text:
# Холмський мішок
Холмський мішок (нім. Schlacht um Cholm), відомий також як Битва за Холм (23 січня — 5 травня 1942) — оборонні дії німецького гарнізону міста Холм, що опинилися в повному оточенні у наслідок проведення радянськими військами наступальної операції у ході наступу на торопецько-холмському напрямку, під час загального стратегічного наступу Червоної армії взимку 1942 року в битві під Москвою. Бойові дії за утримання міста почалися 18 січня з атаки радянських партизан на зайнятий німцями транспортний вузол Холма. Кілька днів по тому Червона армія оточила місто з усім його гарнізоном. Протягом декількох місяців Холм забезпечувався повітрям до того часу, доки у травні 1942 року німецькі частини не прорвали блокаду і не відновили зв'язок з гарнізоном.

## Історія

### Передумови
Холм — районний центр Новгородської області, що розташований на місці злиття річок Ловать і Кунья і поділяється їх руслами і високими берегами на частини. На початку 1942 року в місті мешкало близько 6100 жителів і він мав значення важливої річкової переправи з одного боку, і одночасно був транспортним вузлом на єдиної, що не залежала від погодних умов, трасі «північ-південь» між Старою Русою і Торопцем, так як більшу частину навколишнього ландшафту становили болота. 3 серпня 1941 року Холм був зайнятий частинами Вермахту й в період з серпня 1941 по січень 1942 року він служив німецьким частинам тільки в ролі бази постачання і перевалочного пункту, вдало розташованого в безпосередній близькості до лінії фронту. Він охоронявся лише частинами тилової служби та невеликими силами охоронних підрозділів. Незабаром після окупації міста в районі сформувалася бригада радянських партизан, яка незначною мірою діяла проти тилових німецьких ліній зв'язку та комунікацій.
8 січня почалися наступальні операції проти правого крила групи армій «Північ» на південь від озера Ільмень. Найближчім часом радянські частини прорвали на деяких ділянках лінію фронту німецьку оборону й продовжували розширювати прориви. Так як Верховне Командування сухопутних військ Вермахту категорично виключало варіант відступу із займаних рубежів, щоб не втратити стик з групою армій «Центр», командувач групою армій «Північ», генерал-полковник Георг фон Кюхлер, спробував «заткнути дірку» в обороні, пробиті ворожим наступом, частинами, знятими з інших ділянок. 18 січня 1942 він відкликав з цього району XXXIX-й танковий корпус, і забезпечення безпеки транспортного вузла Холм полягло на 218-ту піхотну дивізію. З'єднання дислокувалося ще в Данії, повне перебазування її до району Холма на той час ще не було завершене. У неповному складі вона з'явилася на німецько-радянському фронтові тільки 28 січня.

