text:
# Довнар-Запольський Митрофан Вікторович
Митрофа́н Ві́кторович Довна́р-Запо́льський (біл. Мітрафан Віктаравіч Доўнар-Запольскі, 2 [14] червня 1867, Річиця, Мінська губернія, Російська імперія — 30 вересня 1934, Москва, СРСР) — історик, етнограф та фольклорист, джерелознавець, архівознавець, археограф білоруського походження.

## Життєпис
Народився в містечку Річиця Мінської губернії в сім'ї столоначальника повітового поліцейського управління, спадкового шляхтича герба «Побуг» Віктора Мартиновича Довнар-Запольського. У зв'язку з матеріальними нестатками родина переїхала в болгарське місто Пловдив, де в той час проживав старший брат майбутнього історика Петро. Згодом батько після конфлікту зі старшим сином повернувся з Митрофаном до Білорусі.
Через переїзди й матеріальну невлаштованість Довнар-Запольський декілька разів міняв місце навчання. В одинадцять років його віддали до мінської гімназії, де він провчився один рік. За цей час батько отримав посаду мирового судді в Мозирі та помешкання і перевів сина до мозирської прогімназії. У ній хлопчик закінчив шість класів. У 1885 році батько перевів його до сьомого класу київської Першої чоловічої гімназії, з якої у восьмому класі його було виключено. Причиною виключення стала заборонена література, яку знайшов у його помешканні інспектор гімназії А. Старков. Це були поема Тараса Шевченка «Марія», українські журнали «Громада» й «Основа», лист відомого історика Миколи Костомарова до видавця газети «Колокол» та ін. Як показало слідство, проведене в гімназії, Митрофан Довнар-Запольський купив цю літературу в Болгарії, де гостював у матері, а за Емським указом, виданим імперським урядом 18 травня 1876 року, заборонялися як друкування української літератури, так і ввіз її з-за кордону.
У 1889–1894 роках навчався на історико-філологічному факультеті Київського Імператорського університету Св. Володимира, навчання закінчив з дипломом 1-го ступеня. Своїми вчителями вважав істориків Володимира Антоновича та Володимира Іконникова. Під час навчання в університеті одержував стипендію Кирила та Мефодія, за що зобов'язаний був відпрацювати 6 років на посаді викладача у навчальних закладах Міністерства освіти. У жовтні 1895 року розпочав викладання історії в приватній гімназії Л. П. Ржевської в Москві. Ще під час навчання в університеті у вересні 1891 року був обраний членом Імператорського товариства любителів природознавства, антропології та етнографії, у травні 1893 року — дійсним членом Історико-філологічного товариства при Харківському університеті.
З січня 1896 року повернувся до Києва, де в університеті Св. Володимира розпочав дворічну підготовку до набуття професорського звання на катедрі російської історії. У квітні 1899 року прозпочав роботу в Московському університеті на посаді приват-доцента, а в травні 1901 року перевівся на таку ж посаду в Київський університет. Захистив магістерську (1901, тема «Державне господарство великого князівства Литовського при Ягеллонах») та докторську (1905, тема «Нариси з організації західноросійського селянства в XVI столітті») дисертації з історії Великого князівства Литовського, Руського і Жемайтійського. У 1905—1919 роках — професор катедри російської історії Київського університету та організатор і керівник студентського історико-етнографічного гуртка, членами якого були майбутні історики Дмитро Дорошенко, Йосип Гермайзе, Петро Курінний, Олександр Оглоблин, Наталія Полонська-Василенко.
У 1912—1917 роках — директор Київського комерційного інституту, організованого 1908 року на базі комерційного відділення Вищих комерційних курсів, створених 1906 року за його ініціативи. Один з організаторів і перший директор Київського археологічного інституту (1918—1919), ініціатор створення Географічного інституту (1918—1919). Один із засновників та член Ради голів Київського товариства охорони пам'яток старовини та мистецтва (1910—1919), один з голів Комітету охорони пам'ятників історії та мистецтва Української академії наук (1919), співробітник Київської археографічної комісії.
Підтримував Білоруську Народну Республіку (БНР), очолював Білоруську торговельну палату (Київ, 1918), підготував проект створення Білоруського університету в Мінську (кінець березня 1918). У травні-жовтні 1918 брав участь у роботі дипломатичної місії БНР у Києві, яка шукала можливості домогтися визнання БНР у влад Радянської Росії, України, Дону, Німеччини та Австро-Угорщини.
На прохання властей БНР склав «Меморіал» («Основи білоруської державності»), який був надрукований у Гродно і Вільно в 1919 році декількома мовами. Документ містив історичне обґрунтування необхідності створення незалежної білоруської держави, і був представлений на Версальській конференції.
У 1920 році переїхав до Харкова, де працював у Харківському університеті та Інституті народного господарства, пізніше — проректор Азербайджанського університету (Баку), професор Білоруського університету (1925—1928, Мінськ), московських Інституту народного господарства та Сільськогосподарської академії імені І. Тімірязєва (1928—1934).
Надрукована але неопублікована книга «Історія Білорусі» викликала обурення у тогочасної більшовицької влади Білорусі (початок 1926), була названа «катехізисом націонал-демократизму» і заборонена, а сам рукопис конфіскований. Після цього, Довнар-Запольський був практично висланий у Москву (осінь 1926).
Автор понад 150 праць з історії Київської Русі, Московської держави, Росії в XIX столітті, історії Литви, Білорусі та України. Довнар-Запольський досліджував литовсько-польську добу української історії, історію Кривицької й Дреговицької земель, українських міст XV—XVI століть. Створив у Києві власну школу з історії Росії. Опублікував низку праць з історії народного господарства Російської держави XVI—XVII століттях, суспільного руху в Росії, зокрема з історії декабристського руху.
Негативно ставився до залучення білоруських земель до складу Росії після поділу Речі Посполитої. Вважав, що польська «шляхетська аристократична республіка» і російська «боярська олігархія», які повністю ігнорували демос, були «два зла» в білоруській історії і згубно впливали на білоруський народ, який є «дуже демократичний у своїх історичних та народних традиціях».
Помер у Москві, похований на новому Донському кладовищі.
Праці Довнар-Запольського й нині зберігають неабияке довідкове значення завдяки вміщеному в них багатому фактичному матеріалові.

## Родина
Другим шлюбом був одружений з Надією Зейферт (нар. 20 жовтня (2 листопада) 1875), дочкою київського дворянина, гласного міської думи Іллі Зейферта. Мав трьох дітей: синів Всеволода (8 березня (20 березня) 1898 — 21 квітня 1919); Вячеслава (3 (16) грудня 1900 — 8(21) квітня 1919, Київ, порок серця) і дочку Ірину (нар. 19 (4) березня 1902).
Старший син, Всеволод, був одним з керівників боротьби за встановлення радянської влади в Києві, організатор і керівник загонів Червоної гвардії на Шулявці у 1917–1918 роках. Помер 1919 року в Гомелі від висипного тифу. На честь Всеволода Довнар-Запольського, у 1930-х роках було названо вулицю в Києві, яку за часів незалежної України (2015 року) перейменували на вулицю Митрофана Довнар-Запольського.
Другий син, В'ячеслав, загинув на території Білорусі під час громадянської війни в лавах Червоної армії.

## Нагороди
- Орден Святого Володимира 4-го ступеня (1916)[9].
- Медаль «В пам'ять коронації Імператора Миколи II» (1896)[2].
- Медаль «В пам'ять 300-річчя царювання дому Романових» (1913)[9].

title: Довнар-Запольський Митрофан Вікторович

wikitext:
{{Письменник
| Ім'я                = Митрофан Вікторович<br/>Довнар-Запольський
| Оригінал імені      =
| Фото                = Mitrafan Doŭnar-Zapolski. Мітрафан Доўнар-Запольскі (1901-14).jpg
| Ширина              =
| Підпис              =Митрофан Довнар-Запольський, до 1915 р.
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =

| Національність = [[Білоруси|білорус]]
| Підданство = {{RUSold}} (до 1917 року)
| Громадянство = {{URS}}
| Релігія = [[Православна російська церква|православного віросповідання]]{{sfn|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782|loc=арк. 41зв.}}
| Мова творів =
| Рід діяльності = [[Історія|історик]]
| Роки активності =
| Напрямок =
| Жанр =
| Magnum opus =
| Ukrcenter = <!-- посилання на сайт Ukrcenter.com -->
| Премії = <!-- головні професійні премії -->
| Signature =
| Примітки =
| Нагороди = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}}{{Орден Святого Володимира 4 ступеня|1916}} 4-го ст.{{!!}}[[Файл:Band to Order St Andr.png|40px|link=:ru: Медаль «В память коронации Императора Николая II»|Медаль «У пам'ять коронації Імператора Миколи II»]]{{!!}}[[Файл:State colours ribbon.png|40px|link=:ru: Медаль «В память 300-летия царствования дома Романовых»|Медаль «У пам'ять 300-ліття царювання дому Романових»]]
{{!)}}
}}{{Othernames|Довнар}}
{{однофамільці|Запольський}}
'''Митрофа́н Ві́кторович Довна́р-Запо́льський''' ([[Білоруська мова|біл]]. ''Мітрафан Віктаравіч Доўнар-Запольскі'', {{ДН2|14|6|1867|2}}, [[Річиця (Гомельська область)|Річиця]], [[Мінська губернія]], [[Російська імперія]] — {{ДС|30|9|1934}}, [[Москва]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]) — [[Історія|історик]], [[Етнографія|етнограф]] та [[Фольклористика|фольклорист]], [[Джерелознавство|джерелознавець]], [[Архівознавство|архівознавець]], [[Археографія|археограф]] [[Білоруси|білоруського]] походження.

== Життєпис ==
Народився в містечку [[Річиця (Гомельська область)|Річиця]] [[Мінська губернія|Мінської губернії]] в сім'ї столоначальника [[повіт]]ового поліцейського управління, спадкового [[шляхта|шляхтича]] [[герб]]а «[[Побуг (герб)|Побуг]]» Віктора Мартиновича Довнар-Запольського. У зв'язку з матеріальними нестатками родина переїхала в [[Болгарія|болгарське]] місто [[Пловдив]], де в той час проживав старший брат майбутнього історика Петро. Згодом батько після конфлікту зі старшим сином повернувся з Митрофаном до [[Білорусь|Білорусі]].

Через переїзди й матеріальну невлаштованість Довнар-Запольський декілька разів міняв місце навчання. В одинадцять років його віддали до мінської гімназії, де він провчився один рік. За цей час батько отримав посаду мирового судді в [[Мозир]]і та помешкання і перевів сина до мозирської прогімназії. У ній хлопчик закінчив шість класів. У 1885 році батько перевів його до сьомого класу київської [[Перша київська гімназія|Першої чоловічої гімназії]], з якої у восьмому класі його було виключено. Причиною виключення стала заборонена література, яку знайшов у його помешканні інспектор гімназії А. Старков. Це були поема [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]] «Марія», українські журнали [[Громада (збірник)|«Громада»]] й [[Основа (журнал)|«Основа»]], лист відомого історика [[Костомаров Микола Іванович|Миколи Костомарова]] до видавця газети [[Колокол (газета)|«Колокол»]] та ін. Як показало слідство, проведене в гімназії, Митрофан Довнар-Запольський купив цю літературу в [[Болгарія|Болгарії]], де гостював у матері, а за [[Емський указ|Емським указом]], виданим імперським урядом [[18 травня]] [[1876]] року, заборонялися як друкування української літератури, так і ввіз її з-за кордону{{sfn|Михальченко|1997|с=84–85.}}.

У 1889–1894 роках навчався на історико-філологічному факультеті [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Київського Імператорського університету Св. Володимира]], навчання закінчив з дипломом 1-го ступеня{{sfn|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782|loc=арк. 41зв.}}. Своїми вчителями вважав істориків [[Антонович Володимир Боніфатійович|Володимира Антоновича]] та [[Іконников Володимир Степанович|Володимира Іконникова]]. Під час навчання в університеті одержував стипендію Кирила та Мефодія, за що зобов'язаний був відпрацювати 6 років на посаді викладача у навчальних закладах Міністерства освіти. У жовтні 1895 року розпочав викладання історії в приватній гімназії Л. П. Ржевської в Москві. Ще під час навчання в університеті у вересні 1891 року був обраний членом Імператорського товариства любителів природознавства, антропології та етнографії, у травні 1893 року — дійсним членом Історико-філологічного товариства при Харківському університеті.

