text:
# Абрука (острів)
Абрука (ест. Abruka) — невеликий острівець в західній частині Естонії, розташований в Ризькій затоці, за 4 км на південь від острова Сааремаа.

## Географія
Абрука разом з кількома дрібнішими островами (Вахасе, Касселайд, Ліннусітамаа і Кірьюраху) утворює, власне, територію однойменного поселення, що входить до складу волості Каарма повіту Сааремаа. Загальна площа цих островів становить 10,1 кв.км, площа самого острова Абрука — 8,78 км², інших островів — 1,3 км²

## Історія
Перші згадки про поселення на острові Абрука відносяться до Середньовіччя, коли езель-віцький єпископ в літні місяці займався на його території конярством і пізніше заснував садибу Абро; в той час на острові проживала лише обслуга господарства, селянські поселення були відсутні. Постійне населення сформувалося на острові до XVIII століття. У 1881 році на острові було відкрито початкову школу, яка пропрацювала до 1972 року.

## Населення
Чисельність населення острова значно впала в XX столітті: так, в 1922 році на ньому проживало 150 осіб, в 1959 році —111 осіб, в 1967 — 93 осіб, в 1974 — 65 осіб, в 1984 — 36 осіб, а в 2000 році — лише 25 осіб.
Проте, останнім часом населення острова знову дещо збільшилася: станом на 2 листопада 2004 року чисельність населення острова складала 34 особи, станом на 1 січня 2010 року — 31 особа, станом на 1 січня 2011 року — 33, і станом на 1 січня 2012 року — 34 особи.

## Туризм
Туристів на острів приваблює, перш за все, його мальовнича природа. За свої заспокійливі пейзажі він і отримав назву «північний Едем». Велика площа Абруки покрита широколистяними лісами, що є рідкістю для цієї частини Естонії, де більше поширені ялівцеві зарості.
На острові знаходиться Абруцький заповідник, площею 92 га, де ростуть дуб звичайний, липа дрібнолиста, в'яз шорсткий, ясен звичайний, осика, ліщина звичайна, рідкісні види моху. Тут можна поспостерігати за осілими і перелітними птахами, а також за оленями, чиї предки колись були завезені на острів.
Крім природних красот, туристам буде цікаво поглянути на нижній (alumine tulepaak) і верхній (alumine tuletorn) маяки. Це діючі маяки, що знаходяться на східній стороні Абруки на відстані 670 м один від одного.
Як правило, більшість туристів приїжджають на Абруку на день з екскурсійними цілями і не зупиняються тут на нічліг, хоча в місцевих хуторах це можна зробити.
Зазвичай всі екскурсії завершуються на хуторі Вахтра, де можна спробувати національну естонську кухню: салаку, картоплю в мундирі, кисле молоко і домашній хліб.
Ще один хутір — Інну, найстаріший на Абруці, його родзинкою є чудовий краєвид на море.

title: Абрука (острів)

wikitext:
{{Острів
|Зображення = Abruka maja, 2010.jpg
|Зображення підпис  = Найстаріший будинок на острові
|Висота =
}}
'''Абрука''' ({{lang-et|Abruka}}) — невеликий острівець в західній частині [[Естонія|Естонії]], розташований в [[Ризька затока |Ризькій затоці]], за 4 км на південь від острова [[Сааремаа]].

== Географія ==
Абрука разом з кількома дрібнішими островами (Вахасе, [[Касселайд]], [[Ліннусітамаа]] і Кірьюраху) утворює, власне, територію однойменного поселення, що входить до складу волості [[Каарма (волость)|Каарма]] повіту [[Сааремаа (повіт) |Сааремаа]]. Загальна площа цих островів становить 10,1 кв.км, площа самого острова Абрука — 8,78 км², інших островів — 1,3 км²

== Історія ==
Перші згадки про поселення на острові Абрука відносяться до [[Середньовіччя]], коли [[Езель-Віцьке єпископство|езель-віцький єпископ]] в літні місяці займався на його території [[конярство]]м і пізніше заснував садибу Абро; в той час на острові проживала лише обслуга господарства, селянські поселення були відсутні. Постійне населення сформувалося на острові до XVIII століття. У 1881 році на острові було відкрито початкову школу, яка пропрацювала до 1972 року.

== Населення ==
Чисельність населення острова значно впала в XX столітті: так, в 1922 році на ньому проживало 150 осіб, в 1959 році —111 осіб, в 1967 — 93 осіб, в 1974 — 65 осіб, в 1984 — 36 осіб, а в 2000 році — лише 25 осіб.

Проте, останнім часом населення острова знову дещо збільшилася: станом на 2 листопада 2004 року чисельність населення острова складала 34 особи, станом на 1 січня 2010 року — 31 особа, станом на 1 січня 2011 року — 33, і станом на 1 січня 2012 року — 34 особи.

== Туризм ==
Туристів на острів приваблює, перш за все, його мальовнича природа. За свої заспокійливі пейзажі він і отримав назву «північний Едем». Велика площа Абруки покрита широколистяними лісами, що є рідкістю для цієї частини Естонії, де більше поширені ялівцеві зарості.

На острові знаходиться [[Абруцький заповідник]], площею 92 га, де ростуть [[дуб звичайний]], [[липа дрібнолиста]], [[в'яз шорсткий]], [[ясен звичайний]], [[осика]], [[ліщина звичайна]], рідкісні види [[моху]]. Тут можна поспостерігати за осілими і перелітними птахами, а також за оленями, чиї предки колись були завезені на острів.

Крім природних красот, туристам буде цікаво поглянути на нижній (alumine tulepaak) і верхній (alumine tuletorn) маяки. Це діючі маяки, що знаходяться на східній стороні Абруки на відстані 670 м один від одного.

Як правило, більшість туристів приїжджають на Абруку на день з екскурсійними цілями і не зупиняються тут на нічліг, хоча в місцевих хуторах це можна зробити.

Зазвичай всі екскурсії завершуються на хуторі Вахтра, де можна спробувати національну естонську кухню: салаку, картоплю в мундирі, кисле молоко і домашній хліб.

Ще один хутір — Інну, найстаріший на Абруці, його родзинкою є чудовий краєвид на море.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.abruka.ee/english/index.html Abruka.ee] {{ref-et}} {{ref-en}} ([https://web.archive.org/web/20120724115103/http://www.abruka.ee/english/index.html архів])
* [http://www.abruka.pri.ee/ Abruka.pri.ee] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190827194533/http://abruka.pri.ee/ |date=27 серпня 2019 }} {{ref-et}}
{{Портали|Географія|Естонія}}

{{Estonia-geo-stub}}

[[Категорія:Моонзундський архіпелаг]]
[[Категорія:Сааремаа]]

title: ест. Abruka

ест. Abruka:
Найстаріший будинок на острові
Карта ·

title: Географія

Акваторія: Ризька затока

Група островів: Моонзундський архіпелаг

title: Країна

Країна:
Естонія
АбрукаАбрука (Естонія)
Абрука у Вікісховищі

Адм. одиниця: Сааремаа

Населення: 16 осіб (31 грудня 2011)


text:
# Віктор Каплан
Віктор Каплан, у хрещенні — Віктор Густав Франтішек (27 листопада 1876, Мюрццушляґ, Австро-Угорщина  — 23 серпня 1934, Унтерах-ам-Аттерзе, Австрія) — австрійський інженер і винахідник турбіни Каплана. Свої ключові відкриття він зробив на своїй роботі в Німецькому технічному університеті (сьогодні VUT) у Брно.

## Життєпис
Віктор Каплан народився у сім'ї залізничного службовця Карела Віктора Каплана (1849–1921) та його дружини Йоганни Елізабети Леопольдіни, уродженої Вустової (1843–1898). Відвідував початкову школу в Нойберг-анд-дер-Мюрці, а потім продовжив навчання в реальній гімназії у Відні. Йому не було й десяти років, коли він вперше зробив електродвигун, сконструював діючу модель парової машини та випробував на річці Мюрц невелике водяне колесо ручної роботи. У старших класах почав виготовляти фотоапарати.
У 1895–1900 роках закінчив Віденський технічний університет, де вивчав машинобудування та дизельні двигуни. Після закінчення університету відбув рік військової служби в Пулі, яка тоді була важливою базою австро-угорського флоту. У 1901 році він почав працювати в механічних майстернях компанії Ganz & Comp в Леоберсдорфі поблизу Відня над двигунами внутрішнього згоряння.
Проте через два роки, на прохання професора Альфреда Музіля (батька Роберта Музіля), він поїхав до Німецького технічного університету в Брно, де отримав посаду конструктора Інституту машинознавства, кінематики та машинобудування. Він залишив роботу над двигунами і присвятив себе будівництву водяних турбін.
У 1909 році Каплан отримав ступінь доктора технічних наук у Віденському технічному університеті, а також став доцентом з питань водяних двигунів у Німецькому технічному університеті в Брно. Тоді ж, 18 липня того ж року, він одружився з уродженкою Відня Маргаретою Анною Йоганною Штрассеровою (1884–1973), від якої мав двох дочок – Гертрауд Каролу Антонію Капланову та Маргаретту Райнфріду Капланову. У 1913 році став завідувачем кафедри теорії та конструкції водяних двигунів. Каплан залишився в Брно навіть після створення Чехословаччини, а в 1918 році його призначили штатним професором Технічного університету у Брно.
З моменту патентування свого першого винаходу водяної турбіни в 1912 році Каплан мав проблеми із захистом 33 інших патентів, пов’язаних з ним. Йому довелося захищати свої винаходи, що затягнулося до середини 1920-х років. Після дванадцятирічної судової суперечки Каплан отримав 280 патентів у 27 країнах на основі рішення Суду Рейху в Лейпцигу. Патентна повістка та відповідні документи зайняли 14 500 аркушів, які разом із садибою були передані до фонду Технічного музею в Брно. Каплан серйозно захворів у 1922 році через велике психічне напруження, і навіть коли через деякий час він повернувся до викладання, хвороба залишила відбиток на його психічному стані. У 1931 році за власним бажанням він достроково вийшов на пенсію та оселився у своєму заміському маєтку Рохуспойнт в Унтерах, Верхня Австрія. В останні роки свого життя він присвятив себе реалізації невеликих проєктів та хобі, якими були музика та догляд за домашніми тваринами.
У 1926 році він отримав звання почесного доктора в Технічному університеті в Празі, а в 1934 році в Технічному університеті в Брно. Однак він не дожив до отримання другого почесного докторського ступеня, оскільки помер 23 серпня 1934 року від інсульту у своїй літній резиденції Рохуспойнт в Австрії.
З 1976 року річниця його народження включена до пам’ятних дат світової культури ЮНЕСКО. Пам'ятник Віктору Каплану є частиною виставки «Водяні двигуни» в Технічному музеї в Брно.