### Хід операції
Після того, як великий радянський наступ розпочався, він став швидко розвиватися в напрямку Ловати, й німецькі частини змушені були маневрувати. Щоб захопити цей важливий транспортний вузол, радянський начальник штабу Північно-Західного фронту генерал-лейтенант Ватутін М. Ф., спланував спільні дії з 2-ю Ленінградською партизанською бригадою під командуванням старшого лейтенанта Васильєва М. Г.. Згідно з радянськими даними, в цій операції брало участь 8 партизанських формувань у складі до 800—1000 чоловіків.
Вранці 18 січня о 4:00 ранку партизани почали наступ з трьох напрямків, головний удар завдавався із заходу, де місто було найменш укріплене. Атака була досить потужною й німецькі солдати, для яких це стало несподіванкою, до 11:00 відступили до центру міста. Там, зайнявши оборону в церкви і в'язниці ГПУ, вони успішно відбивали атаки. Радянська 33-тя стрілецька дивізія, яка повинна була підтримати партизан, проте сама була зупинена німецькими частинами східніше Холма. Раннім вечором без підтримки і боєприпасів, партизани врешті-решт змушені були відійти. Однак поодинокі сутички з партизанами тривали аж до 21 січня.
У ніч на 19 січня 1942 року до Холма прибув командир 281-ї охоронної дивізії генерал-майор Теодор Шерер зі своїм штабом, який перебрав на себе загальне командування над усіма частинами поблизу міста, що залишалися для захисту районного центру. По суті це були три роти 65-го резервного поліцейського батальйону, три піхотні роти 385-го піхотного полку, частини постачання і тилового забезпечення, що опинилися в районі Холма. Спочатку вони налічували всього 3 500 осіб. Під натиском радянського наступу, зі сходу до міста відступали подальші підрозділи Вермахту, які і посилили собою, так звану «бойову групу Шерера». Таким же чином до мішка потрапили і частини 8-ї єгерської команди (нім. Jagd-Kommando 8).
Вже 16 січня 3-тя радянська ударна армія генерала Пуркаєва М. О. отримала наказ про опанування Холма до 19 січня. 17 січня, напередодні партизанського нальоту, його з'єднання стояли в 20-25 кілометрах на схід від міста біля містечка Красний Клин. Пуркаев зміг задіяти для наступу зі сходу на Холм тільки 33-тю стрілецьку дивізію (полковника Макарьева А. К.), так як танки 146-го танкового батальйону відстали через нестачу пального. Дивізія підійшла до околиць міста 20 січня, в той час, як 257-ма стрілецька дивізія і 31-ша стрілецька бригада обходили місто з півдня. До 22 січня ці три з'єднання замкнули кільце навколо Холма.
Але ще 21 січня 73-й і 82-й стрілецькі полки 33-ї дивізії почали перший великий наступ з півдня з метою захоплення західній частині міста і моста через Ловать. Становище німецьких частин різко ускладнився, оскільки в мішкі вже не вистачало гранат та інших боєприпасів, а командний пункт бойової групи практично перебував на передовій.
23 січня радянські частини нарешті отримали підкріплення — 146-й окремий танковий батальйон з 13-ма танками (2 Т-34 і 11 Т-60). Т-60 того ж дня вступили в бій у східній частині міста. Стримувати атаки німцям ставало все важче, так як протитанкові гармати практично були відсутні. Тільки за допомогою шести мін, закладених на вуличних барикадах і зв'язок ручних гранат, атаку Червоної армії вдалося відбити.
25 січня стан німецьких частин погіршився ще сильніше у зв'язку з втратою продовольчих складів, підпалених під час обстрілів, вміст яких вдалося врятувати лише наполовину. Тим часом на заході від міста почали збиратися перші сили 218-ї піхотної дивізії, що прибула з Європи, та інших німецьких з'єднань. Вони формувалися командиром дивізії генерал-майором Горстом бароном фон Укерманом і відразу ж в ролі «бойової групи Укермана» прямували на деблокування Холма. 26 січня їм вдалося прорвати на південно-західному напрямку лінію зіткнення сторін; приблизно 200 піхотинців прорвалися, як підкріплення до обложених до того, як Червона армія знову замкнула кільце. Пізніше, таким же шляхом, вдалося доставити й кілька самохідних артилерійських установок. За допомогою отриманих підкріплень, «бойовій групі Шерера» вдалося відбити назад північно-західну частину міста, що знаходилася поруч з аеродромом, летовище якого було необхідним для можливого постачання по повітрю. Аж до кінця січня тривали спроби деблокади Холма. Зовні знову наступала «бойова група Укермана», якій вдалося до 31 січня просунутися в бік мішка на 10-15 кілометрів, в той час як генерал-майор Шерер зосереджував свої зусилля на з'єднання з ними.
Після того, як частини Червоної армії відбили цю спробу деблокування і при цьому самі вже протягом десяти днів атакували Холм, їх сили також вичерпалися. Полки 33-ї стрілецької дивізії через високі втрати налічували тепер по 200—300 чоловік особового складу. Тому тимчасово, з 1 лютого, наступ було призупинено. Всього за десять днів у період з 18 по 28 січня оточеним в Холмі німцям довелося витримати шість атак і 15 контратак, а також провести 20 ударів і розвідувальних вилазок. При цьому 27 атак, з яких сім було підтримано танками, відбиті. Ці запеклі бої вже призвели до високих втрат. До цього часу загинули або отримали поранення 30 офіцерів, 250 унтерофіцерів і близько 1000 рядових. Після того, як спроби деблокування з боку німецького XXXIX-го танкового корпусу і «бойової групи Укермана» через високі втрат і нестачу сил, зазнали поразки, з 27/28 січня частини в Холмі виявилися остаточно відрізаними.

