text:
# Семчишин Тиміш
Ти́міш Семчи́шин (псевдо: Рі́чка, Білий, Бор, Мирослав Річка, Папа, Тиміш, Михайло Іванович, Михайло, Іван Іванович, Юрій Іванович, Юрко, Сагайдачний, Стогін, Шелест, Ярема; нар. 1915, с. Кульчиці, нині Самбірський район, Львівська область — пом. 5 жовтня 1946, Одеса, Українська РСР, СРСР) — діяч Організації українських націоналістів, керівник похідної групи ОУН «Південь».

## Життєпис
Народився 1915 року в селі Кульчиці на Самбірщині. Закінчив Самбірську гімназію. Член «Пласту».
У 1930-их роках студентський діяч у Львові.
Член редакції «Студентського вісника» (1937—39). Член проводу студентського сектору Крайової екзекутиви ОУН (1937—39). Учасник 7-го конгресу Союзу українських студентських організацій під Польщею, заарештований у березні 1939, звільнений з-під варти на початку Другої світової війни (18 вересня 1939).
Окружний провідник ОУН Лемківщини (грудень 1939 — червень 1941), учасник 2-го Великого збору ОУН у Кракові (31 березня — 3 квітня 1941).
Провідник 3-ї (Південної) похідної групи ОУН (1941), заступник крайового провідника ОУН південно-східних українських земель у Дніпропетровську (вересень 1941 — січень 1942). 1 січня 1942 заарештований гестапо в Кривому Розі, упродовж січня—жовтня 1942 утримувався в тюрмах Кривого Рогу і Дніпропетровська.
Після втечі 26 жовтня 1942 за допомогою членів ОУН із тюрми в Дніпропетровську перебрався у Придністров'я, яке було окуповане румунами, керівник обласного проводу ОУН Трансністрії (листопад 1942 — березень 1944), редактор його друкованих органів — підпільних журналів «За державність» (вийшло 7 номерів), «Чорноморський вісник» (5—6 номерів). Організатор і учасник переговорів між Проводом ОУН і представниками румунського уряду (жовтень 1943 — березень 1944).
Отримав призначення на роботу в Одесу. Почав працювати над історією 3-ї похідної групи ОУН, але не закінчив роботу у зв'язку з арештом. 2 вересня 1944 затриманий та 9 вересня 1944 заарештований 4-м управлінням контррозвідки «Смерш» 2-го Українського фронту в Бухаресті (Румунія).
26 квітня 1946 на закритому судовому засіданні Військового трибуналу військ НКВС Київської області засуджений до смерті.
Реабілітований 17 квітня 1998.

title: Семчишин Тиміш

wikitext:
{{Однофамільці|Семчишин (прізвище)}}

{{Військовик2
| ім'я = Тиміш Семчишин
| портрет =
| розмір = 200px
| підпис =
| ім'я при народженні =
| дата народження = 1915
| місце народження =
| дата смерті = 5.10.1946
| місце смерті =
| прізвисько = Річка
| вид збройних сил    = [[Файл:OUN-B-01.svg|20px]] [[ОУНР|ОУН]]
| країна = {{UKR}}
| рід військ =
| роки служби =
| звання =
| підрозділ =
| командування = керівник [[Похідні групи ОУН|Похідної групи ОУН-Південь]]
| битви =
| нагороди =
| відносини =
| інше =
}}

'''Ти́міш Семчи́шин''' ([[Псевдо діячів ОУН та УПА|псевдо]]: '''Рі́чка''', Білий, Бор, Мирослав Річка, Папа, Тиміш, Михайло Іванович, Михайло, Іван Іванович, Юрій Іванович, Юрко, Сагайдачний, Стогін, Шелест, Ярема; {{н}} [[1915]], с. [[Кульчиці]], нині [[Самбірський район]], [[Львівська область]] — {{с}} [[5 жовтня]] [[1946]], [[Одеса]], [[Українська РСР]], [[СРСР]]) — діяч [[ОУН|Організації українських націоналістів]], керівник [[Похідні групи ОУН|похідної групи ОУН «Південь»]].

== Життєпис ==
Народився [[1915]] року в селі [[Кульчиці]] на [[Самбірський район|Самбірщині]]. Закінчив Самбірську гімназію. Член [[Пласт (організація)|«Пласту»]].

У [[1930-ті|1930-их]] роках студентський діяч у [[Львів|Львові]].

Член редакції «Студентського вісника» (1937—39). Член проводу студентського сектору Крайової екзекутиви ОУН (1937—39). Учасник 7-го конгресу Союзу українських студентських організацій під Польщею, заарештований у березні 1939, звільнений з-під варти на початку Другої світової війни (18 вересня 1939).

Окружний провідник ОУН Лемківщини (грудень 1939 — червень 1941), учасник 2-го Великого збору ОУН у Кракові (31 березня — 3 квітня 1941).

Провідник 3-ї (Південної) [[Похідні групи ОУН|похідної групи ОУН]] (1941), заступник<ref>{{книга|автор=Ковальчук В.|назва=ОУН в Центральній, Південній та Східній Україні. 1941—1950-ті рр.|місце=Київ|рік=2011|сторінок=80|сторінки=4|isbn=978-966-02-6009-2}}</ref> крайового провідника ОУН південно-східних українських земель у Дніпропетровську (вересень 1941 — січень 1942). 1 січня 1942 заарештований [[гестапо]] в Кривому Розі, упродовж січня—жовтня 1942 утримувався в тюрмах Кривого Рогу і Дніпропетровська.

Після втечі 26 жовтня 1942 за допомогою членів ОУН із тюрми в Дніпропетровську перебрався у [[Придністров'я]], яке було окуповане румунами, керівник обласного проводу ОУН Трансністрії (листопад 1942 — березень 1944), редактор його друкованих органів — підпільних журналів «За державність» (вийшло 7 номерів), «Чорноморський вісник» (5—6 номерів). Організатор і учасник переговорів між Проводом ОУН і представниками румунського уряду (жовтень 1943 — березень 1944).

Отримав призначення на роботу в [[Одеса|Одесу]]. Почав працювати над історією 3-ї похідної групи ОУН, але не закінчив роботу у зв'язку з арештом. 2 вересня 1944 затриманий та 9 вересня 1944 заарештований 4-м управлінням контррозвідки «[[Смерш]]» 2-го Українського фронту в Бухаресті (Румунія).

26 квітня 1946 на закритому судовому засіданні Військового трибуналу військ [[НКВС]] Київської області засуджений до смерті.
Реабілітований 17 квітня 1998.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20140826114024/http://oun-upa.info/encyclopaedia/s.html КВАЗІЕНЦИКЛОПЕДІЯ ОУН-УПА]

== Джерела та література ==
* ''О. І. Луцький.'' [http://history.org.ua/LiberUA/978-966-00-1290-5/978-966-00-1290-5.pdf Семчишин Тиміш] // {{ЕІУ|9|528}}
* {{книга|автор=Ковальчук В.|назва=ОУН в Центральній, Південній та Східній Україні. 1941—1950-ті рр.|місце=Київ|рік=2011|сторінок=80|сторінки=4|isbn=978-966-02-6009-2}}
* {{ЕУ}}, т.7
* Газета «Шлях перемоги» 2.03.1996, П.Дужий
{{портали|Біографії|Українська повстанська армія|Львівщина}}
[[Категорія:Випускники Самбірської гімназії]]
[[Категорія:Діячі ОУН]]
[[Категорія:Українські підпільники]]

title: Загальна інформація

Народження: 1915 · Кульчиці, Самбірський повіт, Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорщина

Смерть: 5 жовтня 1946 · Одеса, Українська РСР, СРСР

Псевдо: Річка

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: ОУН

title: Командування

Командування: керівник Похідної групи ОУН-Південь


text:
# Снокволмі-Пасс (Вашингтон)
Снокволмі-Пасс (англ. Snoqualmie Pass) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Кіттітас штату Вашингтон. Населення — 372 особи (2020).

## Географія
Снокволмі-Пасс розташоване за координатами 47°24′5″ пн. ш. 121°24′40″ зх. д. / 47.40139° пн. ш. 121.41111° зх. д. (47.401470, -121.411027).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 7,58 км², уся площа — суходіл.

### Клімат
| Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс | Клімат : Снокволмі-Пасс |
| Показник                | Січ.                    | Лют.                    | Бер.                    | Квіт.                   | Трав.                   | Черв.                   | Лип.                    | Серп.                   | Вер.                    | Жовт.                   | Лист.                   | Груд.                   | Рік                     |
| Середній максимум, °C   | −0,1                    | 2,8                     | 5,8                     | 9,6                     | 14,0                    | 17,2                    | 21,3                    | 20,9                    | 18,1                    | 12,2                    | 4,1                     | 0,8                     | 10,6                    |
| Середній мінімум, °C    | −6,1                    | −4,7                    | −3,3                    | −0,9                    | 1,4                     | 4,7                     | 7,8                     | 7,9                     | 5,4                     | 2,0                     | −2,1                    | −4,4                    | 0,4                     |
| Норма опадів, мм        | 317                     | 227                     | 187                     | 145                     | 110                     | 101                     | 47                      | 56                      | 106                     | 164                     | 326                     | 353                     | 2137                    |
| ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- | ----------------------- |
| Джерело:                |                         |                         |                         |                         |                         |                         |                         |                         |                         |                         |                         |                         |                         |

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкало 311 особа в 150 домогосподарствах у складі 74 родин. Густота населення становила 41 особа/км².  Було 526 помешкань (69/км²).
Расовий склад населення:
| - 91,0 % — білих - 1,3 % — корінних американців - 1,3 % — азіатів - 0,3 % — чорних або афроамериканців - 4,2 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 5,8 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 16,7 % — особи молодші 18 років, 76,2 % — особи у віці 18—64 років, 7,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 38,5 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 120,6 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 133,3 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 67 713 долари США (медіана — 53 250), а середній дохід на одну сім'ю — 69 173 долари (медіана — 55 625). За межею бідності перебувало 5,3 % осіб, у тому числі 50,0 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 137 осіб. Основні галузі зайнятості: мистецтво, розваги та відпочинок — 25,5 %, транспорт — 16,1 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 15,3 %.

wikiname: ukwiki

title: Снокволмі-Пасс (Вашингтон)

in_language: uk

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Снокволмі-Пасс
|оригінальна назва  = {{lang-en|Snoqualmie Pass}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Вашингтон (штат){{!}}Вашингтон
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Кіттітас (округ, Вашингтон)|Кіттітас]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 7,58
|висота центру НП   = 831
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 41,03
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = -8
|DST                    = -7 <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         = 425
|поштовий індекс        = 98068
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 5365275
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Снокволмі-Пасс''' ({{lang-en|Snoqualmie Pass}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Кіттітас (округ, Вашингтон)|Кіттітас]] штату [[Вашингтон (штат)|Вашингтон]]. Населення — 372 особи (2020).