## Доробок
Каплан провів низку експериментів у Брно, щоб описати найкращі параметри радіально-осьових турбін Френсіса та модифікувати їх для різних значень витрати та напору. За п’ять років роботи він узагальнив свої висновки в книзі Bau rationeller Francisturbinen–Laufräder und deren Schaufelformen für Schnell–, Normal– und Langsam Läufer.  Його винахід гідравлічної турбіни з регульованими обертовими лопатями відносять до 1912 року. Каплан почав працювати над ним у 1910 році. У той час у Брно була заснована лабораторія за підтримки ливарної та машинної майстерні Ігнаца Сторека, що належала Генріху Стореку, в якій Каплан проводив свої експерименти. У маленькій підвальній кімнаті він працював сам або зі своїм помічником Ярославом Славиком. Саме тут він розширив міжлопатеві канали радіально-осьової турбіни Френсіса, поки нарешті не дійшов до крильчатки, що має форму гребного гвинта, але з обертовими лопатями. Повертаючи лопаті робочого колеса відповідно до зміни потоку води, вхідні кути потоку води встановлюються оптимально, і таким чином високий ККД турбіни підтримується навіть при значно меншій витраті.
Відкриття світового значення не відбулося гладко і наштовхнулося на нерозуміння, а часто й на опір з боку компаній-виробників турбін. Тим не менш, у 1912–1914 роках Каплан подав заявки на отримання патентів на чотири винаходи. З початком Першої світової війни становище винахідника не покращилося, а патентні суперечки сильно послабили його. Багато років він вів суперечку зі швейцарським експертом Робертом Дабсом або американською компанією Allis Chalmers. Турбіна Каплана отримала патент лише в 1920 році. Але вже в 1918 році на фабрика Ігнаца Сторека в Брно (сьогодні Šmeral Brno a.s.) почала виробляти ці турбіни. Така турбіна була введена в експлуатацію в 1919 році на прядильних фабриках у Велмі (Нижня Австрія), де вона пропрацювала до 1952 року. У 1931 році чотири гігантські турбіни Каплана (діаметр 7 метрів, потужність 35 МВт) були запущені на гідроелектростанції Рибург-Шверштадт на річці Рейн на німецько-швейцарському кордоні. Загалом у Брно виготовили понад 500 турбін. Крім Чехословаччини, вони були встановлені в Бразилії, Данії, Франції, Голландії, Італії, Бельгії та інших країнах.
Технічний музей у Відні придбав першу турбіну Каплана у свою колекцію і встановив її в 1960 році як технічний пам'ятник світового значення перед головною будівлею.

## Нагороди
- У 1954 році Віктор Каплан був нагороджений медаллю Рудольфа Дізеля.

wikiname: ukwiki

title: Віктор Каплан

in_language: uk

wikitext:
{{Особа
|оригінал імені    = Viktor Kaplan
}}
'''Віктор Каплан''', у хрещенні '''— Віктор Густав Франтішек''' (27 листопада 1876, [[Мюрццушляґ]], [[Австро-Угорщина]] <ref name="matrikaN">[https://data.matricula-online.eu/cs/oesterreich/graz-seckau/muerzzuschlag/9310/?pg=150 Matriční záznam o narození a křtu] farnost Muerzzuschlag, Štýrsko </ref> — 23 серпня 1934, Унтерах-ам-Аттерзе, [[Австрія]]) — австрійський інженер і винахідник турбіни Каплана. Свої ключові відкриття він зробив на своїй роботі в Німецькому технічному університеті (сьогодні [[Технічний університет у Брно|VUT]]) у [[Брно]].

== Життєпис ==
Віктор Каплан народився у сім'ї залізничного службовця Карела Віктора Каплана (1849–1921) та його дружини Йоганни Елізабети Леопольдіни, уродженої Вустової (1843–1898)<ref name="matrikaN"/>. Відвідував початкову школу в Нойберг-анд-дер-Мюрці, а потім продовжив навчання в реальній гімназії у Відні. Йому не було й десяти років, коли він вперше зробив електродвигун, сконструював діючу модель [[Парова машина|парової машини]] та випробував на річці Мюрц невелике водяне колесо ручної роботи. У старших класах почав виготовляти фотоапарати.

У 1895–1900 роках закінчив [[Віденський технічний університет]], де вивчав машинобудування та [[Дизельний двигун|дизельні двигуни]]. Після закінчення університету відбув рік військової служби в [[Пула|Пулі]], яка тоді була важливою базою [[Військово-морські сили Австро-Угорщини|австро-угорського флоту]]. У 1901 році він почав працювати в механічних майстернях компанії ''Ganz & Comp'' в Леоберсдорфі поблизу Відня над [[Двигун внутрішнього згоряння|двигунами внутрішнього згоряння]]<ref name=":1">{{Cite book
|title=Přemožitelé času sv. 2
|publisher=Mezinárodní organizace novinářů
|pages=78–81
}}</ref>.

Проте через два роки, на прохання професора Альфреда Музіля (батька [[Роберт Музіль|Роберта Музіля]]), він поїхав до Німецького технічного університету в [[Брно]], де отримав посаду конструктора Інституту машинознавства, [[Кінематика|кінематики]] та машинобудування<ref name=":2">{{Cite web|title=Po stopách světového vynálezce jihomoravskou metropolí. Viktor Kaplan|url=https://www.tmbrno.cz/wp-content/uploads/2016/09/kaplan_cestina.pdf|publisher=Technické muzeum|date=2020}}</ref>. Він залишив роботу над двигунами і присвятив себе будівництву водяних турбін<ref name=":1" />.

У 1909 році Каплан отримав ступінь доктора технічних наук у Віденському технічному університеті, а також став доцентом з питань водяних двигунів у Німецькому технічному університеті в Брно<ref name=":3">{{Cite web|title=Viktor Kaplan|url=https://www.ntm.cz/data/archiv/fondy-sbirky/652_GI.pdf|publisher=Národní technické muzeum, Archiv pro dějiny techniky a průmyslu|date=2015|accessdate=2023-05-14|archive-date=2022-03-20|archive-url=https://web.archive.org/web/20220320112551/https://www.ntm.cz/data/archiv/fondy-sbirky/652_GI.pdf}}</ref>. Тоді ж, 18 липня того ж року, він одружився з уродженкою Відня Маргаретою Анною Йоганною Штрассеровою (1884–1973), від якої мав двох дочок – Гертрауд Каролу Антонію Капланову та Маргаретту Райнфріду Капланову<ref name=":2" />. У 1913 році став завідувачем кафедри теорії та конструкції водяних двигунів. Каплан залишився в Брно навіть після створення [[Чехословаччина|Чехословаччини]], а в 1918 році його призначили штатним професором [[Технічний університет у Брно|Технічного університету у Брно]]<ref name=":1" /><ref name=":3" />.

З моменту патентування свого першого винаходу водяної турбіни в 1912 році Каплан мав проблеми із захистом 33 інших патентів, пов’язаних з ним. Йому довелося захищати свої винаходи, що затягнулося до середини 1920-х років. Після дванадцятирічної судової суперечки Каплан отримав 280 патентів у 27 країнах на основі рішення Суду Рейху в Лейпцигу<ref name=":3" />. Патентна повістка та відповідні документи зайняли 14 500 аркушів, які разом із садибою були передані до фонду Технічного музею в Брно<ref name=":1" />. Каплан серйозно захворів у 1922 році через велике психічне напруження, і навіть коли через деякий час він повернувся до викладання, хвороба залишила відбиток на його психічному стані. У 1931 році за власним бажанням він достроково вийшов на пенсію та оселився у своєму заміському маєтку Рохуспойнт в Унтерах, [[Верхня Австрія]]<ref name=":1" /><ref name=":3" />. В останні роки свого життя він присвятив себе реалізації невеликих проєктів та хобі, якими були музика та догляд за домашніми тваринами<ref name=":1" />.

У 1926 році він отримав звання почесного доктора в Технічному університеті в Празі, а в 1934 році в Технічному університеті в Брно. Однак він не дожив до отримання другого почесного докторського ступеня, оскільки помер 23 серпня 1934 року від інсульту у своїй літній резиденції Рохуспойнт в Австрії.

З 1976 року річниця його народження включена до пам’ятних дат світової культури [[ЮНЕСКО]]. Пам'ятник Віктору Каплану є частиною виставки «Водяні двигуни» в Технічному музеї в Брно<ref name=":2" />.

== Доробок ==
[[Файл:Brno-busta-Viktora-Kaplana2016.jpg|ліворуч|міні| Бюст Віктора Каплана в Брно, перед колишнім Німецьким технічним університетом (тепер Технічний університет у Брно)]]
[[Файл:First_kaplan_turbine.jpg|міні| Перша турбіна Каплана. Технічний музей у Відні]]
Каплан провів низку експериментів у Брно, щоб описати найкращі параметри [[Радіально-осьова турбіна|радіально-осьових турбін Френсіса]] та модифікувати їх для різних значень [[Об'ємна витрата|витрати]] та напору. За п’ять років роботи він узагальнив свої висновки в книзі ''Bau rationeller Francisturbinen–Laufräder und deren Schaufelformen für Schnell–, Normal– und Langsam Läufer.''  Його винахід [[Гідравлічна турбіна|гідравлічної турбіни]] з регульованими обертовими лопатями відносять до 1912 року. Каплан почав працювати над ним у 1910 році. У той час у Брно була заснована лабораторія за підтримки ливарної та машинної майстерні ''Ігнаца Сторека'', що належала Генріху Стореку, в якій Каплан проводив свої експерименти<ref name=":1"/>. У маленькій підвальній кімнаті він працював сам або зі своїм помічником Ярославом Славиком<ref name=":2"/>. Саме тут він розширив міжлопатеві канали радіально-осьової турбіни Френсіса, поки нарешті не дійшов до крильчатки, що має форму [[Гребний гвинт|гребного гвинта]], але з обертовими лопатями. Повертаючи лопаті робочого колеса відповідно до зміни потоку води, вхідні кути потоку води встановлюються оптимально, і таким чином високий [[Коефіцієнт корисної дії|ККД]] турбіни підтримується навіть при значно меншій витраті.

Відкриття світового значення не відбулося гладко і наштовхнулося на нерозуміння, а часто й на опір з боку компаній-виробників турбін. Тим не менш, у 1912–1914 роках Каплан подав заявки на отримання [[Патент|патентів]] на чотири винаходи<ref name=":3" />. З початком [[Перша світова війна|Першої світової війни]] становище винахідника не покращилося, а патентні суперечки сильно послабили його. Багато років він вів суперечку зі швейцарським експертом Робертом Дабсом або американською компанією Allis Chalmers<ref name=":1" />. Турбіна Каплана отримала патент лише в 1920 році. Але вже в 1918 році на фабрика ''Ігнаца Сторека'' в Брно (сьогодні ''Šmeral Brno a.s.)'' почала виробляти ці турбіни. Така турбіна була введена в експлуатацію в 1919 році на прядильних фабриках у Велмі ([[Нижня Австрія]]), де вона пропрацювала до 1952 року<ref name=":2" />. У 1931 році чотири гігантські турбіни Каплана (діаметр 7 метрів, потужність 35 МВт<ref>[http://www.voithhydro.com/media/t3340e_Kaplan_72dpi.pdf informace o turbínách v elektrárně Ryburg-Schwörstadt] anglicky</ref>) були запущені на гідроелектростанції Рибург-Шверштадт на річці [[Рейн]] на німецько-швейцарському кордоні. Загалом у Брно виготовили понад 500 турбін. Крім Чехословаччини, вони були встановлені в Бразилії, Данії, Франції, Голландії, Італії, Бельгії та інших країнах<ref name=":2" />.

[[Технічний музей у Відні]] придбав першу турбіну Каплана у свою колекцію і встановив її в 1960 році як технічний пам'ятник світового значення перед головною будівлею.

== Нагороди ==

* У 1954 році Віктор Каплан був нагороджений медаллю Рудольфа Дізеля.

