text:
# Роза Хутір (гірськолижний центр)
«Ро́за Хутір» — цілорічний гірський курорт, розташований на берегах річки Мзимта і гірських схилах на південь від неї в Адлерському районі Сочі.
На курорті працюють 28 канатних доріг, загальна довжина гірськолижних трас становить 102 км, є 14 готелів, а також власний пляж на чорноморському узбережжі. У зимовий сезон 2017/2018 курорт прийняв 920 тис. відвідувачів. У лютому 2014 року став місцем проведення змагань XXII зимових Олімпійських ігор з гірськолижного спорту, сноуборду та фристайлу.

## Місце розташування
Гірськолижний курорт розташований за 4 км від селища Естосадок, що входить до складу Краснополянського селищного округу, і знаходиться за 40 км від Адлера, біля підніжжя Головного Кавказького хребта. Від міжнародного аеропорту Адлер до курорту можна дістатися суміщеною автомобільно-залізницею за 30 хвилин. З Сочі курсує електропоїзд «Ласточка».
Територія гірськолижного комплексу «Роза Хутір» охоплює приблизно 1820 гектар північного, північно-східного і південного схилів хребта А\бга, піднімаючись від річки Мзимта з позначки 575 метрів над рівнем моря вгору до вершини гірського хребта в районі вершини Кам'яний Стовп до позначки 2509 метрів над рівнем моря .

## Історія проєкту

### Розвиток гірськолижного комплексу
Будівництво курорту розпочалося задовго до ухвалення рішення про проведення Зимової Олімпіади у Сочі. У 2003 році "Інтеррос" створив компанію з девелопменту гірськолижного курорту «Роза Хутір» у районі селища Естосадок. У квітні 2013 року стало відомо, що ГМК "Норильський нікель" вкладе $336 млн у гірськолижний курорт та Олімпійське село в обмін на частку в проєктах.
У грудні 2010 року були запущені в експлуатацію 4 витяги: «Олімпія» (560 м — 1150 м над рівнем моря), «Заповідний Ліс» (1150—1340м), «Кавказький експрес» (1340—2320м), шестикрісельний витяг (940—1360 м над рівнем моря). Загальна протяжність гірськолижних трас становила 38 км, зокрема олімпійських — 9 км. Близько 50 гектарів гірськолижних трас було обладнано системою штучного снігування. Надалі протяжність олімпійських гірськолижних трас становила 20 км, а загальна довжина всіх трас — 102 км.
Загальний обсяг інвестицій у «Розу Хутір» склав 69 млрд рублів, з яких 55,7 млрд — кредитна лінія, відкрита Зовнішекономбанком. Будівництво комплексу велося компанією "Інтеррос" Володимира Потаніна. Спочатку управління «Роза Хутіром» здійснювала французька Compagnie des Alpes, що має досвід управління найбільшими альпійськими гірськолижними курортами.
Під час будівництва олімпійських об'єктів враховувалися всі вимоги Міжнародного олімпійського комітету, Міжнародної федерації лижного спорту (FIS) та спортсменів. Відповідно до «Програми будівництва Олімпійських об'єктів та розвитку міста Сочі як гірничокліматичного курорту», компанія «Роза Хутір» була відповідальним виконавцем з будівництва наступних олімпійських об'єктів: гірськолижний центр, сноуборд-парк, фрістайл-центр, гірське олімпійське село.

Некомерційні витрати виключно під Олімпійські ігри становили 16 млрд рублів. Володимир Потанін (власник ХК «Інтеррос») заявив у 2012 році:
«Говоримо про шістнадцять мільярдів рублів <витрат на Олімпійські ігри>… Ми всі обрахували, дали цифри. Держава визнає вісім мільярдів, чотири відкидає і стільки залишається під питанням»
У листопаді 2015 року ЗМІ повідомили, що ТОВ «Роза Хутір» підписало угоду з Сочинським національним парком та Росмайном про сервітут додаткової земельної ділянки розміром 541 га, в результаті цього площа курорту практично подвоїлася. Наприкінці червня 2016 року Державна дума прийняла поправки до закону «Про природні території, що особливо охороняються» (ООПТ), що дозволяють створювати на території всіх російських заповідників «біосферні полігони». Восени того ж року ЗМІ опублікували схему з позначенням кордонів нових курортів «Газпрому» («Лаура») та «Роза Хутір», які планувалося збудувати на території Кавказького заповідника, скориставшись новим законодавством.

### Спортивні події на гірськолижному комплексі «Роза Хутір»
У лютому 2011 року відбулися перші міжнародні змагання на трасах комплексу «Роза Хутір»: у рамках етапу Кубка Європи чоловіки та жінки змагалися у швидкісному спуску та супергіганті.
У лютому 2012 року на гірськолижному курорті «Роза Хутір» відбулися вперше в Росії та на всьому пострадянському просторі змагання етапу Кубка світу з гірськолижного спорту.
У 2014 році «Роза Хутір» став одним з ключових об'єктів XXII зимових Олімпійських ігор та місцем проведення змагань з гірськолижного спорту, сноуборду та фрістайлу.
У лютому 2016 року гірськолижний центр «Роза Хутір» став місцем проведення чемпіонату світу з гірськолижного спорту серед юніорів.
У лютому 2017 року у гірськолижному центрі «Роза Хутір» відбулися змагання Всесвітніх військових ігор.

### Екокурорт концепції
Концепція екокурорту, прийнята компанією «Роза Хутір» у співпраці з екологічними організаціями, включала дотримання забудовниками екологічних стандартів та нормативів, проведення природоохоронних заходів на території Сочинського національного парку, а також підтримку екологічного туризму та освітніх проєктів у галузі екології..

Генеральний директор «Інтерросу» Сергій Барбашов характеризував екологічну політику компанії наступним чином :
<Ми вирішили> «зводити зразковий екокурорт — не лише щодо дружнього ставлення до навколишнього середовища, а й для здійснення програм з екотуризму. Місця там заповідні — територія Сочинського національного парку (СНП). Тому було проведено і надалі детально враховано ретельну екологічну експертизу . Моніторинг проводила група авторитетних експертів, включаючи спеціалістів СНП. Все будівництво йшло за „зеленим“ планом. Застосовувалися „точкова“ вирубка дерев та компенсаційна посадка. Найбільш цінна порода для тутешніх місць — каштани. Ми посадили 25 800 молодих каштанів замість вирубаних на території площею 50 га. З будівництва були пересаджені рослини, занесені до Червоної книги Росії, переселені рідкісні види жаб і ящірок. Щороку ми висаджуємо саджанці ялиць на висоті 1150 метрів над рівнем моря».
Однак надалі екологічні організації різко критикували плани розширення курортів «Роза Хутір» та «Лаура» (Газпрому) у межах Сочинського заказника.
У лютому 2018 року керівництво курорту оголосило про посилення екологічної складової та прийняття нової програми сталого розвитку.

## Інфраструктура гірського курорту
Об'єкти гірськолижного курорту «Роза Хутір» розташовані на схилах хребта Аїбга на різних відмітках за висотою від 560 метрів від рівня моря («Роза Долина») до 2320—2509 метрів («Роза Пік», пік Кам'яний Стовп). Володимир Потанін схарактеризував інфраструктуру курорту так:
"Для проєктування «Рози Хутір» ми запрошували найкращих фвхівців світу. <…> Вони сказали, що в районі Червоної Поляни знаходяться найкращі з поки що незадіяних місць для гірськолижного катання. Адже за «Розою Хутір» знаходиться ще кілька чудових для катання долин. І якщо всі майбутні центри об'єднати єдиною системою витягів, то вийде не гірше ніж у знаменитих трьох долинах. Можливо, тому мене свого часу спонукало сказати, що в Червоній Поляні ми збудуємо свій Куршевель "

### Зимовий відпочинок
Гірськолижна зона комплексу пропонує для катання 102 км трас різної складності — від зелених до чорних. Перепад висот становить 1534 м. На курорті працює 28 витягів, що забезпечують пропускну спроможність у десятки тисяч людей на день. Діюча система штучного заснування трас є найбільшою в Європі. За допомогою системи штучного осніження забезпечується тривалість лижного сезону до 180 днів на рік, залежно від висоти пролягання трас.
Середня швидкість основних підйомників — не менше 6 м/сек.
Спортивні гірськолижні траси розташовані на північних схилах хребта Аїбга і є єдиним об'єктом для проведення змагань з усіх гірськолижних дисциплін: швидкісний спуск, слалом, супер-гігант, слалом-гігант.
Проєктуванням усіх спортивних трас займався відомий гірськолижник, олімпійський чемпіон 1972 року в швидкісному спуску, архітектор гірськолижних трас Міжнародної федерації лижного спорту (FIS) Бернар Руссі . На думку неодноразового олімпійського чемпіона та чемпіона світу, представника МОК Жана-Клода Кіллі траса швидкісного спуску «Роза Хутір» є найкращою у світі. Аналогічно оцінює траси гірськолижного комплексу видатний американський гірськолижник Боде Міллер.
На курорті діє критий льодовий палац «Роза Хутір» з повнорозмірною льодовою ареною та трибунами на 438 місць.

### Літній відпочинок
Підйомники працюють на курорті в літню пору, забезпечуючи гірські прогулянки (включаючи підйом на найвищий оглядовий майданчик Сочі — вершину Кам'яний Стовп заввишки 2509 метрів).
У межах курорту на південному схилі хребта Аїбга діє природний парк водоспадів Менделіха
У «Роза Хутір» є екстрім-парки, мотузковий «Йєті Парк», автотрек, концертний комплекс «Роза Холл», штучне гірське озеро з пляжем.
Курорт має власний пляж на узбережжі Чорного моря (в Імеретинській долині). Пляжна зона відпочинку обладнана шезлонгами, парасольками, роздягальнями, душовими кабінками, туалетами, медпунктом та понтоном для стрибків. На пляжі є надувний аквапарк та станція прокату сабсерфів та каяків, власний дайвінг-центр, масажна зона та пляжний салон краси, дитяча кімната з нянями, дитячі містечка, прокат велосипедів, веломобілів, самокатів.
Між гірською та прибережною зонами курсують безкоштовні (для гостей курорту) автобуси.
У травні 2018 року пляж курорту «Роза Хутір» був удостоєний сертифікатом якості " блакитний прапор ".

### Готелі
На гірськолижному курорті є 14 готелів . Шість готелів розташовані на березі річки Мзимта у нижній частині витягів. Ще вісім готелів (під час XXII Зимових олімпійських ігор виконували функцію Гірського олімпійського села) відкриті у верхній частині на висоті 1150 м. Підписані угоди з управління готелями з відомими компаніями: Radisson (два готелі — Park Inn і Radisson SAS), Golden Tulip (два готелі — Golden Tulip Rosa Khutor та Tulip Inn Rosa Khutor), Accor (готель під маркою Mercure) та російською мережею Азімут (готель Azimut Freestyle Rosa Khutor).

### Решта інфраструктури
На нижніх відмітках курорту, звідки починаються канатні дороги.
- пункти прокату спорядження (лижне та для катання на сноуборді, велосипеди, сигвеї тощо);
- камери схову;
- інструкторська служба;
- дитячі гірськолижні школи
- багатоповерхові автостоянки ;
- підприємства громадського харчування: на нижній базі « Макдональдс», численні ресторани;
- ковзанка на штучному льоду ;
- різні магазини;
- відкрите водоймище для купання та обладнана пляжна зона Rosa Beach (у літній час);
- тюбінгова траса;
- дитячі майданчики.

На позначці 1170 м розташовано:
- готелі різного рівня категорійності (під час Олімпіади — Гірське олімпійське село), в яких під час проведення Олімпіади жили представники країн-учасниць змагань з гірських лиж, сноуборду, фрістайлу;
- підприємства громадського харчування;
- пункти прокату;
- інструкторські служби;
- навчальні схили;
- автостоянки.

На верхніх відмітках курорту (від 1170 м та вище) розташовані:
- траси різної складності для катання на лижах та сноуборді;
- численні підйомники та система штучного осніження;
- пункти комунального харчування, у тому числі ресторан «Висота 2320» на верхній станції канатної дороги Кавказький експрес;
- пішохідні стежки різної складності;
- мотузковий парк розваг та тролеї;
- лавинна та рятувальна служби;
- протилавинна система Gazex.

