text:
# Шахниці
Шахниці (рос. Шахницы) — присілок в Псковському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 25 осіб. Входить до складу муніципального утворення Тямшанська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Тямшанська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 43   | ↘23  | ↗25  |

title: Шахниці

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Шахниці
|назва ін.       = Шахницы
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Псковський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Тямшанська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{збільшення}} 25
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Шахниці''' ({{lang-ru|Шахницы}}) — [[присілок]] в [[Псковський район|Псковському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 25 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Тямшанська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Тямшанська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Шахницы  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Псковський район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Псковського району]]

title: присілок Шахниці

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Псковський район

Поселення: Тямшанська волость

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Шахниці · Шахниці


text:
# Упевненість у спасінні
Як загальний термін у богословському вжитку, упевненість означає довіру боговірного до Бога, Божу відповідь на молитву та надію на вічне спасіння. У протестантській християнській доктрині термін «запевнення», також відомий як Свідоцтво Духа, стверджує, що внутрішнє свідчення Святого Духа дозволяє християнському послушнику знати, що він або вона виправдані. На основі праць Св. Августина Блаженного, запевнення історично було дуже важливою доктриною в лютеранстві та кальвінізмі, і залишається відмінною доктриною методизму та квакеризму, хоча між цими християнськими традиціями існують відмінності. Гімни, які прославляють свідчення Святого Духа, такі як «Благословенне запевнення», співаються в християнських літургіях, щоб відсвяткувати віру в запевнення.

wikiname: ukwiki

title: Упевненість у спасінні

in_language: uk

wikitext:
Як загальний термін у богословському вжитку, '''упевненість''' означає довіру боговірного до Бога, Божу відповідь на молитву та надію на вічне спасіння. У протестантській християнській доктрині термін «запевнення», також відомий як '''Свідоцтво Духа''', стверджує, що внутрішнє свідчення [[Святий дух|Святого Духа]] дозволяє християнському послушнику знати, що він або вона виправдані. На основі праць [[Аврелій Августин|Св. Августина Блаженного]], запевнення історично було дуже важливою доктриною в [[Лютеранство|лютеранстві]] та [[Кальвінізм|кальвінізмі]], і залишається відмінною доктриною [[Методизм|методизму]] та [[Квакерство|квакеризму]], хоча між цими християнськими традиціями існують відмінності. Гімни, які прославляють свідчення Святого Духа, такі як «Благословенне запевнення», співаються в християнських літургіях, щоб відсвяткувати віру в запевнення.

== Література ==

* {{Citation|last=Lochman|first=Jan Milič|contribution=Assurance of Salvation|year=1999|title=Encyclopedia of Christianity|editor-last=Fahlbusch|editor-first=Erwin|volume=1|pages=[https://archive.org/details/encyclopediaofch0001unse_t6f2/page/146 146–147]|place=Grand Rapids|publisher=Wm. B. Eerdmans|isbn=0802824137|url=https://archive.org/details/encyclopediaofch0001unse_t6f2/page/146}}
== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Спасіння в протестантизмі]]
[[Категорія:Лютеранське богослов'я]]
[[Категорія:Методизм]]
[[Категорія:Християнські терміни]]
[[Категорія:Реформатське богослов'я]]


text:
# Хоан Кардона Мендес
Хоан Кардона Мендес (ісп. Joan Cardona Méndez, нар. 27 травня 1998) — іспанський яхтсмен, бронзовий призер Олімпійських ігор 2020 року.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада  | Дисципліна | Місце |
| ---------- | ---------- | ----- |
| Токіо 2020 | Фінн       | 3     |

## Зовнішні посилання
- Хоан Кардона Мендес на сайті World Sailing

1. ↑  https://www.olympedia.org/athletes/142562

title: Хоан Кардона Мендес

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Хоан Кардона Мендес
| повне_ім'я = ({{lang-es|Joan Cardona Méndez}})
| зображення =
| розмір_зображення =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[іспанці|іспанець]]
| місце_проживання =
| дата_народження =
| місце_народження =
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст =
| вага =
| вебсторінка  =
| країна = {{ESP}}
| вид_спорту = [[вітрильний спорт]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry|{{ESP}}}}
{{MedalSport|[[Вітрильний спорт]]}}
{{MedalOlympic}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 2020|Токіо 2020]]|[[Вітрильний спорт на літніх Олімпійських іграх 2020 — Фінн|Фінн]]}}
| show-medals = yes
}}
'''Хоан Кардона Мендес''' ({{lang-es|Joan Cardona Méndez}}, {{н.}} [[27 травня]] [[1998]]) — [[Іспанія|іспанський]] [[Вітрильний спорт|яхтсмен]], бронзовий призер Олімпійських ігор [[Літні Олімпійські ігри 2020|2020]] року.

== Виступи на Олімпіадах ==
{|class = "wikitable"
!Олімпіада!!Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2020|Токіо 2020]] || [[Вітрильний спорт на літніх Олімпійських іграх 2020 — Фінн|Фінн]] || {{бронза3}}
|-
|}

== Зовнішні посилання ==
* [https://www.sailing.org/biog?id=ESPJC70&js=1#level1 Хоан Кардона Мендес] на сайті ''World Sailing''

{{Olympic-medalist-stub}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Кардона Мендес, Хоан}}
[[Категорія:Іспанські яхтсмени]]
[[Категорія:Іспанські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 2020]]
[[Категорія:Яхтсмени на літніх Олімпійських іграх 2020]]
[[Категорія:Олімпійські медалісти з вітрильного спорту]]

title: Загальна інформація

Національність: іспанець

Громадянство: Іспанія

Народження: 27 травня 1998 (26 років) · Мао, Балеарські острови, Балеарські острови, Іспанія

title: Спорт

Країна: Іспанія

Вид спорту: вітрильний спорт

Команда: Royal Palma Yacht Clubd

title: Олімпійські ігри

Бронза: Токіо 2020 · Фінн


text:
# Ракетний удар по Львову 6 липня 2023 року
6 липня 2023 року російські війська під час свого вторгнення в Україну завдали чергового ракетного удару по Львову.
Унаслідок удару обвалилася частина багатоповерхового житлового будинку (було зруйновано третій і четвертий поверхи у двох під'їздах), ушкоджень зазнали 35 будівель. Загинули десять осіб, ще 42 людини отримали поранення.
За словами міського голови Львова Андрія Садового та голови Львівської обласної державної адміністрації Максима Козицького, цей удар став однією з наймасштабніших атак на цивільну інфраструктуру міста від початку російсько-української війни.

## Передісторія
Під час свого вторгнення в Україну Росія регулярно обстрілювала українські міста, вражаючи цивільну інфраструктуру. Так, 27 червня 2023 року російські війська вдарили по кафе RIA Lounge Bar в Краматорську. Хоча Львів перебував далеко від епіцентру боїв, проте періодично і він зазнавав російських атак.

## Перебіг подій
Згідно із заявами Збройних сил України, 6 липня росіяни завдали удару з акваторії Чорного моря близько першої години ночі за місцевим часом. Атака була проведена крилатими ракетами «Калібр», запущеними з кораблів і підводних човнів. За словами українських військових, загалом було випущено 10 ракет, 7 з яких вдалося збити українській ППО. За їхніми даними, було зафіксовано кілька груп ракет, які спочатку рухалися на північ, використовуючи рельєф місцевості та русло Дніпра, а потім різко змінили курс у західному напрямку.
Андрій Садовий уночі повідомляв про падіння на будинок уламків російської ракети, проте Максим Козицький пізніше заявив про пряме влучання, цю саму версію висунула і прокуратура.
Загалом, за даними місцевої влади, було пошкоджено понад 250 квартир, понад 30 будівель (зокрема, 10 гуртожитків, будинок дитини, два виші, санаторну школу та офісний комплекс) і близько 50 автомобілів. Також було зруйновано одну електропідстанцію.
Основний удар припав на південь міста — на Франківський і Сихівський райони, розташовані за два-три кілометри від львівського Старого міста.
За словами українського міністра культури Олександра Ткаченка, від удару постраждали історичні будівлі, що є частиною буферної зони об'єкту Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО в Україні — Історичного центру Львова.
Зокрема, найбільше постраждала вулиця Стрийська, що входить до буферної зони. Пошкоджень зазнав будинок за проектом архітектора Міхала Риби, що складається з 17 корпусів (пам'ятка архітектури місцевого значення). Його дах зруйнований, а деякі квартири цілком знищені. Як зазначив архітектор і фахівець з охорони пам'яток, доцент Академії образотворчих мистецтв у Гданську Міхал Пщолковський, це «один із найважливіших житлових проєктів Львова у ХХ столітті, частина польської культурної спадщини». Пошкоджено і сусідній бізнес-кампус Lviv Tech City. Крім того, постраждали будівлі двох шкіл, кількох гуртожитків «Львівської політехніки» та будівлі університетського містечка Українського католицького університету.
Уламки ще двох ракет впали в сільській місцевості у Львівському та Золочівському районі районах Львівської області. Руйнування зазнали приватні споруди, але постраждалих не було. Загалом у двох постраждалих селах — Велика Вільшаниця та Хильчиці — було пошкоджено 14 житлових будинків, 12 госпбудівель і одну бібліотеку.

## Реакція

### Україна
У Львові було оголошено дводенну жалобу за загиблими.
Голова Львівської обласної державної адміністрації Максим Козицький на тлі руїн зруйнованих будинків зазначив: «Ось так «русскій мір» прийшов до Львова».
Президент України Володимир Зеленський висловив співчуття близьким загиблих і додав: «Обов'язково буде відповідь ворогу. Відчутна».

### Росія
Міноборони РФ назвало атаку на Львів «ударом по пунктах тимчасової дислокації ЗСУ та іноземних найманців». Російське пропагандистське видання РИА Новости повідомляло: «Метою сьогоднішнього удару по резервах України стали західна техніка і бойовики на території військової академії у Львові».

### Міжнародні організації
ЮНЕСКО 6 липня засудило атаку на Львів. Організація вказує на те, що удари по території, що охороняється Конвенцією про всесвітню спадщину, «є порушенням цієї конвенції, а також Гаазької конвенції 1954 року про захист культурних цінностей у разі збройного конфлікту». Зобов'язання, взяті на себе учасниками конвенцій, поширюються і на буферні зони поруч із пам'ятками, підкреслюють в організації. Також ЮНЕСКО висловило «щирі співчуття сім'ям п'ятьох загиблих», про яких було відомо на той момент, і підтримку постраждалим та мешканцям Львова. Водночас мер Львова Андрій Садовий розкритикував ЮНЕСКО, кажучи що та «не наважилася назвати країну-терориста».

wikitext:
{{Терористична атака
|image = Damages after Russian missile strike on July 6, 2023 in Lviv (2).jpg
|size = 295px
|date = [[6 липня]] [[2023]]
|time = {{circa}} 01:00
|weapons = [[Калібр (ракета)|крилата ракета типу «Калібр»]]
|Терористи = [[Збройні сили Російської Федерації]]
|location = {{UKR}}, [[Львів]]
}}

6 липня 2023 року російські війська під час свого [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|вторгнення в Україну]] завдали чергового ракетного удару по [[Львів|Львову]].

Унаслідок удару обвалилася частина багатоповерхового житлового будинку (було зруйновано третій і четвертий поверхи у двох під'їздах), ушкоджень зазнали 35 будівель. Загинули десять осіб, ще 42 людини отримали поранення<ref>{{cite web|title=Львів під російським ударом. Що відомо про постраждалих і руйнування після найбільшої атаки на місто|url=https://www.bbc.com/ukrainian/news-66115312|publisher=BBC|date=2023-07-06|access-date=2023-07-06|archive-date=2023-07-06|archive-url=https://web.archive.org/web/20230706202225/https://www.bbc.com/ukrainian/news-66115312 |url-status=live}}</ref>.

За словами [[Очільники Львова|міського голови Львова]] [[Садовий Андрій Іванович|Андрія Садового]] та голови [[Львівська обласна державна адміністрація|Львівської обласної державної адміністрації]] [[Козицький Максим Зіновійович|Максима Козицького]], цей удар став однією з наймасштабніших атак на цивільну інфраструктуру міста від початку [[Російсько-українська війна (з 2014)|російсько-української війни]]<ref name="Мер міста"/><ref name="шоста жертва"/>.

