text:
# Кугій Павло Якович
Кугі́й Павло́ Я́кович — міщанин м. Кременчука, інженер-технолог, учасник революції 1905 року та Української революції 1917—1921 років. Директор департаменту постачання Міністерства шляхів Ради Народних Міністрів УНР. Член Партії Самостійників, за допитом 1920 року — Української соціал-демократичної партії.

## Життєпис
Павло Якович Кугій народився 14 січня (26 січня) 1876 р. у родині Кременчуцького міщанина Якова Івановича Кугія та його дружини Пелагеї Луківни. Хрещений у Преображенській церкві м. Кременчука. Воспреємниками при хрещенні були військовий поселенець Верхньодніпровського повіту Попельнастівської волості Филимон Васильович Бойченко та кременчуцька міщанка Марія Дмитрівна Перепілкина.
З серпня 1891 р. по вересень 1894 р. навчався у Кременчуцькому технічному залізничному училищі, яке закінчив. Встановлену практику відбував у службі шляхів Харківсько-Миколаївської залізниці.
Станом на листопад 1901 — земський технік у Лохвиці.
Станом на 1903 та 1904 рік — помічник техніка Лохвицької земської управи.
У 1905 році був ватажком революційної організації, організовував мітинги та вів посилену протиурядову пропаганду а також агітував за Селянський союз. Брав участь в антиурядовому повстанні 14 грудня 1905 року в Лохвиці. Переховувався до жовтня 1906 року, а коли виникла можливість взяти його на поруки, він повернувся до Лохвиці.
Станом на 1906 рік — земський технік Лохвицької земської управи.
За присудом виїзної сесії Харківської судової палати в Лубнах від 21 жовтня 1908 року був засуджений до 2 місяців позбавлення волі, які він відбув у тому ж році у Харкові.
З 1906 р. по 1910 р. навчався на механічному відділенні Харківського технічного інституту, який не закінчив.
У 1910 році поступив на посаду техніка у Харківській міській управі, де працював станом на липень 1911 року.
Наприкінці 1913 року безуспішно клопотав про прийняття на посаду техніка при Лохвицькому земстві. Полтавським губернатором йому було відмовлено у наданні посвідчення політичної благодійності.
Під час Першої світової війни Павла Яковича було обрано до правління Лохвицького громадського комітету Всеросійського земського союзу з надання допомоги сім'ям осіб, які пішли на війну і пораненим.
Станом на 1914 - 1916 рік — інженер в Лохвицькій земській управі.
До Лютневої революції 1917 року переїхав в м. Ромни, де працював міським інженером щонайменше до жовтня 1917 року.
11 лютого 1918 року був одним з лідерів повстанців, що заарештували більшовицьких зверхників повітвиконкому у приміщенні Лохвицької земської управи. Серед очільників національно зорієнтованих повстанців були: Секретар Ради Ганна Володимирівна Сергієвська (Маценко), офіцери колишньої царської армії, які усвідомили вибір українського народу й стали на бік Центральної Ради — Михайліченко та Мартос, працівник земської управи Кугій та чиновник відділу військового начальника повіту Єрмоленко. Більшовицьких вартових та патрулів було обеззброєно безпосередньо поблизу будинку та у місті.
У вересні 1918 року — член Товариства «Батьківщина», проводив оцінку придатності приміщень організації у Києві для можливого використання для вистав Молодого театру.
З кінця 1918 року та у 1919 році служив директором департаменту постачання Міністерства шляхів Ради Народних Міністрів УНР та Української Держави на правах 2-го товариша (заступника) міністра. Про його приєднання до лав міністерства пізніше згадував Юрій Коллард:
Українська політична еміграція 1919–1945: Документи і матеріали. — К.: Парламентське вид-во, 2008; ЦДАГО України, ф. 269, оп. 2, спр. 84, арк. 96–101
21 листопада 1918 року у складі місії Міністерства шляхів Української Держави в справі негайного наладнання залізничного руху в Галичині для перевозу військ, зброї і поживи для Галичини, та для навязання найтіснійших зносин українських організацій Наддніпрянщини й Наддністрянщини прибув до Львова. З травня по червень 1919 року перебував у Тернополі, разом з урядом УНР відбув з Проскурова до Кам'янця Подільського.
За Словами А. Андрієвського, 28 квітня 1919 р. на нараді в Рівному, ЦК УПСС у складі О. Макаренка, Д. Симоніва, В. Оскілка, Кугія вирішили усунути кабінет Мартоса-Мазепи, але не чіпати директорії.
У 1919 році працював начальником служби при Директорії УНР з ліквідації Гідросоюзу Південно-західного фронту в Києві.
У слідчій справі вказано, що Кугій у 1918 році три місяці був членом уряду кабінету Володимира Чехівського, у 1919 році: 8 місяців — кабінету Бориса Мартоса, 8 місяців — директором департаменту Міністерства шляхів, та один місяць — членом закордонної комісії з заготовок.
23 грудня 1919 року прибув у Лохвицю, а 24 грудня 1919 року по сімейних справах виїхав до Гадяча.
З 1 лютого до 15 квітня 1920 року працював учителем з фізики та математики у трудовій школі в Гадячі, був членом повітової спілки вчителів.
25 липня 1920 року був заарештований Особливим відділом ВУЧК 14-ї армії в Кременчуці, куди прибув приблизно за місяць до того, в себе вдома під час сну. Був обвинувачений у «контролі та організації повстанства в Україні». Під чад допитів йому ставилося в провину організація боротьби «у запіллі Радянської Армії з метою деморалізації тилу, захопленні транспорту та господарських ресурсів Радянської України». Протокол допиту засвідчує, що слідчих більше цікавила не повстанська діяльність Павла Кугія, а його особисте знайомство та службові відносини з членами українського уряду та безпосередня участь у роботі Ради Народних Міністрів УНР. Також в протоколах допиту йшлося про участь Кугія у повстанській організації, та підтримку зв'язків з різними повстанськими загонами, зокрема у с. Потоки. Планувався захват повстанцями Кременчука, причому вступити до лав повстанців мали звільнені з в'язниці члени повстанської організації. Згідно з обвинуваченням Павло Кугій 10 лютого 1920 року отримав директиви від петлюрівців щодо організації повстанства, пізніше — організував потоцькі та інші повстанські групи.
Подальша доля невідома.

## Родина
Не пізніше 2 листопада (15 листопада) 1901 р. одружився з Тетяною Іванівною. У «Звіті Лохвицького громадського комітету Всеросійського земського союзу з надання допомоги сім'ям осіб, які вийшли на війну і пораненим з 23 липня 1914 по 1 січня 1916» як дійсні члени Лохвицького Громадського Комітету разом з Павлом Яковичем вказані Кугій Тетяна Іванівна та Кугій Раїса Павлівна. На час арешту мав дружину, троє дітей та матір. Дружина на той момент проживала в Лохвиці.

title: Кугій Павло Якович

wikitext:
{{Особа
|ім'я               = Павло Якович Кугій
|зображення         =
|розмір_зображення  = 250px
|підпис_зображення  =
|рід_діяльності     = інженер-технолог, учасник [[Революція 1905—1907|революції 1905 року]] та [[Українська революція|Української революції 1917–1921 років]], директор департаменту постачання [[Міністерство шляхів|Міністерства шляхів]] [[Рада Народних Міністрів УНР|Ради Народних Міністрів УНР]]
|партія             = [[Українська партія соціалістів-самостійників]], [[Українська соціал-демократична робітнича партія]]
|прізвисько         =
|дата_народження    = {{OldStyleDate|26|січня|1876|14|січня}} р.
|місце_народження   = м. [[Кременчук]]
|національність     = [[українець]]
|громадянство       =
|дата_смерті        = після липня 1920 року
|дружина            = Тетяна Іванівна
|діти               = Раїса Павлівна
}}

'''Кугі́й Павло́ Я́кович''' — [[Міщанство|міщанин]] м. [[Кременчук]]а, інженер-технолог, учасник [[Революція 1905—1907|революції 1905 року]] та [[Українська революція|Української революції 1917—1921 років]]. Директор департаменту постачання [[Міністерство шляхів|Міністерства шляхів]] [[Рада Народних Міністрів УНР|Ради Народних Міністрів УНР]]. Член [[Українська партія соціалістів-самостійників|Партії Самостійників]]<ref name="Львів">{{Cite web|url = https://books.google.com.ua/books?id=HpJ5HwRmtf8C&pg=PA305&dq=Кугій&hl=uk&sa=X&ved=0CCgQ6AEwAmoVChMIt47P1LqPyAIVBbYUCh17AQsQ#v=onepage&q=Кугій&f=false|title = ''Добржанський О., Старик В.'' Змагання за українську державність на Буковині (1914–1921 рр.). — Чернівці, 2009|accessdate = 11 жовтня 2015|archive-date = 4 березня 2016|archive-url = https://web.archive.org/web/20160304201416/https://books.google.com.ua/books?id=HpJ5HwRmtf8C&pg=PA305&dq=Кугій&hl=uk&sa=X&ved=0CCgQ6AEwAmoVChMIt47P1LqPyAIVBbYUCh17AQsQ#v=onepage&q=Кугій&f=false}}</ref>, за допитом 1920 року — [[Українська соціал-демократична робітнича партія|Української соціал-демократичної партії]].

== Життєпис ==
Павло Якович Кугій народився {{OldStyleDate|26|січня|1876|14|січня}} р. у родині Кременчуцького міщанина Якова Івановича Кугія та його дружини Пелагеї Луківни. Хрещений у [[Спасо-Преображенська церква (Кременчук)|Преображенській церкві м. Кременчука]]. Воспреємниками при хрещенні були військовий поселенець Верхньодніпровського повіту Попельнастівської волості Филимон Васильович Бойченко та кременчуцька міщанка Марія Дмитрівна Перепілкина<ref name="ХТІ">[[:Файл:DAKHO 770 3 1591.pdf|ДАХО ф. 770, оп. 3, спр. 1591]]</ref>.

З серпня 1891 р. по вересень 1894 р. навчався у [[Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури|Кременчуцькому технічному залізничному училищі]], яке закінчив. Встановлену практику відбував у службі шляхів [[Харківсько-Миколаївська залізниця|Харківсько-Миколаївської залізниці]]<ref name="ХТІ" />.

Станом на листопад 1901 — земський технік у [[Лохвиця|Лохвиці]]<ref>[https://www.familysearch.org/ark:/61903/3:1:3QHJ-7Q96-DVM?cc=4440335 ДАПО ф.1011, оп.9, спр.94]</ref>.

Станом на 1903 та 1904 рік — помічник техніка Лохвицької земської управи.

У 1905 році був ватажком революційної організації, організовував мітинги та вів посилену протиурядову пропаганду а також агітував за [[Всеросійський селянський союз|Селянський союз]]. Брав участь в антиурядовому повстанні 14 грудня 1905 року в [[Лохвиця|Лохвиці]]. Переховувався до жовтня 1906 року, а коли виникла можливість взяти його на поруки, він повернувся до [[Лохвиця|Лохвиці]]<ref>Газета «Рада» (Київ), №28 від 17 жовтня 1906, стор. 3</ref>.

Станом на 1906 рік — земський технік Лохвицької земської управи.

За присудом виїзної сесії Харківської судової палати в [[Лубни|Лубнах]] від 21 жовтня 1908 року був засуджений до 2 місяців позбавлення волі, які він відбув у тому ж році у [[Харків|Харкові]]<ref name="ДАРФ">{{Cite web|url = http://opisi.garf.su/default.asp?base=garf&menu=2&v=7&node=598&cd=3720478&fond=1151&opis=9312&delo=5830828|title = ДАРФ, ф. 102, оп. 173, спр. 124 «О мещанине Павле Яковлеве Кугий»}}</ref><ref name="СБУ">ГДА СБУ, ф. 6, спр. 69270-ФП, т. 21, арк. 39–65. «Справа керівництва УНР»</ref><ref>[[:Файл:Rada 1908 244.pdf|Газета «Рада» (Київ), №244 від 25 жовтня 1908, стор. 3]]</ref><ref>[[:Файл:Rada 1908 245.pdf|Газета «Рада» (Київ), №245 від 26 жовтня 1908, стор. 4]]</ref>.

З 1906 р. по 1910 р. навчався на механічному відділенні [[Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут»|Харківського технічного інституту]], який не закінчив<ref name="ХТІ" />.

У 1910 році поступив на посаду техніка у Харківській міській управі<ref name="ДАРФ" />, де працював станом на липень 1911 року<ref>{{Cite web|url=https://libraria.ua/numbers/949/67372/?PageNumber=5&ArticleId=2370482|title=Газета «Утро» (Харків), №1410 від 30 липня 1911, стор. 5|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=18 жовтня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201018173755/https://libraria.ua/numbers/949/67372/?PageNumber=5&ArticleId=2370482}}</ref>.

Наприкінці 1913 року безуспішно клопотав про прийняття на посаду техніка при [[Лохвиця|Лохвицькому]] земстві. Полтавським губернатором йому було відмовлено у наданні посвідчення політичної благодійності<ref name="ДАРФ" />.