== Географія ==
Снокволмі-Пасс розташоване за координатами {{Coord|47|24|5|N|121|24|40|W|type:city_region:US-DE}} (47.401470, -121.411027){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 7,58 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

=== Клімат ===
{{Клімат міста
| Місто_род = : Снокволмі-Пасс

| Січ_сер_макс = -0.1
| Лют_сер_макс = 2.8
| Бер_сер_макс = 5.8
| Кві_сер_макс = 9.6
| Тра_сер_макс = 14.0
| Чер_сер_макс = 17.2
| Лип_сер_макс = 21.3
| Сер_сер_макс = 20.9
| Вер_сер_макс = 18.1
| Жов_сер_макс = 12.2
| Лис_сер_макс = 4.1
| Гру_сер_макс = 0.8
| Рік_сер_макс = 10.6

| Січ_сер_мін = -6.1
| Лют_сер_мін = -4.7
| Бер_сер_мін = -3.3
| Кві_сер_мін = -0.9
| Тра_сер_мін = 1.4
| Чер_сер_мін = 4.7
| Лип_сер_мін = 7.8
| Сер_сер_мін = 7.9
| Вер_сер_мін = 5.4
| Жов_сер_мін = 2.0
| Лис_сер_мін = -2.1
| Гру_сер_мін = -4.4
| Рік_сер_мін = 0.4

| Січ_сер_опади = 317
| Лют_сер_опади = 227
| Бер_сер_опади = 187
| Кві_сер_опади = 145
| Тра_сер_опади = 110
| Чер_сер_опади = 101
| Лип_сер_опади = 47
| Сер_сер_опади = 56
| Вер_сер_опади = 106
| Жов_сер_опади = 164
| Лис_сер_опади = 326
| Гру_сер_опади = 353
| Рік_сер_опади = 2137

| Джерело =  <ref>{{Cite web |url=http://www.weatherbase.com/weather/weather-summary.php3?s=187754&cityname=Snoqualmie+Pass%2C+Washington%2C+United+States+of+America&units= |title=SNOQUALMIE PASS, WASHINGTON |publisher= |accessdate=14 липня 2014 |archive-date=3 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160303234228/http://www.weatherbase.com/weather/weather-summary.php3?s=187754&cityname=Snoqualmie+Pass,+Washington,+United+States+of+America&units= }}</ref>
}}

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2000 = 201
| 2010 = 311
| 2020 = 372
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкало 311 особа в 150 домогосподарствах у складі 74 родин. [[Густота населення]] становила 41 особа/км².  Було 526 помешкань (69/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 91,0 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,3 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 1,3 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,3 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 4,2 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 5,8 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 16,7 % — особи молодші 18 років, 76,2 % — особи у віці 18—64 років, 7,1 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 38,5 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 120,6 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 133,3 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:67713}} [[Долар США|долари США]] (медіана — {{formatnum:53250}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:69173}} долари (медіана — {{formatnum:55625}}). За межею бідності перебувало 5,3 % осіб, у тому числі 50,0 % дітей у віці до 18 років та 0,0 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 137 осіб. Основні галузі зайнятості: мистецтво, розваги та відпочинок — 25,5 %, транспорт — 16,1 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 15,3 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Кіттітас (округ, Вашингтон)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Вашингтону]]
[[Категорія:Населені пункти округу Кіттітас (Вашингтон)]]

title: сусідні нас. пункти

Країна: США

Штат: Вашингтон

Округ: Кіттітас

Межує з: | Норт Бедн ? |

Населення: 372 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 41,03 осіб/км²

Часовий пояс: UTC-8, влітку UTC-7


text:
# Філіп Саксен-Кобург-Готський
Фердинанд Філіп Марія Август Рафаель Саксен-Кобург-Готський і Кохару (нім. Philipp von Sachsen-Coburg und Gotha; 28 березня 1844 — 3 липня 1921) — другий син принца Августа Саксен-Кобург-Готського та Клементини Орлеанської, онук короля Франції Луї Філіпа I, старший брат болгарського царя Фердинанда I.

## Шлюб і діти
У Брюсселі 4 травня 1875 року Філіп одружився із Луїзою-Марією, принцесою Бельгійською, своєю троюрідною сестрою. Шлюб закінчився розлученням, 15 січня 1906 року, через те, що Луїза багато років мала позашлюбні зв'язки.
У них було двоє дітей:
- Леопольд Климент Філіп Август Марія (19 липня 1878 — 27 квітня 1916)
- Доротея Марія Генрієта Августа Луїза (30 квітня 1881 — 21 грудня 1967), вийшла заміж 2 серпня 1898 роки за Ернста Гюнтера, герцога Шлезвіг-Гольштейнського.

title: Філіп Саксен-Кобург-Готський

wikitext:
{{Особа
|зображення = Fphsaxecoburg.jpg
}}
'''Фердинанд Філіп Марія Август Рафаель Саксен-Кобург-Готський і Кохару''' ({{lang-de|Philipp von Sachsen-Coburg und Gotha}}; [[28 березня]] [[1844]] — [[3 липня]] [[1921]]) — другий син принца [[Август Саксен-Кобург-Готський|Августа Саксен-Кобург-Готського]] та [[Клементина Орлеанська|Клементини Орлеанської]], онук короля Франції [[Луї-Філіп I|Луї Філіпа I]], старший брат болгарського царя [[Фердинанд I Кобург|Фердинанда I]].

== Шлюб і діти ==
[[Файл:Coburg Philipp Louise.JPG|міні|ліворуч|200пкс|Принц Філіп і Луїза]]
У Брюсселі [[4 травня]] [[1875]] року Філіп одружився із [[Луїза Бельгійська|Луїзою-Марією]], принцесою Бельгійською, своєю троюрідною сестрою. Шлюб закінчився розлученням, [[15 січня]] [[1906]] року, через те, що Луїза багато років мала позашлюбні зв'язки.

У них було двоє дітей:
* Леопольд Климент Філіп Август Марія (19 липня 1878 — 27 квітня 1916)
* [[Доротея Саксен-Кобург-Готська|Доротея Марія Генрієта Августа Луїза]] (30 квітня 1881 — 21 грудня 1967), вийшла заміж 2 серпня 1898 роки за Ернста Гюнтера, герцога Шлезвіг-Гольштейнського.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{бібліоінформація}}

Ім'я при народженні: нім. Ferdinand Philipp Maria August Rafael von Sachsen-Coburg-Gotha

Народився: 28 березня 1844 · Париж, округ Парижd

Помер: 3 липня 1921 (77 років) · Кобург, Верхня Франконія

Поховання: церква Святого Августина (Кобург)d

Країна: Франція

Діяльність: письменник, аристократ, нумізмат

Знання мов: французька

Титул: Князь Сакс-Кобурґ і Ґота-Кохаріd і Князь Саксонськийd

Конфесія: католицька церква

Рід: Саксен-Кобурґ і Ґота-Кохарі

Батько: Август Саксен-Кобург-Готський

Мати: Клементина Орлеанська

Брати, сестри: Амалія Саксен-Кобург-Готська, Клотильда Саксен-Кобург-Готська, Август Саксен-Кобург-Готський і Фердинанд I Кобург

У шлюбі з: Луїза Бельгійська

Діти: Доротея Саксен-Кобург-Готська і Prince Leopold Clemens of Saxe-Coburg and Gotha-Koháryd

Нагороди: лицар Великого хреста Королівського Вікторіанського ордена · Орден Золотого руна


text:
# Карвети
Карвети (Carvetii) — кельтське плем'я на півночі Британії (сучасна Камбрія). Були сусідами брігантів (на півночі та сході), піктів-вотадінів, новантів, селговів (на півночі). Були союзниками брігантів.

## Міста
Столицею племені був Лугвуалій (сучасне місто Карлайл). Іншими поселеннями карветів, що стали згодом римськими фортами та військовими таборами, були Абаллава (Бург-на-Санді, Камбрія), Езіка (Великий Честер, Нортумберленд), Алауна (Маріпорт, Камбрія), Банна (Каслстед, Камбрія), Бравоніак (с. Кіркбі Тор), Брокав (с. Брохем), Камбогланна (Бьодосвод), Габросент (Морсбі), Галана (Амбесайд), Маглона (Старий Карлайл), Мая (Баунесс-на-Солуей), Вореда (Старий Пенріт).