З січня 1896 року повернувся до Києва, де в університеті Св. Володимира розпочав дворічну підготовку до набуття професорського звання на катедрі російської історії{{sfn|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782|loc=арк. 42зв–43.}}. У квітні 1899 року прозпочав роботу в Московському університеті на посаді приват-доцента, а в травні 1901 року перевівся на таку ж посаду в Київський університет{{sfn|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782|loc=арк. 44зв–45.}}. Захистив [[магістр|магістерську]] ([[1901]], тема «Державне господарство великого князівства Литовського при Ягеллонах») та [[доктор наук|докторську]] ([[1905]], тема «Нариси з організації західноросійського селянства в XVI столітті»{{sfn|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782|loc=арк. 45зв–46.}}) [[Дисертація|дисертації]] з історії [[Велике князівство Литовське|Великого князівства Литовського, Руського і Жемайтійського]]. У 1905—1919 роках — професор катедри російської історії Київського університету та організатор і керівник студентського історико-етнографічного гуртка, членами якого були майбутні історики [[Дорошенко Дмитро Іванович|Дмитро Дорошенко]], [[Гермайзе Йосип Юрійович|Йосип Гермайзе]], [[Курінний Петро Петрович|Петро Курінний]], [[Оглоблин Олександр Петрович|Олександр Оглоблин]], [[Полонська-Василенко Наталія Дмитрівна|Наталія Полонська-Василенко]].

У 1912—1917 роках — директор [[Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана|Київського комерційного інституту]], організованого 1908 року на базі комерційного відділення Вищих комерційних курсів, створених 1906 року за його ініціативи. Один з організаторів і перший директор [[Археологічні інститути в Києві та Одесі#Київський археологічний інститут|Київського археологічного інституту]] (1918—1919), ініціатор створення Географічного інституту (1918—1919). Один із засновників та член Ради голів [[Київське товариство охорони пам'ятників старовини та мистецтва|Київського товариства охорони пам'яток старовини та мистецтва]] (1910—1919), один з голів [[Комітет охорони пам'ятників історії та мистецтва Української академії наук|Комітету охорони пам'ятників історії та мистецтва Української академії наук]] (1919), співробітник Київської [[Археографічна комісія|археографічної комісії]].

Підтримував [[Білоруська Народна Республіка|Білоруську Народну Республіку (БНР)]], очолював [[Білоруська торговельна палата|Білоруську торговельну палату]] (Київ, 1918), підготував проект створення [[Білоруський державний університет|Білоруського університету]] в [[Мінськ]]у (кінець березня 1918). У травні-жовтні [[1918]] брав участь у роботі [[Дипломатичне представництво|дипломатичної місії]] БНР у Києві, яка шукала можливості домогтися визнання БНР у влад [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|Радянської Росії]], [[Українська Народна Республіка|України]], [[Донська Республіка|Дону]], [[Німеччина|Німеччини]] та [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]].

На прохання властей БНР склав «Меморіал» (''«Основи білоруської державності»''), який був надрукований у [[Гродно]] і [[Вільнюс|Вільно]] в [[1919]] році декількома мовами. Документ містив історичне обґрунтування необхідності створення незалежної білоруської держави, і був представлений на [[Паризька мирна конференція 1919—1920|Версальській конференції]].

У [[1920]] році переїхав до [[Харків|Харкова]], де працював у [[Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна|Харківському університеті]] та [[Харківський інститут народного господарства|Інституті народного господарства]], пізніше — проректор [[Бакинський державний університет|Азербайджанського університету]] ([[Баку]]), професор [[Білоруський державний університет|Білоруського університету]] (1925—1928, Мінськ), московських Інституту народного господарства та Сільськогосподарської академії імені І. Тімірязєва (1928—1934).

Надрукована але неопублікована книга ''«Історія Білорусі»'' викликала обурення у тогочасної [[Більшовики|більшовицької]] влади Білорусі (початок 1926), була названа ''«катехізисом націонал-демократизму»'' і заборонена, а сам рукопис конфіскований. Після цього, Довнар-Запольський був практично висланий у [[Москва|Москву]] (осінь 1926).

Автор понад 150 праць з історії [[Київська Русь|Київської Русі]], [[Московія|Московської держави]], [[Росія|Росії]] в XIX столітті, історії [[Литва|Литви]], Білорусі та України. Довнар-Запольський досліджував литовсько-польську добу [[Історія України|української історії]], історію [[Кривичі|Кривицької]] й [[Дреговичі|Дреговицької]] земель, українських міст XV—XVI століть. Створив у Києві власну школу з історії Росії. Опублікував низку праць з історії народного господарства Російської держави XVI—XVII століттях, суспільного руху в Росії, зокрема з історії [[Декабристи|декабристського руху]].

Негативно ставився до залучення білоруських земель до складу Росії після поділу [[Річ Посполита|Речі Посполитої]]. Вважав, що польська ''«шляхетська аристократична республіка»'' і російська ''«боярська олігархія»'', які повністю ігнорували [[демос]], були ''«два зла»'' в [[Історія Білорусі|білоруській історії]] і згубно впливали на [[Білоруси|білоруський народ]], який є ''«дуже демократичний у своїх історичних та народних традиціях»''.

Помер у [[Москва|Москві]], похований на [[Донське кладовище|новому Донському кладовищі]].

Праці Довнар-Запольського й нині зберігають неабияке довідкове значення завдяки вміщеному в них багатому фактичному матеріалові.

== Родина ==
Другим шлюбом був одружений з Надією Зейферт ({{н.|1}} {{СС|2|листопада|1875|20|жовтня}}), дочкою київського дворянина, [[Гласний|гласного]] [[Київська міська дума|міської думи]] [[Зейферт Ілля Іванович|Іллі Зейферта]]. Мав трьох дітей: синів Всеволода ({{СС|20|березня|1898|8|березня}} — [[21 квітня]] [[1919]]); Вячеслава ({{СС|16|грудня|1900|3}} — 8(21) квітня 1919, Київ, порок серця){{sfn|ЦДІАК, ф. 128, оп. 1080, спр. 510|loc=арк. 738.}} і дочку Ірину ({{н.|1}} {{СС|4|березня|1902|19}}){{sfn|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782|loc=арк. 42.}}.

Старший син, [[Довнар-Запольський Всеволод Митрофанович|Всеволод]], був одним з керівників боротьби за встановлення радянської влади в Києві, організатор і керівник загонів [[Червона гвардія|Червоної гвардії]] на [[Шулявка|Шулявці]] у [[1917]]–[[1918]] роках. Помер 1919 року в Гомелі від [[Висипний тиф|висипного тифу]]. На честь Всеволода Довнар-Запольського, у 1930-х роках було названо вулицю в Києві, яку за часів [[Україна|незалежної України]] ([[2015]] року) перейменували на [[Вулиця Митрофана Довнар-Запольського|вулицю Митрофана Довнар-Запольського]].

Другий син, В'ячеслав, загинув на території Білорусі під час [[Громадянська війна у Росії|громадянської війни]] в лавах [[Червона армія|Червоної армії]].

== Нагороди ==
* [[Імператорський орден Святого Рівноапостольного князя Володимира|Орден Святого Володимира]] 4-го ступеня (1916){{sfn|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782|loc=арк. 41зв, 47зв–48.}}.
* [[Медаль «В пам'ять коронації Імператора Миколи II»]] (1896){{sfn|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782|loc=арк. 41зв.}}.
* [[Медаль «В пам'ять 300-річчя царювання дому Романових»]] (1913){{sfn|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782|loc=арк. 41зв, 47зв–48.}}.

== Бібліографія == <!--у хронологічному порядку-->
* [http://elib.shpl.ru/ru/nodes/11550#page/1/mode/grid/zoom/1 Очерк истории Кривичской и Дреговичской земель до конца XII столетия] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180610233555/http://elib.shpl.ru/ru/nodes/11550#page/1/mode/grid/zoom/1 |date=10 червня 2018 }} / М. В. Довнар-Запольский. — {{comment|К|Киев}}. : Тип. т-ва И. Н. Кушнеров и К°, 1891. — VIII, 170 с. {{ref-ru-dor}}
* Государственное хозяйство Великого княжества Литовского при Ягеллонах, т. 1. — {{К.}}, 1901; {{ref-ru-dor}} ([https://wiki.kneu.edu.ua/Legacy/pdf/donvar_gozhoz.pdf link])
* [http://elib.shpl.ru/ru/nodes/4749#page/1/mode/grid/zoom/1 Политический строй древней Руси: Вече и князь] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180610212850/http://elib.shpl.ru/ru/nodes/4749#page/1/mode/grid/zoom/1 |date=10 червня 2018 }} / Проф. М. Довнар-Запольский. — [{{М.}}]: И. Д. Сытин, ценз. 1906. — 64 с. — (Современная библиотека).
* Очерки по истории западнорусского крестьянства в XVI в. — {{К.}}, 1906; {{ref-ru-dor}}
* Мемуары декабристов. — {{К.}}, 1906; {{ref-ru-dor}}
* Идеалы декабристов. — {{М.}}, 1907; {{ref-ru-dor}}
* Украинские староства в первой половине XVI в. — {{К.}}, 1908; {{ref-ru-dor}}
* Русская история в очерках и статьях, т. 1–3. — {{М.}}, 1909—1912; {{ref-ru-dor}}
* История русского народного хозяйства. — {{К.}}, 1911; {{ref-ru-dor}}
* Торговля и промышленность Москвы XVI—XVII вв. — {{М.}}, 1912; {{ref-ru-dor}}
* Весь Юго-Западный край: справочная и адресная книга по Киевской, Волынской и Подольской губернии. — {{К.}}, 1913. {{ref-ru-dor}}
* [http://elib.shpl.ru/ru/nodes/18811#page/1/mode/grid/zoom/1 Задачи экономического возрождения России: (русско-германский товарообмен и бельгийская промышленность)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180609004921/http://elib.shpl.ru/ru/nodes/18811#page/1/mode/grid/zoom/1 |date=9 червня 2018 }} / М. В. Довнар-Запольский. — {{К.}}, 1915. — 72 с.: табл. {{ref-ru-dor}}
* [http://elib.shpl.ru/ru/nodes/8670#page/1/mode/grid/zoom/1 Народное хозяйство Белоруссии. 1861—1914 гг.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180610225917/http://elib.shpl.ru/ru/nodes/8670#page/1/mode/grid/zoom/1 |date=10 червня 2018 }} / Проф. М. В. Довнар-Запольский. — Минск: Изд. Госплана СССР, 1926. — [3], 240 c. : ил., табл. {{ref-ru}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* ''Бандарчык В. К.'' Гісторыя беларускай этнаграфіі XIX ст. — {{comment|Мн|Мінск}}. : Навука і тэхніка, 1964. — С. 201—215.<!--282 с.--> {{ref-be}}
* [[Герасименко Неля Олексіївна|''Герасименко Н. О.'']] [http://history.org.ua/JournALL/journal/2003/6/12.pdf Історична спадщина М. В. Довнар-Запольського (1864—1934)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190711041434/http://history.org.ua/JournALL/journal/2003/6/12.pdf |date=11 липня 2019 }} // [[Український історичний журнал]]. — 2003. — № 6 (453). — С. 143—154.
* ''Герасименко Н. О.'' [http://history.org.ua/JournALL/journal/2004/1/11.pdf Історична спадщина М. В. Довнар-Запольського (закінчення)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160425184718/http://history.org.ua/JournALL/journal/2004/1/11.pdf |date=25 квітня 2016 }} // Український історичний журнал. — 2004. — № 1 (454). — С. 120—130.
* [[Денисенко Галина Григорівна|''Денисенко Г. Г.'']] [http://www.history.org.ua/?termin=Dovnar_Zapolsky_M Довнар-Запольский Митрофан Вікторович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160413162142/http://www.history.org.ua/?termin=Dovnar_Zapolsky_M |date=13 квітня 2016 }} // {{ЕІУ|2|427}}
* Історія Київського університету. 1874—1959 / За ред. О. З. Жмудського. — {{К.}}, 1959.
* ''Караў Дз. У.'' Прадмова // Доўнар-Запольскі М. В. Гісторыя Беларусі / Беларус. Энцыкл., Нац. арх. Рэсп. Беларусь.; Пер. з рус. Т. М. Бутэвіч, Т. М. Кароткая, Е. П. Фешчанка. — {{comment|Мн|Минск}} : БелЭн, 1994. — С. 5–15. — {{s|ISBN 5-85700-151-X.}} {{ref-be}} <!-- 510 с.-->
* ''Лебедева В. М., Скалабан В. В., Шумейко М. Ф.'' М. В. Довнар-Запольский и его наследие // Довнар-Запольский М. В. История Белорусии / М. В. Довнар-Запольский. — 2-е изд. — {{comment|Мн|Минск}} : Беларусь, 2005. — С. 3–14. — {{s|ISBN 985-01-0550-X.}} {{ref-ru}} <!--680 с. -->
* ''Карпусь Д. О.'' [https://shron1.chtyvo.org.ua/Karpus_Dmytro/Diialnist_kyivskoi_istoryko-ekonomichnoi_shkoly_M_V_Dovnar-Zapolskoho_1901_-_1919_rr.pdf? Діяльність київської історико-економічної школи М. В. Довнар-Запольського (1901—1919 рр.)]: дис… канд. іст. наук : 07.00.06 / Д. О. Карпусь; НАН України. Ін-т укр. археографії та джерелознавства ім. М. С. Грушевського. — К., 2008. — 187 c.
* ''Антонюк С. Н.'' [https://ir.kneu.edu.ua/server/api/core/bitstreams/ad13ee5a-983d-4221-80b9-b51584ac79ea/content М. В. Довнар-Запольський: життя та внесок у розвиток історико-економічної науки (до 145-річчя від дня народження)] // Стратегія економічного розвитку України. — 2012. — № 30. — С.199-205.
* ''Матяш І. Б.''. [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=20483 Довнар-Запольський Митрофан Вікторович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160625112101/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=20483 |date=25 червня 2016 }} // {{ЕСУ/8}}
* {{h|Михальченко|1997|с=84–85.}}[[Михальченко Сергій Іванович|''Михальченко С. И.'']] Киевская школа в историографии (В. Б. Антонович, М. В. Довнар-Запольский и их ученики). — {{М.}} : Прометей ; Брянск: Изд-во БГПУ, 1997. — 228 с. — {{s|ISBN 5-88543-088-8.}} {{ref-ru}}
* {{h|ДАК, ф. 16, оп. 464, спр. 4782}}Послужной списокъ о службѣ ординарнаго профессора Императорскаго Университета Св. Владиміра Митрофана Викторовича Запольскаго-Довнара. Составленъ въ 1916 году / Киевский университет. Послужные списки преподавателей и служащих университета // [[Державний архів міста Києва|ГАК]], ф. 16, оп. 464, д. 4782, л. 40–49. {{ref-ru-dor}}
* ''[[Чуткий Андрій Іванович|Чуткий А. І.]]'' Науковий геній Довнар-Запольського / Економіст: газета Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана. — № 6—7 (1481—1482). — 2017. — Березень.

