text:
# Гейм Андрій Костянтинович
 Андрі́й Костянти́нович Гейм (нар. 21 жовтня 1958) — вчений, відомий як один з першовідкривачів графену, член Лондонського королівського товариства, нобелівський лауреат 2010 року за експерименти з двовимірним матеріалом графеном (разом з Костею Новосьоловим). Інші відомі досягнення Гейма — винахід біометричної липкої стрічки, яка стала відомою як геконова стрічка та експерименти з левітацією, включно з «левітуванням жаби».

## Біографія
Андрій Гейм народився в 1958 в Сочі, в сім'ї інженерів німецького походження. Дідом А.Гейма був відомий громадський та політичний діяч часів становлення Української народної республіки, Микола Баєр (про репресії якого А. Гейм розповідає у своїй нобелівській біографії). Батько, Костянтин Олексійович Гейм (нар. 1910), з 1964 року працював головним інженером нальчицького електровакуумного заводу; мати, Ніна Миколаївна Баєр (нар. 1927), працювала головним технологом СКТБ на тому ж підприємстві. У 1975 Гейм закінчив середню школу № 3 міста Нальчик з «золотою медаллю» і спробував вступити до МІФІ, але його німецьке походження стало на заваді. Проте йому вдалося наступного року вступити до іншого радянського елітного ВНЗ — МФТІ.
З 1976 по 1982 Гейм навчався в Московському фізико-технічному інституті та здобув ступінь кандидата фізико-математичних наук в Інституті фізики твердого тіла (Російська академія наук). У 1990 отримав стипендію Лондонського королівського товариства і виїхав з Радянського Союзу. Працював постдокторальним дослідником у Чорноголовці, Ноттінгемському університеті, Університеті Бат, а також недовгий час в Копенгагенському університеті перед тим, як став професором університету Неймегена. З 2001 року працює в Манчестерському університеті. На 2010 рік — він керівник Манчестерського центру з «мезонауки та нанотехнологій», а також голова відділу з фізики конденсованого стану. Йому також присвоєно титул професор-дослідник Ленгворзі (цей титул також мали Ернест Резерфорд, Лоуренс Брегг та Патрік Блекетт).
Інститут фізики (Велика Британія) нагородив Гейма в 2007 році медаллю Мотта й премією за «відкриття нового класу матеріалів — двовимірних кристалів, а саме графену». Він також здобув престижну нагороду від Єврофізики «за відкриття та ізоляцію одноатомного шару графіту (графену) з його надзвичайними властивостями» (разом з Костею Новосьоловим).
У 2000 році Гейм здобув Іґнобелівську премію спільно з Майклом Беррі з Бристольського університету — за дослід з «левітуванням жаби» та за публікацію статті в співавторстві зі своїм хом'ячком («Хамстером», H.A.M.S. ter Tisha), як свідчить журнал «Nature Nanotechnology» (April 2008, page 179).

## Реакція на запрошення до Росії
Після здобуття Геймом Нобелівської премії директор департаменту міжнародного співробітництва фонду «Сколково» Олексій Ситников оголосив про намір запросити Гейма працювати у Сколково. На що Гейм заявив:
| Ліві лапки | Що у вас там - люди зовсім з глузду з'їхали? Вважають, що якщо вони комусь відсипали мішок золота, то можна запрошувати всіх? | Праві лапки |

Андрій Гейм також повідомив, що не має російського громадянства й додав, що почувається у Великій Британії цілком комфортно. Він також висловив скептичне ставлення до спроб російського уряду створити в Росії аналог Кремнієвої долини.

## Вибрані публікації
- A.K. Geim, S.V. Dubonos, I.V. Grigorieva, K.S. Novoselov, F.M. Peeters & V.A. Schweigert. Non-Quantized Penetration of Magnetic Field in the Vortex State of Superconductors, Nature 406 (2000).
- K.S. Novoselov, A.K. Geim, S.V. Dubonos, E.W. Hill, I.V. Grigorieva. Subatomic Movements of a Domain Wall in the Peierls Potential, Nature 426, 812–816 (2003).
- A.K. Geim, S.V. Dubonos, I.V. Grigorieva, K.S. Novoselov, A.A. Zhukov, S.Y. Shapoval. Microfabricated Adhesive Mimicking Gecko Foot-Hair, Nature Materials 2, 461–463 (2003).
- A.K. Geim, K.S. Novoselov. The rise of graphene. Nature Materials 6, 183–191 (2007).

title: Гейм Андрій Костянтинович

wikitext:
{{Науковець
| ім'я = Андрій Костянтинович Гейм
| зображення            = Geim.jpg
| зображення_розмір  = 180px
| дата народження = 21.10.1958
| місце народження = [[Сочі]], {{USR}}
| дата смерті =
| місце смерті =
| резиденція = {{GBR}}
| громадянство = {{NED}}
| галузь = [[Фізика]]
 [[Вуглець]]
 [[Нанотехнології]]
| заклад = [[Нейменгенський університет]], [[Манчестерський університет]]
| Alma Mater = [[МФТІ]]
| відомий через = [[Вуглець]]
 [[графен]]
| звання = [[Доктор філософії]]
| ступінь = Професор
| учні = [[Новосьолов Костянтин Сергійович|К. Новосьолов]], [[Рагул Наїр]]
| нагороди =
| примітки =
}}
''' Андрі́й Костянти́нович Гейм''' ({{нар}} [[21 жовтня]] [[1958]]) — вчений, відомий як один з першовідкривачів [[графен]]у<ref name="Nov 04">Novoselov, K.S. ''et al''. Electric Field Effect in Atomically Thin Carbon Films. ''Science'' '''306''', 666 (2004) {{DOI|10.1126/science.1102896}}</ref><ref>[http://www.bbc.co.uk/manchester/content/articles/2006/10/19/191006_graphene_feature.shtml  It's a thinner winner] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130422181241/http://www.bbc.co.uk/manchester/content/articles/2006/10/19/191006_graphene_feature.shtml |date=22 квітня 2013 }} bbc.co.uk 19th October 2006</ref>, [[Лондонське королівське товариство|член Лондонського королівського товариства]], нобелівський лауреат 2010 року за експерименти з двовимірним матеріалом [[графен]]ом (разом з [[Новосьолов Костянтин Сергійович|Костею Новосьоловим]]). Інші відомі досягнення Гейма — винахід біометричної [[липка стрічка|липкої стрічки]], яка стала відомою як [[геконова стрічка]]<ref>[http://news.bbc.co.uk/1/hi/sci/tech/2953852.stm Gecko inspires sticky tape] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170905104826/http://news.bbc.co.uk/1/hi/sci/tech/2953852.stm |date=5 вересня 2017 }} BBC News 1 June, 2003</ref> та експерименти з [[діамагнітна левітація|левітацією]], включно з «левітуванням жаби»<ref>{{Cite web |url=http://www.hfml.ru.nl/froglev.html |title=The Frog That Learned to Fly; сторінка голландською мовою |accessdate=19 лютого 2009 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20070324091235/http://www.hfml.ru.nl/froglev.html |archivedate=24 березня 2007 |deadurl=yes }}</ref>.

== Біографія ==
Андрій Гейм народився в [[1958]] в [[Сочі]], в сім'ї [[інженер]]ів німецького походження. Дідом А.Гейма був відомий громадський та політичний діяч часів становлення Української народної республіки, [[Баєр Микола Миколайович|Микола Баєр]] (про репресії якого А. Гейм розповідає у своїй нобелівській біографії<ref>{{Cite web |url=https://www.nobelprize.org/prizes/physics/2010/geim/biographical |title=Архівована копія |accessdate=28 квітня 2019 |archive-date=28 квітня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190428075257/https://www.nobelprize.org/prizes/physics/2010/geim/biographical }}</ref>). Батько, Костянтин Олексійович Гейм (нар. 1910), з 1964 року працював головним інженером нальчицького електровакуумного заводу; мати, Ніна Миколаївна Баєр (нар. 1927), працювала головним технологом СКТБ на тому ж підприємстві. У 1975 Гейм закінчив середню школу № 3 міста [[Нальчик]] з «золотою медаллю» і спробував вступити до [[МІФІ]], але його німецьке походження стало на заваді. Проте йому вдалося наступного року вступити до іншого радянського елітного ВНЗ — [[МФТІ]].

З 1976 по 1982 Гейм навчався в [[МФТІ|Московському фізико-технічному інституті]]<ref>{{Cite web |url=http://www.dgap.mipt.ru/department/history/alumni/1982/ |title=Список выпускников ФОПФ 1982 року |accessdate=20 лютого 2010 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090915220006/http://www.dgap.mipt.ru/department/history/alumni/1982/ |archivedate=15 вересня 2009 |deadurl=yes }}</ref> та здобув ступінь кандидата фізико-математичних наук в Інституті фізики твердого тіла ([[Російська академія наук]]). У 1990 отримав стипендію [[Лондонське королівське товариство|Лондонського королівського товариства]] і виїхав з Радянського Союзу.<ref>[http://www.kbpravda.ru/2008/11/15.pdf Графен Гейма // «Кабардино-Балкарская правда», № 220 (22512), 15.11.2008] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305092353/http://www.kbpravda.ru/2008/11/15.pdf |date=5 березня 2016 }} {{ref-ru}}</ref> Працював постдокторальним дослідником у [[Чорноголовка|Чорноголовці]], [[Ноттінгемський університет|Ноттінгемському університеті]], [[Університет Бат|Університеті Бат]], а також недовгий час в [[Копенгагенський університет|Копенгагенському університеті]] перед тим, як став [[професор]]ом університету [[Неймеген]]а. З 2001 року працює в [[Манчестерський університет|Манчестерському університеті]]. На 2010 рік — він керівник Манчестерського центру з «мезонауки та нанотехнологій», а також голова відділу з фізики конденсованого стану<ref>{{Cite web |url=http://www.nanotech.net/node/119 |title=nanotech.net |accessdate=19 лютого 2009 |archive-date=10 червня 2008 |archive-url=https://web.archive.org/web/20080610104951/http://www.nanotech.net/node/119 }}</ref>. Йому також присвоєно титул професор-дослідник Ленгворзі (цей титул також мали [[Ернест Резерфорд]], [[Лоуренс Брегг]] та [[Патрік Блекетт]]).

Інститут фізики (Велика Британія) нагородив Гейма в 2007 році [[медаль Мотта|медаллю Мотта]] й премією за «відкриття нового класу матеріалів — двовимірних кристалів, а саме графену». Він також здобув престижну нагороду від Єврофізики «за відкриття та ізоляцію одноатомного шару графіту (графену) з його надзвичайними властивостями» (разом з [[Новосьолов Костянтин Сергійович|Костею Новосьоловим]]).

У 2000 році Гейм здобув [[Іґнобелівська премія|Іґнобелівську премію]] спільно з [[Майкл Беррі|Майклом Беррі]] з [[Бристольський університет|Бристольського університету]] — за дослід з «левітуванням жаби» та за публікацію статті в співавторстві зі своїм [[хом'як|хом'ячком]] («Хамстером», H.A.M.S. ter Tisha)<ref>A.K. Geim and H.A.M.S. ter Tisha, ''Physica B'' '''294-295''', 736–739 (2001) {{DOI|10.1016/S0921-4526(00)00753-5}}. Внесок Хамстера в експеримент з левітуванням жаби ''безпосередніший'', оскільки він потім був частиною захисту [[науковий ступінь|наукового ступеня]] [[доктор філософії|доктора філософії]] в Нейменгенському університеті, Нідерланди.</ref>, як свідчить журнал «Nature Nanotechnology» (April 2008, page 179).

== Реакція на запрошення до Росії ==
Після здобуття Геймом Нобелівської премії директор департаменту міжнародного співробітництва фонду [[Сколково (інноваційний центр)|«Сколково»]] Олексій Ситников оголосив про намір запросити Гейма працювати у [[Сколково (інноваційний центр)|Сколково]]<ref>{{Cite web |url=http://www.newizv.ru/lenta/2010-10-06/134502-skolkovo-hochet-peremanit-gejma-i-novoselova.html |title=«Новые Известия»: Сколково" хочет переманить Гейма и Новоселова |accessdate=8 листопада 2015 |archive-date=28 січня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160128105717/http://www.newizv.ru/lenta/2010-10-06/134502-skolkovo-hochet-peremanit-gejma-i-novoselova.html }}</ref>. На що Гейм заявив: {{cquote| Що у вас там - люди зовсім з глузду з'їхали? Вважають, що якщо вони комусь відсипали мішок золота, то можна запрошувати всіх?}}
Андрій Гейм також повідомив, що не має російського громадянства й додав, що почувається у Великій Британії цілком комфортно. Він також висловив скептичне ставлення до спроб російського уряду створити в Росії аналог [[Кремнієва долина|Кремнієвої долини]]<ref>[http://lenta.ru/news/2010/10/06/noway/ Нобелевский лауреат Андрей Гейм отказался работать в «Сколково»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151106213933/http://lenta.ru/news/2010/10/06/noway |date=6 листопада 2015 }} {{ref-ru}}</ref>.