## Історія
Стосовно доримського періоду немає відомостей. Ймовірно підтримували союзні відносини з сусідніми племенами. На той час карвети перейшли від військової демократії до утворення державних інституцій. Вожді шлюбними відносинами були пов'язані з вождями племені брігантів та вотадінів. Найвідомішим із вождів карветів був Венуцій, що оженився на Картімадуї з брігантів. У 69 році Венуцій на деякий час захопив землі конфедерації брігантів, проте вже у 70 році римляни вигнали того з області брігантів.
Протягом 71-78 років проконсули Квінт Петіллій Цереал та Секст Юлій Фронтін активно атакували карветів, намагаючись їх підкорити. Втім римлянам вдалося лише закріпитися у брігантів. Місцевість карветів сприяла захисту своїх земель. Лише прокоснул Гней Юлій Агрікола у 80-х роках зумів завдати нищівної поразки карветам та їх союзникам — піктам.
В подальшому тут виникли численні римські форти. У 120-х роках на землях карветів зведено споруди валу Адріана. Проте протягом усього існування Римської Британії романізація карветів тривала доволі напружно й фактично завершилася нічим. Лише вдалося частково християнізувати ці землі. Про карветів за часи занепаду Римської імперії немає відомостей.

title: Карвети

wikitext:
[[Файл:Carvetii.png|праворуч|270пкс]]
'''Карвети''' (Carvetii) — кельтське плем'я на півночі Британії (сучасна Камбрія). Були сусідами брігантів (на півночі та сході), піктів-[[вотадіни|вотадінів]], новантів, селговів (на півночі). Були союзниками брігантів.

== Міста ==
Столицею племені був Лугвуалій (сучасне місто [[Карлайл (Англія)|Карлайл]]). Іншими поселеннями карветів, що стали згодом римськими фортами та військовими таборами, були Абаллава (Бург-на-Санді, Камбрія), Езіка (Великий Честер, Нортумберленд), Алауна (Маріпорт, Камбрія), Банна (Каслстед, Камбрія), Бравоніак (с. Кіркбі Тор), Брокав (с. Брохем), Камбогланна (Бьодосвод), Габросент (Морсбі), Галана (Амбесайд), Маглона (Старий Карлайл), Мая (Баунесс-на-Солуей), Вореда (Старий Пенріт).

== Історія ==
Стосовно доримського періоду немає відомостей. Ймовірно підтримували союзні відносини з сусідніми племенами. На той час карвети перейшли від військової демократії до утворення державних інституцій. Вожді шлюбними відносинами були пов'язані з вождями племені брігантів та вотадінів. Найвідомішим із вождів карветів був [[Венуцій]], що оженився на [[Картімандуя|Картімадуї]] з брігантів. У 69 році Венуцій на деякий час захопив землі конфедерації брігантів, проте вже у 70 році римляни вигнали того з області брігантів.

Протягом 71-78 років проконсули Квінт Петіллій Цереал та Секст Юлій Фронтін активно атакували карветів, намагаючись їх підкорити. Втім римлянам вдалося лише закріпитися у брігантів. Місцевість карветів сприяла захисту своїх земель. Лише прокоснул Гней Юлій Агрікола у 80-х роках зумів завдати нищівної поразки карветам та їх союзникам — піктам.

В подальшому тут виникли численні римські форти. У 120-х роках на землях карветів зведено споруди валу Адріана. Проте протягом усього існування Римської Британії романізація карветів тривала доволі напружно й фактично завершилася нічим. Лише вдалося частково християнізувати ці землі. Про карветів за часи занепаду Римської імперії немає відомостей.

== Джерела ==
* http://www.roman-britain.org/tribes/carvetii.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110425010043/http://www.roman-britain.org/tribes/carvetii.htm |date=25 квітня 2011 }}

{{commons|Category:Carvetii|Карвети}}

[[Категорія:Кельтські племена]]
[[Категорія:Стародавні народи Англії]]
[[Категорія:Камбрія]]


text:
# 4746 Дуа
4746 Дуа (4746 Doi) — астероїд головного поясу, відкритий 9 жовтня 1989 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,168.

title: 4746 Дуа

wikitext:
{{Планета
| назва = 4746 Дуа
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ацусі Такагасі]],
[[Кадзуро Ватанабе]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Кітамі]]
| дата відкриття = [[9 жовтня]] [[1989]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1989 TP1'''
1972 VG1
1977 RO3
1983 TE2
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|4746|2014.05.07|2014.03.31}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,769023722516 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,666064440544 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 3,217544081530 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,171397695575
| орбітальний період = 2108,070764220 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,170772255898 °/д
| середня аномалія = 81,61957456652°
| нахил орбіти = 0,882170739920°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 185,2589315891°
| арг_перицентру = 211,8554182834°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 12,1
| спектр_тип =
}}

'''4746 Дуа''' (4746 Doi) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[9 жовтня]] [[1989]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,168.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Дуа}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (4701-4800)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|4746}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|4745 Nancymarie|4747 Jujo|}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1989]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 4746 Дуа

Відкривач: Ацусі Такагасі, · Кадзуро Ватанабе

Місце відкриття: Обсерваторія Кітамі

Дата відкриття: 9 жовтня 1989

title: Позначення

Названа на честь: Takao Doid

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Церковнослов'янізм
Церковнослов'яні́зми, іноді слов'янізми — слова або мовні звороти, запозичені з церковнослов'янської мови. Належать до загальнішої категорії слов'янізмів — запозичень зі слов'янських мов.

## Термін
Поряд зі словом «церковнослов'янізм», існують інші терміни «старослов'янізм», «слов'янізм», які часто вживають як синоніми. Але між ними є істотні відмінності. Термін «старослов'янізм» доцільніший, коли йдеться про запозичення саме зі старого варіанта церковнослов'янської — староцерковнослов'янської мови, що побутувала до XVII ст. (згідно зі східнослов'янською традицією). Хоча чітко розмежувати два види запозичень неможливо, щодо вживання слів з біблійних текстів доречніший термін «церковнослов'янізм», а щодо давніх запозичень (благо, гріх, священик, цар, церква) — «старослов'янізм».
Термін «слов'янізм» щодо запозичень зі церковнослов'янської і старослов'янської мови теж слід визнати не зовсім коректним, оскільки він вживається ще в одному значенні — «запозичення з якоїсь слов'янської мови» або «запозичення неслов'янськими мовами з будь-якої слов'янської».

## Історія
Церковнослов'янська мова (до реформ XVII ст. — староцерковнослов'янська, старослов'янська) існує понад 12 століть. Протягом тривалого часу вона обслуговувала не тільки релігійні, але й культурні потреби, будучи літературною мовою східнослов'янських і деяких південнослов'янських народів: українців, білорусів, росіян, болгарів і сербів. Вона ніколи не існувала ізольовано від національних слов'янських мов: з одного боку, постійно справляла на них свій вплив, з іншого — сама зазнавала впливу їхнього. Будучи наднаціональною мовою, при цьому вона виступала стосовно них як вища, престижніша мовна система стосовно систем, що не мали такого високого культурного статусу. За таких умов протипоставлення «високого» й «низького» завдавалось за допомогою церковнослов'янізмів — запозичень з мови церкви й культури до національних мов православних слов'янських народів.
Запозичення з церковнослов'янської по-різному сприймають у різних слов'янських мовах. Так, болгарська мова пішла від давньоболгарської, що також послугувала основою для староцерковнослов'янської мови. Це припускає наявність у цих мовах значної кількості спільної лексики, отже, багато мовних одиниць, що виступають як церковнослов'янізми в інших мовах, не є такими у болгарській (напр. аз, град, мраз). Проте, у церковнослов'янській існує певна кількість мовних одиниць, відсутніх в інших слов'янських мовах; їх прийнято звати абсолютними церковнослов'янізмами (напр. пардалъ — «рись» або пиргъ — «вежа»). Спочатку абсолютні церковнослов'янізми були вельми нечисленними, являючи собою запозичення з неслов'янських мов (переважно з грецької) або кальки з неслов'янських складених слів (благодать, благостиня, благословіння, законовчитель). Пізніше число абсолютних церковнослов'янізмів збільшилось, бо в процесі свого історичного розвитку національні слов'янські мови втрачали багато своїх мовних одиниць, що продовжували вживатися у церковнослов'янській мові.

## Характерні особливості
Церковнослов'янізми у східнослов'янських мовах мають свої фонетичні, словотворчі й семантичні ознаки. До них належать, зокрема:

### Неповноголосся
Для південнослов'янських мов характерним є неповноголосся: вимова праслов'янських сполучень *or, *ol, *er, *el як ra, la, re, le — на відміну від східнослов'янського повноголосся (oro, olo, ere, ele). Так, церковнослов'янізмам властиві сполучення «-ра-», «-ла-», «-ре-», «-ле-» — на місці східнослов'янських «-оро-», «-оло-», «-ере-», «-еле-» (врата, злато, здравий, влас, среда відповідають українським ворота, золото, здоровий, волос, середа); початкові «ра-», «ла-» — на місці «ро-», «ло-» (разум, ладдя, работа — відповідають українським розум, лодь, робота).

### Інші фонетичні риси
1. Сполучення «жд» на місці східнослов'янського «ж» (одежда, между, вражда, вождь — відповідають укр. одежа, між, ворожнеча, вожак і д.-рус. вожь);
2. Початкове «є» на місці східнослов'янського «о»: єдиний, єдність (пор. укр. один);
3. Початкове «ю» на місці східнослов'янського «у» (юродивий, юнак).
4. Звук «щ» замість українського «ч»: священик, плащ

### Морфологічні ознаки
1. Наростки іменників «-знь», «-тель», «-ство», «-иня» (в абстрактних іменниках), «-тва», «-тай»: приязнь, учитель, братство, святиня, молитва, глашатай.
2. Наростки «-ащ», «-ущ», «-м (ий)» дієприкметникового походження: трудящий, грядущий, відомий, неопалимий.
3. Приростки «воз-» (відповідає укр. «уз-»), «пре-» (відповідає укр. «пере-»), «пред-» (відповідає укр. «перед-»), «со-» (відповідає укр. «з-/зі»): воскреснути, возвістити, премудрий, предтеча, согрішити.
4. Компоненти складних слів «благо-», «бого-», «добро-», «зло-», «град-»: благодать, богослов, добродушний, злочин.

