text:
# Жозефіна Топаллі
Жозефіна Чоба Топаллі (алб. Jozefina Çoba Topalli; нар. 26 листопада 1963, Шкодер) — албанська політик, голова Народних зборів Албанії з 3 вересня 2005 до 10 вересня 2013 року, віцепрезидентка Демократичної партії Албанії.

## Біографія
Вивчала математику і право в Університеті ім. Луїджі Гуракучієго, потім закінчила аспірантуру з міжнародних відносин в Університеті Падуї. У 2010 році здобула ступінь доктора філософії в Університеті Тирани з дисертацією на тему «Роль національного парламенту в процесі європейської інтеграції країни». Вільно розмовляє англійською, російською, французькою та італійською мовами.
Після закінчення школи влаштувався на роботу в Інституті дослідження кукурудзи в Шкодері, а потім — у місцевій торгово-промисловій палаті. У 1995–1996 рр. викладала в Університеті ім. Луїджі Гуракучієго в Шкодері. У 90-ті роки приєдналася до Демократичної партії Албанії, у 2000 році стала її віцепрезиденткою.
На виборах 1996 року вперше отримала мандат депутатки парламенту, працювала в Комітеті з правових та конституційних питань. У вересні 2005 року обрана головою парламенту. Це найвища посада в країні, яку коли-небудь обіймала жінка в Албанії.
Після виборів у 2009 році була переобрана головою парламенту.
У 2010 була нагороджена Середземноморською премією за її роботу в інтересах миру.
Одружена, має двох дітей (син і дочка).

title: Жозефіна Топаллі

wikitext:
{{особа
|ім'я              =
|оригінал імені    =
|зображення        =
|розмір_зображення =
|дата народження   =
|місце_народження  =
|дата_смерті       =
|місце_смерті      =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      =
|Alma_mater        =
|відомий_(відома)  =
|рід_діяльності    =
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
<!--{{ряд
 | {{шаблон вищої нагороди}}
}} -->
|премії            =
|звання            =
}}
'''Жозефіна Чоба Топаллі''' ({{lang-sq|Jozefina Çoba Topalli}}; {{н}} {{Дата народження|26|11|1963}}, [[Шкодер (місто)|Шкодер]]) — [[Албанія|албанська]] політик, голова [[Народні збори Албанії|Народних зборів Албанії]] з [[3 вересня]] [[2005]] до [[10 вересня]] [[2013]] року, віцепрезидентка [[Демократична партія Албанії|Демократичної партії Албанії]].

== Біографія ==
Вивчала математику і право в {{iw|Luigj Gurakuqi University|Університеті ім. Луїджі Гуракучієго|en|Luigj Gurakuqi University}}, потім закінчила аспірантуру з міжнародних відносин в [[Падуанський університет|Університеті Падуї]]. У [[2010]] році здобула ступінь [[Доктор філософії|доктора філософії]] в [[Тиранський університет|Університеті Тирани]] з дисертацією на тему «Роль національного парламенту в процесі європейської інтеграції країни». Вільно розмовляє [[Англійська мова|англійською]], [[Російська мова|російською]], [[Французька мова|французькою]] та [[Італійська мова|італійською]] мовами.

Після закінчення школи влаштувався на роботу в Інституті дослідження [[Кукурудза|кукурудзи]] в Шкодері, а потім — у місцевій торгово-промисловій палаті. У [[1995]]–[[1996]] рр. викладала в Університеті ім. Луїджі Гуракучієго в Шкодері. У [[1990-ті|90-ті]] роки приєдналася до Демократичної партії Албанії, у [[2000]] році стала її віцепрезиденткою.

На виборах [[1996]] року вперше отримала мандат депутатки парламенту, працювала в Комітеті з правових та конституційних питань. У вересні [[2005]] року обрана головою парламенту. Це найвища посада в країні, яку коли-небудь обіймала жінка в Албанії.

Після виборів у [[2009]] році була переобрана головою парламенту.

У [[2010]] була нагороджена Середземноморською премією за її роботу в інтересах миру.

Одружена, має двох дітей (син і дочка).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20141020111359/http://www.nato-pa.int/default.asp?SHORTCUT=1807 NATO Parliamentary Assembly]

{{DEFAULTSORT:Топаллі Жозефіна}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Уродженці Шкодера]]
[[Категорія:Випускники Тиранського університету]]
[[Категорія:Голови Народних зборів Албанії]]
[[Категорія:Члени Демократичної партії Албанії]]
[[Категорія:Албанські жінки-політики]]
[[Категорія:Жінки-політики XX століття]]
[[Категорія:Жінки-політики XXI століття]]

title: алб. Jozefina Topalli

Народилася: 26 листопада 1963 (61 рік) · Шкодер, Албанія

Країна: Албанія

Діяльність: політична діячка, викладачка університету

Alma mater: Luigj Gurakuqi Universityd і Тиранський університет

Заклад: Luigj Gurakuqi Universityd

Членство: ПАРЄ

Посада: депутат Народних зборів Албанії, Speaker of the Parliament of Albaniad і заступник члена у Парламентській асамблеї Ради Європиd

Партія: Демократична партія Албанії


text:
# Мегура (Бучум, Алба)
Мегура (рум. Măgura) — село у повіті Алба в Румунії. Входить до складу комуни Бучум.
Село розташоване на відстані 306 км на північний захід від Бухареста, 38 км на північний захід від Алба-Юлії, 68 км на південний захід від Клуж-Напоки.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 27 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

wikiname: ukwiki

title: Мегура (Бучум, Алба)

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses|Мегура}}
{{НП Румунії
 | назва               = Мегура
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Măgura''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Алба
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Бучум (комуна)|Бучум]]
 | код_SIRUTA          = 3627
 | широта              = 46.2468
 | довгота             = 23.1436
 | висота              = 775
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 27
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 517184
}}
'''Мегура''' ({{lang-ro|Măgura}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Алба]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Бучум (комуна)|Бучум]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 306 км на північний захід від [[Бухарест]]а, 38 км на північний захід від [[Алба-Юлія|Алба-Юлії]], 68 км на південний захід від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:27}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Алба]]

title: Мегура · Măgura

Країна: Румунія

Повіт: Алба

Комуна: Бучум

Телефонний код: +40 258 (Romtelecom, TR) · +40 358 (інші оператори)


text:
# Батіст-Медов 2
Батіст-Медов 2 (англ. Baptiste Meadow 2) — індіанська резервація в Канаді, у провінції Британська Колумбія, у межах регіонального округу Карібу.

## Населення
За даними перепису 2016 року, індіанська резервація нараховувала 5 осіб. Середня густина населення становила 2,4 осіб/км².

## Клімат
Середня річна температура становить 3,9°C, середня максимальна – 19,4°C, а середня мінімальна – -15,7°C. Середня річна кількість опадів – 365 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | −2,04            | 1,83             | 6,21             | 11,33            | 15,81            | 19,32            | 19,36            | 19,15            | 14,55            | 8,97             | 1,90             | −2,94            |                  |
| Середня температура, °C                       | −8,88            | −5,02            | −0,63            | 4,48             | 8,95             | 12,46            | 15,14            | 14,93            | 10,32            | 4,74             | −2,33            | −7,16            |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −15,74           | −11,87           | −7,5             | −2,38            | 2,09             | 5,61             | 10,92            | 10,71            | 6,09             | 0,51             | −6,56            | −11,39           |                  |
| Норма опадів, мм                              | 27               | 15               | 14               | 17               | 34               | 54               | 47               | 45               | 33               | 24               | 25               | 30               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.01             | 2.13             | 2.41             | 2.60             | 2.49             | 2.30             | 2.15             | 1.95             | 1.96             | 2.28             | 2.31             | 2.12             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 2985             | 5926             | 10720            | 15476            | 18898            | 20499            | 20971            | 17785            | 12277            | 6755             | 3310             | 2295             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Батіст-Медов 2

wikitext:
{{НП
|площа = 2,06
|рік перепису = 2016
|населення = 5
|густота населення  = 2,4
}}
'''Батіст-Медов 2''' ({{lang-en|Baptiste Meadow 2}}) — [[індіанська резервація]] в Канаді, у провінції [[Британська Колумбія]], у межах регіонального округу [[Карібу (Британська Колумбія)|Карібу]].

== Населення ==
За даними перепису 2016 року<ref name="stat_population"/>, індіанська резервація нараховувала 5 осіб. Середня густина населення становила 2,4 осіб/км².

== Клімат ==
Середня річна температура становить 3,9°C, середня максимальна – 19,4°C, а середня мінімальна – -15,7°C. Середня річна кількість опадів – 365 мм.<ref name=worldclim/><ref name=determ/>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=-8.88           | Січ_сер_опади=27
| Лют_сер=-5.02           | Лют_сер_опади=15
| Бер_сер=-0.63           | Бер_сер_опади=14
| Кві_сер=4.48           | Кві_сер_опади=17
| Тра_сер=8.95           | Тра_сер_опади=34
| Чер_сер=12.46           | Чер_сер_опади=54
| Лип_сер=15.14           | Лип_сер_опади=47
| Сер_сер=14.93           | Сер_сер_опади=45
| Вер_сер=10.32           | Вер_сер_опади=33
| Жов_сер=4.74           | Жов_сер_опади=24
| Лис_сер=-2.33           | Лис_сер_опади=25
| Гру_сер=-7.16           | Гру_сер_опади=30

| Січ_сер_мін= -15.74       | Січ_сер_макс= -2.04
| Лют_сер_мін= -11.87       | Лют_сер_макс= 1.83
| Бер_сер_мін= -7.50       | Бер_сер_макс= 6.21
| Кві_сер_мін= -2.38       | Кві_сер_макс= 11.33
| Тра_сер_мін= 2.09       | Тра_сер_макс= 15.81
| Чер_сер_мін= 5.61       | Чер_сер_макс= 19.32
| Лип_сер_мін= 10.92       | Лип_сер_макс= 19.36
| Сер_сер_мін= 10.71       | Сер_сер_макс= 19.15
| Вер_сер_мін= 6.09       | Вер_сер_макс= 14.55
| Жов_сер_мін= 0.51       | Жов_сер_макс= 8.97
| Лис_сер_мін= -6.56       | Лис_сер_макс= 1.90
| Гру_сер_мін= -11.39       | Гру_сер_макс= -2.94

|Січ_вітер = 2.01	|Січ_рад = 2985
|Лют_вітер = 2.13	|Лют_рад = 5926
|Бер_вітер = 2.41	|Бер_рад = 10720
|Кві_вітер = 2.60	|Кві_рад = 15476
|Тра_вітер = 2.49	|Тра_рад = 18898
|Чер_вітер = 2.30	|Чер_рад = 20499
|Лип_вітер = 2.15	|Лип_рад = 20971
|Сер_вітер = 1.95	|Сер_рад = 17785
|Вер_вітер = 1.96	|Вер_рад = 12277
|Жов_вітер = 2.28	|Жов_рад = 6755
|Лис_вітер = 2.31	|Лис_рад = 3310
|Гру_вітер = 2.12	|Гру_рад = 2295
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=
<ref name="stat_population">{{cite web|url=https://www12.statcan.gc.ca/census-recensement/2016/dp-pd/prof/details/page.cfm?Lang=E&Geo1=CSD&Code1=5941849&Geo2=PR&Code2=59&B1=Population|title=Census Profile, 2016 Census. Population | publisher=[[Статистична служба Канади]] | accessdate=2019.10.01}}</ref><ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=28 травня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref>
<ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
}}