### Бої в мішкі
Точні сили різних з'єднань, які поступово збиралися в Холмі, сформувавши пізніше «бойову групу Шерера», не відомі. У деяких джерелах згадується 3500 чоловіків на момент оточення. Після боїв кінця січня 1942 року, ядро німецьких частин у Холмі становили ймовірно залишки 397-го піхотного полку 218-ї піхотної дивізії, 553-го піхотного полку 329-ї піхотної дивізії, а також частини 123-ї піхотної дивізії. До складу обложеного гарнізону приєдналися численні дрібні підрозділи й тилові групи, а також частини річкової флотилії ВМФ. Всього, після прильоту підкріплень, під командуванням штабу 281-ї дивізії охорони перебував особовий склад приблизно 60-ти різних формувань. Цими силами і потрібно було утримувати територію, площею близько півтора-двох квадратних кілометри (залежно від положення передової лінії фронту). При цьому невелика протяжність мішка за площею, з одного боку становила перевагу для тих, хто оборонявся, так як дозволяла ефективніше використовувати нечисленні сили і швидше оперувати в проривах і на небезпечних ділянках. З іншого боку, це означало, що весь район знаходився в зоні постійного обстрілу радянської артилерії, кожне глибоке проникнення противника утворювало непередбачувану небезпеку повного розгрому мішка і часто мала компенсуватися контратаками, які супроводжувалися високими втратами.
Точних даних про загальну чисельність радянських сил немає. Теоретично особовий склад з'єднань, що знаходилися під Холмом, становить близько 23 000 чоловіків. Очевидно, що радянські війська під Холмом були обмежені в засобах, так як головні сили 3-ї ударної армії продовжували наступати на півдні в напрямку на Великі Луки, а частина брала участь в оточенні німців в районі Дем'янська. Таким чином, під Холмом хоч і були танки, однак підтримувати піхоту в місцевих боях вони могли лише умовно, а з початком танення снігів у болотистих місцевостях мали вкрай обмежене застосування.
З початку лютого німці налагодили повітряне постачання оточеного гарнізону в Холмі. Маленький аеродром розмірами приблизно 200 на 500 метрів, що існував у західній частині міста перебував під постійним обстрілом радянської артилерії. Спочатку в перші дні лютого там ще могли приземлятися транспортні літаки типу Ju 52 172-ї ескадри спеціального призначення для розвантаження людей і техніки. Хоча це було пов'язано з високими ризиками та втратами; так, лише 3 лютого три літаки були збиті радянськими літаками. В цілому ескадра втрачала до 5-ти з 7-ми задіяних машин кожного разу. Тому, вже 9 лютого повітряний міст був знову скасований, замість нього почали застосовувати контейнери («Фау-бомби»), що скидалися на парашутах бомбардувальниками типу He 111 4-ї та 53-ї бомбардувальних ескадр, а пізніше використовували й вантажні планери типу Go 242 і DFS 230. Однак повністю гарантувати забезпечення гарнізону в такій спосіб Люфтваффе було не в змозі. Стан справ з постачанням незабаром став настільки катастрофічним, що незважаючи на високі втрати, пов'язані з повітряним мостом, наприкінці лютого і в середині березня знову періодично підключали Ju 52 для того, щоб забезпечити гарнізон найнеобхіднішим і доставити підкріплення.
Всього під час блокади оточені в Холмі частини отримали близько 7000 контейнерів. Для того, щоб скинути «Фау-бомби» точно в ціль, He 111 змушені були летіти не вище 400 метрів, несучи при цьому великі втрати. Всього при постачанні Холму було втрачено 55 літаків (27 Ju 52 і 28 He 111).
Використання вантажних планерів, у зв'язку з їх високою вантажопідйомністю, виявилося найбільш ефективним. З їх допомогою до міста були доставлені найважливіші матеріали і підкріплення, зокрема і протитанкова гармата з обслугою, зенітна гармата, важкий міномет, обладнання для радіостанції, офіцер медслужби, офіцер-артилерист і 19 чоловік підкріплення. Всього в Холмі приземлилося 80 планерів з 200-ми тоннами вантажу. Оскільки з кожним планером до мішка прибували і три людини екіпажу, які вже не могли повернутися назад, гарнізон отримував постійне поповнення особовим складом. Коли околиці аеродрому і саме льотне поле в мішкі були частково втрачені, вантажні планери приземлялися прямо на широкі вулиці міста. Незабаром після того, як Червона армія зайняла окремі райони, в розпорядженні гарнізону залишилася одна придатна для цих цілей вулиця.

### Умови життя в мішкі
Оточені в Холмському мішкі страждали перш за все від двох факторів: по-перше від погодних умов і по-друге від браку забезпечення. У лютому стояли морози до 40—46 °C, що не могло не призводити до численних обморожень, так як спочатку не вистачало зимової екіпіровки й її потрібно було доставити по повітрю. Навіть у середині березня температура опускалася до 30 °C, часто відбувалися сильні снігопади і хуртовини. Оскільки постачання продовольством теж йшло за допомогою контейнерів, що скидалися, щоденний раціон був украй бідним. До кінця березня були забиті практично усі в'ючні тварини, поки командування не наклало заборону на останніх 50 коней, які були необхідні для службових цілей (буксирування планерів і гармат). У квітні щоденний хлібний пайок знизився до 300 грам. До 8 лютого понад 500 хворих і поранених було вивезено Ju 52, потім польоти були припинені.

### Хід подальших бойових дій
Після боїв кінця січня, в наступні дні панував відносний спокій, навіть з урахуванням того, що мішок знаходився під безперервним артилерійським обстрілом. 13 лютого, радянські війська, що оточили Холм почали новий великий наступ. У центрі оборони знаходилася будівля в'язниці ГПУ, одне з небагатьох міцних будівель у місті, яке стало найважливішим опорним пунктом у системі оборони німецьких військ. Наступними днями солдати Вермахту змушені були частково відступити з північно-західного району та зі східної частини міста.
ОКГ оцінило ситуацію, як вкрай загрозливу та, попри на пов'язаний з цим ризик, ухвалило рішення послати в мішок літаками Ю-52 III батальйон 1-ї авіапольової дивізії Люфтваффе. Введення цих підкріплень дав оборонцям німцям можливість відбивати радянські атаки до 26 лютого.
У наступні тижні великих наступів не було, але тим не менш не минало й дня без дрібних сутичок на лінії фронту в мішкі. Це були або радянські атаки з німецькими контратаками, або битви за контейнери. По оточеному гарнізону йшов безперервний обстріл радянською артилерією. Для її придушення, обложені підтримувалися бойовими підрозділами Люфтваффе, пікіруючі бомбардувальники яких отримували координати на цілі по радіо. Німецька артилерія, що розташовувалася в 12-ти кілометрах, також часто надавала допомогу силам деблокування. Її завданням було виявлення і знищення концентрацій радянських військ.
До середини березня радянські солдати захопили дев'ять кам'яних будинків і кладовище в північно-східній частині міста. З початку до середини квітня Червона армія відновила атаки, щоб скористатися перевагами, зумовленими зміною погоди. Їм вдалося, за масованої підтримки артилерії і танків, зайняти північну і північно-східну частини міста. Потім радянський наступ видихнувся. Але тільки в цих боях «бойова група Шерера» втратила близько 500 чоловік убитими і пораненими. Друга половина квітня протікала відносно спокійно.