Під час [[Перша світова війна|Першої світової війни]] Павла Яковича було обрано до правління Лохвицького громадського комітету Всеросійського земського союзу з надання допомоги сім'ям осіб, які пішли на війну і пораненим<ref name="Лохвиця">{{Cite web|url = http://xn--90ax2c.xn--p1ai/catalog/000202_000006_730092%7C96D25A62-718A-4F77-958A-CC14C75DB63C/|title = Звіт Лохвицького громадського комітету Всеросійського земського союзу з надання допомоги сім'ям осіб, які вийшли на війну і пораненим з 23 липня 1914 по 1 січня 1916|last = |first = |date = |website = |publisher = |language = |accessdate = }}</ref>.

Станом на 1914 - 1916 рік — інженер в Лохвицькій земській управі.

До [[Лютнева революція|Лютневої революції 1917 року]] переїхав в м. [[Ромни]], де працював міським інженером щонайменше до жовтня 1917 року.

11 лютого 1918 року був одним з лідерів повстанців, що заарештували більшовицьких зверхників повітвиконкому у приміщенні Лохвицької земської управи. Серед очільників національно зорієнтованих повстанців були: Секретар Ради Ганна Володимирівна Сергієвська (Маценко), офіцери колишньої царської армії, які усвідомили вибір українського народу й стали на бік Центральної Ради — Михайліченко та Мартос, працівник земської управи Кугій та чиновник відділу військового начальника повіту Єрмоленко. Більшовицьких вартових та патрулів було обеззброєно безпосередньо поблизу будинку та у місті<ref>{{Cite web|url = http://gromada-lv.at.ua/index/0-13|title = Слово про лохвицького краєзнавця Михайла Ренського|last = |first = |date = |website = |publisher = |language = |accessdate = |archive-date = 20 січня 2016|archive-url = https://web.archive.org/web/20160120001432/http://gromada-lv.at.ua/index/0-13}}</ref>.

У вересні 1918 року — член [[Товариство “Батьківщина”|Товариства «Батьківщина»]], проводив оцінку придатності приміщень організації у [[Київ|Києві]] для можливого використання для вистав [[Молодий театр (Леся Курбаса)|Молодого театру]]<ref>Газета «[[Відродження (газета, 1918)|Відродження]]» (Київ), № 134 від {{OldStyleDate|11|вересня|1918|29|серпня}}, стор. 6</ref>.

З кінця 1918 року та у 1919 році служив директором департаменту постачання [[Міністерство шляхів|Міністерства шляхів]] [[Рада Народних Міністрів УНР|Ради Народних Міністрів УНР]] та [[Українська Держава|Української Держави]] на правах 2-го товариша (заступника) міністра. Про його приєднання до лав міністерства пізніше згадував [[Коллард Юрій Жерардович|Юрій Коллард]]:
{{Quote box
 | quote  = Повернулися ми до Києва якраз в той час, коли була Гетьманом об'явлена федерація з Росією й почалося повстання. Тоді я повернув свій вагон на Полтаву, а далі на Кременчук, маючи на увазі якось, хоч навкруги, добитися до Директорії, яка тоді була, після відомостей, десь у Білій Церкві або Козятині. З великими труднощами й небезпекою мені все ж вдалося до Ставки Директорії добитися. Всі були страшенно раді моєму приїзду (аж тепер раді!!!), бо біля Директорії не було ані одного спеціаліста старшого залізничника, крім „вельможного пана“, покійника інж. Сидоренка. … Я був призначений на начальника відділу шляхів при Директорії — це з правом міністра. Зі всіх кінців потяглися до мене мої старі співробітники, через Дніпро на човнах перепливали, як, напр., інж. Кугій і т. ін. Відділ шляхів був так за короткий час зорганізований, що мав кадри заступити міністерство шляхів в кожну хвилю, бо на всякому відділі я мав відповідних спеціалістів, молодих, але вже досвідчених людей і відданих національній ідеї громадян.
 | source = [https://books.google.com.ua/books?id=CKsrAQAAIAAJ Українська політична еміграція 1919–1945: Документи і матеріали. — {{К.}}: Парламентське вид-во, 2008; ЦДАГО України, ф. 269, оп. 2, спр. 84, арк. 96–101]
 | width  = 100%
 | align  = left
}}[[File:DAKHO 770 3 1591.pdf|thumb|Особова справа студента Павла Яковича Кугія]]
21 листопада 1918 року у складі місії [[Міністерство шляхів|Міністерства шляхів]] [[Українська Держава|Української Держави]] в справі негайного наладнання залізничного руху в Галичині для перевозу військ, зброї і поживи для Галичини, та для навязання найтіснійших зносин українських організацій Наддніпрянщини й Наддністрянщини прибув до Львова<ref name="Львів" />. З травня по червень 1919 року перебував у [[Тернопіль|Тернополі]], разом з урядом [[Українська Народна Республіка|УНР]] відбув з [[Хмельницький|Проскурова]] до [[Кам'янець-Подільський|Кам'янця Подільського]].

За Словами А. Андрієвського, 28 квітня 1919 р. на нараді в Рівному, ЦК [[Українська соціал-демократична робітнича партія|УПСС]] у складі О. Макаренка, Д. Симоніва, В. Оскілка, Кугія вирішили усунути кабінет Мартоса-Мазепи, але не чіпати директорії<ref>{{Cite book
|title=Проблеми політичної історії України |year=2006
|publisher=Вид-во Дніпропетровського національного університету
|language=Ukrainian
}}</ref>.

У 1919 році працював начальником служби при [[Директорія Української Народної Республіки|Директорії УНР]] з ліквідації Гідросоюзу Південно-західного фронту в [[Київ|Києві]]<ref name="СБУ" />.

У слідчій справі вказано, що Кугій у 1918 році три місяці був членом [[Рада Народних Міністрів УНР|уряду]] кабінету [[Чехівський Володимир Мусійович|Володимира Чехівського]], у 1919 році: 8 місяців — кабінету [[Мартос Борис Миколайович|Бориса Мартоса]], 8 місяців — директором департаменту [[Міністерство шляхів|Міністерства шляхів]], та один місяць — членом закордонної комісії з заготовок<ref name="СБУ" />.

23 грудня 1919 року прибув у [[Лохвиця|Лохвицю]], а 24 грудня 1919 року по сімейних справах виїхав до [[Гадяч]]а.

З 1 лютого до 15 квітня 1920 року працював учителем з фізики та математики у трудовій школі в [[Гадяч]]і, був членом повітової спілки вчителів.

25 липня 1920 року був заарештований Особливим відділом [[Всеукраїнська надзвичайна комісія по боротьбі з контрреволюцією, спекуляцією, саботажем та службовими злочинами|ВУЧК]] 14-ї армії в [[Кременчук|Кременчуці]], куди прибув приблизно за місяць до того, в себе вдома під час сну. Був обвинувачений у «контролі та організації повстанства в Україні». Під чад допитів йому ставилося в провину організація боротьби «у запіллі Радянської Армії з метою деморалізації тилу, захопленні транспорту та господарських ресурсів Радянської України». Протокол допиту засвідчує, що слідчих більше цікавила не повстанська діяльність Павла Кугія, а його особисте знайомство та службові відносини з членами українського уряду та безпосередня участь у роботі Ради Народних Міністрів УНР<ref>{{Cite web|url = http://www.uk.xlibx.com/4istoriya/16819-83-studii-istorii-ukrainskoi-revolyucii-1917-1921-rokiv-zbirnik-naukovih-prac-poshanu-doktora-istorichnih-nauk.php|title = Студії з історії української революції 1917–1921 років: на пошану Руслана Яковича Пирога. Збірник наукових праць|accessdate = 11 жовтня 2015|archiveurl = https://web.archive.org/web/20160305050721/http://www.uk.xlibx.com/4istoriya/16819-83-studii-istorii-ukrainskoi-revolyucii-1917-1921-rokiv-zbirnik-naukovih-prac-poshanu-doktora-istorichnih-nauk.php|archivedate = 5 березня 2016|deadurl = yes}}</ref>. Також в протоколах допиту йшлося про участь Кугія у повстанській організації, та підтримку зв'язків з різними повстанськими загонами, зокрема у с. [[Потоки (Кременчуцький район)|Потоки]]. Планувався захват повстанцями [[Кременчук]]а, причому вступити до лав повстанців мали звільнені з в'язниці члени повстанської організації. Згідно з обвинуваченням Павло Кугій 10 лютого 1920 року отримав директиви від петлюрівців щодо організації повстанства, пізніше — організував потоцькі та інші повстанські групи.

Подальша доля невідома.

== Родина ==

Не пізніше {{OldStyleDate|15|листопада|1901|2|листопада}} р. одружився з Тетяною Іванівною<ref name="ХТІ" />. У «Звіті Лохвицького громадського комітету Всеросійського земського союзу з надання допомоги сім'ям осіб, які вийшли на війну і пораненим з 23 липня 1914 по 1 січня 1916» як дійсні члени Лохвицького Громадського Комітету разом з Павлом Яковичем вказані Кугій Тетяна Іванівна та Кугій Раїса Павлівна<ref name="Лохвиця" />. На час арешту мав дружину, троє дітей та матір. Дружина на той момент проживала в [[Лохвиця|Лохвиці]]<ref name="СБУ" />.

== Посилання ==
* [https://www.geni.com/family-tree/index/6000000116254792059 Родовід Павла Яковича Кугія]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

[[Категорія:Персоналії:УНР]]
[[Категорія:Випускники Харківського політехнічного інституту]]

title: Павло Якович Кугій

Народився: 14 січня (26 січня) 1876 р. · м. Кременчук

Помер: після липня 1920 року

Національність: українець

Діяльність: інженер-технолог, учасник революції 1905 року та Української революції 1917–1921 років, директор департаменту постачання Міністерства шляхів Ради Народних Міністрів УНР

Alma mater: НТУ «ХПІ»

Партія: Українська партія соціалістів-самостійників, Українська соціал-демократична робітнича партія

У шлюбі з: Тетяна Іванівна

Діти: Раїса Павлівна


text:
# Берда (гора)
Бе́рда — гора на Хотинській височині. Розташована в межах Чернівецького району Чернівецької області, на схід від села Васловівці, що на північ від міста Чернівців.

## Загальна характеристика
Висота 515,7 м над рівнем моря. Поверхня Берди вирівняна, схили асиметричні (західні та південні — круті). Вкрита буковими, дубово-грабовими та дубовими лісами, місцями підліском із ліщини.
Берда — найвища вершина рівнинної частини України, а також одна із найвищих точок Східноєвропейської рівнини. Поступається тільки плато Бирлад (561 м), а також кільком вершинам у румунському повіті Ботошані, на схід від села Тудораː Дялул-Маре (571 м), Друмул-Думбревенілор (581 м) та безіменна вершина (586,9 м).
Назва вершини походить від подібності гори за формою з «бердо» — деталлю старовинного ткацького верстата[джерело?].
Гора розташована в межах Чернівецького регіонального парку. Її добре видно з центральної площі Чернівців.

wikiname: ukwiki

title: Берда (гора)

in_language: uk

wikitext:
{{Гора
| назва = Берда
| фото = Берда.JPG
| фото_розмір     = 300px
| коментар = Берда (вдалині, лівіше)
| висота = 515,7 м <ref>{{Карта|M-35-124}} квадрат: 22х66</ref>
| розташування = {{UKR}}
[[Чернівецька область]]
[[Чернівецький район]]
| гірська_система = [[Хотинська височина]] ([[Буковина]])
| відносна_висота =
| latd = 48 | latm = 26 | lats = 20 | latNS = N
| longd = 25 | longm = 57 | longs = 36 | longEW = E
| карта розташування = Україна
| розмір карти       = 300
| карта розташування1= Карпати
| розмір карти1      = 300
| position           = bottom
| тип =
| вік =
| останнє_виверження =
| перше_сходження =
| класичний_маршрут = із села [[Васловівці]]
| мапа =
| мапа_підпис =
| мапа_ширина =
}}
{{Otheruses}}
'''Бе́рда''' — [[гора]] на [[Хотинська височина|Хотинській височині]]. Розташована в межах [[Чернівецький район|Чернівецького району]] [[Чернівецька область|Чернівецької області]], на схід від села [[Васловівці]], що на північ від міста [[Чернівці]]в.

== Загальна характеристика ==
[[Висота]] 515,7 м над рівнем моря. Поверхня Берди вирівняна, схили асиметричні (західні та південні — круті). Вкрита [[бук]]овими, [[дуб]]ово-[[граб]]овими та дубовими лісами, місцями підліском із [[ліщина|ліщини]].

Берда — найвища вершина рівнинної частини [[Україна|України]], а також одна із найвищих точок [[Східноєвропейська рівнина|Східноєвропейської рівнини]]. Поступається тільки плато [[Бирлад (плато)|Бирлад]] (561 м)<ref>Плато Бирлад розташоване на сході Румунії, в середній частині [[Молдовська височина|Молдовської височини]].</ref>, а також кільком вершинам у румунському повіті [[Ботошані (повіт)|Ботошані]], на схід від села [[Тудора (Румунія)|Тудора]]ː [[Дялул-Маре]] (571 м), [[Друмул-Думбревенілор]] (581 м) та безіменна вершина (586,9 м)<ref>{{Карта|L-35-18}}</ref>.

[[Власні назви|Назва]] вершини походить від подібності [[гори]] за формою з «[[бердо]]» — деталлю старовинного ткацького верстата{{джерело?}}.

Гора розташована в межах [[Чернівецький регіональний парк|Чернівецького регіонального парку]]. Її добре видно з центральної площі Чернівців.