### Сфера вживання
На старослов'янське походження слова може вказувати його церковно-релігійна семантика: святий, пророк, суєта, творець, гріх, Господь

## Кальки
Окрім власне церковнослов'янізмів, до національних слов'янських мов через посередництво церковнослов'янської (староцерковнослов'янської) потрапляла у величезній кількості грецька й єврейська лексика, переважно релігійної тематики (ангел, диякон, ієрей, літургія, митрополит, паламар, херувим), а також християнські імена грецького, єврейського й латинського походження (Андрій, Іван, Максим, Олександр, Федір, Хома тощо). Церковнослов'янські форми (що передавали візантійську вимову) деяких грецизмів у сучасній українській вже вважаються архаїчними (вівліофіка, піїт), їх змінили класичні варіанти, запозичені через латину (бібліотека, поет).
Інші церковнослов'янізми являють собою дослівні переклади-кальки з грецької мови: «православ'я» (ὀρθοδοξία), «беззаконня» (ἀνομία), «безумець» (ἄφρων), «благодаріння» (εὐχαριστία), «благословення» (εὐλόγία), «благовоління» (εὐδοκία), «єдинодушність» (σύμψυχία), «ідолослужіння» (εἰδωλολατρία), «мужоложники» (ἀρσενοκοῖται), «преображення» (μεταμόρφωσις), «пустослів'я» (κενοφωνία), «сріблолюбство» (φιλάργυρία).

## В українській мові
Порівняно з російською, українська мова не так рясніє церковнослов'янізмами, це є одною з суттєвих її особливостей. Мовознавець Л. М. Марченко пояснює це «дещо відмінними шляхами виникнення й розвитку української літературної мови, в якій старокнижні традиції успадковані меншою мірою, ніж у російській». Хоча на ранньому етапі розвитку літературної мови українські автори мусили вдаватися до церковнослов'янізмів, щоб уникнути польських запозичень, у сучасній українській сфера вживання церковнослов'янських слів істотно обмежена. У повсякденному й нейтральному мовленні їхнє місце посідають або лексика простомовного походження (поміч, одежа, огорода), або полонізми (статут, пропозиція, скасувати, готель), або пізніші новотвори (надія, прохолода). У літературній українській церковнослов'янська лексика пов'язана передусім з релігійною сферою (воскресіння, паламар, празник, святий, спас, спаситель, спасіння), вживають її й в деяких інших випадках. Так, церковнослов'янізми широко вживали в українській поезії такі автори, як Т. Г. Шевченко, П. О. Куліш, В. С. Стус: як один з виражальних засобів для створення урочистості і піднесеності. Митрополит Іларіон (Огієнко) писав у середині XX ст., перебуваючи в еміграції: «Шевченко, Куліш і ін. обома руками брали з цієї мови, і це тільки збільшувало красу їхньої мови; сучасні письменники, наприклад, Ю. Косач (пор. „День гніву“ чи „Дійство про Юрія Переможця“), хоч і намагаються віддати стару нашу мову, але зробити те не в силі, бо не знають тієї мови. Це тільки понижує цінність і культуру нашої літературної мови».
Церковнослов'янізми, уживані для стилізації, мають свої відповідники у нейтральному стилі: вселенський (всесвітній), враг (ворог), врата (ворота), глас (голос), злато (золото), мир (світ), пастир (пастух; духовний керівник), паче (краще, більше) перст (палець), пустиня (пустеля), страж (сторож, охоронець). Поодинокі церковнослов'янсько-українські етимологічні відповідники можуть розрізнюватися за значенням: храм («культова споруда») — хороми («розкішний будинок», «палати»), врем'я («час») і верем'я («погода»), прах («останки») і порох, нужда («злидні») і нужа («воші»), пре- («приставка з підсилювальним значенням») і пере- («приставка зі значенням переміщення у просторі, перетворення, зміни, короткочасності дії, надмірності, переваги, багатооб'єктності дії»).
Деякі українські слова з'явилися під впливом слів церковнослов'янських: сумнів (соумнѣніє), надія (надежда). В українській мові існує також незначна кількість слів, утворених від церковнослов'янських коренів у російській мові й надалі запозичені з неї (гласність, негласно, представляти, чреватий), а також давніх старослов'янізмів, що змінили в російській своє значення (область).

## У російській мові
У сучасній російській мові існує величезна кількість слів церковнослов'янського походження. На думку російського науковця й поета М. В. Ломоносова, церковнослов'янська мова увійшла до російської, збагативши її лексикою, словотворчими елементами і виражальними засобами. Розробивши теорію «трьох штилів», він визначив місцем церковнослов'янізмів «високий штиль», призначений для урочистої поезії, драматургії. Цьому сприяло, з одного боку, їхнє церковне, а отже піднесене з емоційного й смислового погляду забарвлення, з іншого — архаїзованість звучання, що створювала необхідний контраст між «високим» і «низьким» стилями усного й письмового мовлення. Слід зазначити, що не Ломоносов запровадив практику впроваджування церковнослов'янізмів до російської мови, він лише зазначив факт, описуючи тодішній стан російської мови. Причиною цього явища слід вважати той факт, що в православних слов'янських народів церковнослов'янську мову сприймали не як чужу, а як «високий» варіант мов національних. Відомий російський поет і перекладач В. К. Тредіаковський так висловив цю концепцію:
|  | Пусть вникнетъ онъ въ языкъ славенскій нашъ степенный, Не голосъ чтится тамъ, но сладостнейшій гласъ; Читаютъ око все, хоть говорятъ всѣ глазъ; Не лобъ тамъ, но чело; не щеки, но ланиты; Не губы и не ротъ, уста тамъ багряниты; Не нынь тамъ и не валъ, но ныне и волна; Священна книга вся сихъ нѣжностей полна... |

У сучасній російській мові існує кілька тисяч слів церковнослов'янського походження, які на відміну від церковнослов'янізмів в українській, вживають у цілком різноманітних галузях, у всіх стилях мовлення. Пересічні російські мовці вже не відрізняють ці запозичення від слів питомо російських. До них належать, зокрема, такі слова: вещь, время, воздух, восторг, глагол, награда, предложение, облако, общий, сочинить, тщетный, чрезмерный. Деякі зі запозичень витіснили питомо російські слова (див. нижчий підрозділ), інші співіснують з російськими відповідниками, але відрізняються від них за значенням або стилістично: власть («влада») і волость («волость»), вред («шкода») і веред («гнійник», «веред»), страна («країна») і сторона, влачить (напр. влачить существование — «животіти») і волочить («волокти»), вращать («обертати») і ворочать («повертати», «гортати»), гражданин («громадянин») і горожанин («городянин»), испытать («випробувати», «відчути») і выпытать («випитати», «дізнатися під тортурами»), пресечь («покласти край») і пересечь («перетнути»), праздник («свято», «празник») і порожник («пиріг без начинки» — діал.), праздный («бездіяльний», «гулящий», рідше «порожній») і порожний («порожній»), разврат («розпуста») і разворот («розворот»), страж і сторож (значення тотожні українським), хранить («зберігати») і хоронить («ховати»).

### Витіснення питомо російських слів
Деякі церковнослов'янізми настільки узвичаїлися в російській мові, що навіть витіснили відповідні питомо російські слова давньоруського походження, споріднені з багатьма сучасними українськими й білоруськими словами. Одні з них зараз сприймають як застарілі (шелом, ворог), інші — як простомовні або діалектні (одёжа, огорода, меж, сёмый). Багато з них взагалі забуті: «болого» (церк.-слов. благо; питомо російське слово залишилось тільки в назві міста Бологе), «охорона» (охрана), «печора» (пещера).
| Давньоруська мова | Українська мова         | Білоруська мова | Російська мова          | Церковнослов'янська мова |
| ----------------- | ----------------------- | --------------- | ----------------------- | ------------------------ |
| бервьно           | бервено                 | бервяно         | бревно                  | брьвно                   |
| боронити          | забороняти              | забараняць      | возбранять              | бранити                  |
| волога            | волога                  | (вільгаць)      | влага                   | влага                    |
| ворогъ            | ворог                   | вораг           | враг                    | врагъ                    |
| жеребии           | жереб                   | жэрабя          | жребий                  | жрѣбій                   |
| межу              | між, межи               | між             | между                   | между                    |
| нагорода          | нагорода                | нагарода        | награда                 | награда                  |
| надежа            | надія (діал. «надіжка») | надзея          | надежда                 | надежда                  |
| огорода           | огорода, огорожа        | агароджа        | ограда                  | ограда                   |
| одежа             | одежа                   | адзежа          | одежда (розм. «одёжа»)  | одежда                   |
| охорона           | охорона                 | (ахова)         | охрана                  | охрана                   |
| печора            | печера                  | пячора          | пещера                  | пещера                   |
| поломѧ            | полум'я                 | полымя          | пламя                   | плама                    |
| полонъ            | полон                   | палон           | плен                    | плѣнъ                    |
| помочь            | поміч                   | помач           | помощь                  | помощь (помошть)         |
| роженыи           | народжений              | народжаны       | рождённый               | рожденый                 |
| семыи             | сьомий                  | сёмы            | седьмой (діал. «сёмый») | седьмый                  |
| солодъкии         | солодкий                | салодкі         | сладкий                 | сладкїй                  |
| соромъ            | сором                   | сорам           | срам                    | срамъ                    |
| холодити          | прохолода               | прахалода       | прохлада                | хладити                  |
| хоробрыи          | хоробрий                | храбры          | храбрый                 | храбрый                  |
| черево            | черево                  | чэрава          | чрево                   | чрѣво                    |
| шеломъ            | шолом                   | шлем            | шлем                    | шлѣмъ                    |
| ѣства             | їства                   | (ежа)           | яства                   | ѧства                    |

### Граматичні форми
Сучасні російські активні дієприкметники висящий, стоящий, лежащий, могущий, пасивні дієприкметники висевший, стоявший, лежавший, могший і дієприслівники вися, стоя, лёжа (провисев, простояв, пролежав) походять від повних й коротких форм церковнослов'янських дієприкметників (висѧщій, стоѧщій, висѣвшій, лежавшій, висѧй, стоѧй). Давньоруські відповідні дієприкметники висячий, стоячий, лежачий, могучий перетворилися на прикметники — зі значенням вже не дії («той, що висить», «той, що стоїть» та ін.), а ознаки предмета («висячий» («навісни́й»), «стоячий», «лежачий», «могутній»).