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53396/10391.html  Довнар-Запольський Митрофан Вікторович]}}
* [http://uadocs.exdat.com/docs/index-59033.html М. В. Довнар-Запольський як декабристознавець.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304131817/http://uadocs.exdat.com/docs/index-59033.html |date=4 березня 2016 }}
* [http://govorim.by/gomelskaya-oblast/rechitsa/stati-o-rechitse/33819-mitrofan-viktorovich-dovnar-zapolskiy.html Митрофан Викторович Довнар-Запольский. Статьи о Речице] // govorim.by. — 2012. — 8 января. {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Білоруські історики]]
[[Категорія:Українські історики]]
[[Категорія:Литовські історики]]
[[Категорія:Російські історики]]
[[Категорія:Випускники історико-філологічного факультету Київського університету]]
[[Категорія:Викладачі Київського університету]]
[[Категорія:Науковці Харківського інституту народного господарства]]
[[Категорія:Члени Київського товариства охорони пам'ятників старовини та мистецтва]]
[[Категорія:Члени Історичного товариства імені Нестора-Літописця]]
[[Категорія:Доктори наук Російської імперії]]
[[Категорія:Померли в Москві]]

title: Митрофан Вікторович · Довнар-Запольський

Народився: 2 (14) червня 1867 або 2 липня 1867 · Речиця, Мінська губернія, Російська імперія

Помер: 30 вересня 1934 (67 років) · Москва, СРСР

Поховання: Нове Донське кладовище

Країна: СРСР Російська імперія (до 1917 року)

Національність: білорус

Діяльність: історик

Сфера роботи: етнографія, фольклор, літературознавство і історія економіки

Alma mater: Історико-філологічний факультет Київського університету (1893), Імператорський університет Святого Володимира і Mozyr Men's Gymnasiumd

Заклад: МДУ, Імператорський Київський університет Святого Володимира, Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана, ХІНГ, Харківський національний університет імені Василя Каразіна, Бакинський державний університет, Азербайджанський технічний університет, Білоруський державний університет, Інститут білоруської культури і Московська сільськогосподарська академія імені К. А. Тимірязєва

Знання мов: російська

Конфесія: православного віросповідання

Рід: House of Downar-Zapolskid

Нагороди: | 4-го ст. | Медаль «У пам'ять коронації Імператора Миколи II» | Медаль «У пам'ять 300-ліття царювання дому Романових» |

title: Автограф

4-го ст.: Медаль «У пам'ять коронації Імператора Миколи II» · Медаль «У пам'ять 300-ліття царювання дому Романових»


text:
# Нагальне
Нага́льне — село в Україні, у Коломацькій селищній громаді Богодухівського району Харківської області. Населення становить 129 осіб. До 2017 орган місцевого самоврядування— Шелестівська сільська рада.

## Географія
Село Нагальне примикає до села Шелестове. Село оточене великим лісовим масивом (дуб). Поруч із селом проходить залізниця, за 2 км станція Коломак.

## Історія
12 червня 2020 року, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 725-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області», увійшло до складу Коломацької селищної громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації Коломацького району, село увійшло до складу Богодухівського району.

wikiname: ukwiki

title: Нагальне

in_language: uk

wikitext:
{{Село
| назва           = Нагальне
| область         = [[Харківська область]]
| район           = [[Богодухівський район]]
| громада         = [[Коломацька селищна громада]]
| рада            = [[Коломацька селищна рада]]
| код КОАТУУ      = 6323281005
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1775
| населення       = 129
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,54
| ref-площа       =
| щільність       = 238,89
| поштовий індекс = 63131
| телефонний код  = 5766
| координати      = {{coord|49|50|27|N|35|12|32|E|scale:100000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 49|
| lat_min         = 50|
| lat_sec         = 27
| lon_deg         = 35|
| lon_min         = 12|
| lon_sec         = 32
| висота          = 163
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 63101, Україна, Харківська обл., Богодухівський р-н, селище Коломак, вул. Гетьмана Івана Мазепи, 2;
| облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=09.01.2009&rf7571=33384 Нагальне]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Нага́льне''' — [[село]] в Україні, у [[Коломацька селищна громада|Коломацькій селищній громаді]] [[Богодухівський район|Богодухівського району]] [[Харківська область|Харківської області]]. Населення становить 129 осіб. До 2017 орган місцевого самоврядування— [[Шелестівська сільська рада]].

== Географія ==
Село ''Нагальне'' примикає до села [[Шелестове]]. Село оточене великим лісовим масивом (дуб). Поруч із селом проходить залізниця, за 2 км станція [[Коломак (станція)|Коломак]].

== Історія ==
12 червня [[2020]] року, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 725-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області», увійшло до складу Коломацької селищної громади<ref>{{Cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/725-2020-р|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2023-02-01|language=uk}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи і ліквідації [[Коломацький район|Коломацького району]], село увійшло до складу Богодухівського району.<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/har'kovskaja/16509 Погода в селі Нагальне] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160323025239/http://weather.in.ua/ua/har'kovskaja/16509 |date=23 березня 2016 }}

{{Коломацький район}}
{{Коломацька селищна громада}}

{{Kharkiv-geo-stub}}

{{Портали|Харківщина|Україна|Слобідська Україна|Географія}}

[[Категорія:Села Харківської області]]
[[Категорія:Населені пункти Богодухівського району]]

title: село Нагальне

Країна: Україна

Область: Харківська область

Район: Богодухівський район

Тер. громада: Коломацька селищна громада

Облікова картка: Нагальне

title: Основні дані

Густота населення: 238,89 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Нагальне


text:
# Руднєв Сергій Миколайович
Сергій Миколайович Руднєв (21 вересня 1943 — †15 квітня 2017) — український поет, автор-виконавець пісень, член НСПУ з 1996 р.

Народився, жив, любив, творив, помер у Черкасах.

## Життєпис
Народився 21 вересня 1943 року в м. Черкаси. Закінчив Черкаський технікум електрифікації і механізації сільського господарства та факультет фізичного виховання Черкаського педагогічного інституту.

Працював тренером, викладачем Черкаського педагогічного інституту.

Член НСПУ з 1.10.1996 р.

Помер письменник 15 квітня 2017 р., похований у Черкасах на міському кладовищі №3.

## Відзнаки
Лауреат обласної літературної премії «Берег надії» імені Василя Симоненка (2012),

багатьох міжнародних та регіональних пісенних фестивалів.

## Про митця
«Провели в надобрійну дорогу нашого дорогого побратима СЕРГІЯ РУДНЄВА.

Він геніально оркестрував свою багатогранну діяльність. Знов і знов будемо поціновувати Його стаєрську й системну мудрість в осягненні творчих завдань, в талановитому самовираженні, у вимогливій і (здавалося) цілодобовій працьовитості, у світлоенергетичній офірі всього себе людям і Україні.

Поет, публіцист, прозаїк, артист-декламатор, композитор, музикант, співак-виконавець своїх та инших авторських творів, літератор-настановник, громадський діяч.
Прийшов у літературу в середині семидесятих.

Тоді ж став кандидатом в майстри спорту з боксу та кандидатом в майстри спорту з веслування на каное.

Виступав сам і тренував юних. Його учень та вихованець Іван Гордієнко - багаторазовий чемпіон України з веслування на одиночній байдарці.

Четвірка байдарочників, яка перемогла в першості України 1976 року, - його спортовці.

Далекого 1977-го Він, знаний спортсмен і тренер, за спонукою предоброї своєї душі заїхав до мене в гуртожиток на коротку гостину. Широта Сергієвих літературних та музичних зацікавлень, - пам"ятаю, - вразили мене, як і Його опанована українська в поліфонічному нАборі. Талант - це ж легко робити те, що важко для инших.

Надзвичайні обдарування Сергія Руднєва - генетично детермінована велич його роду. В повені горя дружина, доньки зраненими чайками припадали човна, спорядженого у вічну плавбу, а поруч стояли внуки, в поставі, вроді, енергетичній силі - спадкоємці діда.

Повертався з волейбольного тренування.

Помер в одну хвилю. Упав, як злетів. Упав і злетів».

19.04.2017 Сергій Ткаченко, поет, член НСПУ

title: Руднєв Сергій Миколайович

wikitext:
{{Письменник
| Ім'я                = Сергій Миколайович Руднєв
| Оригінал імені      =
| Ім'я при народженні =
| Псевдоніми          =
| Фото                = Руднєв Сергій Миколайович.jpg
| Ширина              =
| Підпис              =
| Дата народження     = 21.09.1943
| Місце народження    =  [[Черкаси]]{{Країна з прапорцем|USSR}} → {{Країна з прапорцем|Ukraine}}
| Дата смерті         = 15.04.2017
| Місце смерті        = Черкаси
| Поховання           =
| Національність      = українець
| Громадянство        = {{UKR}}
| Рід діяльності      = [[поет]]
| Мова творів = [[Українська мова|українська]]
| Роки активності     =
| Напрямок            =
| Жанр                =
| Magnum opus         =
| Ukrcenter           =
| Премії              =
| Нагороди            =
| Signature           =
| Примітки            =
}}
{{однофамільці|Руднєв}}
'''Сергій Миколайович Руднєв''' ([[21 вересня]] [[1943]] — †[[15 квітня]] [[2017]]) — український поет, автор-виконавець пісень, член НСПУ з 1996 р.

Народився, жив, любив, творив, помер у Черкасах.

== Життєпис ==
Народився 21 вересня 1943 року в м. Черкаси. Закінчив Черкаський технікум електрифікації і механізації сільського господарства та факультет фізичного виховання Черкаського педагогічного інституту.

Працював тренером, викладачем Черкаського педагогічного інституту.

Член НСПУ з 1.10.1996 р.

Помер письменник 15 квітня 2017 р., похований у Черкасах на міському кладовищі №3.
== Бібліографія ==
Автор поетичних збірок :

„Шепіт і крик” (1992),

„Шалена повінь” (1994),

„Обійми” (1998),

„Жарини слів”. Вибрані твори  (2009).

== Відзнаки ==
Лауреат обласної [[Літературна премія «Берег надії» імені Василя Симоненка|літературної премії «Берег надії» імені Василя Симоненка (2012)]],

багатьох міжнародних та регіональних пісенних фестивалів.

== Про митця ==
«Провели в надобрійну дорогу нашого дорогого побратима СЕРГІЯ РУДНЄВА.

Він геніально оркестрував свою багатогранну діяльність. Знов і знов будемо поціновувати Його стаєрську й системну мудрість в осягненні творчих завдань, в талановитому самовираженні, у вимогливій і (здавалося) цілодобовій працьовитості, у світлоенергетичній офірі всього себе людям і Україні.

Поет, публіцист, прозаїк, артист-декламатор, композитор, [[музикант]], співак-виконавець своїх та инших авторських творів, літератор-настановник, громадський діяч.
Прийшов у літературу в середині семидесятих.

Тоді ж став кандидатом в майстри спорту з боксу та кандидатом в майстри спорту з веслування на каное.

Виступав сам і тренував юних. Його учень та вихованець Іван Гордієнко - багаторазовий чемпіон України з веслування на одиночній байдарці.

Четвірка байдарочників, яка перемогла в першості України 1976 року, - його спортовці.