== Див. також ==
* [[Берда (заповідне урочище)|Берда]] — заповідна територія.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ГЕУ}}

{{Chernivtsi-geo-stub}}
[[Категорія:Хотинська височина]]
[[Категорія:Гірські вершини Заставнівського району]]
[[Категорія:Гірські вершини Чернівецької області]]
[[Категорія:Вершини заввишки до 1000 метрів]]

Країна: Україна

Регіон: Чернівецька область

Розташування: Україна · Чернівецька область · Чернівецький район

Система: Хотинська височина (Буковина)

Тип: гора

Маршрут: із села Васловівці


text:
# Вантаж
Ванта́ж (англ. cargo, нім. Fracht, Ladung) — речі, товари, продукти, які призначені для перевезення за допомогою транспортних машин або перенесення (рідше).
Вантажі бувають:
- штучними (машини, устаткування, кріпильні матеріали);
- тарними (що надходять на підприємства в мішках або ящиках);
- наливними (різні рідини);
- насипними (порода, корисні копалини).

Рідкі вантажі характеризуються в'язкістю, стабільністю (гідросуміші), концентрацією твердого в гідросуміші (суспензії), температурою загусання, замерзання.
Сипкі вантажі характеризуються густиною, кутом природного укосу, крупністю, абразивністю, вологістю, злежуваністю, схильністю до пилоутворення, самозаймання, налипання, змерзання тощо.
Насипні матеріали, які складають основний вантажопотік, переміщують навалом.

## Вантажі у гірництві
На шахтах та кар'єрах вантажі розділяють:
- за призначенням — на основні (корисна копалина, порода) та допоміжні (обладнання, матеріали, запасні частини тощо);
- за типом — на сипкі, рідкі та штучні.

title: Вантаж

wikitext:
{{Otheruses}}
'''Ванта́ж''' ({{lang-en|cargo}}, {{lang-de|Fracht, Ladung}}) — речі, товари, продукти, які призначені для перевезення за допомогою транспортних машин або перенесення (рідше).

Вантажі бувають:
* штучними (машини, устаткування, кріпильні матеріали);
* тарними (що надходять на підприємства в мішках або ящиках);
* наливними (різні рідини);
* насипними (порода, корисні копалини).

Рідкі вантажі характеризуються в'язкістю, стабільністю (гідросуміші), концентрацією твердого в гідросуміші (суспензії), температурою загусання, замерзання.

Сипкі вантажі характеризуються густиною, кутом природного укосу, крупністю, абразивністю, вологістю, злежуваністю, схильністю до пилоутворення, самозаймання, налипання, змерзання тощо.

Насипні матеріали, які складають основний вантажопотік, переміщують навалом.

== Вантажі у гірництві ==

На шахтах та кар'єрах вантажі розділяють:
* за призначенням — на основні (корисна копалина, порода) та допоміжні (обладнання, матеріали, запасні частини тощо);
* за типом — на сипкі, рідкі та штучні.

== Див. також ==

* [[Вантажні потоки]]
* [[Небезпечний вантаж]]
* [[Кондиційний вантаж]]
* [[Коносамент]]
* [[Генеральні вантажі]]

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}

== Посилання ==
* [http://cyclop.com.ua/content/view/986/58/1/1/#54 Вантаж] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140806161636/http://cyclop.com.ua/content/view/986/58/1/1/#54 |date=6 серпня 2014 }} // {{Юридична енциклопедія}}
* [https://web.archive.org/web/20190302204824/http://ir.nusta.edu.ua/jspui/bitstream/doc/456/1/414_IR.pdf Вантаж вологий] // {{МитЕ2|том=1}}
* [https://web.archive.org/web/20190302204824/http://ir.nusta.edu.ua/jspui/bitstream/doc/456/1/414_IR.pdf Карго] // {{МитЕ2|том=1}}
{{transport-stub}}
{{econ-stub}}

[[Категорія:Логістика]]
[[Категорія:Транспортна термінологія]]
[[Категорія:Вантажоперевезення]]
[[Категорія:Товари]]
[[Категорія:Вантажний транспорт]]


text:
# 5-та дивізія (Японська імперія)
П'ята дивізія Імперської армії Японії (яп. 大日本帝国陸軍第五師団) — піхотна дивізія Імперської армії Японії.
Сформована 1888 року у Хіросімі, Японія. Брала участь у першій японсько-китайській війні, японсько-російській війні, маньчжурському інциденті, сибірському поході, другій японсько-китайській війні та війні на Тихому океані. Розформована 1945 року в зв'язку з капітуляцією Японської імперії у Другій світовій війні
Також відома як дивізія «Коропи», назва якої походить від Хіросімського замку, так званого «замку коропів».

## Історія
5-та дивізія ІАЯ сформована 14 травня 1888 року на основі Хіросімського гарнізону, заснованого 1873 року. Вона була однією з шести найстаріших армійських підрозділів Японії. До складу дивізії входили вихідці з регіону Тюґоку Західної Японії — префектур Хіросіма, Ямаґуті та Сімане. Головний штаб знаходився в Японії, в місті Хіросіма.
- Японсько-китайська війна (1894–1895)

29 червня 1894 року 5-та дивізія увійшла до складу змішаної бригади генерал-майора Осіми Йосімаси і була відправлена на фронт однією з перших. Ця бригада вступила в битву з китайськими військами імперії Цін на півдні Сеулу, в Кореї. Бій, який була першим зіткненням японських військ з іноземними після реставрації Мейдзі, тривав один день і завершився перемогою японців. Після цього дивізія у складі бригади Осіми брала участь в взятті Пхеньяну, переправі через річку Ялу і боях за порт Нючжан.
Під час повстання боксерів у Китаї 1900 року 5-та дивізія була основним військовим підрозділом 8 військових контингентів союзних держав, що брали участь у придушенні китайських бунтарів.
- Японсько-російська війна (1904–1905) і Сибірський похід (1919)

У 1904 році 5-та дивізія була прикріплена до 4-ї армії. З 24 серпня по 3 вересня вона брала участь у переможній битві при Лаояні, з 5 по 17 жовтня 1904 року — у битві на річці Шахе, яка завершилась нічиєю, а з 20 лютого по 10 травня 1905 року — у битві при Мукдені, що увінчалася перемогою Японії.
Після підписання Портсмутського миру з Російською імперією, з 1911 по 1913 роки «хіросімські коропи» розквартировувалась в Маньчжурії.
1919 року 5-та дивізія взяла участь в антибільшовицькому визвольному поході на Сибір.
- Японсько-китайська війна (1937–1945)

27 липня 1937 року 5-та дивізія увійшла до складу японського Китайського гарнізону і вступила в Північний Китай. 31 серпня Китайський гарнізон було ліквідовано, а замість нього постав Північнокитайський фронт. 5-та дивізія перейшла в пряме підпорядкування цього фронту і брала участь в боях при Чахарі і захопленні міста Тайюань. 30 березня 1938 року вона увійшла до складу 2-ї армії і була кинута в битву за Сюйчжоу.
19 вересня 1938 року 5-ту дивізію перевели в підпорядкування 21-ї армії для участі в завоюванні провінції Ґуандун у Південному Китаї. 29 листопада Хіросімський підрозділ перекинули знову до Північного Китаю, до складу 12-ї армії.
16 жовтня 1939 року 5-ту дивізію вдруге перевели на китайський південь, прикріпивши до 21 армії, а після ліквідації останньої 9 лютого 1940 року, передали 22-й армії і відрядили на завоювання французької Індонезії.
- Війна на Тихому океані (1941–1945)

12 жовтня 1940 року, перед початком війни на Тихому океані, 5-та дивізія перейшла у пряме відомство Генерального штабу Збройних сил Японії і разом з 5-ю авіаційною групою проводила навчання з висадки на острові Кюсю. 6 листопада 1941 року дивізія увійшла до складу 25-ї армії під командуванням генерал-лейтенанта Ямашіти Томоюкі і взяла участь у кампанії з завоювання Південно-Східної Азії.
8 грудня 1941 року «хіросімські коропи» блискавично висадилися в Таїланді, звідки рушили на визволення колонізованої британцями Малайзії. 11 січня 1942 року 5-та дивізія визволила Куала-Лумпур, а з 8 лютого по 15 лютого 1942 року вибила колонізаторів з Сінґапуру.
Після цього вона допомагала у захопленні Філіппін, а до її складу були приєднані 9 піхотна бригада з 41-м піхотним полком.
З січня 1943 року 5-та дивізія підпорядковувалась 19-ї армії, а після ліквідації останньої 28 лютого 1945 була інкорпорована до 2-ї армії 8-го фронту.
Свій бойовий шлях дивізія скінчила на острові Серам в Індонезії. Дізнавшись про капітуляцію Японії по радіо, 15 серпня 1945 року дивізійний командир Ямада Сейіті вчинив самогубство.

## Структура
На 1888 рік:
- 11-й піхотний полк
- 21-й піхотний полк
- 42-й піхотний полк
- 5-й полк для спеціальних операцій
- 5-й полк польової артилерії
- 5-й інженерний полк
- 5-й транспортний полк

На 1942 рік:
- 9-та піхотна бригада

- 11-й піхотний полк
- 41-й піхотний полк

- 21-ша піхотна бригада

- 21-й піхотний полк
- 42-й піхотний полк

- 5-й полк гірської артилерії
- 5-й кавалерійський полк
- 5-й інженерний полк
- 5-й транспортний полк

З 1940 року 5-та дивізія була моторизована і мала в своєму складі 500 вантажних машин для перевезення артилерії. Частина особового складу мала мотоцикли, решта — велосипеди.
На 1945 рік:
- 11-й піхотний полк
- 21-й піхотний полк
- 42-й піхотний полк
- 5-й полк для спеціальних операцій
- 5-й полк польової артилерії
- 5-й інженерний полк
- 5-й транспортний полк
- Батальйон зв'язку
- Батальйон обслуговування зброї
- Санітарний батальйон
- 2-й польовий шпиталь
- 4-й польовий шпиталь
- 2-й польовий шпиталь
- Бухгалтерський батальйон

## Командири
|    | Українською       | Японською  | Звання            | Термін                  |
| 1  | Нодзу Доґан       | 野津道貫   | генерал-лейтенант | 14.05.1888 — 29.11.1894 |
| 2  | Оку Ясуката       | 奥保鞏     | генерал-лейтенант | 29.11.1894 — 14.10.1896 |
| 3  | Ямаґуті Мотоомі   | 山口素臣   | генерал-лейтенант | 14.10.1896 — 17.03.1904 |
| 4  | Уеда Арісава      | 上田有沢   | генерал-лейтенант | 17.03.1904 — 02.11.1904 |
| 5  | Кіґосі Ясуцуна    | 木越安綱   | генерал-лейтенант | 02.11.1904 — 03.09.1909 |
| 6  | Отані Кікудзо     | 大谷喜久蔵 | генерал-лейтенант | 03.09.1909 — 24.05.1915 |
| 7  | Охара Цуто        | 小原伝     | генерал-лейтенант | 24.05.1915 — 06.08.1917 |
| 8  | Фукуда Масатаро   | 福田雅太郎 | генерал-лейтенант | 06.08.1917 — 10.10.1918 |
| 9  | Ямада Рюїті       | 山田隆一   | генерал-лейтенант | 10.10.1918 — 18.03.1919 |
| 10 | Судзукі Сороку    | 鈴木荘六   | генерал-лейтенант | 18.03.1919 — 15.06.1921 |
| 11 | Ямада Рікуцуй     | 山田陸槌   | генерал-лейтенант | 15.06.1921 — 06.08.1923 |
| 12 | Кісімото Сікатаро | 岸本鹿太郎 | генерал-лейтенант | 06.08.1923 — 28.07.1926 |
| 13 | Макіта Цуюкі      | 牧達之     | генерал-лейтенант | 28.07.1926 — 10.08.1928 |
| 14 | Хараґуті Хацутаро | 原口初太郎 | генерал-лейтенант | 10.08.1928 — 01.08.1930 |
| 15 | Терауті Хісаїті   | 寺内寿一   | генерал-лейтенант | 01.08.1930 — 09.01.1932 |
| 16 | Ніномія Сіґехару  | 二宮治重   | генерал-лейтенант | 09.01.1932 — 05.03.1934 |
| 17 | Коісо Куніакі     | 小磯國昭   | генерал-лейтенант | 05.03.1934 — 02.12.1935 |
| 18 | Хаясі Кацура      | 林桂       | генерал-лейтенант | 02.12.1935 — 01.03.1937 |
| 19 | Ітаґакі Сейсіро   | 板垣征四郎 | генерал-лейтенант | 01.03.1937 — 25.05.1938 |
| 20 | Андо Рікіті       | 安藤利吉   | генерал-лейтенант | 25.05.1938 — 09.11.1938 |
| 21 | Імамура Хітосі    | 今村均     | генерал-лейтенант | 09.11.1938 — 09.03.1940 |
| 22 | Накамура Акето    | 中村明人   | генерал-лейтенант | 09.03.1940 — 15.10.1940 |
| 23 | Мацуї Такуро      | 松井太久郎 | генерал-лейтенант | 09.03.1940 — 11.05.1942 |
| 24 | Ямамото Цукаса    | 山本務     | генерал-лейтенант | 11.05.1942 — 02.10.1944 |
| 25 | Ямада Сейіті      | 山田清一   | генерал-лейтенант | 02.10.1944 — 15.08.1945 |
| 26 | Коборі Кіндзьо    | 小堀金城   | генерал-майор     | 15.08.1945              |

