|кириличної]] [[Абетка|абетки]]. У більшості сучасних [[Абетка|абеток]], котрі використовують [[Кирилиця|кирилицю]], не передає окремого [[Звук|звука]], а слугує для позначення пом'якшення попереднього приголосного, або (рідше) як розділовий знак.

== Історія ==
У [[староцерковнослов'янська мова|старо-]] і [[церковнослов'янська мова|церковнослов'янській абетках]] носить назву '''ѥрь''' ({{Comment|ст.-сл.|староцерковнослов’янський правопис}}) або '''єрь''' ({{Comment|ц.-сл.|сучасний церковнослов’янський правопис}}), значення якого невідоме.

У сучасній церковнослов'янській [[кирилиця|кирилиці]] є 31-ю літерою за порядком і має вигляд [[Файл:Early Cyrillic letter Yeri.png|30px]]; у [[глаголиця|глаголиці]] за порядком 32-га, має вигляд [[Файл:Glagolitic yerj.svg|20px]]. Числового значення не має. За походженням може являти собою видозмінену літеру [[Файл:Early Cyrillic letter Onu.png|30px]] («[[О|он]]»)

== Звук ь ==
{{Основна стаття|Редуковані голосні}}
У старослов'янській мові літери [[Файл:Early Cyrillic letter Yeri.png|30px]] і [[Файл:Glagolitic yerj.svg|20px]] використовувалися для позначення редукованого голосного [ĭ]. Цей звук був успадкований старослов'янською і іншими слов'янськими мовами (зокрема, давньоруською) з [[праслов'янська мова|праслов'янського мовного стану]], де він має [[праіндоєвропейська мова|праіндоєвропейське]] походження – від короткого [ĭ]. Це підтверджується порівнянням з лексичним матеріалом [[індоєвропейські мови|споріднених мов]]: праслов. ''*lьnъ'' («льон») – {{lang-lt|lĭnas}}, праслов. ''*vьdova'' («вдова») – {{lang-la|vĭdua}}<ref>Т. А. Иванова. Старославянский язык. Учебник. С.-П.: Авалон, Азбука-классика, 2005. — С. 75</ref>, праслов. ''*gostь'' («гість») — {{lang-la|hostĭs}} («ворог»). На початку II тисячоліття нашої ери почався процес занепаду редукованих: у сильній позиції [ĭ] збігся з [e], у слабкій (наприклад, наприкінці слів) – зник. Але оскільки перед [ĭ] (як і перед іншими голосними переднього ряду) приголосний пом'якшувався і ця м'якість зберігалась і після втрати редукованих, то [[Файл:Early Cyrillic letter Yeri.png|30px]], переставши означати окрему фонему, став показником цієї м'якості попереднього приголосного<ref>Т. А. Иванова. Старославянский язык. Учебник. С.-П.: Авалон, Азбука-классика, 2005. — С. 65-67</ref>.

== Українська абетка ==
'''ь''' — тридцять перша [[літера]] [[Українська абетка|української абетки]]. У сучасній українській мові не має окремого звука, використовується для позначення м'якості попередньої приголосної або роздільної вимови приголосної та йотованої голосної: ''тін'''ь''''', ''сіл'''ь'''с'''ь'''кий'', ''Н'''ь'''ютон''.

Із другої половини [[XIX століття]] і до початку 90-х років [[XX]] столітті м'який знак був останньою літерою української абетки. Такий порядок вперше застосовано в [[Желехівка|системі Желехівського]], де '''ь''' та [[апостроф]] вважались не літерами, а знаками, і розміщувались після всіх літер.

=== Історичне вживання ь ===
Тривалий час м'який знак вживався в українському письмі етимологічно — на місці [[праслов'янська мова|праслов'янського]] ''*ь''. У більшості українських правописів «ь» писали після шиплячих, губних і «р» — у позиціях, де він зараз не вживається (''бачь, кобзарь, монастирь, царь''). Наприклад, прикінцеве ''-рь'' прийнято у «[[Словарь української мови|Словарі української мови]]» Б. Грінченка. [[Харківський правопис|Харківським правописом]] написання «ь» у цих позиціях скасоване — з огляду на те, що губні приголосні, прикінцеві шиплячі і прикінцевий «р» стверділи у більшості українських діалектів.

=== Сучасні правила вживання ===
{{Основна стаття|Правила вживання м'якого знака в українській мові}}
'''Коли пишеться ь'''

Знаком '''ь''' позначається м'якість приголосних звуків<ref name="УП16">{{harvcoltxt|Український правопис|2015|p=§16}}</ref>.

# '''ь''' пишеться:
#: а) після м'яких '''[[д]]''', '''[[т]]''', '''[[з]]''', '''[[с]]''', '''дз''', '''[[ц]]''', '''[[л]]''', '''[[н]]''' у кінці слова та складу:
#:: ''вісь, ґедзь, кінь, мідь, наморозь, палець, суть, швець; близько, восьмий, ганьба, Грицько, дядько, кільце, молотьба''<ref name="УП16"/>;
#: б) після м'яких приголосних у середині складу перед '''о''':
#:: ''дьоготь, дзьоб, льон, сьомий, трьох, тьохкати''<ref name="УП16"/>.
#: Примітка. Про вживання ь у словах іншомовного походження див. § 93; у прізвищах — § 104, п. 9, 12, а; у географічних назвах — § 109, п. 9.
# Зокрема, ь пишеться:
#: а) у словах на:
#:: 1) -зький, -ський, -цький; -зькість, -ськість, -цькість; -зько, -сько, -цько; -зькому, -ському, -цькому; -зьки, -ськи, -цьки: ''близький, вузький, волинський, донецький; близькість, людськість; близько, військо, багацько; по-французькому (по-французьки), по-українському (по-українськи), по-німецькому (по-німецьки)''.
#: Примітка. У словах баский, боязкий, в'язкий, дерзкий, жаский, ковзкий, плаский (плоский), порский, різкий і похідних утвореннях: боязкість, в'язкість, баско, різко тощо знак м'якшення не пишеться, оскільки тут з, с разом із к не творять суфіксів -зк-, -ск-;

2) -енька, -енько, -онька, -онько; -енький, -есенький, -ісінький, -юсінький: ''рученька, батенько, голівонька, соколонько; гарненький, малесенький, свіжісінький, тонюсінький'';
б) після м'якого л перед наступним приголосним: ''їдальня, кільце, ковальський, пальці, рибальство, сільський, спільник''.