Далекого 1977-го Він, знаний спортсмен і тренер, за спонукою предоброї своєї душі заїхав до мене в гуртожиток на коротку гостину. Широта Сергієвих літературних та музичних зацікавлень, - пам"ятаю, - вразили мене, як і Його опанована українська в поліфонічному нАборі. Талант - це ж легко робити те, що важко для инших.

Надзвичайні обдарування Сергія Руднєва - генетично детермінована велич його роду. В повені горя дружина, доньки зраненими чайками припадали човна, спорядженого у вічну плавбу, а поруч стояли внуки, в поставі, вроді, енергетичній силі - спадкоємці діда.

Повертався з волейбольного тренування.

Помер в одну хвилю. Упав, як злетів. Упав і злетів».

19.04.2017 Сергій Ткаченко, поет, член НСПУ

== Джерела ==
* [[Черкаська обласна організація НСПУ]]
* [https://www.youtube.com/watch?v=lk5o2dvHg_A Сергій Руднєв, Черемха, авторська пісня, відео (запис 2006 р.)]
* [https://www.youtube.com/watch?v=i_8tGRYLu50&ab_channel=НаталияГоришная Сергій Руднєв, Долонечка села, авторська пісня, відео (запис 2013 р.)]
* [https://www.youtube.com/watch?v=djJ-nyNk-ss Сергій Руднєв, Скажи, хіба не ти?.., авторська пісня, відео (запис 2008 р.)]
* [http://www.symonenkolib.ck.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=1530:rudnev-sergij-mikolajovich&catid=80&Itemid=171 Сергій Руднєв. Черкаська обласна бібліотека для юнацтва.]
* [https://www.pisni.org.ua/songs/2387675.html Сергій Руднєв, Стріляли, зрештою, свої (слова, акорди)]
* [http://www.edu-mns.org.ua/ukr/news/?id=503 Сергій Руднєв, Двокрилля пісні та поезії, 2008]
* [http://library.ck.ua/files/14.05.2013/2.pdf Літературно-мистецький вернісаж Черкащини. Сергій Руднєв, 2013]
* [http://library.ippro.com.ua/attachments/article/142/Програма%20спец..pdf Сучасний літературний процес на Черкащині, 2005]
* [http://www.dikoepole.org/numbers_journal.php?id_txt=222 ИНТЕЛЛЕКТУАЛЬНО-ХУДОЖЕСТВЕННЫЙ ЖУРНАЛ "ДИКОЕ ПОЛЕ. ДОНЕЦКИЙ ПРОЕКТ"]
* [https://novadoba.com.ua/43920-ne-raz-my-sche-zgadayemo-pro-nogo.html Не раз ми ще згадаємо про нього… Володимир Даник - на спогад про Сергія Руднєва, Нова Доба (блог), 25.11.2017]

[[Категорія:Українські поети]]
[[Категорія:Уродженці Черкас]]
[[Категорія:Персоналії:Черкаси]]
[[Категорія:Випускники Черкаського національного університету]]
[[Категорія:Члени НСПУ]]

title: Сергій Миколайович Руднєв

Народився: 21 вересня 1943 · Черкаси СРСР → Україна

Помер: 15 квітня 2017 (73 роки) · Черкаси

Громадянство: Україна

Національність: українець

Діяльність: поет

Alma mater: Черкаський національний університет імені Богдана Хмельницького

Мова творів: українська

Членство: Національна спілка письменників України


text:
# Копанка (притока Малої Висі)
Ко́панка — річка у Маловисківському районі Кіровоградської області, ліва притока Малої Висі (басейн Південного Бугу).

## Опис
Довжина річки 10  км., похил річки — 4,3 м/км. Формується з декількох безіменних струмків та водойм. Площа басейну 78,7 км².

## Розташування
Копанка бере початок у селі Копанки і тече переважно на південний схід. У селі Моргунівка впадає у річку Малу Вись, ліву притоку Великої Висі.

title: Копанка (притока Малої Висі)

wikitext:
{{Річка
| назва             = Копанка
| оригінальна_назва =
| зображення        =
| зображення_розмір =
| підпис            =
| довжина           = 10 км
| висота_витоку     =
| висота_гирла      =
| похил_річки       = 4,3 м/км
| стік              =
| площа_басейну     = 78,7 км²
| витік             = в селі [[Копанки (Маловисківський район)|Копанки]]
| витік_коорд       = {{coord|48|39|16.6|N|31|18|7.1|E|type:waterbody}}
| гирло             = [[Мала Вись|Малої Висі]]
| гирло_коорд       = {{coord|48|42|30.4|N|31|24|10.5|E|type:waterbody}}
| басейн            = [[Південний Буг|Південного Бугу]]
| країни_басейну    = {{UKR}}<br/>
| прирічкові_країни =
| притоки           =
| мапа              =
| мапа_розмір       =
| мапа_підпис       =
}}
'''Ко́панка''' — [[річка]] у [[Маловисківський район|Маловисківському районі]] [[Кіровоградська область|Кіровоградської області]], ліва притока [[Мала Вись|Малої Висі]] ([[Басейн річки|басейн]] [[Південний Буг|Південного Бугу]]).

== Опис ==
Довжина річки 10  км., [[похил річки]] — 4,3 м/км. Формується з декількох безіменних струмків та водойм. Площа басейну 78,7 км².

== Розташування ==
Копанка бере початок у селі [[Копанки (Маловисківський район)|Копанки]] і тече переважно на південний схід. У селі [[Моргунівка]] впадає у річку Малу Вись, ліву притоку [[Велика Вись|Великої Висі]].

== Література ==
# [https://web.archive.org/web/20161221091748/http://shron.chtyvo.org.ua/Levchenko_SP/Kataloh_richok_Ukrainy.pdf «Каталог річок України»]. — К. : Видавництво АН УРСР, 1957. — С. 62. — (№ 935).
# [https://shron1.chtyvo.org.ua/Zheliezniak_Iryna/Slovnyk_hidronimiv_Ukrainy.pdf? Словник гідронімів України] — К.: Наукова думка, 1979. — С. 269 (Копанка № 7)

{{river-stub}}
{{Kirovohrad-geo-stub}}
[[Категорія:Малі річки України]]
[[Категорія:Річки Маловисківського району]]
[[Категорія:Статті про річки Кіровоградської області без зображення в картці]]
[[Категорія:Велика Вись]]

title: Копанка

Витік: в селі Копанки

Гирло: Малої Висі

Басейн: Південного Бугу

Країни: Україна

Регіон: Кіровоградська область

Довжина: 10 км


text:
# Сонячний телескоп імені Денієла Іноуї
20°42′17″ пн. ш. 156°10′36″ зх. д. / 20.704722222222° пн. ш. 156.17666666667° зх. д.
Сонячний телескоп імені Денієла Іноуї (англ. The Daniel K. Inouye Solar Telescope, DKIST) — це наукова установа для вивчення Сонця в обсерваторії Халеакала на гавайському острові Мауї. Відомий як Advanced Technology Solar Telescope (ATST) до 2013 року, він був названий на честь Денієла Іноуї, сенатора США від Гаваїв. Це найбільший у світі сонячний телескоп з 4-метровою апертурою. DKIST фінансується Національним науковим фондом і керується Національною сонячною обсерваторією. Загальна вартість проекту становить 344,13 млн доларів США. Це співпраця багатьох дослідницьких установ. Деякі тестові зображення були опубліковані в січні 2020 року. Про завершення будівництва та перехід до наукових спостережень було оголошено в листопаді 2021 року.
DKIST може спостерігати за Сонцем у видимому та близькому до інфрачервоного діапазонів і має 4,24-метрове головне дзеркало у позаосьовій григоріанській конфігурації, яке забезпечує 4-метрову чітку безперешкодну апертуру. Адаптивна оптика коригує атмосферні спотворення та розмиття сонячного зображення, що дає змогу з високою роздільною здатністю спостерігати за елементами Сонця на відстані до 20 км (12 миль). Позаосьовий, чіткий дизайн діафрагми дозволяє уникнути центральної перешкоди, зводячи до мінімуму розсіяне світло. Це також спрощує роботу адаптивної оптики та цифрової реконструкції зображень, наприклад спекл-зображення.
Місце на вулкані Халеакала було обрано через ясну денну погоду та сприятливі атмосферні умови.
Він почав свої перші наукові спостереження 23 лютого 2022 року, сигналізуючи про початок річної фази введення в експлуатацію.

## Будівництво
Контракт на будівництво телескопа було укладено в 2010 році, тоді планувалося завершити будівництво в 2017 році. Фізичне будівництво на майданчику DKIST почалося в січні 2013 року, а робота над корпусом телескопа була завершена у вересні 2013 року.
Основне дзеркало було доставлено на місце в ніч з 1 на 2 серпня 2017 року, а завершений телескоп надав зображення сонця з безпрецедентною детальністю в грудні 2019 року. Додаткові інструменти для вимірювання магнітного поля Сонця повинні були бути додані в першій половині 2020 року. Про завершення будівництва та перехід до робочої фази з першими науковими спостереженнями було оголошено 22 листопада 2021 року. На той час телескоп створювався понад 25 років (включаючи попередній проект тощо, а не лише будівлю).

## Будова телескопа
Основне дзеркало f/2 товщиною 75 мм має діаметр 4,24 метри із зовнішнім 12-сантиметровим маскуванням, залишаючи 4-метрову позаосьову ділянку 12-метрового діаметра, увігнутий параболоїд f/0,67. Він був відлитий із Zerodur компанією Schott AG і відполірований у дзеркальній лабораторії Річарда Ф. Керіса Університету Аризони та алюмінізований на підприємстві для нанесення дзеркального покриття AMOS.
0,65-метрове вторинне дзеркало, увігнутий еліпсоїд із фокусною відстанню 1 метр, виготовлено з карбіду кремнію та встановлено на шестиподі для компенсації теплового розширення та вигину конструкції телескопа, утримуючи дзеркало в оптимальному положенні.

## Адаптивна та активна оптика
Одним із ключових компонентів DKIST є адаптивна та активна оптична система, яка відповідає за виправлення спотворень зображень телескопа, спричинених земною атмосферою. Ці спотворення, відомі як «бачення», можуть бути спричинені градієнтами температури та іншими факторами в атмосфері та можуть значно погіршити якість зображень телескопа.
Адаптивна оптична система DKIST використовує здатне деформоваись дзеркало, яке можна регулювати в режимі реального часу для виправлення атмосферних спотворень. Система також включає в себе датчик хвильового фронту, який вимірює спотворення у вхідному світлі та передає цю інформацію назад до деформованого дзеркала для внесення необхідних коригувань.
Активна оптична система, з іншого боку, відповідає за підтримку фокусування телескопа та вирівнювання. Він використовує мережу датчиків і приводів для постійного моніторингу та регулювання положення дзеркал телескопа, гарантуючи, що вони залишаються належним чином вирівняними та сфокусованими.
Разом адаптивна та активна оптичні системи дозволяють DKIST створювати зображення сонця з найвищою роздільною здатністю, які будь-коли зроблені. Ці зображення можна використовувати для більш детального вивчення поверхні та атмосфери Сонця, допомагаючи вченим краще зрозуміти процеси, які керують сонячною активністю та космічною погодою.

## Прилади
DKIST у першому поколінні оснащений п’яти приладами.

### Visible Broadband Imager (VBI)
VBI — це двоканальний фільтр-фільтр із обмеженою дифракцією, кожен із яких складається з інтерференційного фільтра та цифрової наукової сенсорної камери CMOS, яка знімає зображення Сонця. Кожна камера має роздільну здатність 4k×4k пікселів. Інтерференційні фільтри працюють як смуговий фільтр, який пропускає лише вибраний діапазон довжин хвиль (тобто колір) сонячного світла. Чотири різні фільтри перешкод доступні в кожному каналі, які встановлені в моторизованому швидкозмінному колесі фільтра.
Синій канал VBI (поле зору 45 дюймів)
- 393,327 нм, FWHM: 0,101 нм (спектральна лінія Ca II K, темно-фіолетова)
- 430,520 нм, FWHM: 0,437 нм (G-діапазон, фіолетовий)
- 450,287 нм, FWHM: 0,41 нм (синій континуум)
- 486,139 нм, FWHM: 0,0464 нм (спектральна лінія Н-бета, бірюза)

Червоний канал VBI (поле зору 69 дюймів)
- 656,282 нм, FWHM: 0,049 нм (H-альфа спектральна лінія, світло-червоний)
- 668,423 нм, FWHM: 0,442 нм (червоний континуум)
- 705,839 нм, FWHM: 0,578 нм (спектральна лінія оксиду титану(II) (TiO), темно-червона)
- 789,186 нм, FWHM: 0,356 нм (спектральна лінія Fe XI)

Серія зображень для кожної довжини хвилі записується з високою частотою кадрів (30 кадрів/с), цифрово аналізується та формується в єдине чітке зображення (спекл-реконструкція).
VBI виготовлено Національною сонячною обсерваторією.