title: 5-та дивізія (Японська імперія)

wikitext:
{{Otheruses2|5-та дивізія}}
{{Картка військового підрозділу
| назва                      = 5-та дивізія
| місцева_назва              = 第五師団
| зображення                 = 5th division of IJA.svg
| розмір_зображення          = 300пкс
| альт                       =
| підпис                     = Прізвисько дивізії — «[[короп парчевий|Коропи]]» (鯉)
| дати                       = [[14 травня]] [[1888]] — [[2 серпня]] [[1945]]
| країна                     = {{ПрТ|Японська імперія}}
| належність                 =
| вид                        = {{армія|Японська імперія}}
| тип                        = [[піхота|Піхотна]] [[дивізія]]
 (З [[1940]] — [[моторизована піхота|моторизована]])
| роль                       =
| спеціалізація              =
| розмір                     = 25 000
| командна_структура         = Південна армія, 2-га армія
| гарнізон                   = [[Хіросіма]]
[[Маньчжурія]]
Північний [[Китай]]
Південний [[Китай]]
[[Малайзія]]
[[острів Серам]], [[Індонезія]]
| гарнізон_назва             =
| прізвисько                 = «[[короп парчевий|Коропи]]» (鯉)
| заступник                  =
| гасло                      =
| штандарт                   =
| штандарт_назва             =
| марш                       =
| талісман                   =
| річниці                    =
| оснащення                  =
| оснащення_назва            =
| битви                      = [[Перша японсько-китайська війна|1-ша японсько-китайська війна]]
[[Російсько-японська війна]]
[[Сибірський похід]]
[[Маньчжурський інцидент]]
[[2-а японсько-китайська війна]]
[[Війна на Тихому океані]]
| битви_назва                =
| нагороди                   =
| почесні_найменування       =
| почесні_найменування_назва =
| розпущено                  =
| льотні_години              =
| вебсайт                   =

| поточний_командувач        =
| командувач1                = [[Коборі Кіндзьо]]
| командувач1_назва          = Командувач (останній)
| командувач2                =
| командувач2_назва          =
| командувач3                =
| командувач3_назва          =
| командувач4                =
| командувач4_назва          =
| визначні_командувачі       = [[Нодзу Доґан]]

| знак_розрізнення           =
| знак_розрізнення_назва     =
| знак_розрізнення2          =
| знак_розрізнення2_назва    =
| знак_розрізнення3          =
| знак_розрізнення3_назва    =
| знак_розрізнення4          =
| знак_розрізнення4_назва    =
| знак_розрізнення5          =
| знак_розрізнення5_назва    =
}}
{{Otheruses2|Хіросімські коропи (значення)}}

'''П'ята дивізія Імперської армії Японії''' ({{lang-ja|大日本帝国陸軍第五師団}}) — [[піхота|піхотна]] [[Дивізії Імперської армії Японії|дивізія]] [[Імперська армія Японії|Імперської армії Японії]].

Сформована [[1888]] року у [[Хіросіма|Хіросімі]], [[Японія]]. Брала участь у [[Перша японсько-китайська війна|першій японсько-китайській війні]], [[російсько-японська війна|японсько-російській війні]], [[Маньчжурський інцидент|маньчжурському інциденті]], [[Сибірський похід|сибірському поході]], [[Друга японсько-китайська війна|другій японсько-китайській війні]] та [[Війна на Тихому океані|війні на Тихому океані]]. Розформована [[1945]] року в зв'язку з капітуляцією [[Японська імперія|Японської імперії]] у [[Друга світова війна|Другій світовій війні]]

Також відома як '''дивізія «Коропи»''', назва якої походить від [[Замок Хіросіма|Хіросімського замку]], так званого «замку коропів».

== Історія ==
5-та дивізія [[ІАЯ]] сформована [[14 травня]] [[1888]] року на основі [[Хіросімський гарнізон|Хіросімського гарнізону]], заснованого [[1873]] року. Вона була однією з шести найстаріших армійських підрозділів Японії. До складу дивізії входили вихідці з [[регіон Тюґоку|регіону Тюґоку]] Західної Японії — [[префектури Японії|префектур]] [[префектура Хіросіма|Хіросіма]], [[префектура Ямаґуті|Ямаґуті]] та [[префектура Сімане|Сімане]]. Головний штаб знаходився в Японії, в місті [[Хіросіма]].

* '''[[Японсько-китайська війна 1894—1895|Японсько-китайська війна]]''' ([[1894]]–[[1895]])
29 червня [[1894]] року 5-та дивізія увійшла до складу змішаної [[Бригада (військова справа)|бригади]] [[генерал-майор]]а [[Осіма Йосімаса|Осіми Йосімаси]] і була відправлена на фронт однією з перших<ref name="nifty">{{Cite web |url=http://homepage1.nifty.com/kitabatake/rikugunsidan1.html#%91%E6%82T%8Et%92c%92%B7 |title=Інтернет-словник Імперських армії та флоту Японії |accessdate=26 липня 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090508101325/http://homepage1.nifty.com/kitabatake/rikugunsidan1.html#%91%E6%82T%8Et%92c%92%B7 |archivedate=8 травня 2009 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090508101325/http://homepage1.nifty.com/kitabatake/rikugunsidan1.html#%91%E6%82T%8Et%92c%92%B7 |date=2009-05-08 }}</ref>. Ця бригада вступила в битву з китайськими військами імперії [[імперія Цін|Цін]] на півдні [[Сеул]]у, в [[Корея|Кореї]]. Бій, який була першим зіткненням японських військ з іноземними після [[реставрація Мейдзі|реставрації Мейдзі]], тривав один день і завершився перемогою [[японці]]в. Після цього дивізія у складі бригади Осіми брала участь в взятті [[Пхеньян]]у, переправі через річку [[Ялуцзян|Ялу]] і боях за порт Нючжан.

[[Файл:Battle of Pyongyang by Mizuno To.jpg|thumb|center|350px|
Битва за Пхеньян.
]]

Під час [[Боксерське повстання|повстання боксерів]] у Китаї [[1900]] року 5-та дивізія була основним військовим підрозділом 8 військових контингентів союзних держав, що брали участь у придушенні китайських бунтарів.

* '''[[Японсько-російська війна]]''' ([[1904]]–[[1905]]) і '''[[Сибірський похід]]''' ([[1919]])
У [[1904]] році 5-та дивізія була прикріплена до [[Четверта армія Імперської армії Японії|4-ї армії]]. З [[24 серпня]] по [[3 вересня]] вона брала участь у переможній [[битва при Лаояні|битві при Лаояні]], з [[5 жовтня|5]] по [[17 жовтня]] [[1904]] року — у [[битва на річці Шахе|битві на річці Шахе]], яка завершилась нічиєю, а з [[20 лютого]] по [[10 травня]] [[1905]] року — у [[битва при Мукдені|битві при Мукдені]], що увінчалася перемогою Японії.<ref name="nifty"/>

Після підписання [[Портсмутський мир|Портсмутського миру]] з [[Російська імперія|Російською імперією]], з [[1911]] по [[1913]] роки «хіросімські коропи» розквартировувалась в [[Маньчжурія|Маньчжурії]].

[[1919]] року 5-та дивізія взяла участь в антибільшовицькому визвольному поході на [[Сибір]].

* '''[[Друга японсько-китайська війна|Японсько-китайська війна]]''' ([[1937]]–[[1945]])
[[27 липня]] [[1937]] року 5-та дивізія увійшла до складу японського [[28-а дивізія ІАЯ|Китайського гарнізону]] і вступила в Північний Китай. [[31 серпня]] Китайський гарнізон було ліквідовано, а замість нього постав [[Північнокитайський фронт]]. 5-та дивізія перейшла в пряме підпорядкування цього фронту і брала участь в [[Чахарська операція|боях при Чахарі]] і захопленні міста [[Тайюань]]. [[30 березня]] [[1938]] року вона увійшла до складу [[Друга армія Імперської армії Японії|2-ї армії]] і була кинута в [[битва за Сюйчжоу|битву за Сюйчжоу]].

[[19 вересня]] [[1938]] року 5-ту дивізію перевели в підпорядкування [[Двадцять перша армія Імперської армії Японії|21-ї армії]] для участі в завоюванні провінції [[Ґуандун]] у Південному Китаї. [[29 листопада]] Хіросімський підрозділ перекинули знову до Північного Китаю, до складу [[Дванадцята армія Імперської армії Японії|12-ї армії]].

[[16 жовтня]] [[1939]] року 5-ту дивізію вдруге перевели на китайський південь, прикріпивши до 21 армії, а після ліквідації останньої [[9 лютого]] [[1940]] року, передали [[Двадцять друга армія Імперської армії Японії|22-й армії]] і відрядили на [[завоювання французької Індонезії]].

* '''[[Війна на Тихому океані]]''' ([[1941]]–[[1945]])
[[Файл:JapaneseMarchSgpCity.jpg|thumb|250px|Японські війська вступають в Сінґапур.]]

[[12 жовтня]] [[1940]] року, перед початком війни на Тихому океані, 5-та дивізія перейшла у пряме відомство [[Генеральний штаб Збройних сил Японії|Генерального штабу Збройних сил Японії]] і разом з 5-ю авіаційною групою проводила навчання з висадки на острові [[Кюсю]]. [[6 листопада]] [[1941]] року дивізія увійшла до складу [[Двадцять п'ята армія Імперської армії Японії|25-ї армії]] під командуванням [[генерал-лейтенант]]а [[Ямашіта Томоюкі|Ямашіти Томоюкі]] і взяла участь у кампанії з завоювання [[Південно-Східна Азія|Південно-Східної Азії]].

[[8 грудня]] [[1941]] року «хіросімські коропи» блискавично висадилися в [[Таїланд]]і, звідки рушили на визволення колонізованої [[Велика Британія|британцями]] [[Малайзія|Малайзії]]. [[11 січня]] [[1942]] року 5-та дивізія визволила [[Куала-Лумпур]], а з [[8 лютого]] по [[15 лютого]] [[1942]] року [[Битва за Сінґапур|вибила колонізаторів]] з [[Сінґапур]]у.<ref name="nifty"/>

Після цього вона допомагала у [[Битва за Філіппіни (1941—1942)|захопленні Філіппін]], а до її складу були приєднані 9 піхотна бригада з 41-м піхотним полком.

З січня [[1943]] року 5-та дивізія підпорядковувалась [[Дев'ятнадцята армія Імперської армії Японії|19-ї армії]], а після ліквідації останньої [[28 лютого]] [[1945]] була інкорпорована до [[Друга армія Імперської армії Японії|2-ї армії]] [[Восьмий фронт Імперської армії Японії|8-го фронту]].

Свій бойовий шлях дивізія скінчила на острові [[Серам (острів)|Серам]] в [[Індонезія|Індонезії]]. Дізнавшись про [[капітуляція Японії|капітуляцію Японії]] по радіо, [[15 серпня]] [[1945]] року дивізійний командир [[Ямада Сейіті]] вчинив самогубство.

== Структура ==
На [[1888]] рік:
* 11-й піхотний полк
* 21-й піхотний полк
* 42-й піхотний полк
* 5-й полк для спеціальних операцій
* 5-й полк польової артилерії
* 5-й інженерний полк
* 5-й транспортний полк

На [[1942]] рік:
* 9-та піхотна бригада
:* 11-й піхотний полк
:* 41-й піхотний полк
* 21-ша піхотна бригада
:* 21-й піхотний полк
:* 42-й піхотний полк
* 5-й полк гірської артилерії
* 5-й кавалерійський полк
* 5-й інженерний полк
* 5-й транспортний полк

З [[1940]] року 5-та дивізія була моторизована і мала в своєму складі 500 вантажних машин для перевезення артилерії. Частина особового складу мала [[мотоцикл]]и, решта — [[велосипед]]и.