== Література ==

* {{Cite book
|title=Viktor Kaplan 1876–1934
|publisher=Technické muzeum v Brně
|edition=1
|language=česky a německy
|isbn=80-86413-11-X
}}
* {{Cite book
|title=Ottův slovník naučný nové doby
|publisher=Ян Отто
|volume=III / 1
|pages=378
|isbn=80-7185-057-8
}}

== Посилання ==

{{Commonscat}}
* [http://brnensky.denik.cz/serialy/kaplanova-turbina-vznikla-ve-sklepni-laboratori.html Kaplanova turbína vznikla ve sklepní laboratoři.]
* [https://edu.ceskatelevize.cz/video/10800-okridlena-hridel ceskatelevize.cz/Okřídlená hřídel]

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Чехи Австрії]]
[[Категорія:Чеські винахідники]]
[[Категорія:Австрійські винахідники]]
[[Категорія:Померли від інсульту]]
[[Категорія:Персоналії:Брно]]
[[Категорія:Машинобудівники]]
[[Категорія:Австрійські інженери]]
[[Категорія:Австрійські євреї]]
[[Категорія:Чеські євреї]]

title: Viktor Kaplan

Народився: 27 листопада 1876[…] · Мюрццушляґ, Брук-Мюрццушлаг, Штирія

Помер: 23 серпня 1934[…] (57 років) · Unterach am Atterseed, Феклабрук, Верхня Австрія, Австрія · ·геморагічний інсульт

Поховання: Віденський технічний університет

Країна: Австрія

Місце проживання: Брно

Діяльність: інженер, винахідник, науково-педагогічний працівник, інженер-механік, викладач університету, технік, педагог, гідроінженер, кінолюбитель

Alma mater: Віденський технічний університет і German Technical University in Brnod

Науковий ступінь: інженер і Doctor of Technologyd

Знання мов: німецька

Заклад: German Technical University in Brnod

Нагороди: Медаль Рудольфа Дізеляd (1954)


text:
# Спрощена англійська
Спрощена англійська (англ. Special English або англ. Learning English) — це контрольована, спрощена версія англійської мови, вперше використана 19 жовтня 1959 року «Голосом Америки» і використовується ним і понині. Подача інформації в новинах й передачах відбувається на третину повільніше, аніж звичайно. Також у спрощеній англійській використовується обмежена кількість слів — близько 1500. Уникається використання ідіом. Спрощена англійська призначена для слухачів, які володіють англійською на середньому або просунутому рівні. З 1962 році Голос Америки публікує «Word Book» (словник спрощеної англійської мови)

## Альтернативні варіанти
Спеціалізована англійська (англ. Specialized English) - варіація спрощенної англійської мови (подібний до спрощеної англійської словниковий запас, та швидкість трансляції програм не перевищує 90 слів на хвилину), була вперше застосована компанією Feba Radio з Великої Британії, проте згодом ця компанія припинила безпосередню участь у проєкті. Програми спеціалізованою англійською зараз випускаються переважно в межах проєкту «Spotlight», який широко транслюється у більш ніж шістдесяти точках світу.

title: Спрощена англійська

wikitext:
'''Спрощена англійська''' ({{lang-en|Special English}} або {{lang-en|Learning English}}) — це контрольована, спрощена версія [[Англійська мова|англійської мови]], вперше використана 19 жовтня 1959 року «[[Голос Америки|Голосом Америки]]» і використовується ним і понині. Подача інформації в новинах й передачах відбувається на третину повільніше, аніж звичайно. Також у спрощеній англійській використовується обмежена кількість слів — близько 1500. Уникається використання [[Ідіома|ідіом]]. Спрощена англійська призначена для слухачів, які володіють англійською на середньому або просунутому рівні. З 1962 році Голос Америки публікує «Word Book» (словник спрощеної англійської мови)<ref name=voa>{{Cite web|title=Word Book A-Z. A list of words used in Special English programs on radio, television and the Internet|language=en|url=https://docs.voanews.eu/en-US-LEARN/2014/02/15/7f8de955-596b-437c-ba40-a68ed754c348.pdf|archiveurl=|accessdate=2024-10-02|archivedate=|deadurl=}}</ref>

== Альтернативні варіанти ==
Спеціалізована англійська ({{lang-en|Specialized English}}) - варіація спрощенної англійської мови (подібний до спрощеної англійської словниковий запас, та швидкість трансляції програм не перевищує 90 слів на хвилину), була вперше застосована компанією {{iw|Feba Radio|Feba Radio|en|Feba Radio}} з [[Велика Британія|Великої Британії]], проте згодом ця компанія припинила безпосередню участь у проєкті. Програми спеціалізованою англійською зараз випускаються переважно в межах проєкту «Spotlight», який широко транслюється у більш ніж шістдесяти точках світу<ref name=spotlight>{{Cite web|title=Spotlight English - Global Life - Clear English|language=en|url=https://spotlightenglish.com/about-us/|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220518035958/https://spotlightenglish.com/about-us/|accessdate=12 березня 2024|archivedate=18 травня 2022|deadurl=no}}</ref>.

== Див. також ==
* [[Basic English]]
* [[Англійська мова]]
* [[Звичайна англійська мова]]

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Ling-stub}}

[[Категорія:Англійська мова]]


text:
# Гірсгаузен
Гірсгаузен (нім. Giershausen) — громада в Німеччині, розташована в землі Рейнланд-Пфальц. Входить до складу району Альтенкірхен. Складова частина об'єднання громад Фламмерсфельд.
Площа — 2,11 км2. Населення становить 102 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Гірсгаузен

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Гірсгаузен
| місцева_назва       = Giershausen
| тип_НП              = громада
| зображення          =
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| карта               = Giershausen in AK.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Гірсгаузен на карті району
| земля               = [[Рейнланд-Пфальц]]
| округ               =
| район               = [[Альтенкірхен (район)|Альтенкірхен]]
| об'єднання громад = [[Фламмерсфельд (об'єднання громад)|Фламмерсфельд]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 275
| площа               = 2.11
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-RP||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-RP||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-RP|07132041}}
| latd=50 | latm=40| lats=52
| longd=7| longm=32| longs=46
| розміщення_підпису = right
| поштовий_код        = 57632
| телефонний_код      = 02685
| стат_код            = 07 1 32 041
| авто_номер          = AK
| вебсайт             = [http://www.vgflammersfeld.de/index.php?id=giershausen www.vgflammersfeld.de]
}}
'''Гірсгаузен''' ({{lang-de|Giershausen}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Рейнланд-Пфальц]]. Входить до складу району [[Альтенкірхен (район)|Альтенкірхен]]. Складова частина [[Об'єднання громад (Німеччина)|об'єднання громад]] [[Фламмерсфельд (об'єднання громад)|Фламмерсфельд]].

Площа — 2,11 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-RP|07132041}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-RP||дата}}).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Giershausen}}
* [http://www.vgflammersfeld.de/index.php?id=giershausen Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160316014658/http://vgflammersfeld.de/index.php?id=giershausen |date=16 березня 2016 }} {{ref-de}}

{{Район Альтенкірхен}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Рейнланд-Пфальцу]]

title: Координати: 50°40′52″ пн. ш. 7°32′46″ сх. д. / 50.68111° пн. ш. 7.54611° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Рейнланд-Пфальц

Район: Альтенкірхен

Об'єднання громад: Фламмерсфельд

Населення (31 грудня 2020)

Гірсгаузен на карті району

ГірсгаузенРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Вулиця Мазурова (Мінськ)
Вулиця Мазурова (біл. Вуліца Мазурава) — вулиця у Фрунзенському районі Мінська (Білорусь).

## Історія
Названа на честь Кирила Трохимовича Мазурова (1914—1979), радянського державного, партійного і військового діяча, члена Політбюро ЦК КПРС.

## Розташування
Знаходиться в адміністративному районі Фрунзенський, житловому районі Червоний Бор.

## Опис
Починається від вулиці Максима Горецького (поруч — парк Дививелка і лісопарк Медвежино), виходить на МКАД.
Перетинають вулиці:
- вулиця Скрипнікова.
- вулиця Лобанка
- вулиця Пимена Панченка

## Об'єкти
Будинки та будови: 2, 6, 12, 14, 16, 18, 20
- 6 — Школа «СШ № 195 (середня школа № 195)»[3] (нині гімназія № 31)

За ГУО «Гімназія № 31 р. Мінська» закріплені будинки на вулиці: 4, 12, 14, 16, 18, 20, 22, за ГУО «Середня загальноосвітня школа № 23 р. Мінська» (вулиця П. Панченка, б. 56) — будинок 27.

## Транспорт
- Автобуси: 11, 33С[6], 119[7], 144с, 137
- Маршрутне таксі: 1230

title: Вулиця Мазурова (Мінськ)

wikitext:
{{Вулиця}}
'''Вулиця Мазурова''' ({{lang-be|Вуліца Мазурава }}) — вулиця у Фрунзенському районі [[Мінськ]]а (Білорусь).

== Історія ==
Названа на честь [[Мазуров Кирило Трохимович|Кирила Трохимовича Мазурова]] (1914—1979), радянського державного, партійного і військового діяча, члена Політбюро ЦК КПРС<ref>{{Cite web |url=http://minsk.gov.by/ru/streets/view/561/ |title=Мазуров Кирилл Трофимович |accessdate=18 червня 2017 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304112551/http://minsk.gov.by/ru/streets/view/561/ }}</ref>.

== Розташування ==
Знаходиться в адміністративному районі Фрунзенський, житловому районі [[Красный Бор (Минск)|Червоний Бор]]<ref>{{Cite web |url=http://ato.by/street/563 |title=улица Мазурова |accessdate=18 червня 2017 |archive-date=13 травня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170513040623/http://ato.by/street/563 }}</ref>.

== Опис ==
Починається від вулиці Максима Горецького (поруч — парк Дививелка і лісопарк Медвежино), виходить на [[Мінська кільцева автомобільна дорога|МКАД]].

Перетинають вулиці:
* вулиця Скрипнікова.
* вулиця Лобанка
* вулиця Пимена Панченка

== Об'єкти ==
Будинки та будови: 2, 6, 12, 14, 16, 18, 20
* 6 — Школа «СШ № 195 (середня школа № 195)»<ref>{{Cite web |url=http://ato.by/shkola/shkola-195 |title=средняя школа № 195 |accessdate=18 червня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20170620142258/http://ato.by/shkola/shkola-195 |archivedate=20 червня 2017 |deadurl=yes }}</ref> (нині гімназія № 31)
За ГУО «Гімназія № 31 р. Мінська» закріплені будинки на вулиці: 4, 12, 14, 16, 18, 20, 22, за ГУО «Середня загальноосвітня школа № 23 р. Мінська» (вулиця П. Панченка, б. 56) — будинок 27<ref>{{Cite web |url=http://sch2.minsk.edu.by/sm_full.aspx?guid%3D2963 |title=ПЕРЕЧЕНЬ жилых домов (микрорайонов), закрепленных за государственными учреждениями образования на 2011/2012 учебный год для осуществления учета детей, подлежащих обучению на уровне общего среднего образования (Приложение к решению администрации Фрунзенского района г. Минска 11.05.2011 № 342) |accessdate=06.04.2019 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304115738/http://sch2.minsk.edu.by/sm_full.aspx?guid=2963 |archivedate=04.03.2016 |deadurl=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://sch2.minsk.edu.by/sm_full.aspx?guid=2963 |title=ПЕРЕЧЕНЬ жилых домов (doc файл) |accessdate=18 червня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304115738/http://sch2.minsk.edu.by/sm_full.aspx?guid=2963 |archivedate=4 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref>.

== Транспорт ==
* Автобуси: 11, 33С<ref>{{Cite web |url=http://mk.by/2011/03/25/39328/ |title=Нет остановки — нет премии |accessdate=18 червня 2017 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304112033/http://mk.by/2011/03/25/39328/ }}</ref>, 119<ref>[http://www.seemap.ru/minsk?routes=5731 ДС «Юго-Запад» — Масюковщина, маршрут автобуса 119]{{Недоступне посилання}}</ref>, 144с, 137
* Маршрутне таксі: 1230

== Див. також ==
* [[Список вулиць Мінська]]

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Вулиці Мінська]]
[[Категорія:Вулиці Мінська, названі на честь людей]]
{{DEFAULTSORT:Мазурова, вулиця}}

title: Вулиця Мазурова · Білорусь

Населений пункт: Мінськ

Назва на честь: Кирило Трохимович Мазуров

title: Загальні відомості

title: Зовнішні посилання

У проєкті OpenStreetMap: ↑59195 ·R (Мінськ)


text:
# Єкатерининська сільська рада (Третьяковський район)
Єкатери́нинська сільська рада (рос. Екатерининский сельский совет) — сільське поселення у складі Третьяковського району Алтайського краю Росії.
Адміністративний центр — село Єкатерининське.