== Вибрані публікації ==

* A.K. Geim, S.V. Dubonos, I.V. Grigorieva, K.S. Novoselov, F.M. Peeters & V.A. Schweigert. Non-Quantized Penetration of Magnetic Field in the Vortex State of Superconductors, Nature 406 (2000).
* K.S. Novoselov, A.K. Geim, S.V. Dubonos, E.W. Hill, I.V. Grigorieva. Subatomic Movements of a Domain Wall in the Peierls Potential, Nature 426, 812–816 (2003).
* A.K. Geim, S.V. Dubonos, I.V. Grigorieva, K.S. Novoselov, A.A. Zhukov, S.Y. Shapoval. Microfabricated Adhesive Mimicking Gecko Foot-Hair, [[Nature Materials]] 2, 461–463 (2003).
* A.K. Geim, K.S. Novoselov. The rise of graphene. [[Nature Materials]] 6, 183–191 (2007).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commonscat|Andre Geim}}
* [https://web.archive.org/web/20080514125935/http://onnes.ph.man.ac.uk/~geim/index_files/slide0614.html Гейм на сторінці Манчестерського університету]

{{бібліоінформація}}
{{Нобелівська премія з фізики}}
{{Списки лауреатів Нобелівської премії з Нідерландів}}

[[Категорія:Лицарі-бакалаври]]
[[Категорія:Уродженці Сочі]]
[[Категорія:Персоналії:Нальчик]]
[[Категорія:Нідерландські фізики]]
[[Категорія:Російські фізики]]
[[Категорія:Випускники Московського фізико-технічного інституту]]
[[Категорія:Російська еміграція 1990-х років]]
[[Категорія:Члени Лондонського королівського товариства]]
[[Категорія:Нанотехнології]]
[[Категорія:Нідерландські лауреати Нобелівської премії]]
[[Категорія:Нагороджені медаллю Коплі]]
[[Категорія:Нагороджені медаллю Г'юза]]
[[Категорія:Німці Росії]]
[[Категорія:Німці Нідерландів]]
[[Категорія:Німці Англії]]
[[Категорія:Науковці Манчестерського університету]]
[[Категорія:Натуралізовані громадяни Нідерландів]]
[[Категорія:Натуралізовані громадяни Великої Британії]]
[[Категорія:Російські емігранти до Великої Британії]]

title: рос. Андрей Константинович Гейм

Народився: 21 жовтня 1958 (66 років) · Сочі, СРСР

Місце проживання: Велика Британія

Країна: Нідерланди

Діяльність: фізик, винахідник, професор, науковець

Alma mater: МФТІ

Галузь: Фізика · Вуглець · Нанотехнології

Заклад: Нейменгенський університет, Манчестерський університет

Посада: Ленґвортівський професор і Regius Professor of Physicsd

Вчене звання: Доктор філософії

Науковий ступінь: Професор

Відомі учні: К. Новосьолов, Рагул Наїр

Аспіранти, докторанти: Новосьолов Костянтин Сергійович

Членство: Лондонське королівське товариство · Національна академія наук США · Нідерландська королівська академія наук · Китайська академія наук

Відомий завдяки: Вуглець · графен

У шлюбі з: Irina Grigorievad

Нагороди: Ігнобелівська премія (2000) член Лондонського королівського товариства (2007) премія Джона Карті (2010) Європейська наукова премія Кербера (2009) медаль Г'юза (2010) премія «Єврофізика» Nevill Mott Medal and Prized (2007) Honorary Fellow of the Institute of Physicsd Вуглецева медальd (2016) Thomson Reuters Citation Laureates (2008)


text:
# Страусопері
Страусопері, оноклеєві (Onocleaceae) — родина папоротеподібних рослин порядку багатоніжкові (Polypodiales).

## Поширення
Представники родини поширені у північних регіонах помірного клімату.
В Україні зустрічається 1 вид.

## Опис
Рослини з диморфними, рідко однаковими листками. Соруси прикриті загнутими краєм листкової пластинки, розташовані по жилках.

## Класифікація
Родина містить 5 видів, що згруповані у 4 роди:
- Matteuccia struthiopteris
- Onoclea sensibilis
- Onocleopsis hintonii
- Pentarhizidium orientale
- Pentarhizidium intermedia

wikiname: ukwiki

title: Страусопері

in_language: uk

wikitext:
{{Automatic taxobox
| name = Страусопері
| image = Matteuccia struthiopteris (4).JPG
| image_width = 280px
| image_caption = [[Страусове перо звичайне]] (''[[Matteuccia struthiopteris]]'')
| taxon = Onocleaceae
| authority = Pic.Serm.
| subdivision_ranks = Роди
| subdivision =
*''[[Onoclea]]''
*''[[Onocleopsis]]''
*''[[Matteuccia]]''
*''[[Pentarhizidium]]''
}}
'''Страусопері'''<ref>{{Кобів|Onocleaceae|}}</ref>, '''оноклеєві'''<ref>{{ОВРУ|28}}</ref> (Onocleaceae) — родина [[Папоротеподібні|папоротеподібних]] рослин порядку [[Багатоніжкові (порядок)|багатоніжкові]] (Polypodiales).

== Поширення ==
Представники родини поширені у північних регіонах [[помірний клімат|помірного клімату]].

В Україні зустрічається 1 вид.

== Опис ==
Рослини з диморфними, рідко однаковими листками. [[Сорус]]и прикриті загнутими краєм листкової пластинки, розташовані по жилках.

== Класифікація ==
Родина містить 5 видів, що згруповані у 4 роди<ref>{{citation | doi = 10.2307/2445820 | url = http://www.amjbot.org/cgi/content/abstract/84/6/840 | title = Molecular systematics and a revised taxonomy of the onocleoid ferns (Dryopteridaceae: Onocleeae) | author = GJ Gastony and MC Ungerer | journal = American Journal of Botany | volume = 84 | issue = 6 | pages = 840–849 | year = 1997 | publisher = Botanical Society of America | jstor = 2445820 | accessdate = 10 лютого 2014 | archive-date = 26 червня 2010 | archive-url = https://web.archive.org/web/20100626103437/http://www.amjbot.org/cgi/content/abstract/84/6/840 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100626103437/http://www.amjbot.org/cgi/content/abstract/84/6/840 |date= 26 червня 2010 }}</ref>:
* ''[[Matteuccia struthiopteris]]''
* ''[[Onoclea sensibilis]]''
* ''[[Onocleopsis hintonii]]''
* ''[[Pentarhizidium orientale]]''
* ''[[Pentarhizidium intermedia]]''

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* Alan R. Smith, Kathleen M. Pryer, Eric Schuettpelz, Petra Korall, Harald Schneider, Paul G. Wolf: ''A classification for extant ferns.'' In: ''Taxon.'' Band 55, Nr. 3, 2006, {{ISSN|0040-0262}}, S. 705–731, [https://web.archive.org/web/20170212163444/http://www.ingentaconnect.com/content/iapt/tax/2006/00000055/00000003/art00017 Abstract,] [http://pryerlab.biology.duke.edu/uploads/media_items/smith-et-al-taxon-2006.original.pdf PDF-Datei] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170809113726/http://pryerlab.biology.duke.edu/uploads/media_items/smith-et-al-taxon-2006.original.pdf |date=9 серпня 2017 }}.
* David John Mabberley: ''The Plant Book. A portable dictionary of the higher plants''. Cambridge University Press, Cambridge u. a. 1987, ISBN 0-521-34060-8.

{{Taxonbar|from=Q139173}}
{{Filicophyta-stub}}

[[Категорія:Багатоніжкові]]
[[Категорія:Родини рослин]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада: Судинні рослини (Tracheophyta)

Відділ: Папоротеподібні (Polypodiophyta)

Клас: Папоротевидні (Polypodiopsida)

Порядок: Багатоніжкові (Polypodiales)

Підпорядок: Aspleniineae

Родина: Страусопері (Onocleaceae) · Pic.Serm.

title: Роди

Роди: - Onoclea - Onocleopsis - Matteuccia - Pentarhizidium


text:
# Дивовижне, приголомшливе та невідоме
Дивовижне, приголомшливе та невідоме (англ. The Astounding, the Amazing, and the Unknown) — альтернативно-історичний пригодницький роман, написаний Полом Малмонтом, продовження роману The Chinatown Death Cloud Peril (2007). У ньому представлені реальні автори пульп-журналів минулого як герої пригод, що нагадують їхні улюблені жанри. Книга була вперше опублікована у твердій палітурці видавництвом Simon & Schuster та аудіокнигою видавництвом Brilliance Audio у липні 2011 року. Назву взято з журналів Astounding Science-Fiction, Amazing Stories і Unknown, для яких писали його головні герої.

## Сюжет
Історія, поділена на короткі пронумеровані «епізоди», а не розділи, представлена як «історія про Ніколу Тесла», яку Річард Фейнман переказав групі інших вчених Мангеттенського проєкту після Другої світової війни. Це пов'язано з зусиллями аналогічного мозкового центру, «Група Камікадзе», щоб розкрити таємницю «супер-зброї», яку, за чутками, розробив Тесла перед своєю смертю, яка нібито відповідальна за таємничий Тунгуський вибух 1908 року. Фейнман не претендує на правдивість оповідання, застереження, виправдане в кінці книги, коли виявляється, що його інформатором був пульп-письменник Л. Рон Габбард, учасник подій роману, зображений як самореклама, оманливий нарцисизм.
Мальмонт базує групу Камікадзе на основі тріо письменників-фантастів Роберта Гайнлайна, Лайон Спрег де Кемп та Айзека Азімова, які в реальній історії провели більшу частину війни, виконуючи аеронавігаційні інженерні дослідження для ВМС США на Морській авіаційній дослідній станції військово-морської верфі у Філадельфії. Він зображує їх як учасників спільного проєкту з розробки наднаукової зброї, щоб допомогти США виграти війну, хоча насправді вони окремо працювали над технічними вдосконаленнями літаків і систем озброєння. Гайнлайн керує вигаданим проєктом, який також спирається на допомогу інших його знайомих авторів пульп-літератури, зокрема Габбарда, Волтера Гібсона та Лестера Дента, з епізодичними ролями Джона Вуда Кемпбелла, Норвелла Пейджа, Г'ю Кейва, Фредерика Пола, Кліав Картмілла, Курта Воннеґута, Джудіт Мерріл та Рея Бредбері. У творі були присутні інші історичні постаті, такі як Джон Вайтсайд Парсонс, Альберт Ейнштейн і Джеймс Стюарт.
Після загадкової смерті Тесли військові проводять обшук у його квартирі та конфіскують його документи, з огляду на очевидний інтерес Німеччини до його відкриттів. Гайнлайну доручено розслідувати справу про ймовірну «диво-зброю», про яку йдеться в газетах. Разом з де Кампом, Азімовим, Габбардом і Гібсоном він досліджує підвал Емпайр-Стейт-Білдінг, де Тесла залишив частину свого обладнання, і майже потрапляє в пастку невідомого супротивника. Подальші запити приводять основну групу до колишньої вежі Ворденкліф, об'єкта бездротової передачі винахідника в Шоремі, Нью-Йорк, яка, очевидно, малася на увазі як «відправний» компонент зброї. Після цього Габбарда відправляють спочатку на Алеутські острови, а потім у південну частину Тихого океану, щоб отримати приймач, тоді як Азімов відповідає за конденсаторами, необхідними для роботи передавача.
Тим часом урядові детективи розслідують саму групу, стурбовані публікацією оповідання Картмілла «Дедлайн» із надто точним описом ядерної зброї, схожої на ту, яку розробляє Мангеттенський проект. Їхній жорстокий допит Гайнлайна переривається смертельним телефонним дзвінком, під час якого їх якимось чином вбиває струмом так само, як і Теслу. Справа досягає кульмінації, коли «Група Камікадзе», здається, виконує обіцянку «змусити корабель зникнути» (натяк на легенду про «Філадельфійський експеримент»), а Гайнлайн, переконаний, що час спливає, працює з колишнім помічником Тесли на дублікаті вежі Ворденкліф, щоб зробити дивовижну зброю функціональною. Після її активації помічник виявляє розкриває себе як головного ворога групи, і йому майже вдається вбити членів групи, перш ніж розбитися на смерть у ямі під вежею.
Після поразки лиходія військові закривають «Групу Камікадзе». Гайнлайн з розчаруванням дізнався, що його група була задумана та вважалася просто сліпою, щоб відвернути увагу держав Осі від справжньої суперзбройної спроби США — Мангеттенського проєкту. Його твердження про реальність зброї Тесли не були почуті.
Значно пізніше Габбард, повернувшись до США після війни, дізнається, що сталося з його колишніми співвітчизниками, стикається з Фейнманом і розповідає йому історію.