== Передісторія ==
Під час свого вторгнення в Україну [[Росія]] регулярно обстрілювала українські міста, вражаючи цивільну інфраструктуру. Так, 27 червня 2023 року російські війська [[Ракетний удар по Краматорську 27 червня 2023 року|вдарили по кафе RIA Lounge Bar]] в [[Краматорськ|Краматорську]]. Хоча Львів перебував далеко від епіцентру боїв, проте періодично і він зазнавав російських атак<ref name="до 10"/>.

== Перебіг подій ==
[[File:Lviv after Russian missile attack, 2023-07-06 (001).webm|thumb|right|thumbtime=3|upright=1.35|Аварійно-рятувальні та пошукові роботи в зруйнованих Росією будинках. [[Львів]], 6 липня 2023 року.]]
Згідно із заявами [[Збройні сили України|Збройних сил України]], 6 липня росіяни завдали удару з акваторії [[Чорне море|Чорного моря]] близько першої години ночі за місцевим часом. Атака була проведена крилатими ракетами «[[Калібр (ракета)|Калібр]]», запущеними з кораблів і підводних човнів. За словами українських військових, загалом було випущено 10 ракет, 7 з яких вдалося збити українській [[ППО]]. За їхніми даними, було зафіксовано кілька груп ракет, які спочатку рухалися на північ, використовуючи рельєф місцевості та русло Дніпра, а потім різко змінили курс у західному напрямку<ref name="атака на Львов"/>.

Андрій Садовий уночі повідомляв про падіння на будинок уламків російської ракети, проте Максим Козицький пізніше заявив про пряме влучання, цю саму версію висунула і прокуратура<ref name="атака на Львов"/>.

Загалом, за даними місцевої влади, було пошкоджено понад 250 квартир, понад 30 будівель (зокрема, 10 гуртожитків, будинок дитини, два виші, санаторну школу та офісний комплекс) і близько 50 автомобілів<ref name="шоста жертва">{{cite web|title=Шоста жертва удару військ РФ по Львову: під завалами будинку виявили тіло жінки|url=https://www.radiosvoboda.org/a/news-lviv-udar-zhertvy/32492367.html|publisher=Радіо Свобода|date=2023-07-06|access-date=2023-07-06|archive-date=2023-07-06|archive-url=https://web.archive.org/web/20230706193445/https://www.radiosvoboda.org/a/news-lviv-udar-zhertvy/32492367.html |url-status=live}}</ref><ref name="наслідки влучання">{{cite web|title=«Найбільша атака» на Львів від початку масштабного вторгнення: наслідки влучання російських ракет у центр міста (фотосвідчення)|url=https://www.radiosvoboda.org/a/photo-lviv-naslidky-obstrily/32491745.html|publisher=[[Радіо Свобода]]|date=2023-07-06|access-date=2023-07-06|archive-date=2023-07-06|archive-url=https://web.archive.org/web/20230706160602/https://www.radiosvoboda.org/a/photo-lviv-naslidky-obstrily/32491745.html |url-status=live}}</ref>. Також було зруйновано одну [[електропідстанція|електропідстанцію]]<ref name="до 10"/>.

Основний удар припав на південь міста — на [[Франківський район|Франківський]] і [[Сихівський район|Сихівський]] райони, розташовані за два-три кілометри від львівського [[Старе місто (Львів)|Старого міста]]<ref name ="Meduza_UNESCO"/>.

За словами українського міністра культури [[Ткаченко Олександр Владиславович|Олександра Ткаченка]], від удару постраждали історичні будівлі, що є частиною буферної зони об'єкту [[Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Україні|Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО в Україні]] — [[Історичний центр Львова|Історичного центру Львова]].

[[File:Lviv after Russian missile attack, 2023-07-06 (131).jpg|thumb|Комплекс будинків на вулиці Стрийській, 50-76в (на передньому плані) і бізнес-кампус Lviv Tech City (на задньому)]]
Зокрема, найбільше постраждала [[вулиця Стрийська (Львів)|вулиця Стрийська]], що входить до буферної зони. Пошкоджень зазнав будинок за проектом архітектора [[Міхал Риба|Міхала Риби]], що складається з 17 корпусів (пам'ятка архітектури місцевого значення). Його дах зруйнований, а деякі квартири цілком знищені. Як зазначив архітектор і фахівець з охорони пам'яток, доцент [[Академія образотворчих мистецтв (Гданськ)|Академії образотворчих мистецтв]] у [[Гданськ]]у Міхал Пщолковський, це «один із найважливіших житлових проєктів Львова у ХХ столітті, частина польської культурної спадщини». Пошкоджено і сусідній бізнес-кампус Lviv Tech City. Крім того, постраждали будівлі двох шкіл, кількох гуртожитків «[[Львівська політехніка|Львівської політехніки]]» та будівлі університетського містечка [[Український католицький університет|Українського католицького університету]]<ref name = "Meduza_UNESCO" />.

Уламки ще двох ракет впали в сільській місцевості у [[Львівський район|Львівському]] та [[Золочівський район|Золочівському районі]] районах [[Львівська область|Львівської області]]<ref name="Кількість постраждалих">{{cite web|title=Кількість постраждалих через ракетний удар по Львову зросла — ОВА|url=https://www.radiosvoboda.org/a/news-lviv-postrazhdali/32491408.html|publisher=[[Радіо Свобода]]|date=2023-07-06|access-date=2023-07-07|archive-date=2023-07-07|archive-url=https://web.archive.org/web/20230707162755/https://www.radiosvoboda.org/a/news-lviv-postrazhdali/32491408.html |url-status=live}}</ref>. Руйнування зазнали приватні споруди, але постраждалих не було. Загалом у двох постраждалих селах — [[Велика Вільшаниця]] та [[Хильчиці]] — було пошкоджено 14 житлових будинків, 12 госпбудівель і одну бібліотеку<ref name ="Meduza_UNESCO"/>.

== Реакція ==
=== Україна ===
У Львові було оголошено дводенну жалобу за загиблими<ref name="Мер міста"/>.

Голова Львівської обласної державної адміністрації [[Козицький Максим Зіновійович|Максим Козицький]] на тлі руїн зруйнованих будинків зазначив: «Ось так «[[русскій мір]]» прийшов до Львова»<ref name="до 10">{{cite web|title=Львів під російським ударом: кількість загиблих зросла до 10|url=https://www.bbc.com/ukrainian/news-66115312|publisher=[[BBC News Україна]]|date=2023-07-07|archiveurl=https://web.archive.org/web/20230710173903/https://www.bbc.com/ukrainian/news-66115312|archivedate=2023-07-10 |url-status=live}}</ref>.

[[Президент України]] [[Зеленський Володимир Олександрович|Володимир Зеленський]] висловив співчуття близьким загиблих і додав: «Обов'язково буде відповідь ворогу. Відчутна».

=== Росія ===
[[Міністерство оборони Російської Федерації|Міноборони РФ]] назвало атаку на Львів «ударом по пунктах тимчасової дислокації [[ЗСУ]] та іноземних найманців»<ref name="Мер міста">{{cite web|url=https://meduza.io/feature/2023/07/06/rossiyskie-voyska-nanesli-raketnyy-udar-po-lvovu-pogibli-chetyre-cheloveka-povrezhdeny-desyatki-domov|title=Российские войска нанесли ракетный удар по Львову. Погибли десять человек, повреждены десятки домов. Мэр города назвал атаку одной из самых масштабных с начала войны |date=2023-07-06|publisher=[[Meduza]]|access-date=2023-07-06 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20230710212127/https://meduza.io/feature/2023/07/06/rossiyskie-voyska-nanesli-raketnyy-udar-po-lvovu-pogibli-chetyre-cheloveka-povrezhdeny-desyatki-domov |archivedate=2023-07-10 |lang=ru |url-status=live}}</ref>. Російське пропагандистське видання [[РИА Новости]] повідомляло: «Метою сьогоднішнього удару по резервах України стали західна техніка і бойовики на території [[Академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного|військової академії]] у Львові».

=== Міжнародні організації ===
[[ЮНЕСКО]] 6 липня засудило атаку на Львів. Організація вказує на те, що удари по території, що охороняється Конвенцією про всесвітню спадщину, «є порушенням цієї конвенції, а також [[Гаазька конвенція про захист культурних цінностей у випадку збройного конфлікту|Гаазької конвенції 1954 року]] про захист культурних цінностей у разі збройного конфлікту». Зобов'язання, взяті на себе учасниками конвенцій, поширюються і на буферні зони поруч із пам'ятками, підкреслюють в організації. Також ЮНЕСКО висловило «щирі співчуття сім'ям п'ятьох загиблих», про яких було відомо на той момент, і підтримку постраждалим та мешканцям Львова. Водночас мер Львова [[Садовий Андрій Іванович|Андрій Садовий]] розкритикував ЮНЕСКО, кажучи що та «не наважилася назвати [[Визнання Росії терористичною державою|країну-терориста]]».

== Див. також ==
* [[Українська культурна спадщина під час російського вторгнення (2022)]]

== Примітки ==
{{Reflist|refs=
<ref name="атака на Львов">{{cite web|url=https://www.bbc.com/russian/articles/c4n9n1l4103o|title=Крупнейшая российская атака на Львов с начала войны. Что известно|date=2023-07-06|publisher=[[Русская служба Би-би-си]]|access-date=2023-07-06 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20230708093054/https://www.bbc.com/russian/articles/c4n9n1l4103o |archivedate=2023-07-08 |deadurl=no}}</ref>
<ref name ="Meduza_UNESCO">{{cite web|author=Ася Зольникова|title=Россия атаковала центр Львова — зону интересов ЮНЕСКО|url=https://meduza.io/feature/2023/07/08/rossiya-atakovala-tsentr-lvova-zonu-interesov-yunesko|publisher=Meduza|date=2023-07-08 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20230709140519/https://meduza.io/feature/2023/07/08/rossiya-atakovala-tsentr-lvova-zonu-interesov-yunesko |archivedate=2023-07-09 |deadurl=no}}</ref>
}}

[[Категорія:Події 6 липня]]
[[Категорія:2023 у Львові]]
[[Категорія:Обстріли міст України (2023)]]
[[Категорія:Російський державний тероризм]]

Місце атаки: Україна, Львів

Дата: 6 липня 2023 · прибл. 01:00

Зброя: крилата ракета типу «Калібр»

Терористи: Збройні сили Російської Федерації


text:
# Бенуса
Бенуса (ісп. Benuza) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-і-Леон, у провінції Леон. Населення — 601 особа (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 330 км на північний захід від Мадрида, 95 км на захід від Леона.
На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)
- Бенуса: 50 осіб
- Ломба: 75 осіб
- Льямас-де-Кабрера: 44 особи
- Помбрієго: 88 осіб
- Санталавілья: 20 осіб
- Сігея: 83 особи
- Сільван: 159 осіб
- Сотільйо-де-Кабрера: 44 особи
- Єбра: 38 осіб

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

title: Бенуса

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Бенуса
 | місцева_назва       = ''Benuza''
 | прапор              =
 | герб                = Escudo de Benuza.svg
 | автономна_спільнота = [[Кастилія-і-Леон]]
 | провінція           = [[Леон (провінція)|Леон]]
 | комарка             = [[Ель-Б'єрсо (комарка)|Ель-Б'єрсо]]
 | широта              = 42.398
 | довгота             = -6.711
 | висота              = 792
 | населення           = 601
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 172,9
 | густота             = 3,48
 | поштові_індекси     = 24389
 | телефонний_код      = 34 987
 | код_INE             = 24016
 | мер                 = Рафаель Бланко Бланко
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 = http://www.benuza.org/
}}
'''Бенуса''' ({{lang-es|Benuza}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кастилія-і-Леон]], у провінції [[Леон (провінція)|Леон]]. Населення — {{formatnum:601}} особа (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 330 км на північний захід від [[Мадрид]]а, 95 км на захід від [[Леон (Іспанія)|Леона]].

На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)<ref>{{cite web|url=http://www.ine.es/nomen2/|title=Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales|publisher=[[Національний інститут статистики Іспанії]] (INE)|language=іспанською|accessdate=2011-06-12|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Cbe6GOiV?url=http://www.ine.es/nomen2/|archivedate=2012-12-02|deadurl=yes}}</ref>
* Бенуса: 50 осіб
* Ломба: 75 осіб
* Льямас-де-Кабрера: 44 особи
* Помбрієго: 88 осіб
* Санталавілья: 20 осіб
* Сігея: 83 особи
* Сільван: 159 осіб
* Сотільйо-де-Кабрера: 44 особи
* Єбра: 38 осіб

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Benuza}}

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Леон}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Леон]]

title: Муніципалітет

Автономна спільнота: Кастилія-і-Леон

Провінція: Леон

Комарка: Ель-Б'єрсо

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Рафаель Бланко Бланко (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Геррішрід
Геррішрід (нім. Herrischried) — громада в Німеччині, знаходиться в землі Баден-Вюртемберг. Підпорядковується адміністративному округу Фрайбург. Входить до складу району Вальдсгут.
Площа — 37,50 км2. Населення становить 2725 ос. (станом на 31 грудня 2020).