{{Британська Колумбія}}
[[Категорія:Населені пункти Британської Колумбії]]

title: Країна

Країна: Канада

Адмінодиниця: Британська Колумбія

Офіційна мова: англійська мова (Британська Колумбія)

Густота населення: 2,4 осіб/км²

Часовий пояс: Північноамериканський тихоокеанський час (Британська Колумбія)

Телефонний код: 236, 778, 250, 604 (Британська Колумбія)

OSM: ↑390867 ·R (Британська Колумбія)


text:
# 37-й окремий мотопіхотний батальйон «Запоріжжя»
37-й окремий мотопіхотний батальйон «Запоріжжя» (37 ОМПБ, в/ч А3137, пп В6266) — військове мотопіхотне формування Сухопутних військ Збройних сил України чисельністю у батальйон. Базується в Запорізькій області. Перебуває в підпорядкуванні 56-ї окремої мотопіхотної бригади.
Батальйон був створений восени 2014 року, як добровольчий 37-й батальйон територіальної оборони «Запоріжжя» з мешканців Запорізької області у відповідь на російську агресію.

## Історія

### Російсько-українська війна
18 березня 2014 року, після військового вторгнення Росії до Криму та його анексії, в Україні почалася часткова мобілізація.
13 квітня 2014 року розпочалися бойові дії війни на сході, після захоплення Слов'янська Донецької області російськими диверсійними загонами під командуванням Ігоря Гіркіна. 30 квітня 2014 року в.о. Президента України Олександр Турчинов доручив керівникам обласних адміністрацій почати створення батальйонів територіальної оборони в кожній області України. Функції створення батальйонів поклали на органи влади та військові комісаріати в регіонах кожної з областей України.

### Створення
На початку вересня 2014 року, до вже сформованого в Запорізькій області у квітні 23 БТрО «Хортиця», розпочалося створення додаткового, 37-го батальйону територіальної оборони. Як зауважив один із фундаторів нового підрозділу:

| Якщо буде пробиватися дорога в Крим, як це планувалося спочатку Путіним, вона буде пробиватися саме через Запорізьку область. По дорозі в Маріуполь, Бердянськ, Херсон, Крим. |
|                                                                                |

Ініціаторами створення батальйону стали ГО «Самооборона Запоріжжя» та «Всеукраїнська громадська організіція „Ніхто крім нас“», яка об'єднує ветеранів-афганців. Бійці 37 БТрО використали девіз та символіку цієї ветеранської організації при створенні батальйону.
4 вересня 2014 року була підписана директива Генерального штабу, яка офіційно затвердила 37 БТрО у складі Сухопутних військ ЗСУ, що дозволило військкоматам Запоріжжя розпочати комплектування нового підрозділу в добровільному порядку (за контрактом) та за призовом під час мобілізації. Формування батальйону проходило на основі Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов'язок і військову службу», «Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України», наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».
Командиром батальйону був затверджений майор запасу Олександр Лобас, який брав активну участь у забезпеченні громадського спокою на Запоріжжі весною-літом 2014 року. 17 жовтня за успішне проведення бойового злагодження 37 БТрО йому присвоїли звання підполковника. Особовий склад батальйону з допомогою Запорізької ОДА обладнав для себе військове містечко на території Українського центру льотної підготовки (УЦЛП) розташованому в селі Широке. 7 жовтня заступник військового комісара Запорізької області по роботі з особовим складом полковник Михайло Логвінов повідомив громадськість, що 37 БТрО наповнений на 50 відсотків добровольцями, які «відзначаються високим бойовим духом, готовністю до виконання завдань по забезпеченню незалежності та територіальної цілісності української держави».

### Укомплектування
Штатна чисельність батальйонів територіальної оборони мирного часу була визначена в 426 військовослужбовців. Структурно, батальйони ТрО складалися з управління батальйону, трьох рот — однієї стрілецької (штурмової) та двох охоронних, а також спеціальних взводів та відділень — механізованих, саперних, розвідувальних, снайперських тощо, які формувалися при потребі. На 22 вересня в батальйон було зараховано 250 добровольців із яких 115 новобранців ще не служили у ЗСУ. В урочистій обстановці вони склали Присягу на вірність народу України. 37 БТрО складається із добровольців та мобілізованих запоріжчан, а також з представників інших регіонів країни; всі бійці зробили свідомий вибір служити саме у цьому підрозділі. В жовтні, з метою доукомплектування до 37 БТрО передали одну роту 40 БТрО.
В батальйоні були представлені різні верстви суспільства: від професійних військових, таких як комбат Олександр Лобас чи керівник інженерної служби батальйону Володимир Константинів, до корінних гірників, таких як гірничий майстер Олександр Сарака з ТОВ «Гірничодобувна компанія „Мінерал“» з міста Пологи, Запорізька область. Командир штурмової роти 37 БТрО Валерій Кірик так охарактеризував гірників-пологівців зі своєї роти:
Особовий склад батальйону отримав штатну легку стрілецьку зброю та РПГ-18. З засобів пасивного захисту у вересні були наявні лише сталеві шоломи радянського зразку. По прибуттю у жовтні до зони проведення АТО особовий склад батальйону був доозброєний та одержав більш надійне захисне спорядження.

### Вихід до зони бойових дій
Наприкінці жовтня 2014 року батальйон був повністю укомплектований, особовий склад пройшов належний вишкіл. Батальйон вирушив в зону проведення АТО на сході України, де розпочав свою діяльність із забезпечення проведення виборів в Верховну Раду на звільнених територіях.

### Переформатування
У листопаді 2014 року батальйон було реорганізовано на 37-й окремий мотопіхотний батальйон. Він був переданий до складу 93-ї дніпропетровської механізованої бригади.
В листопаді бійці 37 БТрО діяли в районі Донецького аеропорту[неавторитетне джерело]. Частину з них, наприкінці листопада, перекинули під Дебальцеве.
У травні 2015 року батальйон було переведено до складу 56-ї окремої мотопіхотної бригади, що дислокується в смт Мирне (Мелітопольський район) Запорізької області.
25 червня 2015 року, близько опівдня, поблизу с. Комінтернового, розвідувальна група потрапила в засідку та вступила у ближній бій з противником. Солдат батальйону «Запоріжжя» Анатолій Дубовик залишився прикривати відхід побратимів та відстрілювався до останнього. Дистанція між розвідгрупою та терористами була близько 10 метрів, бій тривав приблизно 15 хвилин. Анатолій прикрив відхід групи з 9 своїх товаришів, але сам зазнав важкого осколкового поранення в голову під час ворожого обстрілу з РПГ та був евакуйований до Маріуполя. Врятувати його життя не вдалося, він помер через 2 години. У бою поранень зазнав ще один військовослужбовець.
З жовтня 2015 року, група під керівництвом Романа Карася отримала бойове завдання перетнути річку Кальміус та, не виходячи на територію, контрольовану терористами, зайняти пости для спостереження за їх діями. 4 жовтня, троє бійців 37-го батальйону вирушили на виручку побратимам з батальйону «Донбас», які підірвалися на міні в секторі «М» поблизу с. Павлопіль. Під час руху військовослужбовці підірвалися на «розтяжці» з міною біля села Пищевик. Роман Карась загинув, решта — зазнали поранень.

## Побут

### Шефська допомога
Трудові колективи та громадські організації Запорізької області взяли шефство над новоствореною військовою частиною. Так, наприклад, ВАТ «Запорізький феросплавний завод», одразу ж переказав на рахунок батальйону п'ятсот тридцять тисяч гривень на обладнання військового містечка. Після відправки батальйону в район проведення АТО/ООС волонтери та небайдужі запоріжчани не залишаються осторонь від вирішення побутових проблем військовослужбовців.

## Командування
- (2014—2015) підполковник Лобас Олександр;
- (2019 — грудень 2020) старший лейтенант Лановенко Павло Петрович («Морпех»)
- (з квітня 2021 — травень 2022) підполковник Максим Гребеннік («Чібіс»).
- (з травня 2022) капітан Василь Слободян («Петрович»)

## Втрати
- 25 червня 2015 року, в бою поблизу с. Комінтернового смертельне поранення отримав солдат Анатолій Дубовик;
- З жовтня 2015 року, солдат Роман Карась загинув поблизу с. Пищевик в результаті підриву на міні з «розтяжкою»;
- 15 лютого 2016 року, трагічно загинув солдат Танський Вадим Юрійович[23].
- 1 березня 2016 року, під час несення служби поблизу с. Касянівка Володарського району загинув солдат Воронов Дмитро Станіславович[24].
- 29 травня 2016 року, у секторі «Маріуполь», в районі Павлопіль — Гнутове загинув старший солдат Денис Богданов.
- 13 вересня 2016 року, на блокпості поблизу смт Зайцеве (Бахмутський район) внаслідок артилерійського обстрілу терористів зі 152-мм гармат 2А36 «Гіацинт-Б», загинув молодший сержант Олександр Гулькевич.
- 15 лютого 2017 року, в районі смт. Донське (Волноваський район) трагічно загинув молодший сержант Сазонов Леонід Олександрович[25].
- 6 червня 2018 року загинули молодший сержант Ігор Французан[26] та солдат Степан Литковець.
- 20 січня 2020 молодший сержант Муха Василь Миколайович
- 11 січня 2021 року, близько 15:30, під час виконання бойового завдання поблизу с. Піски в результаті смертельного кульового поранення, завданого снайпером найманців РФ загинув старший солдат, стрілець — помічник гранатометника Андрієнко Олег Віталійович[27].
- 31 серпня 2023, сержант Мірущенко Павло Володимирович, загинув у н.п. Оріхово - Василівка Донецької області.

## Інциденти
27 грудня 2020 року, в м. Краматорську, за поданням ДБР, відносно командира 37-го окремого мотопіхотного батальйону старшого лейтенанта Павла Лановенка («Морпех»), який підозрюється в перевищенні службових повноважень, було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту на 30 діб з утриманням на гауптвахті Донецького Загального відділу ВСП у ЗС України. Його підозрювали у побитті військового, який перебував у стані наркотичного сп'яніння. У 2021 його було знято з посади з пониженням у рядові у зв'язку з підробленими документами про освіту.[джерело?]
13 січня 2022 року, в м. Дружківці Донецької області відбудеться перше судове засідання у справі Павла Лановенка щодо можливого перевищення ним службових обов’язків з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень.