## Відгуки
Майкл Дірда, який пише для The Washington Post, вважає, що роман «так і не виправдовує своєї назви. Він відкривається повільно, розбиває свою оповідь на надто багато різних персонажів і сюжетних ліній і непереконливо подається як історія, розказана фізиком Річардом Фейнманом. Часті комічні епізоди, деякі з яких межують зі сленгом, не зовсім вдаються. Великі сцени — про таємні тунелі під Емпайр-Стейт-Білдінг чи фінальна сутичка у вежі Тесли — також не надто свіжі. Я не дуже добре розумівся на науці, а гарячкові сни Габбарда нагадували мені розповіді про невдалі ЛСД-тріпи». Однак він підсумовує, що "якщо ви вже є шанувальником когось із письменників-героїв цього роману, вас, ймовірно, непереборно потягне до «Дивовижного, приголомшливого і невідомого». І в книжці справді є кілька хороших моментів. Її варто прочитати хоча б заради того, щоб вигукнути: «Боже мій! . . . Ви випарували Айзека Азімова!».
Редже Бехе в Pittsburgh Tribune називає книгу «гумористичною та розумною… опусом, який чекає на виклик Голлівуду». Посилаючись на назву книги, він зазначає, що це «це все це, весела метушня, заснована на золотому віці науки та кримінальної фантастики в 1940-х роках. Акторський склад автора… чудово реалізований».
Пол Ді Філіппо в The Speculator «аплодує його енергійному оповіданню та історичній проникливості», називаючи стиль книги «по черзі аналітичним, публіцистичним, ласкавим, елегійним, філософським і, ну, м'яким. [Малмонт] реконструює своїх героїв та їх епохи з історичною вірністю, без почуття прикутості до хрестоматійної точності вибух, який відтворює цю небезпечну, багатообіцяючу епоху та спонукає її мешканців у непростий крок». Ді Філіппо дійсно критикує автора за його анахронічне використання терміна «наукова фантастика», який не був придуманий до кінця 1950-х років, але вважає, що «загалом книга викликає хвилювання та медитативні роздуми про стан письменника».
Книгу також рецензувала Емі Голдшлагер у Locus, №. 612, січень 2012.

title: Дивовижне, приголомшливе та невідоме

wikitext:
{{Літературний твір}}
'''''Дивовижне, приголомшливе та невідоме''''' ({{lang-en|The Astounding, the Amazing, and the Unknown}}) — [[Альтернативна історія (фантастика)|альтернативно]]-[[Історична белетристика|історичний]] [[Пригодницька література|пригодницький роман,]] написаний Полом Малмонтом, продовження роману ''The Chinatown Death Cloud Peril'' (2007). У ньому представлені реальні автори [[Pulp-журнал|пульп-журналів]] минулого як герої пригод, що нагадують їхні улюблені жанри. Книга була вперше опублікована у твердій палітурці видавництвом [[Simon & Schuster|''Simon & Schuster'']] та аудіокнигою видавництвом ''Brilliance Audio'' у липні 2011 року. Назву взято з журналів ''[[Аналог: наукова фантастика та факти|Astounding Science-Fiction]]'', ''[[Емейзін сторіз|Amazing Stories]]'' і ''Unknown'', для яких писали його головні герої<ref name="Dirda">Dirda, Michael. "Heinlein, Asimov and Hubbard: Stars of a tale stranger than sci-fi." Review in ''The Washington Post'', July 21, 2011, page C2.</ref>.

== Сюжет ==
Історія, поділена на короткі пронумеровані ''«епізоди»'', а не розділи, представлена як ''«історія про [[Нікола Тесла|Ніколу Тесла]]<nowiki/>»'', яку [[Річард Філіпс Фейнман|Річард Фейнман]] переказав групі інших вчених [[Мангеттенський проєкт|Мангеттенського проєкту]] після [[Друга світова війна|Другої світової війни]]. Це пов'язано з зусиллями аналогічного мозкового центру, «Група Камікадзе», щоб розкрити таємницю ''«супер-зброї»'', яку, за чутками, розробив Тесла перед своєю смертю, яка нібито відповідальна за таємничий [[Тунгуський метеорит|Тунгуський вибух]] 1908 року. Фейнман не претендує на правдивість оповідання, застереження, виправдане в кінці книги, коли виявляється, що його інформатором був пульп-письменник [[Лафаєт Рональд Габбард|Л. Рон Габбард]], учасник подій роману, зображений як [[Просування (маркетинг)|самореклама]], [[Маячення|оманливий]] [[нарцисизм]].

Мальмонт базує групу Камікадзе на основі тріо письменників[[Наукова фантастика|-фантастів]] [[Роберт Гайнлайн|Роберта Гайнлайна]], [[Лайон Спрег де Кемп]] та [[Айзек Азімов|Айзека Азімова]], які в реальній історії провели більшу частину війни, виконуючи [[Аерокосмічна техніка|аеронавігаційні інженерні]] дослідження для ВМС США на Морській авіаційній дослідній станції [[Philadelphia Naval Shipyard|військово-морської верфі у Філадельфії]]. Він зображує їх як учасників спільного проєкту з розробки наднаукової зброї, щоб допомогти США виграти війну, хоча насправді вони окремо працювали над технічними вдосконаленнями літаків і систем озброєння. Гайнлайн керує вигаданим проєктом, який також спирається на допомогу інших його знайомих авторів пульп-літератури, зокрема Габбарда, Волтера Гібсона та Лестера Дента, з епізодичними ролями [[Джон Вуд Кемпбелл|Джона Вуда Кемпбелла]], Норвелла Пейджа, Г'ю Кейва, [[Фредерик Пол|Фредерика Пола]], [[Клів Картмілл|Кліав Картмілла]], [[Курт Воннеґут|Курта Воннеґута]], [[Джудіт Мерріл]] та [[Рей Бредбері|Рея Бредбері]]. У творі були присутні інші історичні постаті, такі як [[Джон Вайтсайд Парсонс]], [[Альберт Ейнштейн]] і [[Джеймс Стюарт (актор)|Джеймс Стюарт]].

Після загадкової смерті Тесли військові проводять обшук у його квартирі та конфіскують його документи, з огляду на очевидний інтерес Німеччини до його відкриттів. Гайнлайну доручено розслідувати справу про ймовірну ''«диво-зброю»'', про яку йдеться в газетах. Разом з де Кампом, Азімовим, Габбардом і Гібсоном він досліджує підвал [[Емпайр-Стейт-Білдінг]], де Тесла залишив частину свого обладнання, і майже потрапляє в пастку невідомого супротивника. Подальші запити приводять основну групу до колишньої вежі [[Ворденкліф (вежа)|Ворденкліф]], об'єкта [[Бездротові технології|бездротової]] передачі винахідника в [[Шорем (Нью-Йорк)|Шоремі, Нью-Йорк]], яка, очевидно, малася на увазі як ''«відправний»'' компонент зброї. Після цього Габбарда відправляють спочатку на [[Алеутські острови]], а потім у [[Австралія й Океанія|південну частину Тихого океану]], щоб отримати ''приймач'', тоді як Азімов відповідає за конденсаторами, необхідними для роботи передавача.

Тим часом урядові детективи розслідують саму групу, стурбовані публікацією оповідання Картмілла ''«Дедлайн»'' із надто точним описом [[Ядерна зброя|ядерної зброї,]] схожої на ту, яку розробляє Мангеттенський проект. Їхній жорстокий допит Гайнлайна переривається смертельним телефонним дзвінком, під час якого їх якимось чином вбиває струмом так само, як і Теслу. Справа досягає кульмінації, коли «Група Камікадзе», здається, виконує обіцянку ''«змусити корабель зникнути»'' (натяк на легенду про ''«<nowiki/>[[Філадельфійський експеримент]]<nowiki/>»''), а Гайнлайн, переконаний, що час спливає, працює з колишнім помічником Тесли на дублікаті вежі Ворденкліф, щоб зробити дивовижну зброю функціональною. Після її активації помічник виявляє розкриває себе як головного ворога групи, і йому майже вдається вбити членів групи, перш ніж розбитися на смерть у ямі під вежею.

Після поразки лиходія військові закривають «Групу Камікадзе». Гайнлайн з розчаруванням дізнався, що його група була задумана та вважалася просто сліпою, щоб відвернути увагу держав Осі від ''справжньої'' суперзбройної спроби США — Мангеттенського проєкту. Його твердження про реальність зброї Тесли не були почуті.

Значно пізніше Габбард, повернувшись до США після війни, дізнається, що сталося з його колишніми співвітчизниками, стикається з Фейнманом і розповідає йому історію.

== Відгуки ==
Майкл Дірда, який пише для ''[[Вашингтон пост|The Washington Post]]'', вважає, що роман ''«так і не виправдовує своєї назви. Він відкривається повільно, розбиває свою оповідь на надто багато різних персонажів і сюжетних ліній і непереконливо подається як історія, розказана фізиком Річардом Фейнманом. Часті комічні епізоди, деякі з яких межують зі сленгом, не зовсім вдаються. Великі сцени — про таємні тунелі під Емпайр-Стейт-Білдінг чи фінальна сутичка у вежі Тесли — також не надто свіжі. Я не дуже добре розумівся на науці, а гарячкові сни Габбарда нагадували мені розповіді про невдалі ЛСД-тріпи»''. Однак він підсумовує, що ''"якщо ви вже є шанувальником когось із письменників-героїв цього роману, вас, ймовірно, непереборно потягне до «Дивовижного, приголомшливого і невідомого». І в книжці справді є кілька хороших моментів. Її варто прочитати хоча б заради того, щоб вигукнути: «Боже мій! . . . Ви випарували Айзека Азімова!»''<ref name="Dirda"/>.

Редже Бехе в ''Pittsburgh Tribune'' називає книгу ''«гумористичною та розумною… опусом, який чекає на виклик Голлівуду»''. Посилаючись на назву книги, він зазначає, що це ''«це все це, весела метушня, заснована на золотому віці науки та кримінальної фантастики в 1940-х роках. Акторський склад автора… чудово реалізований»''<ref name="Behe">[http://triblive.com/x/pittsburghtrib/ae/books/s_744851.html Behe, Rege. "Author imagines sci-fi writers in World War II intrigue."] Review in the ''Pittsburgh Tribune'', Sunday, July 3, 2011.</ref>.

[[Пол Ді Філіппо]] в ''The Speculator'' ''«аплодує його енергійному оповіданню та історичній проникливості»'', називаючи стиль книги ''«по черзі аналітичним, публіцистичним, ласкавим, елегійним, філософським і, ну, м'яким. [Малмонт] реконструює своїх героїв та їх епохи з історичною вірністю, без почуття прикутості до хрестоматійної точності вибух, який відтворює цю небезпечну, багатообіцяючу епоху та спонукає її мешканців у непростий крок»''. Ді Філіппо дійсно критикує автора за його анахронічне використання терміна ''«наукова фантастика»'', який не був придуманий до кінця 1950-х років, але вважає, що ''«загалом книга викликає хвилювання та медитативні роздуми про стан письменника».''<ref name="DiFilippo">[http://www.barnesandnoble.com/review/the-astounding-the-amazing-and-the-unknown De Filippo, Paul. "The Astounding, the Amazing, and the Unknown."] Review in ''The Speculator'', July 15, 2011.</ref>

Книгу також рецензувала Емі Голдшлагер у ''[[Локус (журнал)|Locus]]'', №. 612, січень 2012.

== Посилання ==
{{Reflist}}{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Романи про письменників]]
[[Категорія:Книги видавництва Simon & Schuster]]
[[Категорія:Альтернативно-історичні романи США]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]

Форма: роман

Автор: Paul Malmontd

Мова: англійська

Країна: США

Видавництво: Simon & Schuster


text:
# Попов Олександр Олександрович (хокеїст)
Олександр Олександрович Попов (рос. Александр Александрович Попов; 31 серпня 1980, м. Ангарськ, СРСР) — російський хокеїст, лівий нападник. Виступає за «Авангард» (Омськ) у Континентальній хокейній лізі. Заслужений майстер спорту Росії (2012).
Вихованець хокейної школи «Єрмак» (Ангарськ). Виступав за «Авангард-2» (Омськ), «Авангард» (Омськ).
У складі національної збірної Росії учасник чемпіонату світу 2012 (10 матчів, 4+8).
Досягнення
- Чемпіон світу (2012)
- Чемпіон Росії (2004), срібний призер (2001, 2006, 2012), бронзовий призер (2007)
- Володар Кубка європейських чемпіонів (2005)
- Срібний призер Континентального кубка (2007).

title: Попов Олександр Олександрович (хокеїст)

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Олександр Попов
| image           =
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = лівий нападник
| shoots          = лівий
| height          = 178 см
| weight          = 79 кг
| team            = [[Авангард (хокейний клуб, Омськ)|Авангард Омськ]]
| league          = [[Континентальна хокейна ліга|КХЛ]]
| former_teams    =
| played_for      =
| ntl_team        = {{ih|RUS}}
| birth_date      = 31.8.1980
| birth_place     = м. [[Ангарськ]], [[СРСР]]
| draft           =
| draft_year      =
| draft_team      =
| career_start    = 1999
| career_end      =
}}
{{Othernames|Попов}}
{{тезки|Олександр Попов}}
'''Олександр Олександрович Попов''' ({{lang-ru|Александр Александрович Попов}}; [[31 серпня]] [[1980]], м. [[Ангарськ]], [[СРСР]]) — [[Росія|російський]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], лівий нападник. Виступає за [[Авангард (хокейний клуб, Омськ)|«Авангард» (Омськ)]] у [[Континентальна хокейна ліга|Континентальній хокейній лізі]]. [[Заслужений майстер спорту Росії]] (2012).