## Галерея
- Джерело питної води, розташоване біля церкви села Геришрід
- Пам'ятник геришрідівцям, котрі загинули у різних війнах, розташований біля церкви села Геришрід
- У церкві села Геришрід
- Центральне кільце села Геришрід
- Церква села Геришрід
- Водосховище біля села Геришрід на висоті 1050 метрів над рівнем моря
- Вигляд на околицю села Геришрід від водосховища

title: Геррішрід

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Геррішрід
| місцева_назва       = Herrischried
| тип_НП              = громада
| зображення          = Herrischried-Hogschür Kirchholzstrasse.jpg
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU Herrischried COA.svg
| прапор              =
| карта               = Herrischried in WT.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Геррішрід на карті району
| земля               = [[Баден-Вюртемберг]]
| округ               = [[Фрайбург (округ)|Фрайбург]]
| район               = [[Вальдсгут (район)|Вальдсгут]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 884
| площа               = 37.50
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-BW||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-BW||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-BW|08337049}}
| latd=47 | latm=40| lats=
| longd=08| longm=00| longs=
| поштовий_код        = 79737
| телефонний_код      = 07764
| стат_код            = 08 3 37 049
| авто_номер          = WT
| вебсайт             = [http://www.herrischried.de www.herrischried.de]
}}
'''Геррішрід''' ({{lang-de|Herrischried}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], знаходиться в [[Землі Німеччини|землі]] [[Баден-Вюртемберг]]. Підпорядковується [[Округ (Німеччина)|адміністративному округу]] [[Фрайбург (округ)|Фрайбург]]. Входить до складу району [[Вальдсгут (район)|Вальдсгут]].

Площа — 37,50 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-BW|08337049}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-BW||дата}}).

== Галерея ==
<gallery caption="[[Файл:Monument_to_the_villagers_died_in_the_two_world_wars.jpg|міні]]">
Файл:Herrischried Ortseingang.jpg
Файл:Herrischried - Museumshof (1).JPG
Файл:Herrischried Water Source.jpg|alt=watersource|Джерело питної води, розташоване біля церкви села Геришрід
Файл:Monument to the villagers died in the two world wars.jpg|alt=monument|Пам'ятник геришрідівцям, котрі загинули у різних війнах, розташований біля церкви села Геришрід
Файл:Inside herrischried village church.jpg|У церкві села Геришрід
Файл:Herrischried village center.jpg|alt=villagecenter|Центральне кільце села Геришрід
Файл:Herrischried village church.jpg|alt=thechurch|Церква села Геришрід
Файл:Herrischried water reservoir.jpg|alt=резервуар|Водосховище біля села Геришрід на висоті 1050 метрів над рівнем моря
Файл:View from Herrischried water reservoir.jpg|alt=вигляд|Вигляд на околицю села Геришрід від водосховища
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Herrischried}}
* [http://www.herrischried.de Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220611110019/https://www.herrischried.de/ |date=11 червня 2022 }} {{ref-de}}

{{Район Вальдсгут}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4193954-2}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Баден-Вюртембергу]]

title: — громада —

— громада —: Вид Геррішрід

title: Координати: 47°40′ пн. ш. 08°00′ сх. д. / 47.667° пн. ш. 8.000° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Баден-Вюртемберг

Округ: Фрайбург

Район: Вальдсгут

Населення (31 грудня 2020)

Геррішрід на карті району

ГеррішрідРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Aloe camperi
Aloe camperi (укр. Алое Кампері, Schweinf.) — сукулентна рослина роду алое.
Видова назва дана на честь Манфредо Кампері англ. Manfredo Camperi, який проживав в Еритреї.

## Морфологічні ознаки
Багаторічна рослина висотою 40-50 см. Листя мечоподібні, 40-60 см завдовжки і 4-7 см шириною, дуговидно вигнуті, опуклі в нижній частині, глянсуваті, зелені з обох сторін, по краях з міцними зубцями. Квітконіс 1-2 м заввишки, розгалужений; кисті 8-15 см завдовжки. Квітки до 2 см довжиною, жовті, оранжево-жовті. Цвіте в квітні-червні.

## Місця зростання
Росте в саванах на скелястих схилах гір і на плато в Судані, Ефіопії.

## Умови утримання
Утримувати на повному сонці або в легкій тіні. Мінімальна температура утримання — + 10 °C. Переносить короткочасні пониження температури до -2°C.

title: Aloe camperi

wikitext:
{{Speciesbox
| name =
| image = Aloecamperi.jpg
| image_width = 270px
| image_caption =
| taxon = Aloe camperi
| authority = [[Schweinf.]], [[1894 у науці|1894]]
| subdivision_ranks =
| subdivision =
| synonyms = ''Aloe albopicta'' [[Алвін Бергер|A.Berger]]<br/>''Aloe eru'' [[Алвін Бергер|A.Berger]]
| range_map =
| range_map_width = 150px
| range_map_caption =
}}

'''''Aloe camperi''''' ({{lang-uk|Алое Кампері}}, [[Schweinf.]]) — [[сукулент]]на [[рослина]] роду [[алое]].

Видова назва дана на честь Манфредо Кампері {{lang-en|Manfredo Camperi}}, який проживав в [[Еритрея|Еритреї]]<ref>{{Cite web |url=http://repository.up.ac.za/bitstream/handle/2263/16052/Figueiredo_What's%282010%29.pdf%3Bjsessionid%3D33541438980639B9AB930D1454DFB27C?sequence=1 |title=Estrela Figueiredo and Gideon F. Smith. What's in a name: epithets in Aloe L. (Asphodelaceae) and what to call the next new species  |accessdate=3 травня 2022 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304185543/http://repository.up.ac.za/bitstream/handle/2263/16052/Figueiredo_What's%282010%29.pdf%3Bjsessionid%3D33541438980639B9AB930D1454DFB27C?sequence=1 }} Estrela Figueiredo and Gideon F. Smith. What's in a name: epithets in Aloe L. (Asphodelaceae) and what to call the next new species {{ref-en}}</ref>.

== Морфологічні ознаки ==

[[Файл:Aloe camperi (Villa Hanbury, Italy).JPG|міні|ліворуч|200пкс|''Aloe camperi'' в [[Ботанічні сади Ганбурі|Ботанічних садах Ганбурі]], [[Італія]]]]
[[Файл:Aloecamperi1.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Листя ''Aloe camperi'']]
[[Файл:Aloe camperi1GEHU.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Квіти ''Aloe camperi'']]
[[Файл:Aloe camperi var rugosquamosa 1.jpg|міні|праворуч|255пкс|''Aloe camperi var. rugosquamosa'']]

[[Багаторічна рослина]] висотою 40-50 см. [[Листя]] мечоподібні, 40-60 см завдовжки і 4-7 см шириною, дуговидно вигнуті, опуклі в нижній частині, глянсуваті, зелені з обох сторін, по краях з міцними зубцями. [[Квітконіс]] 1-2 м заввишки, розгалужений; кисті 8-15 см завдовжки. [[Квітка|Квітки]] до 2 см довжиною, жовті, оранжево-жовті. [[Цвітіння|Цвіте]] в квітні-червні.

== Місця зростання ==

Росте в [[савана]]х на [[скеля]]стих [[схил]]ах [[гори|гір]] і на [[плато]] в [[Судан]]і, [[Ефіопія|Ефіопії]].

== Умови утримання ==

Утримувати на повному сонці або в легкій тіні. Мінімальна температура утримання — + 10 °C. Переносить короткочасні пониження температури до -2°C.

== Див. також ==

* [[Список видів роду алое]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* Huxley, A., ed. 1992. The new Royal Horticultural Society dictionary of gardening. (Dict Gard) {{ref-en}}
* [[Гілберт Вестакотт Рейнольдс|Reynolds, G. W.]] 1966. The aloes of tropical Africa and Madagascar. (Aloe TAfr Madag) {{ref-en}}
* Walters, S. M. et al., eds. 1986–. European garden flora. (Eur Gard F) {{ref-en}}
* Edwards, S., Demissew, S. & Hedberg, I. (eds.) (1997). Flora of Ethiopia and Eritrea 6: 1-586. The National Herbaruim, Addis Ababa University, Ethiopia & The Department of Systematic Botany, Upps. {{ref-en}}
* Demissew, S. & Nordal, I. (2010). Aloes and other Lilies of Ethiopia and Eritrea , ed, 2: 1-351. Shama Books, Addis Ababa, Ethiopia. {{ref-en}}
* [[Сьюзен Картер|Carter, S.]], [[Джон Якоб Лавранос|Lavranos, J. J.]], [[Леонард Ерік Ньютон|Newton, L. E.]] & [[Колін Чарлз Волкер|Walker, C. C.]] (2011). Aloes. The definitive guide: 1-720. Kew Publishing, [[Королівські ботанічні сади в К'ю|Royal Botanic Gardens, Kew]]. {{ref-en}}
* [[Рафаель Говарц|Govaerts, R.]] (1995). World Checklist of Seed Plants 1(1, 2): 1-483, 1-529. MIM, Deurne. {{ref-en}}

== Джерела ==

* [https://web.archive.org/web/20140723003620/http://www.infoaloe.ru/47.php ''Aloe camperi'' на сайті «Infoaloe»]{{ref-ru}}
* http://www.desert-tropicals.com/Plants/Asphodelaceae/Aloe_camperi.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110927065803/http://www.desert-tropicals.com/Plants/Asphodelaceae/Aloe_camperi.html |date=27 вересня 2011 }}
* http://apps.kew.org/wcsp/namedetail.do?name_id=297184 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120508083800/http://apps.kew.org/wcsp/namedetail.do?name_id=297184 |date=8 травня 2012 }}
* http://www.tropicos.org/Name/50330223 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140819091835/http://www.tropicos.org/Name/50330223 |date=19 серпня 2014 }}
* [http://www.plantsystematics.org/cgi-bin/dol/dol_terminal.pl?taxon_name=Aloe_camperi ''Aloe camperi'' на сайті «Plantsystematics»]{{ref-en}}
* http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/taxon.pl?50038 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20041119191416/http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/taxon.pl?50038 |date=19 листопада 2004 }}
* http://www.ville-ge.ch/musinfo/bd/cjb/africa/details.php?langue=an&id=39814 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140819084432/http://www.ville-ge.ch/musinfo/bd/cjb/africa/details.php?langue=an&id=39814 |date=19 серпня 2014 }}
* [https://web.archive.org/web/20140819083633/http://www.emonocot.org/taxon/urn:kew.org:wcs:taxon:297184 ''Aloe camperi'' на сайті «eMonocot»] {{ref-en}}
* [http://www.smgrowers.com/products/plants/plantdisplay.asp?plant_id=3403 ''Aloe camperi'' на сайті «San Marcos Growers»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140819084330/http://www.smgrowers.com/products/plants/plantdisplay.asp?plant_id=3403 |date=19 серпня 2014 }} {{ref-en}}

{{Портали|Ботаніка|Біологія}}
{{Taxonbar|from=Q136879}}

[[Категорія:Рослини, описані 1894]]
[[Категорія:Алое|camperi]]
[[Категорія:Флора Ефіопії]]
[[Категорія:Флора Судану]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Однодольні (Monocotyledon)

Порядок: Холодкоцвіті (Asparagales)

Родина: Асфоделові (Asphodelaceae)

Підродина: Asphodeloideae

Рід: Алое (Aloe)

Вид: A. camperi

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Aloe camperi · Schweinf., 1894

title: Синоніми

Синоніми: Aloe albopicta A.Berger · Aloe eru A.Berger


text:
# Теодора Гессен-Дармштадтська
Теодора Гессен-Дармштадтська (нім. Theodora von Hessen-Darmstadt, 6 лютого 1706 —23 січня 1784) — німецька та італійська шляхтянка, донька принца Гессен-Дармштадтського Філіпа та принцеси де Круа-Гавре Марії Терези, дружина герцога Гуасталли Антоніо Ферранте Гонзага.