### Нагороди
У 2017 році «Роза Хутір» отримав премію «Золотий Прометей» (номінація «Бренд року»). У 2018 році «Роза Хутір» ушосте став найкращим гірськолижним курортом Росії, отримавши премію World Ski Awards.
У вересні 2020 року на форумі «Спорт. Туризм. «Бізнес», у рамках якого відбулася урочиста церемонія нагородження премією Ski Business Awards 2020. «Роза Хутір» вдруге був відзначений як «Найвідоміший курорт Росії».

title: Роза Хутір (гірськолижний центр)

wikitext:
{{Гірськолижний курорт}}
{{значення|Роза Хутор (значення)}}
'''«Ро́за Хутір»''' — цілорічний [[Курорт|гірський курорт]], розташований на берегах річки [[Мзимта (річка)|Мзимта]] і гірських схилах на південь від неї в [[Адлерський район|Адлерському районі]] [[Сочі|Сочі.]]
[[Файл:RosaKhutor2014.jpg|праворуч|міні|300x300пкс| Вид на траси та канатні дороги «Роза Хутор»]]
[[Файл:Rosa_Khutor.jpg|міні|300x300пкс| «Роза Плато» на гірськолижному комплексі «Роза Хутор»]]
На курорті працюють 28 канатних доріг, загальна довжина гірськолижних трас становить 102 км, є 14 готелів, а також власний пляж на чорноморському узбережжі<ref name="tonkosti21052017">[https://pro.tonkosti.ru/novosti_otrasli/plyazh_kurorta_roza_hutor_poluchil_goluboj_flag-224178302 Пляж курорта «Роза Хутор» получил Голубой флаг] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201028133545/https://pro.tonkosti.ru/novosti_otrasli/plyazh_kurorta_roza_hutor_poluchil_goluboj_flag-224178302 |date=2020-10-28 }}, [[Тонкости туризма]], 21 мая 2017 года.</ref>. У зимовий сезон 2017/2018 курорт прийняв 920 тис. відвідувачів.<ref name="interfax25042018">[https://tourism.interfax.ru/ru/news/articles/48707 Курорт Роза Хутор принял почти миллион горнолыжников в зимнем сезоне] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180425193407/https://tourism.interfax.ru/ru/news/articles/48707 |date=2018-04-25 }}, [[Интерфакс]], 25 апреля 2018 года.</ref> У лютому 2014 року став місцем проведення змагань [[Зимові Олімпійські ігри 2014|XXII зимових Олімпійських ігор]] з [[Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 2014|гірськолижного спорту]], [[Сноубординг на зимових Олімпійських іграх 2014|сноуборду]] та [[Фристайл на зимових Олімпійських іграх 2014|фристайлу]].

== Місце розташування ==
[[Файл:Станция_Роза_Хутор.jpeg|ліворуч|міні|220x220пкс| Залізничний вокзал [[Роза Хутор (станція)|«Роза Хутор»]]]]
Гірськолижний курорт розташований за 4 км від селища Естосадок, що входить до складу Краснополянського селищного округу, і знаходиться за 40 км від [[Адлер (Сочі)|Адлера]], біля підніжжя [[Головний Кавказький хребет|Головного Кавказького хребта]]. Від [[Сочі (аеропорт)|міжнародного аеропорту Адлер]] до курорту можна дістатися суміщеною автомобільно-залізницею<ref name="Доринфо">{{Cite web|url=http://dorinfo.ru/newsday_detail.php?ELEMENT_ID=9058|title=В Сочи открыто рабочее движение по совмещенной трассе Адлер — «Красная Поляна»|accessdate=2013-12-13|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140704224848/http://dorinfo.ru/newsday_detail.php?ELEMENT_ID=9058|archivedate=2014-07-04|deadurl=yes}}</ref> за 30 хвилин. З Сочі курсує електропоїзд [[ЕС1/ЕС2Г «Ласточка»|«Ласточка»]].

Територія гірськолижного комплексу «Роза Хутір» охоплює приблизно 1820 гектар північного, північно-східного і південного схилів хребта А\бга, піднімаючись від річки [[Мзимта (річка)|Мзимта]] з позначки 575 метрів над рівнем моря вгору до вершини гірського хребта в районі вершини Кам'яний Стовп до позначки 2509 метрів над рівнем моря<ref name="О1">{{Cite web|last=|authorlink1=|coauthors=|date=|url=http://www.rosaski.com/project|title=Проект Роза Хутор|format=|website=|publisher=Официальный сайт компании по девелопменту горнолыжного курорта Роза Хутор|accessdate=2021-11-0|language=ru|description=|deadurl=yes|archiveurl=https://web.archive.org/web/20110115023853/http://www.rosaski.com/project|archivedate=2011-01-15}}</ref> .

== Історія проєкту ==

=== Розвиток гірськолижного комплексу ===
Будівництво курорту розпочалося задовго до ухвалення рішення про проведення Зимової Олімпіади у Сочі. У [[2003|2003 році]] "Інтеррос" створив компанію з [[Девелопмент нерухомості|девелопменту]] гірськолижного курорту «Роза Хутір» у районі селища Естосадок. У квітні 2013 року стало відомо, що ГМК "[[Норильський нікель]]" вкладе $336 млн у гірськолижний курорт та Олімпійське село в обмін на частку в проєктах<ref>[http://www.gazeta.ru/business/news/2013/04/29/n_2881881.shtml «Норникель» поддержит проекты Потанина и Дерипаски в Сочи]</ref><ref>[http://www.kommersant.ru/doc/2181616 В Сочи разыграли никелевую медаль]</ref>.

У грудні [[2010|2010 року]] були запущені в експлуатацію 4 витяги: «Олімпія» (560 м — 1150 м над рівнем моря), «Заповідний Ліс» (1150—1340м), «Кавказький експрес» (1340—2320м), шестикрісельний витяг (940—1360 м над рівнем моря). Загальна протяжність гірськолижних трас становила 38 км, зокрема олімпійських — 9 км. Близько 50 гектарів гірськолижних трас було обладнано [[Штучний сніг|системою штучного снігування]]<ref name="О1"/>. Надалі протяжність олімпійських гірськолижних трас становила 20 км<ref>[http://nelana.ru/thread-114-1-1.html Роза Хутір]</ref>, а загальна довжина всіх трас — 102 км.

Загальний обсяг інвестицій у «Розу Хутір» склав 69 млрд рублів, з яких 55,7 млрд — кредитна лінія, відкрита [[ВЕБ.РФ|Зовнішекономбанком]]<ref>[http://expert.ru/south/2016/06/nornikel-investiruet-v-rozu-hutor/ «Норникель» инвестирует в «Розу Хутір»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180312014637/http://expert.ru/south/2016/06/nornikel-investiruet-v-rozu-hutor/ |date=2018-03-12 }}, [[Эксперт]], июнь 2016 года.</ref>. Будівництво комплексу велося компанією "Інтеррос" [[Потанін Володимир Олегович|Володимира Потаніна]]<ref>[http://www.vedomosti.ru/newspaper/article/2007/07/16/129287 ''Анфиса Воронина, Бэла Ляув''. Прохоров просит лыжню] // Ведомости, № 129 (1903), 16 июля 2007</ref>. Спочатку управління «Роза Хутіром» здійснювала французька Compagnie des Alpes, що має досвід управління найбільшими альпійськими гірськолижними курортами<ref>[http://www.forbes.ru/news/61070-investitsii-v-postroennyi-potaninym-dlya-sochi-2014-kurort-sostavili-15-mlrd Инвестиции в построенный Потаниным для Сочи-2014 курорт составили $1,5 млрд] // forbes.ru {{проверено|16|12|2010}}</ref>.

Під час будівництва олімпійських об'єктів враховувалися всі вимоги [[Міжнародний олімпійський комітет|Міжнародного олімпійського комітету]], [[Міжнародна федерація лижного спорту|Міжнародної федерації лижного спорту (FIS)]] та спортсменів<ref>{{Cite web |url=http://www.rosaski.com/sochi-2014 |title=Некоммерческий поставщик Игр в Сочи 2014 |accessdate=2021-11-06 |archive-date=2013-08-24 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130824100210/http://rosaski.com/sochi-2014/ }}</ref>. Відповідно до «Програми будівництва Олімпійських об'єктів та розвитку міста Сочі як гірничокліматичного курорту»<ref>{{Cite web|url=http://www.stroyplan.ru/docs.php?showitem=53415|title=Постановление Правительства РФ от 29 декабря 2007 г. N 991|accessdate=2013-08-15|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140324110425/http://www.stroyplan.ru/docs.php?showitem=53415|archivedate=2014-03-24|deadurl=yes}}</ref>, компанія «Роза Хутір» була відповідальним виконавцем з будівництва наступних олімпійських об'єктів: гірськолижний центр, сноуборд-парк, фрістайл-центр, гірське олімпійське село.

Некомерційні витрати виключно під Олімпійські ігри становили 16 млрд рублів. [[Потанін Володимир Олегович|Володимир Потанін]] (власник ХК «Інтеррос») заявив у 2012 році<ref>{{Cite web |url=http://www.itogi.ru/polit-tema/2012/32/180707.html |title=Все у нас получится |accessdate=2021-11-06 |archive-date=2013-11-05 |archive-url=https://web.archive.org/web/20131105035717/http://www.itogi.ru/polit-tema/2012/32/180707.html }}</ref>:
«Говоримо про шістнадцять мільярдів рублів <витрат на Олімпійські ігри>… Ми всі обрахували, дали цифри. Держава визнає вісім мільярдів, чотири відкидає і стільки залишається під питанням»

[[Файл:Killy,_Medvedev_and_Putin_in_Sochi_2011.jpg|міні|180x180пкс| Представник [[Міжнародний олімпійський комітет|МОК]] [[Жан-Клод Кіллі]], [[Медведєв Дмитро Анатолійович|Дмитро Медведєв]] та [[Путін Володимир Володимирович|Володимир Путін]] спостерігають за виступом спортсменів- [[Гірськолижний спорт|гірськолижників]] на перших міжнародних тестових змаганнях у лютому 2011 року.]]
[[Файл:Medvedev_WorldCup_1,_February_2012.jpg|міні|200x200пкс| [[Медведєв Дмитро Анатолійович|Президент Росії Дмитро Медведєв]] вітає переможця у [[Швидкісний спуск|швидкісному спуску]] етапу [[Кубок світу з гірськолижного спорту 2011—2012|Кубка світу]] [[Беат Фойц|Беата Фойца]] (11 лютого 2012 року).]]
У листопаді 2015 року ЗМІ повідомили, що ТОВ «Роза Хутір» підписало угоду з Сочинським національним парком та Росмайном про [[сервітут]] додаткової земельної ділянки розміром 541 га, в результаті цього площа курорту практично подвоїлася<ref>{{Cite web|url=http://kuban.rbc.ru/krasnodar/02/11/2015/563736679a7947d56f8278f9|title=Площадь "Розы Хутір" удвоили за счет земель Сочинского нацпарка|last=|website=РБК Краснодарский край|date=2015-11-02|publisher=}}</ref>. Наприкінці червня 2016 року Державна дума прийняла поправки до закону «Про природні території, що особливо охороняються» (ООПТ), що дозволяють створювати на території всіх російських заповідників «біосферні полігони». Восени того ж року ЗМІ опублікували схему з позначенням кордонів нових курортів «Газпрому» («Лаура») та «Роза Хутір», які планувалося збудувати на території Кавказького заповідника, скориставшись новим законодавством<ref>{{Cite web|url=https://meduza.io/feature/2016/10/12/gazprom-i-roza-hutor-sobirayutsya-stroit-kurorty-v-zapovednike-chem-eto-grozit-prirode|title=«Газпром» и «Роза Хутір» собираются строить курорты в заповеднике. Чем это грозит природе?|last=Саша Сулим|website=Meduza|date=2016-10-12|publisher=}}</ref>.

=== Спортивні події на гірськолижному комплексі «Роза Хутір» ===
У лютому 2011 року відбулися перші міжнародні змагання на трасах комплексу «Роза Хутір»: у рамках етапу Кубка Європи чоловіки та жінки змагалися у [[Швидкісний спуск|швидкісному спуску]] та супергіганті<ref name="sochi20141">{{Cite web|last=|authorlink1=|coauthors=|date=|url=http://sochi2014.com/sochi-live/news/38530/|title=Представители международной федерации горнолыжного спорта (FIS) дали высокие оценки организации Кубка России по горным лыжам|format=|website=|publisher=Официальный сайт Организационного комитета по подготовке и проведению Зимних Олимпийских игр в Сочи|accessdate=2011-04-20|language=ru|description=|archiveurl=https://www.webcitation.org/65jt6YCsR?url=http://sochi2014.com/sochi-live/news/38530/|archivedate=2012-02-26|deadurl=no}}</ref>.

У лютому 2012 року на гірськолижному курорті «Роза Хутір» відбулися вперше в Росії та на всьому пострадянському просторі змагання етапу [[Кубок світу з гірськолижного спорту 2011—2012|Кубка світу з гірськолижного спорту]].

У 2014 році «Роза Хутір» став одним з ключових об'єктів [[Зимові Олімпійські ігри 2014|XXII зимових Олімпійських ігор]] та місцем проведення змагань з [[Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 2014|гірськолижного спорту]], [[Сноубординг на зимових Олімпійських іграх 2014|сноуборду]] та [[Фристайл на зимових Олімпійських іграх 2014|фрістайлу]].