Вихованець хокейної школи [[Єрмак (хокейний клуб)|«Єрмак» (Ангарськ)]]. Виступав за «Авангард-2» (Омськ), [[Авангард (хокейний клуб, Омськ)|«Авангард» (Омськ)]].

У складі [[Збірна Росії з хокею з шайбою|національної збірної Росії]] учасник [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|чемпіонату світу]] 2012 (10 матчів, 4+8).

;Досягнення
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|Чемпіон світу]] (2012)
* [[Чемпіонат Росії з хокею із шайбою|Чемпіон Росії]] (2004), срібний призер (2001, 2006, 2012), бронзовий призер (2007)
* Володар Кубка європейських чемпіонів (2005)
* Срібний призер [[Континентальний кубок|Континентального кубка]] (2007).

== Посилання ==
* [http://www.eliteprospects.com/player.php?player=16735 Профіль] на [http://www.eliteprospects.com/ Eliteprospects] {{ref-en}}

{{Росія на ОІ з хокею 2014}}
{{Склад ХК Авангард Омськ}}
{{Icehockey-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Ангарська]]
[[Категорія:Російські хокеїсти]]
[[Категорія:Гравці збірної Росії з хокею]]
[[Категорія:Хокеїсти «Авангарда» (Омськ)]]
[[Категорія:Чемпіони світу з хокею]]
[[Категорія:Заслужені майстри спорту Росії]]

title: Олександр Попов

Народився: 31 серпня 1980 (44 роки) · м. Ангарськ, СРСР

Вага: 79 кг

Позиція: лівий нападник

Кидок: лівий

Клуб КХЛ: Авангард Омськ

Нац. збірна: Росія

Ігрова кар'єра: 1999 — зараз


text:
# U-299
| U-299                                                                                | U-299                                                                                | U-299                                                                                |
| -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------ | ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------ |
|                                                                                |                                                                                |                                                                                |
|                                                                                |                                                                                |                                                                                |
|                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Під прапором                                                                                | Третій рейх                                                                                | Третій рейх                                                                                |
| Спуск на воду                                                                                | 6 листопада 1943 року                                                                                | 6 листопада 1943 року                                                                                |
| Виведений зі складу флоту                                                                                | 9 травня 1945 року                                                                                | 9 травня 1945 року                                                                                |
| Сучасний статус                                                                                | затоплений                                                                                | затоплений                                                                                |
| Проєкт                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Тип ПЧ                                                                                | середній торпедний ДПЧ                                                                                | середній торпедний ДПЧ                                                                                |
| Вартість                                                                                | 4 714 000 ℛℳ                                                                                | 4 714 000 ℛℳ                                                                                |
| Основні характеристики                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Швидкість (надводна)                                                                                | 17,9 вузла                                                                                | 17,9 вузла                                                                                |
| Швидкість (підводна)                                                                                | 8 вузлів                                                                                | 8 вузлів                                                                                |
| Робоча глибина занурення                                                                                | 100 м                                                                                | 100 м                                                                                |
| Гранична глибина занурення                                                                                | 250 м                                                                                | 250 м                                                                                |
| Дальність плавання                                                                                | 8500 морських миль (15 700 км) на швидкості 10 вузлів (у надводному положенні) 80 морських миль (150 км) на швидкості 4 вузли (в підводному положенні) | 8500 морських миль (15 700 км) на швидкості 10 вузлів (у надводному положенні) 80 морських миль (150 км) на швидкості 4 вузли (в підводному положенні) |
| Екіпаж                                                                                | 44—60 осіб                                                                                | 44—60 осіб                                                                                |
| Розміри                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Довжина найбільша (по КВЛ)                                                                                | 67,1 м                                                                                | 67,1 м                                                                                |
| Ширина корпусу найб.                                                                                | 6,2 м                                                                                | 6,2 м                                                                                |
| Висота                                                                                | 9,6 м                                                                                | 9,6 м                                                                                |
| Середня осадка (по КВЛ)                                                                                | 4,74 м                                                                                | 4,74 м                                                                                |
| Водотоннажність надводна                                                                                | 759 т                                                                                | 759 т                                                                                |
| Силова установка                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| дизель-електрична; 2 дизельних двигуни Germaniawerft M6V 40/46, 2 електродвигуни Siemens-Schuckert-Werke GU 343/38-8 |                                                                                |                                                                                |
| Гвинти                                                                                | 2                                                                                | 2                                                                                |
| Потужність                                                                                | 2800—3200 к.с. (дизелі) 750 к.с. (електродвигуни)                                                                                | 2800—3200 к.с. (дизелі) 750 к.с. (електродвигуни)                                                                                |
| Озброєння                                                                                |                                                                                |                                                                                |
| Артилерія                                                                                | 1 × 88-мм палубна гармата SK C/35                                                                                | 1 × 88-мм палубна гармата SK C/35                                                                                |
| Торпедно- мінне озброєння                                                                                | 4 носових і один кормовий ТА 14 торпед або 26 мін TMA чи TMB                                                                                | 4 носових і один кормовий ТА 14 торпед або 26 мін TMA чи TMB                                                                                |
| ППО                                                                                | 1 × 37-мм зенітна гармата Flak M42 2 × 20-мм зенітні гармати FlaK 30                                                                                | 1 × 37-мм зенітна гармата Flak M42 2 × 20-мм зенітні гармати FlaK 30                                                                                |

U-299 — німецький підводний човен типу VIIC/41 часів Другої світової війни.
Замовлення на будівництво човна віддане 23 березня 1942 року. Човен заклали на верфі суднобудівної компанії «Bremer Vulkan-Vegesacker Werft» у місті Бремен 1 березня 1943 року під заводським номером 64. Спущений на воду 6 листопада 1943 року, 15 грудня 1943 року увійшов до складу 8-ї флотилії. Також за час служби входив до складу 11-ї, 13-ї та 14-ї флотилій.
Човен виконав 6 бойових походів, в яких не потопив та не пошкодив жодного судна.
Капітулював 9 травня 1945 року у Крістіансанні, Норвегія. 29 травня 1945 року переведено до Лох-Раяну, Шотландія. Потоплений 4 грудня 1945 року північніше Ірландії (55°38′ пн. ш. 07°54′ зх. д. / 55.633° пн. ш. 7.900° зх. д.) під час проведення операції «Дедлайт».

## Командири підводного човна
- Оберлейтенант-цур-зее резерву Гельмут Гайнріх (15 грудня 1943 — 9 серпня 1944);
- Оберлейтенант-цур-зее Дітріх Целе (9 серпня 1944 — 3 вересня 1944);
- Оберлейтенант-цур-зее резерву Гельмут Гайнріх (3 вересня 1944 — 31 жовтня 1944);
- Оберлейтенант-цур-зее Бернгард Емде (1 листопада 1944 — 9 травня 1945).

title: U-299

wikitext:
{{Підводний човен |
| Назва = U-299
| Оригінал назви =
| Зображення =
| Підпис =
| Прапор = {{Прапор Третього рейху}} [[Третій рейх]]
| Порт =
| Спущений = [[6 листопада]] [[1943]] року
| Виведений = [[9 травня]] [[1945]] року
| Статус = затоплений
|Тип                  = середній торпедний ДПЧ
|Проєкт               = [[Підводні човни типу VII|типу VIIC/41]]
|КБ                   =
|Головний конструктор =
|NATO                 =
| Рухова установка    = дизель-електрична; 2 [[Дизельний двигун|дизельних двигуни]] [[Friedrich Krupp Germaniawerft|Germaniawerft M6V 40/46]], 2 електродвигуни [[Siemens-Schuckertwerke|Siemens-Schuckert-Werke GU 343/38-8]]
| Гвинти              = 2
| Потужність          = 2800—3200 к.с. (дизелі)
750 к.с. (електродвигуни)
| Швидкість надводна  = 17,9 вузла
| Швидкість підводна  = 8 вузлів
| Робоча глибина      = 100 м
| Гранична глибина    = 250 м
| Екіпаж              = 44—60 осіб
|Дальність            = 8500 морських миль (15 700 км) на швидкості 10 вузлів (у надводному положенні)
80 морських миль (150 км) на швидкості 4 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузли]] (в підводному положенні)
| Автономність        =
| Водотоннажність     = 759 т
| Водотоннажність повна=860 т
| Довжина             = 67,1 м
| Ширина              = 6,2 м
| Висота              = 9,6 м
| Осадка              = 4,74 м
| Артилерія           = 1 × 88-мм [[Корабельна артилерія|палубна гармата]] [[88-мм морська гармата SK C/35|SK C/35]]
| Торпеди             = 4 носових і один кормовий [[Торпедний апарат|ТА]]
14 торпед або 26 мін ''TMA'' чи ''TMB''
| ППО                 = 1 × 37-мм [[зенітна гармата]] [[37-мм зенітна гармата Flak M42|Flak M42]]
2 × 20-мм [[зенітна гармата|зенітні гармати]] [[20-мм зенітна гармата FlaK 30/38/Flakvierling|FlaK 30]]
| Авіація             =
| Вартість            = 4 714 000 [[Райхсмарка|ℛℳ]]
}}

'''U-299''' — німецький [[підводний човен]] типу [[Підводні човни типу VII|VIIC/41]] часів [[Друга світова війна|Другої світової війни]]<ref >{{cite web|url= http://uboat.net/boats/u299.htm|title= U - 299|publisher= uboat.net|date= |accessdate= 24 червня 2025 року}}{{ref-en}}</ref>.

Замовлення на будівництво човна віддане [[23 березня]] [[1942]] року. Човен заклали на [[верф]]і суднобудівної компанії «Bremer Vulkan-Vegesacker Werft» у місті [[Бремен]] [[1 березня]] [[1943]] року під заводським номером 64. [[Церемонія спуску судна на воду|Спущений на воду]] [[6 листопада]] [[1943]] року, [[15 грудня]] 1943 року увійшов до складу [[8-ма флотилія підводних човнів Крігсмаріне|8-ї флотилії]]. Також за час служби входив до складу [[11-та флотилія підводних човнів Крігсмаріне|11-ї]], [[13-та флотилія підводних човнів Крігсмаріне|13-ї]] та [[14-та флотилія підводних човнів Крігсмаріне|14-ї]] флотилій.

Човен виконав 6 бойових походів, в яких не потопив та не пошкодив жодного судна.

Капітулював 9 травня 1945 року у [[Крістіансанн]]і, [[Норвегія]]. 29 травня 1945 року переведено до [[Лох-Раян]]у, [[Шотландія]]. Потоплений 4 грудня 1945 року північніше [[Ірландія|Ірландії]] ({{coord|55|38|N|07|54|W}}) під час проведення [[операція «Дедлайт»|операції «Дедлайт»]]<ref>{{cite web|url= http://www.u-boote.ru/boats/u-299.html|title= U - 299|publisher= u-boote.ru|date= |accessdate= 24 червня 2025 року}}{{ref-ru}}</ref>.

== Командири підводного човна ==
* [[Оберлейтенант-цур-зее]] резерву [[Гельмут Гайнріх]] (15 грудня 1943 — 9 серпня 1944);
* Оберлейтенант-цур-зее [[Дітріх Целе]] (9 серпня 1944 — 3 вересня 1944);
* Оберлейтенант-цур-зее резерву [[Гельмут Гайнріх]] (3 вересня 1944 — 31 жовтня 1944);
* Оберлейтенант-цур-зее [[Бернгард Емде]] (1 листопада 1944 — 9 травня 1945).

{{Submarine-stub}}

== Примітки ==
{{reflist}}
{{ДПЧ типу VII}}

{{Портали|Нацистська Німеччина|Війна|Друга світова війна|Військова техніка|Морська справа|Транспорт}}
[[Категорія:Підводні човни Німеччини часів Другої світової війни]]
[[Категорія:Кораблі 1943]]
[[Категорія:Кораблі, побудовані в Бремені]]
[[Категорія:Підводні човни, затоплені в операції «Дедлайт»]]


text:
# Скляр Григорій Михайлович
Григорій Михайлович Скляр (10 січня 1906, Шевченкове — 22 липня 1980, Бобруйськ) — радянський офіцер, учасник німецько-радянської і радянсько-японської воєн, Герой Радянського Союзу (1943).