### Visible Spectro-Polarimeter (ViSP)
Поляриметр ViSP виготовляється High Altitude Observatory.

### Visible Tunable Filter (VTF)
VTF виготовляється Kiepenheuer-Institut für Sonnenphysik.

### Diffraction-Limited Near-InfraRed Spectro-Polarimeter (DL-NIRSP)
DL-NIRSP — інтегральний польовий спектрограф на основі дифракційної ґратки зі спектральною роздільною здатністю R=250000. DL-NIRSP виготовлено Інститутом астрономії (IfA) Гавайського університету.

### Cryogenic Near-InfraRed Spectro-Polarimeter (Cryo-NIRSP)
Cryo-NIRSP виготовляється Інститутом астрономії (IfA) Гавайського університету.

## Виноски
1. 1 2 3 4 5  Frequently Asked Questions - Daniel K. Inouye Solar Telescope
2. ↑  Cryo-NIRSP Instrument Description
3. ↑  Solar Telescope Named for Late Senator Inouye. National Solar Observatory. 16 грудня 2013. Процитовано 21 жовтня 2015.
4. ↑  Witze, A. (29 січня 2020). World's most powerful solar telescope is up and running. Nature. doi:10.1038/d41586-020-00224-z. S2CID 213261911.
5. 1 2  Hannah Devlin (29 січня 2020). Telescope captures most detailed pictures yet of the sun. The Guardian.
6. ↑  NSF FY2019 Report (PDF). National Science Foundation. 2019. Процитовано 16 грудня 2022.
7. ↑  Crockett, C. (29 січня 2020). These are the most detailed images of the sun ever taken. Science News. Процитовано 30 січня 2020.
8. 1 2  @NatSolarObs (22 листопада 2021). Great job, team! (Твіт). Процитовано 24 листопада 2021 — через Твіттер.
9. ↑  Raftery, Claire (18 грудня 2019). Why Build the Inouye Solar Telescope on Haleakalā. NSO - National Solar Observatory (амер.). Процитовано 24 грудня 2022.
10. ↑  U.S. NSF’s Daniel K. Inouye Solar Telescope Begins Science Operations Commissioning Phase
11. ↑  NSF Selects NSO to Build World's Largest Solar Telescope (Пресреліз). SpaceRef. 22 січня 2010. Процитовано 16 березня 2017.{{cite press release}}:  Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання)
12. ↑  Building the DKIST – Image Gallery. dkist.nso.edu. Архів оригіналу за 13 вересня 2014. Процитовано 22 серпня 2015. [Архівовано 2014-09-13 у Wayback Machine.]
13. ↑  Durand, Pierrot (21 вересня 2013), Work on Dome Completed, say Spanish Companies, French Tribune, процитовано 26 вересня 2013. (Note that the illustration accompanying the article is a 2012 artist’s rendering of the Thirty Meter Telescope calotte dome, and looks nothing like the actual ATST enclosure.)
14. ↑  Primary mirror delivered to Daniel K. Inouye Solar Telescope (Пресреліз). National Science Foundation. 3 серпня 2017. News Release 17-072.
15. ↑  Communications, University Relations- (11 грудня 2015). UA Completes Primary Mirror for Advanced Solar Telescope. UANews (англ.). Процитовано 4 лютого 2020.
16. ↑  DKIST M1 Mirror Successfully Aluminized. NSO - National Solar Observatory (амер.). 4 червня 2018. Процитовано 4 лютого 2020.
17. 1 2 3  2.0 Wavefront Correction | DKIST. dkist.nso.edu. Архів оригіналу за 24 грудня 2022. Процитовано 24 грудня 2022. [Архівовано 2022-12-24 у Wayback Machine.]
18. ↑  Johnson, Luke C.; Johansson, Erik; Marino, José; Richards, Kit; Rimmele, Thomas; Wang, Iris; Woeger, Friedrich (15 грудня 2020). First light with adaptive optics: the performance of the DKIST high-order adaptive optics. Adaptive Optics Systems VII. SPIE. doi:10.1117/12.2563427.
19. ↑  Howell, Elizabeth (1 березня 2022). Massive solar telescope starts science observations. Space.com (англ.). Процитовано 24 грудня 2022.
20. ↑  This is the highest-resolution photo of the sun ever taken. MIT Technology Review (англ.). Процитовано 24 грудня 2022.
21. ↑  Solar telescope releases first image of a sunspot. phys.org (англ.). Процитовано 6 грудня 2020.
22. ↑  DKIST Instruments. NSO - National Solar Observatory (амер.). Процитовано 4 лютого 2020.

title: Сонячний телескоп імені Денієла Іноуї

wikitext:
{{unibox}}

<!--{{Infobox telescope |locmapin=Pacific Ocean |location=[[Maui, Hawaii]], US}}-->
[[File:Haleakala Observatory 2017.jpg|thumb]]
'''Сонячний телескоп імені Денієла Іноуї''' ({{lang-en|The Daniel K. Inouye Solar Telescope}}, '''DKIST''') — це наукова установа для вивчення [[Сонце|Сонця]] в [[Обсерваторія Халеакала|обсерваторії Халеакала]] на гавайському острові [[Мауї]]. Відомий як ''Advanced Technology Solar Telescope'' (''ATST'') до [[2013]] року, він був названий на честь [[Денієл Іноуї|Денієла Іноуї]], [[Сенатор США|сенатора США]] від [[Гаваї (штат)|Гаваїв]].<ref>{{cite web |title=Solar Telescope Named for Late Senator Inouye |url=http://www.nso.edu/DKIST |publisher=[[National Solar Observatory]] |accessdate=21 жовтня 2015 |date=16 грудня 2013}}</ref> Це найбільший у світі [[сонячний телескоп]] з 4-метровою [[апертура|апертурою]].<ref name="Witze2020">{{cite journal|last1= Witze|first1= A.|title= World's most powerful solar telescope is up and running|journal= Nature|date= 29 січня 2020|doi= 10.1038/d41586-020-00224-z|s2cid= 213261911}}</ref><ref name=firstlight>{{cite web |url=https://www.theguardian.com/science/2020/jan/29/solar-telescope-captures-most-detailed-pictures-yet-the-sun |title=Telescope captures most detailed pictures yet of the sun |newspaper=The Guardian|author= Hannah Devlin |date= 29 січня 2020}}</ref> DKIST фінансується [[Національний науковий фонд|Національним науковим фондом]] і керується [[Національна сонячна обсерваторія|Національною сонячною обсерваторією]]. Загальна вартість проекту становить 344,13 млн доларів США.<ref>{{cite web |title= NSF FY2019 Report |url=https://www.nsf.gov/about/budget/fy2019/pdf/34a_fy2019.pdf |publisher=[[National Science Foundation]] |accessdate=16 грудня 2022 |date=2019}}</ref> Це співпраця багатьох дослідницьких установ. Деякі тестові зображення були опубліковані в січні [[2020]] року.<ref name="SN2020.01.29">{{cite web|url=https://www.sciencenews.org/article/these-are-most-detailed-images-sun-ever-taken|title=These are the most detailed images of the sun ever taken|last=Crockett|first=C.|date=29 січня 2020|website=[[Science News]]|access-date=2020-01-30}}</ref> Про завершення будівництва та перехід до наукових спостережень було оголошено в листопаді [[2021]] року.<ref name="Nov2021"/>

DKIST може спостерігати за Сонцем у видимому та близькому до інфрачервоного діапазонів і має 4,24-метрове головне дзеркало у позаосьовій григоріанській конфігурації, яке забезпечує 4-метрову чітку безперешкодну апертуру. Адаптивна оптика коригує атмосферні спотворення та розмиття сонячного зображення, що дає змогу з високою роздільною здатністю спостерігати за елементами Сонця на відстані до 20 км (12 миль). Позаосьовий, чіткий дизайн діафрагми дозволяє уникнути центральної перешкоди, зводячи до мінімуму розсіяне світло. Це також спрощує роботу адаптивної оптики та цифрової реконструкції зображень, наприклад спекл-зображення.

Місце на вулкані Халеакала було обрано через ясну денну погоду та сприятливі атмосферні умови.<ref>{{Cite web |last=Raftery |first=Claire |date=2019-12-18 |title=Why Build the Inouye Solar Telescope on Haleakalā |url=https://nso.edu/telescopes/dkist/fact-sheets/why-haleakala/ |access-date=2022-12-24 |website=NSO - National Solar Observatory |language=en-US}}</ref>

Він почав свої перші наукові спостереження 23 лютого [[2022]] року, сигналізуючи про початок річної фази введення в експлуатацію.<ref>{{Citation |title=U.S. NSF’s Daniel K. Inouye Solar Telescope Begins Science Operations Commissioning Phase |url=https://nso.edu/press-release/us-nsf-daniel-k-inouye-solar-telescope-begins-science-operations-commissioning-phase}}</ref>

== Будівництво ==
Контракт на будівництво [[телескоп]]а було укладено в [[2010]] році, тоді планувалося завершити будівництво в 2017 році.<ref>{{cite press release |author=<!--no by-line--> |title=NSF Selects NSO to Build World's Largest Solar Telescope |url=http://www.spaceref.com/news/viewpr.html?pid=30072 |publisher=SpaceRef |date=22 січня 2010 |access-date=16 березня 2017 |url-status=dead }}</ref> Фізичне будівництво на майданчику DKIST почалося в січні 2013 року<ref>{{cite web |title=Building the DKIST – Image Gallery |url=http://dkist.nso.edu/BuildingATST |publisher=dkist.nso.edu |accessdate=22 серпня 2015 |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20140913130318/http://dkist.nso.edu/BuildingATST |archive-date=13 вересня 2014 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140913130318/http://dkist.nso.edu/BuildingATST |date=2014-09-13 }}</ref>, а робота над корпусом телескопа була завершена у вересні 2013 року.<ref>{{Citation |title=Work on Dome Completed, say Spanish Companies |url=http://frenchtribune.com/teneur/1319958-work-dome-completed-say-spanish-companies |date=21 вересня 2013 |accessdate=26 вересня 2013 |first=Pierrot |last=Durand |journal=French Tribune |postscript=.}} (''Note that the illustration accompanying the article is a 2012 artist’s rendering of the [[Thirty Meter Telescope]] calotte dome, and looks nothing like the [http://atst.nso.edu/gallery/encl actual ATST enclosure]''.)</ref>

Основне дзеркало було доставлено на місце в ніч з 1 на 2 серпня 2017 року<ref>{{cite press release |title=Primary mirror delivered to Daniel K. Inouye Solar Telescope |date=3 серпня 2017 |publisher=[[National Science Foundation]] |id=News Release 17-072 |url=https://www.nsf.gov/news/news_summ.jsp?cntn_id=242744}}</ref>, а завершений телескоп надав зображення сонця з безпрецедентною детальністю в грудні 2019 року. Додаткові інструменти для вимірювання магнітного поля Сонця повинні були бути додані в першій половині 2020 року.<ref name=firstlight/> Про завершення будівництва та перехід до робочої фази з першими науковими спостереженнями було оголошено 22 листопада 2021 року. На той час телескоп створювався понад 25 років (включаючи попередній проект тощо, а не лише будівлю).<ref name="Nov2021">{{cite tweet|user=NatSolarObs|number=1462873874215972867|title=Great job, team!  |website=Twitter  |publisher=National Solar Observatory  |access-date=24 листопада 2021 |date=2021-11-22}}</ref>

== Будова телескопа ==
[[File:Telescope Mount Assembly of the Inouye Solar Telescope.jpg|thumb|left|Збірка кріплення телескопа з його великим 4-метровим головним дзеркалом]]
Основне дзеркало [[Діафрагмове число|f/2]] товщиною 75 мм має діаметр 4,24 метри із зовнішнім 12-сантиметровим маскуванням, залишаючи 4-метрову позаосьову ділянку 12-метрового діаметра, [[параболічний рефлектор|увігнутий параболоїд]] f/0,67. Він був відлитий із [[Zerodur]] компанією [[Schott AG]] і відполірований у дзеркальній лабораторії Річарда Ф. Керіса [[Університет Аризони|Університету Аризони]] та алюмінізований на підприємстві для нанесення дзеркального покриття AMOS.<ref>{{Cite web|url=https://uanews.arizona.edu/story/ua-completes-primary-mirror-advanced-solar-telescope|title=UA Completes Primary Mirror for Advanced Solar Telescope|last=Communications|first=University Relations-|date=2015-12-11|website=UANews|language=en|access-date=2020-02-04}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.nso.edu/blog/dkist-m1-mirror-successfully-aluminized/|title=DKIST M1 Mirror Successfully Aluminized|date=2018-06-04|website=NSO - National Solar Observatory|language=en-US|access-date=2020-02-04}}</ref>

0,65-метрове вторинне дзеркало, увігнутий еліпсоїд із фокусною відстанню 1 метр, виготовлено з [[карбід кремнію|карбіду кремнію]] та встановлено на [[Платформа Г'ю—Стюарта|шестиподі]] для компенсації [[теплове розширення|теплового розширення]] та вигину конструкції телескопа, утримуючи дзеркало в оптимальному положенні.