На [[1945]] рік:
* 11-й піхотний полк
* 21-й піхотний полк
* 42-й піхотний полк
* 5-й полк для спеціальних операцій
* 5-й полк польової артилерії
* 5-й інженерний полк
* 5-й транспортний полк
* Батальйон зв'язку
* Батальйон обслуговування зброї
* Санітарний батальйон
* 2-й польовий шпиталь
* 4-й польовий шпиталь
* 2-й польовий шпиталь
* Бухгалтерський батальйон

== Командири ==
{|class="wikitable" width="60%"
|- style="background-color: #7B6C3E;" align="center"
|[[Файл:大日本帝國陸軍.svg|center|20px]]
|'''Українською'''
|'''Японською'''
|'''Звання'''
|'''Термін'''
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
1

|[[Нодзу Доґан]]
|野津道貫
|[[генерал-лейтенант]]
|[[14 травня|14.05]].[[1888]] — [[29 листопада|29.11]].[[1894]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
2

|[[Оку Ясуката]]
|奥保鞏
|[[генерал-лейтенант]]
|[[29 листопада|29.11]].[[1894]] — [[14 жовтня|14.10]].[[1896]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
3

|[[Ямаґуті Мотоомі]]
|山口素臣
|[[генерал-лейтенант]]
|[[14 жовтня|14.10]].[[1896]] — [[17 березня|17.03]].[[1904]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
4

|[[Уеда Арісава]]
|上田有沢
|[[генерал-лейтенант]]
|[[17 березня|17.03]].[[1904]] — [[2 листопада|02.11]].[[1904]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
5

|[[Кіґосі Ясуцуна]]
|木越安綱
|[[генерал-лейтенант]]
|[[2 листопада|02.11]].[[1904]] — [[3 вересня|03.09]].[[1909]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
6

|[[Отані Кікудзо]]
|大谷喜久蔵
|[[генерал-лейтенант]]
|[[3 вересня|03.09]].[[1909]] — [[24 травня|24.05]].[[1915]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
7

|[[Охара Цуто]]
|小原伝
|[[генерал-лейтенант]]
|[[24 травня|24.05]].[[1915]] — [[6 серпня|06.08]].[[1917]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
8

|[[Фукуда Масатаро]]
|福田雅太郎
|[[генерал-лейтенант]]
|[[6 серпня|06.08]].[[1917]] — [[10 жовтня|10.10]].[[1918]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
9

|[[Ямада Рюїті]]
|山田隆一
|[[генерал-лейтенант]]
|[[10 жовтня|10.10]].[[1918]] — [[18 березня|18.03]].[[1919]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
10

|[[Судзукі Сороку]]
|鈴木荘六
|[[генерал-лейтенант]]
|[[18 березня|18.03]].[[1919]] — [[15 червня|15.06]].[[1921]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
11

|[[Ямада Рікуцуй]]
|山田陸槌
|[[генерал-лейтенант]]
|[[15 червня|15.06]].[[1921]] — [[6 серпня|06.08]].[[1923]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
12

|[[Кісімото Сікатаро]]
|岸本鹿太郎
|[[генерал-лейтенант]]
|[[6 серпня|06.08]].[[1923]] — [[28 червня|28.07]].[[1926]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
13

|[[Макіта Цуюкі]]
|牧達之
|[[генерал-лейтенант]]
|[[28 червня|28.07]].[[1926]] — [[10 серпня|10.08]].[[1928]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
14

|[[Хараґуті Хацутаро]]
|原口初太郎
|[[генерал-лейтенант]]
|[[10 серпня|10.08]].[[1928]] — [[1 серпня|01.08]].[[1930]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
15

|[[Терауті Хісаїті]]
|寺内寿一
|[[генерал-лейтенант]]
|[[1 серпня|01.08]].[[1930]] — [[9 січня|09.01]].[[1932]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
16

|[[Ніномія Сіґехару]]
|二宮治重
|[[генерал-лейтенант]]
|[[9 січня|09.01]].[[1932]] — [[5 березня|05.03]].[[1934]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
17

|[[Коісо Куніакі]]
|小磯國昭
|[[генерал-лейтенант]]
|[[5 березня|05.03]].[[1934]] — [[2 грудня|02.12]].[[1935]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
18

|[[Хаясі Кацура]]
|林桂
|[[генерал-лейтенант]]
|[[2 грудня|02.12]].[[1935]] — [[1 березня|01.03]].[[1937]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
19

|[[Ітаґакі Сейсіро]]
|板垣征四郎
|[[генерал-лейтенант]]
|[[1 березня|01.03]].[[1937]] — [[25 травня|25.05]].[[1938]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
20

|[[Андо Рікіті]]
|安藤利吉
|[[генерал-лейтенант]]
|[[25 травня|25.05]].[[1938]] — [[9 листопада|09.11]].[[1938]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
21

|[[Імамура Хітосі]]
|今村均
|[[генерал-лейтенант]]
|[[9 листопада|09.11]].[[1938]] — [[9 березня|09.03]].[[1940]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
22

|[[Накамура Акето]]
|中村明人
|[[генерал-лейтенант]]
|[[9 березня|09.03]].[[1940]] — [[15 жовтня|15.10]].[[1940]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
23

|[[Мацуї Такуро]]
|松井太久郎
|[[генерал-лейтенант]]
|[[9 березня|09.03]].[[1940]] — [[11 травня|11.05]].[[1942]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
24

|[[Ямамото Цукаса]]
|山本務
|[[генерал-лейтенант]]
|[[11 травня|11.05]].[[1942]] — [[2 жовтня|02.10]].[[1944]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
25

|[[Ямада Сейіті]]
|山田清一
|[[генерал-лейтенант]]
|[[2 жовтня|02.10]].[[1944]] — [[15 серпня|15.08]].[[1945]]
|-style="background-color: #F1EEE4;" align="top"
|
26

|[[Коборі Кіндзьо]]
|小堀金城
|[[генерал-майор]]
|[[15 серпня|15.08]].[[1945]]
|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела та література ==
* 『別冊歴史読本 戦記シリーズNo.32 太平洋戦争師団戦史』, 新人物往来社, 1996.
* 近現代史編纂会 編 『陸軍師団総覧』, 新人物往来社, 2001.
* Madej, W. Victor, Japanese Armed Forces Order of Battle, 1937–1945 [2 vols] Allentown, PA: 1981

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20100516180653/http://homepage1.nifty.com/kitabatake/rikukaiguntop.html Інтернет-словник Імперських армії та флоту Японії] {{ref-ja}}
* [http://www.purunus.com Purunus DB. база даних по військових японської імперії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220405023636/http://www.purunus.com/ |date=5 квітня 2022 }} {{ref-ja}}

{{Дивізії Імперської армії Японії}}

[[Категорія:Дивізії Імперської армії Японії]]
[[Категорія:Піхотні дивізії Японії]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 1888]]
[[Категорія:Засновані в Японії 1871]]

title: 5-та дивізія

На службі: 14 травня 1888 — 2 серпня 1945

Країна: Японська імперія

Вид: Імперська армія Японії

Тип: Піхотна дивізія · (З 1940 — моторизована)

У складі: Південна армія, 2-га армія

Гарнізон/Штаб: Хіросіма · Маньчжурія · Північний Китай · Південний Китай · Малайзія · острів Серам, Індонезія

Прізвиська: «Коропи» (鯉)

Війни/битви: 1-ша японсько-китайська війна · Російсько-японська війна · Сибірський похід · Маньчжурський інцидент · 2-а японсько-китайська війна · Війна на Тихому океані

title: Командування

Командувач (останній): Коборі Кіндзьо

Визначні · командувачі: Нодзу Доґан


text:
# Стенлі Донен
Стенлі Донен (англ. Stanley Donen; 13 квітня 1924, Колумбія, США — 21 лютого 2019, Нью-Йорк, США) — американський кінорежисер, продюсер і хореограф, який отримав на батьківщині титул «короля голлівудських мюзиклів».

## Біографія
Стенлі Донен народився в Колумбії, в Південній Кароліні у єврейській родині. Відвідував Університет Південної Кароліни, а потім, за підтримки матері, вирушив до Нью-Йорка, де в 16-річному віці дебютував як танцюрист у знаменитому мюзиклі Роджерса і Харта «Пол Джоуї», в якому грав початківець актор Джин Келлі.
Кінокар'єра Донена стартувала на студії «Metro-Goldwyn-Mayer» як хореографа і танцюриста в музичному фільмі «Найкращий форвард» з Люсіль Болл. У 1944 році він виступив хореографом Джина Келлі в знаменитій картині «Columbia Pictures» «Дівчина з обкладинки» з Рітою Гейворт в головній ролі.
Першою режисерською роботою Стенлі Донена стала спільна екранізація з Джином Келлі мюзиклу Бетті Комдив і Адольфа Грена «Звільнення у місто» в 1949 році, деякі пісні для якого написав Леонард Бернстайн. Його наступним проєктом став мюзикл 1951 «Королівське весілля», зі знаменитою сценою танцю Фреда Астера на стелі. У 1952 році Доненом був закінчений новий проєкт, «Співаю під дощем», де головну роль знову виконав Келлі. Цей кіномюзикл отримав декілька премій і номінацій на багато престижних кінопремій, включаючи «Оскар» і «Золотий глобус», і в даний час вважається одним з найкращих голлівудських мюзиклів.
У 1950-х роках на екрани вийшов ще ряд успішних м'юзиклів Донена, включаючи «Сім наречених для семи братів» (1954), «Завжди гарна погода» (1955), «Забавне личко» (1957), «Піжамна гра» (1957) і «Чортові янкі» (1958). З останнього почалося багаторічне співробітництво Донена з графічним дизайнером Морісом Байндером.
З кончиною ери голлівудських мюзиклів кар'єра Стенлі Донена пішла на спад, хоча надалі він зняв ще кілька популярних комедій і драм, у тому числі детективних, серед яких «Шарада» (1963), «Арабеска» (1966), «Двоє в дорозі» (1967) і «Засліплений бажаннями» (1967). У 1980 році він виступив режисером фантастичного трилера «Сатурн-3», після того як Джон Баррі був знятий з цієї посади. Його останньою роботою став телевізійний фільм «Любовні листи», що вийшов на екрани в 1999 році.
За роки своєї кар'єра Стенлі Донен п'ять разів номінувався на премію Американської гільдії кінорежисерів, але жодного разу за свої фільми не отримав навіть номінації на премію «Оскар». У 1998 році на 70-й церемонії премії Американської кіноакадемії Стенлі Донен була вручена почесна статуетка «Оскара» за його внесок у розвиток американського кіно.

## Фільмографія
- 1958 : «Роздратований» / (Indiscreet)
- 1980 : «Сатурн 3» / (Saturn 3)
- 1984 : «У всьому винен Ріо» / (Blame It on Rio)

title: Стенлі Донен

wikitext:
{{Кінематографіст2
| bgcolour            = <!-- колір фону для Ім'я, якщо не задано - сірий -->
| Ім'я                = Стенлі Донен
| Оригінал імені      = Stanley Donen
| Фото                = Stanley Donen.jpg
| Ширина              = 230px
| Підпис              =
| Ім'я при народженні =
| Дата народження     = 13.4.1924
| Місце народження    = {{місце_народження|Колумбія|Колумбії (Південна Кароліна)|Колумбія (Південна Кароліна)}}, [[Південна Кароліна]], [[США]]
| Дата смерті         = 21.2.2019
| Місце смерті        = [[Мангеттен]], [[Нью-Йорк]], [[США]]
| Національність      =
| Громадянство        = {{USA}}
| Релігія             =
| Професія            = [[кінорежисер]], [[кінопродюсер]], [[хореограф]]
| Роки активності     = 1949—2003
| Напрямок            =
| Жанр                =
| imdb_id             = 0002045
| Commons             = Stanley Donen
}}
'''Стенлі Донен''' ({{lang-en|Stanley Donen}}; [[13 квітня]] [[1924]], Колумбія, США — [[21 лютого]] [[2019]], [[Нью-Йорк]], [[Сполучені Штати Америки|США]]) — американський [[кінорежисер]], [[продюсер]] і [[хореограф]], який отримав на батьківщині титул «короля голлівудських мюзиклів».

== Біографія ==
Стенлі Донен народився в [[Колумбія (Південна Кароліна)|Колумбії]], в [[Південна Кароліна|Південній Кароліні]] у єврейській родині. Відвідував Університет Південної Кароліни, а потім, за підтримки матері, вирушив до Нью-Йорка, де в 16-річному віці дебютував як танцюрист у знаменитому мюзиклі Роджерса і Харта «Пол Джоуї», в якому грав початківець актор [[Джин Келлі]].

Кінокар'єра Донена стартувала на студії «[[Metro-Goldwyn-Mayer]]» як хореографа і танцюриста в музичному фільмі «Найкращий форвард» з Люсіль Болл. У 1944 році він виступив хореографом Джина Келлі в знаменитій картині «[[Columbia Pictures]]» «Дівчина з обкладинки» з [[Ріта Гейворт|Рітою Гейворт]] в головній ролі.

Першою режисерською роботою Стенлі Донена стала спільна екранізація з [[Джин Келлі|Джином Келлі]] мюзиклу Бетті Комдив і Адольфа Грена «Звільнення у місто» в 1949 році, деякі пісні для якого написав [[Леонард Бернстайн]]. Його наступним проєктом став мюзикл 1951 «[[Королівське весілля (фільм)|Королівське весілля]]», зі знаменитою сценою танцю [[Фред Астер|Фреда Астера]] на стелі. У 1952 році Доненом був закінчений новий проєкт, «[[Співаю під дощем]]», де головну роль знову виконав Келлі. Цей кіномюзикл отримав декілька премій і номінацій на багато престижних кінопремій, включаючи «[[Оскар (кінопремія)|Оскар]]» і «[[Золотий глобус]]», і в даний час вважається одним з найкращих голлівудських мюзиклів.

У 1950-х роках на екрани вийшов ще ряд успішних м'юзиклів Донена, включаючи «Сім наречених для семи братів» (1954), «Завжди гарна погода» (1955), «[[Забавне личко]]» (1957), «Піжамна гра» (1957) і «Чортові янкі» (1958). З останнього почалося багаторічне співробітництво Донена з графічним дизайнером Морісом Байндером.

З кончиною ери голлівудських мюзиклів кар'єра Стенлі Донена пішла на спад, хоча надалі він зняв ще кілька популярних комедій і драм, у тому числі детективних, серед яких «Шарада» (1963), «[[Арабеска (фільм, 1966)|Арабеска]]» (1966), «Двоє в дорозі» (1967) і «Засліплений бажаннями» (1967). У 1980 році він виступив режисером фантастичного трилера «Сатурн-3», після того як Джон Баррі був знятий з цієї посади. Його останньою роботою став телевізійний фільм «Любовні листи», що вийшов на екрани в 1999 році.