## Символіка
На нарукавному знаку батальйону старого зразка зображено стилізований тризуб на грудях орла, фігуру якого уживано в українській геральдиці від часів середньовіччя.
- Емблема 37 БТрО Запорізької області
- Знак розрізнення, 2014 р.
- Нарукавний знак батальйону (парадний)

wikitext:
{{Картка військового підрозділу
| назва                     = 37-й окремий мотопіхотний батальйон «Запоріжжя»
| місцева_назва             =
| зображення                = Емблема 37омпбЗапоріжжя (польова).png
| розмір_зображення         = 280пкс
| альт                      =
| підпис                    = Нарукавний знак батальйону
| поч_дата                  = 4 вересня 2014 року
| країна                    = {{UKR}}
| належність                =
| вид                       = {{FСВ ЗСУ}}
| тип                       = {{InМЕХ Укр}}
| роль                      =
| спеціалізація             =
| розмір                    = [[батальйон]]
| командна_структура        = {{56 ОМПБр ЗСУ|1}}
| гарнізон                  = [[Запорізька область]], [[Широке (Запорізький район)|Широке]] (до травня 2015-го)<ref>{{Cite web |url=http://www.hromadske-zp.tv/37-bataljon-viselyayut-z-roztashuvannya/ |title=37 батальйон виселяють з розташування |accessdate=11 червень 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150613112031/http://www.hromadske-zp.tv/37-bataljon-viselyayut-z-roztashuvannya/ |archivedate=13 червень 2015 |deadurl=yes }}</ref>
| гарнізон_назва            =
| прізвисько                =
| заступник                 =
| гасло                     =
| штандарт                  = <!-- або | кольори = -->
| штандарт_назва            = <!-- або | кольори_назва = -->
| марш                      =
| талісман                  =
| річниці                   =
| оснащення                 =
| оснащення_назва           =
| битви                     = [[Війна на сході України]]
* [[Бої за Донецький аеропорт]]
* [[Бої за Широкине]]
* [[Оборона Маріуполя]]
| битви_назва               = Війни/битви
| нагороди                  =
| почесні_найменування      =
| почесні_найменування_назва =
| розпущено                 =
| льотні_години             =
| вебсайт                   = <!-- Командувачі -->
| командувач1               = Майор Владислав Деркач
| командувач1_назва         =
| командувач2               =
| командувач2_назва         =
| командувач3               =
| командувач3_назва         =
| командувач4               =
| командувач4_назва         =
| визначні_командувачі      = <!-- Знаки розрізнення -->
| знак_розрізнення          =
| знак_розрізнення_назва    =
| знак_розрізнення2         =
| знак_розрізнення2_назва   =
| знак_розрізнення3         =
| знак_розрізнення3_назва   =
| знак_розрізнення4         =
| знак_розрізнення4_назва   =
| знак_розрізнення5         =
| знак_розрізнення5_назва   =
| дати                      =
}}

'''37-й окремий мотопіхотний батальйон «Запоріжжя»''' {{вчс|37 ОМПБ|А3137|В6266}} — військове [[Мотопіхотні війська України|мотопіхотне]] формування [[Сухопутні війська Збройних сил України|Сухопутних військ Збройних сил України]] чисельністю у [[батальйон]]. Базується в [[Запорізька область|Запорізькій області]]. Перебуває в підпорядкуванні [[56-та окрема мотопіхотна бригада (Україна)|56-ї окремої мотопіхотної бригади]].

Батальйон був створений восени [[2014]] року, як [[Добровольчі військові формування України (з 2014)|добровольчий]] '''37-й [[Батальйони територіальної оборони України (2014)|батальйон територіальної оборони]] «Запоріжжя»''' з мешканців [[Запорізька область|Запорізької області]] у відповідь на [[Російсько-українська війна (з 2014)|російську агресію]].

== Історія ==

=== Російсько-українська війна ===
{{main|Російська збройна агресія проти України (з 2014)}}
[[18 березня]] [[2014]] року, після [[Російська збройна агресія проти України (з 2014)|військового вторгнення Росії до Криму]] та [[Анексія Криму (2014)|його анексії]], в Україні почалася [[Хвилі мобілізації в Україні (2014—2015)|часткова мобілізація]].
{{main|Хвилі мобілізації в Україні (2014—2015)}}
[[13 квітня]] [[2014]] року розпочалися бойові дії [[Війна на сході України|війни на сході]], після [[Бої за Слов'янськ|захоплення Слов'янська]] Донецької області російськими диверсійними загонами під командуванням [[Гіркін Ігор Всеволодович|Ігоря Гіркіна]]. 30 квітня 2014 року в.о. Президента України [[Турчинов Олександр Валентинович|Олександр Турчинов]] доручив керівникам обласних адміністрацій почати створення [[Батальйони територіальної оборони України (2014)|батальйонів територіальної оборони]] в кожній області України. Функції створення батальйонів поклали на органи влади та військові комісаріати в регіонах кожної з областей України.
{{main|Війна на сході України|Батальйони територіальної оборони України (2014)}}

=== Створення ===
На початку вересня [[2014]] року, до вже сформованого в [[Запорізька область|Запорізькій області]] у квітні [[23 батальйон територіальної оборони «Хортиця»|23 БТрО «Хортиця»]], розпочалося створення додаткового, 37-го батальйону територіальної оборони. Як зауважив один із фундаторів нового підрозділу:<ref>{{Cite web|title=Запоріжжя формує ще один батальйон територіальної оборони|url=http://zik.ua/news/2014/09/23/zaporizhzhya_formuie_shche_odyn_batalyon_terytorialnoi_oborony_525725|website=web.archive.org|date=2017-08-27|accessdate=2021-05-24|archive-date=2017-08-27|archive-url=https://web.archive.org/web/20170827130624/http://zik.ua/news/2014/09/23/zaporizhzhya_formuie_shche_odyn_batalyon_terytorialnoi_oborony_525725}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170827130624/http://zik.ua/news/2014/09/23/zaporizhzhya_formuie_shche_odyn_batalyon_terytorialnoi_oborony_525725 |date=2017-08-27 }}</ref>
{{цитата курсив|Якщо буде пробиватися дорога в Крим, як це планувалося спочатку Путіним, вона буде пробиватися саме через Запорізьку область. По дорозі в Маріуполь, Бердянськ, Херсон, Крим.}}
Ініціаторами створення батальйону стали ГО «Самооборона Запоріжжя» та «Всеукраїнська громадська організіція „Ніхто крім нас“», яка об'єднує ветеранів-афганців<ref>{{Cite web |url=https://www.youtube.com/watch?v=7qKmwwz1UlY |title=115 бійців 37-го батальйону територіальної оборони присягнули на вірність Україні |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=28 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160328062246/https://www.youtube.com/watch?v=7qKmwwz1UlY }}</ref>. Бійці 37 БТрО використали девіз та символіку цієї ветеранської організації при створенні батальйону<ref>{{Cite web |url=http://n-k-n.org/ru/news/274-vazhno-po-voprosam-batalyona-nikto-krome-nas |title=Батальйон « Ніхто крім нас» |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=1 грудня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141201114730/http://n-k-n.org/ru/news/274-vazhno-po-voprosam-batalyona-nikto-krome-nas }}</ref>.

[[4 вересня]] [[2014]] року була підписана директива Генерального штабу, яка офіційно затвердила 37 БТрО у складі [[Сухопутні війська Збройних Сил України|Сухопутних військ ЗСУ]], що дозволило військкоматам Запоріжжя розпочати комплектування нового підрозділу в добровільному порядку (за контрактом) та за призовом під час мобілізації. Формування батальйону проходило на основі Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов'язок і військову службу»<ref>{{Cite web |url=http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/2232-12 |title=Закон України «Про військовий обов'язок і військову службу» |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=9 лютого 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150209045953/http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/2232-12 }}</ref>, «Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України»<ref>{{Cite web |url=http://zakon0.rada.gov.ua/laws/show/1153/2008 |title=«Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України» |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=4 травня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150504192653/http://zakon0.rada.gov.ua/laws/show/1153/2008 }}</ref>, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»<ref>[http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/z0438-09 Наказ Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140224002500/http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/z0438-09 |date=24 лютого 2014 }} // Наказ Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року</ref>.

Командиром батальйону був затверджений майор запасу Олександр Лобас, який брав активну участь у забезпеченні громадського спокою на Запоріжжі весною-літом 2014 року. 17 жовтня за успішне проведення бойового злагодження 37 БТрО йому присвоїли звання [[підполковник]]а<ref>{{Cite web |url=http://zanoza-news.com/?p=32540 |title=Командир 37-ого батальйону отримав звання підполковника |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=25 жовтня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141025040942/http://zanoza-news.com/?p=32540 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141025040942/http://zanoza-news.com/?p=32540 |date=2014-10-25 }}</ref>. Особовий склад батальйону з допомогою [[Запорізька ОДА|Запорізької ОДА]] обладнав для себе військове містечко на території Українського центру льотної підготовки (УЦЛП) розташованому в селі [[Широке (Запорізький район)|Широке]]. 7 жовтня заступник військового комісара Запорізької області по роботі з особовим складом полковник Михайло Логвінов повідомив громадськість, що 37 БТрО наповнений на 50 відсотків добровольцями, які ''«відзначаються високим бойовим духом, готовністю до виконання завдань по забезпеченню незалежності та територіальної цілісності української держави»''<ref name="тривають заходи">{{Cite web |url=http://www.mil.gov.ua/news/2014/10/07/u-zaporizhzhi-trivayut-zahodi-po-formuvannyu-bataljonu-teritorialnoi-oboroni/ |title=У Запоріжжі тривають заходи по формуванню батальйону територіальної оборони |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=12 жовтня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141012150351/http://www.mil.gov.ua/news/2014/10/07/u-zaporizhzhi-trivayut-zahodi-po-formuvannyu-bataljonu-teritorialnoi-oboroni/ }}</ref>.