### Деблокування
Після оточення Холма, командування групи армій «Північ» було не в змозі відразу вжити необхідних контрзаходів. ОКХ планувало подальший великий наступ з метою прориву в мішок на 5 березня. Однак воно зірвалося через погодні умови, температура впала до −40 °C. Крім того, вже на підготовчому етапі, частини зазнали великих втрат від радянської артилерії. Тим часом 20 березня 1942 року керівництво над групою прийняв новопризначений командиром 218-ї піхотної дивізії оберст Віктор Ланг, і тепер група стала називатися «бойова група Ланга». З середини квітня група піддавалася численним радянським атакам і змушена була перейти до оборони на зовнішньому рубежі оточення. Лише до кінця місяця з'явилася нова можливість для деблокування мішка.
Повторний прорив здійснювався головними силами 218-ї піхотної дивізії, 441-м піхотним полком 122-ї піхотної дивізії і 184-ю батареєю штурмових гармат. Радянське командування відреагувало на це спробою «розчавити» мішок раніше, ніж до нього встигне підійти «група Ланга». Тому ввечері 30 квітня радянська сторона відкрила по мішку ураганний вогонь, який повторився 1 травня з 3:45, до того, як о 5:45 Червона армія почала наступ з усіх напрямків.
Удар завдавався силами піхоти за підтримки танків зі сходу і північного заходу; в атаку із заходу, з боку аеродрому йшла тільки піхота. Весь цей час позиції німецьких військ піддавалися сильному артилерійському обстрілу. Атаку з північного заходу вдалося до 7:00 зупинити, але на сході склалася критична ситуація. Там вже на початку бою противнику вдалося вивести з ладу єдину протитанкову гармату. До 9:00 закінчилися боєприпаси для важких гармат і ворожі танки зламали лінію оборони. Тому генерал-майор Шерер терміново запросив про повітряну підтримку і підкріплення, а також про прискорення прориву з боку «групи Ланга». Дійсно, через кілька годин з'явилися німецькі пікіруючі бомбардувальники і вантажний планер з новою гарматою, за допомогою якої німцям вдалося зупинити радянські танки в східній частині міста. До 12:45 Шерер доповів про те, що атака противника відбита. Зрозуміло, спустошливий артилерійський вогонь завдав сильні втрати. На «пяточок» площею чи ні в 2 квадратних кілометри, цього дня впало понад 1 500 снарядів. За німецькими оцінками (на той час) в бою загинуло близько 100 німців і приблизно 600 радянських солдатів.
2 травня хоч розпочалися нові атаки і бомбардування, проте в набагато меншому масштабі, ніж до цього. Лише 3 травня радянський наступ на Холм відновився, в результаті чого сталися чергові прориви лінії оборони Червоною армією. При цьому вона зазнала втрат в кількасот солдатів і 13 танків. До 4 травня Група Ланга, як і раніше зустрічаючи «запеклий опір противника», дуже повільно просувалася вперед. Лише вранці 5 травня 1942 року в 6:20 ударна група за підтримки штурмової артилерії під командуванням лейтенанта барона фон Гогенхаузера досягла Холма. До 16:10 був прокладений кабель телефонного зв'язку, а о 16:25 в Холм увійшов повноцінний батальйон з «групи Ланга».
Хоча відразу після деблокади мішка, в Холм негайно прибули для інспекції командир 32-го танкового корпусу, генерал танкових військ Ганс-Юрген фон Арнім і командувач 16-ю армією генерал-полковник Ернст Буш, бої за місто тривали. Лише 18 травня радянські війська відступили з південної околиці, а північна частина була зайнята німцями знову 8 червня 1942 року. Місто Холм залишалося під німецькою окупацією до тих пір, поки не було здано без бою 21 лютого 1944 року. Всього в боях у мішкі загинуло 1550 німецьких солдатів, ще близько 2200 було поранено. Про радянські втрати конкретних даних у літературі немає.

## Сприйняття і реакція

### Німецька сторона
Під час боїв німецьку громадськість не інформували про існування Холмського мішка. У зведеннях Вермахту коротко повідомлялося: «У північній частині Східного фронту передові частини успішно стримують переважаючі сили противника». І тільки 6 травня, після успішної деблокади гарнізону, у зведеннях Вермахту повідомили, що «бойова група Шерера» більше трьох місяців перебувала в повному оточенні. Хоча, генерал-майор Шерер ще 21 лютого був удостоєний Лицарського хреста Залізного хреста.
У наступні місяці облогу Холма нацистська пропаганда широко використовувала, як «яскравий приклад стійкості та мужності німецьких вояків». Солдати, які брали участь у боях нагороджувалися Холмським щитом.