### Морфологія
З церковнослов'янської до російської запозичені деякі словотворчі форми, такі як приростки «из-», «низ-», «пред-», «со-»; наростки «-тель», «-ущ-», «-ющ-», «-авш-».

### Вживання в науці
Церковнослов'янські корені й морфеми широко використовували під час створення російської наукової термінології. Так, калькуванням латинських спеціалізованих складних слів було створене багато російських термінів у різних галузях науки: «прилагательное» (adjectivus), «насекомое» (insectum), «частица» (particula), «причастие» (participium), «предмет» (objectum, можливо, через пол. przedmiot), «междометие» (interjectio), «предложение» (prepositio), «положительный» (positivus), «отрицательный» (negativus) тощо. Деякі церковнослов'янські слова набули нових значень за аналогією відповідних слів у латині: «совесть» (conscientia), «глагол» (verbum), «склонение» (declinatio).
Відомі поодинокі випадки запозичення таких кальок-новотворів і до української мови (предмет, представляти, пред'являти). У більшості ж випадків українська термінологія була створена на основі не церковнослов'янських, а питомо українських коренів (прикметник, відмінювання, вигук, комаха, додатний, від'ємний) або простим запозиченням латинських термінів (позитивний, негативний).

## Вживання церковнослов'янізмів
У літературі й публіцистиці запозичення з церковнослов'янської можуть виконувати розмаїті функції.

### Піднесення стилю
- Наслідування текстів релігійного змісту. Особливо насичені церковнослов'янізмами ті тексти, що імітують текст Біблії, їх навіть іноді зараховують до окремої групи бібліїзмів. Колись були вельми поширеними духовні оди — поезії, що являли собою наслідування псалмів, які й досі читають переважно церковнослов'янською мовою. Бібліїзми часто зустрічаються в творах Т. Г. Шевченка, пов'язаних з релігійною тематикою обо образами (напр. «Молитва»):

|  | Трудящим людям, всеблагий, На їх окраденій землі Свою ти силу ниспошли. А чистих серцем? Коло їх Постав ти ангели свої, Щоб чистоту їх соблюли. Злоначинающих спини, У пута кутії не куй, В склепи глибокі не муруй. А доброзиждущим рукам І покажи, і поможи, Святую силу ниспошли. А всім нам вкупі на землі Єдиномисліє подай І братолюбіє пошли |

- Поряд зі староукраїнізмами (город, воєвода, много) деякі церковнослов'янізми вважають архаїзмами; їх вживають в історичних творах, для створення атмосфери старовини: «Тримаючи десницю на мечі, Данило їхав» (М. П. Бажан).
- Для створення урочистого настрою, переважно в поезії: «Країно рідна! Хай тобі доші несуть свою прещедру благостиню» (М. Т. Рильський)

### Зниження стилю
Церковнослов'янізми можуть вживатися не тільки для створення урочистого, піднесеного настрою, але й навпаки, як засіб знижування тону — у гумористичних і сатиричних творах, наприклад, комедіях, пародіях, епіграмах. У цьому разі такий прийом полягає у пародіюванні «високого» стилю. В українській літературі одним з перших до старослов'янізмів у цій їх функції вдався І. П. Котляревський. Т. Г. Шевченко також вживав церковнослов'янізми, пародіюючи церковний піднесений стиль, наприклад, в епітафії-епіграмі на смерть митрополита Григорія:
|  | Умре муж велій в власяницѣ. Не плачте, сироти, вловиш, А ти, Аскогенський, восплач Воутріе на тяжкій глас… |

Інший варіант сатиричного або гумористичного використання церковнослов'янізмів — вживання їх у стилі мовлення, що не відповідає навколишній обстановці, наприклад, слова писаря у повісті Г. Ф. Квітки-Основ'яненка «Конотопська відьма»: «Не мог оного составить, бо шуйия дрижала і тому я не возмог». У п'єсі «Наталка Полтавка» І. П. Котляревського чиновник Возний зловживає церковнослов'янізмами: «Що ти тут, старосто мій, — теє-то, як його — розглагольствуєш з пришельцем?»

## Фразеологія
У слов'янських мовах існують також мовні звороти, речення з церковнослов'янських джерел, переважно бібліїзми — цитати зі Святого Письма. Іноді їх перекладають на національні мови, але здебільшого вони залишені без перекладу, відповідаючи тим самим латинським біблійним цитатам у західноєвропейських мовах. Приклади подібних фразелогізмів в українській мові за даними «Академічного тлумачного словника української мови»:
- Глас вопіющого в пустині — думки, поклики, що залишаються без відгуку, відповіді
- Метати бісер перед свиньми (або «кидати бісер свиням») — говорити що-небудь людям, які не можуть зрозуміти того, що їм кажуть
- На сон грядущий — перед сном
- Неопалима купина — вислів з книги «Вихід». У переносному значенні — щось незнищенне, непереборне
- Нічтоже сумняшеся (синонім — «анітрохи не вагаючись») — без всякого сумніву
- Паче чаяння — понад сподівання
- Притча во язиціх — предметом загальних розмов, постійних пересудів
- Хліб насущний — необхідне для прожитку, існування

## Цікаві факти
- У російській мові церковнослов'янізм «вратарь» (первісне значення — «брамник»)[15] на початку XX ст. замінив англіцизм «голкипер» («воротар»). Ймовірне, заміна відбулася під впливом нім. Torwart («брамник», «спортивний воротар»)[16]. Наразі відмічають тенденцію до зворотнього витіснення слов'янського слова англійським[17].
- Українське слово «прапор» не є питомо східнослов'янським, а запозичене до давньоруської зі староцерковнослов'янської мови (у давньоруській було поропоръ < прасл. *роrроrъ)[12][18]. Цікаво, що іноді його хибно тлумачать як полонізм, порівнюючи з пол. proporzec[19].
- Фразеологізм «притча во язиціх» академічний «Словник української мови в 11 томах» подає як «притча во язицех»[20][21]. Проте, церковнослов'янським написанням вислову з біблійної книги «Повторення закону» є саме во языцѣхъ, а букву «ѣ» згідно з українською вимовою правильно передавати не як «е», а як «і». Варіант «во язицех», певно, запозичений з церковнослов'янської через посередництво російської мови.

title: Церковнослов'янізм

wikitext:
{{Otheruses|Слов'янізм}}
'''Церковнослов'яні́зми''', іноді '''слов'янізми''' — слова або мовні звороти, запозичені з [[церковнослов'янська мова|церковнослов'янської мови]]. Належать до загальнішої категорії ''[[слов'янізм]]ів'' — запозичень зі [[слов'янські мови|слов'янських мов]].

== Термін ==
Поряд зі словом «церковнослов'янізм», існують інші терміни «[[старослов'янізм]]», «слов'янізм», які часто вживають як синоніми. Але між ними є істотні відмінності. Термін «старослов'янізм» доцільніший, коли йдеться про запозичення саме зі старого варіанта церковнослов'янської — [[Староцерковнослов'янська мова|староцерковнослов'янської мови]], що побутувала до XVII ст. (згідно зі східнослов'янською традицією)<ref>Згідно з південнослов'янською традицією, існування старослов'янської мови належить періоду до XII ст.</ref>. Хоча чітко розмежувати два види запозичень неможливо, щодо вживання слів з біблійних текстів доречніший термін «церковнослов'янізм», а щодо давніх запозичень (''благо, гріх, священик, цар, церква'') — «старослов'янізм».

Термін «[[слов'янізм]]» щодо запозичень зі церковнослов'янської і старослов'янської мови теж слід визнати не зовсім коректним, оскільки він вживається ще в одному значенні — «запозичення з якоїсь слов'янської мови» або «запозичення неслов'янськими мовами з будь-якої слов'янської»<ref>{{СУМ-11|Слов'янізм}}</ref>.

== Історія ==
Церковнослов'янська мова (до реформ XVII ст. — ''староцерковнослов'янська, старослов'янська'') існує понад 12 століть. Протягом тривалого часу вона обслуговувала не тільки релігійні, але й культурні потреби, будучи літературною мовою [[Східні слов'яни|східнослов'янських]] і деяких [[Південні слов'яни|південнослов'янських]] народів: українців, білорусів, росіян, [[Болгари|болгарів]] і [[Серби|сербів]]. Вона ніколи не існувала ізольовано від національних слов'янських мов: з одного боку, постійно справляла на них свій вплив, з іншого — сама зазнавала впливу їхнього. Будучи наднаціональною мовою, при цьому вона виступала стосовно них як вища, престижніша мовна система стосовно систем, що не мали такого високого культурного статусу. За таких умов протипоставлення «високого» й «низького» завдавалось за допомогою церковнослов'янізмів — запозичень з мови церкви й культури до національних мов православних слов'янських народів.