## Населення
Населення — 1329 осіб (2019; 1537 в 2010, 1702 у 2002).

## Склад
До складу сільської ради входять:
| Населений пункт       | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| --------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Єкатерининське, село  | 1230                   | 1129                   |
| Лопатинка, селище     | 133                    | 102                    |
| Новокомишенка, селище | 339                    | 306                    |

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
  | назва               = Єкатерининська сільська рада
{{lang-ru|Єкатерининский сельский совет}}
  | прапор              =
  | опис прапора        =
  | герб                =
  | опис герба          =
  | розташування        =
  | країна              = {{RUS}}
  | регіон              = [[Алтайський край]]
  | район               = [[третьяковський район|Третьяковський район]]
  | центр               = село [[Єкатерининське]]
  | голова              =
  | дата утворення      =
  | депутатський корпус =
  | площа               = 182,33
  | населення           = 1329 осіб ([[2019]]{{RUS-census2019}})
  | щільність           = 7,29
  | населені пункти     = 3 сільських нп
  | телефонний код      =
  | поштові індекси     =
  | часовий пояс        =
  | ЗКАТО               =
  | сайт                =
 }}

{{Otheruses|Єкатерининська сільська рада}}

'''Єкатери́нинська сільська рада''' ({{lang-ru|Екатерининский сельский совет}}) — [[сільське поселення Росії|сільське поселення]] у складі [[третьяковський район|Третьяковського району]] [[алтайський край|Алтайського краю]] [[росія|Росії]].

Адміністративний центр — село [[Єкатерининське]].

== Населення ==
Населення — 1329 осіб ([[2019]]; 1537 в [[2010]]<ref>{{Cite web |url=http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/altajskij-kraj.htm |title=Дані перепису населення 2010 року |accessdate=30 квітня 2022 |archive-date=10 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210510083120/http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/altajskij-kraj.htm }}</ref>, 1702 у [[2002]]<ref>{{Cite web |url=http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/altajskij-kraj.htm |title=Дані перепису населення 2002 року |accessdate=30 квітня 2022 |archive-date=17 лютого 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220217121730/http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/altajskij-kraj.htm }}</ref>).

== Склад ==
До складу сільської ради входять:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Єкатерининське]], село
| align="right"| 1230
| align="right"| 1129
|-----
| [[лопатинка (Третьяковський район)|Лопатинка]], селище
| align="right"| 133
| align="right"| 102
|-----
| [[Новокомишенка]], селище
| align="right"| 339
| align="right"| 306
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{altay-kr-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}
{{третьяковський район}}

[[Категорія:Поселення Третьяковського району]]

title: Єкатерининська сільська рада · рос. Єкатерининский сельский совет

Країна: Росія

Регіон: Алтайський край

Район: Третьяковський район

Центр: село Єкатерининське

title: Основні дані

Густота населення: 7,29 осіб/км²

Населені пункти: 3 сільських нп


text:
# Качинський (Орєшин) Володимир Максимович
Качинський (Орєшин) Володимир Максимович (11 липня 1885, місто Севастополь — розстріляний 15 жовтня 1937, Київ), український та комуністичний політичний діяч, член Всеросійських Установчих зборів, член ВУЦВК.

## Біографія
Народився в родині дрібного садовода-виноградаря. Закінчив народну і реальну школу. У 1903–1905 роках навчався в Новоросійському університеті в м. Одесі на природно-математичному факультеті.
На початку XX ст. брав активну участь у роботі партії есерів, перебував в еміграції у Франції та Італії.
За участь у революційних подіях 1906 р. був засуджений судовою палатою міста Харкова. 1909 р. заарештований та висланий в Архангельську губернію. 1910 р. подав прохання про помилування («порвав з революцією»). Звільнений 1912 р. Журналіст газети «Тамбовские отклики».
З 1917 року — голова Харківського комітету Української партії соціалістів-революціонерів-боротьбістів, товариш голови Харківської губернської ради селянських депутатів, редактор газети «Земля и воля». З жовтня 1917 року — член Харківського військово-революційного комітету. Обраний член Всеросійських установчих зборів, брав участь у їх засіданні 5 січня 1918 р.
Після створення в 1919 році УПЛСР (борьбистів) обирався членом її ЦК. З грудня 1919 по лютий 1920 року — член Всеукраїнського революційного комітету.
У 1920 році кооптований до складу КП(б)У. Згідно з постановою Оргбюро ЦК КП(б)У від 7 вересня 1922 року Качинському зарахований весь його підпільний стаж. Це давало право вважати його одним із найстаріших членів компартії.
Потім перебував на партійній та радянській, зокрема на землеробській та кооперативній, роботі в Одесі, Харкові, Москві, Києві.
У квітні 1925 — травні 1926 року — голова виконавчого комітету Херсонської окружної ради.
З травня 1926 року працював головою планової комісії, членом колегії та заступником народного комісара земельних справ Української СРР (до 15 березня 1931 року). У січні 1929 року був затверджений членом президії Всесоюзного переселенського комітету.
У 1931—1932 роках — голова міської ради в місті Кривий Ріг.
З березня 1932 по 1933 рік — голова Київського обласної планової комісії та заступник голови виконавчого комітету Київської обласної ради.
Навесні 1933 року переїхав до Харкова, де зайняв посаду заступника уповноваженого Народного комісаріату зернових і тваринницьких радгоспів СРСР по Українській СРР.
Навесні 1934 року призначений заступником голови Державної планової комісії при РНК Української СРР.
24 серпня 1937 р. заарештований за приналежність до «антирадянської право-троцькістської організації на Україні».
Військова колегія Верховного суду СРСР 14 жовтня 1937 року винесла вирок: засудити В. Качинського до вищої міри покарання — розстрілу, з конфіскацією всього майна.
Дружина Анна Юріївна, син Сергій

## Праці
- Качинський В. Селянський рух на Україні в роки 1905–1907 / В. Качинський. -Х., 1927. — 231 с.
- Качинський В. Ленін і аграрне питання / В. Качинський. -Х., 1925.
- Качинский В. Социализация сельского хозяйства на Украине / В. Качинський. — К., 1919. — 29 с.
- Качинский В. Очерки аграрной революции на Украине / В. Качинський. — Х., 1923. — С. 52.
- Качинський В. За масову колективізацію / В. Качинський. — Х., 1930. — 24 с.

wikitext:
{{Особа}}
'''Качинський (Орєшин) Володимир Максимович''' ({{ДН|11|07|1885}}, місто [[Севастополь]] — розстріляний {{ДС|15|10|1937}}, [[Київ]]), український та комуністичний політичний діяч, член [[Всеросійські установчі збори|Всеросійських Установчих зборів]], член [[ВУЦВК]].

== Біографія ==
Народився в родині дрібного садовода-виноградаря. Закінчив народну і реальну школу. У 1903–1905 роках навчався в [[Одеський національний університет імені І. І. Мечникова|Новоросійському університеті]] в м. Одесі на природно-математичному факультеті.

На початку XX ст. брав активну участь у роботі [[ПСР|партії есерів]], перебував в еміграції у Франції та Італії.

За участь у революційних подіях 1906 р. був засуджений судовою палатою міста Харкова. 1909 р. заарештований та висланий в [[Архангельська губернія|Архангельську губернію]]. 1910 р. подав прохання про помилування («порвав з революцією»). Звільнений 1912 р. Журналіст газети [[«Тамбовские отклики»]].

З 1917 року — голова Харківського комітету Української партії соціалістів-революціонерів-боротьбістів, товариш голови [[Харківська губернська рада селянських депутатів|Харківської губернської ради селянських депутатів]], редактор газети [[«Земля и воля»]]. З жовтня 1917 року — член Харківського військово-революційного комітету. Обраний член [[Всеросійські установчі збори|Всеросійських установчих зборів]], брав участь у їх засіданні 5 січня 1918 р.

Після створення в 1919 році [[Українська партія лівих соціалістів-революціонерів (борьбистів)|УПЛСР (борьбистів)]] обирався членом її ЦК. З грудня 1919 по лютий 1920 року — член Всеукраїнського революційного комітету.

У 1920 році кооптований до складу [[КП(б)У]]. Згідно з постановою Оргбюро ЦК КП(б)У від 7 вересня 1922 року Качинському зарахований весь його підпільний стаж. Це давало право вважати його одним із найстаріших членів компартії.

Потім перебував на партійній та радянській, зокрема на землеробській та кооперативній, роботі в [[Одеса|Одесі]], [[Харків|Харкові]], [[Москва|Москві]], [[Київ|Києві]].

У квітні 1925 — травні 1926 року — голова виконавчого комітету Херсонської окружної ради.

З травня 1926 року працював головою планової комісії, членом колегії та заступником народного комісара земельних справ Української СРР (до 15 березня 1931 року). У січні 1929 року був затверджений членом президії Всесоюзного переселенського комітету.

У 1931—1932 роках — голова міської ради в місті [[Кривий Ріг]].

З березня 1932 по 1933 рік — голова Київського обласної планової комісії та заступник голови виконавчого комітету Київської обласної ради.

Навесні 1933 року переїхав до Харкова, де зайняв посаду заступника уповноваженого Народного комісаріату зернових і тваринницьких радгоспів СРСР по Українській СРР.

Навесні 1934 року призначений заступником голови [[Держплан УРСР|Державної планової комісії при РНК Української СРР]].

24 серпня 1937 р. заарештований за приналежність до «антирадянської право-троцькістської організації на Україні».

Військова колегія Верховного суду СРСР 14 жовтня 1937 року винесла вирок: засудити В. Качинського до вищої міри покарання — розстрілу, з конфіскацією всього майна.
Дружина Анна Юріївна, син Сергій

== Праці ==
* Качинський В. Селянський рух на Україні в роки 1905–1907 / В. Качинський. -Х., 1927. — 231 с.
* Качинський В. Ленін і аграрне питання / В. Качинський. -Х., 1925.
* Качинский В. Социализация сельского хозяйства на Украине / В. Качинський. — К., 1919. — 29 с.
* Качинский В. Очерки аграрной революции на Украине / В. Качинський. — Х., 1923. — С. 52.
* Качинський В. За масову колективізацію / В. Качинський. — Х., 1930. — 24 с.

== Джерела ==
* Глазунов Г. О. Уперше про наукові переконання «шкідника» з українського наркомату землеробства // http://archive.nbuv.gov.ua/e-journals/INB/2008-2/08ggounz.pdf{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* Протасов Л. Г. Люди Учредительного собрания: портрет в интерьере эпохи. М., РОСПЭН, 2008.
* [[Кримінальна справа]] В. М. Качинського. — Галузевий архів СБУ. — Ф. 6. — Спр. № 44969 фп. — 123 арк.
* Особовий листок відповідального робітника. — Центральний державний архів вищих органів влади та управління України. — Ф. 1. — Оп. 11. — Спр. 1003. — Арк. 3-4.