## Біографія
Теодора народилась у Відні 6 лютого 1706 року. Вона була першою донькою і третьою дитиною в родині принца Гессен-Дармштадтського Філіпа та його дружини Марії Терези де Круа-Гавре. Росла вона разом із братами: старшим Йозефом Ігнасом та молодшим Леопольдом, інші померли у ранньому віці. Коли дівчинці було вісім, батька призначили губернатором Мантуї.
23 лютого 1727 року 19-річну Теодору було пошлюблено із герцогом Гуасталли Антоніо Ферранте Гонзага, який був старшим від неї на двадцять років. Весілля відбувалось у Мантуї. Для нареченого це був другий шлюб, перший, із  Маргаритою Сфорца, залишився бездітним. Антоніо важко було назвати привабливим: людиною він був грубою, неосвіченою, до того ж кульгав. Єдиною його пристрастю було полювання. Воно ж і стало причиною його передчасної смерті: повертаючись додому, промоклий під дощем і втомлений, герцог, боячись замерзнути, розтір тіло алкоголем і підійшов до камину. Тієї ж миті він загорівся, а через три дні помер після болісної агонії. Дітей у шлюбі подружжя не мало. Правителем Гуасталли став діверь Теодори — Джузеппе Марія Гонзага.
Вдруге вона заміж не вийшла. Померла 23 січня 1784 року у Пармі у 77-річному віці.

title: Теодора Гессен-Дармштадтська

wikitext:
{{Правитель
|посада                 = герцогиня
|країна                 = [[Гуасталла|Гуасталли]]
|ім'я                   = Теодора Гессен-Дармштадтська
|оригінал імені         = Theodora von Hessen-Darmstadt
|порядок                =
|порядок-жін            = 5
|зображення             =
|підпис                 =
|початок повноважень    = [[1727]]
|закінчення повноважень = [[1729]]
|попередник             = [[Маргарита Сфорца]]
|наступник              = [[Марія Терезія]]
|коронація              =
|інші титули            =
|віце-президент         =
|партія                 =
|дата народження        = 6.2.1706
|місце народження       = [[Відень]]
|дата смерті            = 23.1.1784
|місце смерті           = [[Парма]]
|в шлюбі                = [[Антоніо Ферранте Гонзага]]
|діти                   = ''не було''
|династія               = [[Гессенський дім]]
|батько                 = [[Філіпп Гессен-Дармштадтський]]
|мати                   = Марія Тереза де Круа-Гавре
}}

'''Теодора Гессен-Дармштадтська''' ({{lang-de|Theodora von Hessen-Darmstadt}}, [[6 лютого]] [[1706]] —[[23 січня]] [[1784]]) — німецька та італійська шляхтянка, донька принца [[Гессен-Дармштадтське ландграфство|Гессен-Дармштадтського]] [[Філіпп Гессен-Дармштадтський|Філіпа]] та принцеси де Круа-Гавре Марії Терези, дружина герцога [[Гуасталла|Гуасталли]] [[Антоніо Ферранте Гонзага]].

== Біографія ==
Теодора народилась у [[Відень|Відні]] 6 лютого 1706 року. Вона була першою донькою і третьою дитиною в родині принца Гессен-Дармштадтського [[Філіпп Гессен-Дармштадтський|Філіпа]] та його дружини Марії Терези де Круа-Гавре. Росла вона разом із братами: старшим [[Йозеф Ігнас Філіп Гессен-Дармштадтський|Йозефом Ігнасом]] та молодшим [[Леопольд Гессен-Дармштадтський|Леопольдом]], інші померли у ранньому віці. Коли дівчинці було вісім, батька призначили губернатором [[Мантуя|Мантуї]].

23 лютого 1727 року 19-річну Теодору було пошлюблено із герцогом [[Гуасталла|Гуасталли]] [[Антоніо Ферранте Гонзага]], який був старшим від неї на двадцять років. Весілля відбувалось у [[Мантуя|Мантуї]]. Для нареченого це був другий шлюб, перший, із  [[Маргарита Сфорца|Маргаритою Сфорца]], залишився бездітним. Антоніо важко було назвати привабливим: людиною він був грубою, неосвіченою, до того ж кульгав. Єдиною його пристрастю було полювання. Воно ж і стало причиною його передчасної смерті: повертаючись додому, промоклий під дощем і втомлений, герцог, боячись замерзнути, розтір тіло алкоголем і підійшов до камину. Тієї ж миті він загорівся, а через три дні помер після болісної агонії. Дітей у шлюбі подружжя не мало. Правителем [[Гуасталла|Гуасталли]] став діверь Теодори — [[Джузеппе Марія Гонзага]].

Вдруге вона заміж не вийшла. Померла 23 січня 1784 року у [[Парма|Пармі]] у 77-річному віці.

== Генеалогія ==
{{Wikidata/Ancestors}}

== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* [http://www.geneall.net/D/per_page.php?id=4893 Профіль на Geneall.net] {{ref-de}}
* [http://genealogy.euweb.cz/brabant/brabant13.html Генеалогія Теодори Гессен-Дармштадтської] {{ref-en}}
* [http://genealogy.euweb.cz/gonzaga/gonzaga3.html#F1G Генеалогія Антоніо Ферранте Ґонзаґа] {{ref-en}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Гессенський дім]]

title: 5-а герцогиня

Попередник: Маргарита Сфорца

Наступник: Марія Терезія

Дата народження: 6 лютого 1706

Місце народження: Відень

Країна: Гуасталли

Дата смерті: 23 січня 1784 (77 років)

Місце смерті: Парма

Поховання: Concattedrale di San Pietro Apostolod

Дружина: Антоніо Ферранте Гонзага

Діти: не було

Династія: Гессенський дім

Батько: Філіпп Гессен-Дармштадтський

Мати: Марія Тереза де Круа-Гавре


text:
# Чернотицький Микола Миколайович
Микола Миколайович Черноти́цький (нар. 12 січня 1984 року) — український медіаменеджер, голова правління Суспільного, член Виконавчої ради Європейської мовної спілки.

## Життєпис
Народився 12 січня 1984 року в м. Мена Чернігівської області, Україна (на той час — Українська РСР). Мати — інженер-зв'язківець.
З 1989 по 2000 рік навчався у фізико-математичному класі менської середньої школи імені Т. Г. Шевченка.[джерело?]
У 2001 році вступив до Сумського державного університету на факультет електроніки та інформаційних технологій, який закінчив у 2006 році, здобувши кваліфікацію «інженер електронних систем». Під час навчання у виші Микола брав активну участь у студентському самоврядуванні, був студентським проректором-директором студмістечка.
З 2007 по 2008 рік продовжив навчання на магістратурі Сумського державного університету й здобув кваліфікацію магістра з електронних систем.[джерело?]
У 2007 році Чернотицького обрали депутатом Сумської міської ради. Він став наймолодшим депутатом цього скликання, а також керівником депутатської групи «Воля Громади» (фракція «Нічний Дозор»). Певний час був радником голови Сумської ОДА з питань благоустрою та екології міста Суми.[джерело?]
З 2008 по 2010 рр. обіймав посаду комерційного директора ТОВ «Суми Медіа Сервіс». Згодом, у 2010 році, став головним редактором газети «Суми і сумчани», де пропрацював до 2013 року. У 2013 році займався моніторингом місцевої політики у Сумах. Під час Революції Гідності був одним з координаторів сумського осередку.[джерело?]
З 2014 по 2016 рік обіймав посаду генерального директора Сумської ОДТРК. Після трансформації Сумської ОДТРК у філію Суспільного мовника — UA: СУМИ у 2017 році переїхав до Києва.[джерело?]
У 2017 році Наглядова рада Акціонерного товариства Національна суспільна телерадіокомпанія України (АТ «НСТУ», на той час ПАТ «НСТУ») обрала Миколу Чернотицького членом правління НСТУ (у команді Зураба Аласанії). Сферою його відповідальності спершу була оптимізація центральної та регіональної структури компанії, пізніше — адміністративно-господарський напрям і регіональний розвиток АТ
«НСТУ».
У зв'язку із достроковим розірванням контракту із Зурабом Аласанією, з лютого 2019 Чернотицький - т.в.о голови правління  (31 січня - 6 травня 2019 року) та в.о. голови правління UA: Суспільне мовлення (6 травня - 31 липня 2019 року).
27 квітня 2021 року обраний Головою Правління Національної суспільної телерадіокомпанії України. Переобраний на новий чотирирічний термін 15 квітня 2025 року; у конкурсі на позицію брали участь чотири людини, зокрема колишній гендиректор групи каналів «1+1 Media» та міністр культури України Олександр Ткаченко.

#### Кар'єра
- Комерційний директор ТОВ «Суми Медіа Сервіс», газета «В каждый дом» (2008—2010 роки)
- Головний редактор газети «Суми і сумчани» (2010—2013 роки.)
- Генеральний директор Сумської обласної державної телерадіокомпанії (2014—2016 роки)
- Член правління Суспільного мовника, відповідальний за адміністративно-господарський напрям і регіональний розвиток.[джерело?]

### Освіта
- Сумський державний університет, кваліфікація «інженер електронних систем» (2001—2006 роки)
- Сумський державний університет, кваліфікація «магістр з електронних систем» (2007—2008 роки)
- МВА у Київській школі економіки (2020-2021 роки)[джерело?]

### Громадсько-політична діяльність
- Член студентського самоврядування Сумського державного університету, студентський проректор-директор студмістечка (2005—2007 роки)
- Депутат Сумської міської ради, фракція «Нічний Дозор», керівник депутатської групи «Воля Громади» в Сумській міській раді, секретар комісії з питань контролю за використанням об'єктів комунальної власності та приватизації в Сумській міській раді (2007—2010 роки)
- Голова комісії з питань правопорядку, регламенту, місцевого самоврядування та депутатської етики в Сумській міській раді (2010 рік)
- Член громадської експертної комісії з питань екології та благоустрою при міському голові м. Суми (2011 рік)[джерело?]

title: Чернотицький Микола Миколайович

wikitext:
{{Особа
|ім'я              = Микола Чернотицький
|жінка             =
|оригінал імені    =
|зображення        = Chernotizky.jpg
|розмір            =
|громадянство      = {{UKR}}
|підданство        =
|національність    =
|дата_народження   =
|місце_народження  =
|дата_смерті       =
|місце_смерті      =
|причина_смерті    =
|дата смерті       =
|місце смерті      =
|поховання         =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
|місце_проживання  =
|розмір_зображення =
|підпис_зображення =
|відомий_(відома)  =
|рід_діяльності    = медіаменеджер
|посада            = Голова правління [[Національна суспільна телерадіокомпанія України|Національної суспільної телерадіокомпанії України]]
|термін            =
|попередник        =
|наступник         =
|головував_(-ла)   =
|батько            =
|матір             =
|родичі            =
|дружина           =
|діти              =
|місце народження  =
}}
'''Микола Миколайович Черноти́цький''' ({{н}} [[12 січня]] [[1984]] року) — український [[медіа]][[менеджер]], голова правління [[Національна суспільна телерадіокомпанія України|Суспільного]], член Виконавчої ради [[Європейська мовна спілка|Європейської мовної спілки]]<ref>{{Cite web|title=Миколу Чернотицького обрали членом Виконавчої ради EBU|url=https://stv.detector.media/suspilna-korporatsiya/read/7382/2022-07-01-mykolu-chernotytskogo-obraly-chlenom-vykonavchoi-rady-ebu/|website=ДМ Суспільного|date=2023-07-01|accessdate=2024-01-31|language=uk}}</ref>.

== Життєпис ==

Народився [[12 січня]] [[1984]] року в м. [[Мена]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]], [[Україна]] (на той час — Українська РСР). Мати — інженер-зв'язківець.

З [[1989]] по [[2000]] рік навчався у фізико-математичному класі менської середньої школи імені Т. Г. Шевченка.{{джерело?}}

У 2001 році вступив до [[Сумський державний університет|Сумського державного університету]] на факультет електроніки та інформаційних технологій, який закінчив у [[2006]] році, здобувши кваліфікацію «інженер електронних систем». Під час навчання у виші Микола брав активну участь у студентському самоврядуванні, був студентським проректором-директором студмістечка.