Примітка. Не ставиться м'який знак після л у групах -лц-, -лч-, коли вони походять із -лк-: ''балка — балці, галка — галці, галченя, монголка — монголці, Наталка — Наталці, Наталчин, рибалка — рибалці, рибалчин, спілка — спілці, спілчанський''; але: ''Галька — Гальці, Гальчин'';

в) у родовому відмінку множини іменників жіночого роду м'якої групи I відміни й середнього роду на -нн(я), /21/ -ц(е) II відміни: ''друкарень, їдалень, крамниць, матриць, пісень, робітниць, стаєнь; бажань, знань, кілець, місць, сердець і серць'';
г) у дієслівних формах дійсного та наказового способу: ''будить, будять, здається, косить, косять, коситься, робить, роблять, робиться, ходить, ходять; будь, будьте, винось, виносьте, виносься, кинь, киньте, стань, станьте, трать, тратьте'' (див. ще § 83, прим. 1).

Примітка. Про вживання ь у словах іншомовного походження та у власних назвах див. § 93; § 109, п. 9.

'''Коли ь не пишеться'''

Знак м'якшення не пишеться<ref name="УП17">{{harvcoltxt|Український правопис|2015|p=§17}}</ref>:

# Після '''р''' у кінці складу або слова<ref name="УП17"/>:
#:: ''вірте, кобзар, лікар, перевір, секретар, тепер, школяр, Харків''.
# Після '''н''' перед '''ж''', '''ч''', '''ш''', '''щ''' та перед суфіксами '''-ств(о)''', '''-ськ(ий)'''<ref name="УП17"/>:
#:: ''інженер, інший, кінчик, менший, тонший, Уманщина; волинський, громадянський, освітянський, селянський; громадянство, селянство.''
#: Але: ''бриньчати, доньчин, няньчин, няньчити'' та ін., бо в твірних іменниках між приголосними виступає '''ь'''<ref name="УП17"/>:
#:: ''бренькіт, донька, нянька''.
# Після м'яких приголосних, крім л, якщо за ними йдуть інші м'які приголосні<ref name="УП17"/>:
#:: ''вінця, кінцівка, користю, ланцюжок, радість, світ, свято, слід, сміх, сніг, сніп, сьогодні, танцювати, щастя;''
#: але: ''різьбяр (і різьбар), тьмяний'' і похідні від них<ref name="УП17"/>.
#: Примітка. Коли ь уживається у формі називного відмінка іменника, то він зберігається й у всіх інших відмінках; коли ж у називному відмінку його нема, то й в інших відмінках він не пишеться; пор.: ''Галька — Гальці, дівчинонька — дівчиноньці, письмо — на письмі, редька — редьці''; але: ''галка — галці, сторінка — сторінці, пасмо — у пасмі''.
# Після '''л''' в іменникових суфіксах '''-алн(о)''', ''-илн(о)''<ref name="УП17"/>:
#:: ''держално, пужално, ціпилно'';
#: але в зменшених формах '''ь''' пишеться<ref name="УП17"/>:
#:: ''держальце, пужальце''.
# Між подовженими м'якими приголосними<ref name="УП17"/>:
#:: ''буття, волосся, галуззя, гіллястий, життя, каміння, ллється, приладдя, сіллю''.
# Після '''д''', '''н''', '''т''' перед суфіксами -'''ченк(о)''', -'''чук''', -'''чишин'''<ref name="УП17"/>:
#:: ''безбатченко, Панченко, Федченко; Радчук, Степанчук; Гринчишин, Федчишин;''
#: але після '''л''' пишеться '''ь'''<ref name="УП17"/>:
#:: ''Михальченко, Михальчук.''
# Після '''ц''' у кінці слів — іменників чоловічого роду іншомовного походження<ref name="УП17"/>:
#:: ''Галац, кварц, палац, паяц, Суец, шприц, а також у деяких вигуках: бац, буц, гоц, клац''.

== В інших кириличних абетках ==

=== Для слов'янських мов ===
'''Російська мова'''
У російській абетці «ь» використовується:
* Для позначення пом'якшення приголосного, яке може грати сенсорозрізнювальну роль (''граб — грабь, кров — кровь, лад — ладь, вяз — вязь, мол — моль, лом — ломь, кон — конь, цеп — цепь, жар — жарь, вес — весь, бит — бить, граф — графь'');
* Для позначення роздільного читання приголосних з голосними. Літери для голосних «[[е]]», «[[ё]]», «[[ю]]», «[[Я (літера)|я]]», «[[и]]» при цьому читаються йотовано («и» може не йотуватися), іноді йотуються й інші голосні (''каньон'' — [кан’јон]);
* За традицією пишеться після шиплячих, хоча з фонетичного погляду це є зайвим: бо в російській мові звуки [[Глухий заясенний африкат|[t͡ʃ]]] і [[Глухий ясенно-твердопіднебінний фрикативний|[ɕ]]] (позначувані літерами «ч» і «щ») — завжди м'які, а [[Дзвінкий заясенний фрикативний|[ʒ]]] і [[Глухий заясенний фрикативний|[ʃ]]] («ж» і «ш») — завжди тверді. М'який знак після шиплячих присутній:
** У закінченнях іменників жіночого роду (''рожь, ночь, печь, тушь'');
** У закінченнях наказового способу дієслів (''режь, жарь'');
** У закінченнях форм дієслова другої особи однини (''знаешь, дашь'');
** У деяких прислівниках (''настежь, наотмашь'');
** У закінченнях інфінітива деяких дієслів (''печь, стричь, беречь'');
** У деяких частках (''лишь, вишь, бишь'');
* Після «[[г]]», «[[к]]», «[[х]]» трапляється лише в запозиченнях (''Алигьери, кьянти, Донахью'');
* Після «[[ц]]» теж трапляється лише в запозиченнях (''Замосць''). Як і після шиплячих, після «ц» не має фонетичного сенсу, бо звук [[Глухий ясенний африкат|[t͡s]]] у російській мові завжди твердий.