## Біографія
Народився 29 грудня 1905 року (10 січня 1906 року за новим стилем) у селі Кирилівці (нині село Шевченкове Звенигородського району Черкаської області) в селянській родині. Українець. В 1928 році закінчив 9 класів середньої школи, в 1929 році — 1-й курс Київського політехнічного інституту. Працював секретарем райкому комсомолу.
У Червоній армії з 1929 року. Член ВКП(б) з 1930 року. Закінчив інженерне училище. У 1941 році — Харківську інтендантської академію Червоної Армії. На фронті у німецько-радянську війну з 1941 року. Брав участь у боях під Новоград-Волинським, Житомиром, Сталінградом, на Курській дузі.
Відзначився у битві за Дніпро. Командуючи 9-м окремим понтонно-мостовим батальйоном 60-ї армії Воронезького фронту підполковник Скляр 25—26 вересня 1943 року в районі сіл Окунінового і Старого Глібова (колишні села Козелецького району Чернігівської області) вміло і своєчасно організував переправу і цілодобово керував нею. Коли на одному з понтонів загинула обслуга, Скляр сам встав за кермове управління і привів понтон на правий берег Дніпра.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 жовтня 1943 за мужність, відвагу і героїзм, проявлені в боротьбі з німецько-фашистськими загарбниками, підполковнику Скляру Григорію Михайловичу присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 3037).
Закінчив війну в Берліні. Учасник війни з Японією. Після війни продовжував службу в Радянській армії. З 1956 року полковник Г. М. Скляр — у відставці.
Жив у місті Бобруйську Могильовської області Білорусі. Працював у будівельному управлінні.
Помер 22 липня 1980. Похований на міському кладовищі в Бобруйську.

## Відзнаки
Нагороджений орденом Леніна, двома орденами Червоного Прапора, орденами Суворова 3-го ступеня, Червоної Зірки, медалями.

title: Скляр Григорій Михайлович

wikitext:
{{Військовик
| ім'я                =Григорій Михайлович Скляр
| портрет             = SklyarGrigoriyMihaylovich.jpg
| розмір              = 200пкс
| дата народження     =10.01.1906
| місце народження    = [[Шевченкове (Звенигородський район)|Шевченкове]]
| дата смерті         =  22.07.1980
| місце смерті        = [[Бобруйськ]]
| країна              = {{URS}}
| вид збройних сил    =
| рід військ          = {{inІнж СРСР|війна=WW2}}
| роки служби         = [[1929]]–[[1956]]
| звання              ={{Ранг|країна=СРСР|звання=Полковник}}
| командування        =9-й окремий Волковиський понтонно-мостовий батальйон ([[60-та армія (СРСР)|60-та армія]], [[Воронезький фронт]])
| битви               =[[німецько-радянська війна]]<br/>[[радянсько-японська війна]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Медаль Золота Зірка}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Леніна}} {{!!}} {{Орден Червоного Прапора}} {{!!}} {{Орден Червоного Прапора}}
{{!}}-
{{!}} {{Орден Суворова 3 ступеня}} {{!!}} {{Орден Червоної Зірки}}
{{!)}}
}}{{Othernames|Скляр}}
'''Григорій Михайлович Скляр''' ([[10 січня]] [[1906]], [[Шевченкове (Звенигородський район)|Шевченкове]] — [[22 липня]] [[1980]], [[Бобруйськ]]) — [[СРСР|радянський]] [[офіцер]], учасник [[німецько-радянська війна|німецько-радянської]] і [[радянсько-японська війна|радянсько-японської]] воєн, [[Герой Радянського Союзу]] (1943).

== Біографія ==
Народився 29 грудня 1905 року ([[10 січня]] [[1906]] року за новим стилем) у селі Кирилівці (нині село [[Шевченкове (Звенигородський район)|Шевченкове]] [[Звенигородський район|Звенигородського району]] [[Черкаська область|Черкаської області]]) в [[селяни|селянській]] родині. [[Українець]]. В [[1928]] році закінчив 9 класів [[середня школа|середньої школи]], в [[1929]] році — 1-й курс [[КПІ|Київського політехнічного інституту]]. Працював секретарем райкому комсомолу.

У [[Червона армія|Червоній армії]] з [[1929]] року. Член [[ВКП(б)]] з [[1930]] року. Закінчив інженерне училище. У [[1941]] році — Харківську інтендантської академію Червоної Армії. На фронті у німецько-радянську війну з [[1941]] року. Брав участь у боях під Новоград-Волинським, Житомиром, [[Сталінградська битва|Сталінградом]], на [[Курська битва|Курській дузі]].

Відзначився у [[Битва за Дніпро|битві за Дніпро]]. Командуючи 9-м окремим понтонно-мостовим батальйоном [[60-та армія (СРСР)|60-ї армії]] [[Воронезький фронт|Воронезького фронту]] [[підполковник]] Скляр [[25 вересня|25]]—[[26 вересня]] [[1943]] року в районі сіл [[Окунінове|Окунінового]] і [[Старий Глібів|Старого Глібова]] (колишні села [[Козелецький район|Козелецького району]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]]) вміло і своєчасно організував переправу і цілодобово керував нею. Коли на одному з понтонів загинула [[обслуга]], Скляр сам встав за кермове управління і привів [[Понтон (плавзасіб)|понтон]] на правий берег [[Дніпро|Дніпра]].

Указом [[Президія Верховної Ради СРСР|Президії Верховної Ради СРСР]] від [[17 жовтня]] [[1943]] за [[мужність]], [[відвага|відвагу]] і [[героїзм]], проявлені в боротьбі з німецько-фашистськими загарбниками, підполковнику Скляру Григорію Михайловичу присвоєно звання [[Герой Радянського Союзу|Героя Радянського Союзу]] з врученням [[орден Леніна|ордена Леніна]] і [[медаль «Золота Зірка»|медалі «Золота Зірка»]] (№ 3037).

Закінчив війну в [[Берлін]]і. Учасник [[радянсько-японська війна|війни з Японією]]. Після війни продовжував службу в [[Радянська армія|Радянській армії]]. З [[1956]] року [[полковник]] Г. М. Скляр — у відставці.

Жив у місті [[Бобруйськ]]у [[Могильовська область|Могильовської області]] [[Білорусь|Білорусі]]. Працював у будівельному управлінні.

Помер [[22 липня]] [[1980]]. Похований на міському кладовищі в Бобруйську.

== Відзнаки ==
Нагороджений [[орден Леніна|орденом Леніна]], двома [[орден Червоного Прапора|орденами Червоного Прапора]], [[орден]]ами [[орден Суворова|Суворова]] 3-го ступеня, [[орден Червоної Зірки|Червоної Зірки]], [[медаль|медалями]].

== Література ==
* Герои Советского Союза. Краткий биографический словарь. Том 2. — Москва, 1988{{ref-ru}};
* Они отстояли мир. Дніпропетровськ, 1985. стор. 276–277{{ref-ru}}.

{{Герої Радянського Союзу}}

[[Категорія:Уродженці Шевченкового (Звенигородський район)]]
[[Категорія:Учасники Сталінградської битви]]
[[Категорія:Учасники Курської битви]]
[[Категорія:Учасники битви за Дніпро]]
[[Категорія:Учасники радянсько-японської війни]]
[[Категорія:Герої Радянського Союзу — українці]]
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Померли в Бобруйську]]
[[Категорія:Поховані в Бобруйську]]

title: Григорій Михайлович Скляр

Народження: 10 січня 1906 · Шевченкове

Смерть: 22 липня 1980 (74 роки) · Бобруйськ

Поховання: Ново-Волковський цвинтарd

Країна: СРСР

Рід військ: інженерні війська

Партія: КПРС

Звання: Полковник

Командування: 9-й окремий Волковиський понтонно-мостовий батальйон (60-та армія, Воронезький фронт)

Війни / битви: німецько-радянська війна · радянсько-японська війна

Нагороди: Герой Радянського Союзу · Орден Леніна · Орден Червоного Прапора · Орден Червоного Прапора · Орден Суворова III степеня · Орден Червоної Зірки

title: Війни / битви

Орден Суворова III степеня: Орден Червоної Зірки


text:
# День Європи (монета)
«День Євро́пи» — пам'ятна монета номіналом 5 гривень, випущена Національним банком України, присвячена єдності України з Європою, нашим спільним цінностям та прагненню до мирного і процвітаючого майбутнього. Відзначення Дня Європи в Україні свідчить не лише про географічну близькість, а й духовну спорідненість, історичну спадщину та солідарність, які об'єднують нашу державу з європейською родиною.
Монету введено в обіг 9 травня 2024 року. Вона належить до серії «Інші монети».

## Опис монети та характеристики
| Номінал грн. | Метал      | Маса, г | Діаметр, мм | Якість виготовлення       | Гурт     | Тираж, штук |
| ------------ | ---------- | ------- | ----------- | ------------------------- | -------- | ----------- |
| 5            | нейзильбер | 16,54   | 35,0        | спеціальний анциркулейтед | рифлений | 50 000      |

### Аверс
На аверсі монети по центру розміщено стилізований тризуб, символ України. Ліворуч від тризуба зображено офіційне гасло Європейського Союзу «ЄДНІСТЬ У РІЗНОМАНІТТІ» (угорі півколом) та напис «УКРАЇНА» (поруч із тризубом, вертикально). Унизу монети зазначено номінал 5 з графічним символом гривні, рік карбування — «2024» (вертикально) та малий Державний Герб України. Праворуч від тризуба зображено квітковий орнамент, який символізує процвітання та самобутню культуру держави, а також логотип Банкнотно-монетного двору Національного банку України.

### Реверс
На реверсі монети на дзеркальному тлі розміщено абревіатури «EU» та «UA», які, переплітаючись, створюють візуальний символ єдності України та Європи. Дві літери «U» є ніби одним цілим, формуючи образ нового життя, що проростає під егідою Європейського Союзу. Навколо написів «ДЕНЬ / ЄВРОПИ / EUROPE / DAY» зображено дванадцять зірок, як і на прапорі ЄС, що символізують єдність, цілісність і гармонію народів Європи.

## Автори
- Художник — Фандікова Наталія.
- Скульптор — Демяненко Анатолій.

## Вартість монети
Під час введення монети в обіг 2024 року, Національний банк України реалізовував монету за ціною 121 гривня.
Фактична приблизна вартість монети, з роками змінювалася так:
| Рік        | 2025 | 2026 | 2027 |
| ---------- | ---- | ---- | ---- |
| Ціна, грн. | 190  |      |      |

title: День Європи (монета)

wikitext:
{{Монета
| Країна = {{UKR}}
| Опис = День Європи
| Номінал = 5
| Валюта = [[гривня|гривень]]
| Маса = 16,54
| Діаметр = 35,0
| Товщина =
| Розміщення =
| Гурт = рифлений
| Метал =[[нейзильбер]]
| Роки чеканки = [[2024]]
| Аверс = Europe Day coin a.png
| Опис аверсу =
| Різьбяр аверсу =
| Реверс = Europe Day coin r.png
| Опис реверсу =
| Різьбяр реверсу =
}}
'''«День Євро́пи»''' — пам'ятна [[монета]] номіналом [[5 гривень (монета)|5 гривень]], випущена [[Національний банк України|Національним банком України]], присвячена єдності України з [[Європа|Європою]], нашим спільним цінностям та прагненню до мирного і процвітаючого майбутнього. Відзначення Дня Європи в Україні свідчить не лише про географічну близькість, а й духовну спорідненість, історичну спадщину та солідарність, які об'єднують нашу державу з європейською родиною.

Монету введено в обіг [[9 травня]] [[2024]] року. Вона належить до серії «[[Інші монети (серія монет)|Інші монети]]».

== Опис монети та характеристики ==
{| class="wikitable" border="1"
|-
! Номінал грн.
! Метал
! Маса, г
! Діаметр, мм
! Якість<br/> виготовлення
! Гурт
! Тираж, штук
|-
| 5
| [[нейзильбер]]
| 16,54
| 35,0
| [[спеціальний анциркулейтед]]
| рифлений
| 50 000
|-
|}

=== [[Аверс]] ===
[[Файл:Big european flag at Strasbourg (France) - Europe Day 2009.jpg|thumb|Великий прапор Європи в [[Страсбург|Стразбурзі]] під час Дня Європи у 2009 році.|right|250px]]
На аверсі монети по центру розміщено стилізований [[тризуб]], символ України. Ліворуч від тризуба зображено офіційне гасло Європейського Союзу «ЄДНІСТЬ У РІЗНОМАНІТТІ» (угорі півколом) та напис «УКРАЇНА» (поруч із тризубом, вертикально). Унизу монети зазначено номінал 5 з графічним символом гривні, рік карбування — «2024» (вертикально) та малий Державний [[Герб України]]. Праворуч від тризуба зображено квітковий орнамент, який символізує процвітання та самобутню культуру держави, а також логотип Банкнотно-монетного двору Національного банку України.

=== [[Реверс]] ===

На реверсі монети на дзеркальному тлі розміщено абревіатури «EU» та «UA», які, переплітаючись, створюють візуальний символ єдності України та Європи. Дві літери «U» є ніби одним цілим, формуючи образ нового життя, що проростає під егідою Європейського Союзу. Навколо написів «ДЕНЬ / ЄВРОПИ / EUROPE / DAY» зображено дванадцять [[зірка|зірок]], як і на [[Прапор Європи|прапорі ЄС]], що символізують єдність, цілісність і гармонію народів Європи.