== Посилання ==
* [http://shron2.chtyvo.org.ua/Zbirnyk_statei/Narysy_povsiakdennoho_zhyttia_radianskoi_Ukrainy_v_dobu_nepu_1921-1928_rr_Chastyna_1.pdf Нариси повсякденного життя радянської України в добу непу (1921-1928 рр.)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180129004300/http://shron2.chtyvo.org.ua/Zbirnyk_statei/Narysy_povsiakdennoho_zhyttia_radianskoi_Ukrainy_v_dobu_nepu_1921-1928_rr_Chastyna_1.pdf |date=29 Січня 2018 }}
[[Категорія:Члени ВУЦВК]]
[[Категорія:Уродженці Севастополя]]
[[Категорія:Репресовані]]
[[Категорія:Члени Всеросійських установчих зборів]]

Народився: 11 липня 1885 · Севастополь, Таврійська губернія, Російська імперія

Помер: 15 жовтня 1937 (52 роки) · Київ, Українська РСР, СРСР

Країна: Російська імперія · СРСР

Діяльність: політик

Галузь: політична діяльність і аграрна політика

Знання мов: українська і російська

Партія: Комуністична партія Української РСР і КПРС


text:
# Котака (1923)
Kotaka (яп. 小鷹)  був річковим патрульним катером Імператорського флоту Японії, частиною 11-го Сентаю канонерських човнів, який діяв на річці Янцзи в Китаї протягом 1930-х та під час Другої китайсько-японської війни. Брав участь у битві при Ухані (червень-вересень 1938 року),  битві за Маданг та битві при Цзюцзяні, червень 1938 року, кампанії в Наньчані: лютий – травень 1939 року. 1942: використовувався як пасажирське судно. Затонув 31 травня 1944 р. на річці Янцзи, виконуючи завдання як кур'єрський човен.  Офіційно класифікувався як 60-тонне судно для перевезень (моторне, лише для річки, спеціальний тип) (яп. 六拾瓲交通船 (内火式河用特型),, 60-ton kōtsūsen (Uchibishiki kawayou-Tokugata)).

title: Котака (1923)

wikitext:
{{Otheruses|Котака (корабель)}}
{{Військовий корабель
|Назва               = Річковий канонерський човен «Котака»
|Оригінальна назва   = {{lang-ja|小鷹}}
|Зображення          = Japanese gunboat Kotaka.jpg
|Підпис              = Канонерський човен «Котака»
|Тип судна           = [[Канонерський човен]]
|Прапор              = [[Файл:Naval_Ensign_of_Japan.svg|25px|]] [[Японія]]
|Порт                =
|Організація         =
|Виробник            =
|Будівництво почалося = [[2 вересня]] [[1929]] року
|Спущено              = [[18 січня]] [[1930]] року
|Експлуатація з       = [[1 листопада]] [[1930]] року
|Виведений            = Затонув 31 травня 1944 року
|Статус               =
|Водотоннажність      = 50 т (стандартна)<br>1 60,67 т (повна)
|Довжина              = 30 м
|Ширина               = 4,90 м
|Висота               =
|Осадка               = 0,64 м
|Бронювання           =
|Двигуни              = 2 дизелі
|Гвинти               =
|Потужність           = 540 к.с.
|Швидкість            = 15,5 [[вузол (одиниця швидкості)|вузлів]]
|Автономність плавання= 1 000 миль на 10 вузлах
|Екіпаж               =
|Артилерія            =
|Торпедно-мінне озброєння=
|Ракетне озброєння    =
|Зенітне озброєння    = 3 x 7,7-мм кулемети «Тип 92»
|Авіація              =
}}
{{Ніхонґо|'''''Kotaka'''''|小鷹}}  був річковим [[Патрульний катер|патрульним катером]] [[Імперський флот Японії|Імператорського флоту Японії]], частиною 11-го [[Сентай|Сентаю]] [[Річковий канонерський човен|канонерських човнів]], який діяв на річці [[Янцзи]] в Китаї протягом 1930-х та під час [[Японсько-китайська війна (1937—1945)|Другої китайсько-японської війни]]. Брав участь у битві при Ухані (червень-вересень 1938 року),  битві за Маданг та битві при [[Цзюцзян|Цзюцзяні]], червень 1938 року, кампанії в [[Наньчан|Наньчані]]: лютий – травень 1939 року. 1942: використовувався як пасажирське судно. Затонув 31 травня 1944 р. на річці Янцзи, виконуючи завдання як [[Кур'єрський човен|кур'єрський човен.]] <ref>{{Cite web|url=http://www.combinedfleet.com/Kotaka_t.htm|title=Japanese Gunboats|publisher=Combinedfleet.com|accessdate=31 травня 2013|archive-date=11 березня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20130311234206/http://www.combinedfleet.com/Kotaka_t.htm}}</ref> Офіційно класифікувався як {{Ніхонґо|'''''60-тонне судно для перевезень (моторне, лише для річки, спеціальний тип)'''''|六拾瓲交通船 (内火式河用特型),|''60-ton kōtsūsen (Uchibishiki kawayou-Tokugata)''}}.

== Посилання ==
* The Maru Special, Japanese Naval Vessels No.53, ''Japanese support vessels'', {{Cite web|url=http://www.kojinsha.co.jp/|title=Ushio Shobō|accessdate=3 грудня 2019|archive-date=6 червня 2009|archive-url=https://web.archive.org/web/20090606143807/http://www.kojinsha.co.jp/}} (Japan), July 1981
* Daiji Katagiri, ''Ship Name Chronicles of the Imperial Japanese Navy Combined Fleet'', Kōjinsha (Japan), June 1988, {{ISBN|4-7698-0386-9}}
* {{Cite web|url=http://www.jacar.go.jp/english/index.html|title=Japan Center for Asian Historical Records (JACAR)|accessdate=3 грудня 2019|archive-date=2 січня 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20120102142103/http://www.jacar.go.jp/english/index.html}}, [[Національний архів Японії|National Archives of Japan]]
** Reference code: A09050130100, ''Explanatory document on addition of fiscal 1929 estimated expense in 56th Diet''
** Reference code: C05021206200, ''Inquiry, Response, Notification (6)''
** Reference code: C05022903500, ''Military Affairs 1, No. 88 June 21, 1933, Traffic ship, Kotaka''
** Reference code: C05021645000, ''No. 2026 June 15, 1931 Sasebo Navy Arsenal No.10-26, Establishing part of equipment for traffic ship Kotaka''

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
*The Maru Special, Japanese Naval Vessels No.53, ''Japanese support vessels'', {{Cite web|url=http://www.kojinsha.co.jp/|title=Ushio Shobō|accessdate=3 грудня 2019|archive-date=6 червня 2009|archive-url=https://web.archive.org/web/20090606143807/http://www.kojinsha.co.jp/}} (Japan), July 1981
* Daiji Katagiri, ''Ship Name Chronicles of the Imperial Japanese Navy Combined Fleet'', Kōjinsha (Japan), June 1988, {{ISBN|4-7698-0386-9}}
*{{Cite web|url=http://www.jacar.go.jp/english/index.html|title=Japan Center for Asian Historical Records (JACAR)|accessdate=3 грудня 2019|archive-date=2 січня 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20120102142103/http://www.jacar.go.jp/english/index.html}}, [[Національний архів Японії|National Archives of Japan]]
** Reference code: A09050130100, ''Explanatory document on addition of fiscal 1929 estimated expense in 56th Diet''
** Reference code: C05021206200, ''Inquiry, Response, Notification (6)''
** Reference code: C05022903500, ''Military Affairs 1, No. 88 June 21, 1933, Traffic ship, Kotaka''
** Reference code: C05021645000, ''No. 2026 June 15, 1931 Sasebo Navy Arsenal No.10-26, Establishing part of equipment for traffic ship Kotaka''
{{Канонерські човни Японського Імперського флоту}}
[[Категорія:Канонерські човни Японії]]

title: Служба

Тип/клас: Канонерський човен

Держава прапора: Японія

Спущено на воду: 18 січня 1930 року

Введено в експлуатацію: 1 листопада 1930 року

Виведений зі складу флоту: Затонув 31 травня 1944 року

title: Параметри

Тоннаж: 50 т (стандартна) · 1 60,67 т (повна)

title: Технічні дані

Рухова установка: 2 дизелі

Швидкість: 15,5 вузлів

Автономність плавання: 1 000 миль на 10 вузлах

title: Озброєння

Зенітне озброєння: 3 x 7,7-мм кулемети «Тип 92»


text:
# Старий Вовчинець (зупинний пункт)
Старий Вовчинець — пасажирський зупинний пункт Івано-Франківської дирекції Львівської залізниці.
Зупинний пункт розташований в однойменному селі Глибоцького району Чернівецької області на лінії Чернівці-Північна — Багринівка між станціями Вадул-Сірет (2 км) та Вікшань (7 км).

## Пасажирське сполучення
Найближча станція за 2,1 км — Вадул-Сірет, від якої здійснюється пасажирське сполучення.

title: Старий Вовчинець (зупинний пункт)

wikitext:
{{Станція
| назва_колір = Blue1
| назва_колір_фону = yellow
| підзаголовок_колір = Purple1
| підзаголовок_колір_фону = Cyan1
| назва = Старий Вовчинець
| лінія_верх = [[Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень|Івано-Франківська дирекція]]
| система_верх = [[Львівська залізниця]]
| тип = зупинний пункт
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| розташування = с. [[Старий Вовчинець]]
| адреса =
| координати = {{coord|48|00|00|N|25|56|41|E|scale:1500}}
| лінії = [[Чернівці-Північна]] — [[Багринівка (зупинний пункт)|Багринівка]]
| структура =
| глибина =
| рівнів =
| платформ = 1
| тип_платформ = берегова
| колій = 1
| статус =
| час_роботи =
| транспортні_послуги =
| супутні_послуги =
| інженер =
| відкрито =
| закрито =
| перебудовано =
| електрифіковано =
| колишні_назви =
| архітектор =
| стиль =
| поверхів =
| власник = [[Львівська залізниця]]
| оператор = [[Укрзалізниця]]
| вебсайт =
| тип_коду =
| код =
| код_ємр = 368627
| код_експрес_2 =
| зона =
| пасажиропотік =
| мапа =
| мапа_стан =
| мапа_назва =
| мапа_маршруту =
| мапа_маршруту_стан =
| мапа_маршруту_назва =
}}

{{Чернівці — Сучава}}
'''Старий Вовчинець''' — пасажирський [[зупинний пункт]] [[Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень|Івано-Франківської дирекції]] [[Львівська залізниця|Львівської залізниці]].

Зупинний пункт розташований в [[Старий Вовчинець|однойменному селі]] [[Глибоцький район|Глибоцького району]] [[Чернівецька область|Чернівецької області]] на лінії [[Чернівці-Північна]] — [[Багринівка (зупинний пункт)|Багринівка]] між станціями [[Вадул-Сірет]] (2 км) та [[Вікшань (станція)|Вікшань]] (7 км).

== Пасажирське сполучення ==
Найближча станція за 2,1 км — [[Вадул-Сірет]], від якої здійснюється пасажирське сполучення.