### Радянська сторона
Облога Холма практично взагалі не згадувалась у радянській публіцистиці. В офіційній історії Великої Вітчизняної війни тільки повідомляється про те, що в районі Холма була оточена 218-та піхотна дивізія, але про бої не говориться взагалі нічого. На оперативних картах Червоної армії в радянській літературі, лінія фронту завжди проходила на схід від Холма, таким чином, що місто ніколи не опинявся в тилу радянських військ. Після краху СРСР вийшов ряд робіт з оперативним аналізом війни, в яких послідовно простежуються події, в тому числі й битва за Холм.
Число мирних жителів, що залишалися в місті у період боїв, умови їх життя і кількість жертв, досі залишається невідомим.

### Воєнні злочини
Серед полеглих в битві були також 105 членів 65-го резервного поліцейського батальйону Вермахту. У пам'ять про внесок батальйону в успішну оборону мішка, в подальшому він отримав право називатися «Холм», проте батальйон здобув сумну популярність своєю особливою жорстокістю, яка відрізняла його в період всієї війни. Під час оборони Холма батальйон також відзначився самовільними і необґрунтованими нападами на мирне населення і щонайменше одним вбивством, яке розслідувалося.

title: Холмський мішок

wikitext:
{{Infobox Military Conflict
|conflict        = <big>Холмський мішок</big>
Schlacht um Cholm
|partof          = [[Німецько-радянська війна]]
|image           = Bundesarchiv Bild 101I-004-3637-29A, Russland, Cholm, 2 Soldaten im Laufschritt.jpg
|size            = 300пкс
|caption         = Німецькі солдати в бою в обложеному Холмі. Зима 1942
|date            = [[23 січня]] — [[5 травня]] [[1942]]
|place           = [[Холм (Новгородська область)|Холм]]
|result          = перемога німецьких військ
|combatant1      = {{URS}}
|combatant2      = {{GERnazi}}
|units1          = [[3-тя ударна армія (СРСР)|3-тя ударна армія]]
|units2          = частина сил [[16-та армія (Третій Рейх)|16-ї армії]]
|commander1      = {{Прапорець|URS}} [[Ватутін Микола Федорович|Ватутін М. Ф.]]
{{Прапорець|URS}} [[Пуркаєв Максим Олексійович|Пуркаєв М. О.]]
{{Прапорець|URS}} [[Васильєв Микола Григорович|Васильєв М. Г.]]
|commander2      = {{Прапорець|GERnazi}} [[Теодор Шерер]]
|strength1       = {{Прапорець|URS}}
|strength2       = {{Прапорець|GERnazi}} ~ 3500-5500 о/с
|casualties1     = {{Прапорець|URS}} від 20 000 до 25 000
|casualties2     = {{Прапорець|GERnazi}} ~ 1550 загиблих та [[Зниклий безвісти|зниклих безвісти]]
|campaign        =
}}
'''Холмський мішок'''<ref>{{СУМ-11|Мішок}}</ref> ({{lang-de|Schlacht um Cholm}}), відомий також як '''Битва за Холм''' ([[23 січня]] — [[5 травня]] [[1942]]) — оборонні дії німецького гарнізону міста [[Холм (Новгородська область)|Холм]], що опинилися в повному оточенні у наслідок проведення радянськими військами [[наступальна операція|наступальної операції]] у ході [[Торопецько-Холмська операція|наступу на торопецько-холмському напрямку]], під час загального стратегічного наступу Червоної армії взимку 1942 року в [[битва за Москву|битві під Москвою]]. [[Бойові дії]] за утримання міста почалися 18 січня з атаки радянських партизан на зайнятий німцями транспортний вузол Холма. Кілька днів по тому Червона армія оточила місто з усім його гарнізоном. Протягом декількох місяців Холм забезпечувався повітрям до того часу, доки у травні 1942 року німецькі частини не прорвали [[Воєнна блокада|блокаду]] і не відновили зв'язок з гарнізоном.
[[Файл:Demjansk Einkesselung.png|міні|праворуч|280пкс|[[Бойові дії]] під час [[Торопецько-Холмська операція|Торопецько-Холмської операції]]. Зима 1942]]
[[Файл:Bundesarchiv Bild 101I-004-3636-31A, Russland, Cholm, Soldat vor Holzhäusern.jpg|міні|праворуч|200пкс|Вулиці міста Холм під час облоги]]

== Історія ==

=== Передумови ===
[[Холм (Новгородська область)|Холм]] — районний центр [[Новгородська область|Новгородської області]], що розташований на місці злиття річок [[Ловать]] і [[Кунья (притока Ловаті)|Кунья]] і поділяється їх руслами і високими берегами на частини. На початку 1942 року в місті мешкало близько 6100 жителів і він мав значення важливої річкової переправи з одного боку, і одночасно був транспортним вузлом на єдиної, що не залежала від погодних умов, трасі «північ-південь» між [[Стара Русса|Старою Русою]] і [[Торопець|Торопцем]], так як більшу частину навколишнього ландшафту становили болота. 3 серпня 1941 року Холм був зайнятий частинами Вермахту й в період з серпня 1941 по січень 1942 року він служив німецьким частинам тільки в ролі бази постачання і перевалочного пункту, вдало розташованого в безпосередній близькості до [[лінія фронту|лінії фронту]]. Він охоронявся лише частинами тилової служби та невеликими силами охоронних підрозділів. Незабаром після окупації міста в районі сформувалася бригада радянських партизан, яка незначною мірою діяла проти тилових німецьких ліній зв'язку та комунікацій.