=== Укомплектування ===
Штатна чисельність батальйонів територіальної оборони мирного часу була визначена в 426 військовослужбовців<ref>{{Cite web |url=http://gazeta.dt.ua/internal/dobrovolchi-batalyoni-struktura-strahi-problemi-boyovogo-zastosuvannya-_.html |title=Добровольчі батальйони: структура, страхи, проблеми бойового застосування |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=24 жовтня 2014 |archive-url=https://www.webcitation.org/6TYHAbrij?url=http://gazeta.dt.ua/internal/dobrovolchi-batalyoni-struktura-strahi-problemi-boyovogo-zastosuvannya-_.html }}</ref>. Структурно, батальйони ТрО складалися з управління батальйону, трьох рот — однієї стрілецької (штурмової) та двох охоронних, а також спеціальних взводів та відділень — механізованих, саперних, розвідувальних, снайперських тощо, які формувалися при потребі. На 22 вересня в батальйон було зараховано 250 добровольців із яких 115 новобранців ще не служили у ЗСУ. В урочистій обстановці вони склали Присягу на вірність народу України<ref>{{Cite web |url=http://www.unn.com.ua/uk/news/1388225-na-zaporizhzhi-sformuyut-noviy-batalyon-teritorialnoyi-oboroni |title=На Запоріжжі сформують новий батальйон територіальної оборони |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=6 жовтня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141006132543/http://www.unn.com.ua/uk/news/1388225-na-zaporizhzhi-sformuyut-noviy-batalyon-teritorialnoyi-oboroni }}</ref><ref>[https://www.youtube.com/watch?v=XpyOOcyeEm8 Крупним планом: 37 батальйон територіальної оборони] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160315011323/https://www.youtube.com/watch?v=XpyOOcyeEm8 |date=15 березня 2016 }}, ''Відеоновини 24 канала'', 3 жовтня 2014</ref>. 37 БТрО складається із добровольців та мобілізованих запоріжчан, а також з представників інших регіонів країни; всі бійці зробили свідомий вибір служити саме у цьому підрозділі. В жовтні, з метою доукомплектування до 37 БТрО передали одну роту [[40 батальйон територіальної оборони «Кривбас»|40 БТрО]]<ref>{{Cite web |url=http://zp.comments.ua/news/2014/11/11/165129.html |title=Андрій Ломейко був доставлений в Авдіївського районну лікарню, але врятувати солдата не змогли |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=12 листопада 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141112133940/http://zp.comments.ua/news/2014/11/11/165129.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141112133940/http://zp.comments.ua/news/2014/11/11/165129.html |date=2014-11-12 }}</ref>.

В батальйоні були представлені різні верстви суспільства: від професійних військових, таких як комбат Олександр Лобас чи керівник інженерної служби батальйону Володимир Константинів, до корінних гірників, таких як гірничий майстер Олександр Сарака з ТОВ «Гірничодобувна компанія „Мінерал“» з міста [[Пологи]], Запорізька область<ref>[http://www.5.ua/ukrajina/suspilstvo/item/394332-u-zaporizhzhi-rozpochav-pidhotovku-novostvorenyi-37-i-batalion-terytorialnoi-oborony У Запоріжжі розпочав підготовку новостворений 37-й батальйон територіальної оборони]</ref><ref>{{Cite web |url=http://mineral.com.ua/ru/content/v-gostyah-u-37-go-batalona |title=В гостях у 37-о батальйону |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=11 грудня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141211034507/http://mineral.com.ua/ru/content/v-gostyah-u-37-go-batalona }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141211034507/http://mineral.com.ua/ru/content/v-gostyah-u-37-go-batalona |date=2014-12-11 }}</ref>. Командир штурмової роти 37 БТрО Валерій Кірик так охарактеризував гірників-пологівців зі своєї роти:
{{виписка|Україна не готувалася до війни, тим паче з Росією. Ворогами виявилися наші друзі, брати. Якби хтось років п’ять тому припустив, що таке може трапитися, його б засміяли. Одне можу сказати, з такими хлопцями, як пологівці, у ворога нема шансів. Вони зможуть захистити рідний край, а тому перемога за нами<ref>{{Cite web |url=http://www.rayonka.com/news/view/name/mineralivci_voyaki/ |title=Мужні гірники та браві пологівці душею і серцем у 37 батальйоні територіальної оборони |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=17 грудня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141217090026/http://www.rayonka.com/news/view/name/mineralivci_voyaki/ }}</ref>.}}Особовий склад батальйону отримав штатну легку стрілецьку зброю та [[РПГ-18 «Муха»|РПГ-18]]. З засобів пасивного захисту у вересні були наявні лише сталеві шоломи радянського зразку. По прибуттю у жовтні до [[Зона АТО|зони проведення АТО]] особовий склад батальйону був доозброєний та одержав більш надійне захисне спорядження.

=== Вихід до зони бойових дій ===
Наприкінці жовтня [[2014]] року батальйон був повністю укомплектований, особовий склад пройшов належний вишкіл. Батальйон вирушив в зону проведення АТО на сході України, де розпочав свою діяльність із забезпечення проведення виборів в [[Верховна Рада України|Верховну Раду]] на звільнених територіях<ref>{{Cite web |url=http://zanoza-news.com/?p=33935 |title=Запорізький батальйон спостерігає за виборами в зоні АТО |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=10 листопада 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141110180000/http://zanoza-news.com/?p=33935 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141110180000/http://zanoza-news.com/?p=33935 |date=2014-11-10 }}</ref>.

=== Переформатування ===
У листопаді [[2014]] року батальйон було реорганізовано на '''37-й окремий мотопіхотний батальйон'''. Він був переданий до складу [[93-я окрема механізована бригада (Україна)|93-ї дніпропетровської механізованої бригади]].

В листопаді бійці 37 БТрО діяли в районі [[Бої за Донецький аеропорт|Донецького аеропорту]]<ref>{{Cite web |url=http://zanoza-news.com/?p=36404 |title=Боєць, якого вважали загиблим на блокпосту, виявився живий |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=10 листопада 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141110202505/http://zanoza-news.com/?p=36404 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141110202505/http://zanoza-news.com/?p=36404 |date=2014-11-10 }}</ref>{{Неавторитетне джерело}}. Частину з них, наприкінці листопада, перекинули під [[Дебальцеве]]<ref>{{Cite web|title=Запорожские бойцы просят вернуть тербаты в Запорожскую область|url=https://www.061.ua/news/672232/zaporozskie-bojcy-prosat-vernut-terbaty-v-zaporozskuu-oblast|website=061.ua - Сайт города Запорожья|accessdate=2021-05-24|language=ru-UA|archive-date=24 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210524191326/https://www.061.ua/news/672232/zaporozskie-bojcy-prosat-vernut-terbaty-v-zaporozskuu-oblast}}</ref>.

У травні [[2015]] року батальйон було переведено до складу [[56-та окрема мотопіхотна бригада (Україна)|56-ї окремої мотопіхотної бригади]], що дислокується в смт [[Мирне (Мелітопольський район)]] Запорізької області<ref>[http://reporter-ua.com/2015/05/29/volontery-zaporozhskiy-37-y-batalon-vyselyayut-iz-aviabazy-v-shirokom Волонтеры: запорожский 37-й батальон выселяют из авиабазы в Широком] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150927204216/http://reporter-ua.com/2015/05/29/volontery-zaporozhskiy-37-y-batalon-vyselyayut-iz-aviabazy-v-shirokom |date=27 вересня 2015 }}{{ref-ru}}</ref>.

[[25 червня]] [[2015]] року, близько опівдня, поблизу с. [[Пікузи|Комінтернового]], розвідувальна група потрапила в засідку та вступила у ближній бій з противником. Солдат батальйону «Запоріжжя» [[Дубовик Анатолій Олександрович|Анатолій Дубовик]] залишився прикривати відхід побратимів та відстрілювався до останнього. Дистанція між розвідгрупою та терористами була близько 10 метрів, бій тривав приблизно 15 хвилин. Анатолій прикрив відхід групи з 9 своїх товаришів, але сам зазнав важкого осколкового поранення в голову під час ворожого обстрілу з РПГ та був евакуйований до Маріуполя. Врятувати його життя не вдалося, він помер через 2 години. У бою поранень зазнав ще один військовослужбовець.

З жовтня [[2015]] року, група під керівництвом [[Карась Роман Валентинович|Романа Карася]] отримала бойове завдання перетнути річку Кальміус та, не виходячи на територію, контрольовану терористами, зайняти пости для спостереження за їх діями. 4 жовтня, троє бійців 37-го батальйону вирушили на виручку побратимам з батальйону «Донбас», які підірвалися на міні в секторі «М» поблизу с. [[Павлопіль]]. Під час руху військовослужбовці підірвалися на «розтяжці» з міною біля села Пищевик. Роман Карась загинув, решта — зазнали поранень.

== Побут ==

=== Шефська допомога ===
Трудові колективи та громадські організації Запорізької області взяли шефство над новоствореною військовою частиною<ref>{{Cite web |url=https://www.youtube.com/watch?v= |title=7 й батальйон територіальної оборони отримав допомогу від запорізьких промисловців |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=22 квітня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130422135011/http://www.youtube.com/watch?v=IgKWPdJWuBQ&feature=youtu.be&list=PLOGi5-fAu8bHjSwtJzVcKc3TenIb5RfjM }}</ref>. Так, наприклад, ВАТ «Запорізький феросплавний завод», одразу ж переказав на рахунок батальйону п'ятсот тридцять тисяч гривень на обладнання військового містечка<ref>{{Cite web |url=http://www.zoda.gov.ua/news/24959/37-y-batalyon-teritorialnoji-oboroni-otrimav-znachnu-partiju-dopomogi.html |title=37-й батальйон територіальної оборони отримав значну партію допомоги |accessdate=2 грудня 2014 |archive-date=5 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160305100138/http://www.zoda.gov.ua/news/24959/37-y-batalyon-teritorialnoji-oboroni-otrimav-znachnu-partiju-dopomogi.html }}</ref>. Після відправки батальйону в район проведення АТО/ООС волонтери та небайдужі запоріжчани не залишаються осторонь від вирішення побутових проблем військовослужбовців.