== Адаптивна та активна оптика ==
Одним із ключових компонентів DKIST є [[Адаптивна оптика|адаптивна]] та [[Активна оптика|активна оптична]] система, яка відповідає за виправлення спотворень зображень телескопа, спричинених [[земна атмосфера|земною атмосферою]]. Ці спотворення, відомі як «бачення», можуть бути спричинені [[Градієнт температури|градієнтами температури]] та іншими факторами в атмосфері та можуть значно погіршити якість зображень телескопа.<ref name=":0">{{Cite web |title=2.0 Wavefront Correction {{!}} DKIST |url=https://dkist.nso.edu/wfc |access-date=2022-12-24 |website=dkist.nso.edu |archive-date=2022-12-24 |archive-url=https://web.archive.org/web/20221224211144/https://dkist.nso.edu/wfc }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20221224211144/https://dkist.nso.edu/wfc |date=2022-12-24 }}</ref><ref>{{Cite journal |last=Johnson |first=Luke C. |last2=Johansson |first2=Erik |last3=Marino |first3=José |last4=Richards |first4=Kit |last5=Rimmele |first5=Thomas |last6=Wang |first6=Iris |last7=Woeger |first7=Friedrich |date=2020-12-15 |title=First light with adaptive optics: the performance of the DKIST high-order adaptive optics |url=https://spie.org/Publications/Proceedings/Paper/10.1117/12.2563427 |journal=Adaptive Optics Systems VII |publisher=SPIE |doi=10.1117/12.2563427}}</ref>

Адаптивна оптична система DKIST використовує здатне деформоваись дзеркало, яке можна регулювати в режимі реального часу для виправлення атмосферних спотворень. Система також включає в себе датчик [[Фронт хвилі|хвильового фронту]], який вимірює спотворення у вхідному світлі та передає цю інформацію назад до деформованого дзеркала для внесення необхідних коригувань.<ref>{{Cite web |last=Howell |first=Elizabeth |date=2022-03-01 |title=Massive solar telescope starts science observations |url=https://www.space.com/dkist-sun-telescope-starts-science-commissioning |access-date=2022-12-24 |website=Space.com |language=en}}</ref><ref name=":0" />

Активна оптична система, з іншого боку, відповідає за підтримку фокусування телескопа та вирівнювання. Він використовує мережу датчиків і [[Виконавчий механізм|приводів]] для постійного моніторингу та регулювання положення дзеркал телескопа, гарантуючи, що вони залишаються належним чином вирівняними та сфокусованими.<ref name=":0" />

Разом адаптивна та активна оптичні системи дозволяють DKIST створювати зображення сонця з найвищою роздільною здатністю, які будь-коли зроблені. Ці зображення можна використовувати для більш детального вивчення поверхні та [[атмосфера Сонця|атмосфери Сонця]], допомагаючи вченим краще зрозуміти процеси, які керують сонячною активністю та космічною погодою.<ref>{{Cite web |title=This is the highest-resolution photo of the sun ever taken |url=https://www.technologyreview.com/2020/01/29/276005/these-are-the-highest-resolution-photos-of-the-sun-ever-taken/ |access-date=2022-12-24 |website=MIT Technology Review |language=en}}</ref>

== Прилади ==
[[File:Highest_resolution_photo_of_Sun_(NSF)_as_of_January_20,_2020.jpg|thumb|Зображення поверхні Сонця з високою роздільністю, зроблене DKIST]]
[[File:DKIST-First-Sunspot.jpg|thumb|Зображення [[сонячна пляма|сонячної плями]] з високою роздільністю, зроблене DKIST<ref>{{Cite web|title=Solar telescope releases first image of a sunspot|url=https://phys.org/news/2020-12-solar-telescope-image-sunspot.html|access-date=2020-12-06|website=phys.org|language=en}}</ref>]]
DKIST у першому поколінні оснащений п’яти приладами.<ref>{{Cite web|url=https://www.nso.edu/telescopes/dki-solar-telescope/instruments/|title=DKIST Instruments|website=NSO - National Solar Observatory|language=en-US|access-date=2020-02-04}}</ref>

=== Visible Broadband Imager (VBI) ===
VBI — це двоканальний фільтр-фільтр із [[Дифракційна межа|обмеженою дифракцією]], кожен із яких складається з [[Інтерференційний фільтр|інтерференційного фільтра]] та цифрової наукової сенсорної камери [[CMOS]], яка знімає зображення Сонця. Кожна камера має роздільну здатність 4k×4k [[піксел]]ів. Інтерференційні фільтри працюють як [[смуговий фільтр]], який пропускає лише вибраний діапазон довжин хвиль (тобто колір) сонячного світла. Чотири різні фільтри перешкод доступні в кожному каналі, які встановлені в моторизованому швидкозмінному колесі фільтра.

Синій канал VBI ([[поле зору]] 45 дюймів)
* 393,327 нм, [[FWHM]]: 0,101 нм (спектральна лінія [[Ca]] II K, темно-фіолетова)
* 430,520 нм, FWHM: 0,437 нм (G-діапазон, фіолетовий)
* 450,287 нм, FWHM: 0,41 нм (синій континуум)
* 486,139 нм, FWHM: 0,0464 нм (спектральна лінія [[Серія Бальмера|Н-бета]], бірюза)

Червоний канал VBI (поле зору 69 дюймів)
* 656,282 нм, FWHM: 0,049 нм ([[H-альфа]] спектральна лінія, світло-червоний)
* 668,423 нм, FWHM: 0,442 нм (червоний континуум)
* 705,839 нм, FWHM: 0,578 нм (спектральна лінія оксиду титану(II) (TiO), темно-червона)
* 789,186 нм, FWHM: 0,356 нм (спектральна лінія Fe XI)

Серія зображень для кожної довжини хвилі записується з високою частотою кадрів (30 кадрів/с), цифрово аналізується та формується в єдине чітке зображення ([[Спекл-інтерферометрія|спекл-реконструкція]]).

VBI виготовлено Національною сонячною обсерваторією.

=== Visible Spectro-Polarimeter (ViSP) ===
[[Поляриметр]] ViSP виготовляється [[High Altitude Observatory]].

=== Visible Tunable Filter (VTF) ===
VTF виготовляється [[Kiepenheuer-Institut für Sonnenphysik]].

=== Diffraction-Limited Near-InfraRed Spectro-Polarimeter (DL-NIRSP) ===
DL-NIRSP — [[інтегральний польовий спектрограф]] на основі [[Дифракційна ґратка|дифракційної ґратки]] зі спектральною роздільною здатністю R=250000. DL-NIRSP виготовлено Інститутом астрономії (IfA) [[Гавайський університет|Гавайського університету]].

=== Cryogenic Near-InfraRed Spectro-Polarimeter (Cryo-NIRSP) ===
Cryo-NIRSP виготовляється Інститутом астрономії (IfA) Гавайського університету.

== Виноски ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://dkist.nso.edu Daniel K. Inouye Solar Telescope]
* [https://nauka.ua/news/nazemnij-teleskop-dkist-sfotografuvav-plyami-na-sonci Наземний телескоп DKIST сфотографував плями на Сонці] // [[nauka.ua]]
* {{commons category-inline|Daniel K. Inouye Solar Telescope}}

{{Authority control}}
[[Категорія:Оптичні телескопи]]
[[Категорія:Дослідження Сонця]]
[[Категорія:Телескопи США]]
[[Категорія:Гаваї]]

Спонсор: Національний науковий фонд

Названо на честь: Деніел Іноуі

Країна: США

Адміністративна одиниця: Мауї

Місце розташування: Обсерваторія Халеакала

У межах природно-географічного об'єкта: Мауї

Оператор: Національна сонячна обсерваторія

Дата/час прийняття в експлуатацію: грудень 2019

Площа: 12,5 квадратний метр


text:
# Мутілоа
Мутілоа (баск. Mutiloa, ісп. Mutiloa) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Країна Басків, у провінції Гіпускоа. Населення — 235 осіб (2009).
Муніципалітет розташований на відстані близько 310 км на північ від Мадрида, 40 км на південний захід від Сан-Себастьяна.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету

title: Мутілоа

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Мутілоа
 | місцева_назва       = ''Mutiloa''
 | прапор              =
 | герб                =
 | автономна_спільнота = [[Країна Басків]]
 | провінція           = [[Гіпускоа]]
 | комарка             =
 | широта              = 43.017
 | довгота             = -2.267
 | висота              =
 | населення           = 235
 | рік_насел           = 2009
 | площа               = 8,61
 | густота             = 27,29
 | поштові_індекси     = 20214
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 20057
 | мер                 = Іньякі Угальде Алустіса
 | рік_обрання         =
 | www                 = http://www.mutiloa.net/
}}
'''Мутілоа''' ({{lang-eu|Mutiloa}}, {{lang-es|Mutiloa}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Країна Басків]], у провінції [[Гіпускоа]]. Населення — {{formatnum:235}} осіб (2009).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 310 км на північ від [[Мадрид]]а, 40 км на південний захід від [[Сан-Себастьян]]а.

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Mutiloa}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Gipuzkoa municipalities Mutiloa.JPG|Розташування муніципалітету
</gallery>

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20140505052624/http://www.mutiloa.net/ Муніципальна рада]
* [http://maps.google.es/maps?f=q&hl=es&q=Mutiloa&ie=UTF8&z=15&ll=43.022354,-2.27279&spn=0.021366,0.053988&t=k&om=1 Мутілоа на Google Maps]
{{Бібліоінформація}}
{{Муніципалітети Гіпускоа}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети Гіпускоа]]
[[Категорія:Населені пункти, засновані 1617]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Країна Басків

Провінція: Гіпускоа

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Іньякі Угальде Алустіса

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Monstera alfaroi
Monstera alfaroi — вид квіткових рослин з родини кліщинцевих (Araceae).

## Розповсюдження
Місцем проживання цього виду є Коста-Рика.

title: Monstera alfaroi

wikitext:
{{Speciesbox|taxon=Monstera alfaroi|authority=Croat & M.Cedeño
}}
'''''Monstera alfaroi''''' — [[вид]] квіткових рослин з родини кліщинцевих (Araceae).

== Розповсюдження ==
Місцем проживання цього виду є [[Коста-Рика]]<ref name="POWO">{{cite web |url=https://powo.science.kew.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:77216508-1 |назва=Plants of the World Online {{!}} Kew Science |дата-доступу=10.10.2023}} {{ref-en}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{taxonbar|from=Q106908012}}

[[Категорія:Монстера|alfaroi]]
[[Категорія:Флора Коста-Рики]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Однодольні (Monocotyledon)

Порядок: Частухоцвіті (Alismatales)

Родина: Кліщинцеві (Araceae)

Рід: Монстера (Monstera)

Вид: M. alfaroi

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Monstera alfaroi · Croat & M.Cedeño


text:
# Генрикув (Великопольське воєводство)
Генрикув (пол. Henryków) — село в Польщі, у гміні Роздражев Кротошинського повіту Великопольського воєводства.
Населення — 71 особа (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Каліського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 37      | 8                  | 23               | 6                    |
| Жінки    | 34      | 5                  | 19               | 10                   |
| Разом    | 71      | 13                 | 42               | 16                   |

title: Генрикув (Великопольське воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Генрикув
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Henryków}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Великопольське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Кротошинський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Роздражев (гміна){{!}}Роздражев
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 71
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 62
|поштовий індекс        = 63-708 <br />(poczta: [[Rozdrażew]])
|автомобільний код      = PKR
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0207853
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Генрикув}}

'''Генрикув''' ({{lang-pl|Henryków}}) — село в Польщі, у [[Роздражев (гміна)|гміні Роздражев]] [[Кротошинський повіт|Кротошинського повіту]] [[Великопольське воєводство|Великопольського воєводства]].
Населення — {{formatnum:71}} {{МНОЖИНА:71|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Каліське воєводство (1975—1998)|Каліського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=37 |ЧолПре=8 |ЧолПрац=23 |ЧолПост=6
|Жін=34 |ЖінПре=5 |ЖінПрац=19 |ЖінПост=10
|Разом=71 |РазомПре=13 |РазомПрац=42 |РазомПост=16
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Роздражев}}

[[Категорія:Села Кротошинського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Великопольське воєводство

Повіт: Кротошинський повіт

Гміна: Роздражев

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Поштовий індекс: 63-708 · (poczta: Rozdrażew)

Автомобільний код: PKR

OSM: ↑2712229 ·R (Ґміна Роздражев)


text:
# Графська війна
Графська війна (дан. Grevens Fejde) — війна за спадщину, яка тривала в Данії в 1534-36 роках і привела до Реформації в Данії. Конфлікт відбувся між прихильниками католика Кристіана II, який правив в Данії до 1523 року, та прихильниками протестанта Крістіана Готторпського, сина померлого короля Фредеріка I.