Серед пропозицій щодо реформи російського правопису, що висувалися початку XX ст. (багато ідей використані у реформі 1917—1918) були присутні й такі, що приписували скасувати вживання «ь» після шиплячих, але у правопис 1918 року це правило не увійшло. Питання зайвості «ь» після шиплячих порушували й пізніше: на початку 1960-х, але це не призвело до реформ російської орфографії.

'''Церковнослов'янська мова'''
Правила написання «ь» у церковнослов'янській в цілому тотожні правилам російського правопису, але з деякими відмінностями:
* У закінченнях «ь» пишеться не тільки в іменників жіночого роду, але й чоловічого ('''мечь, хвощь''')
* У закінченнях коротких пасивних дієприкметників — для відрізнення від діслівних форм ('''мы видимъ''', але '''онъ видимь''' — «він видимий»),
* У закінченнях коротких дієприкметників і прикметників у називному відмінку ('''творящь'''), у той час як ъ є показником знахідного відмінка ('''творящъ''');
* Між приголосними вживання «ь» факультативне, тобто припускає варіанти ('''тма'''/'''тьма''', '''сотворшая'''/'''сотворьшая''')

У деяких випадках у книгах старого друку замість «ь» могли ставити надрядковий знак — «єрокъ», але у новоцерковнослов'янській мові (з XVII ст.) «єрокъ» замінює лише літеру «ъ».

'''Білоруська мова'''
У білоруському правописі вживання м'якого знака в цілому тотожнє російському. У [[тарашкевиця|тарашкевиці]] вживається частіше: цей правопис білоруської мови вимагає зазначати м'якість кожного звука (яка в «[[наркомівка|наркомівці]]» розуміється сама по собі — якщо останній приголосний м'який).

'''Болгарська мова'''
До 1944 року «ь» у болгарському правописі вживався за традицією в тих словах, де він колись означав пом'якшення попереднього приголосного (наприклад, ''царь''). Зараз ці слова, як і в українській мові, пишуться без «ь» (''цар''), проте, пом'якшення зберігається у формах похідних дієслів (''царя, царят''). Зараз м'який знак вживається здебільшого після приголосних — у сполученні «ьо».

'''Сербська мова'''
У сербському правописі м'який знак використовувався до реформ [[Вук Караджич|Вука Караджича]], хоча не завжди означав м'якість приголосних. У сучасній сербській кирилиці ([[вуковиця|вуковиці]]) як окремий знак відсутній, але є складовою частиною деяких букв-лігатур, що позначають пом'якшені приголосні — «[[љ]]», «[[њ]]». Для позначення інших м'яких приголосних використовують літери «[[ђ]]», «[[Ј (кирилиця)|j]]», «[[ћ]]».

'''Македонська мова'''
У сучасному македонському правописі, створеному за сербським зразком у 1944—1945 р.р., літера «ь» також відсутня.

=== Абетки для неслов'янських мов ===
* У молдавській кирилиці трапляється наприкінці слова і вживається для позначення пом'якшення попереднього приголосного (у латинському варіанті абетки його функцію виконує «[[I (латиниця)|i]]»).
* В абетках багатьох [[кавказькі мови|кавказьких мов]] — у складі [[диграф]]ів Аь, Гь, Жь, Кь, Ль, Оь, Уь, Хь, Юь, Яь. Літери для голосних з наступним «ь» відповідають літерам з [[трема|тремою]] у латинському варіанті абетки: Ä, Ö, Ü, Yü, Yä.
* В абетці для [[якутська мова|якутської мови]] — у складі диграфів Дь, Нь.
* В абетці для [[абазинська мова|абазинської мови]] — у складі триграфів Гъь, Джь, Къь, Кӏь
* В абетці для [[лакська мова|лакської мови]] — у складі тетраграфа Хьхь
* В абетці кільдінської саамської мови ([[саамські мови]])

До 1998 року входив до абетки [[таджицька мова|таджицької мови]].

Окрім того, «ь» входив до так званого [[яналіф]]у або «нової тюркської абетки» — абетки на латинській основі, що вживалася у 1920-1930-х для низки мов СРСР. Там він позначав звук [[Неогублений голосний середнього ряду високого підняття|[ɨ]]].

== Інше використування ==
Знак «ь» використовують у лінгвістичній реконструкції для [[праслов'янська мова#Транскрипція|транскрипції праслов'янської мови]] — він передає [[редуковані голосні|редукований голосний]] [ĭ]. Слід зауважити, що попередній приголосний читається твердо — для позначення м'яких приголосних у транскрипції за необхідності застосовують [[апостроф]]. Цікаво, що в старослов'янському письмі, коли знак «ь» ще передавав редукований голосний, для позначення м'якості використовували (поряд з [[циркумфлекс]]ом над приголосним) значок, дуже схожий на апостроф<ref>Т. А. Иванова. Старославянский язык. Учебник. С.-П.: Авалон, Азбука-классика, 2005. — С. 33</ref>.

== Див. також ==
* [[Правила вживання м'якого знака в українській мові]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{книга
 |автор          =
 |частина        =
 |заголовок      = '''Український правопис'''
 |посилання      =
 |видання        = НАН України, Ін-т мовознавства ім. О. О. Потебні; Ін-т української мови.
 |відповідальний =
 |місце          = Киïв
 |видавництво    = Наукова думка
 |рік            = 2015
 |том            =
 |сторінки       =
 |сторінок       = 288
 |isbn           = 978-966-00-1509-8
}}
* {{УРЕ}}
* {{книга|автор=Півторак Г. П.|заголовок=Українська мова: Енциклопедія|місце=Київ|видавництво=Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана|рік=2000|сторінок=}}
* {{книга|автор=Синявський О. Н.|заголовок=Норми української літературної мови|місце=Львів|видавництво=Друкарня УАН|рік=1941|сторінок=363}}
* Український правопис. — К.: Наукова думка, 2015.