== Командування ==
* (2014—2015) [[підполковник]] [[Лобас Олександр Анатолійович|Лобас Олександр]];
* (2019 — грудень 2020) [[старший лейтенант]] Лановенко Павло Петрович («Морпех»)
* (з квітня 2021 — травень 2022) підполковник Максим Гребеннік («Чібіс»).
* (з травня 2022) капітан Василь Слободян («Петрович»)

== Втрати ==
* 25 червня 2015 року, в бою поблизу с. [[Пікузи|Комінтернового]] смертельне поранення отримав солдат [[Дубовик Анатолій Олександрович|Анатолій Дубовик]];
* З жовтня 2015 року, солдат [[Карась Роман Валентинович|Роман Карась]] загинув поблизу с. [[Пищевик]] в результаті підриву на міні з «розтяжкою»;
* 15 лютого 2016 року, трагічно загинув солдат Танський Вадим Юрійович<ref>{{Cite web |url=http://memorybook.org.ua/22/tansky.htm |title=Книга пам'яті |accessdate=8 травня 2018 |archive-date=8 травня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180508185641/http://memorybook.org.ua/22/tansky.htm }}</ref>.
* 1 березня 2016 року, під час несення служби поблизу с. Касянівка Володарського району загинув солдат Воронов Дмитро Станіславович<ref>{{Cite web |url=http://memorybook.org.ua/3/voronovdmytr.htm |title=Книга пам'яті |accessdate=24 травня 2018 |archive-date=25 травня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180525063126/http://memorybook.org.ua/3/voronovdmytr.htm }}</ref>.
* 29 травня 2016 року, у секторі «Маріуполь», в районі Павлопіль — Гнутове загинув старший солдат [[Богданов Денис Матвійович|Денис Богданов]].
* 13 вересня 2016 року, на блокпості поблизу смт Зайцеве (Бахмутський район) внаслідок артилерійського обстрілу терористів зі 152-мм гармат 2А36 «Гіацинт-Б», загинув молодший сержант [[Гулькевич Олександр Володимирович|Олександр Гулькевич]].
* 15 лютого 2017 року, в районі смт. Донське (Волноваський район) трагічно загинув молодший сержант Сазонов Леонід Олександрович<ref>{{Cite web |url=http://memorybook.org.ua/21/sazonovleonid.htm |title=Книга пам'яті |accessdate=14 лютого 2019 |archive-date=15 лютого 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190215050658/http://memorybook.org.ua/21/sazonovleonid.htm }}</ref>.
* 6 червня 2018 року загинули молодший сержант [[Французан Ігор Леонтійович|Ігор Французан]]<ref>{{Cite web |url=https://www.cerkva.info/posts/u-kropyvnytskomu-poproshchalysia-z-molodshym-serzhantom-ihorem-frantsuzanom |title=У Кропивницькому попрощалися з молодшим сержантом Ігорем Французаном |accessdate=28 червня 2018 |archive-date=28 червня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180628204932/https://www.cerkva.info/posts/u-kropyvnytskomu-poproshchalysia-z-molodshym-serzhantom-ihorem-frantsuzanom }}</ref> та солдат [[Литковець Степан Леонідович|Степан Литковець]].
* 20 січня 2020 молодший сержант [[Муха Василь Миколайович]]
* 11 січня 2021 року, близько 15:30, під час виконання бойового завдання поблизу с. [[Піски (Ясинуватський район)|Піски]] в результаті смертельного кульового поранення, завданого снайпером найманців [[Росія|РФ]] загинув старший солдат, стрілець — помічник гранатометника [[Андрієнко Олег Віталійович]]<ref>[https://glavcom.ua/news/stalo-vidomo-imya-viyskovogo-yakiy-vchora-zaginuv-vid-kuli-snaypera--729891.html Стало відомо ім'я військового, який вчора загинув від кулі снайпера. 12.0.20211, 13:05] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210114180943/https://glavcom.ua/news/stalo-vidomo-imya-viyskovogo-yakiy-vchora-zaginuv-vid-kuli-snaypera--729891.html |date=14 січня 2021 }}<br/>[https://ua.interfax.com.ua/news/general/715529.html Зеленський висловив співчуття сім'ї загиблого на Донбасі старшого солдата Андрієнка. 12.01.2021, 16:04] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210114101308/https://ua.interfax.com.ua/news/general/715529.html |date=14 січня 2021 }}<br/>[https://censor.net/ua/photo_news/3241791/iz_zagyblym_na_donbasi_voyinom_mariupolskoyi_brygady_olegom_andriyenkom_poproschalysya_v_zaporijji_fotoreportaj Із загиблим на Донбасі воїном Маріупольської бригади Олегом Андрієнком попрощалися в Запоріжжі. ФОТОрепортаж. 14.01.2021, 14:11] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210123235809/https://censor.net/ua/photo_news/3241791/iz_zagyblym_na_donbasi_voyinom_mariupolskoyi_brygady_olegom_andriyenkom_poproschalysya_v_zaporijji_fotoreportaj |date=23 січня 2021 }}</ref>.
* 31 серпня 2023, сержант [[Мірущенко Павло Володимирович]], загинув у н.п. [[Оріхово - Василівка]] [[Донецької області]].

== Інциденти ==
[[27 грудня]] [[2020]] року, в м. [[Краматорськ]]у, за поданням [[Державне бюро розслідувань|ДБР]], відносно командира 37-го окремого мотопіхотного батальйону старшого лейтенанта Павла Лановенка («Морпех»), який підозрюється в перевищенні службових повноважень, було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту на 30 діб з утриманням на гауптвахті Донецького Загального відділу [[Військова служба правопорядку України|ВСП у ЗС України]]<ref>{{Cite web|title=Взято під арешт командира мотопіхотного батальйону {{!}} MIL.IN.UA|url=https://mil.in.ua/uk/news/vzyato-pid-aresht-komandyra-motopihotnogo-bataljonu/|website=Мілітарний|accessdate=2021-05-24|language=ru|archive-date=27 грудня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201227121156/https://mil.in.ua/uk/news/vzyato-pid-aresht-komandyra-motopihotnogo-bataljonu/}}</ref><ref>{{Cite web|title=Суд арештував звинуваченого у побитті солдата командира 37-го батальйону|url=https://zaxid.net/sud_areshtuvav_komandira_batalyonu_oos_yakogo_soldat_zvinuvativ_u_pobitti_n1512437|website=ZAXID.NET|accessdate=2021-05-24|language=uk|last=Zaxid.net|archive-date=24 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210524191020/https://zaxid.net/sud_areshtuvav_komandira_batalyonu_oos_yakogo_soldat_zvinuvativ_u_pobitti_n1512437}}</ref><ref>{{Cite web|title=Доповідь про конфлікт у 37-му батальйоні, через який заарештували комбата Лановенка - "Морпіха". ДОКУМЕНТ|url=https://censor.net/ua/news/3239512/dopovid_pro_konflikt_u_37mu_batalyioni_cherez_yakyyi_zaareshtuvaly_kombata_lanovenka_morpiha_dokument|website=Цензор.НЕТ|accessdate=2021-05-24|language=uk|last=Цензор.НЕТ|archive-date=24 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210524191022/https://censor.net/ua/news/3239512/dopovid_pro_konflikt_u_37mu_batalyioni_cherez_yakyyi_zaareshtuvaly_kombata_lanovenka_morpiha_dokument}}</ref>. Його підозрювали у побитті військового, який перебував у стані наркотичного сп'яніння<ref>{{Cite web|title=За что комбата Лановенко отправили на гауптвахту и могут посадить на 10 лет|url=https://www.radiosvoboda.org/a/za-chto-kombata-lanovenko-otpravili-na-gauptvahtu-i-mogut-posadit-na-desyat-let/31023296.html|website=Радіо Свобода|accessdate=2021-05-24|language=uk|archive-date=24 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210524192525/https://www.radiosvoboda.org/a/za-chto-kombata-lanovenko-otpravili-na-gauptvahtu-i-mogut-posadit-na-desyat-let/31023296.html}}</ref><ref>{{Cite web|title=Комбата Лановенко оставили на гауптвахте|url=https://www.radiosvoboda.org/a/31043779.html|website=Радіо Свобода|accessdate=2021-05-24|language=uk|archive-date=24 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210524192522/https://www.radiosvoboda.org/a/31043779.html}}</ref><ref>{{Cite web|title=Суд залишив комбата 37 омпб Лановенка під вартою|url=https://novynarnia.com/2021/01/13/sud-zalyshyv-kombata-37-ompb-lanovenka-pid-vartoyu/|website=Новинарня|date=2021-01-13|accessdate=2021-05-24|language=uk|archive-date=24 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210524191032/https://novynarnia.com/2021/01/13/sud-zalyshyv-kombata-37-ompb-lanovenka-pid-vartoyu/}}</ref>. У 2021 його було знято з посади з пониженням у рядові у зв'язку з підробленими документами про освіту.{{Джерело}}

[[13 січня]] [[2022]] року, в м. [[Дружківка|Дружківці]] Донецької області відбудеться перше судове засідання у справі Павла Лановенка щодо можливого перевищення ним службових обов’язків з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень<ref>{{Cite web |url=https://censor.net/ua/news/3308850/13_sichnya_sud_pochne_rozglyad_spravy_komandyra_37go_batalyionu_lanovenka_morpiha_foto |title=13 січня суд почне розгляд справи командира 37-го батальйону Лановенка (Морпіха). ФОТО. 08.01.2022, 13:22 |accessdate=8 січня 2022 |archive-date=8 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220108225222/https://censor.net/ua/news/3308850/13_sichnya_sud_pochne_rozglyad_spravy_komandyra_37go_batalyionu_lanovenka_morpiha_foto }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.radiosvoboda.org/a/kombat-lanovenko-sud/31654422.html |title=Бойового комбата Лановенка почали судити у Дружківці. 14.01.2022 |accessdate=14 січня 2022 |archive-date=14 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220114174105/https://www.radiosvoboda.org/a/kombat-lanovenko-sud/31654422.html }}</ref>.

== Символіка ==

На нарукавному знаку батальйону старого зразка зображено стилізований тризуб на грудях орла, фігуру якого уживано в українській геральдиці від часів середньовіччя<ref>{{In hoc signo vinces|194}}</ref>.
<gallery>
37-й БТрО ЗСУ.png|Емблема 37 БТрО Запорізької області
37-й БТрО ЗСУ (емблема).png|Знак розрізнення, 2014 р.
Емблема 37омпбЗапоріжжя (парадна).png|Нарукавний знак батальйону (парадний)
</gallery>

== Див. також ==
* [[Батальйони територіальної оборони України]]
* [[Спецпідрозділи охорони громадського порядку в Україні]]
* [[Національна гвардія України]]
* [[Добровольчий український корпус]]

== Примітки ==
{{reflist|3}}

== Посилання ==
* [http://memorybook.org.ua/units/zaporizha.htm Офіційні втрати] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150614183645/http://memorybook.org.ua/units/zaporizha.htm |date=14 червня 2015 }}
* [http://n-k-n.org/ru/news/270-nikto-krome-nas--novyj-batalyon-v-zaporozhskoj-oblasti «Ніхто крім нас» — новий батальйон у Запорізькій області] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141201114657/http://n-k-n.org/ru/news/270-nikto-krome-nas--novyj-batalyon-v-zaporozhskoj-oblasti |date=1 грудня 2014 }}
* {{Youtube|fci9PzWgpw0|Комбат 37-го БТрО Олександр Лобас}}, ''FreeDniproTV'', 18 жовтня 2014
* {{Youtube|uihpN_qkmlA|Підготовка 37-го БТрО}}, ''FreeDniproTV'', 20 жовтня 2014
* {{Youtube|exjIGsUU8JI|Бійці 37-го батальйону тероборони готуються в зону АТО }}, ''5 Канал'', 22 вересня 2014
* {{Youtube|7qKmwwz1UlY|115 бійців 37-го батальйону територіальної оборони присягнули на вірність Україні}}, ''Громадське ТБ Запоріжжя'', 25 вересня 2014
* {{Youtube|XpyOOcyeEm8|Крупним планом: 37 батальйон територіальної оборони}}, ''24 Канал'', 3 жовтня 2014
* {{Youtube|_CXdeyvbJCA|37 й батальйон територіальної оборони отримав допомогу від запорізьких промисловців}}, 23 вересня 2014
* {{Youtube|VZ6VKCGhuOI|Відеозвернення-жарт бійців 37-го БТрО до президента Путіна}}, 23 вересня 2014 року
* [https://www.youtube.com/watch?v=BeDrbRLaZIY Вандали підпалили могилу загиблого в АТО добровольця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160329201541/https://www.youtube.com/watch?v=BeDrbRLaZIY |date=29 березня 2016 }}