[[8 січня]] почалися наступальні операції проти правого крила [[група армій «Північ»|групи армій «Північ»]] на південь від озера [[Ільмень]]. Найближчім часом радянські частини прорвали на деяких ділянках лінію фронту німецьку оборону й продовжували розширювати прориви. Так як [[ОКГ|Верховне Командування сухопутних військ Вермахту]] категорично виключало варіант відступу із займаних рубежів, щоб не втратити стик з групою армій «Центр», командувач групою армій «Північ», [[генерал-полковник]] [[Георг фон Кюхлер]], спробував «заткнути дірку» в обороні, пробиті ворожим наступом, частинами, знятими з інших ділянок. 18 січня 1942 він відкликав з цього району [[39-й танковий корпус (Третій Рейх)|XXXIX-й танковий корпус]], і забезпечення безпеки транспортного вузла Холм полягло на [[218-та піхотна дивізія (Третій Рейх)|218-ту піхотну дивізію]]. З'єднання дислокувалося [[Німецька окупація Данії (1940–1945)|ще в Данії]], повне перебазування її до району Холма на той час ще не було завершене. У неповному складі вона з'явилася на німецько-радянському фронтові тільки 28 січня.

=== Хід операції ===

Після того, як великий радянський наступ розпочався, він став швидко розвиватися в напрямку Ловати, й німецькі частини змушені були маневрувати. Щоб захопити цей важливий [[транспортний вузол]], радянський начальник штабу [[Північно-Західний фронт (Друга світова війна)|Північно-Західного фронту]] [[генерал-лейтенант]] Ватутін М. Ф., спланував спільні дії з 2-ю Ленінградською партизанською бригадою під командуванням [[старший лейтенант|старшого лейтенанта]] [[Васильєв Микола Григорович|Васильєва М. Г.]]. Згідно з радянськими даними, в цій операції брало участь 8 партизанських формувань у складі до 800—1000 чоловіків.

Вранці 18 січня о 4:00 ранку партизани почали [[наступ]] з трьох напрямків, головний удар завдавався із заходу, де місто було найменш укріплене. Атака була досить потужною й німецькі солдати, для яких це стало несподіванкою, до 11:00 відступили до центру міста. Там, зайнявши оборону в церкви і в'язниці ГПУ, вони успішно відбивали атаки. Радянська 33-тя стрілецька дивізія, яка повинна була підтримати партизан, проте сама була зупинена німецькими частинами східніше Холма. Раннім вечором без підтримки і боєприпасів, партизани врешті-решт змушені були відійти. Однак поодинокі сутички з партизанами тривали аж до 21 січня.
[[Файл:Kessel von Cholm - Karte.png|міні|праворуч|200пкс|Карта боїв за Холм]]

У ніч на 19 січня 1942 року до Холма прибув командир [[281-ша дивізія охорони (Третій Рейх)|281-ї охоронної дивізії]] [[генерал-майор]] [[Теодор Шерер]] зі своїм штабом, який перебрав на себе загальне командування над усіма частинами поблизу міста, що залишалися для захисту районного центру. По суті це були три роти 65-го резервного поліцейського батальйону, три піхотні роти 385-го піхотного полку, частини постачання і тилового забезпечення, що опинилися в районі Холма. Спочатку вони налічували всього 3 500 осіб. Під натиском радянського наступу, зі сходу до міста відступали подальші підрозділи Вермахту, які і посилили собою, так звану «бойову групу Шерера». Таким же чином до мішка потрапили і частини 8-ї єгерської команди ({{lang-de|Jagd-Kommando 8}}).
[[Файл:Bundesarchiv Bild 183-J19893, Russland, Cholm russischer Beutepanzer.jpg|міні|праворуч|200пкс|[[Трофей (військова справа)|Трофейний]] радянський [[легкий танк]] [[Т-60]], що використовувався німцями в боях за Холм. [[21 березня]] 1942]]

Вже 16 січня 3-тя радянська ударна армія генерала [[Пуркаєв Максим Олексійович|Пуркаєва М. О.]] отримала наказ про опанування Холма до 19 січня. 17 січня, напередодні партизанського нальоту, його з'єднання стояли в 20-25 кілометрах на схід від міста біля містечка [[Красний Клин (Новгородська область)|Красний Клин]]. Пуркаев зміг задіяти для наступу зі сходу на Холм тільки 33-тю стрілецьку дивізію (полковника Макарьева А. К.), так як танки 146-го танкового батальйону відстали через нестачу пального. Дивізія підійшла до околиць міста 20 січня, в той час, як 257-ма стрілецька дивізія і 31-ша стрілецька бригада обходили місто з півдня. До 22 січня ці три з'єднання замкнули кільце навколо Холма.
[[Файл:Bundesarchiv Bild 101I-004-3636-38A, Russland, Cholm, Soldat in Ruine.jpg|міні|праворуч|200пкс|Німецький [[солдат]] під час боїв за місто Холм]]

Але ще 21 січня 73-й і 82-й стрілецькі полки 33-ї дивізії почали перший великий наступ з півдня з метою захоплення західній частині міста і моста через Ловать. Становище німецьких частин різко ускладнився, оскільки в [[мішок (військова справа)|мішкі]] вже не вистачало гранат та інших боєприпасів, а [[командний пункт]] бойової групи практично перебував на передовій.