== Посилання ==
* {{СУМ-11|Ь}}
*[http://encyclopedia.kiev.ua/vydaniya/files/use/first_book/part4.pdf Їр] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210504234615/http://encyclopedia.kiev.ua/vydaniya/files/use/first_book/part4.pdf |date=4 травня 2021 }} // {{УМЕ4|сторінки=562}}

{{Український правопис}}
{{Українська мова}}

{{ВП-портали|Українська мова}}

[[Категорія:Українська абетка]]

title: Кирилиця

А: Б · В · Г · Ґ · Д · Ѓ

Ђ: Е · Ѐ · Є · Ё · Ж · З

З́: Ѕ · И · Ѝ · І · Ї · Й

Ј: К · Л · Љ · М · Н · Њ

О: П · Р · С · С́ · Т · Ћ

Ќ: У · Ў · Ф · Х · Ц · Ч

Џ: Ш · Щ · Ъ · Ы · Ь · Э

Ю: Я

title: Неслов'янські літери

А̄: А́ · А̀ · Ӑ · А̂ · А̊ · Ӓ

Ӓ̄: А̃ · А̨ · Ә · Ә́ · Ә̃ · Ӛ

Ӕ: Ғ · Г̧ · Г̑ · Г̄ · Ӻ · Ӷ

Ԁ: Ԃ · Ꚃ · Ꚁ · Ꚉ · Ԫ · Ԭ

Ӗ: Е̄ · Е̃ · Ё̄ · Є̈ · Ӂ · Җ

Ꚅ: Ӝ · Ԅ · Ҙ · Ӟ · Ԑ · Ԑ̈

Ӡ: Ԇ · Ӣ · И̃ · Ҋ · Ӥ · Қ

Ӄ: Ҡ · Ҟ · Ҝ · Ԟ · Ԛ · Ӆ

Ԯ: Ԓ · Ԡ · Ԉ · Ԕ · Ӎ · Ӊ

Ң: Ԩ · Ӈ · Ҥ · Ԣ · Ԋ · О̆

О̃: О̄ · Ӧ · Ө · Ө̄ · Ӫ · Ҩ

Ԥ: Ҧ · Р̌ · Ҏ · Ԗ · Ҫ · Ԍ

Ꚑ: Ҭ · Ꚋ · Ꚍ · Ԏ · У̃ · Ӯ

Ӱ: Ӱ́ · Ӳ · Ү · Ү́ · Ұ · Х̑

Ҳ: Ӽ · Ӿ · Һ · Һ̈ · Ԧ · Ꚕ

Ҵ: Ꚏ · Ҷ · Ӵ · Ӌ · Ҹ · Ꚓ

Ꚗ: Ꚇ · Ҽ · Ҿ · Ы̆ · Ы̄ · Ӹ

Ҍ: Э̆ · Э̄ · Э̇ · Ӭ · Ӭ́ · Ӭ̄

Ю̆: Ю̈ · Ю̈́ · Ю̄ · Я̆ · Я̄ · Я̈

Ԙ: Ԝ · Ӏ

title: Застарілі літери

Ꙁ: Ꙇ · Ҁ · Ѻ · Ѹ · Ѡ · Ѽ

Ѿ: Ѣ · Ꙑ · ІЯ · Ѥ · Юси · Ѧ

Ѫ: Ѩ · Ѭ · Ѯ · Ѱ · Ѳ · Ѵ

Ѷ: Ꙟ · Ꙡ · Ꙣ · Ꙥ · Ꙧ · Ꙩ

Ꙫ: Ꙭ · ꙮ · Ꚙ · Ꚛ · Ꚏ̆ · Ꙏ


text:
# Горіх (рід)
Горіх (Juglans) — рід дерев родини горіхових (Juglandaceae). Рід налічує понад 20 видів з поширенням у Європі (південь), Північній Африці, Азії (схід, південь, південний захід), Північній Америці, Центральній Америці, Південній Америці (захід і північний захід).

## Морфологічна характеристика
Це листопадне однодомне дерево чи рідше кущ 3–50 метрів заввишки. Кора від світло- до темно-сірого або сіро-коричневого кольору, гладка або розколота на гребені чи пластини. Гілочки пурпурувато-коричневі, міцні, від рідко до густо вкриті залозками й залозистими волосками, на початку сезону з багатопроменевими волосками. Листки зазвичай непарно-, іноді парно-перисті. Листових фрагментів 5–31, сидячі чи майже так, часто ароматні, однакові за розміром або середні листочки найбільші, (2.5)4.3–15(17.5) × 0.8–6.5 см; поверхні зазвичай з не залозистими волосками, залозистими волосками, сидячими залозками та/або лусочками, іноді голі. Тичинкові сережки поодинокі з 2-річних гілочок, сидячі; тичинок 7–50 у квітці, голі або волосисті. Маточкові квітки поодинокі чи в кінцевих китицях. Плоди горіхів укладені в лушпиння, не стиснені; горіхи коричнево-коричневі, гладкі чи ні, каркас товстий. Насіння солодке. x = 16.

## Використання
Juglans є дуже важливим джерелом їстівних горіхів, барвників і деревини для столярних робіт, меблів і для будівництва. Juglans regia широко культивується задля медичних, екологічних і харчових цілей.

## Види
Види згідно з Plants of the World Online і Catalogue of Life:
1. Горіх айлантолистий (Juglans ailanthifolia)
2. Juglans australis
3. Juglans boliviana
4. Juglans californica
5. Горіх сірий (Juglans cinerea L.)
6. Juglans hindsii
7. Juglans hirsuta
8. Juglans hispanica
9. Juglans honorei
10. Juglans hopeiensis
11. Juglans jamaicensis
12. Juglans major
13. Горіх маньчжурський (Juglans mandshurica)
14. Juglans microcarpa
15. Juglans mollis
16. Juglans neotropica
17. Горіх чорний (Juglans nigra L.)
18. Juglans pyriformis
19. Горіх волоський (Juglans regia L.)
20. Juglans sigillata
21. Juglans soratensis
22. Juglans steyermarkii
23. Juglans venezuelensis

Рід не представлений у складі автохтонної флори України, однак інтродуковані чи культивуються такі види: Juglans ailanthifolia, горіх сірий (Juglans cinerea), горіх маньчжурський (Juglans mandshurica), горіх чорний (Juglans nigra), горіх волоський (Juglans regia).

title: Горіх (рід)

wikitext:
{{Otheruses|Горіх}}
{{Automatic taxobox
| name = Горіх
| image = Juglans-regia.JPG
| image_caption = [[Горіх волоський]]
| display_parents = 3
| taxon = Juglans
| authority = [[Карл Лінней|L.]], [[1753 у науці|1753]]
| subdivision_ranks = Види
| subdivision = див. текст
}}
'''Горіх''' (''Juglans'') — [[рід (біологія)|рід]] [[дерево|дерев]] [[родина (біологія)|родини]] [[горіхові|горіхових]] (Juglandaceae). Рід налічує понад 20 видів з поширенням у [[Європа|Європі]] (південь), [[Північна Африка|Північній Африці]], [[Азія|Азії]] (схід, південь, південний захід), [[Північна Америка|Північній Америці]], [[Центральна Америка|Центральній Америці]], [[Південна Америка|Південній Америці]] (захід і північний захід)<ref name="POWO">{{cite web |url=https://powo.science.kew.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:30000723-2 |назва=''Juglans'' L. |вебсайт=Plants of the World Online |видавець=Kew Science |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>.