За роки своєї кар'єра Стенлі Донен п'ять разів номінувався на премію Американської гільдії кінорежисерів, але жодного разу за свої фільми не отримав навіть номінації на премію «Оскар». У 1998 році на 70-й церемонії премії [[Академія кінематографічних мистецтв і наук|Американської кіноакадемії]] Стенлі Донен була вручена почесна статуетка «[[Оскар (кінопремія)|Оскара]]» за його внесок у розвиток американського кіно.

== Фільмографія ==
* {{рук|1958}} : «[[Роздратований]]» / (''Indiscreet'')
* {{рук|1980}} : «[[Сатурн 3]]» / (''Saturn 3'')
* {{рук|1984}} : «[[У всьому винен Ріо]]» / (''Blame It on Rio'')

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Tv.com person|226342|Стенлі Донен}}
{{бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|США|Музика|Кінематограф}}
{{DEFAULTSORT:Донен Стенлі}}
[[Категорія:Кінорежисери США]]
[[Категорія:Кінопродюсери США]]
[[Категорія:Хореографи США]]
[[Категорія:Лауреати почесної премії «Оскар»]]
[[Категорія:Атеїсти США]]
[[Категорія:Російські євреї США]]
[[Категорія:Американські режисери музичних відеокліпів]]

title: Stanley Donen

Дата народження: 13 квітня 1924

Місце народження: Колумбія, Південна Кароліна, США

Дата смерті: 21 лютого 2019 (94 роки)

Місце смерті: Мангеттен, Нью-Йорк, США

Громадянство: США

Професія: кінорежисер, кінопродюсер, хореограф

Alma mater: Університет Південної Кароліни

Діти: Joshua Donend

title: Нагороди та премії

Нагороди та премії: премія «Оскар» за видатні заслуги в кінематографі (1998)


text:
# Волиця (Яворівський район)
Воли́ця — село в Україні Шегинівської сільської громади, у Яворівському районі Львівської області. Населення становить 1040 осіб.
Село під назвою Титова Воля згадується з 1433 року. Згодом назву змінено на Ляцка Воля. Сьогоднішня назва села встановлена у 1947 році.

## Виникнення
Згадується під назвами «Вулька», «Вілька» і датується 1593 роком свого заснування.
Назва села «Вулька» має іншомовне походження, за іншою версією свідчить, що від вільних походжень, які назвали «воля» — Волиця.

#### За версією Івана Сагана
До 1946 року — Ляцька Воля. Село у західній частині Мостиського району, біля залізниці Львів-Держкордон, траси Львів-Шегині. Через село пливе потік, який впадає у Тростянку, а ця, своєю чергою, — у Січну (басейн Сяну).
Перша письмова згадка сягає 1433 року. В цьому ж році король Владислав Ягайло надав привілей на засування села Титова Воля, така перша назва села. Тит — виходець з Годинь. 1541 року Сігізмунд Август підтвердив цей привілей. Давнє село Титова Воля лежало за кілометр від сучасної Волиці (урочище Гостра Гора).
Чимало випробувань випало на долю селян Титової Волі. Наїзди ворогів, різні епідемії, голод стихійні лиха… Так, в 1595—1599 роках у всій Перемиській землі була велика епідемія холери (за свідченням Львівського літопису). Майже всі жителі села вимерли.
Нове село після цього було заселено (за кілометр на схід) переважно поляками і отримало назву Ляцька Воля.
1861 року через село пролягла залізниця Львів-Перемишль, будівництво якої тривало десять років.
За даними перепису 1880 року, у Ляцькій Волі було 211 будинків, населення становило 1312 осіб. В селі було два фільварки, дві корчми, гуральня, млин, школа.
В 1940-их роках значна частина польського населення Волиці була переселена до Польщі, а з Польщі натомість переселили сюди українців.
В селі є школа яка була заснована в 1954 році.

## Населення
За переписом населення 2001 року в селі мешкало 1 035 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Відсоток |
| ---------- | -------- |
| українська | 69,23 %  |
| польська   | 30,29 %  |
| білоруська | 0,29 %   |
| російська  | 0,10 %   |

## Релігія
Римо-католицький костел святого Йосифа, Обручника Пресвятої Діви Марії, будований від 1924 до 1928 року.
Також у селі є Церква Благовіщення Пресвятої Богородиці, яку споруджували з 1990 по 1993 роки. Храм належить парафії ПЦУ.

## Відомі люди

### Народились
- Єременко Світлана Федорівна (1959) — українська журналістка, редакторка, медіаексперт, менеджер НГО (неприбуткових громадських організацій), авторка книги «Живопис як молитва».

title: Волиця (Яворівський район)

wikitext:
{{Село
 | назва           = Волиця
 | область         = [[Львівська область]]
 | район           = [[Яворівський район]]
 | громада         = [[Шегинівська сільська громада]]
 | код КОАТУУ      = 4622487202
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
 | засновано       = 1433
 | населення       = 1040
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 0,993
 | ref-площа       =
 | щільність       = 1047,33
 | поштовий індекс = 81324<ref>{{Cite web |url=http://www.uaidx.com/13/294/index |title=Довідник поштових індексів України. Львівська область. Мостиський район |accessdate=11 лютого 2016 |archive-date=18 жовтня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161018190804/http://www.uaidx.com/13/294/index }}</ref>
 | телефонний код  = 3234
 | висота          = 213
 | ref-висота      =
 | водойма         =
 | адреса          = 81321, Львівська обл., Яворівський р-н, с. Шегині
 | облікова картка =
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
}}
{{Otheruses|тип=НП}}

'''Воли́ця''' — [[село]] в Україні Шегинівської сільської громади, у [[Яворівський район|Яворівському районі]] [[Львівська область|Львівської області]]. Населення становить 1040 осіб.

Село під назвою Титова Воля згадується з 1433 року. Згодом назву змінено на Ляцка Воля. Сьогоднішня назва села встановлена у 1947 році.

== Історія ==

== Виникнення ==
Згадується під назвами «Вулька», «Вілька» і датується 1593 роком свого заснування<ref name="ulashanivska-gromada">{{cite web |author= |url=https://ulashanivska-gromada.gov.ua/news/1554810333/ |title=Заснування села. Походження назви |lang=uk |website= |publisher=Улашанівська громада |date=09.04.2019 |access-date=2021-07-20 |archive-date=20 липня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210720101335/https://ulashanivska-gromada.gov.ua/news/1554810333/ }}</ref>.

Назва села «Вулька» має іншомовне походження, за іншою версією свідчить, що від вільних походжень, які назвали «воля» — Волиця<ref name="ulashanivska-gromada"/>.

==== За версією Івана Сагана ====
{{Розділ без джерел}}
До 1946 року — Ляцька Воля. Село у західній частині Мостиського району, біля залізниці Львів-Держкордон, траси Львів-Шегині. Через село пливе потік, який впадає у Тростянку, а ця, своєю чергою, — у Січну (басейн Сяну).

Перша письмова згадка сягає 1433 року. В цьому ж році король Владислав Ягайло надав привілей на засування села Титова Воля, така перша назва села. Тит — виходець з Годинь. 1541 року Сігізмунд Август підтвердив цей привілей. Давнє село Титова Воля лежало за кілометр від сучасної Волиці (урочище Гостра Гора).

Чимало випробувань випало на долю селян Титової Волі. Наїзди ворогів, різні епідемії, голод стихійні лиха… Так, в 1595—1599 роках у всій Перемиській землі була велика епідемія холери (за свідченням Львівського літопису). Майже всі жителі села вимерли.

Нове село після цього було заселено (за кілометр на схід) переважно поляками і отримало назву Ляцька Воля.

1861 року через село пролягла залізниця Львів-Перемишль, будівництво якої тривало десять років.

За даними перепису 1880 року, у Ляцькій Волі було 211 будинків, населення становило 1312 осіб. В селі було два фільварки, дві корчми, гуральня, млин, школа.

В 1940-их роках значна частина польського населення Волиці була переселена до Польщі, а з Польщі натомість переселили сюди українців.

В селі є школа яка була заснована в 1954 році.

== Населення ==
За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення 2001]] року в селі мешкало 1 035 осіб<ref name="населення 2001"/>.

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року<ref name="розподіл за мовою"/>:
{| class="standard"
|-
! | Мова
! | Відсоток
|-
| [[українська мова|українська]]
| align="right"| 69,23 %
|-
| [[польська мова|польська]]
| align="right"| 30,29 %
|-
| [[білоруська мова в Україні|білоруська]]
| align="right"| 0,29 %
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 0,10 %
|}

== Релігія ==
Римо-католицький костел святого Йосифа, Обручника Пресвятої Діви Марії, будований від [[1924]] до [[1928]] року.

Також у селі є Церква [[Благовіщення Пресвятої Богородиці]], яку споруджували з [[1990]] по [[1993]] роки. Храм належить [[Парафія|парафії]] [[ПЦУ]]<ref>{{Cite web |url=http://uaoc.lviv.ua/index.php?id=47 |title=Про парафію на сайті Львівської єпархії УАПЦ |accessdate=21 квітня 2016 |archive-date=10 травня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190510035128/http://uaoc.lviv.ua/index.php?id=47 }}</ref>.

== Відомі люди ==

=== Народились ===
* [[Єременко Світлана Федорівна]] (1959) — українська журналістка, редакторка, медіаексперт, менеджер НГО (неприбуткових громадських організацій), авторка книги «Живопис як молитва».

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="населення 2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Львівська область (осіб) - Регіон , Рік|вебсайт=Банк даних Державної служби статистики України|дата-доступу=1 лютого 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>
<ref name="розподіл за мовою">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Розподіл населення за рідною мовою, Львівська область (у % до загальної чисельності населення) - Регіон, Рік , Вказали як рідну мову|вебсайт=Банк даних Державної служби статистики України|дата-доступу=1 лютого 2019|archive-date=31 липня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp}}</ref>
}}

== Посилання ==
* {{cite web|url=http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=14.04.2009&rf7571=20357|назва=Облікова картка с.|вебсайт=[[Верховна Рада України]]|url-архіву=|дата-архіву=|мертвий-url=no}}{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [https://web.archive.org/web/20090227072700/http://lackawola.homepage.t-online.de/40565.html Історія села Волиця]

{{Шегинівська сільська громада}}
{{Яворівський район}}

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Львівщина|Україна}}

[[Категорія:Села Львівської області]]

title: село Волиця

Область: Львівська область

Район: Яворівський район

Тер. громада: Шегинівська сільська громада

title: Основні дані

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Волиця

title: Мапа

Мапа: Волиця у Вікісховищі


text:
# Волден (Вермонт)
Волден (англ. Walden) — місто (англ. town) в США, в окрузі Каледонія штату Вермонт. Населення — 956 осіб (2020).

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 935 осіб у 374 домогосподарствах у складі 258 родин. Було 597 помешкань
Расовий склад населення:
| - 97,0 % — білих - 0,5 % — чорних або афроамериканців - 0,5 % — азіатів - 0,4 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 1,2 %. Частка іспаномовних становила 1,4 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 23,7 % — особи молодші 18 років, 63,5 % — особи у віці 18—64 років, 12,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,6 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 103,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 101,4 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 64 047 доларів США (медіана — 49 519), а середній дохід на одну сім'ю — 72 189 доларів (медіана — 56 875). Медіана доходів становила 52 917 доларів для чоловіків та 32 250 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 7,2 % осіб, у тому числі 9,9 % дітей у віці до 18 років та 6,3 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 526 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 26,6 %, роздрібна торгівля — 13,3 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 12,5 %, виробництво — 11,8 %.

title: Волден (Вермонт)

wikitext:
{{Otherplaces|Волден (значення){{!}}Волден}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Волден
|оригінальна назва  = {{lang-en|Walden}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Walden Vermont United Methodist Church.JPG
|опис зображення= <!-- Walden United Methodist Church -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Вермонт
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Каледонія (округ, Вермонт)|Каледонія]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 100,9
|висота центру НП   = 513
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 9,27
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 802
|поштовий індекс        = 05873
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 5000575700
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Волден''' ({{lang-en|Walden}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Каледонія (округ, Вермонт)|Каледонія]] штату [[Вермонт]]. Населення — 956 осіб (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1790 = 11
| 1800 = 153
| 1810 = 455
| 1820 = 580
| 1830 = 827
| 1840 = 913
| 1850 = 910
| 1860 = 1099
| 1870 = 992
| 1880 = 931
| 1890 = 810
| 1900 = 764
| 1910 = 739
| 1920 = 674
| 1930 = 664
| 1940 = 547
| 1950 = 481
| 1960 = 427
| 1970 = 442
| 1980 = 575
| 1990 = 703
| 2000 = 782
| 2010 = 935
| 2020 = 956
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=U.S. Decennial Census|publisher=United States Census Bureau|accessdate=16 травня 2015|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало 935 осіб у 374 домогосподарствах у складі 258 родин. Було 597 помешкань

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 97,0 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,5 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,5 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,4 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 1,2 %. Частка іспаномовних становила 1,4 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 23,7 % — особи молодші 18 років, 63,5 % — особи у віці 18—64 років, 12,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 41,6 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 103,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 101,4 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:64047}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:49519}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:72189}} доларів (медіана — {{formatnum:56875}}). Медіана доходів становила {{formatnum:52917}} доларів для чоловіків та {{formatnum:32250}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 7,2 % осіб, у тому числі 9,9 % дітей у віці до 18 років та 6,3 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 526 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 26,6 %, роздрібна торгівля — 13,3 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 12,5 %, виробництво — 11,8 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Каледонія (округ, Вермонт)}}

[[Категорія:Містечка Вермонту]]
[[Категорія:Населені пункти округу Каледонія (Вермонт)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Вермонт

Округ: Каледонія

Населення: 956 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 9,27 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Агнес Мері Клерк
Агнес Мері Клерк (англ. Agnes Mary Clerke; 10 лютого 1842, Скібберін, Ірландія — 20 січня 1907, Лондон, Велика Британія) — ірландська письменниця, популяризаторка астрономії.