З [[2007]] по [[2008]] рік продовжив навчання на магістратурі [[Сумський державний університет|Сумського державного університету]] й здобув кваліфікацію магістра з електронних систем.{{джерело?}}

У [[2007]] році Чернотицького обрали депутатом Сумської міської ради. Він став наймолодшим депутатом цього скликання, а також керівником депутатської групи «Воля Громади» (фракція «Нічний Дозор»)<ref>{{Cite web|title=Нова депутатська група »|url=http://meria.sumy.ua/index.php?newsid=4676|website=meria.sumy.ua|accessdate=2021-02-10|archive-date=24 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220224235532/http://meria.sumy.ua/index.php?newsid=4676}}</ref>. Певний час був радником голови Сумської ОДА з питань благоустрою та екології міста Суми.{{джерело?}}

З [[2008]] по [[2010]] рр. обіймав посаду комерційного директора ТОВ «Суми Медіа Сервіс». Згодом, у [[2010]] році, став головним редактором газети «Суми і сумчани»<ref>{{Cite web|title=Влада вимагає від редакторів звітувати про зміну політичних поглядів|url=http://www.pravda.com.ua/news/2010/09/13/5379005/|website=Українська правда|accessdate=2021-02-10|language=uk|archive-date=25 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220125092342/https://www.pravda.com.ua/news/2010/09/13/5379005/}}</ref>, де пропрацював до [[2013]] року. У 2013 році займався моніторингом місцевої політики у [[Суми|Сумах]]. Під час Революції Гідності був одним з координаторів сумського осередку.{{джерело?}}

З [[2014]] по 2016 рік обіймав посаду генерального директора Сумської ОДТРК<ref>{{Cite web|title=Державний комітет телебачення і радіомовлення України|url=http://comin.kmu.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=116432&cat_id=85724|website=comin.kmu.gov.ua|accessdate=2021-02-10|archive-date=26 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220326081756/http://comin.kmu.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=116432&cat_id=85724}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220326081756/http://comin.kmu.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=116432&cat_id=85724 |date=2022-03-26 }}</ref>. Після трансформації Сумської ОДТРК у філію [[Суспільне телебачення і радіомовлення України|Суспільного мовника]] — UA: СУМИ у [[2017]] році переїхав до [[Київ|Києва]].{{джерело?}}

У [[2017]] році [[Національна суспільна телерадіокомпанія України#Наглядова рада|Наглядова рада Акціонерного товариства Національна суспільна телерадіокомпанія України]] (АТ «НСТУ», на той час ПАТ «НСТУ») обрала Миколу Чернотицького членом правління НСТУ (у команді [[Аласанія Зурабі Григорович|Зураба Аласанії]])<ref>[https://vybory.detector.media/2020/10/06/vyborche-zakonodavstvo-treba-harmonizuvaty-z-medijnym-i-vrehulyuvaty-ahitatsiyu-v-sotsmerezhah-eksperty/ Виборче законодавство треба гармонізувати з медійним і врегулювати агітацію в соцмережах – експерти] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210422222941/https://vybory.detector.media/2020/10/06/vyborche-zakonodavstvo-treba-harmonizuvaty-z-medijnym-i-vrehulyuvaty-ahitatsiyu-v-sotsmerezhah-eksperty/ |date=22 квітня 2021 }}</ref><ref>[http://pl.suspilne.media/articles/5443 Команда Суспільного обговорила міжрегіональну співпрацю та завдання на друге півріччя] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210205211900/http://chas-z.com.ua/news/84631 |date=5 лютого 2021 }}</ref>. Сферою його відповідальності спершу була оптимізація центральної та регіональної структури компанії, пізніше — адміністративно-господарський напрям і регіональний розвиток АТ
«НСТУ»<ref>[https://ua.ejo-online.eu/5112/media-i-politika/suspilne-movlennia-ukraina Навіщо потрібен суспільний мовник та як йому вижити: нотатки з лекції Миколи Чернотицького] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210131163103/https://ua.ejo-online.eu/5112/media-i-politika/suspilne-movlennia-ukraina |date=31 січня 2021 }}</ref>.

У зв'язку із достроковим розірванням контракту із Зурабом Аласанією<ref>{{Cite web|title=Із суду в «Олівець»: як Зураб Аласанія повернув керівництво Суспільним {{!}} DW {{!}} 04.07.2019|url=https://www.dw.com/uk/із-суду-в-олівець-як-зураб-аласанія-повернув-керівництво-суспільним/a-49458173|website=DW.COM|accessdate=2021-01-27|language=uk-UA|first=Deutsche|last=Welle (www.dw.com)|archive-date=1 лютого 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210201064457/https://www.dw.com/uk/із-суду-в-олівець-як-зураб-аласанія-повернув-керівництво-суспільним/a-49458173}}</ref>, з лютого [[2019]] Чернотицький - т.в.о голови правління  (31 січня - 6 травня 2019 року) та в.о. голови правління UA: Суспільне мовлення (6 травня - 31 липня 2019 року). <ref>{{Cite web|title=Виконувати обов’язки Аласанії буде Чернотицький|url=http://www.pravda.com.ua/news/2019/01/31/7205408/|website=Українська правда|accessdate=2021-01-27|language=uk|archive-date=15 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210515024112/https://www.pravda.com.ua/news/2019/01/31/7205408/}}</ref>

27 квітня [[2021]] року обраний Головою Правління [[Національна суспільна телерадіокомпанія України|Національної суспільної телерадіокомпанії України]].<ref>{{Cite web |url=https://www.ukrinform.ua/rubric-society/3236040-golovou-pravlinna-nstu-obrali-mikolu-cernotickogo.html |title=Головою правління НСТУ обрали Миколу Чернотицького /Укрінформ, 27.4.2021/ |accessdate=27 квітня 2021 |archive-date=27 квітня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210427165034/https://www.ukrinform.ua/rubric-society/3236040-golovou-pravlinna-nstu-obrali-mikolu-cernotickogo.html }}</ref><ref>[https://www.radiosvoboda.org/a/news-mykola-chenotycky/31225658.html Головою правління «Суспільного» обраний Микола Чернотицький] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210427180045/https://www.radiosvoboda.org/a/news-mykola-chenotycky/31225658.html |date=27 квітня 2021 }}// Радіо Свобода, 27.4.2021</ref> Переобраний на новий чотирирічний термін 15 квітня [[2025]] року; у конкурсі на позицію брали участь чотири людини, зокрема колишній гендиректор групи каналів «1+1 Media» та міністр культури України [[Ткаченко Олександр Владиславович|Олександр Ткаченко]].<ref>{{Cite web |url=https://corp.suspilne.media/novyny/46130-naglyadova-rada-obrala-mykolu-chernotyczkogo-golovoyu-pravlinnya-suspilnogo-movlennya/ |title=Наглядова рада обрала Миколу Чернотицького головою правління Суспільного Мовлення |last= |date=2025-04-15 |website=Корпоративний Сайт Суспільного |language=uk |access-date=2025-05-25}}</ref>

==== Кар'єра ====
* Комерційний директор ТОВ «Суми Медіа Сервіс», газета «В каждый дом» ([[2008]]—[[2010]] роки)
* Головний редактор газети «Суми і сумчани» ([[2010]]—[[2013]] роки.)
* Генеральний директор [[UA: Суми|Сумської обласної державної телерадіокомпанії]] ([[2014]]—[[2016]] роки)
* Член правління [[Суспільне телебачення і радіомовлення України|Суспільного мовника]], відповідальний за адміністративно-господарський напрям і регіональний розвиток.{{джерело?}}

=== Освіта ===
* [[Сумський державний університет]], кваліфікація «інженер електронних систем» ([[2001]]—[[2006]] роки)
* [[Сумський державний університет]], кваліфікація «магістр з електронних систем» ([[2007]]—[[2008]] роки)
* [[МВА]] у [[Київська школа економіки|Київській школі економіки]] ([[2020]]-[[2021]] роки){{джерело?}}

=== Громадсько-політична діяльність ===
* Член студентського самоврядування [[Сумський державний університет|Сумського державного університету]], студентський проректор-директор студмістечка ([[2005]]—[[2007]] роки)
* Депутат Сумської міської ради, фракція «Нічний Дозор», керівник депутатської групи «Воля Громади» в Сумській міській раді, секретар комісії з питань контролю за використанням об'єктів комунальної власності та приватизації в Сумській міській раді ([[2007]]—[[2010]] роки)
* Голова комісії з питань правопорядку, регламенту, місцевого самоврядування та депутатської етики в [[Сумська міська рада|Сумській міській раді]] ([[2010]] рік)
* Член громадської експертної комісії з питань екології та благоустрою при міському голові м. [[Суми]] ([[2011]] рік){{джерело?}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

== Посилання ==
* [https://tsn.ua/ukrayina/priznacheniy-naglyadovoyu-radoyu-nastupnik-alasaniyi-ne-vvazhaye-sebe-kerivnikom-suspilnogo-1290585.html Призначений Наглядовою радою наступник Аласанії не вважає себе керівником Суспільного.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210204195527/https://tsn.ua/ukrayina/priznacheniy-naglyadovoyu-radoyu-nastupnik-alasaniyi-ne-vvazhaye-sebe-kerivnikom-suspilnogo-1290585.html |date=4 лютого 2021 }}
* [http://archive.nsju.org/index.php/article/6838 «Ми не можемо просто утримувати працівників», – Микола Чернотицький про скорочення в НСТУ]
* [https://telekritika.ua/kak-rabotaet-zakon-o-jazykovyh-kvotah-na-tv/ Як працює закон про мовні квоти на ТБ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210205224913/https://telekritika.ua/kak-rabotaet-zakon-o-jazykovyh-kvotah-na-tv/ |date=5 лютого 2021 }}
* [https://t1.ua/news/21053-ua-pershyy-perekhodyt-na-tsyfrove-movlennya.html UA: Перший переходить на цифрове мовлення]
* [https://hromadske.ua/posts/ya-chlen-komandi-alasaniyi-timchasovij-ochilnik-suspilnogo-diznavsya-pro-priznachennya-u-zmi «Я член команди Аласанії»: тимчасовий очільник Суспільного дізнався про призначення у ЗМІ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201205151805/https://hromadske.ua/posts/ya-chlen-komandi-alasaniyi-timchasovij-ochilnik-suspilnogo-diznavsya-pro-priznachennya-u-zmi |date=5 грудня 2020 }}
* [https://mbr.com.ua/uk/news/ukraine/1279-v-notu-transformiruyut-podrazdeleniya-rabotayut-nad-regional В НСТУ трансформують підрозділи, працюють над регіональним мовленням та підвищують зарплати деяким працівникам] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210131210845/https://mbr.com.ua/uk/news/ukraine/1279-v-notu-transformiruyut-podrazdeleniya-rabotayut-nad-regional |date=31 січня 2021 }}
* [https://zp-pravda.info/2020/02/19/suspilne-vydiliaie-vdesiatero-bilshe-koshtiv-na-rehionalnyi-kontent-mykola-chernotytskyi/ Суспільне виділяє вдесятеро більше коштів на регіональний контент — Микола Чернотицький] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210205222457/https://zp-pravda.info/2020/02/19/suspilne-vydiliaie-vdesiatero-bilshe-koshtiv-na-rehionalnyi-kontent-mykola-chernotytskyi/ |date=5 лютого 2021 }}

{{Портали|Україна|Біографії|Журналістика}}

[[Категорія:Випускники Сумського державного університету]]
[[Категорія:Керівні посадовці Національної суспільної телерадіокомпанії України]]
[[Категорія:Депутати Сумської міської ради]]

title: Микола Чернотицький

Народився: 12 січня 1984 (41 рік) · Мена, Чернігівська область, Українська РСР, СРСР

Громадянство: Україна

Діяльність: медіаменеджер

Посада: Голова правління Національної суспільної телерадіокомпанії України


text:
# Гірнича промисловість Туреччини
Гірнича промисловість Туреччини.