== Морфологічна характеристика ==
Це листопадне однодомне [[дерево]] чи рідше [[кущ]] 3–50 метрів заввишки. [[Кора дерев|Кора]] від світло- до темно-сірого або сіро-коричневого кольору, гладка або розколота на гребені чи пластини. Гілочки пурпурувато-коричневі, міцні, від рідко до густо вкриті залозками й залозистими волосками, на початку сезону з багатопроменевими волосками. [[Листок|Листки]] зазвичай непарно-, іноді парно-перисті. Листових фрагментів 5–31, сидячі чи майже так, часто ароматні, однакові за розміром або середні листочки найбільші, (2.5)4.3–15(17.5) × 0.8–6.5 см; поверхні зазвичай з не залозистими волосками, залозистими волосками, сидячими залозками та/або лусочками, іноді голі. Тичинкові сережки поодинокі з 2-річних гілочок, сидячі; тичинок 7–50 у квітці, голі або волосисті. Маточкові квітки поодинокі чи в кінцевих китицях. Плоди горіхів укладені в лушпиння, не стиснені; горіхи коричнево-коричневі, гладкі чи ні, каркас товстий. Насіння солодке. x = 16<ref name="FNA"/><ref>{{cite web |url=http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=2&taxon_id=116860 |назва=''Juglans'' |вебсайт=Flora of China |видавець=efloras.org |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>.

== Використання ==
''Juglans'' є дуже важливим джерелом їстівних [[горіх (плід)|горіхів]], барвників і деревини для столярних робіт, меблів і для будівництва<ref name="FNA">{{cite web |url=http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=116860 |назва=''Juglans'' |вебсайт=Flora of North America |видавець=efloras.org |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>. ''Juglans regia'' широко культивується задля медичних, екологічних і харчових цілей<ref>{{cite web |url=https://powo.science.kew.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:442427-1 |назва=''Juglans regia'' L. |вебсайт=Plants of the World Online |видавець=Kew Science |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>.

== Види ==
Види згідно з [[Plants of the World Online]] і [[Catalogue of Life]]<ref name="POWO"/><ref>{{cite web |url=https://www.catalogueoflife.org/data/search?TAXON_ID=56VV&rank=species&status=accepted&status=provisionally%20accepted |назва=''Juglans'' L. |вебсайт= |видавець=Catalogue of Life |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>:
{{div col|colwidth=250px}}
# ''[[Juglans ailanthifolia|Горіх айлантолистий]]'' (''Juglans ailanthifolia'')
# ''[[Juglans australis]]''
# ''[[Juglans boliviana]]''
# ''[[Juglans californica]]''
# [[Горіх сірий]] (''Juglans cinerea L.'')
# ''[[Juglans hindsii]]''
# ''[[Juglans hirsuta]]''
# ''[[Juglans hispanica]]''
# ''[[Juglans honorei]]''
# ''[[Juglans hopeiensis]]''
# ''[[Juglans jamaicensis]]''
# ''[[Juglans major]]''
# [[Горіх маньчжурський]] (''Juglans mandshurica'')
# ''[[Juglans microcarpa]]''
# ''[[Juglans mollis]]''
# ''[[Juglans neotropica]]''
# [[Горіх чорний]] (''Juglans nigra L.'')
# ''[[Juglans pyriformis]]''
# [[Горіх волоський]] (''Juglans regia L.'')
# ''[[Juglans sigillata]]''
# ''[[Juglans soratensis]]''
# ''[[Juglans steyermarkii]]''
# ''[[Juglans venezuelensis]]''
{{div col end}}

Рід не представлений у складі автохтонної флори України, однак інтродуковані чи культивуються такі види<ref>{{Кобів|Juglans|}}</ref><ref>{{cite web |url=https://ww2.bgbm.org/EuroPlusMed/RegionalTaxon.asp?PTNameFK=23150&PTRefFk=7300000&Name=Juglans |назва=''Juglans'' occurring in ''Ukraine'' |видавець=The Euro+Med PlantBase |дата-доступу=01.08.2022 |url-status=dead }}</ref>: ''[[Juglans ailanthifolia]]'', [[горіх сірий]] (''Juglans cinerea''), [[горіх маньчжурський]] (''Juglans mandshurica''), [[горіх чорний]] (''Juglans nigra''), [[горіх волоський]] (''Juglans regia'').

== Див. також ==
* [[8649 Джуґланс]] — астероїд, названий на честь цього роду рослин<ref>{{DMPN}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Квіткові-доробити}}
{{Authority control}}
{{Taxonbar|from=Q2453469}}

[[Категорія:Плодові дерева]]
[[Категорія:Горіхові]]
[[Категорія:Їстівні горіхи та насіння]]
[[Категорія:Горіх| ]]
[[Категорія:Роди квіткових]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)

Порядок: Букоцвіті (Fagales)

Родина: Горіхові (Juglandaceae)

Підродина: Juglandoideae

Триба: Juglandeae

Підтриба: Juglandinae

Рід: Горіх (Juglans) · L., 1753

title: Види

Види: див. текст


text:
# Дідик Петро Андрійович
Петро Андрійович Дідик (нар. 26 травня 1954, село Горошків, тепер Тетіївського району Київської області) — український діяч, голова Ізюмської міської ради народних депутатів Харківської області. Народний депутат України 2-го скликання.