У лютому 2016 року гірськолижний центр «Роза Хутір» став місцем проведення чемпіонату світу з гірськолижного спорту серед юніорів.

У лютому 2017 року у гірськолижному центрі «Роза Хутір» відбулися змагання [[Всесвітні ігри військовослужбовців|Всесвітніх військових ігор]]<ref>{{Cite web|last=|authorlink1=|coauthors=|date=2017-02-23|url=https://tvzvezda.ru/news/forces/content/201702230940-qu1r.htm|title=В Сочи стартуют Всемирные военные игры|format=|website=|publisher=[[tvzvezda.ru]]|accessdate=2018-06-03|language=ru|description=|archiveurl=|archivedate=}}</ref>.

=== Екокурорт концепції ===
[[Файл:Вид_на_курорт_Роза_Хутір_с_канатной_дороги.jpg|міні|282x282пкс| Вид на курорт «Роза Хутір» з канатної дороги]]
Концепція екокурорту, прийнята компанією «Роза Хутір» у співпраці з екологічними організаціями, включала дотримання забудовниками екологічних стандартів та нормативів, проведення природоохоронних заходів на території [[Сочинський національний парк|Сочинського національного парку]], а також підтримку [[Екотуризм|екологічного туризму]] та освітніх проєктів у галузі екології.<ref>{{Cite web |url=http://www.wwf.ru/resources/news/article/2852 |title=В России появится первый горнолыжный экокурорт |accessdate=2021-11-06 |archive-date=2016-06-29 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160629150925/http://www.wwf.ru/resources/news/article/2852 }}</ref>.

Генеральний директор «Інтерросу» Сергій Барбашов характеризував екологічну політику компанії наступним чином<ref>{{Cite web |url=http://www.interros-review.ru/articles/276/?sphrase_id=34 |title=Новая экологическая реальность: От Норильска до Красной поляны |accessdate=2021-11-06 |archive-date=2013-11-05 |archive-url=https://web.archive.org/web/20131105040101/http://www.interros-review.ru/articles/276/?sphrase_id=34 }}</ref> :
<Ми вирішили> «зводити зразковий екокурорт — не лише щодо дружнього ставлення до навколишнього середовища, а й для здійснення програм з екотуризму. Місця там заповідні — територія Сочинського національного парку (СНП). Тому було проведено і надалі детально враховано ретельну [[Екологічна експертиза|екологічну експертизу]] . Моніторинг проводила група авторитетних експертів, включаючи спеціалістів СНП. Все будівництво йшло за „зеленим“ планом. Застосовувалися „точкова“ вирубка дерев та компенсаційна посадка. Найбільш цінна порода для тутешніх місць — каштани. Ми посадили 25 800 молодих каштанів замість вирубаних на території площею 50 га. З будівництва були пересаджені рослини, занесені до Червоної книги Росії, переселені рідкісні види жаб і ящірок. Щороку ми висаджуємо саджанці ялиць на висоті 1150 метрів над рівнем моря».
Однак надалі екологічні організації різко критикували плани розширення курортів «Роза Хутір» та «Лаура» (Газпрому) у межах Сочинського заказника<ref>{{Cite web|url=http://www.greenpeace.org/russia/ru/news/2015/10-13-kavkaz/|title=«Роза Хутір» проговорилась о планах застроить заповедный Кавказ|last=|website=Гринпис России (www.greenpeace.org)|date=2015-10-13|publisher=|accessdate=2021-11-06|archive-date=2016-11-08|archive-url=https://web.archive.org/web/20161108195452/http://www.greenpeace.org/russia/ru/news/2015/10-13-kavkaz/}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.kommersant.ru/doc/2840653|title=Заповеднику заказано расширение|last=Александр Черных|website=Коммерсант.ru|date=2015-10-26|publisher=}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.kavkaz-uzel.eu/articles/271795/|title=Экологи пожаловались в ЮНЕСКО на планы построить курорт близ "Западного Кавказа"|last=|website=Кавказский Узел|date=2015-11-03|publisher=}}</ref>.

У лютому 2018 року керівництво курорту оголосило про посилення екологічної складової та прийняття нової програми сталого розвитку<ref>[http://tourism.interfax.ru/ru/reports/picture_story/47032/ На курорте «Роза Хутір» в Сочи началась реализация программы устойчивого развития], [[Интерфакс]], 8 февраля 2018 года</ref>.

== Інфраструктура гірського курорту ==
[[Файл:RosaSki2.jpg|міні| Лижні траси комплексу]]
[[Файл:Mountain_Olympic_village.JPG|міні| Гірське олімпійське село (1170 м)]]
Об'єкти гірськолижного курорту «Роза Хутір» розташовані на схилах хребта Аїбга на різних відмітках за висотою від 560 метрів від рівня моря («Роза Долина») до 2320—2509 метрів («Роза Пік», пік Кам'яний Стовп). Володимир Потанін схарактеризував інфраструктуру курорту так:<ref>[http://www.kp.ru/daily/24445/610669 Владимир Потанин: «Мы построим в Красной Поляне свой Куршевель»]</ref>
"Для проєктування «Рози Хутір» ми запрошували найкращих фвхівців світу. <…> Вони сказали, що в районі Червоної Поляни знаходяться найкращі з поки що незадіяних місць для гірськолижного катання. Адже за «Розою Хутір» знаходиться ще кілька чудових для катання долин. І якщо всі майбутні центри об'єднати єдиною системою витягів, то вийде не гірше ніж у знаменитих трьох долинах. Можливо, тому мене свого часу спонукало сказати, що в Червоній Поляні ми збудуємо свій [[Куршевель]] "

=== Зимовий відпочинок ===
[[Файл:Rosa_Khutor_alpine_resort.JPG|міні| Готелі та інші споруди комплексу на берегах річки Мзимта]]
Гірськолижна зона комплексу пропонує для катання 102 км трас різної складності — від зелених до чорних<ref name="interfax25042018"/><ref>[http://skimap.org/SkiAreas/view/2678 Ski Map.org] — Роза Хутір — accessed 2012-02-11</ref><ref name="Совспорт">{{Cite web|last=|authorlink1=|coauthors=|date=|url=http://www.sovsport.ru/gazeta/article-item/577729|title=Генеральный директор «Роза Хутір» Сергей Бачин: За Валуева проголосуют шишками|format=|website=|publisher=Советский спорт.|accessdate=2013-01-19|language=ru|description=|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Dp0lRfic?url=http://www.sovsport.ru/gazeta/article-item/577729|archivedate=2013-01-20|deadurl=no}}</ref>. Перепад висот становить 1534 м. На курорті працює 28 витягів, що забезпечують пропускну спроможність у десятки тисяч людей на день<ref name="interfax25042018" /><ref name="S">{{Cite web |url=http://www.rosaski.com/skiing |title=Схема горнолыжных трасс |accessdate=2021-11-06 |archive-date=2013-01-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130128001105/http://rosaski.com/skiing }}</ref><ref>[https://rosaski.com/skiing/lifts/ Подъемники], сайт «Роза Хутір».</ref>. Діюча [[Штучний сніг|система штучного заснування]] трас є найбільшою в Європі<ref name="ФР">{{Cite web|last=|authorlink1=|coauthors=|date=|url=http://file-rf.ru/news/4508|title=Роза Хутір. Сезон открыт|format=|website=|publisher=Файл-РФ. Ежедневная электронная газета|accessdate=2011-12-31|language=ru|description=|archiveurl=https://www.webcitation.org/65jt0kG2V?url=http://file-rf.ru/news/4508|archivedate=2012-02-26|deadurl=no}}</ref><ref name="K">{{Cite web|last=|authorlink1=|coauthors=|date=|url=http://93.ru/newsline/471068.html|title=Горнолыжный центр «Роза Хутір» официально открыл свои трассы для туристов|format=|website=|publisher=|accessdate=2011-12-31|language=|description=|archiveurl=|archivedate=|deadurl=no}}</ref><ref name="BS">{{Cite web|last=|authorlink1=|coauthors=|date=|url=http://www.blackseanews.net/read/30679/|title=Лыжный сезон открыт, новые горные дороги|format=|website=|publisher=BSNews|accessdate=2011-12-31|language=ru|description=|archiveurl=https://www.webcitation.org/65jt56Yb9?url=http://www.blackseanews.net/read/30679/|archivedate=2012-02-26|deadurl=no}}</ref>. За допомогою системи штучного осніження забезпечується тривалість лижного сезону до 180 днів на рік, залежно від висоти пролягання трас<ref name="R">[http://www.rosaski.com/press/release-95/ Открытие горнолыжного сезона 2011/2012 на курорте «Роза Хутір» состоится 24 декабря]{{Недоступне посилання}}</ref>.

Середня швидкість основних підйомників — не менше 6 м/сек.

Спортивні гірськолижні траси розташовані на північних схилах хребта Аїбга і є єдиним об'єктом для проведення [[Гірськолижний спорт|змагань]] з усіх гірськолижних дисциплін: [[швидкісний спуск]], [[слалом]], [[Супергігантський слалом|супер-гігант]], [[Гігантський слалом|слалом-гігант]].

Проєктуванням усіх спортивних трас займався відомий [[Гірськолижний спорт|гірськолижник]], [[олімпійський чемпіон]] 1972 року в швидкісному спуску, архітектор гірськолижних трас [[Міжнародна федерація лижного спорту|Міжнародної федерації лижного спорту]] ([[Міжнародна федерація лижного спорту|FIS]]) Бернар Руссі . На думку неодноразового [[Олімпійський чемпіон|олімпійського чемпіона]] та [[Чемпіонат світу з гірськолижного спорту|чемпіона світу]], представника [[Міжнародний олімпійський комітет|МОК]] [[Жан-Клод Кіллі|Жана-Клода Кіллі]] траса швидкісного спуску «Роза Хутір» є найкращою у світі<ref name="ФГССР1">{{Cite web|last=|authorlink1=|coauthors=|date=|url=http://www.fgssr.ru/novostj.aspx?id=2806|title="Роза Хутір" подтвердила готовность к Олимпиаде в горнолыжном спорте|format=|website=|publisher=Официальный сайт Федерации горнолыжного спорта и сноуборда России|accessdate=2012-02-16|language=ru|description=|archiveurl=https://www.webcitation.org/68BKfjhNA?url=http://www.fgssr.ru/novostj.aspx?id=2806|archivedate=2012-06-05|deadurl=no}}</ref>. Аналогічно оцінює траси гірськолижного комплексу видатний американський [[Гірськолижний спорт|гірськолижник]] [[Боде Міллер]]<ref name="БМ">{{Cite web|last=|authorlink1=|coauthors=|date=|url=http://www.rosaski.com/otzivi-pochetnih-gostey|title=Отзывы почётных гостей курорта|format=|website=|publisher=Официальный сайт курорта|accessdate=2012-12-12|language=ru|description=|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Cx68ERGC?url=http://www.rosaski.com/otzivi-pochetnih-gostey|archivedate=2012-12-16|deadurl=yes}}</ref>.

На курорті діє критий льодовий палац «Роза Хутір» з повнорозмірною льодовою ареною та трибунами на 438 місць<ref>[http://sochiplay.ru/places/item/ledovyj-dvorec-_roza-khutor_.html Ледовый дворец «Роза Хутір»]</ref>.

=== Літній відпочинок ===
[[Файл:Башня_здания_«Ратуши»_(Роза_Хутір).jpg|міні| Башта «Ратуші», стилізована під вежу [[Сочі (станція)|Сочинського залізничного вокзалу]] .]]
[[Файл:Река_Мзымта_на_курорте_Роза_Хутір.jpeg|міні| Річка Мзимта на курорті «Роза Хутір» під час весняної повені]]
[[Файл:Мзымта.jpg|міні| Річка Мзимта на курорті «Роза Хутір» на світанку]]
[[Файл:Ватные_облака.jpg|міні| Підвісний міст]]
Підйомники працюють на курорті в літню пору, забезпечуючи гірські прогулянки (включаючи підйом на найвищий оглядовий майданчик Сочі — вершину Кам'яний Стовп заввишки 2509 метрів)<ref name="pravda31052018">[https://www.pravda.ru/news/society/how/relax/31-05-2018/1385283-bachin-0/ Зачем ездить в горы летом?], [[pravda.ru]], 31 травня 2018 года</ref>.