== Посилання ==
{{railwayz|2012|зупинний пункт Старий Вовчинець}}
* [http://railway.lviv.ua/schedule/suburban/ Розклад руху приміських потягів Львівської залізниці]
* [https://tochka-na-karte.ru/Bus-Stations/10604-Staryj-Volchinec.html Старий Вовчинець на сайті tochka-na-karte]
{{Stations-nav|[[Вадул-Сірет]]|Старий Вовчинець|[[Багринівка (зупинний пункт)|Багринівка]]|line=Дільниця [[Чернівці-Північна]] — [[Багринівка (зупинний пункт)|Багринівка]]}}

== Джерела ==
* {{ТК4}}
* {{АЗУ-2008}}
* {{ЖДС}}

{{railway-station}}

[[Категорія:Зупинні пункти Львівської залізниці]]
[[Категорія:Зупинні пункти Чернівецької області]]
[[Категорія:Транспорт Глибоцького району]]

title: Розташування

Розташування: с. Старий Вовчинець

title: Структура

Лінія(ї): Чернівці-Північна — Багринівка

Тип платформ: берегова

title: Інша інформація

Власник: Львівська залізниця

Оператор: Укрзалізниця

title: Дільниця Чернівці — Сучава

264,2 · Чернівці-Північна

вул. Прутська

вул. Винниченка

5 · Чернівці-Південна

13,7 · Космин

19,1 · Великий Кучурів

22,1 · Тисівці

26,1 · Червона Діброва

28,3 · Вапнярки

вул. Головна

| 301,2 | | 33,8 | · Глибока-Буковинська

42,6 · Старий Вовчинець

| 311 | | 44,6 | · Багринівка

| ? | | 488 | · Вікшань

| ? | | 480 | · Дорнешть

| ? | | 467 | · Мілішівці

| ? | | 458 | · Дерменешть

| ? | | 450 | · Сучава-Північна

47,6 · | Львівська залізниця | | Румунські залізниці |


text:
# Чорна зірка проминає
«Чорна зірка проминає» (англ. The Black Star Passes) — збірка науково-фантастичних оповідань американського письменника Джона Кемпбелла-молодшого. Вперше вийшов 1953 року у видавництві Fantasy Press тиражем 2951 примірник. Збірка розпочинає серію книг Кемпбелла Аркот, Морі та Вейд, за нею йдуть романи «Острови космосу» та «Окупанти з нескінченності». Спочатку оповідання з’являлися в журналах «Емейзін сторіз» та «Емейзін сторіз квартерлі» та були «широко відредаговані» для публікації у збірці, з дозволу Кемпбелла, Ллойдом Артуром Ешбахом.
Рецензент Гелексі Грофф Конклін описав оповідання як «три скрипучі класики ... Кумедно читати, [але] антикваріат у стилі рококо [без] правдоподібних героїв, людських стосунків, навіть логічних сюжетів». Ентоні Бучер та Френсіс Маккомас негативно схарактеризували книгу як «безнадійно застарілий набір романів ... Викликає занепокоєння лише тих, хто хоче спостерігати незграбну личинкову стадію великої фігури наукової фантастики». П. Шуйлер Міллер описав оповідання як «старомодне задоволення, яке [Кемпбелл] більше не сприймає серйозніше, ніж вам потрібно».

## Зміст
- Вступ
- «Переважаюче піратство»
- «Солярит»
- «Чорна зірка проминає»

title: Чорна зірка проминає

wikitext:
{{Літературний твір
|назва           =  Чорна зірка проминає
|оригінальна назва = The Black Star Passes
|зображення      =
|підпис          =
|автор           = [[Джон Вуд Кемпбелл]]
|жанр            = [[наукова фантастика]]
|мова оригіналу  = [[Англійська мова|англійська]]
|написаний       =
|публікація      = [[1953]]
|видання         =
|видавництво     = Fantasy Press
|публікація_українською_мовою  =
|переклад        =
|ISBN-13         =
|ISBN-10         =
|нагороди        =
|попередник      =
|наступник       = «[[Острови космосу]]»
|сайт            =
|wikiquote       =
|wikisource      =
}}

'''«Чорна зірка проминає»''' ({{lang-en|The Black Star Passes}}) — збірка [[Наукова фантастика|науково-фантастичних]] оповідань американського письменника [[Джон Вуд Кемпбелл|Джона Кемпбелла-молодшого]]. Вперше вийшов 1953 року у видавництві Fantasy Press тиражем 2951 примірник. Збірка розпочинає серію книг Кемпбелла Аркот, Морі та Вейд, за нею йдуть романи «[[Острови космосу]]» та «Окупанти з нескінченності». Спочатку оповідання з’являлися в журналах «[[Емейзін сторіз]]» та «Емейзін сторіз квартерлі» та були «широко відредаговані» для публікації у збірці, з дозволу Кемпбелла, [[Ллойд Артур Ешбах|Ллойдом Артуром Ешбахом]]<ref name=bleiler>Everett F. Bleiler, ''Science-Fiction: The Gernsback Years'', Kent State University Press, 1998, p.52</ref>.

Рецензент [[Гелексі сайнс фікшн|Гелексі]] Грофф Конклін описав оповідання як «три скрипучі класики ... Кумедно читати, [але] антикваріат у стилі рококо [без] правдоподібних героїв, людських стосунків, навіть логічних сюжетів»<ref>"Galaxy's 5 Star Shelf", ''[[Гелексі сайнс фікшн|Galaxy Science Fiction]]'', April 1954, p.120</ref>. [[Ентоні Бучер]] та Френсіс Маккомас негативно схарактеризували книгу як «безнадійно застарілий набір романів ... Викликає занепокоєння лише тих, хто хоче спостерігати незграбну личинкову стадію великої фігури наукової фантастики»<ref>"Recommended Reading," ''[[Фентезі & Сайнс фікшн|F&SF]]'', February 1954, p.95.</ref>. П. Шуйлер Міллер описав оповідання як «старомодне задоволення, яке [Кемпбелл] більше не сприймає серйозніше, ніж вам потрібно».

== Зміст ==
* Вступ
* «Переважаюче піратство»
* «Солярит»
* «Чорна зірка проминає»

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
*{{cite book | last=Chalker | first=Jack L. | author2=Mark Owings | title=The Science-Fantasy Publishers: A Bibliographic History, 1923-1998 | location=Westminster, MD and Baltimore | publisher=Mirage Press, Ltd.| pages=239 | year=1998}}
*{{cite web|last=Contento|first=William G.|title=Index to Science Fiction Anthologies and Collections|work=|publisher=|date=|url=http://www.philsp.com/homeville/ISFAC/t20.htm#A446|format=|accessdate = 2008-03-19}}
*{{cite book|last=Tuck|first=Donald H.|title=The Encyclopedia of Science Fiction and Fantasy|url=https://archive.org/details/encyclopediaofsc0002tuck|location=Chicago|publisher=[[Advent (publisher)|Advent]]|pages=87|year=1974|isbn=0-911682-20-1}}

== Посилання ==
* [http://www.gutenberg.org/ebooks/20707 «Чорна зірка проминає»] на сайті «Проєкт Гутенберг» {{ref-en}}
* [https://librivox.org/search?title=The+Black+Star+Passes&author=JR.&reader=&keywords=&genre_id=0&status=all&project_type=either&recorded_language=&sort_order=catalog_date&search_page=1&search_form=advanced «Чорна зірка проминає»] на публічному домені аудіокниг LibriVox {{ref-en}}
* [https://scribl.com/books/PEB65/black-star-passes Аудіоверсія] на сайті scribl.com {{ref-en}}
[[Категорія:Англомовні оповідання]]
[[Категорія:Науково-фантастичні оповідання США]]
[[Категорія:Збірки фантастичних творів США]]
[[Категорія:Фантастичні твори 1953]]
[[Категорія:Твори Джона Кемпбелла-молодшого]]

title: The Black Star Passes

Жанр: наукова фантастика

Форма: оповідання

Автор: Джон Вуд Кемпбелл

Мова: англійська

Країна: США

Видавництво: Fantasy Press

Наступний твір: «Острови космосу»


text:
# Пагаса
Пагаса (грец. Παγασές), Пагаси (дав.-гр. Πᾰγᾰσαί) — важливе давньогрецьке портове місто в області Пеласгиотиді (дав.-гр. Πελασγιώτιδα) у Фессалії. Руїни міста знаходяться поруч з руїнами Деметріади. Розквіт міста припав на V—IV століття до нашої ери. Служив гаванню для Фер. Єдиний використовуваний порт Фессалії. Розташовувався на узбережжі затоки Пагасетікоса. Місто був залучене у військові кампанії Філіппа II Македонського.
Згідно грецькій міфології саме тут був побудований корабель Арго і звідсіля вирушили у плавання аргонавти на чолі з Ясоном. Аполлоній Родоський яскраво описує цю подію у своїй «Аргонавтиці». Тому за переказами названий від дав.-гр. πήγνυμι «будувати кораблі». В поезії місто часто називалося «пагасеї».

title: Пагаса

wikitext:
{{Стародавнє місто}}
[[Файл:Tesalia.png|міні|Пагаса на карті [[Фессалія|Фессалії]]]]
'''Пагаса''' ({{lang-el|Παγασές}}), Пагаси ({{lang-grc|Πᾰγᾰσαί}}) — важливе давньогрецьке портове місто в області Пеласгиотиді ({{lang-grc|Πελασγιώτιδα}}) у [[Фессалія|Фессалії]]. Руїни міста знаходяться поруч з руїнами {{нп3|Деметриада|Деметріади|el|Δημητριάδα Μαγνησίας (αρχαία πόλη)}}<ref>{{Cite web|url=http://odysseus.culture.gr/h/3/gh351.jsp?obj_id=2377|title=Δημητριάδα. Ιστορικό|last=Π. Τριανταφυλλοπούλου|date=2012|website=Οδυσσέας|publisher=Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού|accessdate=2018-04-07|archive-date=16 листопада 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181116085546/http://odysseus.culture.gr/h/3/gh351.jsp?obj_id=2377}}</ref>. Розквіт міста припав на V—IV століття до нашої ери. Служив гаванню для [[Фери|Фер]]. Єдиний використовуваний порт Фессалії. Розташовувався на узбережжі затоки [[Пагасетійська затока|Пагасетікоса]]<ref>''David Sacks.'' Encyclopedia of the Ancient Greek World / rev. ed. by Lisa R. Brody. — Facts on File, 2005. — P. 140, 347.</ref>. Місто був залучене у військові кампанії [[Філіпп II Македонський|Філіппа II Македонського]]<ref>''James R. Ashley.'' The Macedonian Empire: The Era of Warfare under Philip II and Alexander the Great, 359—323 B.C.. — MacFarland, 1998. — P. 120, 124—125, 132—133, 361.</ref>.

Згідно [[Давньогрецька міфологія|грецькій міфології]] саме тут був побудований корабель [[Арго]] і звідсіля вирушили у плавання аргонавти на чолі з [[Ясон]]ом. [[Аполлоній Родоський]] яскраво описує цю подію у своїй [[Аргонавтика|«Аргонавтиці»]]<ref>''James J. Clauss.'' The Best of the Argonauts: The Redefinition of the Epic Hero in Book One of Apollonius Argonautica. — University of California Press, 1993. — P. 88ff.</ref>. Тому за переказами названий від {{lang-grc|πήγνυμι}} «будувати кораблі»<ref>[[Страбон]]. География. IX, 5, 15; с. 436</ref>. В [[Поезія|поезії]] місто часто називалося «пагасеї»<ref>{{книга
|автор = В. Обнорский
|мова = ru
|url = https://books.google.ru/books?id=ITsFCgAAQBAJ&pg
|назва = Энциклопедия классической греко-римской мифологии
|місце = Ногинск
|видавництво = Литагент «Остеон»
|рік = 2015
|сторінок = 1480
|isbn = 978-5-85689-024-1}}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

[[Категорія:Географія грецької міфології]]
[[Категорія:Давньогрецькі міста]]
[[Категорія:Населені пункти за алфавітом]]

title: Пагаса

Сучасне розташування: Греція


text:
# Аріпов Дільшод Хакімджанович
Дільшод Аріпов (узб. Дильшод Арипов; нар. 20 травня 1977, Ташкент, Узбецька РСР, СРСР) — узбецький борець греко-римського стилю, срібний призер та чемпіон світу, багаторазовий призер та дворазовий чемпіон Азії, дворазовий призер Азійських ігор, призер кубку світу, дворазовий учасник Олімпійських ігор.