## Біографія
Народився у селянській родині. Після закінчення середньої школи працював трактористом колгоспу.
У 1972—1974 роках — служба в Радянській армії.
У 1980 році закінчив Харківський політехнічний інститут, інженер-механік.
З 1981 року — інженер-технолог, головний технолог, у вересні 1983 — червні 1984 року — головний інженер, у червні — серпні 1984 року — в.о. директора, у серпні 1984 — травні 1990 року — директор Ізюмського заводу будівельних матеріалів об'єднання «Харківбудматеріали» Харківської області. Член КПРС.
У травні 1990 — червні 1994 року — голова Ізюмської міської ради і голова виконкому. У червні 1994 — квітні 2002 року — голова Ізюмської міської ради народних депутатів; Ізюмський міський голова Харківської області.
Народний депутат України 2-го демократичного скликання з .04.1994 (2-й тур) до .04.1998, Ізюмський виборчий округ № 380, Харківська область. Член Комітету з питань економічної політики та управління народного господарства. Член депутатської групи «Єдність».
У 1998 році закінчив заочно Харківський державний економічний університет, економіст.
Потім — начальник Ізюмської філії ВАТ «Харківгаз». Обирався депутатом Харківської обласної ради. Член Партії промисловців і підприємців України.
Під час окупації 2022 року перебував у місті Ізюм. Допомагав мирним жителям.

## Нагороди та відзнаки
- орден «За заслуги» III ступеня

title: Дідик Петро Андрійович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Дідик Петро Андрійович
| зображення           = НДУ 2 Дідик Петро Андрійович.jpg
| розмір_зображення    = 200 пкс
| дата_народження      = 26.05.1954
| місце_народження     = село [[Горошків]], тепер [[Тетіївський район|Тетіївського району]] [[Київська область|Київської області]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[українець]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]], [[Партія промисловців і підприємців України]]
| нагороди             = {{Орден «За заслуги» III ступеня (Україна)}}
}}
{{Однофамільці|Дідик}}
'''Петро Андрійович Дідик''' ({{н.}} {{ДН|26|05|1954}}, село [[Горошків]], тепер [[Тетіївський район|Тетіївського району]] [[Київська область|Київської області]]) — український діяч, голова Ізюмської міської ради народних депутатів Харківської області. [[Народний депутат України]] 2-го скликання.

== Біографія ==
Народився у селянській родині. Після закінчення середньої школи працював трактористом колгоспу.

У 1972—1974 роках — служба в Радянській армії.

У 1980 році закінчив Харківський політехнічний інститут, інженер-механік.

З 1981 року — інженер-технолог, головний технолог, у вересні 1983 — червні 1984 року — головний інженер, у червні — серпні 1984 року — в.о. директора, у серпні 1984 — травні 1990 року — директор Ізюмського заводу будівельних матеріалів об'єднання «Харківбудматеріали» Харківської області. Член [[КПРС]].

У травні 1990 — червні 1994 року — голова Ізюмської міської ради і голова виконкому. У червні 1994 — квітні 2002 року — голова Ізюмської міської ради народних депутатів; Ізюмський міський голова Харківської області.

Народний депутат України 2-го демократичного скликання з .04.1994 (2-й тур) до .04.1998, Ізюмський виборчий округ № 380, Харківська область. Член Комітету з питань економічної політики та управління народного господарства. Член депутатської групи «Єдність».

У 1998 році закінчив заочно Харківський державний економічний університет, економіст.

Потім — начальник Ізюмської філії ВАТ «Харківгаз». Обирався депутатом Харківської обласної ради. Член Партії промисловців і підприємців України.

Під час окупації 2022 року перебував у місті Ізюм. Допомагав мирним жителям.

== Нагороди та відзнаки ==
* [[орден «За заслуги»]] III ступеня

== Посилання ==
* [http://dovidka.com.ua/user/?code=67667 Дідик Петро Андрійович]
* [http://www.oblrada.kharkov.ua/ua/deputies/667-didyk-petro-andriyovych Дідик Петро Андрійович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170319004531/http://oblrada.kharkov.ua/ua/deputies/667-didyk-petro-andriyovych |date=19 березня 2017 }}

{{politic-stub}}
[[Категорія:Уродженці Горошкова]]
[[Категорія:Народні депутати України 2-го скликання]]
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Персоналії:Ізюм]]

title: Дідик Петро Андрійович

Народився: 26 травня 1954 (70 років) · село Горошків, тепер Тетіївського району Київської області

Країна: Україна

Національність: українець

Партія: КПРС, Партія промисловців і підприємців України

Нагороди: Орден «За заслуги» ІІІ ступеня


text:
# Мулик Петро
Петро Мулик (псевдо.: Шабля; нар. 1922, Тернопільська область — пом. 1 жовтня 1947, с. Братишів, нині Тлумацький район, Івано-Франківська область) — український військовий діяч, поручник Української повстанської армії, командир сотень «Зелені» та «Гуцули» ТВ-22 «Чорний ліс».

## Життєпис
Петро Мулик уродженець Тернопільщини.
Випускник старшинської школи «Олені» зі званням старший вістун. З липня 1944 року очолив другу чоту сотні «Стріла».
Восени 1945 року призначений командиром сотні «Зелені» куреня «Бескид», а влітку 1946 року — сотні «Гуцули» цього ж куреня у ТВ-22 «Чорний ліс».
Загинув у селі Братишів, нині Тлумацький район, Івано-Франківська область.

title: Мулик Петро

wikitext:
{{Однофамільці|Мулик (прізвище)|Мулик}}
{{Військовик2
| ім'я                = Петро Мулик
| оригінал імені      =
| портрет             = Mulyk Petro.jpg
| розмір              = 150px
| підпис              =
| ім'я при народженні =
| дата народження = 1922
| місце народження = [[Тернопільська область]]
| дата смерті = 1.10.1947
| місце смерті = с. [[Братишів]], [[Тлумацький район]], [[Івано-Франківська область]]
| прізвисько = '''«Шабля»'''
| вид збройних сил    =  {{FUPA}}
{{fОУНР}}
| країна = {{UD (1941)}}
| формування          =
| роки служби = [[1944]]—[[1947]]
| звання = {{Ранг|країна=УПА|звання=Поручник}}
| підрозділ =
| командування =
{{Командувач рядок 1|''літо [[1946]] — [[1 жовтня]] [[1947]]''|''Командир сотні «Гуцули» куреня «Бескид» [[ТВ-22 «Чорний ліс»]]''}}
{{Командувач рядок 0|''осінь [[1945]] — літо [[1946]]''|''Командир сотні «Зелені» куреня «Бескид» [[ТВ-22 «Чорний ліс»]]''}}
| битви = [[Друга Світова війна]]
| нагороди =
| відносини =
| інше =
}}

'''Петро Мулик''' ''([[Псевдо діячів ОУН та УПА|псевдо]].:'' '''Шабля'''; {{н}} [[1922]], [[Тернопільська область]]<ref>Реабілітовані історією. Івано-Франківська область: У двох книгах. — Книга друга / Упорядник, автор передмови Л. Вардзарук. — ІваноФранківськ, 2006. — С. 917.</ref> — {{с}} [[1 жовтня]] [[1947]], с. [[Братишів]], нині [[Тлумацький район]], [[Івано-Франківська область]]) — український військовий діяч, поручник [[Українська повстанська армія|Української повстанської армії]], командир сотень «Зелені» та «Гуцули» [[ТВ-22 «Чорний ліс»]].