У межах курорту на південному схилі хребта Аїбга діє природний парк водоспадів Менделіха<ref name="pravda31052018"/><ref>[https://rosaski.com/park-vodopadov/ ПАРК ВОДОПАДОВ «МЕНДЕЛИХА»]{{Недоступне посилання}}</ref><ref>[http://strana.ru/journal/24850145 Прогулка по парку водопадов в Сочи] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180618000840/http://strana.ru/journal/24850145 |date=2018-06-18 }}, [[strana.ru]].</ref>

У «Роза Хутір» є екстрім-парки, мотузковий «Йєті Парк», автотрек, концертний комплекс «Роза Холл», штучне гірське озеро з пляжем<ref>[https://meduza.io/feature/2017/06/02/10-prichin-poehat-v-gory-letom 10 причин поехать в горы летом Объясняем на примере «Роза Хутір»], [[meduza.io]], 2 июня 2017 г.</ref><ref>[https://rosaski.com/rosahall/ «Роза Холл» — многофункциональный концертный комплекс], сайт «Роза Хутір».</ref><ref>{{Cite web|url=http://kraspol.ru/rest/places-of-interests/moya-rossiya-ethno-center|title=Культурно-этнографический центр «Моя Россия»|accessdate=2018-06-03|archiveurl=https://web.archive.org/web/20161105040649/http://kraspol.ru/rest/places-of-interests/moya-rossiya-ethno-center|archivedate=2016-11-05|deadurl=yes}}</ref>.

Курорт має власний пляж на узбережжі [[Чорне море|Чорного моря]] (в Імеретинській долині). Пляжна зона відпочинку обладнана шезлонгами, парасольками, роздягальнями, душовими кабінками, туалетами, медпунктом та [[Понтон (плавзасіб)|понтоном]] для стрибків. На пляжі є надувний аквапарк та станція прокату сабсерфів та каяків, власний дайвінг-центр, масажна зона та пляжний салон краси, дитяча кімната з нянями, дитячі містечка, прокат велосипедів, веломобілів, самокатів.<ref name="tonkosti21052017"/>

Між гірською та прибережною зонами курсують безкоштовні (для гостей курорту) автобуси.<ref name="tonkosti21052017"/><ref>[http://sokovnin.com/putevoditeli/krasnaya-polyana-putevoditeli/besplatny-avtobus-ot-roza-xutor-na-plyazh-v-adlere/ Бесплатный автобус от Роза Хутір на пляж в Адлере]</ref>

У травні 2018 року пляж курорту «Роза Хутір» був удостоєний сертифікатом якості " [[блакитний прапор]] ".<ref>[http://tourism.interfax.ru/ru/news/articles/49305/ Пляж курорта «Роза Хутір» в Сочи отметили «голубым флагом»], [[Интерфакс]], 21 мая 2018 года.</ref>

=== Готелі ===
На гірськолижному курорті є 14 готелів<ref name="interfax25042018"/><ref name="Бачин">{{Cite web|url=http://www.rosaski.com/content/sbachin-glk-«roza-khutor»-gotov-k-otkrytiyu-novogo-zimnego-sezona|title=ГЛК «Роза Хутір» готов к открытию нового зимнего сезона|accessdate=2012-12-12|archiveurl=https://web.archive.org/web/20130601060538/http://www.rosaski.com/content/sbachin-glk-«roza-khutor»-gotov-k-otkrytiyu-novogo-zimnego-sezona|archivedate=2013-06-01|deadurl=yes}}</ref> . Шість готелів розташовані на березі річки Мзимта у нижній частині витягів. Ще вісім готелів (під час XXII Зимових олімпійських ігор виконували функцію Гірського олімпійського села) відкриті у верхній частині на висоті 1150 м. Підписані угоди з управління готелями з відомими компаніями: Radisson (два готелі — Park Inn і Radisson SAS), [[Golden Tulip]] (два готелі — Golden Tulip Rosa Khutor та Tulip Inn Rosa Khutor), [[Accor]] (готель під маркою Mercure) та російською мережею Азімут (готель Azimut Freestyle Rosa Khutor)<ref>[http://www.vedomosti.ru/newspaper/article/2010/06/08/236777 ''Елена Виноградова, Антон Филатов''. В гости к «Интерросу»] // Ведомости, № 103 (2621), 08 июня 2010</ref><ref>[https://rosaski.com/hotels/ Проживание на курорте «Роза Хутір»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170306023243/https://rosaski.com/hotels/ |date=6 березня 2017 }}, сайт «Роза Хутір»</ref>.

=== Решта інфраструктури ===
[[Файл:PandaPark.JPG|міні| Панда-парк]]
На нижніх відмітках курорту, звідки починаються канатні дороги.

* пункти прокату спорядження (лижне та для катання на сноуборді, велосипеди, [[Сеґвей|сигвеї]] тощо);
* камери схову;
* інструкторська служба;
* дитячі гірськолижні школи
* [[Автостоянка|багатоповерхові автостоянки]] ;
* підприємства громадського харчування: на нижній базі « [[McDonald's|Макдональдс»]], численні ресторани;
* [[Ковзанка|ковзанка на штучному льоду]] ;
* різні магазини;
* відкрите водоймище для купання та обладнана пляжна зона Rosa Beach (у літній час);
* [[Тюбінг (розвага)|тюбінгова]] траса;
* дитячі майданчики.

На позначці 1170 м розташовано:

* готелі різного рівня категорійності (під час Олімпіади — Гірське олімпійське село), в яких під час проведення Олімпіади жили представники країн-учасниць змагань з гірських лиж, сноуборду, фрістайлу;
* підприємства громадського харчування;
* пункти прокату;
* інструкторські служби;
* навчальні схили;
* автостоянки.

На верхніх відмітках курорту (від 1170 м та вище) розташовані:

* траси різної складності для катання на лижах та сноуборді;
* численні підйомники та система [[Штучний сніг|штучного осніження]];
* пункти комунального харчування, у тому числі ресторан «Висота 2320» на верхній станції канатної дороги Кавказький експрес;
* пішохідні стежки різної складності;
* мотузковий парк розваг та тролеї;
* лавинна та рятувальна служби;
* протилавинна система Gazex.

=== Нагороди ===
У 2017 році «Роза Хутір» отримав премію «Золотий Прометей» (номінація «Бренд року»)<ref>{{Cite web|url=https://rosaski.com/news/rosa-khutor-luchshyi-brend/|title=Роза Хутір – лучший горнолыжный курорт России и «Бренд года»|accessdate=26.11.2018|publisher=rosaski.com|archive-date=2018-11-26|archive-url=https://web.archive.org/web/20181126221346/https://rosaski.com/news/rosa-khutor-luchshyi-brend/}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://prometeysochi.ru/nominanty/|title=Бренд года 2017|accessdate=26.11.2018|publisher=prometeysochi.ru|archive-date=2018-12-18|archive-url=https://web.archive.org/web/20181218213635/http://prometeysochi.ru/nominanty/}}</ref>. У 2018 році «Роза Хутір» ушосте став найкращим гірськолижним курортом Росії, отримавши премію World Ski Awards<ref>{{Cite web|url=http://24rus.ru/news/economy/159699.html|title=«Роза Хутір» вновь признан лучшим горнолыжным курортом России|accessdate=26.11.2018|publisher=24rus.ru}}</ref>.

У вересні 2020 року на форумі «Спорт. Туризм. «Бізнес», у рамках якого відбулася урочиста церемонія нагородження премією Ski Business Awards 2020. «Роза Хутір» вдруге був відзначений як «Найвідоміший курорт Росії».

== Див. також ==

* [[Гірськолижний спорт на зимових Олімпійських іграх 2014]]
* [[Сноубординг на зимових Олімпійських іграх 2014|Сноуборд на зимових Олімпійських іграх 2014 року]]
* [[Фристайл на зимових Олімпійських іграх 2014|Фрістайл на зимових Олімпійських іграх 2014]]
* Чемпіонат світу з гірськолижного спорту серед юніорів 2016
* Роза Хутор (екстрім-парк)

== Примітки ==
{{Reflist|3}}

== Посилання ==

* [http://www.rosaski.com/ Офіційний сайт «Роза Хутір»]
{{нормативний контроль}}
{{Спортивні об'єкти на зимових Олімпійських та Паралімпійських іграх 2014}}
[[Категорія:Об'єкти зимових Олімпійських ігор 2014]]
[[Категорія:Спортивні споруди Росії]]

title: Роза Хутір

Розташування: Красная Поляна · Resort Town of Sochid · Estosadokd · Краснодарський край


text:
# Монтекарло (провінція Лукка)
Монтекарло (італ. Montecarlo) — муніципалітет в Італії, у регіоні Тоскана,  провінція Лукка.
Монтекарло розташоване на відстані близько 270 км на північний захід від Рима, 50 км на захід від Флоренції, 13 км на схід від Лукки.
Населення — 4445 осіб (2014).
Покровитель — Андрій Первозваний.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживали 392 іноземці з 39 країн, серед них 68 громадян країн Євросоюзу та 20 громадян України.

## Сусідні муніципалітети
- Альтопашіо
- Капаннорі
- К'єзіна-Уццанезе
- Пеша
- Поркарі

wikiname: ukwiki

title: Монтекарло (провінція Лукка)

in_language: uk

wikitext:
{{Комуна Італії
 | назва         = Монтекарло
 | місцева_назва = Montecarlo
 | герб          = <!-- Montecarlo-Stemma.png -->
 | регіон        = TOS <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = LU <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 43
 | latm   = 51
 | lats   = 1
 | longd  = 10
 | longm  = 40
 | longs  = 6
 | висота = 162
 | населення     = 4389
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 15
 | густота       = 280,0
 | поштові_індекси  = 55015
 | телефонний_код = 0583
 | код_ISTAT     = 046021
 | покровитель   = [[Андрій Первозваний]]
 | мер           = Federico Carrara
 | обраний       = 27-5-2019
 | www           = http://www.comune.montecarlo.lu.it/
}}
{{Otheruses|Монте-Карло (значення)}}

'''Монтекарло''' ({{lang-it|Montecarlo}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Тоскана]],  [[Лукка (провінція)|провінція Лукка]].

Монтекарло розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 270 км на північний захід від [[Рим|Рима]], 50 км на захід від [[Флоренція|Флоренції]], 13 км на схід від [[Лукка|Лукки]].

[[Файл:Montecarlo Panorama.JPG|thumb|300px|none|]]

Населення — {{formatnum:4445}} {{МНОЖИНА:4445|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=26 червня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Покровитель — [[Андрій Первозваний]].

== Демографія ==
{{Демографія/Montecarlo (LU)}}
{{Іноземці в Італії | назва=Монтекарло | дата=1 січня 2023 року
 | всього=392 | країн=39 | Укр=20 | ЄС=68 | таблиця= | країна1=[[Албанія|Албанії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Альтопашіо]]
* [[Капаннорі]]
* [[К'єзіна-Уццанезе]]
* [[Пеша]]
* [[Поркарі]]

== Галерея зображень ==

<!--
<gallery>
Зображення:Montecarlo Porta 1.JPG|Porta nuova
Зображення:Montecarlo Mura.JPG|Le mura
Зображення:Montecarlo Scorcio.JPG|Uno scorcio
Зображення:MOntecarlo Collegiata 2.JPG|Chiesa Collegiata di sant'Andrea
Зображення:Montecarlo Cerruglio.JPG|La rocca del Cerruglio

Зображення:Montecarlo Collegiata 1.JPG|Montecarlo La chiesa di Sant'Andrea

</gallery>
-->

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Лукка]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Провінція Лукка}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Лукка]]

title: Монтекарло · Montecarlo

Країна: Італія

Регіон: Тоскана

Провінція: Лукка

Площа: 15 км²

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Federico Carrara (27-5-2019)


text:
# Коефіцієнт проникності пористого середовища
Коефіцієнт проникності (пористого середовища) (рос. коэффициент проницаемости (пористой среды); англ. permeability ratio; нім. Permeabilitätskoeffizient m) — експериментальний коефіцієнт пропорціональності в лінійному законі фільтрації Дарсі, за одиницю якого приймається коефіцієнт проникності такого пористого середовища, при фільтрації через зразок якого площею фільтрації 1 м², довжиною 1 м і за перепаду тиску 1 Па витрата рідини з динамічним коефіцієнтом в'язкості 1 Па·с становить 1 м³/с. Фізичний зміст розмірності К.п. в м² полягає в тому, що проникність характеризує величину площі перерізу каналів пористого середовища, по яких в основному проходить фільтрація. Він є числовою характеристикою абсолютної і ефективної (або фазової) проникності.

wikitext:
[[Файл:Проникність.jpg|thumb| right|650px |]]

'''Коефіцієнт проникності (пористого середовища)''' ({{lang-ru|коэффициент проницаемости (пористой среды)}}; {{lang-en|permeability ratio}}; {{lang-de|Permeabilitätskoeffizient m}}) — експериментальний коефіцієнт пропорціональності в лінійному [[Закон Дарсі|законі фільтрації Дарсі]], за одиницю якого приймається коефіцієнт проникності такого пористого середовища, при фільтрації через зразок якого площею фільтрації 1 м², довжиною 1 м і за перепаду тиску 1 Па витрата рідини з динамічним коефіцієнтом в'язкості 1 Па·с становить 1 м³/с. Фізичний зміст розмірності К.п. в м² полягає в тому, що проникність характеризує величину площі перерізу каналів пористого середовища, по яких в основному проходить фільтрація. Він є числовою характеристикою абсолютної і ефективної (або фазової) проникності.