== Автори ==

* [[Художник]] — [[Фандікова Наталія Володимирівна|Фандікова Наталія]].
* [[Скульптура|Скульптор]] — Демяненко Анатолій.

== Вартість монети ==

Під час введення монети в обіг 2024 року, [[Національний банк України]] реалізовував монету за [[ціна|ціною]] 121 [[гривня]].

Фактична приблизна вартість<ref>{{Cite web |url=https://www.ua-coins.info/ua/list/2479-den-evropy |title=Станом на квітень кожного року}}</ref> [[монета|монети]], з роками змінювалася так:
{| class="wikitable" border="1"
|-
! Рік
! [[2025]]
! [[2026]]
! [[2027]]
|-
| '''Ціна, грн.'''
| 190
|
|
|-
|}

== Див. також ==

* [[Список ювілейних та пам'ятних монет України з недорогоцінних металів]]
* [[Список ювілейних та пам'ятних монет України з дорогоцінних металів]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [https://bank.gov.ua/ua/uah/numismatic-products/souvenier-coins?page=1&perPage=5&search=&from=&to=&code= Каталог нумізматичної продукції на сайті Національного банку України]

{{Серія інші монети}}

[[Категорія:Інші монети (серія монет)]]
[[Категорія:9 травня]]

title: День Європи · Україна

Номінал: 5 гривень

Гурт: рифлений

Метал: нейзильбер

title: Аверс

Аверс: Аверс

title: Реверс

Реверс: Реверс


text:
# Швеція на літніх Олімпійських іграх 1980
Швеція брала участь у Літніх Олімпійських іграх 1980 року у Москві (СРСР) увісімнадцяте за свою історію, і завоювала 12 медалей (3 золоті, 3 срібних і 6 бронзових медалей), посівши у загальному заліку 11 місце. Збірну країни представляли 145 спортсменів (122 чоловіки та 23 жінки).

## Медалісти
| Медаль | Спортсмени                                                       | Вид спорту           | Дисципліна                                                     |
| ------ | ---------------------------------------------------------------- | -------------------- | -------------------------------------------------------------- |
| Золото | Юган Гарменберг                                                  | Фехтування           | Індивідуальна шпага (чоловіки)                                 |
| Золото | Бенґт Барон                                                      | Плавання             | 100 метрів на спині (чоловіки)                                 |
| Золото | Пер Арвідссон                                                    | Плавання             | 100 метрів батерфляєм (чоловіки)                               |
| Срібло | Пер Гольмерц                                                     | Плавання             | 100 метрів вільним стилем (чоловіки)                           |
| Срібло | Ларс-Йоран Карлссон                                              | Стрільба             | Скит (чоловіки)                                                |
| Срібло | Аґнета Ерікссон Тіна Ґустафссон Каріна Юнгдаль Аґнета Мортенссон | Плавання             | Естафета 4x100 метрів вільним стилем (жінки)                   |
| Бронза | Пер Юганссон                                                     | Плавання             | 100 метрів вільним стилем (чоловіки)                           |
| Бронза | Свен Юганссон                                                    | Стрільба             | Дрібнокаліберна гвинтівка, 50 метрів, три положення (чоловіки) |
| Бронза | Benni Юнгбек                                                     | Боротьба             | Греко-римська боротьба — до 57 кг (чоловіки)                   |
| Бронза | Ларс-Ерік Шельд                                                  | Боротьба             | Греко-римська боротьба — до 68 кг (чоловіки)                   |
| Бронза | Йоран Марстрем Єрген Рагнарссон                                  | Вітрильний спорт     | Клас Торнадо (чоловіки)                                        |
| Бронза | Георге Горват Сванте Расмусон Леннарт Петтерссон                 | Сучасне п'ятиборство | Чоловіки                                                       |

wikitext:
{{Швеція на Олімпійських іграх
|Ігри = 1980 літні
|Спортсмени = 145 (122 чоловіки та 23 жінки)
|видах спорту = 18
|Прапороносець = [[Стіг Петтерссон]]
|Золото = 3
|Срібло = 3
|Бронза = 6
|Всього = 12
|Місце = 11
}}

'''[[Швеція]]''' брала участь у [[Літні Олімпійські ігри 1980|Літніх Олімпійських іграх 1980 року]] у [[Москва|Москві]] ([[СРСР]]) увісімнадцяте за свою історію, і завоювала 12 медалей (3 золоті, 3 срібних і 6 бронзових медалей), посівши у загальному заліку 11 місце. Збірну країни представляли 145 спортсменів (122 чоловіки та 23 жінки).

== Медалісти ==
{| class="wikitable sortable" style="font-size:100%"
|-
! Медаль
! Спортсмени
! Вид спорту
! Дисципліна
|-
| {{Золота медаль}} || [[Юган Гарменберг]] ||[[Фехтування на літніх Олімпійських іграх 1980|Фехтування]]|| Індивідуальна шпага (чоловіки)
|-
| {{Золота медаль}} || [[Бенґт Барон]] || [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1980|Плавання]] || 100 метрів на спині (чоловіки)
|-
| {{Золота медаль}} || [[Пер Арвідссон]] || [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1980|Плавання]] || 100 метрів батерфляєм (чоловіки)
|-
| {{Срібна медаль}} || [[Пер Гольмерц]] || [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1980|Плавання]] || 100 метрів вільним стилем (чоловіки)
|-
| {{Срібна медаль}} || [[Ларс-Йоран Карлссон]] || [[Стрільба на літніх Олімпійських іграх 1980|Стрільба]] || Скит (чоловіки)
|-
| {{Срібна медаль}} || [[Аґнета Ерікссон]]
[[Тіна Ґустафссон]]
[[Каріна Юнгдаль]]
[[Аґнета Мортенссон]] || [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1980|Плавання]] || Естафета 4x100 метрів вільним стилем (жінки)
|-
| {{Бронзова медаль}} || [[Пер Юганссон (плавець)|Пер Юганссон]] || [[Плавання на літніх Олімпійських іграх 1980|Плавання]] || 100 метрів вільним стилем (чоловіки)
|-
| {{Бронзова медаль}} || [[Свен Юганссон (стрілець)|Свен Юганссон]] || [[Стрільба на літніх Олімпійських іграх 1980|Стрільба]] || Дрібнокаліберна гвинтівка, 50 метрів, три положення (чоловіки)
|-
| {{Бронзова медаль}} || [[Benni Юнгбек]] || [[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1980|Боротьба]] || Греко-римська боротьба — до 57 кг (чоловіки)
|-
| {{Бронзова медаль}} || [[Ларс-Ерік Шельд]] || [[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 1980|Боротьба]] || Греко-римська боротьба — до 68 кг (чоловіки)
|-
| {{Бронзова медаль}} || [[Йоран Марстрем]]
 [[Єрген Рагнарссон]] || [[Вітрильний спорт на літніх Олімпійських іграх 1980|Вітрильний спорт]] || Клас Торнадо (чоловіки)
|-
| {{Бронзова медаль}} || [[Георге Горват]]
[[Сванте Расмусон]]
[[Леннарт Петтерссон]] ||[[Сучасне п'ятиборство на літніх Олімпійських іграх 1980|Сучасне п'ятиборство]] || Чоловіки
|}

== Посилання ==
* [http://sok.se/ Національний олімпійський комітет Швеції] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151117115703/http://sok.se/ |date=17 листопада 2015 }} {{ref-sv}}

{{Країни на літніх Олімпійських іграх 1980}}

[[Категорія:Швеція на літніх Олімпійських іграх|1980]]
[[Категорія:1980 у шведському спорті]]

Код МОК: SWE

НОК: Олімпійський комітет Швеції

Спортсмени: 145 (122 чоловіки та 23 жінки) у 18 видах спорту

Прапороносець: Стіг Петтерссон

Медалі · Місце: 11: Золото · 3 · Срібло · 3 · Бронза · 6 · Всього · 12


text:
# Юдіт Ессер Міттаг
Юдіт Ессер Міттаг (нім. Judith Esser Mittag; 12 листопада 1921, ? — 1 травня 2020, ?) — німецький гінеколог. Увійшла в історію як винахідниця безапплікаторних тампонів o.b. і популяризаторка ідей жіночої гігієни.
Юдіт Ессер Міттаг вивчала медицину з 1940 по 1945 роки у Кельнському університеті та в Боннському університеті, далі працювала у кліниці міста Вупперталя.
Завдяки знанням жіночої анатомії, Юдіт Ессер Міттаг в 1947 р. консультувала Карла Хана і Гайнца Міттага у створенні тампонів o.b. Згодом вона вийшла заміж за Гайнца Міттага.
В 1951 р. Юдіт Ессер Міттаг отримала диплом лікаря-спеціаліста (Fachärztin) з гінекології та акушерства.

## Наукові праці
- Pädiatrische Gynäkologie (Mitverfasserin), Springer, Berlin u.a. 1987 ISBN 3-540-17805-8 / ISBN 0-387-17805-8
- Der Liebe auf der Spur. Das Buch zur achtteiligen Spielfilmserie über Liebe und Sexualität (Mitverfasserin), Albanus, Düsseldorf 1989 ISBN 3-9802057-0-3
- Jugendsexualität heute. Tabus — Konflikte — Lösungen, Beltz und Quadriga, Weinheim und Berlin 1994 ISBN 3-88679-236-6
- Frauen in Gesundheit und Krankheit. Die neue frauenheilkundliche Perspektive, Trafo, Berlin 1996 ISBN 3-930412-96-9
- Kinder- und Jugendgynäkologie. Atlas und Leitfaden für die Praxis (Hrsg. mit Alfred S. Wolf), Schattauer, Stuttgart 1996 ISBN 3-7945-1558-7

title: Юдіт Ессер Міттаг

wikitext:
{{вчений}}
'''Юдіт Ессер Міттаг''' ({{lang-de|Judith Esser Mittag}}; [[12 листопада]] [[1921]], ? — [[1 травня]] [[2020]], ?) — німецький гінеколог. Увійшла в історію як [[винахідник|винахідниця]] безапплікаторних тампонів [[o.b.]] і популяризаторка ідей жіночої [[гігієна|гігієни]].
[[Файл:O.b._tampons.jpg|thumb|280 px]]
Юдіт Ессер Міттаг вивчала медицину з [[1940]] по [[1945]] роки у [[Кельнський університет|Кельнському університеті]] та в [[Боннський університет|Боннському університеті]]<ref name="diepresse">{{cite web|url=http://diepresse.com/home/leben/gesundheit/578781/60-Jahre-ob_Ein-Job-fur-eine-Frau|title=60 Jahre o.b.: "Ein Job für eine Frau"|author= Doris Kraus|date=2010-07-03|publisher=Die Presse|accessdate=2014-07-05|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140704200217/http://diepresse.com/home/leben/gesundheit/578781/60-Jahre-ob_Ein-Job-fur-eine-Frau|archivedate=2014-07-05}}{{ref-de}}</ref>, далі працювала у кліниці міста [[Вупперталь|Вупперталя]].

Завдяки знанням жіночої анатомії, Юдіт Ессер Міттаг в [[1947]] р. консультувала Карла Хана і Гайнца Міттага у створенні тампонів [[o.b.]] Згодом вона вийшла заміж за Гайнца Міттага<ref name="diepresse" />.

В [[1951]] р. Юдіт Ессер Міттаг отримала диплом лікаря-спеціаліста (Fachärztin) з гінекології та акушерства.

== Наукові праці ==
* ''Pädiatrische Gynäkologie'' (Mitverfasserin), Springer, Berlin u.a. 1987 ISBN 3-540-17805-8 / ISBN 0-387-17805-8
* ''Der Liebe auf der Spur. Das Buch zur achtteiligen Spielfilmserie über Liebe und Sexualität'' (Mitverfasserin), Albanus, Düsseldorf 1989 ISBN 3-9802057-0-3
* ''Jugendsexualität heute. Tabus — Konflikte — Lösungen'', Beltz und Quadriga, Weinheim und Berlin 1994 ISBN 3-88679-236-6
* ''Frauen in Gesundheit und Krankheit. Die neue frauenheilkundliche Perspektive'', Trafo, Berlin 1996 ISBN 3-930412-96-9
* ''Kinder- und Jugendgynäkologie. Atlas und Leitfaden für die Praxis'' (Hrsg. mit Alfred S. Wolf), Schattauer, Stuttgart 1996 ISBN 3-7945-1558-7

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Вольф А. С., Миттаг Ю. Э. Атлас детской и подростковой гинекологии. — М.: ГЭОТАР-Медиа. — 2004. — 304 с.