{{-}}{{Добровольчі військові формування України (2014 - дотепер)}}
{{Сухопутні війська ЗСУ}}

[[Категорія:Колишні батальйони територіальної оборони]]
[[Категорія:Військові формування України у російсько-українській війні (з 2014)]]
[[Категорія:Військові формування у Запорізькій області]]
[[Категорія:Мотопіхотні батальйони України]]
[[Категорія:56-та окрема мотопіхотна бригада]]

Засновано: 4 вересня 2014 року

Країна: Україна

Вид: Сухопутні війська

Тип: Механізовані війська

Чисельність: батальйон

У складі: 56 ОМПБр

Гарнізон/Штаб: Запорізька область, Широке (до травня 2015-го)

Війни/битви: Війна на сході України - Бої за Донецький аеропорт - Бої за Широкине - Оборона Маріуполя

title: Командування

Поточний · командувач: Майор Владислав Деркач


text:
# Султан бін Заїд бін Султан Аль Нагаян
Султан бін Заїд бін Султан Аль Нагаян (1 грудня 1955 — 18 листопада 2019) — політик Емірату та член родини Аль Нагаян, який раніше був 3-м віце-прем'єр-міністром Об'єднаних Арабських Еміратів.

## Раннє життя та освіта
Шейх Султан був другим сином шейха Заїда бін Султана Аль Нагаяна, засновника ОАЕ. Він народився 1 грудня 1955 року. Його мати була третьою дружиною батька; Шейха, шейха бінт Мадхад Аль Машгуні. Шейх Султан здобув освіту в Мілфілдській школі в Сомерсеті, Англія, і був випускником Королівської військової академії Сандхерст. Його старший зведений брат по батьковій лінії шейх Халіфа бін Заїд Аль Нагаян був президентом Об'єднаних Арабських Еміратів у 2004—2022 роках, тоді як його інший зведений брат, шейх Мохаммед, є наслідним принцом Абу-Дабі.

## Кар'єра
Шейх Султан був головою Футбольної асоціації ОАЕ (1976—1981). У 1990 році він був призначений віце-прем'єр-міністром Об'єднаних Арабських Еміратів
З 1997 по 2009 рік разом зі своїм молодшим зведеним братом Шейхом Хамданом був віце-прем'єр-міністром. У 2009 році його замінив на посаді його зведений брат шейх Саїф і шейх Мансур.
Шейх Султан був представником президента, головою медіа-культурного центру, головою клубу спадщини Еміратів і головою центру координації та контролю Заїда, членом Вищої нафтової ради та членом Abu Dhabi Investment Authority.
Шейх Султан свого часу обіймав посаду голови Центру Заїда, який пізніше був закритий урядом ОАЕ, коли стало відомо, що він поширював і забезпечував платформу для антиамериканських, антисемітських та крайніх антиізраїльських поглядів.

title: Султан бін Заїд бін Султан Аль Нагаян

wikitext:
{{особа}}
'''Султан бін Заїд бін Султан Аль Нагаян''' (1 грудня 1955 — 18 листопада 2019) — політик Емірату та член родини Аль Нагаян, який раніше був 3-м віце-прем'єр-міністром Об'єднаних Арабських Еміратів.

== Раннє життя та освіта ==
Шейх Султан був другим сином шейха [[Заїд бін Султан Аль Нагаян|Заїда бін Султана Аль Нагаяна]], засновника ОАЕ. Він народився 1 грудня 1955 року. Його мати була третьою дружиною батька; Шейха, шейха бінт Мадхад Аль Машгуні. Шейх Султан здобув освіту в Мілфілдській школі в Сомерсеті, Англія, і був випускником Королівської військової академії Сандхерст. Його старший зведений брат по батьковій лінії шейх [[Халіфа бін Заїд Аль Нагаян]] був президентом Об'єднаних Арабських Еміратів у 2004—2022 роках, тоді як його інший зведений брат, шейх Мохаммед, є наслідним принцом Абу-Дабі.

== Кар'єра ==
Шейх Султан був головою Футбольної асоціації ОАЕ (1976—1981). У 1990 році він був призначений віце-прем'єр-міністром Об'єднаних Арабських Еміратів

З 1997 по 2009 рік разом зі своїм молодшим зведеним братом Шейхом Хамданом був віце-прем'єр-міністром. У 2009 році його замінив на посаді його зведений брат шейх Саїф і шейх Мансур.

Шейх Султан був представником президента, головою медіа-культурного центру, головою клубу спадщини Еміратів і головою центру координації та контролю Заїда, членом Вищої нафтової ради та членом Abu Dhabi Investment Authority.

Шейх Султан свого часу обіймав посаду голови Центру Заїда, який пізніше був закритий урядом ОАЕ, коли стало відомо, що він поширював і забезпечував платформу для антиамериканських, антисемітських та крайніх антиізраїльських поглядів.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Політики Об'єднаних Арабських Еміратів]]

title: араб. سُلطان بن زايد آل نهيَّان

Народився: 1 грудня 1956 · Ель-Айн, Abu Dhabi, Договірний Оман, Протекторат Великої Британії, Велика Британія

Помер: 18 листопада 2019 (62 роки) · Х’юстон, Техас, США

Країна: ОАЕ

Діяльність: політик, військовослужбовець

Alma mater: Королівська військова академія в Сандгерсті

Знання мов: арабська і англійська

Конфесія: іслам

Рід: House of Nahyand

Батько: Заїд бін Султан Аль Нахайян

Брати, сестри: Халіфа бін Заїд аль Нахайян


text:
# Рейчел Косгроув-Пейс
Рейчел Рут Косгроув-Пейс (англ. Rachel Ruth Cosgrove Payes), також відома як E.L. Arch і Joanne Kaye (11 грудня 1922, Вестернпорт, Меріленд – 10 жовтня 1998, Брик Тауншип, Нью-Джерсі) — американська письменниця-прозаїк і автор книг про країну Оз.

## Біографія
Народилася в Мериленді в родині бригадира шахти Джейкоба А. Косгроува та вчительки Марти. Навчалася у Весліанському коледжі Західної Вірджинії (B.S. 1943). Здобувши освіту біолога-дослідника, вона працювала медичним технологом у різних лікарнях. 1954 року вона вийшла заміж за Нормана Морріса Пейса; мали сина й дочку.
1951 року, в Reilly & Lee, було опубліковано її першу книжку — Прихована долина Країни Оз. 1954 року їй було відмовлено в публікації її другої книги — Зла чаклунка з країни Оз, оскільки попит на книжки з циклу про країну Оз різко впав. Тому її було опубліковано лише в 1993 році Міжнародним Клубом прихильників Чарівника країни Оз. Свої книги про країну Оз Рейчел писала виключно для дитячої читацької аудиторії, про що казала в документальному фільмі «Oz: The American Fairyland».
Основна частина творчості Рейчел складалася з історичних любовних романів, багато з яких було опубліковано видавництвом Playboy Press, один із них опублікований під псевдонімом Джоан Кей. На Avalon Books, під псевдонімом «E.L. Arch» (анаграма її імені Rachel) та під її власним іменем, було видано багато творів наукової фантастики та фентезі, а також романи у готичному стилі, такі як «Чорний лебідь».

title: Рейчел Косгроув-Пейс

wikitext:
{{Письменник
|ім'я                = Рейчел Косгроув-Пейс
|оригінал імені      = Rachel Cosgrove Payes
|псевдоніми          = E.L. Arch, Joanne Kaye
|дата народження     = 11.12.1922
|місце народження    = {{Місце народження|Вестернпорт|Вестернпорту}}, [[Меріленд]], [[США]]
|дата смерті         = 10.10.1998
|місце смерті        = {{Місце смерті|Брик Тауншип}}, [[Нью-Джерсі]], [[США]]
|громадянство        = {{USA}}
|мова творів         = англійська
|рід діяльності      = письменник
|роки активності     = 1951-1998
|жанр                = казки, фантастика, любовні романи
|magnum opus         = Прихована долина Країни Оз ({{lang-en|The Hidden Valley of Oz}})
}}

'''Рейчел Рут Косгроув-Пейс''' ({{lang-en|Rachel Ruth Cosgrove Payes}}),<ref name=":0">Science Fiction and Fantasy Literature, vol. 2, R. Reginald, 1979, pg 800</ref> також відома як '''E.L. Arch''' і '''Joanne Kaye''' (11 грудня 1922, [[Вестернпорт (Меріленд)|Вестернпорт]], [[Меріленд]] – 10 жовтня 1998, [[Брик Тауншип (Нью-Джерсі)|Брик Тауншип]], [[Нью-Джерсі]]) — американська письменниця-прозаїк і автор книг про країну Оз.<ref>[[Eric Shanower]], "The Royal Historian of Oz V: A Reminiscence," ''[[The Baum Bugle]]'', Vol. 43 No. 1 (Spring 1999), pp. 7-9.</ref>

== Біографія ==
Народилася в Мериленді в родині бригадира шахти Джейкоба А. Косгроува та вчительки Марти. Навчалася у Весліанському коледжі Західної Вірджинії (B.S. 1943). Здобувши освіту біолога-дослідника, вона працювала медичним технологом у різних лікарнях. 1954 року вона вийшла заміж за Нормана Морріса Пейса; мали сина й дочку.<ref name=":0"/>

1951 року, в Reilly & Lee, було опубліковано її першу книжку — ''Прихована долина Країни Оз''. 1954 року їй було відмовлено в публікації її другої книги — ''Зла чаклунка з країни Оз'', оскільки попит на книжки з циклу про країну Оз різко впав. Тому її було опубліковано лише в 1993 році Міжнародним Клубом прихильників Чарівника країни Оз. Свої книги про країну Оз Рейчел писала виключно для дитячої читацької аудиторії, про що казала в документальному фільмі «Oz: The American Fairyland».

Основна частина творчості Рейчел складалася з історичних [[Романтичний роман|любовних романів]], багато з яких було опубліковано видавництвом [[Playboy|Playboy Press]], один із них опублікований під псевдонімом Джоан Кей. На Avalon Books, під псевдонімом «E.L. Arch» ([[анаграма]] її імені Rachel) та під її власним іменем, було видано багато творів [[фантастика|наукової фантастики]] та [[фентезі]], а також романи у готичному стилі, такі як «Чорний лебідь».