== Див. також ==

* [[Фільтраційні властивості гірських порід]]

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}
{{гідрологія-доробити}}
[[Категорія:Гідрогеологія]]
[[Категорія:Гідравліка]]


text:
# Solanum linnaeanum
Solanum linnaeanum – вид рослин родини Пасльонові (Solanaceae).
Етимологія: вид названо на честь Карла Ліннея.

## Опис
Багаторічна рослина, чагарник висотою 0.5–1.5 (–2,5) м. Шипи розташовані в усіх наземних органах рослини, за винятком квітів і плодів. Листя яйцеподібне або широкояйцеподібне, глибоко розсічене, довжиною від 5 до 12.5 см, й від 2.8 до 8 сантиметрів завширшки. Гермафродитні квіти ростуть поодиноко або в суцвіттях. Віночок від 20 до 30 мм в діаметрі, фіолетовий, з п'ятьма пелюстками; є 5 тичинок з жовтими пильовиками. Цвіте протягом року. М'ясисті ягоди 3–5 см, жовті в кінці терміну дозрівання. Насіння від коричневого до чорного кольору і від 2,9 до 3,5 мм в довжину.

## Поширення
Південна Африка: Мозамбік; Зімбабве; ПАР. Натуралізований: Африка: Еритрея. Австралазія: Австралія; Нова Зеландія. Південна Європа: Албанія; Болгарія; Хорватія; Греція; Італія; Франція — Корсика; Португалія [вкл. Азорські, Мадейра]; Гібралтар; Іспанія. Тихоокеанський регіон: Сполучені Штати — Гаваї; Фіджі; Нова Каледонія. Населяє узбіччя, покинуті будинки, звалища, прибережні зони, кам'янисті місця.

## Використання
Отруйна рослина. Використовується для приготування фармацевтичних препаратів для лікування пухлин.

title: Solanum linnaeanum

wikitext:
{{Speciesbox
| name =
| image = Solanum linnaeanum1LEST.jpg
| image_width = 270px
|genus = Solanum
|species = linnaeanum
|authority = [[Hepper]] & [[P.-M.L.Jaeger]], [[1986]]
| synonyms = ''Solanum hermannii'' auct.

''Solanum sodomeum'' auct.

''Solanum sodomeum var. hermannii'' Dunal
}}

'''''Solanum linnaeanum''''' – [[вид (біологія)|вид]] рослин [[родина (біологія)|родини]] [[Пасльонові]] (Solanaceae).

Етимологія: вид названо на честь [[Карл Лінней|Карла Ліннея]].

== Опис ==
Багаторічна рослина, чагарник висотою 0.5–1.5 (–2,5) м. Шипи розташовані в усіх наземних органах рослини, за винятком квітів і плодів. Листя яйцеподібне або широкояйцеподібне, глибоко розсічене, довжиною від 5 до 12.5 см, й від 2.8 до 8 сантиметрів завширшки. Гермафродитні квіти ростуть поодиноко або в суцвіттях. Віночок від 20 до 30 мм в діаметрі, фіолетовий, з п'ятьма пелюстками; є 5 тичинок з жовтими пильовиками. Цвіте протягом року. М'ясисті ягоди 3–5 см, жовті в кінці терміну дозрівання. Насіння від коричневого до чорного кольору і від 2,9 до 3,5 мм в довжину.

== Поширення ==
Південна Африка: [[Мозамбік]]; [[Зімбабве]]; [[ПАР]]. Натуралізований: Африка: Еритрея. Австралазія: Австралія; Нова Зеландія. [[Південна Європа]]: Албанія; Болгарія; Хорватія; Греція; Італія; Франція — Корсика; Португалія [вкл. Азорські, Мадейра]; Гібралтар; Іспанія. Тихоокеанський регіон: Сполучені Штати — Гаваї; Фіджі; Нова Каледонія. Населяє узбіччя, покинуті будинки, звалища, прибережні зони, кам'янисті місця.

== Використання ==
Отруйна рослина. Використовується для приготування фармацевтичних препаратів для лікування пухлин.

== Галерея ==
<gallery widths=175 heights=175>
Starr 060225-8712 Solanum linnaeanum.jpg
Solanum linnaeanum 0022.JPG
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.floravascular.com/index.php?spp=Solanum%20linnaeanum Flora Vascular] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304053640/http://www.floravascular.com/index.php?spp=Solanum%20linnaeanum |date=4 березня 2016 }} {{ref-es}}
* [https://npgsweb.ars-grin.gov/gringlobal/taxonomydetail.aspx?id=316356 Germplasm Resource Information Network (GRIN)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160307204238/https://npgsweb.ars-grin.gov/gringlobal/taxonomydetail.aspx?id=316356 |date=7 березня 2016 }} {{ref-en}}

{{Квіткові-доробити}}
{{Портали|Ботаніка|Біологія}}
{{Taxonbar|from=Q683282}}

[[Категорія:Паслін|linnaeanum]]
[[Категорія:Флора Мозамбіку]]
[[Категорія:Флора Зімбабве]]
[[Категорія:Флора Південно-Африканської Республіки]]
[[Категорія:Рослини, описані 1986]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Айстериди (Asterids)

Порядок: Пасльоноцвіті (Solanales)

Родина: Пасльонові (Solanaceae)

Рід: Паслін (Solanum)

Вид: S. linnaeanum

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Solanum linnaeanum · Hepper & P.-M.L.Jaeger, 1986

title: Синоніми

Синоніми: Solanum hermannii auct. · Solanum sodomeum auct. · Solanum sodomeum var. hermannii Dunal


text:
# Пірріди
Пірріди (Еакіди) — династія царів Стародавнього Епіру, яка правила в період V — ІІІ століття до нашої ери на території Епіру.

## Заснування династії та її легендарне походження
Засновником династії вважається Адмет — цар молоссів (період до 470-430 рр. до н. е.). Адмет вважав, що є нащадком Екака та належить до династії Еакідів (грецьк. Αἰακίδαι, трансліт. Aiakídai). У "Іліаді " Гомер посилається на Ахілла як на «Aiaiakkidi».
Еак в давньогрецькій міфології був королем острова Егіна, що розташований в Саронічній затоці. Він був сином Зевса і Егіни, дочки Асопа і Метопи. Першою дружиною Еака була Енеїда. У них було два сини: Пелей (батько Ахілла) і Теламон (батько Аякса). Другою дружиною Еака була німфа Псамата з якою уних був син на ім'я Фок.
У Аякса і княгині Деїдамії був син Неоптолем. Після падіння Трої Неоптолем та його армія оселилися в Епірі, де вони об'єдналися з місцевим населенням. Молосс успадкував Епірське царство після смерті Гелена, сина Пріама та Гекаби, який одружився з Андромахою після смерті Неоптолема. На думку деяких істориків, першим царем молоссів був Фаетон.

## Династія
Син Адмета Таріп поширив уявлення, що молосси походили від Ахілла і його сина Неоптолема. Географ Павсаній повідомляє, що Таріп і Неоптолем (або Пірр, як він його називає) поділяють п'ятнадцять поколінь.
До династії входили Олімпіада Епірська, Пірр Епірський та інші правителі Епіру. Останнім правителем Епіру з роду Піррідів вважається Деідамія II Епірська.

title: Пірріди

wikitext:
{{королівський дім|рід=Пірріди|оригінал назви=|герб=|ширина=150px|країна=[[Стародавній Епір]]|родоначальний дім=|титули=|засновник=[[Адмет (цар молоссів)|Адмет]]|останній правитель=[[Деідамія II Епірська]]|нинішній глава=|рік заснування=500 роки до н. е.|припинення роду=[[233 до н. е.|233 рік до н. е.]]|зміщення=|національність=[[Молосси]]}}
'''Пірріди''' '''(Еакіди)''' — [[династія]] царів [[Стародавній Епір|Стародавнього Епіру]], яка правила в період V — ІІІ століття до нашої ери на території [[Епір]]у.

== Заснування династії та її легендарне походження ==
Засновником династії вважається Адмет — [[цар]] [[Молосси|молоссів]] (період до [[470 до н. е.|470]]-[[430 до н. е.|430]] рр. до н. е.).<ref name=":0">Плутарх. Порівняльні життєписи: Пірр ([http://ancientrome.ru/antlitr/plutarch/sgo/pyrrhus.htm#1 глава 1])</ref> Адмет вважав, що є нащадком Екака та належить до династії Еакідів ''(грецьк. Αἰακίδαι, трансліт. Aiakídai)''. ''У "[[Іліада|Іліаді]] " [[Гомер]] посилається на Ахілла як на «Aiaiakkidi».''

[[Еак]] в [[Давньогрецька міфологія|давньогрецькій міфології]] був королем острова [[Егіна]], що розташований в [[Саронічна затока|Саронічній затоці]]. Він був сином [[Зевс]]а і [[Егіна (німфа)|Егіни]], дочки [[Асоп]]а і Метопи.<ref>[[Гесіод|Гесиод]]. Перечень женщин, фр.205 М.-У.</ref> Першою дружиною Еака була Енеїда. У них було два сини: [[Пелей]] (батько [[Ахіллес|Ахілла]]) і [[Теламон]] (батько [[Аякс Теламонід|Аякса]]). Другою дружиною Еака була німфа [[Псамата]] з якою уних був син на ім'я [[Фок (син Еака)|Фок]].<ref>''[[Словник античної міфології]].'' — К.: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок.</ref>

У Аякса і княгині [[Деїдамія|Деїдамії]] був син [[Неоптолем]]. Після падіння [[Троя|Трої]] Неоптолем та його [[армія]] оселилися в Епірі, де вони об'єдналися з місцевим населенням. [[Молосс]] успадкував Епірське царство після смерті [[Гелен]]а, сина [[Пріам]]а та [[Гекаба|Гекаби]], який одружився з [[Андромаха|Андромахою]] після смерті Неоптолема. На думку деяких істориків, першим царем молоссів був Фаетон.<ref name=":0" /><ref>Smith, William, ed. (1870). «Aeacidae». Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology.</ref>

== Династія ==
Син Адмета [[Таріп]] поширив уявлення, що молосси походили від [[Ахіллес|Ахілла]] і його сина [[Неоптолем]]а. Географ [[Павсаній]] повідомляє, що Таріп і Неоптолем (або Пірр, як він його називає) поділяють п'ятнадцять поколінь.<ref>[[Павсаній]], «Опис Еллади» 1.11</ref>

До династії входили [[Олімпіада Епірська]], [[Пірр Епірський]] та інші правителі Епіру. Останнім правителем Епіру з роду Піррідів вважається [[Деідамія II Епірська]].<ref>M. B. Hatzopoulos, Epirus, ''4000 Years of Greek History and Civilization'' (1997, {{ISBN|960-213-377-5}}), p. 80.</ref>

== Посилання ==
{{commonscat}}
{{reflist}}
[[Категорія:Давньогрецькі правителі]]
[[Категорія:Епір]]
[[Категорія:Еакіди| ]]

title: Пірріди

Країна: Стародавній Епір

Засновник: Адмет

Останній правитель: Деідамія II Епірська

Рік заснування: 500 роки до н. е.

Припинення роду: 233 рік до н. е.

Національність: Молосси


text:
# Empire V
«Ампір „В“. Повість про справжню надлюдину» (рос. «Ампир „В“. Повесть о настоящем сверхчеловеке») — роман Віктора Пелевіна, виданий у 2006 році.