## Загальна характеристика
Станом на 1998-99 рр. частка гірничої промисловості у ВВП становила всього 1%, у 2002 р. — близько 1,5%. На початку XXI ст. продукція гірничодобувної галузі становить близько 1% експорту і 16,5% імпорту (див. табл. 1). В ній зайнято 171000 працевлаштованих. На частку гірничодобувної промисловості припадає близько 7% вартості промислової продукції. Гірнича промисловість Туреччини на початку XXI ст. ще слабо розвинена і не відповідає потенційним можливостям країни. Провідну роль відіграє видобуток бурого вугілля, хромових, мідних руд, бокситів, боратів. Досягнутий рівень гірничого виробництва у вартісному вираженні становить 2,5 млрд дол. США, причому продукція на 500 млн дол. експортується. Розрахунки показують, що Туреччина може щорічно видобувати мінеральної сировини на 8-12 млрд дол., половину якої можна експортувати. Ця цифра збільшиться до 30 млрд дол., якщо перетворити сировину в готові продукти. До 2010 р. планується різке збільшення виробництва мінеральної сировини. Якщо цей прогноз реалізується, то Туреччина буде щорічно виробляти сировини на 10 млрд дол. США.
Таблиця 1. — Місце мінерального сектора в експорті-імпорті Туреччини, тис. дол. США.
| Сектори                            | 2000       | 2001       |
| Експорт                            |            |            |
| Сільське та лісове господарства    | 1 973 256  | 2 231 100  |
| Риболовство                        | 24 506     | 28 342     |
| Гірнича справа/кер'єрний видобуток | 400 445    | 338 041    |
| Промисловість                      | 25 339 608 | 28 565 090 |
| Інше                               | 37 091     | 23 856     |
| Загалом                            | 27 774 906 | 31 186 430 |
| Імпорт                             |            |            |
| Сільське та лісове господарства    | 2 127 041  | 1 411 339  |
| Риболовство                        | 1 661      | 879        |
| Гірнича справа/кер'єрний видобуток | 7 104 748  | 6 713 350  |
| Промисловість                      | 45 018 097 | 32 180 558 |
| Інше                               | 251 273    | 200 472    |
| Загалом                            | 54 502 821 | 40 506 599 |

- [Mining Annual Review 2002]

## Окремі галузі
Нафта і газ. Видобуток нафти і газу в Т. наприкінці XX ст. був сконцентрований на півдні і півд.-сході країни. Розробка нафт. родов. почалася в 1948, після відкриття в 1940 родов. Раман. Найбільше родов. країни Шельмо відкрите в 1964. Усього в Т. розроблялося бл. 60 нафтових і 2 газових родов., експлуатувалося понад 600 свердловин. Є 5 нафтопереробних заводи. У 1994 в країні було видобуто бл. 3,7 млн т. нафти. Більша частина сирої імпортної нафти переробляється на заводах в Мерсіні та Ізміті
У 2001, TPAO, державна нафтовидобувна компанія, видобула близько 2 млн т сирої нафти (72% повного видобутку нафти в Туреччині). Щорічне споживання нафти в країні — бл. 28.3 млн т. До 2010 р споживання нафти передбачається збільшити до 41.8 млн т, але з них в країні видобуватимуть тільки бл. 1% [Mining Annual Review 2002].
Споживання природного газу на 2001 р становило 6.8 млрд м³. і має тенденцію до зростання. У 2010 р очікується споживання на рівні 31 млрд м³. (що покриє 18% енергетичних потреб країни). У 2001 виробництво газу компанією TPAO, становило 620 млн м³. і залишиться на цьому є рівні у майбутньому. Одночасно суттєво збільшуватиметься імпорт газу. Ірано-Турецький газопровід, що був відкритий у 2002 забезпечить Туреччині близько 10 млрд м³. газу на рік [Mining Annual Review 2002].
Вугілля. Енергетична вугільна сировина представлена в Т. лігнітом, антрацитом і горючим сланцем. У 1940-ві рр. видобуток вугілля в Т. перевищив 3 млн т. Бл. 90% — кам'яне вугілля. У 2002 р. ТКІ (Турецька вугільна компанія) добувала 6 млн т вугілля для побутових цілей і 1,8 млн т для промисловості. Виробництво приватного сектора — 3 млн т. Потреби у вугіллі для побутових і промислових цілей складають біля 15-16 млн т, різниця покривається імпортом вугілля і за рахунок нафтококсу. Є перспективи збільшення приватного виробництва вугілля до 6 млн т, а продукції ТКІ до 9-10 млн т. За прогнозами видобуток лігніту досягне 150 млн т. Видобувають вугілля на шахтах в районі Зонгулдак-Ереглі. Бл. 80% вугілля коксівне. Шахти розкриті вертикальними і похилими стовбурами. Система розробки в осн. суцільна, управління гірн. тиском г.ч. обваленням. Є механізовані комплекси, але наприкінці XX ст. переважала буропідривна виїмка з ручною навалкою на скребкові конвеєри. Шахти газові, пласти викидонебезпечні. Понад 90% бурого вугілля добувається відкритим способом. Діють понад 90 кар'єрів і шахт. На шахтах з пластами в 8-10 м прийнята шарова система розробки. Потужність пластів на кар'єрах досягає 20 м. Осн. гірн. обладнання — мехлопати, драґлайни, роторні екскаватори.
Залізо. Щорічний видобуток залізняку в Туреччині на 2001–2002 рр. становить 5,5 млн т. Протягом 10 років ця цифра повинна зрости до 15 млн т. Виробництво заліза і сталі в Туреччині на початку XXI ст. перевищує обсяг її внутрішнього споживання. Залізняк добувають в районі Дівріги. Розробка родов. ведеться комбінованим способом. Крім того, відкрита розробка здійснюється в районі м. Хекімхан, в районі Кесіккьопрю, в Зах. Анатолії (родов. Шамли) і на родов. Бююк-Еймір, родов. Хасанчелебі. Переробка зал. руди ведеться в м. Карабюк (з 1939), на заводах «Ердемір» (м. Ереглі) та «Ісдемір» (м. Іскендерун).
Боксити. Відкритий видобуток бокситів ведеться в центр. частині Т., в районі мм. Мугла і Сейдішехір. Переробка руд здійснюється на алюмінієвому комб-ті (м. Сейдішехір). У подальші 10 років видобуток бокситів повинен досягнути 1,5 млн т завдяки створенню нового заводу по виробництву алюмінію з щорічним випуском 1,2 млн т.
Вольфрам. Видобуток вольфрамових руд комбінованим способом ведеться на родов. Улудаг. Збагач. ф-ка в м. Улудаг переробляє шеєлітові і вольфрамітові руди (1200 т вольфрамових концентратів).
Мідь. Видобуток мідних руд здійснюється в районах Мургул, Кюре і Ергані. Вміст міді в рудах 0,5-1,0%. В Мургулі у 1990-х рр. діють 3 кар'єри потужністю 3,8 млн т руди/рік і 2 збагач. ф-ки, що випускають 90 тис. т мідних концентратів і бл. 40 тис.т. піриту. Переробка концентратів ведеться на мідноплавильних заводах в мм. Мургул, Хопа, Стамбул і Самсун. У районі Кюре діє кар'єр потужністю до 1 млн т руди/рік. Збагач. ф-ки працюють в мм. Кюре і Самсун. У Ергані діє гірничо-збагач. комплекс, що включає рудник, збагач. ф-ку і мідноливарний завод (потужність 1 млн т руди/рік, 70 тис.т чорнової міді). Розробляють родов. Чаєлі поблизу м. Трабзон (проектна потужність 62 тис. т мідних концентратів) і Сіірт-Маденкьой на сх. країни (64 тис. т). Представляють інтерес мідно-порфірові родовища Кіркларелі-Дерекой, Ерзурум Іспір і Сірт Маденкой. Ефективніше використання виробничих потужностей дозволить Туреччині за 10 років збільшити виробництво міді до 100 тис. т.
Хром. Наприкінці XX ст. за видобутком хромових руд Т. входила в п'ятірку провідних країн світу. Осн. видобуток — на сході країни (родовища групи Гулеман). При збагаченні руд в м. Елязиг отримують концентрат, що містить 42-48% Cr2O3. Розробляється родов. в районі Мугла, на півд.-заході країни. Збагачення руди здійснюється в м. Карагедік. У рудному районі Бурса-Ескішехір експлуатуються дек. родов. Бл. 50% хромітів йде на виробництво ферохрому. Інша частина хромітів експортується.
На початку XXI ст. хроміт в Т. займає 2-е місце після сполук бору за обсягами збуту і експорту. На базі родовищ хроміту в районі Адана-Карсанті, які знаходяться в руках приватних осіб і держави, планується створити акціонерну компанію і завод в Умурталік потужністю 150 тис. т/рік ферохроміту. Такі ж заводи потужністю по 50 тис. т/рік планується побудувати в районах Бурса і Кайзері. У подальші 10 років щорічне виробництво хроміту повинно досягнути 2 млн т із вмістом Cr2О3 44%.
Забезпеченість видобутку хромових руд їх підтвердженими запасами, розрахована за максимальним рівнем виробництва в період 1995–1997 рр. з урахуванням втрат при видобутку і збагаченні у Туреччині становить 22 роки.
Ртуть. За видобутком ртутних руд Т. наприкінці XX ст. входила у п'ятірку провідних країн світу. Розробляли родов. на півд.-заході, в районі мм. Ізмір і Конья. Сировина надходить на заводи в мм. Халікьой і Сараййоню. У Халікьой частину потужностей використовують для виробництва сурми.
Поліметали. Свинцево-цинкові руди добувають в осн. в Центр. Анатолії, в районі мм. Елязиг і Кайсері (руди з сер. вмістом Pb 4% і Zn 4,5%). Передбачається побудувати нові заводи по виробництву свинцю і цинку потужністю 50 тис. т по свинцю і 100 тис. т по цинку.
Золото і срібло. Починаючи з древніх часів, в Туреччині видобуто понад 4000 т золота. У 1985 р. іноземні компанії розвернули інтенсивні пошуково-розвідувальні роботи завдяки новому гірничому закону; відкриті великі золотоносні родовища, на яких можна видобувати 11 т золота і 120 т срібла річно. На срібному руднику в Гюмській пров. видобуток Ag повинен досягнути 122 т/рік. Розвиток золотодобувної галузі передбачає виконання семи нових проектів (табл. 2).
Таблиця 2. — Золото- і срібловидобувні проекти в Туреччині (2001).
| Регіон               | Золото, т | Срібло, т |
| Ovacik, Izmir        | 24        | 24        |
| Mastra, Gumushane    | 12        | 8         |
| Cerattepe, Artvin    | 30,3      | 1 050     |
| Kucukdere, Balikesir | 7,5       | 17        |
| Kaymaz, Eskisehir    | 6,2       | 3         |
| Efemcukuru, Izmir    | 30        | -         |
| Kisladag, Usak       | 150       | -         |
| Загалом              | 260       | 1 106     |

На новому руднику Ovacik для видалення золота передбачене ціанування. Цей проект має близько 10 проектів-аналогів, які будуть «запущені» у виробництво після успішної еколого-промислової апробації технології Ovacik.
Канадська компанія Eldorado Gold Corp. і компанія Hatch Associates Ltd. здійснюють проект освоєння золоторудного родов. Кісладаґ (Kisladag), розташованого в Півд.-Західній Туреччині. Підтверджені запаси руди категорії proven+probable (В+С1), підготовлені до експлуатації становлять 65.66 млн т з вмістом Au 1.34 г/т, запаси золота — 88 т. Разом із запасами низьких категорій (measured+indicated або C1+C2) загальні запаси руди і золота складають на родовищі — 149 млн т із вмістом Au 1.14 г/т і запаси золота — 170 т. Передбачається розробка руд кар'єром в кількості 3.4 млн т на рік і подальше купчасте вилуговування золота [Mining Journal. 2002. V.339, № 8702].
Нерудні корисні копалини формують 70% гірничодобувного потенціалу країни. Нерудні корисні копалини поділяють на дві групи за запасами і конкурентоспроможності на європейському і світовому ринку. Високу конкурентоспроможність мають борати, магнезит, перліт, пемза, сіль, целестин, скельний штучний камінь, барит, мармур, флюорит, бентоніт, корунд, сепіоліт. Потім слідує каолін, вогнетривка глина, алуніт, азбест, польовий шпат, воластоніт, цеоліт, вермікуліт. Планується значний приріст видобутку нерудної сировини до 2010 р. Зокрема, турецький магнезит має невеликий вміст кремнезему і кальцію і на світовому ринку користується переважним попитом завдяки своїй високій якості. Передбачається, що в 10-літній термін виробництво магнезиту досягне 2-3 млн т/рік.
Гірничохімічна промисловість. Найбільш розвинутий видобуток борних руд і бариту. За видобутком борних руд Т. займає 1-е місце у світі (2002). Країна видобуває річно 475 тис. т бору, у вигляді В2О3. Виробництво через 10 років досягне 750 тис. т/рік В2О3. По бариту сумарні потужності всіх рудників країни 550 тис. т, а збагачувальних ф-к до 670 тис. т/рік. Майже половина продукції експортується. Експлуатацію родов. і виробництво боратів контролює компанія «ETIBANK». Розробка ведеться в 6 осн. рудних районах в зах. і центр. частині країни — Султанчаяри, Бігадіч, Емет, Кирка і інш. Борна продукція експортується в США, Японію і країни Зах. Європи.
Нерудна індустріальна сировина. У Т. ведеться розробка родов. числ. видів нерудної індустріальної сировини. Країна забезпечує бл. 60% світового видобутку корунду (р-н Мугла — Міляс, Айдин-Сьоке). Родов. магнезиту розробляють в районі мм. Кютахья і Ескішехір.
З нерудних буд. матеріалів першорядне значення має видобуток мармуру і травертину. Турецький мармур за якістю відповідає міжнародним стандартам і конкурує з італійським. До 2010 р. намічено довести виготовлення мармуру до 5 млн м3 і блокового граніту до 20 млн м3 річно.
Крім того, в Т. ведеться видобуток уранових, марганцевих, стибієвих руд, сірки, піриту, фосфоритів, перліту, азбесту, бентоніту, воластоніту, кварцового піску, кіаніту, кам. солі, сепіоліту (морської пінки), польового шпату, селітри і інш. Планується використати родовища рідкісноземельних елементів в Ескісехір для виробництва високотехнологічних продуктів.