Запозичення з церковнослов'янської по-різному сприймають у різних слов'янських мовах. Так, [[болгарська мова]] пішла від [[Староцерковнослов'янська мова|давньоболгарської]], що також послугувала основою для староцерковнослов'янської мови. Це припускає наявність у цих мовах значної кількості спільної лексики, отже, багато мовних одиниць, що виступають як церковнослов'янізми в інших мовах, не є такими у болгарській (напр. ''аз, град, мраз''). Проте, у церковнослов'янській існує певна кількість мовних одиниць, відсутніх в інших слов'янських мовах; їх прийнято звати ''абсолютними церковнослов'янізмами'' (напр. ''пардалъ'' — «[[рись]]» або ''пиргъ'' — «[[вежа]]»). Спочатку абсолютні церковнослов'янізми були вельми нечисленними, являючи собою запозичення з неслов'янських мов (переважно з [[Грецька мова|грецької]]) або [[Калька (мовознавство)|кальки]] з неслов'янських складених слів (''благодать, благостиня, благословіння, законовчитель''). Пізніше число абсолютних церковнослов'янізмів збільшилось, бо в процесі свого історичного розвитку національні слов'янські мови втрачали багато своїх мовних одиниць, що продовжували вживатися у церковнослов'янській мові<ref>{{Cite web|url = http://www.philology.ru/linguistics2/musorin-00.htm|title = ЦЕРКОВНОСЛАВЯНСКИЙ ЯЗЫК И ЦЕРКОВНОСЛАВЯНИЗМЫ|last = А.Ю. Мусорин|first = |date = |website = |publisher = Наука. Университет. 2000. Материалы Первой научной конференции. - Новосибирск, 2000. - С. 82-86|language = |accessdate = }}</ref>.

== Характерні особливості ==
Церковнослов'янізми у [[Східнослов'янські мови|східнослов'янських мовах]] мають свої фонетичні, словотворчі й семантичні ознаки. До них належать, зокрема:

=== Неповноголосся ===
Для південнослов'янських мов характерним є ''неповноголосся'': вимова [[Праслов'янська мова|праслов'янських]] сполучень ''*or, *ol, *er, *el'' як ''ra, la, re, le'' — на відміну від східнослов'янського [[повноголосся]] (''oro, olo, ere, ele''). Так, церковнослов'янізмам властиві сполучення «-ра-», «-ла-», «-ре-», «-ле-» — на місці східнослов'янських «-оро-», «-оло-», «-ере-», «-еле-» (''врата, злато, здравий, влас, среда'' відповідають українським ''ворота, золото, здоровий, волос, середа''); початкові «ра-», «ла-» — на місці «ро-», «ло-» (''разум, ладдя, работа'' — відповідають українським ''розум, лодь, робота'').

=== Інші фонетичні риси ===
# Сполучення «жд» на місці східнослов'янського «ж» (''одежда, между, вражда, вождь'' — відповідають {{lang-uk|одежа, між, ворожнеча, вожак}} і {{lang-orv|вожь}});
# Початкове «є» на місці східнослов'янського «о»: ''єдиний, єдність'' (пор. укр. ''один'');
# Початкове «ю» на місці східнослов'янського «у» (''юродивий, юнак'').
# Звук «щ» замість українського «ч»: ''священик, плащ''

=== Морфологічні ознаки ===
# Наростки іменників «-знь», «-тель», «-ство», «-иня» (в абстрактних іменниках), «-тва», «-тай»: ''приязнь, учитель, братство, святиня, молитва, глашатай''.
# Наростки «-ащ», «-ущ», «-м (ий)» дієприкметникового походження: ''трудящий, грядущий, відомий, неопалимий''.
# Приростки «воз-» (відповідає укр. «уз-»), «пре-» (відповідає укр. «пере-»), «пред-» (відповідає укр. «перед-»), «со-» (відповідає укр. «з-/зі»): ''воскреснути, возвістити, премудрий, предтеча, согрішити''.
# Компоненти складних слів «благо-», «бого-», «добро-», «зло-», «град-»: ''благодать, богослов, добродушний, злочин''.

=== Сфера вживання ===
На старослов'янське походження слова може вказувати його церковно-релігійна семантика: ''святий, пророк, суєта, творець, гріх, Господь''<ref name=":0">{{Cite web|url = http://metodportal.net/system/files/mp/2015/06/55535/starosl.doc|title = Старослов’янізми|last = |first = |date = |website =metodportal.net|publisher = Методичний портал|language = |accessdate = |url-status = dead}}</ref><ref>{{Cite web |url=http://194.44.152.155/elib/local/sk649258.pdf |title=А. П. Грищенко, Л. І. Мацько, М. Я. Плющ, Н. І. Тоцька, І. М. Уздиган. Сучасна українська мова. — За ред. А. П. Грищенка. — 3-е вид., доп. — К.: Вища школа, 2002. — С. 177—178 |accessdate=2016-11-11 |archive-date=2016-11-12 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161112032248/http://194.44.152.155/elib/local/sk649258.pdf }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161112032248/http://194.44.152.155/elib/local/sk649258.pdf |date=2016-11-12 }}</ref>

== Кальки ==
Окрім власне церковнослов'янізмів, до національних слов'янських мов через посередництво церковнослов'янської (староцерковнослов'янської) потрапляла у величезній кількості грецька й єврейська лексика, переважно релігійної тематики (''ангел, диякон, ієрей, літургія, митрополит, паламар, херувим''), а також християнські імена грецького, єврейського й латинського походження (''Андрій, Іван, Максим, Олександр, Федір, Хома'' тощо). Церковнослов'янські форми (що передавали [[Середньогрецька мова|візантійську вимову]]) деяких грецизмів у сучасній українській вже вважаються архаїчними (''вівліофіка, піїт''), їх змінили [[Давньогрецька мова|класичні варіанти]], запозичені через латину (''[[бібліотека]], [[поет]]'').

Інші церковнослов'янізми являють собою дослівні переклади-[[Калька (мовознавство)|кальки]] з грецької мови: «православ'я» (''ὀρθοδοξία''), «беззаконня» (''ἀνομία''), «безумець» (''ἄφρων''), «благодаріння» (''εὐχαριστία''), «благословення» (''εὐλόγία''), «благовоління» (''εὐδοκία''), «єдинодушність» (''σύμψυχία''), «ідолослужіння» (''εἰδωλολατρία''), [[Гомосексуальність|«мужоложники»]] (''ἀρσενοκοῖται''), «преображення» (''μεταμόρφωσις''), «пустослів'я» (''κενοφωνία''), «сріблолюбство» (''φιλάργυρία'').

== В українській мові ==
Порівняно з російською, українська мова не так рясніє церковнослов'янізмами, це є одною з суттєвих її особливостей. Мовознавець Л. М. Марченко пояснює це «дещо відмінними шляхами виникнення й розвитку української літературної мови, в якій старокнижні традиції успадковані меншою мірою, ніж у російській»<ref>Сучасна українська літературна мова: Підручник для студ. рос. відділів філ. фак. ін-тів /[[Медушевський Андрій Петрович|А. П. Медушевський]], В. В. Лобода, Л. М. Марченко, М. Я. Плющ; Упоряд. А. П. Медушевський. — К.: Вища школа, 1975.-С.137</ref>. Хоча на ранньому етапі розвитку літературної мови українські автори мусили вдаватися до церковнослов'янізмів, щоб уникнути польських запозичень<ref>{{Cite web|url = http://izbornyk.org.ua/encycl/euii182.htm|title = Енциклопедія українознавства. Словникова частина (ЕУ-II). — Париж, Нью-Йорк, 1973. — Т. 7. — С. 2414-2430.|last = |first = |date = |website = |publisher = Ізборник|language = |accessdate = }}</ref>, у сучасній українській сфера вживання церковнослов'янських слів істотно обмежена. У повсякденному й нейтральному мовленні їхнє місце посідають або лексика простомовного походження (''поміч, одежа, огорода''), або полонізми (''статут, пропозиція, скасувати, готель''), або пізніші новотвори (''надія, прохолода''). У літературній українській церковнослов'янська лексика пов'язана передусім з релігійною сферою (''воскресіння, паламар, празник, святий, спас, спаситель, спасіння''), вживають її й в деяких інших випадках. Так, церковнослов'янізми широко вживали в українській поезії такі автори, як [[Шевченко Тарас Григорович|Т. Г. Шевченко]], [[Куліш Пантелеймон Олександрович|П. О. Куліш]], [[Стус Василь Семенович|В. С. Стус]]: як один з виражальних засобів для створення урочистості і піднесеності. [[Іларіон (Огієнко)|Митрополит Іларіон (Огієнко)]] писав у середині XX ст., перебуваючи в еміграції: ''«Шевченко, Куліш і ін. обома руками брали з цієї мови, і це тільки збільшувало красу їхньої мови; сучасні письменники, наприклад, [[Косач Юрій Миколайович|Ю. Косач]] (пор. „День гніву“ чи „Дійство про Юрія Переможця“), хоч і намагаються віддати стару нашу мову, але зробити те не в силі, бо не знають тієї мови. Це тільки понижує цінність і культуру нашої літературної мови»''<ref>Іван Огієнко.''[http://litopys.org.ua/ohukr/ohu19.htm Історія української літературної мови: XVII. Головні ознаки соборної української літературної мови]''</ref>.

Церковнослов'янізми, уживані для стилізації, мають свої відповідники у нейтральному стилі: ''вселенський'' (всесвітній), ''враг'' (ворог), ''врата'' (ворота), ''глас'' (голос), ''злато'' (золото), ''мир'' (світ), ''пастир'' (пастух; духовний керівник), ''паче'' (краще, більше) ''перст'' (палець), ''пустиня'' (пустеля), ''страж'' (сторож, охоронець). Поодинокі церковнослов'янсько-українські етимологічні відповідники можуть розрізнюватися за значенням: ''[[храм]]'' («культова споруда») — ''[[хороми]]'' («розкішний будинок», «палати»), ''врем'я'' («час») і ''верем'я'' («погода»)<ref>{{ЕСУМ1}}</ref>, ''прах'' («останки») і ''[[порох]]'', ''нужда'' («злидні») і ''нужа'' («[[воші]]»), ''пре-'' («приставка з підсилювальним значенням») і ''пере-'' («приставка зі значенням переміщення у просторі, перетворення, зміни, короткочасності дії, надмірності, переваги, багатооб'єктності дії»).