## Сюжет
Юнак, на ім'я Роман Олександрович Шторкін, стає вампіром. Це відбувається, коли Рома випадково знайомиться з вампіром Брамою, який вирішив вкоротити собі віку після вампірської дуелі. Але перед цим він має передати іншій людині язик особливу сутність, яка робить людину вампіром. За допомогою «язика» вампір спроможний читати думки людини або іншого вампіра, скуштувавши їх кров (як говорять вампіри, після «дегустації»).
Ставши вампіром Рома за традицією вампірів змінює ім'я. Також тепер він повинен змінити напрям думок. Для цього, як кожен молодий вампір, він вивчає курс двох головних вампірських наук: гламуру і дискурсу. Соціалізація вампіра є парадоксальною — з одного боку він був і певною мірою залишається людиною; з іншого боку, він стає вампіром, який повинен за своєю природою контролювати гламур і дискурс, замість того, щоб їм піддаватися. Для вампіра в цьому полягає основний спосіб контролювати людство і водночас харчуватись.
Рама швидко освоюється у суспільстві вампірів. Поступово він дедалі більше звикає до того, що всі його нові знайомі й він сам називаються іменами богів, що слово «кров» непристойно казати вголос, і що він вже не людина. Суспільство вампірів майже не перетинається з суспільством людей і ґрунтується на цінностях, які не мають нічного спільного з людськими. Повноцінні любовні стосунки вампір може мати тільки з подібними до себе, в книзі описані складні відносини Рами з новою вампіркою, на ім'я Гера.
Рама дізнається, що, попри все, що говориться, пишеться і знімається про вампірів, вони являють собою особливу расу істот-симбіотів, їх вампірська частина, — язик, — переходить з часом від одного носія до іншого. Власне, основна мета будь-якого вампіра — смоктати кров, основний спосіб — контролювати людство.
Життя Рами після навернення складається не тільки з навчання. Йому важко бути вампіром, він замислюється над вічними питаннями, такими як «Звідки взявся світ?», «Що буде після смерті?», «Що є істина?», «Що є Бог?», і активно шукає відповіді на них. У спробах зрозуміти, що з ним відбувається, він робить записи, з яких складається книга. Старші вампіри вважають такі почуття пустою примхою, звичайною для молодих, але це не зупиняє Раму. Він намагається дізнатись більше про сенс свого життя, тепер вже — життя вампіра. Певну допомогу йому надає нетиповий вампір Озиріс, який вживає багато донорської крові й любить поговорити на філософські теми.
В кінці роману з'ясовується, що Раму залишили недоучкою умисно, але саме це дозволило йому залишитись більше людиною, ніж вампіром.

title: Empire V

wikitext:
{{Видання
| назва              = Empire V
| назва_оригіналу    = <!-- якщо оригінал виданий на іншій мові -->
| переклад           = <!-- перекладачі -->
| фото               = Empire V 2006.jpg
| ширина             = 250px
| автор              = [[Віктор Пелевін]]
| країна             = {{RUS}}
| мова               = російська
| жанр               = роман
| видавництво        = Эксмо
| дата_публікації    = 2006
| публікація_українською_мовою = немає}}
'''«Ампір „В“. Повість про справжню надлюдину»''' ({{lang-ru|«Ампир „В“. Повесть о настоящем сверхчеловеке»}}) — роман [[Віктор Пелевін|Віктора Пелевіна]], виданий у 2006 році.

== Сюжет ==
Юнак, на ім'я Роман Олександрович Шторкін, стає [[вампір]]ом. Це відбувається, коли Рома випадково знайомиться з вампіром Брамою, який вирішив [[самогубство|вкоротити собі віку]] після вампірської дуелі. Але перед цим він має передати іншій людині ''язик'' особливу сутність, яка робить людину вампіром. За допомогою «язика» вампір спроможний читати думки людини або іншого вампіра, скуштувавши їх [[кров]] (як говорять вампіри, після «дегустації»).

Ставши вампіром Рома за традицією вампірів змінює ім'я. Також тепер він повинен змінити напрям думок. Для цього, як кожен молодий вампір, він вивчає курс двох головних вампірських наук: [[гламур]]у і [[дискурс]]у. Соціалізація вампіра є парадоксальною — з одного боку він був і певною мірою залишається людиною; з іншого боку, він стає вампіром, який повинен за своєю природою контролювати гламур і дискурс, замість того, щоб їм піддаватися. Для вампіра в цьому полягає основний спосіб контролювати людство і водночас харчуватись.

Рама швидко освоюється у суспільстві вампірів. Поступово він дедалі більше звикає до того, що всі його нові знайомі й він сам називаються іменами богів, що слово «кров» непристойно казати вголос, і що він вже не людина. Суспільство вампірів майже не перетинається з суспільством людей і ґрунтується на цінностях, які не мають нічного спільного з людськими. Повноцінні любовні стосунки вампір може мати тільки з подібними до себе, в книзі описані складні відносини Рами з новою вампіркою, на ім'я Гера.

Рама дізнається, що, попри все, що говориться, пишеться і знімається про вампірів, вони являють собою особливу расу істот-[[Симбіоз|симбіотів]], їх вампірська частина, — ''язик'', — переходить з часом від одного носія до іншого. Власне, основна мета будь-якого вампіра — смоктати кров, основний спосіб — контролювати людство.

Життя Рами після навернення складається не тільки з навчання. Йому важко бути вампіром, він замислюється над вічними питаннями, такими як «Звідки взявся світ?», «Що буде після смерті?», «Що є істина?», «Що є Бог?», і активно шукає відповіді на них. У спробах зрозуміти, що з ним відбувається, він робить записи, з яких складається книга. Старші вампіри вважають такі почуття пустою примхою, звичайною для молодих, але це не зупиняє Раму. Він намагається дізнатись більше про сенс свого життя, тепер вже — життя вампіра. Певну допомогу йому надає нетиповий вампір Озиріс, який вживає багато донорської крові й любить поговорити на філософські теми.

В кінці роману з'ясовується, що Раму залишили недоучкою умисно, але саме це дозволило йому залишитись більше людиною, ніж вампіром.

== Посилання ==
* [http://pelevin.nov.ru/romans/pe-empire/index.html Empire V] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130120062134/http://pelevin.nov.ru/romans/pe-empire/index.html |date=20 січня 2013 }} — текст роману на сайті творчості Віктора Пелевіна {{ref-ru}}
{{Твори Віктора Пелевіна}}

[[Категорія:Романи 2006]]
[[Категорія:Романи Віктора Пелевіна]]
[[Категорія:Вампіри в літературі]]

title: «Empire V»

Автор: Віктор Пелевін

Країна: Росія

Мова: російська

Жанр: роман

Видавництво: Эксмо

Наступний твір: Batman Apollod

title: Видання українською

Видано українською: немає


text:
# Аль-Магді Алі Мухтар
Аль-Магді Алі Мухтар (араб. المهدي علي مختار, нар. 2 березня 1992) — катарський футболіст, захисник клубу «Аль-Гарафа».
Виступав, зокрема, за клуб «Аль-Садд», а також національну збірну Катару.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 2011 року виступами за команду клубу «Ас-Садд», в якій провів чотири сезони, взявши участь у 47 матчах чемпіонату.
До складу клубу «Аль-Гарафа» приєднався 2015 року. Станом на 3 червня 2019 року відіграв за катарську команду 36 матчів в національному чемпіонаті.

## Виступи за збірну
У 2012 році дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Катару.
У складі збірної був учасником кубка Азії з футболу 2015 року в Австралії.

## Титули і досягнення
- Чемпіон Катару (1):

«Ас-Садд»: 2012-13
- Володар Кубка Еміра Катару (2):

«Ас-Садд»: 2014, 2015
- Володар Кубка шейха Яссіма (3):

«Ас-Садд»: 2014
- Володар Кубка зірок Катару (2):

«Аль-Гарафа»: 2017–18, 2018–19
- Володар Кубка наслідного принца Катару (1):

«Аль-Вакра»: 2024
Збірні
- Переможець Чемпіонату Західної Азії: 2013
- Переможець Кубка націй Перської затоки: 2014
- Володар Кубка Азії: 2024

title: Аль-Магді Алі Мухтар

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Аль-Магді Алі Мухтар
| зображення =
| підпис =
| місце-народження = [[Доха]]
| країна-народження = {{QAT}}
| дата-народження = 2.3.1992
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =  {{Прапорець|QAT}} «[[Аль-Гарафа]]»
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| номер  =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2015 | {{Прапорець|QAT}} | «[[Ас-Садд]]» | 47 |2}}
{{Футболіст рядок 1|2015– | {{Прапорець|QAT}} | «[[Аль-Гарафа]]» | 36 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2012– | {{Прапорець|QAT}} | [[збірна Катару з футболу|Катар]] | 29 |3}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 3 червня 2019
| збірна-поновлення = 3 червня 2019
}}
'''Аль-Магді Алі Мухтар''' ({{lang-ar|المهدي علي مختار}}, {{нар}} [[2 березня]] [[1992]]) — [[катар]]ський [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|захисник]] клубу «[[Аль-Гарафа]]».

Виступав, зокрема, за клуб [[Аль-Садд (футбольний клуб)|«Аль-Садд»]], а також [[збірна Катару з футболу|національну збірну Катару]].

== Клубна кар'єра ==
У дорослому футболі дебютував [[2011]] року виступами за команду клубу «[[Ас-Садд]]», в якій провів чотири сезони, взявши участь у 47 матчах чемпіонату.

До складу клубу «[[Аль-Гарафа]]» приєднався [[2015]] року. Станом на 3 червня 2019 року відіграв за катарську команду 36 матчів в національному чемпіонаті.

== Виступи за збірну ==
У 2012 році дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Катару з футболу|національної збірної Катару]].

У складі збірної був учасником [[Кубок Азії з футболу 2015|кубка Азії з футболу 2015 року]] в [[Австралія|Австралії]].

== Титули і досягнення ==
* [[Чемпіонат Катару з футболу|Чемпіон Катару]] '''(1)''':
: «[[Ас-Садд]]»: 2012-13
* Володар [[Кубок Еміра Катару з футболу|Кубка Еміра Катару]] '''(2)''':
: «[[Ас-Садд]]»: [[Кубок Еміра Катару з футболу 2014|2014]], [[Кубок Еміра Катару з футболу 2015|2015]]
* Володар [[Кубок шейха Яссіма|Кубка шейха Яссіма]] '''(3)''':
: «[[Ас-Садд]]»: [[Кубок шейха Яссіма 2014|2014]]
* Володар [[Кубок зірок Катару|Кубка зірок Катару]] '''(2)''':
: «[[Аль-Гарафа]]»: [[Кубок зірок Катару 2017—2018|2017–18]], [[Кубок зірок Катару 2018—2019|2018–19]]
* Володар [[Кубок наслідного принца Катару|Кубка наслідного принца Катару]] '''(1)''':
:«[[Аль-Вакра (футбольний клуб)|Аль-Вакра]]»: [[Кубок наслідного принца Катару 2024|2024]]

;Збірні
* Переможець [[Чемпіонат Федерації футболу Західної Азії|Чемпіонату Західної Азії]]: [[Чемпіонат Федерації футболу Західної Азії 2013|2013]]
* Переможець [[Кубок націй Перської затоки з футболу|Кубка націй Перської затоки]]: [[Кубок націй Перської затоки з футболу 2014|2014]]
* Володар [[Кубок Азії з футболу|Кубка Азії]]: [[Кубок Азії з футболу 2023|2024]]

== Посилання ==
* {{Soccerway}}
* {{Transfermarkt}}
* {{NFT player}}

{{Склад збірної Катару на Азійських іграх 2010}}
{{Склад збірної Катару на кубку Азії з футболу 2015}}
{{Склад збірної Катару на Кубку Америки 2019}}
{{Склад збірної Катару на кубку Азії з футболу 2023}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Мухтар Аль-Магді}}
[[Категорія:Катарські футболісти]]
[[Категорія:Гравці збірної Катару з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Садда»]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Гарафи»]]
[[Категорія:Катарські учасники Азійських ігор]]

title: Особисті дані

Народження: 2 березня 1992 (33 роки)

Громадянство: Катар

Позиція: захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Аль-Гарафа»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Ас-Садд» · 47 · (2)

«Аль-Гарафа» · 36 · (2)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Катар · 29 · (3)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 3 червня 2019.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 3 червня 2019.


text:
# Варадгамма
Варадгамма (*бірм. ဝရဓမ္မရာဇာ, д/н — 20 червня 1692) — 25-й володар М'яу-У в 1685—1692 роках. Повне ім'я Варадгаммараза.

## Життєпис
Син Санда Тхудгамми, володаря М'яу-У. Відомостей про нього обмаль. Ймовірно 1685 року повалив свого брата Тхірі Турію, що за рік до того прийшов до влади за підтримки каман (палацової гвардії з лучників) та афганських найманців з Північної Індії. Останні невдовзі придушили заколот військового очільника Тхункейток'ї, що очолював повалення Тхірі Турії. Наслідком стало повне панування каман й подальший занепад влади монарха.
Намагався приборкати знать, стикнувшись в низкою повстань племен текс (шаки), мйонс та лінгей на заході та півночі. Погіршення економічної ситуації через втрату в попередні роки порту Читтагонг відбилося на можливості залучати європейських найманців, внаслідок чого каман й афганці стали провідною військовою та політичною силою. Намагався придушити повстання племен, але тим допомагали князівства Твіпра і Маніпур. Особливо потужне було повстання бенгальців 1688 року, яке не вдалося придушити.
1691 року було здійснено перший грабіжницький напад на землі М'яу-У з боку царства Ахом, війська якого пограбвали місто Мйонгаба. 1692 року Варадгамма був повалений  каман, які передали владу його старшому брату Манідгамма.

title: Варадгамма

wikitext:
{{Державний діяч
| титул              = [[М'яу-У (царство)|Володар М'яу-У]]
| порядок            = 25
| порядок-жін        =
| прапор             =
| періодпочаток      = [[1685]]
| періодкінець       = [[1692]]
| період правління   =
|попередник       = [[Тхірі Турія]]
|наступник = [[Манідгамма]]
}}
'''Варадгамма''' (*{{lang-my|ဝရဓမ္မရာဇာ}}, д/н — [[20 червня]] [[1692]]) — 25-й володар [[М'яу-У (царство)|М'яу-У]] в [[1685]]—[[1692]] роках. Повне ім'я Варадгаммараза.