## Життєпис
Агнес Мері народилася в Скібберіні (Ірландія) 1842 року в родині банківського службовця Джона Вільяма Кларка і Кетрін Мері, уродженої Дізі. У неї була старша сестра Еллен Марі і молодший брат Обрі. Всі дити Клерків навчалися вдома.
Батько закінчив Триніті-коледж у Дубліні і на все життя зберіг інтерес до наук, а мати мала музичний талант. Тому дочки отримали хорошу домашню освіту на відміну від інших жінок їхнього покоління. Агнес найбільше вабила астрономія і музика. Під впливом батька вона прочитала велику кількість книг з астрономії. Згодом її брат Обрі завдяки своїм успіхам у математиці й фізиці познайомив Агнес зі складнішими предметами.
Коли Агнес виповнилося 19 років, сім'я переїхала зі Скібберіна в Дублін (1861), потім в Квінстаун (1863). Ще через кілька років сестри Кларк, через слабке здоров'я Агнес, поїхали в Італію і прожили там 10 років, переважно, у Флоренції, продовжуючи навчання. 1877 року сім'я возз'єдналася і поселилася в Лондоні.
Цього ж року, у віці 35 років, Агнес почала свою кар'єру професійної письменниці, коли анонімно опублікувала свою першу статтю в Edinburgh Review. Вона стала відомою після того, як під своїм ім'ям опублікувала біографії Галілео Галілея та П'єра-Симона Лапласа в Британської енциклопедії. Вона регулярно публікувалася в таких виданнях як Nature, The Observatory, Knowledge .
У Лондоні Агнес Марі познайомилася з Джозефом Лок'єром і американським астрономом Едвардом Голденом. За їхньої підтримки вона зайнялася історією «Нової астрономії» (астрофізики). Результатом стала книга, що принесла Агнес найбільшу популярність: A Popular History of Astronomy during the Nineteenth Century (Популярна історія астрономії XIX століття) (1885), яка була корисна як професійним астрономам, так і більш широкій аудиторії. Книга витримала 4 видання ще за життя Агнес. Завдяки успіху книги Агнес познайомилася з відомими астрономами: з Вільямом Гаґґінсом, Маргарет Гаґґінс, Девідом Гіллом.
1888 року Агнес провела 3 місяці в Королівській обсерваторії в Південній Африці як гостя Девіда Гілла. Там вона єдиний раз за всю кар'єру отримала можливість взяти участь в астрономічних спостереженнях. В результаті вона написала свою другу головну працю The System of the Stars (Зоряна система) (1890 р), в якій вона захищала точку зору, що галактика «Чумацький шлях» є єдиним великим утворенням у Всесвіті. Це хибне уявлення про природу галактик було переконливо спростовано лише через кілька десятиліть після смерті письменниці.
У третій великий роботі, Problems in Astrophysics (Проблеми астрофізики) (1903), Агнес намагалася описати невирішені питання астрономії, особливо в спектроскопії зір, і можливі способи їх вирішення. Незважаючи на те, що сучасники добре прийняли цю книгу, Агнес зазнала і критики: журнал Nature вказав їй на відсутність практичних робіт в астрономії.
Її сестра, Елен Мері Клерк (1840—1906), також писала про астрономію.
Агнес Мері протягом всього життя була побожною католичкою.

## Визнання і пам'ять
1893 року Королівський інститут Великої Британії вручив Агнес Актонівську премію — 100 гіней. Вона була членкинею Британської астрономічної асоціації і регулярно відвідувала її засідання. 1903 року її обрали почесною членкинею Королівського астрономічного товариства.
На честь Агнес Клерк названо місячний кратер.
Про Агнес Клерк астрономка Мері Брюк 2002 року написала книгу Agnes Mary Clerke and the Rise of Astrophysics.
2017 року Королівське астрономічне товариство заснувало Медаль Агнес Клерк з історії астрономії та геофізики, якою нагорожують тих, хто провід визначні дослідження в галузі історії астрономії або геофізики. Першим цю медаль отримав Клайв Раґґлз.

title: Агнес Мері Клерк

wikitext:
{{Науковець}}
'''Агнес Мері Клерк''' ({{lang-en|Agnes Mary Clerke}}; {{Дн|10|2|1842}}, {{Нп|Скібберін||en|Skibbereen}}, [[Ірландія]] — {{Дс|20|1|1907}}, [[Лондон]], [[Велика Британія]]) — [[Ірландія|ірландська]] письменниця, популяризаторка астрономії.<ref name ="weitzenhoffer1985">For details of the life and work of Agnes Clerk, see {{cite journal
   | author = Weitzenhoffer, Kenneth
   | title = The Prolific Pen of Agnes Clerke
   | journal = Sky and Telescope | volume = 70
   | date = 1985 | issue = 9 | pages = 211–212 | bibcode = 1985S&T....70..211W
}}</ref><ref name="obit_mnras">{{cite journal
   | last = Huggins
   | first = Margaret L.
   | author-link = Маргарет Ліндсей Хаггінс
   | title = Agnes Mary Clerke
   | journal = [[Monthly Notices of the Royal Astronomical Society]]
   | volume = 67
   | issue = 4
   | pages = 230–231
   | date = 1907
   | bibcode = 1907MNRAS..67..230.
   | doi=10.1093/mnras/67.4.230
}}</ref><ref name="obit_obs">{{cite journal
   | title = Obituary–Agnes Mary Clerke
   | journal = [[The Observatory (journal)|The Observatory]]
   | volume = 30
   | pages = 107–108
   | date = 1907
   | bibcode = 1907Obs....30..107.
   }}</ref><ref name="obit_jbaa">{{cite journal
   | last = Lynn
   | first = William T.
   | title = Miss Agnes Mary Clerke
   | journal = [[Journal of the British Astronomical Association]]
   | volume = 17
   | issue = 4
   | pages = 188–189
   | date = 1907
   | bibcode = 1907JBAA...17..188.
   }}</ref><ref name="obit_apj">{{cite journal
   | last = Huggins
   | first = Margaret L.
   | author-link = Маргарет Ліндсей Хаггінс
   | title = Agnes Mary Clerke
   | url = https://archive.org/details/sim_astrophysical-journal_1907-04_25_3/page/226
   | journal = [[Astrophysical Journal]]
   | volume = 25
   | issue = 3
   | pages = 226–230
   | date = 1907
   | bibcode = 1907ApJ....25..226H
   |doi = 10.1086/141436 }}</ref><ref name="obit_jrasc">{{cite journal
   | last = Dent
   | first = Elsie A.
   | title = Agnes Mary Clerke
   | journal = [[Journal of the Royal Astronomical Society of Canada]]
   | volume = 1
   | issue = 2
   | pages = 81–84
   | date = 1907
   | bibcode = 1907JRASC...1...81D
   | url = https://zenodo.org/record/1891968/files/article.pdf
   | accessdate = 21 березня 2020
   | archive-date = 6 травня 2019
   | archive-url = https://web.archive.org/web/20190506000420/https://zenodo.org/record/1891968/files/article.pdf
   }}</ref><ref name="obit_popastron">{{cite journal
   | last = See
   | first = Thomas J. J.
   | author-link = Thomas Jefferson Jackson See
   | title = Some Recollections of Miss Agnes M. Clerke
   | journal = [[Popular Astronomy (US magazine)|Popular Astronomy]]
   | volume = 15
   | issue = 6
   | pages = 323–326
   | date = 1907
   | bibcode = 1907PA.....15..323S
   }}</ref>

== Життєпис ==
Агнес Мері народилася в [[Скібберін]]і ([[Ірландія]]) 1842 року в родині банківського службовця<ref name=":0">{{MacTutor|id=Clerke}}</ref> Джона Вільяма Кларка і Кетрін Мері, уродженої Дізі.<ref name="obit">{{cite news | title = Miss Agnes Mary Clerke (transcription) | url = http://en.wikisource.org/wiki/The_Times/1907/Obituary/Agnes_Mary_Clerke | publisher = [[Таймс|The Times]] | location = London | page = 12; col D | date = 22 January 1907 | issue = 38236 | accessdate = 6 December 2008 | archive-date = 18 серпня 2011 | archive-url = https://web.archive.org/web/20110818023450/http://en.wikisource.org/wiki/The_Times/1907/Obituary/Agnes_Mary_Clerke }}</ref> У неї була старша сестра Еллен Марі і молодший брат Обрі.<ref name="Routledge: New York and London">{{cite book|title=The Biographical Dictionary of Women in Science A-K|volume=1|publisher=Routledge: New York and London|isbn=978-0-415-92039-1|pages=269–271|authorlink=Clerke, Agnes Mary (1842-1907)|editor=Ogilvie, Marilyn|editor2=Harvey, Joy|date=2000-01-01}}</ref> Всі дити Клерків навчалися вдома.<ref name="Routledge: New York and London"/>

Батько закінчив [[Триніті Коледж (Дублін)|Триніті-коледж]] у [[Дублін]]і і на все життя зберіг інтерес до наук, а мати мала музичний талант. Тому дочки отримали хорошу домашню освіту на відміну від інших жінок їхнього покоління. Агнес найбільше вабила астрономія і музика. Під впливом батька вона прочитала велику кількість книг з астрономії. Згодом її брат Обрі завдяки своїм успіхам у математиці й фізиці познайомив Агнес зі складнішими предметами.

Коли Агнес виповнилося 19 років, сім'я переїхала зі Скібберіна в [[Дублін]] (1861), потім в [[Ков|Квінстаун]] (1863). Ще через кілька років сестри Кларк, через слабке здоров'я Агнес<ref>{{Cite journal|last=Cliver|first=E W|date=2007|title=Agnes Mary Clerke: Real—time historian of astronomy|url=http://astrogeo.oxfordjournals.org/content/48/3/3.25.full|journal=Astronomy & Geophysics|volume=48|issue=3|pages=25–26|doi=10.1111/j.1468-4004.2007.48325.x|pmid=|access-date=14 серпня 2016|via=|bibcode=2007A&G....48c..25C}}</ref>, поїхали в [[Італія|Італію]] і прожили там 10 років, переважно, у [[Флоренція|Флоренції]], продовжуючи навчання. 1877 року сім'я возз'єдналася і поселилася в [[Лондон]]і.<ref name=":0" />
Цього ж року, у віці 35 років, Агнес почала свою кар'єру професійної письменниці, коли анонімно опублікувала свою першу статтю в {{Нп|Edinburgh Review||en|}}. Вона стала відомою після того, як під своїм ім'ям опублікувала біографії [[Галілео Галілей|Галілео Галілея]] та [[П'єр-Симон Лаплас|П'єра-Симона Лапласа]] в [[Encyclopædia Britannica|Британської енциклопедії]]<ref name="eb">[http://www.1902encyclopedia.com/contributors.html Important Contributors to the ''Britannica'', 9th and 10th Editions Important Contributors to the Britannica, 9th and 10th Editions] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170124172119/http://www.1902encyclopedia.com/contributors.html |date=24 січня 2017 }}, 1902encyclopedia.com. Retrieved 16 April 2017.</ref>. Вона регулярно публікувалася в таких виданнях як ''[[Nature]]'', ''{{Нп|The Observatory||en|}}'', {{Нп|Knowledge (журнал)|Knowledge|en|Knowledge (magazine)}} .

У Лондоні Агнес Марі познайомилася з [[Норман Лок'єр|Джозефом Лок'єром]] і американським астрономом {{Нп|Едвард Голден|Едвардом Голденом|en|Edward S. Holden}}. За їхньої підтримки вона зайнялася історією «Нової астрономії» ([[Астрофізика|астрофізики]]). Результатом стала книга, що принесла Агнес найбільшу популярність: [[A Popular History of Astronomy during the Nineteenth Century|''A Popular History of Astronomy during the Nineteenth'']] [[A Popular History of Astronomy during the Nineteenth Century|''Century'']] (''Популярна історія астрономії XIX століття'') (1885), яка була корисна як професійним астрономам, так і більш широкій аудиторії<ref name=":0" />. Книга витримала 4 видання ще за життя Агнес. Завдяки успіху книги Агнес познайомилася з відомими астрономами: з [[Вільям Гаґґінс|Вільямом Гаґґінсом]], [[Маргарет Ліндсей Хаггінс|Маргарет Гаґґінс]], [[Девід Гілл|Девідом Гіллом]].