## Історія
Після смерті Фрідріха I в 1533 році ютландська знать проголосила його сина, тодішнього герцога Крістіана Готторпського, королем під ім'ям Крістіан III. Тим часом граф Христоф Ольденбурзький організував повстання проти нового короля, вимагаючи повернення Крістіана II. За підтримки Любека та військ з Ольденбурга та Мекленбурга піднялися дворяни Зеландії та Сконе, а також такі міста, як Копенгаген та Мальме. Саме повстання почалося в 1534 році, коли капер Клемен Андерсен, відомий на прізвисько Шкіпер Клемент, за підтримки графа Христоф підбурив селян Вендсюсселя та Північної Ютландії повстати проти дворян. Штаб повстання розташовувався в Ольборзі. У Північній і Західній Ютландії було спалено велику кількість маєтків.
Армія дворян під проводом Нільса Брока та Хольгера Розенкранца зазнала поразки в битві біля Свенструпа 16 жовтня 1534 року. Тим часом Крістіан III уклав перемир'я з Любеком, так званий Штокельсдорфський мир, завдяки якому він зміг направити більшу армію для боротьби проти повстанців. Під керівництвом Йогана Ранцау королівські війська переслідували селян аж до Ольборга, де останні під проводом Шкіпера Клемента сховалися за укріпленнями міста. 18 грудня війська Ранцау увірвалися в місто і воно впало. Вважається, що щонайменше 2000 людей загинули під час штурму міста та пограбування наступних днів. Важко пораненому шкіперу Клементу вдалося втекти, але через кілька днів його упізнав селянин у Сторворде на схід від Ольборга і передав Ранцау. Згодом судова рада у Виборзі засудила капітана Клемента до страти і стратила його в 1536 році.
Шведський король Густав Ваза надіслав армію на допомогу Крістіану III, яка вторглася в Сканію і поступово просувалась до міста Ве. Пізніше шведська армія вторглася в Халланд, який був знищений вогнем і мечем. Деякі з дворян Сканії стали на бік шведів. У січні 1535 року шведи та армія дворян просунулися на Гельсінгборг. Армія, що складалася з жителів Любека та Мальме під командуванням Йоргена Кока, була закріплена за межами замку, і у вирішальний момент командувач обороною міста Тайге Краббе раптово змусив гармати замку відкрити вогонь по його захисниках, після чого відкрив замок шведам, які знищили місто.
Після перемоги під Ольборгом Ранцау привів свої війська до Фюна, і 11 червня 1535 року вони знищили армію повтанців в битві біля Окснеб'єрга.
У червні 1535 року флот Любека був остаточно розбитий у морських боях під Борнхольмом і Свендборгом проти об'єднаного дансько-шведсько-прусського флоту під керівництвом данського адмірала Педера Скрама. Копенгаген і Мальме змогли протриматися до 1536 року, коли вони були змушені капітулювати після кількамісячної облоги. На цьому графська війна була офіційно закінчена.

## Наслідки
Після прибуття Крістіана III до Копенгагена в ніч на 12 серпня 1536 року архієпископ Торберн Білле був схоплений разом з двома іншими єпископами. Усі інші єпископи королівства були схоплені в інших частинах країни. 20 жовтня 1536 році король скликав у Копенгагені збори знаті. На них було вирішено стратити єпископів, а їхнє майно конфіскувати на користь корони. Соборна капітула і монастирі змогли продовжувати свою діяльність до тих пір, поки не були реформовані. Ченці залишили монастирі, а ті, хто вирішив залишитися, повинні були перейти на лютеранство.
Після зборів Крістіан III працював над організацією національної церкви, керованої королем і незалежної від папського престолу в Римі та католицької церкви. Нова церковна організація була розроблена в 1537 році наказом монарха і була остаточно закріплена в 1539 році. Посада єпископа на короткий час була замінена на посаду суперінтенданта, але згодом була відновлена. 15 єпископів призначалися королем, і вони не могли мати дуже великих маєтків. Парафіяльні священики були потрібні як проповідники, щоб населення могло навчатися євангельському навчанню. Викладання катехизису дітям здійснювали церковні дзвонарі. Таким чином у Данії була повністю запроваджена церковна реформа.

title: Графська війна

wikitext:
{{Картка:Збройний конфлікт
|конфлікт      = Графська війна
|partof        = [[Європейські релігійні війни]]
|зображення    = Koebenhavn1536.gif
|підпис        = Облога [[Копенгаген]]а 1535–1566 років. Гравюра на дереві 1879 року.
|дата1         = травень 1534 — 29 липня 1536
|місце         = [[Данія]]
|результат     = Перемога [[Крістіан III|Крістіана III]] і данських протестантів.
|сторони1      = '''Католики'''
[[Файл:Arms of the County of Oldenburg.svg|20px]] [[Ольденбурзьке графство]]
[[File:Wappen Lübeck (Alt).svg|22px|border|alt=]] [[Вільне місто Любек]]
[[File:Skåne län vapen.svg|20px]] [[Сконе (лен)|Сконе]]
[[File:Malmö vapen.svg|20px]] [[Мальме]]
[[File:Coat of arms of Copenhagen.svg|20px]] [[Копенгаген]]
 '''за підтримки:'''
[[File:Coat of arms of Norway (1924) no crown.svg|20px]] норвезька католицька знать
[[File:Flag of the Low Countries.svg|20px]] [[Габсбурзькі Нідерланди]]

|сторони2      = '''Протестанти'''
[[Image:Coat of arms of Schleswig.svg|20px]] [[Шлезвізьке герцогство]]
[[File:Holstein Arms.svg|20px]] [[Гольштейнське герцогство]]
[[File:Shield_of_arms_of_Sweden.svg|20px]] [[Швеція]]
[[File:POL Prusy książęce COA.svg|20px]] [[Прусське герцогство]]
'''за підтримки:'''
[[File:Coat of arms of Norway (1924) no crown.svg|20px]] норвезькі протестантські дворяни
[[Image:Wappen Geldern-Juelich.svg|20px]] [[Гельдернське герцогство]]

|командувач1   = [[File:National Coat of arms of Denmark no crown.svg|20px]] [[Кристіан II]]
[[Image:DEU Luebeck COA.svg|20px]] [[Христоф Ольденбурзький]]
[[File:National Coat of arms of Denmark no crown.svg|20px]] [[Шкіпер Клемент]]†
|командувач2   = [[File:National Coat of arms of Denmark no crown.svg|20px]] [[Крістіан III]]
[[File:National Coat of arms of Denmark no crown.svg|20px]] [[Йоган Ранцау]]
[[File:Shield_of_arms_of_Sweden.svg|20px]] [[Густав I Ваза]]
|формування1   =
|формування2   =
|формування3   =
|сили1         =
|сили2         =
|втрати1       =
|втрати2       =
|втрати3       =
|примітки      =
}}

'''Графська війна''' ({{lang-da|Grevens Fejde}}) — [[війна за спадщину]], яка тривала в [[данія|Данії]] в 1534-36 роках і привела до [[Реформація|Реформації]] в Данії. Конфлікт відбувся між прихильниками католика [[Кристіан II|Кристіана II]], який правив в Данії до 1523 року, та прихильниками протестанта [[Кристіан III|Крістіана Готторпського]], сина померлого короля [[Фредерік I (король Данії)|Фредеріка I]].

== Історія ==
Після смерті [[Фредерік I (король Данії)|Фрідріха I]] в 1533 році [[Ютландія|ютландська]] знать проголосила його сина, тодішнього герцога Крістіана Готторпського, королем під ім'ям [[Крістіан III]]. Тим часом граф [[Христоф Ольденбурзький]] організував повстання проти нового короля, вимагаючи повернення [[Кристіан II|Крістіана II]]. За підтримки [[Вільне місто Любек|Любека]] та військ з [[Ольденбурзьке графство|Ольденбурга]] та [[Мекленбург]]а піднялися дворяни [[Зеландія (регіон)|Зеландії]] та [[Сконе (лен)|Сконе]], а також такі міста, як [[Копенгаген]] та [[Мальме]]. Саме повстання почалося в 1534 році, коли [[капер]] Клемен Андерсен, відомий на прізвисько [[Шкіпер Клемент]], за підтримки графа Христоф підбурив селян [[Вендсюссель|Вендсюсселя]] та [[Північна Ютландія|Північної Ютландії]] повстати проти дворян. Штаб повстання розташовувався в [[Ольборг|Ольборзі]]. У Північній і Західній Ютландії було спалено велику кількість маєтків.<ref>{{citation | language = da | publisher = Roennebech | url = http://www.roennebech.dk/www_fredericiashistorie/html/fredericia/artikler/Grevens_fejde.html | contribution = Grevens Fejde | title = Danmarks historie | url-status = dead | archive-url = https://web.archive.org/web/20100525172351/http://www.roennebech.dk/www_fredericiashistorie/html/fredericia/artikler/Grevens_fejde.html | archive-date = 2010-05-25 }}.</ref>

Армія дворян під проводом Нільса Брока та Хольгера Розенкранца зазнала поразки в битві біля [[Свенструп (Ольборг)|Свенструпа]] 16 жовтня 1534 року. Тим часом Крістіан III уклав перемир'я з Любеком, так званий Штокельсдорфський мир, завдяки якому він зміг направити більшу армію для боротьби проти повстанців. Під керівництвом [[Йоган Ранцау|Йогана Ранцау]] королівські війська переслідували селян аж до Ольборга, де останні під проводом Шкіпера Клемента сховалися за укріпленнями міста. 18 грудня війська Ранцау увірвалися в місто і воно впало. Вважається, що щонайменше 2000 людей загинули під час штурму міста та пограбування наступних днів. Важко пораненому шкіперу Клементу вдалося втекти, але через кілька днів його упізнав селянин у [[Сторворде]] на схід від Ольборга і передав Ранцау. Згодом судова рада у [[Віборг (Данія)|Виборзі]] засудила капітана Клемента до страти і стратила його в 1536 році.<ref>[http://graenseforeningen.dk/artikel/3724 ''Grevens Fejde, borgerkrig 1534—1536'' (Grænseforeningen)] {{webarchive |url=https://web.archive.org/web/20110719124213/http://graenseforeningen.dk/artikel/3724 |date=19 липня 2011 }}</ref>

Шведський король [[Густав I Ваза|Густав Ваза]] надіслав армію на допомогу Крістіану III, яка вторглася в [[Сконе (ландскап)|Сканію]] і поступово просувалась до міста Ве. Пізніше шведська армія вторглася в [[Галланд (ландскап)|Халланд]], який був знищений вогнем і мечем. Деякі з дворян Сканії стали на бік шведів. У січні 1535 року шведи та армія дворян просунулися на [[Гельсінгборг]]. Армія, що складалася з жителів Любека та Мальме під командуванням Йоргена Кока, була закріплена за межами замку, і у вирішальний момент командувач обороною міста Тайге Краббе раптово змусив гармати замку відкрити вогонь по його захисниках, після чого відкрив замок шведам, які знищили місто.

Після перемоги під Ольборгом Ранцау привів свої війська до [[Фюн]]а, і 11 червня 1535 року вони знищили армію повтанців в битві біля Окснеб'єрга.

У червні 1535 року флот Любека був остаточно розбитий у морських боях під Борнхольмом і Свендборгом проти об'єднаного дансько-шведсько-прусського флоту під керівництвом данського адмірала [[Педер Скрам|Педера Скрама]]. Копенгаген і Мальме змогли протриматися до 1536 року, коли вони були змушені капітулювати після кількамісячної облоги. На цьому графська війна була офіційно закінчена.<ref>{{Cite web|url=http://www.bricksite.com/grevensfejde?id=377277|title=Grevensfejde|website=www.bricksite.com|access-date=2016-10-11|archive-date=26 грудня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211226194157/https://www.bricksite.com/grevensfejde?id=377277}}</ref>

== Наслідки ==
Після прибуття Крістіана III до Копенгагена в ніч на 12 серпня 1536 року архієпископ Торберн Білле був схоплений разом з двома іншими єпископами. Усі інші єпископи королівства були схоплені в інших частинах країни. 20 жовтня 1536 році король скликав у Копенгагені збори знаті. На них було вирішено стратити єпископів, а їхнє майно конфіскувати на користь корони. Соборна капітула і монастирі змогли продовжувати свою діяльність до тих пір, поки не були реформовані. Ченці залишили монастирі, а ті, хто вирішив залишитися, повинні були перейти на [[лютеранство]].

Після зборів Крістіан III працював над організацією національної церкви, керованої королем і незалежної від папського престолу в Римі та католицької церкви. Нова церковна організація була розроблена в 1537 році наказом монарха і була остаточно закріплена в 1539 році. Посада єпископа на короткий час була замінена на посаду суперінтенданта, але згодом була відновлена. 15 єпископів призначалися королем, і вони не могли мати дуже великих маєтків. Парафіяльні священики були потрібні як проповідники, щоб населення могло навчатися євангельському навчанню. Викладання [[катехизис]]у дітям здійснювали церковні дзвонарі. Таким чином у Данії була повністю запроваджена церковна реформа.