## Наукові установи. Підготовка кадрів. Періодична преса
Керівництво всіма операціями в добувній промисловості здійснює Мін-во енергетики і природних ресурсів через Гірничорудне і Нафтове управління. Н.-д. роботи в галузі геології і гірн. справи проводять: Інститут вивчення і розробки мінеральної сировини (Анкара, засн. в 1935); Інститут сейсмології (Анкара, 1969); Інститут мармуру і дослідницьких робіт (Стамбул, 1972) і інш. Підготовку фахівців гірничо-геол. профілю веде в осн. ф-т гірн. інженерів Стамбульського технол. університету (засн. 1773). Журнали гірничого профілю: «Maden tetkik ve arama estitusu yayiniari» (з 1939); «Yerbilimleri» (з 1976).

title: Гірнича промисловість Туреччини

wikitext:
'''Гірнича промисловість [[Туреччина|Туреччини]]'''.

== Загальна характеристика ==
Станом на 1998-99 рр. частка гірничої промисловості у ВВП становила всього 1%, у 2002 р. — близько 1,5%. На початку XXI ст. продукція гірничодобувної галузі становить близько 1% експорту і 16,5% імпорту (див. табл. 1). В ній зайнято 171000 працевлаштованих. На частку гірничодобувної промисловості припадає близько 7% вартості промислової продукції. Гірнича промисловість Туреччини на початку XXI ст. ще слабо розвинена і не відповідає потенційним можливостям країни. Провідну роль відіграє видобуток бурого вугілля, хромових, мідних руд, бокситів, боратів. Досягнутий рівень гірничого виробництва у вартісному вираженні становить 2,5 млрд дол. США, причому продукція на 500 млн дол. експортується. Розрахунки показують, що Туреччина може щорічно видобувати мінеральної сировини на 8-12 млрд дол., половину якої можна експортувати. Ця цифра збільшиться до 30 млрд дол., якщо перетворити сировину в готові продукти. До 2010 р. планується різке збільшення виробництва мінеральної сировини. Якщо цей прогноз реалізується, то Туреччина буде щорічно виробляти сировини на 10 млрд дол. США.

Таблиця 1. — Місце мінерального сектора в експорті-імпорті Туреччини, тис. дол. США.
{| border=1 cellspacing=0 cellpadding=0
|-
| width=197 valign=top | '''Сектори'''
| width=197 valign=top |
'''2000'''
| width=197 valign=top |
'''2001'''
|-
| width=197 valign=top | [[Експорт]]
| width=197 valign=top |

| width=197 valign=top |

|-
| width=197 valign=top | Сільське та лісове господарства
| width=197 valign=top |
1 973 256
| width=197 valign=top |
2 231 100
|-
| width=197 valign=top | [[Риболовство]]
| width=197 valign=top |
24 506
| width=197 valign=top |
28 342
|-
| width=197 valign=top | Гірнича справа/кер'єрний видобуток
| width=197 valign=top |
400 445
| width=197 valign=top |
338 041
|-
| width=197 valign=top | [[Промисловість]]
| width=197 valign=top |
25 339 608
| width=197 valign=top |
28 565 090
|-
| width=197 valign=top | [[Інше]]
| width=197 valign=top |
37 091
| width=197 valign=top |
23 856
|-
| width=197 valign=top | '''Загалом'''
| width=197 valign=top |
'''27 774 906'''
| width=197 valign=top |
'''31 186 430'''
|-
| width=197 valign=top | [[Імпорт]]
| width=197 valign=top |

| width=197 valign=top |

|-
| width=197 valign=top | Сільське та лісове господарства
| width=197 valign=top |
2 127 041
| width=197 valign=top |
1 411 339
|-
| width=197 valign=top | [[Риболовство]]
| width=197 valign=top |
1 661
| width=197 valign=top |
879
|-
| width=197 valign=top | Гірнича справа/кер'єрний видобуток
| width=197 valign=top |
7 104 748
| width=197 valign=top |
6 713 350
|-
| width=197 valign=top | [[Промисловість]]
| width=197 valign=top |
45 018 097
| width=197 valign=top |
32 180 558
|-
| width=197 valign=top | [[Інше]]
| width=197 valign=top |
251 273
| width=197 valign=top |
200 472
|-
| width=197 valign=top | '''Загалом'''
| width=197 valign=top |
'''54 502 821'''
| width=197 valign=top |
'''40 506 599'''
|}
* [Mining Annual Review 2002]

== Окремі галузі ==

'''Нафта і газ.''' Видобуток нафти і газу в Т. наприкінці XX ст. був сконцентрований на півдні і півд.-сході країни. Розробка нафт. родов. почалася в 1948, після відкриття в 1940 родов. Раман. Найбільше родов. країни Шельмо відкрите в 1964. Усього в Т. розроблялося бл. 60 нафтових і 2 газових родов., експлуатувалося понад 600 свердловин. Є 5 нафтопереробних заводи. У 1994 в країні було видобуто бл. 3,7 млн т. нафти. Більша частина сирої імпортної нафти переробляється на заводах в Мерсіні та Ізміті
У 2001, TPAO, державна нафтовидобувна компанія, видобула близько 2 млн т сирої нафти (72% повного видобутку нафти в Туреччині). Щорічне споживання нафти в країні — бл. 28.3 млн т. До 2010 р споживання нафти передбачається збільшити до 41.8 млн т, але з них в країні видобуватимуть тільки бл. 1% [Mining Annual Review 2002].

Споживання природного газу на 2001 р становило 6.8 млрд м³. і має тенденцію до зростання. У 2010 р очікується споживання на рівні 31 млрд м³. (що покриє 18% енергетичних потреб країни). У 2001 виробництво газу компанією TPAO, становило 620 млн м³. і залишиться на цьому є рівні у майбутньому. Одночасно суттєво збільшуватиметься імпорт газу. Ірано-Турецький газопровід, що був відкритий у 2002 забезпечить Туреччині близько 10 млрд м³. газу на рік [Mining Annual Review 2002].

[[Файл:Європа-вугілля.JPG|thumb|300px|right|Видобуток та імпорт вугілля у країнах Європи]]
'''Вугілля'''. Енергетична вугільна сировина представлена в Т. лігнітом, антрацитом і горючим сланцем. У 1940-ві рр. видобуток вугілля в Т. перевищив 3 млн т. Бл. 90% — кам'яне вугілля. У 2002 р. ТКІ (Турецька вугільна компанія) добувала 6 млн т вугілля для побутових цілей і 1,8 млн т для промисловості. Виробництво приватного сектора — 3 млн т. Потреби у вугіллі для побутових і промислових цілей складають біля 15-16 млн т, різниця покривається імпортом вугілля і за рахунок нафтококсу. Є перспективи збільшення приватного виробництва вугілля до 6 млн т, а продукції ТКІ до 9-10 млн т. За прогнозами видобуток лігніту досягне 150 млн т. Видобувають вугілля на шахтах в районі Зонгулдак-Ереглі. Бл. 80% вугілля коксівне. Шахти розкриті вертикальними і похилими стовбурами. Система розробки в осн. суцільна, управління гірн. тиском г.ч. обваленням. Є механізовані комплекси, але наприкінці XX ст. переважала буропідривна виїмка з ручною навалкою на скребкові конвеєри. Шахти газові, пласти викидонебезпечні. Понад 90% бурого вугілля добувається відкритим способом. Діють понад 90 кар'єрів і шахт. На шахтах з пластами в 8-10 м прийнята шарова система розробки. Потужність пластів на кар'єрах досягає 20 м. Осн. гірн. обладнання — мехлопати, драґлайни, роторні екскаватори.

'''Залізо.''' Щорічний видобуток залізняку в Туреччині на 2001–2002 рр. становить 5,5 млн т. Протягом 10 років ця цифра повинна зрости до 15 млн т. Виробництво заліза і сталі в Туреччині на початку XXI ст. перевищує обсяг її внутрішнього споживання. Залізняк добувають в районі Дівріги. Розробка родов. ведеться комбінованим способом. Крім того, відкрита розробка здійснюється в районі м. Хекімхан, в районі Кесіккьопрю, в Зах. Анатолії (родов. Шамли) і на родов. Бююк-Еймір, родов. Хасанчелебі. Переробка зал. руди ведеться в м. Карабюк (з 1939), на заводах «Ердемір» (м. Ереглі) та «Ісдемір» (м. Іскендерун).

'''Боксити.''' Відкритий видобуток бокситів ведеться в центр. частині Т., в районі мм. Мугла і Сейдішехір. Переробка руд здійснюється на алюмінієвому комб-ті (м. Сейдішехір). У подальші 10 років видобуток бокситів повинен досягнути 1,5 млн т завдяки створенню нового заводу по виробництву алюмінію з щорічним випуском 1,2 млн т.

'''Вольфрам'''. Видобуток вольфрамових руд комбінованим способом ведеться на родов. Улудаг. Збагач. ф-ка в м. Улудаг переробляє шеєлітові і вольфрамітові руди (1200 т вольфрамових концентратів).

'''Мідь'''. Видобуток мідних руд здійснюється в районах Мургул, Кюре і Ергані. Вміст міді в рудах 0,5-1,0%. В Мургулі у 1990-х рр. діють 3 кар'єри потужністю 3,8 млн т руди/рік і 2 збагач. ф-ки, що випускають 90 тис. т мідних концентратів і бл. 40 тис.т. піриту. Переробка концентратів ведеться на мідноплавильних заводах в мм. Мургул, Хопа, Стамбул і Самсун. У районі Кюре діє кар'єр потужністю до 1 млн т руди/рік. Збагач. ф-ки працюють в мм. Кюре і Самсун. У Ергані діє гірничо-збагач. комплекс, що включає рудник, збагач. ф-ку і мідноливарний завод (потужність 1 млн т руди/рік, 70 тис.т чорнової міді). Розробляють родов. Чаєлі поблизу м. Трабзон (проектна потужність 62 тис. т мідних концентратів) і Сіірт-Маденкьой на сх. країни (64 тис. т). Представляють інтерес мідно-порфірові родовища Кіркларелі-Дерекой, Ерзурум Іспір і Сірт Маденкой. Ефективніше використання виробничих потужностей дозволить Туреччині за 10 років збільшити виробництво міді до 100 тис. т.

'''Хром.''' Наприкінці XX ст. за видобутком хромових руд Т. входила в п'ятірку провідних країн світу. Осн. видобуток — на сході країни (родовища групи Гулеман). При збагаченні руд в м. Елязиг отримують концентрат, що містить 42-48% Cr2O3. Розробляється родов. в районі Мугла, на півд.-заході країни. Збагачення руди здійснюється в м. Карагедік. У рудному районі Бурса-Ескішехір експлуатуються дек. родов. Бл. 50% хромітів йде на виробництво ферохрому. Інша частина хромітів експортується.