23 січня радянські частини нарешті отримали підкріплення — 146-й окремий [[танковий батальйон]] з 13-ма танками (2 [[Т-34]] і 11 [[Т-60]]). Т-60 того ж дня вступили в [[бій]] у східній частині міста. Стримувати атаки німцям ставало все важче, так як протитанкові гармати практично були відсутні. Тільки за допомогою шести мін, закладених на вуличних барикадах і зв'язок [[ручна граната|ручних гранат]], атаку Червоної армії вдалося відбити.

25 січня стан німецьких частин погіршився ще сильніше у зв'язку з втратою продовольчих складів, підпалених під час обстрілів, вміст яких вдалося врятувати лише наполовину. Тим часом на заході від міста почали збиратися перші сили 218-ї піхотної дивізії, що прибула з Європи, та інших німецьких з'єднань. Вони формувалися командиром дивізії генерал-майором Горстом бароном фон Укерманом і відразу ж в ролі «бойової групи Укермана» прямували на деблокування Холма. 26 січня їм вдалося прорвати на південно-західному напрямку лінію зіткнення сторін; приблизно 200 піхотинців прорвалися, як підкріплення до обложених до того, як Червона армія знову замкнула кільце. Пізніше, таким же шляхом, вдалося доставити й кілька [[самохідна артилерійська установка|самохідних артилерійських установок]]. За допомогою отриманих підкріплень, «бойовій групі Шерера» вдалося відбити назад північно-західну частину міста, що знаходилася поруч з [[аеродром]]ом, летовище якого було необхідним для можливого постачання по повітрю. Аж до кінця січня тривали спроби деблокади Холма. Зовні знову наступала «бойова група Укермана», якій вдалося до 31 січня просунутися в бік мішка на 10-15 кілометрів, в той час як генерал-майор [[Теодор Шерер|Шерер]] зосереджував свої зусилля на з'єднання з ними.

Після того, як частини Червоної армії відбили цю спробу деблокування і при цьому самі вже протягом десяти днів атакували Холм, їх сили також вичерпалися. Полки 33-ї стрілецької дивізії через високі втрати налічували тепер по 200—300 чоловік особового складу. Тому тимчасово, з 1 лютого, наступ було призупинено. Всього за десять днів у період з 18 по 28 січня оточеним в Холмі німцям довелося витримати шість атак і 15 контратак, а також провести 20 ударів і розвідувальних вилазок. При цьому 27 атак, з яких сім було підтримано танками, відбиті. Ці запеклі бої вже призвели до високих втрат. До цього часу загинули або отримали поранення 30 офіцерів, 250 [[унтерофіцер]]ів і близько 1000 рядових. Після того, як спроби деблокування з боку німецького [[39-й танковий корпус (Третій Рейх)|XXXIX-го танкового корпусу]] і «бойової групи Укермана» через високі втрат і нестачу сил, зазнали поразки, з 27/28 січня частини в Холмі виявилися остаточно відрізаними.
[[Файл:Bundesarchiv Bild 101I-004-3633-05, Russland, Cholm, Soldatentransport mit Go 242.jpg|міні|праворуч|200пкс|Доставка вантажів планерами [[Gotha Go 242|Go 242]] до обложеного гарнізону. Весна 1942]]

=== Бої в мішкі ===
Точні сили різних з'єднань, які поступово збиралися в Холмі, сформувавши пізніше «бойову групу Шерера», не відомі. У деяких джерелах згадується 3500 чоловіків на момент оточення. Після боїв кінця січня 1942 року, ядро німецьких частин у Холмі становили ймовірно залишки 397-го піхотного полку [[218-та піхотна дивізія (Третій Рейх)|218-ї піхотної дивізії]], 553-го піхотного полку [[329-та піхотна дивізія (Третій Рейх)|329-ї піхотної дивізії]], а також частини [[123-тя піхотна дивізія (Третій Рейх)|123-ї піхотної дивізії]]. До складу обложеного гарнізону приєдналися численні дрібні підрозділи й тилові групи, а також частини річкової флотилії ВМФ. Всього, після прильоту підкріплень, під командуванням штабу [[281-ша дивізія охорони (Третій Рейх)|281-ї дивізії охорони]] перебував особовий склад приблизно 60-ти різних формувань. Цими силами і потрібно було утримувати територію, площею близько півтора-двох квадратних кілометри (залежно від положення передової лінії фронту). При цьому невелика протяжність мішка за площею, з одного боку становила перевагу для тих, хто оборонявся, так як дозволяла ефективніше використовувати нечисленні сили і швидше оперувати в проривах і на небезпечних ділянках. З іншого боку, це означало, що весь район знаходився в зоні постійного обстрілу радянської артилерії, кожне глибоке проникнення противника утворювало непередбачувану небезпеку повного розгрому мішка і часто мала компенсуватися контратаками, які супроводжувалися високими втратами.