== Бібліографія ==
*''Прихована долина Країни Оз'' ({{lang-en|The Hidden Valley of Oz}}), (Reilly & Lee, 1951)
*''Міст у вчорашній день'' ({{lang-en|Bridge to Yesterday}}), (Avalon Books, 1963)
*''Планета смерті'' ({{lang-en|Planet of Death}}), (Avalon, 1964)
*''Камені смерті'' ({{lang-en|The Deathstones}}), (Avalon, 1964)
*''Перші безсмертні'' ({{lang-en|The First Immortals}}), (Avalon, 1965)
*''Двоєдушна людина'' ({{lang-en|The Double-Minded Man}}), (Avalon, 1966)
*''Людина з трьома очима'' ({{lang-en|The Man with Three Eyes}}), (Thomas Bouregy & Co.,1967)
*''Галактичний шпигун Метті Гарріс'' ({{lang-en|Mattie Harris Galactic Spy}}), (Vertex, 1974)
*''Вавилонська вежа'' ({{lang-en|Tower of Babble}}), (Vertex, 1974)
*''Очі сліпого'' ({{lang-en|The Eyes of the Blind}}), (Vertex, 1975)
*''Чорний лебідь'' ({{lang-en|The Black Swan}}), (Berkeley, 1975)
*''Момент бажання'' ({{lang-en|Moment of Desire}}), (Playboy Press, 1978)
*''Тренер для пекла'' ({{lang-en|The Coach to Hell}}), (Playboy Press, 1979)
*''Наречена Ф'юрі'' ({{lang-en|Bride of Fury}}), (Playboy Press, 1980)
*''Володарка сатани'' ({{lang-en|Satan's Mistress}}), (Playboy Press, 1981)
*Серія «Сім Сестер», (Playboy Press, 1981)
**Книга 1: ''Шарада кохання'' ({{lang-en|Love's Charade}})
**Книга 2: ''Ренегат кохання'' ({{lang-en|Love's Renegade}})
**Книга 3: ''Променад кохання'' ({{lang-en|Love's Promenade}})
**Книга 4: ''Серенада кохання'' ({{lang-en|Love's Serenade}})
**Книга 5: ''Ескапада кохання'' ({{lang-en|Love's Escapade}})
*''Таємниця леді Алісії'' ({{lang-en|Lady Alicia's Secret}}), (Harlequin Regency, 1986)
*''Зла чаклунка з країни Оз'' ({{lang-en|The Wicked Witch of Oz}}), (The International Wizard of Oz Club, 1993)
*''Персі та скорочений фіолетовий'' ({{lang-en|Percy and the Shrinking Violet}}), (Hungry Tiger Press, 1995)
*''Плями в країні Оз'' ({{lang-en|Spots in Oz}}), (Hungry Tiger Press, 1997)
*''Ракетна подорож до країни Оз'' ({{lang-en|Rocket Trip to Oz}}), (Hungry Tiger Press, 2000)

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
*{{isfdb name|id=Rachel_Cosgrove_Payes}}
{{Portal|Children and Young Adult Literature}}

{{Оз}}
{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Косгроув-Пейс Рейчел}}
[[Категорія:Дитячі письменники США]]
[[Категорія:Письменники фентезі США]]
[[Категорія:Автори любовної прози США]]
[[Категорія:Наукові фантасти США]]
[[Категорія:Американські романістки]]
[[Категорія:Письменниці-фантастки]]
[[Категорія:Народились 1922]]
[[Категорія:Померли 1998]]
[[Категорія:Американські дитячі письменниці]]
[[Категорія:Письменниці США XX століття]]
[[Категорія:Письменники за алфавітом]]
[[Категорія:Письменники США]]
[[Категорія:Народились 11 грудня]]
[[Категорія:Померли 10 жовтня]]

title: Rachel Cosgrove Payes

Псевдонім: E.L. Arch, Joanne Kaye

Народилася: 11 грудня 1922 · Вестернпорт, Меріленд, США

Померла: 10 жовтня 1998 (75 років) · Брик Тауншип , Нью-Джерсі, США

Громадянство: США

Діяльність: письменник

Мова творів: англійська

Жанр: казки, фантастика, любовні романи

Magnum opus: Прихована долина Країни Оз (англ. The Hidden Valley of Oz)

Rachel Cosgrove Payes: п о р


text:
# Крячко Валентин Миколайович
Валентин Миколайович Крячко (рос. Валентин Николаевич Крячко нар. 27 січня 1958, Комсомольське, Харківська область, Українська РСР, СРСР) — радянський та український футболіст та тренер, чемпіон світу серед молоді (1977), майстер спорту СРСР міжнародного класу (1977).

## Кар'єра гравця
Футболом Валентин розпочав займатися в рідному селищі Слобожанське. Пізніше потрапив у перший набір харківського спортінтернату, де його тренером став Микола Михайлович Кольцов.
У 1974 році, ще будучи учнем 9 класу, дебютував у складі дублерів харківського «Металіста», а 9 серпня 1975 року, в матчі команд першої ліги «Динамо» (Мінськ) — «Металіст» вперше вийшов на поле у складі головної команди Харкова. У тому ж році поїхав вчитися до київського спортінтернат до тренера В. Киянченко.
Незабаром Крячко отримує запрошення до юнацької збірної СРСР, де виступав як за команду своїх однолітків, хлопців 1958 року народження, так і за збірну старшого віку. У 1976 році Валентин стає переможцем неофіційного чемпіонату Європи серед юніорів, який проходив в Угорщині. Ще через рік відбувся молодіжний чемпіонат світу, який проходив у Тунісі, де Крячко зі збірною СРСР знову стає тріумфатором.
Гра молодого центрального захисника привернула увагу багатьох футбольних тренерів, Валентину пропонували продовжити кар'єру в московському «Локомотиві», двічі отримував запрошення від київського «Динамо». Але на перехід в більш імениті команди захисник не наважився, віддавши перевагу Харкову. З 1975 року грав за «Металіст», з яким в 1981 році завоював путівку у вищу лігу.
Сезон 1982 року провів у складі київського СКА, куди був направлений на військову службу. У 1983 році повернувся в «Металіст», за який зіграв три матчі і був до кінця року переведений в іншу харківську команду — «Маяк», після чого знову повернувся до складу головної команди міста.
У 1986 році лікарі виявили у Валентина порушення серцевої діяльності — аритмію, після чого 28-річний футболіст був змушений залишити ігрову кар'єру, перейшовши на тренерську роботу. Пізніше декілька разів поновлював ігрову кар'єру. На початку і наприкінці 1990-их років виступав за професіональний клуб з Бєлгорода.

## Кар'єра тренера
З 1986 по 1993 рік тренував дітей у ДЮСШ «Металіст». На початку дев'яностих років поєднував тренерську роботу в спортшколі з ігровою кар'єрою в клубі «Ритм» (Бєлгород).
У 1994 році був асистентом у тренував «Металіста» Олександра Довбія а після його відставки і призначення головним тренером Віктора Камарзаєва, в матчах чемпіонату проти київського «Динамо» та донецького «Шахтаря» виходив на поле як футболіст. Наприкінці 1994 року поїхав працювати помічником Леоніда Ткаченка в клуб вищої ліги «Темп» (Шепетівка), який незабаром через відсутність фінансування припинив своє існування. З серпня по листопад 1995 року, Валентин Миколайович очолював, створений на «уламках» попереднього клубу, «Темп-АДВІС», але незабаром і цей клуб чекала доля його попередника.
У 1997—1998 роках Крячко знову виходив на футбольне поле в статусі футболіста, граючи за російську команду «Салют-ЮКОС» з Бєлгорода.
У 1998 році стояв біля витоків створення харківської футбольної команди «Арсенал», головним тренером якої був до 2001 року, після чого повернувся в «Металіст», де з липня 2001 року був асистентом у Михайла Фоменка. У листопаді 2002 року Крячко призначений головним тренером харківської команди, пропрацювавши на цій посаді до травня 2003 року.
З 2003 до квітня 2004 року тренував ще один харківський клуб — «Геліос».
Пізніше працював на фірмі «Калина-Харків», де створив футбольну команду, яка виступала на першість міста. Грав за ветеранські команди Харкова.
Нині Валентин Миколайович працює начальником відділу у справах сім'ї, молоді та спорту Харківської райдержадміністрації.

## Освіта
- Харківський державний педагогічний інститут.

## Досягнення

### Клубні
- Перша ліга чемпіонату СРСР
  -  Чемпіон (1): 1981

- Друга ліга чемпіонату СРСР
  -  Чемпіон (1): 1978

### У збірній
- Молодіжний чемпіонат світу
  -  Володар (1): 1977

- Юніорський чемпіонат Європи
  -  Володар (1): 1976

### Індивідуальні
- Майстер спорту СРСР (1976)
- Майстер спорту міжнародного класу СРСР (1977)

title: Крячко Валентин Миколайович

wikitext:
{{Однофамільці|Крячко}}
{{Футболіст
| ім'я              = Валентин Крячко
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Валентин Миколайович
Крячко
| дата-народження   = 27.01.1958
| місце-народження  = [[Слобожанське|Комсомольське]], [[Зміївський район]],
[[Харківська область]] [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]]
| дата-смерті       =
| місце-смерті      =
| зріст             = 173 см
| вага              = 69 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = [[СРСР]], [[Україна]]
| позиція           = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| поточний-клуб     = ''завершив кар'єру''
| номер             =
| юнацькі-клуби     = {{Прапорець|URS}} [[Металіст (Харків)|«Металіст» (Х)]]
| юнацькі-роки      = 1974
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1975—1981|{{Прапорець|URS}}|[[Металіст (Харків)|«Металіст» (Х)]] |194|1}}
{{Футболіст рядок 0|1982|{{Прапорець|URS}}|[[ЦСКА (Київ)|СКА (К)]] |36|1}}
{{Футболіст рядок 1|1983|{{Прапорець|URS}}|[[Металіст (Харків)|«Металіст» (Х)]] |3|0}}
{{Футболіст рядок 0|1984|{{Прапорець|URS}}|[[Олімпік (Харків)|«Маяк» (Х)]] |36|0}}
{{Футболіст рядок 1|1985—1986|{{Прапорець|URS}}|[[Металіст (Харків)|«Металіст» (Х)]] |27|0}}
{{Футболіст рядок 0|1991|{{Прапорець|URS}}|«Ритм» (Б) |42|0}}
{{Футболіст рядок 1|1992|{{Прапорець|RUS|1991}}|[[Салют (Бєлгород)|«Салют» (Б)]] |30|0}}
{{Футболіст рядок 0|1994|{{Прапорець|UKR}}|[[Металіст (Харків)|«Металіст» (Х)]] |2|0}}
{{Футболіст рядок 1|1997—1998|{{Прапорець|RUS}}|[[Салют (Бєлгород)|«Салют-ЮКОС»]] |43|0}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда = {{Прапорець|URS}} СРСР U-18
{{Прапорець|URS}} СРСР U-20
| збірна-роки = 1976
1977
| збірна-ігри(голи) = ? (?)
? (?)
| гравець збірної =
| тренер-команда = {{Прапорець|UKR}} «[[Темп-Адвіс]]»
{{Прапорець|UKR}} [[Арсенал (Харків)|«Арсенал» (Х)]]
{{Прапорець|UKR}} [[Металіст (Харків)|«Металіст» (Х)]]
{{Прапорець|UKR}} [[Геліос (футбольний клуб)|«Геліос» (Х)]]
| тренер-сезон = 1995
1998—2001
2002—2003
2003—2004
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Валентин Миколайович Крячко''' ({{lang-ru|Валентин Николаевич Крячко}} {{нар}} [[27 січня]] [[1958]], [[Слобожанське|Комсомольське]], [[Харківська область]], [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Українська РСР]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]) — радянський та [[Україна|український]] [[футболіст]] та [[Футбольний тренер|тренер]], чемпіон світу серед молоді (1977), [[Майстер спорту|майстер спорту СРСР міжнародного класу]] (1977).