## Біографія
Боротьбою займається з 1987 року. Закінчив Академію Міністерства внутрішніх справ Республіки Узбекистан.

## Спортивні результати на міжнародних змаганнях

### Виступи на Олімпіадах
| Змагання                    | Збірна     | Вагова категорія                 | Місце |
| --------------------------- | ---------- | -------------------------------- | ----- |
| Літні Олімпійські ігри 2000 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 58 кг | 11    |
| Літні Олімпійські ігри 2008 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 10    |

### Виступи на Чемпіонатах світу
| Змагання                        | Збірна     | Вагова категорія                 | Місце  |
| ------------------------------- | ---------- | -------------------------------- | ------ |
| Чемпіонат світу з боротьби 1997 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 54 кг | 17     |
| Чемпіонат світу з боротьби 1998 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 54 кг | 10     |
| Чемпіонат світу з боротьби 1999 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 58 кг | 8      |
| Чемпіонат світу з боротьби 2001 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 58 кг | Золото |
| Чемпіонат світу з боротьби 2003 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 16     |
| Чемпіонат світу з боротьби 2005 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 8      |
| Чемпіонат світу з боротьби 2006 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 19     |
| Чемпіонат світу з боротьби 2007 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 18     |
| Чемпіонат світу з боротьби 2009 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Срібло |
| Чемпіонат світу з боротьби 2010 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 10     |
| Чемпіонат світу з боротьби 2011 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 32     |

### Виступи на Чемпіонатах Азії
| Змагання                       | Збірна     | Вагова категорія                 | Місце  |
| ------------------------------ | ---------- | -------------------------------- | ------ |
| Чемпіонат Азії з боротьби 1997 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 54 кг | Золото |
| Чемпіонат Азії з боротьби 1999 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 58 кг | Бронза |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2000 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 58 кг | Срібло |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2004 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Бронза |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2007 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 66 кг | 8      |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2008 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Срібло |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2011 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Бронза |

### Виступи на Азійських іграх
| Змагання           | Збірна     | Вагова категорія                 | Місце  |
| ------------------ | ---------- | -------------------------------- | ------ |
| Азійські ігри 1998 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 54 кг | 4      |
| Азійські ігри 2002 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Срібло |
| Азійські ігри 2006 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Бронза |

### Виступи на Кубках світу
| Змагання                    | Збірна     | Вагова категорія                 | Місце  |
| --------------------------- | ---------- | -------------------------------- | ------ |
| Кубок світу з боротьби 1997 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 58 кг | Бронза |

### Виступи на інших змаганнях
| Змагання                                                         | Збірна     | Вагова категорія                 | Місце  |
| ---------------------------------------------------------------- | ---------- | -------------------------------- | ------ |
| Центрально-Азійські ігри 1995                                    | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 52 кг | Срібло |
| Міжнародний меморіал Дейва Шульца 2001                           | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 58 кг | Золото |
| Гран-прі Німеччини з боротьби 2002                               | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Бронза |
| Гран-прі Німеччини з боротьби 2003                               | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Бронза |
| Кубок Азії з боротьби 2003                                       | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |
| Гран-прі Німеччини з боротьби 2004                               | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Срібло |
| Міжнародний меморіал Дейва Шульца 2006                           | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2008 (Роме-Остія) | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Срібло |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2008                                 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Бронза |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2009                                 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 10     |
| Міжнародний меморіал Дейва Шульца 2010                           | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 66 кг | 6      |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2010 (Тбілісі)                       | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 5      |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2010 (Баку)                          | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 15     |
| Турнір Г. Картозія і В. Балавадзе 2011                           | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Золото |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2011 (Баку)                          | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 5      |
| Золотий Гран-прі з боротьби 2012 (Стамбул)                       | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 66 кг | 17     |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2012 (Астана)     | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | Бронза |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2012 (Гельсінкі)  | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 60 кг | 5      |

### Виступи на змаганнях молодших вікових груп
| Змагання                                      | Збірна     | Вагова категорія                 | Місце |
| --------------------------------------------- | ---------- | -------------------------------- | ----- |
| Чемпіонат світу з боротьби серед юніорів 1997 | Узбекистан | греко-римська боротьба, до 56 кг | 32    |

title: Аріпов Дільшод Хакімджанович

wikitext:
{{Othernames|Аріпов}}
{{Спортсмен
| ім'я = [[Файл:Wrestling pictogram.svg|25 px]] Дільшод Аріпов
| повне_ім'я = Аріпов Дільшод Хакімджанович
| зображення =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[узбеки|узбек]]
| місце_проживання = [[Ташкент]]
| зріст = 170 см
| вага = 68 кг
| вебсторінка  =
| країна = {{UZB}}
| вид_спорту = [[Боротьба (спорт)|боротьба]]
| дисципліна = [[греко-римська боротьба]]
| студентська_команда =
| клуб = «Локомотив» [[Ташкент]]
| команда =
| нац._збірна = {{UZB}}
| статус_професіонала =
| тренери = Равіль Бікттіков, з 2009
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry | {{UZB}} }}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат світу з боротьби|Чемпіонати світу з боротьби]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат світу з боротьби 2001|Софія 2001]]|греко-римська боротьба, 58 кг}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат світу з боротьби 2009|Гернінг 2009]]|греко-римська боротьба, 60 кг}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Азії з боротьби|Чемпіонати Азії з боротьби]]}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Азії з боротьби 1997|Іран 1997]]|греко-римська боротьба, 54 кг}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Азії з боротьби 1999|Ташкент 1999]]|греко-римська боротьба, 58 кг}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2000|Гуйлін 2000]]|греко-римська боротьба, 58 кг}}
{{MedalGold|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2003|Нью-Делі 2003]]|греко-римська боротьба, 60 кг}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2004|Токіо 2004]]|греко-римська боротьба, 60 кг}}
{{MedalSilver|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2008|Провінція Чеджу 2008]]|греко-римська боротьба, 60 кг}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2011|Ташкент 2011]]|греко-римська боротьба, 60 кг}}
{{MedalCompetition|[[Азійські ігри]]}}
{{MedalSilver|[[Азійські ігри 2002|Бусан 2002]]|греко-римська боротьба, 60кг}}
{{MedalBronze|[[Азійські ігри 2006|Доха 2006]]|греко-римська боротьба, 60 кг}}
{{MedalCompetition|[[Кубок світу з боротьби|Кубки світу з боротьби]]}}
{{MedalBronze|[[Кубок світу з боротьби 1997|Тегеран 1997]]|греко-римська боротьба, до 58 кг}}
| show-medals = yes
}}
'''Дільшод Аріпов''' ({{lang-uz|Дильшод Арипов}}; {{н}} {{ДН|20|5|1977}}, [[Ташкент]], [[Узбецька Радянська Соціалістична Республіка|Узбецька РСР]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]) — [[Узбекистан|узбецький]] [[Боротьба (спорт)|борець]] [[греко-римська боротьба|греко-римського стилю]], срібний призер та [[Чемпіонат світу з боротьби|чемпіон світу]], багаторазовий призер та дворазовий [[Чемпіонат Азії з боротьби|чемпіон Азії]], дворазовий призер [[Азійські ігри|Азійських ігор]], призер [[Кубок світу з боротьби|кубку світу]], дворазовий учасник [[Олімпійські ігри|Олімпійських ігор]].

== Біографія ==

Боротьбою займається з 1987 року. Закінчив [[Академія Міністерства внутрішніх справ Республіки Узбекистан|Академію Міністерства внутрішніх справ Республіки Узбекистан]].<ref>[http://www.akadmvd.uz/files/sport2.htm «Спортивная гордость Академии» // Сайт Академії Міністерства внутрішніх справ Республіки Узбекистан ]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref><ref>[http://wap.gazeta.kz/sportArticle/8930/{{Недоступне посилання}}{{Недоступне посилання}} «Чемпион мира из Узбекистана Арипов учится ловить преступников» // Інтернет-агентство «Gazeta.kz»]{{Недоступне посилання}}{{ref-ru}}</ref>
{{доробити розділ|дата=грудень 2017}}

== Спортивні результати на міжнародних змаганнях ==

=== Виступи на Олімпіадах ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2000|Літні Олімпійські ігри 2000]] || {{КраїнаОІ|UZB |літніх|2000}} || [[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2000 — греко-римська боротьба, до 58 кг|греко-римська боротьба, до 58 кг]] || 11
|-
|[[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2008|Літні Олімпійські ігри 2008]] || {{КраїнаОІ|UZB |літніх|2008}} || [[Боротьба на літніх Олімпійських іграх 2008 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 10
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1997]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1997 — греко-римська боротьба, до 54 кг|греко-римська боротьба, до 54 кг]] || 17
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1998]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1998 — греко-римська боротьба, до 54 кг|греко-римська боротьба, до 54 кг]] || 10
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 1999]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 1999 — греко-римська боротьба, до 58 кг|греко-римська боротьба, до 58 кг]] || 8
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2001]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2001 — греко-римська боротьба, до 58 кг|греко-римська боротьба, до 58 кг]] || {{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2003]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2003 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 16
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2005]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2005 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 8
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2006]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2006 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 19
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2007]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2007 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 18
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2009]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2009 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2010]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2010 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 10
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2011]] ||{{UZB}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2011 — греко-римська боротьба, до 60 кг|греко-римська боротьба, до 60 кг]] || 32
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах Азії ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 1997]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 54 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 1999]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 58 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2000]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 58 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2004]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2007]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 66 кг || 8
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2008]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2011]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Азійських іграх ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Азійські ігри 1998]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 54 кг || 4
|-
|[[Азійські ігри 2002]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Азійські ігри 2006]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Кубках світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Кубок світу з боротьби 1997]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 58 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|}

=== Виступи на інших змаганнях ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Центрально-Азійські ігри 1995]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 52 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Міжнародний меморіал Дейва Шульца 2001]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 58 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Гран-прі Німеччини з боротьби 2002]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Гран-прі Німеччини з боротьби 2003]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Кубок Азії з боротьби 2003]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Гран-прі Німеччини з боротьби 2004]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Міжнародний меморіал Дейва Шульца 2006]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2008 (Роме-Остія)]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Срібна медаль}}
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2008]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2009]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 10
|-
|[[Міжнародний меморіал Дейва Шульца 2010]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 66 кг || 6
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2010 (Тбілісі)]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 5
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2010 (Баку)]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 15
|-
|[[Турнір Г. Картозія і В. Балавадзе 2011]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Золота медаль}}
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2011 (Баку)]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 5
|-
|[[Золотий Гран-прі з боротьби 2012 (Стамбул)]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 66 кг || 17
|-
|[[Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2012 (Астана)]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2012 (Гельсінкі)]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 60 кг || 5
|-
|}

=== Виступи на змаганнях молодших вікових груп ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби серед юніорів 1997]] ||{{UZB}}|| греко-римська боротьба, до 56 кг || 32
|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* {{ІПНН-Борець|F5666B713670481B94151E71726735B9|}}
* {{cite web
|url = http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ar/dilshod-aripov-1.html
|назва = Олімпійський профіль
|прізвище =
|ім'я =
|дата =
|вебсайт = sport.references.com
|видавець =
|дата-доступу = 20.12.2017
|archive-date = 15 серпня 2012
|archive-url = https://web.archive.org/web/20120815104859/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ar/dilshod-aripov-1.html
}} {{ref-en}}

== Посилання ==
* {{UWW/HR}}

{{ac}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{Борець-доробити}}
{{Uzbekistan-sport-bio-stub}}

[[Категорія:Узбецькі борці греко-римського стилю]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 2000]]
[[Категорія:Борці греко-римського стилю на літніх Олімпійських іграх 2008]]
[[Категорія:Узбецькі чемпіони світу]]
[[Категорія:Чемпіони світу з греко-римської боротьби]]
[[Категорія:Чемпіони Азії з греко-римської боротьби]]
[[Категорія:Борці на Азійських іграх 1998]]
[[Категорія:Борці на Азійських іграх 2002]]
[[Категорія:Борці на Азійських іграх 2006]]
[[Категорія:Узбецькі срібні призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Узбецькі бронзові призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Узбецькі олімпійці]]
[[Категорія:Призери Азійських ігор з боротьби]]

title: Загальна інформація

Національність: узбек

Громадянство: Узбекистан

Місце проживання: Ташкент

Народження: 20 травня 1977 (48 років) · Ташкент, Узбецька Радянська Соціалістична Республіка, СРСР