== Життєпис ==
Петро Мулик уродженець Тернопільщини<ref>[http://diasporiana.org.ua/wp-content/uploads/books/12956/file.pdf Командири відділів ТВ 22 УПА «Чорний ліс». Ярослав Коретчук, Петро Ганцюк.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200101193345/http://diasporiana.org.ua/wp-content/uploads/books/12956/file.pdf |date=1 січня 2020 }} — Львів; Торонто: [[Літопис УПА]], 2014. — 110 с.: фот. — (Літопис Української Повстанської Армії. Серія «Події і люди»; кн. 27). ISBN 978-966-2105-54-4</ref>.

Випускник старшинської школи «Олені» зі званням старший вістун. З липня 1944 року очолив другу чоту сотні «Стріла».

Восени 1945 року призначений командиром сотні «Зелені» куреня «Бескид», а влітку 1946 року — сотні «Гуцули» цього ж куреня у [[ТВ-22 «Чорний ліс»]].

Загинув у селі [[Братишів]], нині [[Тлумацький район]], [[Івано-Франківська область]]<ref>''[[Арсенич Петро Іванович|Петро Арсенич]]'' Діяльність УПА та збройного підпілля ОУН на Прикарпатті. — Івано-Франківськ, 2007. — С. 182.</ref>.

== Див. також ==
* [[Файл:Organization_of_Ukrainian_Nationalists-M.svg|20px]] [[Файл:OUN-B-01.svg|20px]] † [[Мартиролог загиблих діячів ОУН та УПА|'''Мартиролог загиблих діячів ОУН та УПА''']] † [[Файл:UPA-Zaslugy1.png|20пкс]] [[Файл:OUN-r Flag 1941.svg|25пкс]]
* [[Файл:UPA-Zaslugy1.png|20пкс]] [[Командири УПА|'''Командири УПА''']] [[Файл:OUN-r Flag 1941.svg|25пкс]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''Лесів С., Коретчук Я''. '''П. Хмара, сотник УПА'''. В огні повстання. УПА на відтинку Чорного Лісу 1943—1945. Додатки. — Калуш : Карпатський акцент, 2014. — с. 68. — ISBN 978-966-2728-10-1.
== Посилання ==
* [http://shron2.chtyvo.org.ua/Litopys_UPA/Seriia_Podii_i_liudy_Knyha_27_Koretchuk_Ya_Hantsiuk_P_Komandyry_viddiliv_TV_22_UPA_Chornyi_Lis.pdf ''Коретчук Я.'' Командири відділів ТВ 22 «Чорний Ліс» / Ярослав Коретчук, Петро Ганцюк. — Торонто; Львів: Літопис УПА, 2014. — Кн. 27. — С. 33.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181018003017/http://shron2.chtyvo.org.ua/Litopys_UPA/Seriia_Podii_i_liudy_Knyha_27_Koretchuk_Ya_Hantsiuk_P_Komandyry_viddiliv_TV_22_UPA_Chornyi_Lis.pdf |date=18 жовтня 2018 }}.

{{УПА-Захід}}
{{Структура УПА-Захід}}
{{ВП-Портали|Українська повстанська армія|Друга світова війна|Біографії|Україна}}
{{UPA-mil-bio-stub}}
[[Категорія:Діячі ОУНР]]
[[Категорія:Діячі УПА]]
[[Категорія:Уродженці Тернопільської області]]
[[Категорія:Померли в Тлумацькому районі]]
[[Категорія:Загинули в боях за незалежну Україну]]

title: Загальна інформація

Народження: 1922 · Тернопільська область

Смерть: 1 жовтня 1947 · с. Братишів, Тлумацький район, Івано-Франківська область

Псевдо: «Шабля»

title: Військова служба

Приналежність: Українська держава (1941)

Вид ЗС: УПА · ОУНР

Війни / битви: Друга Світова війна

title: Командування

літо 1946 — 1 жовтня 1947: Командир сотні «Гуцули» куреня «Бескид» ТВ-22 «Чорний ліс»

title: Командування

осінь 1945 — літо 1946: Командир сотні «Зелені» куреня «Бескид» ТВ-22 «Чорний ліс»


text:
# Лук'янець Ольга Іванівна
Лук'янець Ольга Іванівна (*15 червня 1961 року) — український географ-гідролог, кандидат географічних наук, доцент Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

## Біографія
Народилась 15 червня 1961 року в Магнітогорську Челябінської області (РРФСР). Закінчила в 1983 році географічний факультет Київського університету, кафедра гідрології суші. З 1984 року працювала в лабораторії гідрологічних прогнозів (тепер лабораторія досліджень стоку та небезпечних явищ і гідрологічних прогнозів) Українського науково-дослідного гідрометеорологічного інституту: інженером, провідним інженером, науковим співробітником. З 2002 року працює в Київському університеті асистентом, з 2009 року доцентом кафедри гідрології та гідроекології географічного факультету. Кандидатська дисертація «Система прогнозування паводків у Закарпатті на основі дослідження та математичного моделювання процесів стоку» захищена у 2003 році.
Викладає спеціальні курси:
- «Гідрологія України»,
- «Воднобалансові дослідження і розрахунки»,
- «Гідрологічні прогнози».

Працювала над дослідженнями, спрямованими на створення систем прогнозування паводків і повеней у Карпатському регіоні та в басейні Прип'яті, застосовуючи математичне моделювання процесів формування стоку. Відповідальний секретар міжвідомчого наукового збірника «Гідрологія, гідрохімія і гідроекологія» з 2010 року.