== Життєпис ==
Син [[Санда Тхудгамма|Санда Тхудгамми]], володаря М'яу-У. Відомостей про нього обмаль. Ймовірно 1685 року повалив свого брата [[Тхірі Турія|Тхірі Турію]], що за рік до того прийшов до влади за підтримки каман (палацової гвардії з лучників) та афганських найманців з Північної Індії. Останні невдовзі придушили заколот військового очільника Тхункейток'ї, що очолював повалення Тхірі Турії. Наслідком стало повне панування каман й подальший занепад влади монарха.

Намагався приборкати знать, стикнувшись в низкою повстань племен текс (шаки), мйонс та лінгей на заході та півночі. Погіршення економічної ситуації через втрату в попередні роки порту [[Читтагонг]] відбилося на можливості залучати європейських найманців, внаслідок чого каман й афганці стали провідною військовою та політичною силою. Намагався придушити повстання племен, але тим допомагали князівства Твіпра і Маніпур. Особливо потужне було повстання бенгальців 1688 року, яке не вдалося придушити.

1691 року було здійснено перший грабіжницький напад на землі М'яу-У з боку царства [[Ахом]], війська якого пограбвали місто Мйонгаба. 1692 року Варадгамма був повалений  каман, які передали владу його старшому брату [[Манідгамма]].

== Джерела ==
* Michael W. Charney. Crisis and Reformation in a Maritime Kingdom of Southeast Asia: Forces of Instability and Political Disintegration in Western Burma (Arakan), 1603-1701. Journal of the Economic and Social History of the Orient Journal of the Economic and Social History of the Orient Vol. 41, No. 2 (1998), pp. 185-219
* Myint-U, Thant (2006). The River of Lost Footsteps—Histories of Burma. Farrar, Straus and Giroux. ISBN 978-0-374-16342-6.

[[Категорія:Правителі М'янми]]
[[Категорія:Правителі XVII століття]]

title: 1685 — 1692

Попередник: Тхірі Турія

Наступник: Манідгамма


text:
# Чаша (Буринський район)
Ча́ша, — колишнє село в Україні, у Буринському районі Сумської області. Підпорядковувалось Михайлівській сільській раді.
1930 року в Чаші створено колгосп ім. Воровського, в якому об'єднано 190 селянських господарств. Село постраждало внаслідок геноциду українського народу, проведеного урядом СРСР у 1932–1933 роках, перед війною у 1939—1940 роках та після війни у 1946–1947 роках, встановлено смерті не менше 13 людей.
Село Чаша стоїть на берегах однойменної річки у її початку по обох рукавах, тому село умовно поділяється на дві частини під назвами «Стара Чаша» та «Нова Чаша». У витоків річки Чаша є острівець, що має народну назву «Курник» за велику кількість усілякої живності, як то гуси, качки, кури.
Протягом 1967—1971 років приєднане до села Михайлівка.
Уродженкою села є Чевгуз Парасковія Сергіївна — Герой Соціалістичної Праці.

title: Чаша (Буринський район)

wikitext:
{{Колишній населений пункт
 | тип             =
 | назва           =Чаша
 | область         = [[Сумська область]]
 | район           = [[Буринський район|Буринський]]
 | рада            = [[Михайлівська сільська рада (Буринський район)|Михайлівська сільська рада]]
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | розташування       =
 | опис розташування  =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       =
 | перша згадка    =
 | існувало до     = 1971
 | зняте з обліку  = 1971 року
 |CoordAddon             =
  |CoordScale             = 50000
 |розмір карти району     = 300
| висота          =
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | відстань до сільської ради        =
 | ref-відстань до сільської ради    =
 | станція         =
 | відстань до залізничної станції   =
 | схема           =
}}
{{Otheruses|Чаша}}
'''Ча́ша''', — колишнє [[село]] в Україні, у [[Буринський район|Буринському районі]] [[Сумська область|Сумської області]]. Підпорядковувалось [[Михайлівська сільська рада (Буринський район)|Михайлівській сільській раді]].

1930 року в Чаші створено колгосп ім. Воровського, в якому об'єднано 190 селянських господарств. Село постраждало внаслідок [[Голодомор в Україні 1932—1933|геноциду]] українського народу, проведеного урядом [[СРСР]] у [[Голодомор в Україні (1932—1933)|1932–1933]] роках, перед війною у 1939—1940 роках та після війни у [[Голодомор в Україні 1946—1947|1946–1947]] роках, встановлено смерті не менше 13 людей.

Село Чаша стоїть на берегах [[Чаша (річка)|однойменної річки]] у її початку по обох рукавах, тому село умовно поділяється на дві частини під назвами «Стара Чаша» та «Нова Чаша». У витоків річки Чаша є острівець, що має народну назву «Курник» за велику кількість усілякої живності, як то гуси, качки, кури.

Протягом 1967—1971 років приєднане до [[Михайлівка (Буринський район)|села Михайлівка]].

Уродженкою села є [[Чевгуз Парасковія Сергіївна]] — Герой Соціалістичної Праці.

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Сумська область)]]

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20150527082422/http://memorialholodomors.org.ua/PDF/Sumy/Буринський%20район.pdf Меморіал]
* [https://web.archive.org/web/20150320101237/http://burin-rada.gov.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=8&Itemid=15 Історична довідка Буринського району]
* [http://www.pslava.info/MyxajlivkaS_ChashaS,142946.html Село Чаша]

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Буринський район}}
{{Sumy-obl-stub}}
[[Категорія:Колишні населені пункти Сумської області]]
[[Категорія:Буринський район]]
[[Категорія:1971 у Сумській області]]

title: Чаша

Країна: Україна

Область: Сумська область

Район/міськрада: Буринський

Рада: Михайлівська сільська рада

title: Основні дані

Зняте з обліку: 1971 року


text:
# Яловий Леонід Микитович
Леонід Микитович Яловий (5 січня 1944, Виселок Петровського, Криничанський район, Дніпропетровська область, Українська РСР, СРСР) — 13 травня 2021, Кам'янське, Дніпропетровська область, Україна) — український стоматолог, Заслужений лікар України (1994), кандидат медичних наук (2002). Педагог. Головний лікар  Дніпропетровської обласної стоматологічної поліклініки.

## Життєпис
Народився в сім'ї робочих. Батько — Яловий Микита Дорофійович, мати — Ялова (Лазебник) Фєодосія Тимофіївна.
Навчався і закінчив середню школу  в Дніпродзержинську в 1961 році.
З 1961-1964 — студент Дніпродзержинського металургійного технікуму — отримав спеціальність «технік – металург».
З 1964 по 1967 роки — проходив строкову службу в лавах радянської армії.
З 1967-1972 роки — студент стоматологічного факультету Дніпропетровського медичного інституту.

## Трудовий шлях
У 1972 році після закінчення інституту направлений  на роботу  лікарем стоматологом-ортопедом зубопротезного відділення міської лікарні  в Новомосковськ.
У 1981 році призначений головним лікарем  Дніпропетровської обласної стоматологічної поліклініки. За час керівництва Ялового (1981-2017) відкрито нове спеціальне  приміщення поліклініки зі стоматологічними кафедрами Дніпропетровського медичного інституту. Значно розширено матеріальна база лікарні, його штатний розклад та стоматологічні  відділення. Відмінні відгуки про роботу закладу (тепер – вул. М. Грушевського, 65).
3 1981 по 2004 — головний фахівець із стоматології   відділу охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації.
У 1995 році отримав вищу кваліфікаційну категорію із спеціальності «ортопедична стоматологія»,  у 1997 — вищу категорію із спеціальності «Організація і управління охорони  здоров'я».
З 2019 по 2021 роки — викладач закладу вищої освіти Кам'янський  фаховий медичний коледж.

## Наукова діяльність
Автор і співавтор низки статей,  присвячених  практичній стоматології та аналізу і організації стоматологічної допомоги та служби Дніпропетровської області, опублікованих у вітчизняних виданнях.
В 1984 році отримав авторське свідоцтво на винахід №1115745 за розробку пристрою для контролю  обтурації   верхівкового отвору кореневого каналу зуба.
Пріоритетна довідка на винахід «Спосіб  розпломбування  кореневого каналу зуба» / В.Г. Помойницький, Л.М. Яловий, Я.І. Максудов (Україна). - №98041769/4205; заявлено 08.04.98.
В  2002 році захистив  ступінь кандидата медичних наук  із стоматології у Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця (м. Київ).

## Громадська діяльність
В 1995–2018 роках очолював Асоціацію стоматологів Дніпропетровської області.

## Родина
Дружина — Ялова (Самойлова) Олена Павлівна — лікар-рентгенолог.
Син — Яловий Ігор Леонідович — лікар-стоматолог.
Донька — Ступак (Ялова) Ірина Леонідівна — лікар-стоматолог.

## Спорт
Активно займався велосипедним спортом: у 1962 році отримав звання майстра спорту. Своє захоплення не покидав і в останні роки життя — брав участь у змаганнях серед ветеранів велосипедного спорту, входив до складу збірної команди України на Міжнародних змаганнях з велосипедного спорту.

## Нагороди
• 17.05.1983 р. — нагороджений Знаком «Відмінник охорони здоров'я».
• 20.08.1986 р. — нагороджений орденом «Знак Пошани».
• 06.07.1994 р. — наказом Президента України присвоєно почесне звання «Заслужений  лікар України».
• 29.12.2003р. — нагороджений Почесною грамотою Кабінету міністрів України.
• 17.06.2004р. — нагороджений  Почесною грамотою Міністерства охорони здоров'я України.
Також неодноразово отримував  Подяки за вагомі внески в розвиток регіону Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

## Наукові публікації
• 1. «Способ контроля обтурации верхушечного отверстия корневого канала зуба» / В.Н. Ходасенко, Г.И. Сирота, Л.Н. Яловой (СССР). - № 3485270; Заявлено 25.08.82; Опубл. 30.09.84; Бюл. № 36. – 3 с.
• 2.Яловий Л.М. «Потреба в ендодонтичних втручаннях та стан її задоволення у населення Дніпропетровської області» // Вісник стоматології. -  Київ. – 1998. - № 2. – С.68-70.
• 3. Помойницький В.Г., Яловий Л.М. «Стан та перспективи розвитку стоматологічної допомоги населенню» // Вісник стоматології. – К. – 1998. - № 3. - С.43-44.
• 4. Помойницький В.Г., Яловий Л.М. «Експертна оцінка ендодонтичних втручань в стоматологічних закладах області» // Медичні перспективи. – К.- 1998. – Т.3, № 4. – С.63-65.
• 5. Яловий Л.М. «Оптимізація контролю пломбування кореневих каналів зубів» // Вісник проблем біології і медицини. – К. - 1998. – Вип.5. – С.131-139.
• 6. Яловий Л.М. «Шляхи підвищення якості ендодонтичних втручань у стоматологічних закладах Дніпропетровської області» // Матеріали І (VІІІ) з’їзду Асоціації стоматологів України. - К. – 1999. – С.163-164.
• 7. Помойницький В.Г., Яловий Л.М. Стан звернень, відвідувань та обсягу допомоги населенню з приводу ускладненого карієсу зубів в обласних стоматологічних установах // Матеріали ІV Міжнародної конференції “Наука і освіта’2001”. – Дніпропетровськ. – 2001. – Т.7. Медицина. Екологія. – С.19-20.
• 8. Яловой Л.Н. «Состояние и тенденции стоматологической службы Днепропетровской области» // Вісник Асоціації стоматологів України.- К. -2000. - № 4-5. – С.5.

title: Яловий Леонід Микитович

wikitext:
{{Науковець
| ім'я               =  Леонід Микитович Яловий
| ім'я_мовою_оригінала =
| зображення            =
| зображення_розмір  = 300
| зображення_підпис  =
| дата народження    = 5.01.1944
| місце народження   = Виселок Петровського, [[Дніпропетровська область]] [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Українська РСР]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]
| дата смерті        = 13.05.2021
| місце смерті       = [[Кам'янське]]
| резиденція         =
| громадянство       = {{URS}}
| національність     = [[українець]]
| галузь             = [[стоматологія]]
| заклад             = [[Дніпровський державний медичний університет|Дніпровський медичний інститут]]
| Alma Mater         =
| Посада             =
| відомий завдяки    =
| звання             =
| ступінь            = [[Кандидат наук|кандидат медичних наук]]
| керівник           =
| учні               =
| Батько             = Яловий Микита Дорофійович
| Мати               = Ялова (Лазебник) Фєодосія Тимофіївна
| Дружина            = Ялова (Самойлова) Олена Павлівна
| Діти               = Яловий Ігор Леонідович, Ступак (Ялова) Ірина Леонідівна
| нагороди           = [[Орден «Знак Пошани»]], [[Значок «Відміннику охорони здоров'я» (СРСР)]]
}}
{{Однофамільці|Яловий}}
'''Леонід Микитович Яловий''' ({{ДН|5|1|1944}}, Виселок Петровського, [[Криничанський район]], [[Дніпропетровська область|Дніпропетровська область,]] [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Українська РСР]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]) — {{ДС|13|05|2021}}, [[Кам'янське]], [[Дніпропетровська область]], [[Україна]]) — український [[Стоматологія в Україні|стоматолог]], [[Заслужений лікар України]] (1994), кандидат медичних наук (2002). [[Педагогіка|Педагог]]. Головний лікар  [[Дніпропетровська обласна стоматологічна поліклініка|Дніпропетровської обласної стоматологічної поліклініки]].