== Примітки ==
{{reflist}}
[[Категорія:Конфлікти в 1534]]
[[Категорія:1534 у Данії]]
[[Категорія:Конфлікти в 1535]]
[[Категорія:1535 у Данії]]
[[Категорія:Конфлікти в 1536]]
[[Категорія:1536 у Данії]]
[[Категорія:Війни Данії]]

title: Графська війна

Дата: травень 1534 — 29 липня 1536

Місце: Данія

Результат: Перемога Крістіана III і данських протестантів.

title: Сторони

Протестанти · Шлезвізьке герцогство · Гольштейнське герцогство · Швеція · Прусське герцогство · за підтримки: · норвезькі протестантські дворяни · Гельдернське герцогство

title: Командувачі

Кристіан II · Христоф Ольденбурзький · Шкіпер Клемент†: Крістіан III · Йоган Ранцау · Густав I Ваза


text:
# Козак Володимир Іванович
Володимир Іванович Козак (26 липня 1917, Перемишль — 19 вересня 1993, Мюнхен, ФРН) — офіцер 14-ї гренадерської дивізії військ СС «Галичина», оберштурмфюрер військ СС, сотник УНА.

## Життєпис
Син поліцейського старшини Української Галицької Армії (УГА).
Володимир здобув середню освіту і відбув строкову службу у польській армії. Пізніше, у Львові, вступив до ОУН. Коли в 1939 році Галичину окупували більшовики, він залишився в краю, був заарештований і ледь не одержав 7 років заслання на Сибір.
У 1943 році, з початком набору добровольців у дивізії СС «Галичина», Володимир Козак вступив у дивізію, де успішно закінчив старшинську школу. Відзначився під час боїв під Бродами та при обороні австрійського замку Гляйхенберг.
В кінці війни разом із рештою бійців дивізії здався в американський полон. Після звільнення оселився в Мюнхені, де був активним у громадській діяльності, став співорганізатором СУМ-у в Німеччині, співзасновник Братства колишніх вояків 1-ї УД УНА в Мюнхені та його видання «Вісті».
Помер 19 вересня 1993 року, похований на цвинтарі Вальдфрідгоф.

## Родина
- Козак-Савицька Ірина — дружина, заступниця референта УЧХ крайового проводу ОУН ЗУЗ, зв'язкова Романа Шухевича, Лицар Бронзового хреста заслуги УПА.
- Роксолана Козак — дочка.

## Нагороди
- Залізний хрест
  - 2-го класу (1 серпня 1944) — за відвагу в боях під Бродами.
  - 1-го класу (квітень 1945) — за заслуги в боях в районі замку Гляйхенберг 9 квітня 1945 року.[1]
- Штурмовий піхотний знак в сріблі
- Нагрудний знак «За поранення» в чорному
- Нагрудний знак ближнього бою в сріблі
- Золотий Хрест за особливі заслуги Головної Управи Братства

title: Козак Володимир Іванович

wikitext:
{{Othernames|Козак (прізвище)|Козак}}
{{Військовик2
| ім'я                = Володимир Козак
| ім'я при народженні =
| портрет             = Kozak Volodymyr 1.jpeg
| розмір              = 250px
| підпис              =
| дата народження     = 26.7.1917
| місце народження    = м. [[Перемишль]]
| дата смерті         = 19.9.1993
| місце смерті        = м. [[Мюнхен]], {{GER}}
| причина смерті      =
| національність      = [[українець]]
| університет         =
| ступінь             =
| прізвисько          =
| країна              =
| вид збройних сил    = [[Ваффен-СС]]
| рід військ          =
| роки служби         = [[1943]]–[[1945]]
| звання              = [[Оберштурмфюрер]], [[сотник]]
| партія              =
|формування          = {{fДивізіяГаличина}}
|командування        =
|битви               = [[Друга Світова війна]]
| нагороди            ={{(!}}
{{!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}{{!!}}{{Срібний нагрудний знак ближнього бою}}
{{!}}-
{{!}}{{Штурмовий піхотний знак в сріблі}}{{!!}}{{За поранення (чорний нагрудний знак)}}{{!!}}{{Золотий Хрест за особливі заслуги Головної Управи Братства}}
{{!)}}
}}

'''Володимир Іванович Козак''' ([[26 липня]] [[1917]], [[Перемишль]] — [[19 вересня]] [[1993]], [[Мюнхен]], [[ФРН]]) — офіцер [[14-та гренадерська дивізія Ваффен СС «Галичина»|14-ї гренадерської дивізії військ СС «Галичина»]], [[оберштурмфюрер]] [[Війська СС|військ СС]], [[сотник]] [[Українська національна армія|УНА]].

== Життєпис ==
Син поліцейського старшини [[Українська галицька армія|Української Галицької Армії]] (УГА).

Володимир здобув середню освіту і відбув строкову службу у польській армії. Пізніше, у Львові, вступив до [[ОУН]]. Коли в 1939 році Галичину окупували більшовики, він залишився в краю, був заарештований і ледь не одержав 7 років заслання на Сибір.

У 1943 році, з початком набору добровольців у [[14-та гренадерська дивізія Ваффен СС «Галичина»|дивізії СС «Галичина»]], Володимир Козак вступив у дивізію, де успішно закінчив старшинську школу. Відзначився під час [[Битва під Бродами|боїв під Бродами]] та при обороні австрійського {{Не перекладено|Замок Гляйхенберг|замку Гляйхенберг|de|Burg Neu-Gleichenberg}}.

В кінці війни разом із рештою бійців дивізії здався в американський полон. Після звільнення оселився в Мюнхені, де був активним у громадській діяльності, став співорганізатором СУМ-у в Німеччині, співзасновник Братства колишніх вояків 1-ї УД УНА в Мюнхені та його видання «Вісті».

Помер 19 вересня 1993 року, похований на цвинтарі Вальдфрідгоф.
== Родина ==
* [[Козак-Савицька Ірина]] — дружина, заступниця референта УЧХ крайового проводу ОУН ЗУЗ, зв'язкова Романа Шухевича, Лицар Бронзового хреста заслуги УПА.
* Роксолана Козак — дочка.

== Нагороди ==
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]]
** 2-го класу (1 серпня 1944) — за відвагу в боях під Бродами.
** 1-го класу (квітень 1945) — за заслуги в боях в районі замку Гляйхенберг 9 квітня 1945 року.<ref>[https://shron1.chtyvo.org.ua/Tsarenko_Maksym/Kavalery_Zaliznoho_Khresta_v_dyvizii_Halychyna.pdf? Максим Царенко. Кавалери Залізного хреста в дивізії "Галичина"]</ref>
* [[Штурмовий піхотний знак]] в сріблі
* [[Нагрудний знак «За поранення»]] в чорному
* [[Нагрудний знак ближнього бою]] в сріблі
* [[Золотий Хрест за особливі заслуги Головної Управи Братства]]
== Див. також ==
* [[Вояки дивізії СС «Галичина», нагороджені німецькими нагородами]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://galiciadivision.national.org.ua/personalities/ Біографія на офіційному сайті дивізії «Галичина».] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190620162908/http://galiciadivision.national.org.ua/personalities/ |date=20 Червня 2019 }}
* [https://nezboryma-naciya.org.ua/show.php?id=984 Сотник Володимир Козак]
* [https://lb.ua/society/2017/09/28/377664_nyurnberg_i_diviziya_galichina_yak.html Сергій Рябенко. Нюрнберг і дивізія «Галичина»: як Росія перекручує історію]
[[Категорія:Уродженці Перемишля]]
[[Категорія:Померли в Мюнхені]]
[[Категорія:Оберштурмфюрери СС]]
[[Категорія:Вояки дивізії Ваффен СС «Галичина»]]

title: Загальна інформація

Народження: 26 липня 1917 · м. Перемишль

Смерть: 19 вересня 1993 (76 років) · м. Мюнхен, Німеччина

title: Військова служба

Вид ЗС: Ваффен-СС

Війни / битви: Друга Світова війна

title: Нагороди та відзнаки

Залізний хрест 1-го класу: Залізний хрест 2-го класу · Срібний нагрудний знак ближнього бою

Штурмовий піхотний знак в сріблі: Нагрудний знак «За поранення» в чорному


text:
# Кубанський округ
Кубанський округ — адміністративно-територіальна одиниця Північно-Кавказького краю (до 16 жовтня 1924 року — Південно-Східна область) РРФСР, що існувала в 1924—1930 роках. Адміністративний центр — Краснодар.
Кубанський округ було утворено 2 червня 1924 року з частини Кубано-Чорноморської області.
30 липня 1930 року Кубанський округ, як й більшість інших округів СРСР, було скасовано. Його райони відійшли в пряме підпорядкування Північно-Кавказькому краю.
За підсумками всесоюзного перепису населення 1926 року населення округу становило 1 489 088 осіб, з них міське — 210 954 осіб. З них українці — 62,2 %; росіяни — 33,8 %; вірмени — 1,4 %.

## Адміністративний поділ
Округ був поділений на 18 районів:
- Абінський
- Брюховецький
- Горячеключевський
- Канівський
- Коренівський
- Краснодарський
- Кримський
- Медведівський
- Новопокровський
- Павловський
- Поповичівський
- Приморсько-Охтарський
- Сіверський
- Слов'янський
- Темрюцький
- Тихоріцький
- Уманський
- Усть-Лабинський

У 1925 році Кримський район було передано до Чорноморського округу.
У 1927 році Медведівський район було перейменовано на Тимашевський, а Поповичівський та Уманський райони скасовані.

title: Кубанський округ

wikitext:
{{Універсальна картка}}
'''Кубанський округ''' — адміністративно-територіальна одиниця [[Північно-Кавказький край|Північно-Кавказького краю]] (до 16 жовтня [[1924|1924 року]] — [[Південно-Східна область (РРФСР)|Південно-Східна область]]) [[Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка|РРФСР]], що існувала в [[1924]]—[[1930|1930 роках]]. Адміністративний центр — [[Краснодар]].

'''Кубанський округ''' було утворено 2 червня [[1924|1924 року]] з частини [[Кубано-Чорноморська область|Кубано-Чорноморської області]].
[[Файл:Карта_Кубанского_округа,_1930_г..png|міні|450x450пкс|Карта Кубанського округу, 1930 р.]]

30 липня 1930 року '''Кубанський округ''', як й більшість інших округів [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]], було скасовано. Його райони відійшли в пряме підпорядкування Північно-Кавказькому краю.

За підсумками [[Перепис населення СРСР (1926)|всесоюзного перепису населення 1926 року]] населення округу становило 1 489 088 осіб, з них міське — 210 954 осіб. З них [[українці]] — 62,2 %; [[росіяни]] — 33,8 %; [[вірмени]] — 1,4 %.
== Адміністративний поділ ==
Округ був поділений на 18 районів:

* [[Абінський район|Абінський]]
* [[Брюховецький район|Брюховецький]]
* [[Горячеключевський оайон|Горячеключевський]]
* [[Канівський район (Краснодарський край)|Канівський]]
* [[Коренівський район|Коренівський]]
* [[Краснодарський район|Краснодарський]]
* [[Кримський район|Кримський]]
* [[Тимашевський район|Медведівський]]
* [[Новопокровський район|Новопокровський]]
* [[Павловський район (Краснодарський край)|Павловський]]
* [[Поповичівський район|Поповичівський]]
* [[Приморсько-Ахтарський район|Приморсько-Охтарський]]
* [[Сєверський район|Сіверський]]
* [[Слов'янський район (Краснодарський край)|Слов'янський]]
* [[Темрюцький район|Темрюцький]]
* [[Тихорєцький район|Тихоріцький]]
* [[Уманський район|Уманський]]
* [[Усть-Лабінський район|Усть-Лабинський]]

У [[1925|1925 році]] [[Кримський район]] було передано до [[Чорноморський округ (РРФСР)|Чорноморського округу]].

У [[1927|1927 році]] Медведівський район було перейменовано на [[Тимашевський район|Тимашевський]], а Поповичівський та [[Ленінградський район (Краснодарський край)|Уманський]] райони скасовані.

== Література ==

* Основные административно-территориальные преобразования на Кубани (1793—1985 гг.) / Сост.: А. С. Азаренкова, И. Ю. Бондарь, Н.С. Вертышева. — Краснодар: Краснодарское кн. изд-во, 1986. — 394 с.

== Примітки ==
{{Примітки}}

=== Посилання ===

* [http://maps.southklad.ru/forum/viewtopic.php?f=135&t=386 Мапа Кубанського округу 1930 року] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160324030200/http://maps.southklad.ru/forum/viewtopic.php?f=135&t=386 |date=24 березня 2016 }}
[[Категорія:Радянська доба Краснодарського краю]]
[[Категорія:Округи Північнокавказького краю]]
[[Категорія:Кубань]]

Дата створення / заснування: 2 червня 1924

Країна: СРСР

Столиця: Краснодар

Адміністративна одиниця: Південно-Східна область РРФСР · Північно-Кавказький край