== Кар'єра гравця ==
Футболом Валентин розпочав займатися в рідному селищі Слобожанське. Пізніше потрапив у перший набір харківського спортінтернату, де його тренером став [[Кольцов Микола Михайлович|Микола Михайлович Кольцов]].

У 1974 році, ще будучи учнем 9 класу, дебютував у складі дублерів харківського «Металіста», а 9 серпня 1975 року, в матчі команд першої ліги [[Динамо (футбольний клуб, Мінськ)|«Динамо» (Мінськ)]] — [[Металіст (Харків)|«Металіст»]] вперше вийшов на поле у складі головної команди [[Харків|Харкова]]. У тому ж році поїхав вчитися до київського спортінтернат до тренера В. Киянченко<ref name="крч">{{Cite web |url=http://vecherniy.kharkov.ua/news/19084/ |title=Валентин Крячко: «Я двічі відмовляв Лобановському» |accessdate=25 листопада 2017 |archive-date=1 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171201213702/https://vecherniy.kharkov.ua/news/19084/ }}</ref>.

Незабаром Крячко отримує запрошення до юнацької збірної СРСР, де виступав як за команду своїх однолітків, хлопців 1958 року народження, так і за збірну старшого віку. У 1976 році Валентин стає переможцем неофіційного чемпіонату Європи серед юніорів, який проходив в [[Угорщина|Угорщині]]. Ще через рік відбувся молодіжний чемпіонат світу, який проходив у [[Туніс]]і, де Крячко зі збірною СРСР знову стає тріумфатором<ref name="крч" />.

Гра молодого центрального захисника привернула увагу багатьох футбольних тренерів, Валентину пропонували продовжити кар'єру в московському [[Локомотив (Москва)|«Локомотиві»]], двічі отримував запрошення від київського [[Динамо (Київ)|«Динамо»]]<ref name="крч" />. Але на перехід в більш імениті команди захисник не наважився, віддавши перевагу Харкову. З 1975 року грав за «Металіст», з яким в 1981 році завоював путівку у вищу лігу.

Сезон 1982 року провів у складі київського [[ЦСКА (Київ)|СКА]], куди був направлений на військову службу. У 1983 році повернувся в «Металіст», за який зіграв три матчі і був до кінця року переведений в іншу харківську команду — [[Олімпік (Харків)|«Маяк»]], після чого знову повернувся до складу головної команди міста.

У 1986 році лікарі виявили у Валентина порушення серцевої діяльності — аритмію, після чого 28-річний футболіст був змушений залишити ігрову кар'єру, перейшовши на тренерську роботу<ref name="вкр">{{Cite web |url=http://metalist-kh-stat.net.ua/otchety/club_articles/1997-interviews_kryachko.html |title=Валентин Крячко — щаслива людина |accessdate=25 листопада 2017 |archive-date=1 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171201081014/http://metalist-kh-stat.net.ua/otchety/club_articles/1997-interviews_kryachko.html }}</ref>. Пізніше декілька разів поновлював ігрову кар'єру. На початку і наприкінці 1990-их років виступав за професіональний клуб з [[Бєлгород]]а.

== Кар'єра тренера ==
З 1986 по 1993 рік тренував дітей у ДЮСШ «Металіст». На початку дев'яностих років поєднував тренерську роботу в спортшколі з ігровою кар'єрою в клубі «Ритм» (Бєлгород)<ref name="вкр" />.

У 1994 році був асистентом у тренував «Металіста» [[Довбій Олександр Петрович|Олександра Довбія]] а після його відставки і призначення головним тренером [[Камарзаєв Віктор Володимирович|Віктора Камарзаєва]], в матчах чемпіонату проти київського [[Динамо (Київ)|«Динамо»]] та донецького [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтаря»]] виходив на поле як футболіст. Наприкінці 1994 року поїхав працювати помічником [[Ткаченко Леонід Іванович|Леоніда Ткаченка]] в клуб вищої ліги [[Темп (Шепетівка)|«Темп» (Шепетівка)]], який незабаром через відсутність фінансування припинив своє існування<ref name="вкр" />. З серпня по листопад 1995 року, Валентин Миколайович очолював, створений на «уламках» попереднього клубу, [[Темп-Адвіс|«Темп-АДВІС»]], але незабаром і цей клуб чекала доля його попередника.

У 1997—1998 роках Крячко знову виходив на футбольне поле в статусі футболіста, граючи за російську команду [[Салют (Бєлгород)|«Салют-ЮКОС»]] з [[Бєлгород]]а.

У 1998 році стояв біля витоків створення харківської футбольної команди [[Арсенал (Харків)|«Арсенал»]], головним тренером якої був до 2001 року, після чого повернувся в [[Металіст (Харків)|«Металіст»]], де з липня 2001 року був асистентом у [[Фоменко Михайло Іванович|Михайла Фоменка]]<ref>{{Cite web |url=http://vesti.portal.kharkov.ua/2001-07-05/583 |title=Тренерами «Металіста» призначені Валентин Крячко і Юрій Сивуха |accessdate=25 листопада 2017 |archive-date=1 грудня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171201041231/http://vesti.portal.kharkov.ua/2001-07-05/583 }}</ref>. У листопаді 2002 року Крячко призначений головним тренером харківської команди, пропрацювавши на цій посаді до травня 2003 року.

З 2003 до квітня 2004 року тренував ще один харківський клуб — [[Геліос (футбольний клуб)|«Геліос»]].

Пізніше працював на фірмі «Калина-Харків», де створив футбольну команду, яка виступала на першість міста<ref name="крч" />. Грав за ветеранські команди Харкова.

Нині Валентин Миколайович працює начальником відділу у справах сім'ї, молоді та спорту Харківської райдержадміністрації<ref>[http://tribune.kharkov.ua/uploads/archive/86_20111116.pdf Валентин Крячко: «Наш район лідирує» // Газета «Трибуна трудящих» — 16 листопада 2011 року — № 86 (8749) — с.4]{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>.

== Освіта ==
* [[Харківський національний педагогічний університет імені Григорія Сковороди|Харківський державний педагогічний інститут]].

== Досягнення ==

=== Клубні ===
* {{Прапорець|URS}} '''[[Перша ліга СРСР з футболу|Перша ліга чемпіонату СРСР]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): 1981

* {{Прапорець|URS}} '''[[Друга ліга СРСР з футболу|Друга ліга чемпіонату СРСР]]'''
** [[Файл:Gold medal icon.svg|15px]] Чемпіон (1): 1978

=== У збірній ===
* '''[[Молодіжний чемпіонат світу з футболу|Молодіжний чемпіонат світу]]'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (1): [[Молодіжний чемпіонат світу з футболу 1977|1977]]

* '''[[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-19)|Юніорський чемпіонат Європи]]'''
** [[Файл:Cup Winner.png]] Володар (1): [[Юнацький чемпіонат Європи з футболу (U-18) 1976|1976]]

=== Індивідуальні ===
* {{Прапорець|URS}} Майстер спорту СРСР (1976)
* {{Прапорець|URS}} Майстер спорту міжнародного класу СРСР (1977)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ff|20610}}
* [http://ukr-footbal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=202:-1958&catid=2:2011-11-18-14-04-27&Itemid=27 Профіль гравця] на сайті «УКРАЇНСЬКИЙ ФУТБОЛ (історія та статистика)»
* [https://news.sportbox.ru/Vidy_sporta/Futbol/Valentin_Nikolajevich_Krachko_Futbol_27011958 Профіль гравця] на сайті sportbox.ru
* [http://ukr-footbal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=11692:-1958&catid=11:2011-11-19-10-01-30&Itemid=20 Профіль тренера] на сайті «УКРАЇНСЬКИЙ ФУТБОЛ (історія та статистика)»
{{нк}}

{{Склад збірної СРСР U21 на чемпіонаті світу 1977}}
{{Тренери ФК Металіст Харків}}
{{Тренери ФК Геліос}}
{{Тренери ФК Темп (Шепетівка)}}

[[Категорія:Уродженці Слобожанського (Зміївський район)]]
[[Категорія:Випускники Харківського національного педагогічного університету]]
[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Металіста» (Харків)]]
[[Категорія:Футболісти «Олімпіка» (Харків)]]
[[Категорія:Футболісти ЦСКА (Київ)]]
[[Категорія:Футболісти «Салюта» (Бєлгород)]]
[[Категорія:Українські футбольні тренери]]
[[Категорія:Тренери ФК «Арсенал» Харків]]
[[Категорія:Тренери ФК «Геліос»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Темп» Шепетівка]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Валентин Миколайович · Крячко

Народження: 27 січня 1958 (67 років)

Вага: 69 кг

Громадянство: СРСР, Україна

Позиція: захисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Юнацькі клуби

«Металіст» (Х)

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Металіст» (Х) · 194 · (1)

«Металіст» (Х) · 3 · (0)

«Маяк» (Х) · 36 · (0)

«Металіст» (Х) · 27 · (0)

«Ритм» (Б) · 42 · (0)

«Салют» (Б) · 30 · (0)

«Металіст» (Х) · 2 · (0)

«Салют-ЮКОС» · 43 · (0)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

title: Тренерська діяльність**

Сезони: Команда · Місце

«Темп-Адвіс» · «Арсенал» (Х) · «Металіст» (Х) · «Геліос» (Х)

title: Звання, нагороди

Нагороди: Майстер спорту СРСР міжнародного класу

Звання, нагороди: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Звання, нагороди: ** Тільки на посаді головного тренера.