Деякі українські слова з'явилися під впливом слів церковнослов'янських: ''сумнів'' (''соумнѣніє''), ''надія'' (''надежда''). В українській мові існує також незначна кількість слів, утворених від церковнослов'янських коренів у російській мові й надалі запозичені з неї (''гласність, негласно, представляти, чреватий''), а також давніх старослов'янізмів, що змінили в російській своє значення (''[[область]]'').

== У російській мові ==
У сучасній російській мові існує величезна кількість слів церковнослов'янського походження. На думку російського науковця й поета [[Ломоносов Михайло Васильович|М. В. Ломоносова]], церковнослов'янська мова увійшла до російської, збагативши її лексикою, словотворчими елементами і виражальними засобами. Розробивши теорію «трьох штилів», він визначив місцем церковнослов'янізмів «високий штиль», призначений для урочистої поезії, драматургії. Цьому сприяло, з одного боку, їхнє церковне, а отже піднесене з емоційного й смислового погляду забарвлення, з іншого — архаїзованість звучання, що створювала необхідний контраст між «високим» і «низьким» стилями усного й письмового мовлення. Слід зазначити, що не Ломоносов запровадив практику впроваджування церковнослов'янізмів до російської мови, він лише зазначив факт, описуючи тодішній стан російської мови<ref>{{Cite web|url = http://arhiv.orthodoxy.org.ua/uk/tochka_zoru/2008/04/03/15275.html|title = Як християнство вплинуло на розвиток української та російської мови|last = Володимир Ільченко, к.ф.н.|first = |date = |website = |publisher = |language = |accessdate = |archive-date = 2016-02-02|archive-url = https://web.archive.org/web/20160202182504/http://arhiv.orthodoxy.org.ua/uk/tochka_zoru/2008/04/03/15275.html|url-status = dead}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160202182504/http://arhiv.orthodoxy.org.ua/uk/tochka_zoru/2008/04/03/15275.html |date=2016-02-02 }}</ref>. Причиною цього явища слід вважати той факт, що в православних слов'янських народів церковнослов'янську мову сприймали не як чужу, а як «високий» варіант мов національних. Відомий російський поет і перекладач [[Тредіаковський Василь Кирилович|В. К. Тредіаковський]] так висловив цю концепцію:
{{Цитата|
''Пусть вникнетъ онъ въ языкъ славенскій нашъ степенный,''

''Не голосъ чтится тамъ, но сладостнейшій гласъ;''

''Читаютъ око все, хоть говорятъ всѣ глазъ;''

''Не лобъ тамъ, но чело; не щеки, но ланиты;''

''Не губы и не ротъ, уста тамъ багряниты;''

''Не нынь тамъ и не валъ, но ныне и волна;''

''Священна книга вся сихъ нѣжностей полна...''}}
У сучасній російській мові існує кілька тисяч слів церковнослов'янського походження, які на відміну від церковнослов'янізмів в українській, вживають у цілком різноманітних галузях, у всіх стилях мовлення. Пересічні російські мовці вже не відрізняють ці запозичення від слів питомо російських. До них належать, зокрема, такі слова: ''вещь, время, воздух, восторг, глагол, награда, предложение, облако, общий, сочинить, тщетный, чрезмерный''. Деякі зі запозичень витіснили питомо російські слова (див. нижчий підрозділ), інші співіснують з російськими відповідниками, але відрізняються від них за значенням або стилістично: ''власть'' («влада») і ''волость'' («[[волость]]»), ''вред'' («шкода») і ''веред'' («гнійник», «веред»), ''страна'' («країна») і ''сторона, влачить'' (напр. ''влачить существование'' — «животіти») і ''волочить'' («волокти»), ''вращать'' («обертати») і ''ворочать'' («повертати», «гортати»), ''гражданин'' («громадянин») і ''горожанин'' («городянин»), ''испытать'' («випробувати», «відчути») і ''выпытать'' («випитати», «дізнатися під тортурами»), ''пресечь'' («покласти край») і ''пересечь'' («перетнути»), ''праздник'' («свято», «празник») і ''порожник'' («пиріг без начинки» — [[Діалекти російської мови|діал.]])<ref>[http://enc-dic.com/dal/Porozhnij-30692.html Порожний] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160306055308/http://enc-dic.com/dal/Porozhnij-30692.html |date=6 березня 2016 }} [[Даль Володимир Іванович|Даль В. И.]] [[Тлумачний словник Даля|Толковый словарь живого великорусского языка]]: В 4 т. — Спб., 1863—1866.</ref><ref name=":1">{{ЕСУМ4}}</ref>, ''праздный'' («бездіяльний», «гулящий», рідше «порожній») і ''порожний'' («порожній»), ''разврат'' («розпуста») і ''разворот'' («розворот»), ''страж'' і ''сторож'' (значення тотожні українським), ''хранить'' («зберігати») і ''хоронить'' («ховати»).

=== Витіснення питомо російських слів ===
Деякі церковнослов'янізми настільки узвичаїлися в російській мові, що навіть витіснили відповідні питомо російські слова давньоруського походження, споріднені з багатьма сучасними українськими й білоруськими словами. Одні з них зараз сприймають як застарілі (''шелом, ворог''), інші — як простомовні або діалектні (''одёжа, огорода, меж, сёмый''). Багато з них взагалі забуті: «болого» ({{lang-chu|благо}}; питомо російське слово залишилось тільки в назві міста [[Бологе]]), «охорона» (''охрана''), «печора» (''пещера'')<ref>Г. А. Хабургаев. Старославянский язык. М.: Просвещение, 1973. С. — 132—134</ref>.
{| class="wikitable" style="clear:right;"
|+
!Давньоруська мова
!Українська мова
!Білоруська мова
!Російська мова
!Церковнослов'янська мова
|-
|''бервьно''
|бервено
|бервяно
|бревно
|''брьвно''
|-
|''боронити''
|забороняти
|забараняць
|возбранять
|''бранити''
|-
|''волога''
|волога
|(вільгаць)
|влага
|''влага''
|-
|''ворогъ''
|ворог
|вораг
|враг
|''врагъ''
|-
|''жеребии''
|жереб
|жэрабя
|жребий
|''жрѣбій''
|-
|''межу''
|між, межи
|між
|между
|''между''
|-
|''нагорода''
|нагорода
|нагарода
|награда
|''награда''
|-
|''надежа''
|надія ([[Діалекти української мови|діал.]] «надіжка»)
|надзея
|надежда
|''надежда''
|-
|''огорода''
|огорода, огорожа
|агароджа
|ограда
|''ограда''
|-
|''одежа''
|одежа
|адзежа
|одежда (розм. «одёжа»)
|''одежда''
|-
|''охорона''
|охорона
|(ахова)
|охрана
|''охрана''
|-
|''печора''
|печера
|пячора
|пещера
|''пещера''
|-
|''поломѧ''
|полум'я
|полымя
|пламя
|''плама''
|-
|{{lang-cu2|полонъ}}
|полон
|палон
|плен
|{{lang-cu2|плѣнъ}}
|-
|''помочь''
|поміч
|помач
|помощь
|''помощь (помошть)''
|-
|''роженыи''
|народжений
|народжаны
|рождённый
|''рожденый''
|-
|''семыи''
|сьомий
|сёмы
|седьмой ([[Діалекти російської мови|діал.]] «сёмый»)
|''седьмый''
|-
|''солодъкии''
|солодкий
|салодкі
|сладкий
|''сладкїй''
|-
|''соромъ''
|сором
|сорам
|срам
|''срамъ''
|-
|''холодити''
|прохолода
|прахалода
|прохлада
|''хладити''
|-
|''хоробрыи''
|хоробрий
|храбры
|храбрый
|''храбрый''
|-
|''черево''
|черево
|чэрава
|чрево
|''чрѣво''
|-
|''шеломъ''
|шолом
|шлем
|шлем
|''шлѣмъ''
|-
|''ѣства''
|їства
|(ежа)
|яства
|''ѧства''
|}

=== Граматичні форми ===
Сучасні російські активні [[дієприкметник]]и ''висящий, стоящий, лежащий, могущий'', пасивні дієприкметники ''висевший, стоявший, лежавший, могший'' і [[дієприслівник]]и ''вися, стоя, лёжа'' (''провисев, простояв, пролежав'') походять від повних й коротких форм церковнослов'янських дієприкметників (''висѧщій, стоѧщій, висѣвшій, лежавшій, висѧй, стоѧй''). Давньоруські відповідні дієприкметники ''висячий, стоячий, лежачий, могучий'' перетворилися на [[прикметник]]и — зі значенням вже не дії («той, що висить», «той, що стоїть» та ін.), а ознаки предмета («висячий» («навісни́й»), «стоячий», «лежачий», «могутній»).

=== Морфологія ===
З церковнослов'янської до російської запозичені деякі словотворчі форми, такі як [[префікс|приростки]] «из-», «низ-», «пред-», «со-»; [[Суфікс|наростки]] «-тель», «-ущ-», «-ющ-», «-авш-».