== Життєпис ==
Народився в сім'ї робочих. Батько — Яловий Микита Дорофійович, мати — Ялова (Лазебник) Фєодосія Тимофіївна.

Навчався і закінчив середню школу  в [[Кам'янське|Дніпродзержинську]] в 1961 році.

З 1961-1964 — студент [[Придніпровський державний металургійний коледж|Дніпродзержинського металургійного технікуму]] — отримав спеціальність «технік – металург».

З 1964 по 1967 роки — проходив строкову службу в лавах радянської армії.

З 1967-1972 роки — студент стоматологічного факультету [[Дніпровський державний медичний університет|Дніпропетровського медичного інституту]].

== Трудовий шлях ==
У 1972 році після закінчення інституту направлений  на роботу  лікарем стоматологом-ортопедом зубопротезного відділення міської лікарні  в [[Самар (місто)|Новомосковськ]].

У 1981 році призначений головним лікарем  Дніпропетровської обласної стоматологічної поліклініки. За час керівництва Ялового (1981-2017) відкрито нове спеціальне  приміщення поліклініки зі стоматологічними кафедрами [[Дніпровський державний медичний університет|Дніпропетровського медичного інституту]]. Значно розширено матеріальна база лікарні, його штатний розклад та стоматологічні  відділення. Відмінні відгуки про роботу закладу (тепер – вул. М. Грушевського, 65).

3 1981 по 2004 — головний фахівець із стоматології   відділу охорони здоров'я [[Дніпропетровська обласна державна адміністрація|Дніпропетровської обласної державної адміністрації]].

У 1995 році отримав вищу кваліфікаційну категорію із спеціальності «ортопедична стоматологія»,  у 1997 — вищу категорію із спеціальності «Організація і управління охорони  здоров'я».

З 2019 по 2021 роки — викладач закладу вищої освіти [[Кам'янський  фаховий медичний коледж]].

== Наукова діяльність ==
Автор і співавтор низки статей,  присвячених  практичній стоматології та аналізу і організації стоматологічної допомоги та служби Дніпропетровської області, опублікованих у вітчизняних виданнях.

В 1984 році отримав [[авторське свідоцтво]] на винахід №1115745 за розробку пристрою для контролю  обтурації   верхівкового отвору кореневого каналу зуба.

Пріоритетна довідка на винахід «Спосіб  розпломбування  кореневого каналу зуба» / В.Г. Помойницький, Л.М. Яловий, Я.І. Максудов (Україна). - №98041769/4205; заявлено 08.04.98.

В  2002 році захистив  ступінь кандидата медичних наук  із [[Стоматологія в Україні|стоматології]] у [[Національний медичний університет імені О. О. Богомольця|Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця]] (м. Київ).

== Громадська діяльність ==
В 1995–2018 роках очолював [[Асоціація стоматологів Дніпропетровської області|Асоціацію стоматологів Дніпропетровської області]].

== Родина ==
Дружина — Ялова (Самойлова) Олена Павлівна — лікар-[[Рентгенологія|рентгенолог]].

Син — Яловий Ігор Леонідович — лікар-[[Стоматологія в Україні|стоматолог]].

Донька — Ступак (Ялова) Ірина Леонідівна — лікар-[[Стоматологія в Україні|стоматолог]].

== Спорт ==
Активно займався [[Велосипедний спорт|велосипедним спортом]]: у 1962 році отримав звання майстра спорту. Своє захоплення не покидав і в останні роки життя — брав участь у змаганнях серед ветеранів велосипедного спорту, входив до складу збірної команди України на Міжнародних змаганнях з велосипедного спорту.

== Нагороди ==
• 17.05.1983 р. — нагороджений Знаком «<nowiki/>[[Значок «Відміннику охорони здоров'я» (СРСР)|Відмінник охорони здоров'я]]<nowiki/>».

• 20.08.1986 р. — нагороджений орденом «<nowiki/>[[Орден «Знак Пошани»|Знак Пошани]]<nowiki/>».

• 06.07.1994 р. — наказом Президента України присвоєно почесне звання «<nowiki/>[[Заслужений  лікар України]]<nowiki/>».

• 29.12.2003р. — нагороджений Почесною грамотою [[Кабінет Міністрів України|Кабінету міністрів України]].

• 17.06.2004р. — нагороджений  Почесною грамотою [[Міністерство охорони здоров'я України|Міністерства охорони здоров'я України]].

Також неодноразово отримував  Подяки за вагомі внески в розвиток регіону [[Дніпропетровська обласна державна адміністрація|Дніпропетровської обласної державної адміністрації]].

== Наукові публікації ==
• 1. «Способ контроля обтурации верхушечного отверстия корневого канала зуба» / В.Н. Ходасенко, Г.И. Сирота, Л.Н. Яловой (СССР). - № 3485270; Заявлено 25.08.82; Опубл. 30.09.84; Бюл. № 36. – 3 с.

• 2.Яловий Л.М. «Потреба в ендодонтичних втручаннях та стан її задоволення у населення Дніпропетровської області» // Вісник стоматології. -  Київ. – 1998. - № 2. – С.68-70.

• 3. Помойницький В.Г., Яловий Л.М. «Стан та перспективи розвитку стоматологічної допомоги населенню» // Вісник стоматології. – К. – 1998. - № 3. - С.43-44.

• 4. Помойницький В.Г., Яловий Л.М. «Експертна оцінка ендодонтичних втручань в стоматологічних закладах області» // Медичні перспективи. – К.- 1998. – Т.3, № 4. – С.63-65.

• 5. Яловий Л.М. «Оптимізація контролю пломбування кореневих каналів зубів» // Вісник проблем біології і медицини. – К. - 1998. – Вип.5. – С.131-139.

• 6. Яловий Л.М. «Шляхи підвищення якості ендодонтичних втручань у стоматологічних закладах Дніпропетровської області» // Матеріали І (VІІІ) з’їзду Асоціації стоматологів України. - К. – 1999. – С.163-164.

• 7. Помойницький В.Г., Яловий Л.М. Стан звернень, відвідувань та обсягу допомоги населенню з приводу ускладненого карієсу зубів в обласних стоматологічних установах // Матеріали ІV Міжнародної конференції “Наука і освіта’2001”. – Дніпропетровськ. – 2001. – Т.7. Медицина. Екологія. – С.19-20.

• 8. Яловой Л.Н. «Состояние и тенденции стоматологической службы Днепропетровской области» // Вісник Асоціації стоматологів України.- К. -2000. - № 4-5. – С.5.

== Галерея ==
<gallery widths="140" heights="90">
</gallery>

[[Категорія:Заслужені лікарі України]]
[[Категорія:Радянські стоматологи]]
[[Категорія:Велоспорт]]
[[Категорія:Випускники Дніпровського державного медичного університету]]
[[Категорія:Стоматологія]]
[[Категорія:Захворювання зубів]]

title: Леонід Микитович Яловий

Народився: 5 січня 1944 · Виселок Петровського, Дніпропетровська область Українська РСР, СРСР

Помер: 13 травня 2021 (77 років) · Кам'янське

Країна: СРСР

Національність: українець

Діяльність: науковець, стоматолог

Галузь: стоматологія

Заклад: Дніпровський медичний інститут

Науковий ступінь: кандидат медичних наук

Батько: Яловий Микита Дорофійович

Мати: Ялова (Лазебник) Фєодосія Тимофіївна

У шлюбі з: Ялова (Самойлова) Олена Павлівна

Нагороди: Орден «Знак Пошани», Значок «Відміннику охорони здоров'я» (СРСР)


text:
# Фавер
Фавер (італ. Faver) — колишній муніципалітет в Італії, у регіоні Трентіно-Альто-Адідже,  провінція Тренто. З 1 січня 2016 року Фавер є частиною новоствореного муніципалітету Альтавалле.
Фавер розташований на відстані близько 490 км на північ від Рима, 16 км на північний схід від Тренто.
Населення — 839 осіб (2014).
Покровитель — святий Валентин.

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 31 грудня 2014 року в муніципалітеті офіційно проживало 66 іноземців з 9 країн, серед них 3 громадяни країн Євросоюзу та 4 громадяни України.

## Сусідні муніципалітети
- Чембра
- Салорно
- Сегонцано
- Вальда

title: Фавер

wikitext:
{{Комуна Італії
 | колишній = так
 | назва         = Фавер
 | місцева_назва = Faver
 | герб          = <!-- Faver-Stemma.png -->
 | регіон        = TAA <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = TN <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 46
 | latm   = 11
 | lats   = 0
 | longd  = 11
 | longm  = 14
 | longs  = 0
 | висота = 672
 | населення     = 839
 | рік_насел     = 31-12-2014
 | площа         = 9
 | густота       = 93,22
 | поштові_індекси  = 38030
 | телефонний_код = 0461
 | код_ISTAT     = 022082
 | покровитель   = San Valentino e santi San Filippo|Filippo e San Giacomo|Giacomo
 | мер           = Matteo Paolazzi
 | обраний       = 17-05-2010
 | www           = http://www.comunefaver.it/
}}

'''Фавер''' ({{lang-it|Faver}}) — колишній [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Трентіно-Альто-Адідже]],  [[Тренто (провінція)|провінція Тренто]]. З 1 січня 2016 року Фавер є частиною новоствореного муніципалітету [[Альтавалле]].

Фавер розташований на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 490 км на північ від [[Рим|Рима]], 16 км на північний схід від [[Тренто]].

Населення — {{formatnum:839}} {{МНОЖИНА:839|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=2015-06-26 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Покровитель — святий Валентин.

== Демографія ==
{{Демографія/Faver}}

{{Іноземці в Італії | назва=Фавер | дата=31 грудня 2014 року
 | всього=66 | країн=9 | Укр=4 | ЄС=3 | таблиця=
 | країна1=[[Македонія|Македонії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=http://demo.istat.it/str2015/index.html| title=Cittadini Stranieri| language=італ.| trans_title = іноземні громадяни |publisher=[[ISTAT]] | accessdate=12 серпня 2016}}</ref>
}}

== Сусідні муніципалітети ==

* [[Чембра]]
* [[Салорно]]
* [[Сегонцано]]
* [[Вальда]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Тренто]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Колишні муніципалітети Трентіно-Альто-Адідже]]

title: Фавер · Faver

Регіон: Трентіно-Альто-Адідже

Провінція: Тренто

Площа: 9 км²

title: Розміщення

title: Влада

Мер: Matteo Paolazzi (17-05-2010)


text:
# Сайнин-Бурну
Сайнин-Бурну, Сай, Сайнин-Бурун (крим. Saynin Burun, від say — мілина, неглибокий, галька, пісок) — куполоподібна гора на південному березі Криму. Висота 337 м. Поросла рідколіссям, з півночі лісиста; на вершині репер. В 1,5 км від нп Малоріченське (Алушта.), між ним і нп Рибаче (Алушта.) .

title: Сайнин-Бурну

wikitext:
[[Файл:РИБАЧЕ10.JPG|thumb| right|250px|Сайнин-Бурну (ближче до моря) і [[Айман-Ташлар]] (вища, праворуч). Знімок з Рибачого.]]
[[Файл:Рибаче до 1944 р..JPG|thumb|left|250px|План села Рибачого до 1944 року. Показано гору Сайнин-Бурну.]]
'''Сайнин-Бурну, Сай, Сайнин-Бурун''' ([[Кримськотатарська мова|крим]]. ''Saynin Burun'', від ''say'' — мілина, неглибокий, галька, пісок) — куполоподібна [[гора]] на південному березі [[Крим]]у. Висота 337 м. Поросла [[рідколісся]]м, з півночі лісиста; на вершині [[репер]]. В 1,5 км від нп [[Малоріченське]] (Алушта.), між ним і нп [[Рибаче]] (Алушта.) .

== Джерела ==

* [http://geokrym.narod.ru/toponim/t-l-o.html Крим. Географічні назви]
* Горный Крым. Атлас туриста / ГНПП «Картографія», Укргеодезкартографія ; ред.: Д. И. Тихомиров, Д. В. Исаев, геоинформ. подгот. Е. А. Стахова. — К. : ДНВП «Картографія», 2010. — 112 с.
{{Гори України}}

[[Категорія:Гірські вершини Криму]]
[[Категорія:Алуштинська міська рада]]
[[Категорія:Ялтинський район]]