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Ессер Міттаг, Юдіт}}
[[Категорія:Жінки-гінекологи]]
[[Категорія:Винахідниці]]

title: нім. Judith Esser-Mittag

Ім'я при народженні: нім. Judith Esser

Народилася: 12 листопада 1921

Померла: 1 травня 2020 (98 років)

Країна: Німеччина

Діяльність: гінеколог, лікарка

Alma mater: Кельнський університет (1945) · Боннський університет

Науковий ступінь: докторський ступінь (1945)

Членство: Q16858273? · Deutsche Gesellschaft für Gynäkologie und Geburtshilfed

Нагороди: Орден «За заслуги перед землею Північний Рейн-Вестфалія»


text:
# Учительское товарищество Подкарпатской Руси
Учительское товарищество Подкарпатской Руси — москвофільська організація учителів на Закарпатті, заснована 1920 в Ужгороді.
Спершу об'єднувала й учителів народовецького напряму, які 1930 відокремилися і заснували Учительську Громаду Підкарпатської Руси. Учительское Товарищество Подкарпатской Руси домагалося введення російської мови у школах Закарпаття; видавало журнал «Народна Школа» (1921 — 38).
Головні діячі: В. Шпеник (перший голова), М. Василенков, П. Федор та ін.

wikitext:
{{організація}}
'''Учительское товарищество Подкарпатской Руси''' — москвофільська організація учителів на [[Закарпаття|Закарпатті]], заснована [[1920]] в [[Ужгород]]і.

Спершу об'єднувала й учителів народовецького напряму, які 1930 відокремилися і заснували [[Учительська Громада Підкарпатської Руси|Учительську Громаду Підкарпатської Руси]]. Учительское Товарищество Подкарпатской Руси домагалося введення російської мови у школах Закарпаття; видавало журнал «Народна Школа» (1921 — 38).

Головні діячі: В. Шпеник (перший голова), М. Василенков, [[Федор Павло|П. Федор]] та ін.

== Література ==
* {{ЕУ}}

[[Категорія:Історія Підкарпатської Руси]]
[[Категорія:Педагогічні об'єднання]]
[[Категорія:Українські організації Чехословаччини]]
[[Категорія:Освіта в Ужгороді]]
[[Категорія:1920 в Ужгороді]]

Тип: недержавна організація

Країна: Перша чехословацька республіка

Штаб-квартира: Ужгород


text:
# Барабанова Марія Павлівна
Марія Павлівна Барабанова (21 жовтня (3 листопада) 1911 , Санкт-Петербург  — 7 березня 1993 або 16 березня 1993 , Москва ) — радянська і російська актриса театру і кіно. Народна артистка РРФСР (1991).

## Біографія
Народилася 21 жовтня (3 листопада) 1911 року в Петрограді у робітничій сім'ї.
У 1927 році була прийнята актрисою Ленінградського театру Пролеткульту, потім перейшла до Ленінградського ТЮГу. Театральний технікум закінчила лише 1937 року. Після закінчення технікуму було прийнято в трупу Ленінградського театру комедії. Працювала в амплуа травести.
Знімалася у кіножурналі «Єралаш», а також низці радянських фільмів. Найбільш популярним фільмом за її участю є «Нові пригоди Кота в чоботях», де вона зіграла головну роль, потім вона брала участь у фільмі «Про Червону Шапочку», де вона виконала роль другої злої бабки, а також ряд інших робіт у кіно.
Закінчила Вищу партійну школу при ЦК КПРС, була парторгом ЦКДЮФ імені Максима Горького.
Померла 7 березня 1993 року у Москві. Похована на 4-й ділянці Новодівичого цвинтаря.

## Фільмографія

### Акторські роботи
- 1936 — Дівчина поспішає на побачення — поштова працівниця
- 1938 — Нова Москва — Оля
- 1939 — Василиса Прекрасна — Звонар
- 1939 — Лікар Калюжний — Євграф Тимофійович
- 1939 — Юність командирів — Маруся, однокласниця і найкраща подруга Тані
- 1940 — Галя — Нюрка
- 1940 — Аринка — секретарка заступника начальника дороги (у титрах не вказано)
- 1941 — Як посварився Іван Іванович з Іваном Никифоровичем — Оришка
- 1942 — Принц і жебрак — Том Кенті, принц Едуард
- 1943 — Ми з Уралу — Капа Хорькова
- 1947 — Російське питання — Мег
- 1957 — Нові пригоди Кота в чоботях — Кіт у чоботях
- 1964 — Все для вас — Барашкіна
- 1968 — Перехідний вік
- 1972 — Вашингтонський кореспондент — Жажа Тапор
- 1973 — З веселощами й відвагою — Олімпіада Василівна
- 1975 — Городяни — жінка в черзі («Жулик, в міліцію його треба!»)
- 1975 — Гамлет Щигрівського повіту
- 1975 — Фініст — Ясний Сокіл — Неніла, старенька-веселушка
- 1976 — Поки б'є годинник — Тітонька Пивний кухоль
- 1976 — Як Іванко-дурник по диво ходив — Баба-яга
- 1977 — Про Червону Шапочку — друга старенька
- 1979 — Пригоди маленького тата
- 1979 — Прийміть телеграму в борг — жінка з шафою
- 1979 — Соловей — Обер-супер-статс-гоф-лейб-камер-судомийна дама
- 1979 — Єралаш (випуск № 19, епізод «Тату, мама, я — дружна сім'я») — бабуся Васі
- 1980 — У матросів немає питань — перехожа
- 1980 — Уявний хворий — Стара акторка
- 1982 — Жінка у білому — Гувернантка
- 1982 — Культпохід до театру
- 1982 — Шкура віслюка — сліпа стара
- 1983 — Таємниця «Чорних дроздів» — місіс МакКензі
- 1983 — Цей негідник Сидоров
- 1985 — Змієлов — Субачай Мітрича
- 1985 — Після дощику в четвер — перша нянька
- 1986 — Поїздка до сина
- 1987 — Катруся — Ганечка
- 1987 — Казка про закоханого маляра — Баба Ягишна
- 1988 — Захисник Сєдов — прохачка
- 1988 — Раз, два — лихо не біда! — старенька
- 1990 — Аферисти — прихожанка
- 1990 — Сукині діти — мати Бусигіна
- 1991 — Полювання на сутенера
- 1992 — Ми їдемо в Америку

### Режисерські роботи
- 1964 — Все для вас

## Звання
- заслужена артистка Російської РФСР (1970)
- народна артистка Російської РФСР (1991)[3]

title: Барабанова Марія Павлівна

wikitext:
{{однофамільці|Барабанова}}
{{Театральний діяч
|театр=[[Ленинградский театр комедии|ЛТК]]
}}
'''Марія Павлівна Барабанова''' {{Життєпис}} — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянська]] і [[Росія|російська]] [[Акторське мистецтво|актриса]] [[театр]]у і [[Кінематограф|кіно]]. Народна артистка РРФСР (1991).

== Біографія ==
[[Файл:Могила_артистки_Марии_Барабановой.JPG|ліворуч|міні|267x267пкс| Могила Марії Барабанової на Новодівичому цвинтарі Москви.]]
Народилася 21 жовтня (3 листопада) 1911 року в [[Санкт-Петербург|Петрограді]] у робітничій сім'ї.

У 1927 році була прийнята актрисою Ленінградського театру Пролеткульту, потім перейшла до [[ТЮГ імені Брянцева|Ленінградського ТЮГу]]. Театральний технікум закінчила лише 1937 року. Після закінчення технікуму було прийнято в трупу Ленінградського театру комедії. Працювала в амплуа [[Травесті|травести]].

Знімалася у кіножурналі «[[Єралаш]]», а також низці радянських фільмів. Найбільш популярним фільмом за її участю є «<nowiki/>[[Нові пригоди Кота в чоботях]]<nowiki/>», де вона зіграла головну роль, потім вона брала участь у фільмі «[[Про Червону Шапочку]]», де вона виконала роль другої злої бабки, а також ряд інших робіт у кіно.

Закінчила [[Вища партійна школа|Вищу партійну школу]] при [[Центральний Комітет Комуністичної партії Радянського Союзу|ЦК КПРС]], була парторгом [[Кіностудія імені Максима Горького|ЦКДЮФ імені]] [[Кіностудія імені Максима Горького|Максима Горького]].

Померла [[7 березня]] [[1993|1993 року]] у Москві. Похована на 4-й ділянці [[Новодівичий цвинтар (Москва)|Новодівичого цвинтаря]]<ref>{{Cite web |url=http://nd.m-necropol.ru/barabanovamaria.html |title=Новодевичье кладбище. Барабанова Мария Павловна (1911-1993) |accessdate=9 травня 2022 |archive-date=9 травня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220509152245/http://nd.m-necropol.ru/barabanovamaria.html }}</ref>.

== Фільмографія ==

=== Акторські роботи ===
{{Div col|2}}
* [[1936 у кіно|1936]] — [[Дівчина поспішає на побачення]] — ''поштова працівниця''
* [[1938 у кіно|1938]] — [[Нова Москва (фільм)|Нова Москва]] — ''Оля''
* [[1939 у кіно|1939]] — [[Василиса Прекрасна (фільм, 1939)|Василиса Прекрасна]] — ''Звонар''
* [[1939 у кіно|1939]] — [[Лікар Калюжний]] — ''Євграф Тимофійович''
* [[1939 у кіно|1939]] — [[Юність командирів]] — ''Маруся, однокласниця і найкраща подруга Тані''
* [[1940 у кіно|1940]] — [[Галя (фільм)|Галя]] — ''Нюрка''
* [[1940 у кіно|1940]] — [[Аринка]] — ''секретарка заступника начальника дороги''<small> (у титрах не вказано)</small>
* [[1941 у кіно|1941]] — [[Як посварився Іван Іванович з Іваном Никифоровичем (фільм, 1941)|Як посварився Іван Іванович з Іваном Никифоровичем]] — ''Оришка''
* [[1942 у кіно|1942]] — [[Принц і жебрак (фільм, 1942)|Принц і жебрак]] — ''Том Кенті, [[Едуард VI|принц Едуард]]''
* [[1943 у кіно|1943]] — [[Ми з Уралу]] — ''Капа Хорькова''
* [[1947 у кіно|1947]] — [[Російське питання]] — ''Мег''
* [[1957 у кіно|1957]] — [[Нові пригоди Кота в чоботях]] — ''Кіт у чоботях''
* [[1964 у кіно|1964]] — [[Все для вас (фільм)|Все для вас]] — ''Барашкіна''
* [[1968 у кіно|1968]] — [[Перехідний вік (фільм, 1968)|Перехідний вік]]
* [[1973 у кіно|1972]] — [[Вашингтонський кореспондент]] — ''Жажа Тапор''
* [[1973 у кіно|1973]] — [[З веселощами й відвагою]] — ''Олімпіада Василівна''
* [[1975 у кіно|1975]] — [[Городяни (фільм)|Городяни]] — ''жінка в черзі'' («Жулик, в міліцію його треба!»)
* [[1975 у кіно|1975]] — [[Гамлет Щигрівського повіту (фільм)|Гамлет Щигрівського повіту]]
* [[1975 у кіно|1975]] — [[Фініст — Ясний Сокіл]] — ''Неніла, старенька-веселушка''
* [[1976 у кіно|1976]] — [[Поки б'є годинник]] — ''Тітонька Пивний кухоль''
* [[1976 у кіно|1976]] — [[Як Іванко-дурник по диво ходив]] — ''[[Баба-яга]]''
* [[1977 у кіно|1977]] — [[Про Червону Шапочку]] — ''друга старенька''
* [[1979 у кіно|1979]] — [[Пригоди маленького тата (фільм)|Пригоди маленького тата]]
* [[1979 у кіно|1979]] — [[Прийміть телеграму в борг]] — ''жінка з шафою''
* [[1979 у кіно|1979]] — [[Соловей (фільм, 1979)|Соловей]] — ''Обер-супер-статс-гоф-лейб-камер-судомийна дама''
* 1979 — [[Єралаш]] (випуск № 19, епізод «Тату, мама, я — дружна сім'я») — ''бабуся Васі''
* [[1980 у кіно|1980]] — [[У матросів немає питань]] — ''перехожа''
* [[1980 у кіно|1980]] — [[Уявний хворий (фільм, 1979)|Уявний хворий]] — ''Стара акторка''
* [[1982 у кіно|1982]] — [[Жінка у білому (фільм)|Жінка у білому]] — ''Гувернантка''
* [[1982 у кіно|1982]] — [[Культпохід до театру]]
* [[1982 у кіно|1982]] — [[Шкура віслюка]] — ''сліпа стара''
* [[1983 у кіно|1983]] — [[Таємниця «Чорних дроздів»]] — ''місіс МакКензі''
* [[1983 у кіно|1983]] — [[Цей негідник Сидоров]]
* [[1985 у кіно|1985]] — [[Змієлов]] — ''Субачай Мітрича''
* [[1985 у кіно|1985]] — [[Після дощику в четвер]] — ''перша нянька''
* [[1986 у кіно|1986]] — [[Поїздка до сина (фільм)|Поїздка до сина]]
* [[1987 у кіно|1987]] — [[Катруся (фільм)|Катруся]] — ''Ганечка''
* [[1987 у кіно|1987]] — [[Казка про закоханого маляра]] — ''Баба Ягишна''
* [[1988 у кіно|1988]] — [[Захисник Сєдов]] — ''прохачка''
* [[1988 у кіно|1988]] — [[Раз, два — лихо не біда!]] — ''старенька''
* [[1990 у кіно|1990]] — [[Аферисти (фільм, 1990)|Аферисти]] — ''прихожанка''
* [[1990 у кіно|1990]] — [[Сукині діти (фільм Філатова)|Сукині діти]] — ''мати Бусигіна''
* [[1991 у кіно|1991]] — [[Полювання на сутенера (фільм)|Полювання на сутенера]]
* [[1992 у кіно|1992]] — [[Ми їдемо в Америку (фільм)|Ми їдемо в Америку]]
{{Div col end}}