На початку XXI ст. хроміт в Т. займає 2-е місце після сполук бору за обсягами збуту і експорту. На базі родовищ хроміту в районі Адана-Карсанті, які знаходяться в руках приватних осіб і держави, планується створити акціонерну компанію і завод в Умурталік потужністю 150 тис. т/рік ферохроміту. Такі ж заводи потужністю по 50 тис. т/рік планується побудувати в районах Бурса і Кайзері. У подальші 10 років щорічне виробництво хроміту повинно досягнути 2 млн т із вмістом Cr2О3 44%.

Забезпеченість видобутку хромових руд їх підтвердженими запасами, розрахована за максимальним рівнем виробництва в період 1995–1997 рр. з урахуванням втрат при видобутку і збагаченні у Туреччині становить 22 роки.

'''Ртуть.''' За видобутком ртутних руд Т. наприкінці XX ст. входила у п'ятірку провідних країн світу. Розробляли родов. на півд.-заході, в районі мм. Ізмір і Конья. Сировина надходить на заводи в мм. Халікьой і Сараййоню. У Халікьой частину потужностей використовують для виробництва сурми.

'''Поліметали.''' Свинцево-цинкові руди добувають в осн. в Центр. Анатолії, в районі мм. Елязиг і Кайсері (руди з сер. вмістом Pb 4% і Zn 4,5%). Передбачається побудувати нові заводи по виробництву свинцю і цинку потужністю 50 тис. т по свинцю і 100 тис. т по цинку.

'''Золото і срібло.''' Починаючи з древніх часів, в Туреччині видобуто понад 4000 т золота. У 1985 р. іноземні компанії розвернули інтенсивні пошуково-розвідувальні роботи завдяки новому гірничому закону; відкриті великі золотоносні родовища, на яких можна видобувати 11 т золота і 120 т срібла річно. На срібному руднику в Гюмській пров. видобуток Ag повинен досягнути 122 т/рік. Розвиток золотодобувної галузі передбачає виконання семи нових проектів (табл. 2).

Таблиця 2. — Золото- і срібловидобувні проекти в Туреччині (2001).
{| border=1 cellspacing=0 cellpadding=0
|-
| width=148 valign=top | '''Регіон'''
| width=148 valign=top |
'''Золото, т'''
| width=148 valign=top |
'''Срібло, т'''
|-
| width=148 valign=top | [[Ovacik, Izmir]]
| width=148 valign=top |
24
| width=148 valign=top |
24
|-
| width=148 valign=top | [[Mastra, Gumushane]]
| width=148 valign=top |
12
| width=148 valign=top |
8
|-
| width=148 valign=top | [[Cerattepe, Artvin]]
| width=148 valign=top |
30,3
| width=148 valign=top |
1 050
|-
| width=148 valign=top | [[Kucukdere, Balikesir]]
| width=148 valign=top |
7,5
| width=148 valign=top |
17
|-
| width=148 valign=top | [[Kaymaz, Eskisehir]]
| width=148 valign=top |
6,2
| width=148 valign=top |
3
|-
| width=148 valign=top | [[Efemcukuru, Izmir]]
| width=148 valign=top |
30
| width=148 valign=top |
-
|-
| width=148 valign=top | [[Kisladag, Usak]]
| width=148 valign=top |
150
| width=148 valign=top |
-
|-
| width=148 valign=top | [[Загалом]]
| width=148 valign=top |
260
| width=148 valign=top |
1 106
|}

На новому руднику Ovacik для видалення золота передбачене ціанування. Цей проект має близько 10 проектів-аналогів, які будуть «запущені» у виробництво після успішної еколого-промислової апробації технології Ovacik.

Канадська компанія Eldorado Gold Corp. і компанія Hatch Associates Ltd. здійснюють проект освоєння золоторудного родов. Кісладаґ (Kisladag), розташованого в Півд.-Західній Туреччині. Підтверджені запаси руди категорії proven+probable (В+С1), підготовлені до експлуатації становлять 65.66 млн т з вмістом Au 1.34 г/т, запаси золота — 88 т. Разом із запасами низьких категорій (measured+indicated або C1+C2) загальні запаси руди і золота складають на родовищі — 149 млн т із вмістом Au 1.14 г/т і запаси золота — 170 т. Передбачається розробка руд кар'єром в кількості 3.4 млн т на рік і подальше купчасте вилуговування золота [Mining Journal. 2002. V.339, № 8702].

'''Нерудні корисні копалини''' формують 70% гірничодобувного потенціалу країни. Нерудні корисні копалини поділяють на дві групи за запасами і конкурентоспроможності на європейському і світовому ринку. Високу конкурентоспроможність мають борати, магнезит, перліт, пемза, сіль, целестин, скельний штучний камінь, барит, мармур, флюорит, бентоніт, корунд, сепіоліт. Потім слідує каолін, вогнетривка глина, алуніт, азбест, польовий шпат, воластоніт, цеоліт, вермікуліт. Планується значний приріст видобутку нерудної сировини до 2010 р. Зокрема, турецький магнезит має невеликий вміст кремнезему і кальцію і на світовому ринку користується переважним попитом завдяки своїй високій якості. Передбачається, що в 10-літній термін виробництво магнезиту досягне 2-3 млн т/рік.

'''Гірничохімічна промисловість.''' Найбільш розвинутий видобуток борних руд і бариту. За видобутком борних руд Т. займає 1-е місце у світі (2002). Країна видобуває річно 475 тис. т бору, у вигляді В2О3. Виробництво через 10 років досягне 750 тис. т/рік В2О3. По бариту сумарні потужності всіх рудників країни 550 тис. т, а збагачувальних ф-к до 670 тис. т/рік. Майже половина продукції експортується. Експлуатацію родов. і виробництво боратів контролює компанія «ETIBANK». Розробка ведеться в 6 осн. рудних районах в зах. і центр. частині країни — Султанчаяри, Бігадіч, Емет, Кирка і інш. Борна продукція експортується в США, Японію і країни Зах. Європи.
Нерудна індустріальна сировина. У Т. ведеться розробка родов. числ. видів нерудної індустріальної сировини. Країна забезпечує бл. 60% світового видобутку корунду (р-н Мугла — Міляс, Айдин-Сьоке). Родов. магнезиту розробляють в районі мм. Кютахья і Ескішехір.

'''З нерудних буд. матеріалів''' першорядне значення має видобуток мармуру і травертину. Турецький мармур за якістю відповідає міжнародним стандартам і конкурує з італійським. До 2010 р. намічено довести виготовлення мармуру до 5 млн м3 і блокового граніту до 20 млн м3 річно.

Крім того, в Т. ведеться видобуток уранових, марганцевих, стибієвих руд, сірки, піриту, фосфоритів, перліту, азбесту, бентоніту, воластоніту, кварцового піску, кіаніту, кам. солі, сепіоліту (морської пінки), польового шпату, селітри і інш. Планується використати родовища рідкісноземельних елементів в Ескісехір для виробництва високотехнологічних продуктів.

== Наукові установи. Підготовка кадрів. Періодична преса ==
Керівництво всіма операціями в добувній промисловості здійснює Мін-во енергетики і природних ресурсів через Гірничорудне і Нафтове управління. Н.-д. роботи в галузі геології і гірн. справи проводять: Інститут вивчення і розробки мінеральної сировини (Анкара, засн. в 1935); Інститут сейсмології (Анкара, 1969); Інститут мармуру і дослідницьких робіт (Стамбул, 1972) і інш. Підготовку фахівців гірничо-геол. профілю веде в осн. ф-т гірн. інженерів Стамбульського технол. університету (засн. 1773). Журнали гірничого профілю: «Maden tetkik ve arama estitusu yayiniari» (з 1939); «Yerbilimleri» (з 1976).

== Див. також ==
* [[Корисні копалини Туреччини]],
* [[Історія освоєння мінеральних ресурсів Туреччини]],
* [[Економіка Туреччини]],
* [[Геологія Туреччини]],
* [[Гідрогеологія Туреччини]],
* [[Сейсмічність Туреччини]].

== Джерела ==
* {{ГЕС3}}
* {{Гайко}}
* Гайко Г. І., Білецький В. С. Історія гірництва: Підручник. — Київ-Алчевськ: Видавничий дім «Києво-Могилянська академія», видавництво «ЛАДО» ДонДТУ, 2013. — 542 с.

{{Гірнича промисловість країн світу}}

[[Категорія:Гірнича промисловість за країною|Туреччини]]
[[Категорія:Гірнича промисловість Туреччини]]
[[Категорія:Промисловість Туреччини]]
[[Категорія:Гірнича промисловість Азії|Туреччина]]


text:
# Аеропорт Ростова-на-Дону
Аеропорт Ростов-на-Дону — аеропорт (до 2017 міжнародний), розташований за 8 км на схід від міста Ростов-на-Дону, на півдні Росії.
З 7 грудня 2017 року всі пасажирські рейси перенесені до аеропорту Платов.

## Ресурси Інтернету
- Офіційний сайт аеропорту Ростов-на-Дону [Архівовано 5 серпня 2016 у Wayback Machine.]

title: Аеропорт Ростова-на-Дону

wikitext:
{{Infobox airport
| name         =
| nativename   =
| nativename-a =
| nativename-r =
| image        = Rosotov_Airport_logo.jpg
| image-width  = 250
| image2       = Rostov-on-Don Airport.jpg
| image2-width = 250
| caption      =
| IATA         =
| ICAO         = URRR
| type         = Цивільний
| owner        =
| operator     = JSC "Airport Rostov-on-Don"
| city-served  = [[Ростов-на-Дону]]
| location     = [[Ростов-на-Дону]], [[Росія]]
| hub          = [[Donavia]], {{iw|Rossiya Airlines}}
| elevation-f  = 259
| elevation-m  = 79
| coordinates  =
| website      = [http://rnd-airport.ru/airport_information_2 rnd-airport.ru]
| metric-elev  = yes
| metric-rwy   = yes
| r1-number    = 04/22
| r1-length-f  = 8,202
| r1-length-m  = 2,500
| r1-surface   = [[Бетон]]
| r2-number    = 09/27
| r2-length-f  =
| r2-length-m  = 1,300
| r2-surface   = ґрунт
| stat-year    = 2015
| stat1-header = Пасажири
| stat1-data   = 2,062,761 {{падіння}}
| stat2-header =
| stat2-data   =
| stat3-header = Авіаційний трафік
| stat3-data   = 21,261 {{зростання}}
| stat4-header =
| stat4-data   =
| footnotes    =
}}
'''Аеропорт Ростов-на-Дону''' — аеропорт (до 2017 міжнародний), розташований за 8 км на схід від міста [[Ростов-на-Дону]], на півдні [[Росія|Росії]].

З 7 грудня 2017 року<ref>{{cite web|title=Все внутрироссийские и международные рейсы переводятся в аэропорт Платов с 7 декабря 2017 года  - Аэропорт Платов|url=http://platov.aero/news/vse_vnutrirossiyskie_i_mejdunarodnyie_reysyi_perevodyatsya_v_aeroport_platov_s_7_dekabrya_2017_goda_|website=platov.aero|publisher=Международный аэропорт "Платов"|accessdate=28 листопада 2017|language=ru|archive-date=1 грудня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171201043440/http://platov.aero/news/vse_vnutrirossiyskie_i_mejdunarodnyie_reysyi_perevodyatsya_v_aeroport_platov_s_7_dekabrya_2017_goda_}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171201043440/http://platov.aero/news/vse_vnutrirossiyskie_i_mejdunarodnyie_reysyi_perevodyatsya_v_aeroport_platov_s_7_dekabrya_2017_goda_ |date=2017-12-01 }}</ref> всі пасажирські рейси перенесені до [[Платов (аеропорт)|аеропорту Платов]].

== Див. також ==
* [[Платов (аеропорт)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Ресурси Інтернету ==
{{Commons category}}
* [http://rnd-airport.ru/airport_information_2 Офіційний сайт аеропорту Ростов-на-Дону] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160805064041/http://rnd-airport.ru/airport_information_2 |date=5 серпня 2016 }}

{{Аеропорти Росії}}

[[Категорія:Транспорт Ростова-на-Дону]]
[[Категорія:Аеропорти Ростовської області]]

title: Загальні дані

Тип: цивільний

Оператор: JSC "Airport Rostov-on-Don"

Обслуговує: Ростов-на-Дону

Розташування: Ростов-на-Дону, Росія

Хаб: Donavia, Rossiya Airlines

title: Злітно-посадкові смуги

Напрямок: Довжина · Тип поверхні (PCN)

м: фт

1,300 · ґрунт

title: Статистика (2015)

title: Ідентифікатори і посилання

Ідентифікатори і посилання: RVI