Вага: 68 кг

title: Спорт

Країна: Узбекистан

Вид спорту: боротьба

Дисципліна: греко-римська боротьба

Клуб: «Локомотив» Ташкент

Нац. збірна: Узбекистан

Тренери: Равіль Бікттіков, з 2009

title: Чемпіонати світу з боротьби

Золото: Софія 2001 · греко-римська боротьба, 58 кг

Срібло: Гернінг 2009 · греко-римська боротьба, 60 кг

title: Чемпіонати Азії з боротьби

Золото: Іран 1997 · греко-римська боротьба, 54 кг

Золото: Нью-Делі 2003 · греко-римська боротьба, 60 кг

Бронза: Ташкент 1999 · греко-римська боротьба, 58 кг

Бронза: Токіо 2004 · греко-римська боротьба, 60 кг

Бронза: Ташкент 2011 · греко-римська боротьба, 60 кг

Срібло: Гуйлін 2000 · греко-римська боротьба, 58 кг

Срібло: Провінція Чеджу 2008 · греко-римська боротьба, 60 кг

title: Азійські ігри

Срібло: Бусан 2002 · греко-римська боротьба, 60кг

Бронза: Доха 2006 · греко-римська боротьба, 60 кг

title: Кубки світу з боротьби

Бронза: Тегеран 1997 · греко-римська боротьба, до 58 кг


text:
# Леопольдштадт
Леопольдштадт (нім. Leopoldstadt, букв. «місто Леопольда») — другий район Відня. Названий за іменем імператора Священної Римської імперії Леопольда I.
Леопольдштадт розташований близько до центру міста. Разом з Бріґіттенау (20-м районом), що знаходиться північніше, утворює великий острів між Донауканалом і Дунаєм; до 1900 року Бріґіттенау був частиною Леопольдштадту. Через численне єврейське населення (38,5 % в 1923 році, до холокосту) район отримав прізвисько «Острів маци» (Mazzeinsel).
У Леопольдштадті розміщений Пратер — колишнє місце полювання імператорів, а тепер великий громадський парк загальною площею близько 6 км². У найближчій до центру міста частині Пратера споруджений великий парк атракціонів. Він прилягає до площі Пратерштерн, в центрі якої знаходиться залізнична станція, що до 2006 року мала назву Північний вокзал (Wien-Nord).
Ще один парк, Аугартен Augarten, площею близько 50 га, розміщений в північній частині району. Це найстарший бароковий парк Відня.
В Леопольдштадті також знаходиться найбільший в Австрії виставковий центр Ярмарок Відня і стадіон «Ернст Гаппель» — місце проведення багатьох ігор (в тому числі фінального матчу) чемпіонату Європи з футболу 2008 року.
48°12′37″ пн. ш. 16°24′44″ сх. д. / 48.21028° пн. ш. 16.41222° сх. д.
| Австрія | Це незавершена стаття з географії Австрії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Леопольдштадт

wikitext:
{{Район Відня
 | номер               = 2
 | українська назва    = Леопольдштадт
 | німецька назва      = Leopoldstadt
 | url-назва           = leopoldstadt
 | площа               = 19,27
 | населення           = 95238
 | дата перепису       = 01.01.2007
 | щільність населення = 4870?9
 | поштовий код        = A-1020
 | адреса адміністрації = Karmelitergasse 9, A-1020, Відень
 }}
{{без джерел|дата=липень 2024}}
'''Леопольдштадт''' ({{lang-de|Leopoldstadt}}, ''букв.'' «місто Леопольда») — другий [[райони Відня|район]] [[Відень|Відня]]. Названий за іменем імператора Священної Римської імперії [[Леопольд I Габсбург|Леопольда I]].

Леопольдштадт розташований близько до центру міста. Разом з [[Бріґіттенау]] (20-м районом), що знаходиться північніше, утворює великий острів між [[Донауканал]]ом і [[Дунай|Дунаєм]]; до 1900 року Бріґіттенау був частиною Леопольдштадту. Через численне [[євреї|єврейське]] населення (38,5 % в [[1923]] році, до [[холокост]]у) район отримав прізвисько «Острів [[маца|маци]]» ({{lang-de2|Mazzeinsel}}).

У Леопольдштадті розміщений [[Пратер]] — колишнє місце полювання [[імператор]]ів, а тепер великий громадський парк загальною площею близько 6 км². У найближчій до центру міста частині Пратера споруджений великий [[парк атракціонів]]. Він прилягає до площі Пратерштерн, в центрі якої знаходиться залізнична станція, що до 2006 року мала назву {{нп|Північний вокзал (Відень)|Північний вокзал|de|Bahnhof Wien Praterstern}} (''Wien-Nord'').

Ще один парк, [[Аугартен]] Augarten, площею близько 50 га, розміщений в північній частині району. Це найстарший бароковий парк Відня.

В Леопольдштадті також знаходиться найбільший в Австрії виставковий центр {{нп|Ярмарок Відня||de|Messe Wien}} і [[Ернст Гаппель Штадіон|стадіон «Ернст Гаппель»]] — місце проведення багатьох ігор (в тому числі фінального матчу) чемпіонату Європи з футболу 2008 року.

{{coord|display=title|48|12|37|N|16|24|44|E|region:AT-9_type:adm2nd}}

{{Райони Відня}}

{{Austria-geo-stub}}

[[Категорія:Леопольдштадт]]

title: Леопольдштадт · 2-й район Відня

Герб: На карті

Адреса адміністрації: Karmelitergasse 9, A-1020, Відень


text:
# Стоймерич
45°12′ пн. ш. 15°35′ сх. д. / 45.20° пн. ш. 15.59° сх. д.
Стоймерич (хорв. Stojmerić) — населений пункт у Хорватії, в Карловацькій жупанії у складі міста Слунь.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 3 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

title: Стоймерич

wikitext:
{{coord|45.20|15.59|display=title}}
{{Infobox Settlement
| name = Стоймерич
| other_name = Stojmerić
| image_skyline =
| pushpin_map = Хорватія
| latd = 45.20| latNS = N
| longd = 15.59| longEW = E
| subdivision_type = [[Країна]]
| subdivision_name = {{CRO}}
| subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Хорватії|Жупанія]]
| subdivision_name1 = [[Карловацька жупанія|Карловацька]]
| population_as_of = 2011
| population_total = 3
| website =
| postal_code =
| postal_code_type = Поштовий індекс
| elevation_m =
| timezone = UTC+1
}}
'''Стоймерич''' ({{lang-hr|Stojmerić}}) — населений пункт у [[Хорватія|Хорватії]], в [[Карловацька жупанія|Карловацькій жупанії]] у складі міста [[Слунь]].

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 3 осіб<ref name="census2011">{{cite web
|url = https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup04.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language = хорв.
|accessdate=30 січня 2018
}}</ref>.

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=30 січня 2018
|archive-date=2021-05-09
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210509033243/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210509033243/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_04.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3 |date=2021-05-09 }}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=500
|Крок більшої шкали=100
|Крок меншої шкали=20
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=0
|Рік2=1869|Значення2 =0
|Рік3=1880|Значення3 =0
|Рік4=1890|Значення4 =110
|Рік5=1900|Значення5 =213
|Рік6=1910|Значення6 =232
|Рік7=1921|Значення7 =396
|Рік8=1931|Значення8 =474
|Рік9=1948|Значення9 =208
|Рік10=1953|Значення10 =223
|Рік11=1961|Значення11 =199
|Рік12=1971|Значення12 = 178
|Рік13=1981|Значення13 = 0
|Рік14=1991|Значення14 = 0
|Рік15=2001|Значення15 = 12
|Рік16=2011|Значення16 = 3
}}

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}

{{Карловацька жупанія}}

{{Croatia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]
[[Категорія:Карловацька жупанія]]

title: Координати: 45°12′ пн. ш. 15°35′ сх. д. / 45.20° пн. ш. 15.59° сх. д.

Країна: Хорватія

Жупанія: Карловацька

Населення (2011)


text:
# Редутна вулиця (Київ)
Реду́тна ву́лиця — вулиця в Печерському районі міста Києва, місцевість Звіринець. Пролягає від вулиці Добровольчих батальйонів до Лаврської вулиці.
Прилучаються Радіальна вулиця, Редутний провулок, проїзди і проходи без назви до вулиці Добровольчих батальйонів.

## Історія
Вулиця виникла в 1950-ті роки під назвою 666-та Нова. Сучасна назва — з 1953 року, від розташованої поряд Старої Печерської фортеці.

title: Редутна вулиця (Київ)

wikitext:
{{Otherstreets|Редутна вулиця}}
{{Вулиця України
 |назва                 = Редутна вулиця
 |населений пункт       = [[Київ]]
 |місцевість            = [[Звіринець (Київ)|Звіринець]]
 |район                 = [[Печерський район|Печерський]]
 |на карті              =
 |фото                  =
 |розмір_фото           =
 |підпис                =
 |назва на честь        =
 |колишні назви         = 666-та Нова
 |протяжність           = 1,11 км
 |координати п          = {{Coord|50|25|46.5|N|30|33|2.3|E|scale:3000|display=inline,title}}
 |координати к          = {{Coord|50|25|37.2|N|30|33|35.8|E|scale:3000}}
 |покриття              = [[асфальт]]
 |рух                   = двосторонній
 |індекс                = 01015
 |метро                 = {{лкм|3}}«{{м|Печерська}}»,<br />{{лкм|3}}«{{м|Звіринецька|Київ}}»
 |автобус               =
 |трамвай               =
 |тролейбус             =
 |залізниця             =
 |маршрутні таксі       =
 |фунікулер             =
 |зупинки               =
 |будівлі               =
 |архітектурні пам'ятки =
 |пам'ятники            =
 |храми                 =
 |державні установи     =
 |навчальні заклади     =
 |заклади культури      =
 |медичні заклади       =
 |аптеки                =
 |пошта                 =
 |комерція              =
 |забудова              = садибна малоповерхова
 |підприємства          =
 |парки                 =
|mapframe_широта = 50.42826435
|mapframe_довгота = 30.5553503
|mapframe_масштаб = 15
}}
'''Реду́тна ву́лиця''' — [[вулиця]] в [[Печерський район|Печерському районі]] міста [[Київ|Києва]], місцевість [[Звіринець (Київ)|Звіринець]]. Пролягає від [[Вулиця Добровольчих батальйонів (Київ)|вулиці Добровольчих батальйонів]] до [[Лаврська вулиця|Лаврської вулиці]].

Прилучаються [[Радіальна вулиця (Київ)|Радіальна вулиця]], [[Редутний провулок (Київ)|Редутний провулок]], проїзди і проходи без назви до вулиці Добровольчих батальйонів.

== Історія ==
Вулиця виникла в [[1950-ті]] роки під назвою ''666-та Нова''. Сучасна назва — з [[1953]] року{{рвкмр2|2610}}, від розташованої поряд [[Цитадель (Київ)|Старої Печерської фортеці]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
{{Вікіпосилання|Портал=Київ|Портал-зображення=Flag of Kyiv Kurovskyi.svg}}
{{век|http://wek.kiev.ua/uk/Редутна_вулиця}}
{{вк75|142}}
{{вк95|186}}
{{вк15|214|Редутна вулиця}}

{{київ-доробити}}
{{Звіринець (Київ)}}

{{DEFAULTSORT:Редутна вулиця (Київ)}}
[[Категорія:Вулиці Печерського району]]

title: Редутна вулиця · Київ

Місцевість: Звіринець

Район: Печерський

title: Колишні назви

Колишні назви: 666-та Нова

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Найближчі станції метро: «Печерська», · «Звіринецька»

Рух: двосторонній

Покриття: асфальт

title: Будівлі, пам'ятки, інфраструктура

Забудова: садибна малоповерхова

title: Зовнішні посилання

П: Портал «Київ»

d: Інформація у Вікіданих?