## Наукові праці
Автор понад 60 наукових праць, у тому числі близько 20 у зарубіжних виданнях. Основні праці:
1. Загальна гідрологія: Підручник. — К., 2008.
2. Лук'янець О. І. Методичні рекомендації до виконання практичних робіт з курсу «Гідрологічні прогнози» — Навчальне видання. ВПЦ «Київський університет», 2004. — 25 с.
3. Лук'янець О. І. Математичне моделювання в гідрометеорології як фактор наукового пізнання. — К.: Ника-Центр, 2005. — 40с.
4. Національний атлас України / За ред. Патона Б. Є., Шпака А. П., Руденка Л. Г. та ін. (всього авторів 327 осіб). — К.:Державне науково-виробниче підприємство «Картографія», 2007. — 440 с.
5. Екологічна енциклопедія. — К.: ТОВ «Центр екологічної освіти та інформації», 2007—2008 (ряд статей).
6. Загальна гідрологія / За ред. Хільчевського В. К., Ободовського О. Г., Гребеня В. В. та ін. — Підручник / Видавничо-поліграфічний центр «Київський університет», 2008. — 399 (у співавторстві).

title: Лук'янець Ольга Іванівна

wikitext:
{{Науковець
| ім'я               = Лук'янець Ольга Іванівна
| ім'я_мовою_оригінала =
| зображення_підпис  =
| дата народження    = 15.6.1961
| місце народження = [[Магнітогорськ]],
{{RSFSR}}
| дата смерті =
| місце смерті =
| резиденція =
| громадянство = {{URS}}
{{UKR}}
| національність =
| галузь = [[гідрологія]]
| заклад = [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка]]
| Alma Mater = [[Київський університет]]
| відомий через =
| звання = [[доцент]]
| ступінь =
| керівник =
| учні =
| нагороди =
| примітки =
| особиста_сторінка =
}}
{{Othernames|Лук'янець}}

'''Лук'янець Ольга Іванівна''' (*[[15 червня]] [[1961]] року) — український географ-[[Гідрологія|гідролог]], кандидат географічних наук, [[доцент]] [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Київського національного університету імені Тараса Шевченка]].

== Біографія ==
Народилась [[15 червня]] [[1961]] року в [[Магнітогорськ]]у [[Челябінська область|Челябінської області]] ([[РРФСР]]). Закінчила в [[1983]] році географічний факультет Київського університету, кафедра [[гідрологія суші|гідрології суші]]. З [[1984]] року працювала в лабораторії гідрологічних прогнозів (тепер лабораторія досліджень стоку та небезпечних явищ і гідрологічних прогнозів) [[Український науково-дослідний гідрометеорологічний інститут|Українського науково-дослідного гідрометеорологічного інституту]]: інженером, провідним інженером, науковим співробітником. З [[2002]] року працює в Київському університеті асистентом, з [[2009]] року доцентом [[кафедра гідрології та гідроекології Київського університету|кафедри гідрології та гідроекології]] географічного факультету. Кандидатська [[дисертація]] «''Система прогнозування паводків у Закарпатті на основі дослідження та математичного моделювання процесів стоку''» захищена у [[2003]] році.

Викладає спеціальні курси:
* «[[Гідрологія України]]»,
* «Воднобалансові дослідження і розрахунки»,
* «Гідрологічні прогнози».

Працювала над дослідженнями, спрямованими на створення систем прогнозування [[Паводок|паводків]] і [[Повінь (гідрологія)|повеней]] у Карпатському регіоні та в басейні [[Прип'ять|Прип'яті]], застосовуючи математичне моделювання процесів формування стоку. Відповідальний секретар міжвідомчого наукового збірника «[[Гідрологія, гідрохімія і гідроекологія]]» з [[2010]] року.

== Нагороди і відзнаки ==

== Наукові праці ==

Автор понад 60 наукових праць, у тому числі близько 20 у зарубіжних виданнях. Основні праці:
# Загальна гідрологія: Підручник. — К., 2008.
# ''Лук'янець О. І.'' Методичні рекомендації до виконання практичних робіт з курсу «Гідрологічні прогнози» — Навчальне видання. ВПЦ «Київський університет», 2004. — 25 с.
# ''Лук'янець О. І.'' Математичне моделювання в гідрометеорології як фактор наукового пізнання. — К.: Ника-Центр, 2005. — 40с.
# [[Національний атлас України]] / За ред. Патона Б. Є., Шпака А. П., Руденка Л. Г. та ін. (всього авторів 327 осіб). — К.:Державне науково-виробниче підприємство «Картографія», 2007. — 440 с.
# Екологічна енциклопедія. — К.: ТОВ «Центр екологічної освіти та інформації», 2007—2008 (ряд статей).
# Загальна гідрологія / За ред. Хільчевського В. К., Ободовського О. Г., Гребеня В. В. та ін. — Підручник / Видавничо-поліграфічний центр «Київський університет», 2008. — 399 (у співавторстві).

== Література ==
# Українські гідрологи, гідрохіміки, гідроекологи / За ред. [[Хільчевський Валентин Кирилович|В. К. Хільчевського]]. — К., 2004.
# Географічний факультет у персоналіях / [[Олійник Ярослав Богданович|Олійник Я. Б.]], [[Бортник Сергій Юрійович|Бортник С. Ю.]], [[Гродзинський Михайло Дмитрович|Гродзинський М. Д.]], [[Дмитрук Олександр Юрійович|Дмитрук О. Ю.]] та інші. — К.: ВГЛ «Обрії», 2008.

== Посилання ==
* [http://www.geo.univ.kiev.ua/5_69.html Офіційна сторінка Лук'янець Ольги Іванівни]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} на сайті географічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

{{Вчений-доробити}}

[[Категорія:Науковці Київського університету]]
[[Категорія:Українські гідрологи]]
[[Категорія:Випускники географічного факультету Київського університету]]

title: Лук'янець Ольга Іванівна

Народилася: 15 червня 1961 (63 роки) · Магнітогорськ, · РРФСР

Країна: СРСР · Україна

Діяльність: науковиця

Alma mater: Київський університет

Галузь: гідрологія

Вчене звання: доцент