1888 року Агнес провела 3 місяці в [[Королівська обсерваторія (мис Доброї Надії)|Королівській обсерваторії]] в [[Південна Африка|Південній Африці]] як гостя Девіда Гілла. Там вона єдиний раз за всю кар'єру отримала можливість взяти участь в астрономічних спостереженнях. В результаті вона написала свою другу головну ''працю The System of the Stars'' (''Зоряна система'') (1890 р), в якій вона захищала точку зору, що галактика «Чумацький шлях» є єдиним великим утворенням у Всесвіті. Це хибне уявлення про природу галактик було переконливо спростовано лише через кілька десятиліть після смерті письменниці.

У третій великий роботі, ''Problems in Astrophysics'' (''Проблеми астрофізики'') (1903), Агнес намагалася описати невирішені питання астрономії, особливо в [[Спектроскопія|спектроскопії]] зір, і можливі способи їх вирішення. Незважаючи на те, що сучасники добре прийняли цю книгу, Агнес зазнала і критики: журнал ''Nature'' вказав їй на відсутність практичних робіт в астрономії.

Її сестра, {{нп|Елен Мері Клерк|||Ellen Mary Clerke}} (1840—1906), також писала про астрономію.<ref>{{cite book |last1=Clerke |first1=Ellen |title=The Planet Venus |date=1893 |publisher=Witherby and Sons |location=London |pages=59 p |url=https://trove.nla.gov.au/work/34226285 |accessdate=15 жовтня 2018 |archive-date=15 жовтня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181015192251/https://trove.nla.gov.au/work/34226285 }}</ref>

Агнес Мері протягом всього життя була побожною [[Католицька церква|католичкою]].<ref>[https://archive.org/stream/messenger47messrich/messenger47messrich_djvu.txt The Messenger Monthly Magazine] 1907</ref>

== Визнання і пам'ять ==
1893 року [[Королівський інститут Великої Британії]] вручив Агнес {{Нп|Актонівська премія|Актонівську премію|en|Actonian Prize}} — 100 гіней. Вона була членкинею {{Нп|Британська астрономічна асоціація|Британської астрономічної асоціації|en|British Astronomical Association}} і регулярно відвідувала її засідання. 1903 року її обрали почесною членкинею [[Лондонське королівське астрономічне товариство|Королівського астрономічного товариства]].

На честь Агнес Клерк названо {{Нп|Клерк (місячний кратер)|місячний кратер|ru|Клерк (лунный кратер)}}.

Про Агнес Клерк астрономка {{Нп|Мері Брюк||en|Mary Brück}} 2002 року написала книгу ''Agnes Mary Clerke and the Rise of Astrophysics''.<ref name="bruck_agnesclerke">{{cite book
   | last = Brück
   | first = Mary T.
   | title = Agnes Mary Clerke and the Rise of Astrophysics
   | url = https://archive.org/details/agnesmaryclerker0000bruc
   | publisher = [[Cambridge University Press]]
   | date = 2002
   | location = Cambridge, England
   | bibcode = 2002amcr.book.....B
   | doi =
   | isbn = 978-0521808446
}}</ref>

2017 року Королівське астрономічне товариство заснувало Медаль Агнес Клерк з історії астрономії та геофізики, якою нагорожують тих, хто провід визначні дослідження в галузі історії астрономії або геофізики.<ref>{{cite journal |last1=Bowler |first1=Sue |title=Maunder and Clerke medals |journal=Astronomy and Geophysics |date=2016 |volume=57 |issue=4 |page=10 |doi=10.1093/astrogeo/atw143 }}</ref> Першим цю медаль отримав {{нп|Клайв Раґґлз|||Clive Ruggles}}.<ref>{{cite web |last1=Royal Astronomical Society |title=Agnes Mary Clerke Medal for Historical Research (A/G) |url=https://ras.ac.uk/awards-and-grants/agnes-mary-clerke-medal-historical-research-ag-0 |website=www.ras.ac.uk |accessdate=15 жовтня 2018 |archive-date=15 жовтня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181015153335/https://ras.ac.uk/awards-and-grants/agnes-mary-clerke-medal-historical-research-ag-0 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181015153335/https://ras.ac.uk/awards-and-grants/agnes-mary-clerke-medal-historical-research-ag-0 |date=2018-10-15 }}</ref>

== Бібліографія ==
* ''A Popular History of Astronomy during the Nineteenth Century'' (1885))
* ''The System of the Stars'' (1905)
* ''The Herschels and Modern Astronomy'' (1895)
* ''The Concise Knowledge Astronomy'' (1898)
* ''Problems in Astrophysics'' (1903)

== Примітки ==
{{примітки|2}}

== Література ==
* {{книга |автор = Thomas Hockey|частина = |назва = Biographical Encyclopedia of Astronomers|оригінал = |посилання = |відповідальний = |вивдання = |місце = |видавництво = Springer|рік = 2007|том = |сторінки = |сторінок = 1342|серія = |isbn = 978-0-387-31022-0|тираж = }}

== Посилання ==
* [https://academic.oup.com/astrogeo/article/48/3/3.25/200790 Agnes Mary Clerke: Real-time historian of astronomy] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200321090548/https://academic.oup.com/astrogeo/article/48/3/3.25/200790 |date=21 березня 2020 }}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Клерк, Агнес Мері}}
[[Категорія:Англійські письменники XX століття]]
[[Категорія:Астрономи XIX століття]]
[[Категорія:Жінки-астрономи]]
[[Категорія:Померли в Лондоні]]
[[Категорія:Уродженці Ірландії]]
[[Категорія:Жінки, на честь яких названо кратер на Місяці]]

title: Агнес Мері Клерк

Народилася: 10 лютого 1842[…] · Skibbereend, Корк, Манстер, Сполучене Королівство

Померла: 20 січня 1907[…] (64 роки) · Лондон, Сполучене Королівство · ·пневмонія

Країна: Сполучене Королівство

Діяльність: астрономка, наукова письменниця, письменниця

Брати, сестри: Ellen Mary Clerked

Нагороди: Actonian Prized (1893)


text:
# Полайна
Полайна (словен. Polajna) — поселення в общині Зрече, Савинський регіон, Словенія.
Висота над рівнем моря: 509,7 м.

title: Полайна

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Полайна
 | місцева_назва       = Polajna
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Савинський регіон]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 66 <small>(01.01.2019)</small> <ref>{{cite web |url=https://www.stat.si/StatWeb/News/Index/8135 |назва=Prebivalstvo po naseljih, podrobni podatki, Slovenija, 1. januar 2019 |автор= |дата= |вебсайт= |видавець=Statistični urad Republike Slovenije |дата-доступу=24.06.2019 |archive-date=2020-09-21 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200921184157/https://www.stat.si/StatWeb/News/Index/8135 |url-status=dead }} {{ref-sl}}</ref>
 | площа           = 0,2
 | густота         =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
|latd= 46|latm=22 |lats=16.18 |latNS=N
|longd=15|longm= 20|longs=34.88 |longEW=E
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Полайна''' ({{lang-sl|Polajna}}) — поселення в общині [[Зрече (община)|Зрече]], [[Савинський регіон]], [[Словенія]].
Висота над рівнем моря: 509,7 м.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Зрече}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Полайна · Polajna

Країна: Словенія

Регіон: Савинський регіон

Площа: 0,2 км²

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: CE

OSM: ↑1676315 ·R (Зрече (община))


text:
# Заглибоцька
Заглибо́цька (рос. Заглубоцкая) — присілок у складі Нюксенського району Вологодської області, Росія. Входить до складу Городищенського сільського поселення.

## Населення
Населення — 11 осіб (2010; 9 у 2002).
Національний склад (станом на 2002 рік):
- росіяни — 100 %

title: Заглибоцька

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = присілок
 | тип_род         = присілка
 | назва           = Заглибоцька
 | назва ін.       = {{lang-ru|Заглубоцкая}}
 | карта розташування1 = Росія Вологодська область
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Вологодська область]]
 | район           = [[нюксенський район|Нюксенський]]
 | міський округ   =
 | поселення       = [[городищенське сільське поселення (Нюксенський район)|Городищенське]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 11 осіб ([[2010]]{{RUS-VLG-census-2010}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 60
 | lat_min= 11
 | lat_sec= 58
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 44
 | lon_min= 36
 | lon_sec= 59
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

'''Заглибо́цька''' ({{lang-ru|Заглубоцкая}}) — [[присілок]] у складі [[нюксенський район|Нюксенського району]] [[вологодська область|Вологодської області]], [[Росія]]. Входить до складу [[городищенське сільське поселення (Нюксенський район)|Городищенського сільського поселення]].

== Населення ==
Населення — 11 осіб ([[2010]]; 9 у [[2002]]<ref>{{Cite web |url=http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Vologodskaya.xls |title=Дані перепису населення Росії 2002 року |accessdate=3 липня 2021 |archive-date=11 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210511103546/http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Vologodskaya.xls }}</ref>).

Національний склад (станом на 2002 рік):
* [[росіяни]] — 100 %

== Джерела ==
* {{Карта|P-38-137,138}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=60.199398&lon=44.616508&z=12&show=/13566784/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070622142807/http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=60.199398&lon=44.616508&z=12&show=/13566784/ru/ |date=22 червня 2007 }}

{{vologda-obl-stub}}
{{нюксенський район}}

[[Категорія:Населені пункти Нюксенського району]]
[[Категорія:Присілки Вологодської області]]

title: присілок Заглибоцька

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Вологодська область

Муніципальний район: Нюксенський

Поселення: Городищенське

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Заглибоцька · Заглибоцька


text:
# Топірець
Топірець — у минулому зброя, в пізніші часи атрибут обряду. Топірець складався з бартки — стародавнього виду сокири та дерев'яного топорища. Бартка була інколи лита з металу, найчастіше латуні або була також дерев'яною, окованою металом, та інкрустована металом, бісером та перлами. Можливо, що топірець використовували чоловіки також, як палицю поряд із келефом.
На литих топірцях зображувались голови птахів та коней, в той час, як келефи прикрашали голови зміїв. Орнамент топірців складався з кола з шестипелюстковою розеткою або з кола, поділеного хрестом на чотири частини, яке розміщувалося в центрі. Також прикрашалися топірці меншими колами, ромбами і хвилястими або зигзагоподібними лініями, видовженими трикутниками.
Топірці використовували у весільних обрядах. Топірці на весіллі мав князь та його дружки, а також деякі інші учасники весілля. В гуцулів та бойків в кін. 19 ст. княгині відрубували топірцем косу. А також при виході з дому до шлюбу віддавали топірцями та келефами честь порогам.

## Різниця між верховинським і гуцульським топірцями
Різниця полягає в тому, що місцева сокира на обуху мала і напівокруглене лезо, завдяки якому практично було стягувати бокори за їхнього формування, зачепитися за гілля, збираючись гірськими дебрями. Воднораз топорище обмотувалося сировицею. Це давало неабиякий ефект. Трудячись на воді, держак аж прикипав до рук, хоч був слизько мокрим. А інша загострена кінцівка топориська комфортно слугувала мандрівнику за ходьби. Взагалі — давні бартки були універсальними. Їх горяни використовували навіть за зброю, боронячись за несподіваних нападів звірів у хащах, а то й підступних ворогів.

title: Топірець

wikitext:
{{Українське народне вбрання}}
'''Топірець''' — у минулому [[зброя]], в пізніші часи атрибут [[обряд]]у. Топірець складався з ''бартки'' — стародавнього виду сокири та дерев'яного топорища. [[Бартка]] була інколи лита з металу, найчастіше латуні або була також дерев'яною, окованою металом, та інкрустована металом, [[бісер]]ом та [[перли|перлами]]. Можливо, що топірець використовували чоловіки також, як палицю поряд із ''[[Ціпок|келефом]]''.

На литих топірцях зображувались голови птахів та коней, в той час, як келефи прикрашали голови зміїв. [[Орнамент]] топірців складався з кола з шестипелюстковою розеткою або з кола, поділеного хрестом на чотири частини, яке розміщувалося в центрі. Також прикрашалися топірці меншими колами, ромбами і хвилястими або зигзагоподібними лініями, видовженими трикутниками.

Топірці використовували у весільних обрядах. Топірці на весіллі мав князь та його дружки, а також деякі інші учасники весілля. В гуцулів та бойків в кін. 19 ст. княгині відрубували топірцем косу. А також при виході з дому до [[шлюб]]у віддавали топірцями та келефами честь порогам.

== Різниця між верховинським і гуцульським топірцями ==
Різниця полягає в тому, що місцева сокира на обуху мала і напівокруглене лезо, завдяки якому практично було стягувати бокори за їхнього формування, зачепитися за гілля, збираючись гірськими дебрями. Воднораз топорище обмотувалося сировицею. Це давало неабиякий ефект. Трудячись на воді, держак аж прикипав до рук, хоч був слизько мокрим. А інша загострена кінцівка топориська комфортно слугувала мандрівнику за ходьби. Взагалі — давні бартки були універсальними. Їх горяни використовували навіть за зброю, боронячись за несподіваних нападів звірів у хащах, а то й підступних ворогів<ref>[http://goloskarpat.info/culture/54d8d29f13740/ На Міжгірщині відновили виробництво унікального верховинського топірця]</ref>.

== Див. також ==
* [[Бартка]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* ''Г. С. Маслова'', «Народная одежда в восточнословянских традиционных обычаях и обрядах 19 нач 20 ст.», г. Москва, 1984 г. {{ref-ru}}

[[Категорія:Українське народне вбрання]]
[[Категорія:Українські традиції]]
[[Категорія:Культура Гуцульщини]]
[[Категорія:Бойки]]