=== Режисерські роботи ===

* [[1964 у кіно|1964]] — Все для вас

== Звання ==
* заслужена артистка Російської РФСР (1970)
* народна артистка Російської РФСР (1991)<ref>{{Cite news|url=http://www.newsru.com/arch/cinema/02nov2001/barabanova.html|title=Народной артистке России Марии Барабановой исполнилось бы 90 лет|work=NEWSru.com|access-date=2018-06-26|language=ru|archive-date=4 березня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304101645/http://www.newsru.com/arch/cinema/02nov2001/barabanova.html}}</ref>

== Література ==
* ''Капков С. В.'' Королевы смеха. Жизнь, которой не было? (серия: Лица и лицедеи). М. Эксмо: Алгоритм, 2011, 352с. ISBN 978-5-699-52042-8. Мария Барабанова с.199-213, фильмография с. 339

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* https://web.archive.org/web/20080520194152/http://novodevichye.narod.ru/barabanovamaria.html
* http://www.newsru.com/arch/cinema/02nov2001/barabanova.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304101645/http://www.newsru.com/arch/cinema/02nov2001/barabanova.html |date=4 березня 2016 }}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Померли в Москві]]
[[Категорія:Уродженці Санкт-Петербурга]]
[[Категорія:Народились 3 листопада]]
[[Категорія:Заслужені артисти РРФСР]]
[[Категорія:Народні артисти РРФСР]]
[[Категорія:Акторки XX століття]]
[[Категорія:Російські акторки]]
[[Категорія:Радянські акторки]]
[[Категорія:Акторки за алфавітом]]

title: Барабанова Марія Павлівна

Народилася: 21 жовтня (3 листопада) 1911 · Санкт-Петербург, Російська імперія

Померла: 7 березня 1993 (81 рік) або 16 березня 1993 (81 рік) · Москва, Росія

Поховання: Новодівичий цвинтар

Країна: СРСР · Росія

Діяльність: акторка, кіноакторка, кінорежисерка

Знання мов: російська

Заклад: ЛТК

Нагороди: народний артист РРФСР · заслужений артист РРФСР


text:
# Сергєєв Ростислав Олександрович
Ростислав Олександрович Сергєєв (22 серпня 1926, Бобруйськ — 17 вересня 2018, Москва) — радянський дипломат, Надзвичайний і Повноважний Посол.

## Біографія
Народився 22 серпня 1926 року в місті Бобруйську (нині Могильовська область, Білорусь) у сім'ї командира Червоної армії та учительки. У 1928 році, коли батько став
слухачем артилерійської академії, сім'я переїхала до Ленінграда, а з 1932 року, після закінчення батьком академії, переїжджала до багатьох місць служби батька, зокрема до Голутвина, Тули, Анапи, на військові полігони, а напередодні німецько-радянської війни мешкала в Москві.
З початком війни, наприкінці липня 1941 року, разом із матір'ю був евакуйований спочатку до Ульяновська, потім до Молотова. У травні 1942 року разом із матір'ю повернувся з евакуації і продовжив навчання в 175-й московській школі. Після завершення навчання наприкінці 1943 року прийнятий на факультет міжнародних відносин Московського державного університету, відкритий того ж року, а наступного перетворений на Московський державний інститут міжнародних відносин. У студентські роки був комсомольським агітатором і лектором з міжнародного становища інститутського комітету ВЛКСМ, на 3—5-му курсах обирався в бюро комсомолу курсу (був заступником секретаря бюро).
У 1948 році з відзнакою закінчив інститут і був направлений на роботу в Міністерство закордонних справ СРСР у ІІІ Європейський відділ (референтура з німецьких справ) як старший референт. Восени 1948 року на три місяці був відряджений у складі радянської делегації на демаркацію кордону між СРСР і Угорщиною (секретар радянської частини підкомісії на ділянці в 100 км). Після повернення з відрядження
продовжив роботу в німецькій референції ІІІ Європейського відділу. Член ВКП(б) з 1949 року.
З квітня 1949 року по 1952 рік — референт-перекладач, аташе місії СРСР у Швейцарії; у 1952—1955 роках — співробітник центрального апарату Міністерства закордонних справ СРСР; у 1955—1957 роках — слухач Вищої дипломатичної школи Міністерства закордонних справ СРСР; у 1957—1962 роках — співробітник посольства СРСР у Федеративній Республіці Німеччині; у 1962—1975 роках — радник міністра, керівник Групи радників міністра закордонних справ СРСР; у 1975—1980 роках — керівник управління планування зовнішньополітичних заходів Міністерства закордонних справ СРСР.
З 21 травня 1980 року по березень 1990 року — Надзвичайний і Повноважний Посол у Мексиці. Після повернення вийшов у відставку. У 1991 році став головним радником створеної того року Зовнішньополітичної асоціації і головою Ради її екологічної асоціації. Того ж року обраний президентом Асоціації випускників Московського державного інституту міжнародних відносин і цю посаду обіймав до 2004 року.
Помер в Москві 17 вересня 2018 року.

## Книги
Автор книг:
- «В сотрясаемой Мексике: посольские будни» (2002, видавництво «РОССПЭН»)[2];
- «В МИД СССР. На Кузнецком мосту и Смоленской площади» (2007)[2].

## Відзнаки
- Нагороджений орденами Жовтневої Революції, Трудового Червоного Прапора, Дружби народів, «Знак Пошани»[4], медаллю «За трудову доблесть»[2].
- Почесний працівник Міністерства закордонних справ Російської Федерації[2]

title: Сергєєв Ростислав Олександрович

wikitext:
{{ПІП}}
{{особа|зображення =Сергєєв Ростислав Олександрович.jpg}}
'''Ростислав Олександрович Сергєєв''' ([[22 серпня]] [[1926]], [[Бобруйськ]] — [[17 вересня]] [[2018]], [[Москва]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] [[дипломат]], [[Надзвичайний і Повноважний Посол]].

== Біографія ==
Народився [[22 серпня]] [[1926]] року в місті [[Бобруйськ]]у (нині [[Могильовська область]], [[Білорусь]]) у сім'ї командира [[Червона армія|Червоної армії]] та [[учитель]]ки. У 1928 році, коли батько став
слухачем артилерійської академії, сім'я переїхала до [[Ленінград]]а, а з 1932 року, після закінчення батьком академії, переїжджала до багатьох місць служби батька, зокрема до Голутвина, [[Тула|Тули]], [[Анапа|Анапи]], на військові полігони, а напередодні [[німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] мешкала в [[Москва|Москві]]<ref name="ВМ">[https://www.vestnik.mgimo.ru/jour/article/download/1247/996 ''А. А. Ахтамзян, И. А. Павленко''. Сергеев Ростислав Александрович — президент Ассоциации выпускников МГИМО в 1991—2004 гг. / Вестник МГИМО] {{ref-ru}}</ref>.

З початком війни, наприкінці липня 1941 року, разом із матір'ю був евакуйований спочатку до [[Ульяновськ]]а, потім до [[Перм|Молотова]]. У травні 1942 року разом із матір'ю повернувся з евакуації і продовжив навчання в 175-й московській школі. Після завершення навчання наприкінці 1943 року прийнятий на факультет міжнародних відносин [[Московський державний університет імені М. В. Ломоносова|Московського державного університету]], відкритий того ж року, а наступного перетворений на [[Московський державний інститут міжнародних відносин]]. У студентські роки був [[комсомол]]ьським [[агітатор]]ом і [[лектор]]ом з міжнародного становища інститутського комітету ВЛКСМ, на 3—5-му курсах обирався в бюро комсомолу курсу (був заступником секретаря бюро)<ref name="ВМ"/>.

У 1948 році з відзнакою закінчив інститут і був направлений на роботу в [[Міністерство закордонних справ СРСР]] у ІІІ Європейський відділ (референтура з німецьких справ) як старший референт. Восени 1948 року на три місяці був відряджений у складі радянської делегації на [[демаркація|демаркацію]] кордону між СРСР і [[Друга Угорська республіка|Угорщиною]] (секретар радянської частини підкомісії на ділянці в 100 км). Після повернення з відрядження
продовжив роботу в німецькій референції ІІІ Європейського відділу. Член [[ВКП(б)]] з 1949 року<ref name="ВМ"/>.

З квітня 1949 року по 1952 рік — референт-перекладач, [[аташе]] місії СРСР у [[Швейцарія|Швейцарії]]<ref name="ВМ"/>; у 1952—1955 роках — співробітник центрального апарату Міністерства закордонних справ СРСР; у 1955—1957 роках — слухач [[Дипломатична академія МЗС РФ|Вищої дипломатичної школи Міністерства закордонних справ СРСР]]; у 1957—1962 роках — співробітник посольства СРСР у [[Федеративна Республіка Німеччина (1949—1990)|Федеративній Республіці Німеччині]]; у 1962—1975 роках — радник міністра, керівник Групи радників міністра закордонних справ СРСР; у 1975—1980 роках — керівник управління планування зовнішньополітичних заходів Міністерства закордонних справ СРСР.

З 21 травня 1980 року по березень 1990 року — Надзвичайний і Повноважний Посол у [[Мексика|Мексиці]]<ref>[http://www.knowbysight.info/6_MID/03508.asp Миссия — Посольство СССР в Мексике / Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898—1991.] {{ref-ru}}</ref>. Після повернення вийшов у відставку. У 1991 році став головним радником створеної того року Зовнішньополітичної асоціації і головою Ради її екологічної асоціації. Того ж року обраний президентом Асоціації випускників Московського державного інституту міжнародних відносин і цю посаду обіймав до 2004 року<ref name="ВМ"/>.

Помер в Москві [[17 вересня]] [[2018]] року<ref name="МИД">[https://mid.ru/tv/?id=1575792&lang=ru О кончине Р. А. Сергеева / Министерство иностранных дел Российской Федерации.] {{ref-ru}}</ref>.

== Книги ==
Автор книг:
* «В сотрясаемой Мексике: посольские будни» (2002, видавництво «[[РОССПЭН]]»)<ref name="ВМ"/>;
* «В МИД СССР. На Кузнецком мосту и Смоленской площади» (2007)<ref name="ВМ"/>.

== Відзнаки ==
* Нагороджений [[орден]]ами [[орден Жовтневої Революції|Жовтневої Революції]], [[орден Трудового Червоного Прапора|Трудового Червоного Прапора]], [[орден Дружби народів |Дружби народів]], [[орден «Знак Пошани» |«Знак Пошани»]]<ref name="МИД"/>, [[медаль «За трудову доблесть» |медаллю «За трудову доблесть»]]<ref name="ВМ"/>.
* [[Почесний працівник Міністерства закордонних справ Російської Федерації]]<ref name="ВМ"/>

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* {{книга|частина   =Сергеев Ростислав Александрович |заголовок  = Дипломатический словарь |відповідальний = [[Громико Андрій Андрійович|А. А. Громыко]], [[Ковальов Анатолій Гаврилович|А. Г. Ковалев]], П. П. Севостьянов, [[Тихвінський Сергій Леонідович|С. Л. Тихвинский]] |місце = Москва |видавництво    = [[Наука (видавництво)|Наука]] |рік  = 1986 |том   = III С—Я |сторінки =32}} {{ref-ru}}

{{нк}}
{{Посли СРСР в Мексиці}}
{{Портали|Біографії|СРСР|Мексика|колір =1}}

[[Категорія:Надзвичайні і Повноважні Посли СРСР]]
[[Категорія:Російські мемуаристи]]

title: Сергєєв Ростислав Олександрович

Народився: 22 серпня 1926 або 1926 · Бобруйськ, Білоруська РСР, СРСР

Помер: 17 вересня 2018 · Москва, Росія

Країна: СРСР · Росія

Діяльність: дипломат

Alma mater: Московський державний інститут міжнародних відносин (1948) і Вища дипломатична школа МЗС СРСР (1957)

Заклад: Міністерство закордонних справ СРСР

Партія: ВКП(б)

Нагороди: орден Жовтневої Революції · орден Трудового Червоного Прапора · орден Дружби народів · орден «Знак Пошани» · медаль «За трудову доблесть» · Почесний працівник Міністерства закордонних справ Російської Федерації