=== Вживання в науці ===
Церковнослов'янські корені й морфеми широко використовували під час створення російської наукової термінології. Так, [[калька (мовознавство)|калькуванням]] латинських спеціалізованих складних слів було створене багато російських термінів у різних галузях науки: «[[Прикметник|прилагательное]]» (''adjectivus''), [[Комахи|«насекомое»]] (''insectum''), [[Частка (мовознавство)|«частица»]] (''particula''), [[Дієприкметник|«причастие»]] (''participium''), «[[предмет]]» (''objectum'', можливо, через {{lang-pl|przedmiot}}), [[Вигук|«междометие»]] (''interjectio''), [[Речення|«предложение»]] (''prepositio''), «положительный» (''positivus''), «отрицательный» (''negativus'') тощо. Деякі церковнослов'янські слова набули нових значень за аналогією відповідних слів у латині: [[Сумління|«совесть»]] (''conscientia''), [[Дієслово|«глагол»]] (''verbum''), [[Відмінок|«склонение»]] (''declinatio'').

Відомі поодинокі випадки запозичення таких кальок-новотворів і до української мови (''предмет, представляти, пред'являти''). У більшості ж випадків українська термінологія була створена на основі не церковнослов'янських, а питомо українських коренів (''прикметник, відмінювання, вигук, комаха, додатний, від'ємний'') або простим запозиченням латинських термінів (''позитивний, негативний'').

== Вживання церковнослов'янізмів ==
У літературі й публіцистиці запозичення з церковнослов'янської можуть виконувати розмаїті функції.

=== Піднесення стилю ===
* Наслідування текстів релігійного змісту. Особливо насичені церковнослов'янізмами ті тексти, що імітують текст [[Біблія|Біблії]], їх навіть іноді зараховують до окремої групи ''бібліїзмів''. Колись були вельми поширеними ''духовні оди'' — [[Поезія|поезії]], що являли собою наслідування [[Псалом|псалмів]], які й досі читають переважно церковнослов'янською мовою. Бібліїзми часто зустрічаються в творах Т. Г. Шевченка, пов'язаних з релігійною тематикою обо образами (напр. «[[Молитва (вірш)|Молитва]]»):
{{Цитата|
''Трудящим людям, '''всеблагий''',
На їх окраденій землі
Свою ти силу '''ниспошли'''.
А чистих серцем? Коло їх
Постав ти '''ангели''' свої,
Щоб чистоту їх '''соблюли'''.
'''Злоначинающих''' спини,
У пута кутії не куй,
В склепи глибокі не муруй.
А '''доброзиждущим''' рукам
І покажи, і поможи,
Святую силу '''ниспошли'''.
А всім нам вкупі на землі
'''Єдиномисліє''' подай
І '''братолюбіє''' пошли''}}
* Поряд зі [[староукраїнська мова|староукраїнізмами]] (''город, воєвода, много'') деякі церковнослов'янізми вважають [[архаїзми|архаїзмами]]; їх вживають в історичних творах, для створення атмосфери старовини: ''«Тримаючи '''десницю''' на мечі, Данило їхав»'' ([[Бажан Микола Платонович|М. П. Бажан]]).
* Для створення урочистого настрою, переважно в поезії: ''«Країно рідна! Хай тобі доші несуть свою прещедру '''благостиню'''»'' ([[Рильський Максим Тадейович|М. Т. Рильський]])

=== Зниження стилю ===
Церковнослов'янізми можуть вживатися не тільки для створення урочистого, піднесеного настрою, але й навпаки, як засіб [[знижений стиль|знижування]] тону — у [[гумор]]истичних і [[сатира|сатиричних]] творах, наприклад, комедіях, пародіях, [[епіграма]]х. У цьому разі такий прийом полягає у пародіюванні «високого» стилю. В українській літературі одним з перших до старослов'янізмів у цій їх функції вдався [[Котляревський Іван Петрович|І. П. Котляревський]]. Т. Г. Шевченко також вживав церковнослов'янізми, пародіюючи церковний піднесений стиль, наприклад, в [[епітафія|епітафії]]-епіграмі на смерть митрополита Григорія:
{{Цитата|
''Умре муж велій в [[волосяниця|власяницѣ]].
Не плачте, сироти, вловиш,
А ти, Аскогенський, восплач
Воутріе на тяжкій глас…''}}
Інший варіант сатиричного або гумористичного використання церковнослов'янізмів — вживання їх у стилі мовлення, що не відповідає навколишній обстановці, наприклад, слова писаря у повісті [[Квітка-Основ'яненко Григорій Федорович|Г. Ф. Квітки-Основ'яненка]] «[[Конотопська відьма]]»: ''«Не мог оного составить, бо шуйия дрижала і тому я не возмог»''<ref>{{Cite web|url = http://litmisto.org.ua/?p=17609|title = Слов'янізми|last = |first = |date = |website = |publisher = Літературне місто|language = |accessdate = }}</ref>. У п'єсі [[Наталка Полтавка (опера)|«Наталка Полтавка»]] І. П. Котляревського чиновник Возний зловживає церковнослов'янізмами: «Що ти тут, старосто мій, — теє-то, як його — розглагольствуєш з пришельцем?»<ref name=":0" />

== Фразеологія ==
У слов'янських мовах існують також мовні звороти, речення з церковнослов'янських джерел, переважно ''бібліїзми'' — цитати зі [[Святе Письмо|Святого Письма]]. Іноді їх перекладають на національні мови, але здебільшого вони залишені без перекладу, відповідаючи тим самим латинським біблійним цитатам у західноєвропейських мовах. Приклади подібних фразелогізмів в українській мові за даними [[Словник української мови в 11 томах|«Академічного тлумачного словника української мови»]]:
* ''Глас вопіющого в пустині'' — думки, поклики, що залишаються без відгуку, відповіді
* ''Метати бісер перед свиньми'' (або «кидати бісер свиням») — говорити що-небудь людям, які не можуть зрозуміти того, що їм кажуть
* ''На сон грядущий'' — перед сном
* ''Неопалима купина'' — вислів з книги [[Книга Вихід|«Вихід»]]. У переносному значенні — щось незнищенне, непереборне
* ''Нічтоже сумняшеся'' (синонім — «анітрохи не вагаючись») — без всякого сумніву
* ''Паче чаяння'' — понад сподівання
* ''[[Притча во язиціх]]'' — предметом загальних розмов, постійних пересудів
* ''Хліб насущний'' — необхідне для прожитку, існування

== Цікаві факти ==
* У російській мові церковнослов'янізм «вратарь» (первісне значення — «брамник»)<ref>{{Cite book|title = Большой толковый словарь русского языка. - 1-е изд-е: СПб.: Норинт С. А. Кузнецов. 1998|last = |first = |year = |publisher = |location = |pages = |language = |isbn = }}</ref> на початку XX ст. замінив [[англіцизм]] «голкипер» («[[воротар]]»). Ймовірне, заміна відбулася під впливом {{lang-de|Torwart}} («брамник», «спортивний воротар»)<ref>{{Cite web|url = http://enc-dic.com/fasmer/Vratar-2865.html|title = Вратарь|last = Этимологический словарь русского языка. — М.: Прогресс М. Р. Фасмер 1964—1973|first = |date = |website = |publisher = |language = |accessdate = |archiveurl = https://web.archive.org/web/20160302201003/http://enc-dic.com/fasmer/Vratar-2865.html|archivedate = 2 березня 2016|deadurl = yes}}</ref>. Наразі відмічають тенденцію до зворотнього витіснення слов'янського слова англійським<ref>{{Cite web|url = http://nsportal.ru/shkola/russkiy-yazyk/library/2016/02/07/zaimstvovaniya-anglitsizmy-v-sovremennom-russkom-yazyke|title = Заимствования (англицизмы) в современном русском языке: вынужденность или необходимость?|last = |first = |date = |website = |publisher = |language = |accessdate = }}</ref>.
* Українське слово «прапор» не є питомо [[Східнослов'янські мови|східнослов'янським]], а запозичене до [[Давньоруська мова|давньоруської]] зі [[Староцерковнослов'янська мова|староцерковнослов'янської]] мови (у давньоруській було ''поропоръ'' < {{lang-x-slav|*роrроrъ}})<ref name=":1"/><ref>[http://enc-dic.com/fasmer/Prapor-10463.html Этимологический словарь русского языка. — М.: Прогресс М. Р. Фасмер 1964—1973]</ref>. Цікаво, що іноді його хибно тлумачать як [[полонізм]], порівнюючи з {{lang-pl|proporzec}}<ref>{{Cite web|url = http://www.russian.kiev.ua/books/zheleznyj/pdu2/pdu2_8.shtml|title = Происхождение русско-украинского двуязычия на Украине // 8. Краткий словарь польских заимствований в украинском языке|last = Анатолий Железный|first = |date = |website = |publisher = |language = |accessdate = |archive-date = 2016-03-04|archive-url = https://web.archive.org/web/20160304194338/http://www.russian.kiev.ua/books/zheleznyj/pdu2/pdu2_8.shtml}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304194338/http://www.russian.kiev.ua/books/zheleznyj/pdu2/pdu2_8.shtml |date=2016-03-04 }}</ref>.
* Фразеологізм «притча во язиціх» академічний «[[Словник української мови в 11 томах]]» подає як «притча во язицех»<ref>{{СУМ-11|Притча}}</ref><ref>{{СУМ-11|Язик}}</ref>. Проте, церковнослов'янським написанням вислову з біблійної книги «[[Повторення закону]]» є саме ''во языцѣхъ'', а букву «[[ѣ]]» згідно з українською вимовою правильно передавати не як «[[е]]», а як «[[і]]». Варіант «во язицех», певно, запозичений з церковнослов'янської через посередництво російської мови.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* ''Доленко М. Т., Доцюк І. І., Квашук А. Г.'' Сучасна українська мова. Вид. третє, перероблене і доповнене. — {{К.}}: Вища школа, 1987.

== Посилання ==
* {{ШевЕ-6|частина=Церковнослов'янізми|сторінки =682-688}}
{{DEFAULTSORT:Церковнослов'янізм}}
[[Категорія:Мовознавство]]