Точних даних про загальну чисельність радянських сил немає. Теоретично особовий склад з'єднань, що знаходилися під Холмом, становить близько 23 000 чоловіків. Очевидно, що радянські війська під Холмом були обмежені в засобах, так як головні сили 3-ї ударної армії продовжували наступати на півдні в напрямку на [[Великі Луки]], а частина брала участь в [[Дем'янська операція (1942)|оточенні німців в районі Дем'янська]]. Таким чином, під Холмом хоч і були танки, однак підтримувати піхоту в місцевих боях вони могли лише умовно, а з початком танення снігів у болотистих місцевостях мали вкрай обмежене застосування.

З початку лютого німці налагодили повітряне постачання оточеного гарнізону в Холмі. Маленький аеродром розмірами приблизно 200 на 500 метрів, що існував у західній частині міста перебував під постійним обстрілом радянської артилерії. Спочатку в перші дні лютого там ще могли приземлятися транспортні літаки типу [[Junkers Ju 52|Ju 52]] [[Kampfgeschwader zur besonderen Verwendung 172|172-ї ескадри спеціального призначення]] для розвантаження людей і техніки. Хоча це було пов'язано з високими ризиками та втратами; так, лише 3 лютого три літаки були збиті радянськими літаками. В цілому [[Ескадра (ВПС)|ескадра]] втрачала до 5-ти з 7-ми задіяних машин кожного разу. Тому, вже 9 лютого повітряний міст був знову скасований, замість нього почали застосовувати контейнери («Фау-бомби»), що скидалися на парашутах бомбардувальниками типу [[Heinkel He 111|He 111]] [[Kampfgeschwader 4|4-ї]] та [[Kampfgeschwader 53|53-ї бомбардувальних ескадр]], а пізніше використовували й вантажні планери типу [[Gotha Go 242|Go 242]] і [[DFS 230]]. Однак повністю гарантувати забезпечення гарнізону в такій спосіб [[Повітряні сили Третього Рейху|Люфтваффе]] було не в змозі. Стан справ з постачанням незабаром став настільки катастрофічним, що незважаючи на високі втрати, пов'язані з повітряним мостом, наприкінці лютого і в середині березня знову періодично підключали [[Junkers Ju 52|Ju 52]] для того, щоб забезпечити гарнізон найнеобхіднішим і доставити підкріплення.

Всього під час [[Воєнна блокада|блокади]] оточені в Холмі частини отримали близько 7000 контейнерів. Для того, щоб скинути ''«Фау-бомби»'' точно в ціль, [[Heinkel He 111|He 111]] змушені були летіти не вище 400 метрів, несучи при цьому великі втрати. Всього при постачанні Холму було втрачено 55 літаків (27 [[Junkers Ju 52|Ju 52]] і 28 He 111).

Використання вантажних планерів, у зв'язку з їх високою вантажопідйомністю, виявилося найбільш ефективним. З їх допомогою до міста були доставлені найважливіші матеріали і підкріплення, зокрема і [[протитанкова гармата]] з обслугою, [[зенітна гармата]], важкий [[міномет]], обладнання для радіостанції, [[офіцер]] медслужби, офіцер-артилерист і 19 чоловік підкріплення. Всього в Холмі приземлилося 80 планерів з 200-ми тоннами вантажу. Оскільки з кожним планером до [[мішок (військова справа)|мішка]] прибували і три людини екіпажу, які вже не могли повернутися назад, [[гарнізон]] отримував постійне поповнення особовим складом. Коли околиці аеродрому і саме льотне поле в мішкі були частково втрачені, вантажні планери приземлялися прямо на широкі вулиці міста. Незабаром після того, як Червона армія зайняла окремі райони, в розпорядженні гарнізону залишилася одна придатна для цих цілей вулиця.

=== Умови життя в мішкі ===
Оточені в Холмському мішкі страждали перш за все від двох факторів: по-перше від погодних умов і по-друге від браку забезпечення. У лютому стояли морози до 40—46 °C, що не могло не призводити до численних обморожень, так як спочатку не вистачало зимової [[Спорядження|екіпіровки]] й її потрібно було доставити по повітрю. Навіть у середині березня температура опускалася до 30 °C, часто відбувалися сильні снігопади і хуртовини. Оскільки постачання продовольством теж йшло за допомогою контейнерів, що скидалися, щоденний [[раціон]] був украй бідним. До кінця березня були забиті практично усі в'ючні тварини, поки командування не наклало заборону на останніх 50 коней, які були необхідні для службових цілей (буксирування [[планер]]ів і гармат). У квітні щоденний хлібний пайок знизився до 300 грам. До 8 лютого понад 500 хворих і поранених було вивезено [[Junkers Ju 52|Ju 52]], потім польоти були припинені.

=== Хід подальших бойових дій ===
Після боїв кінця січня, в наступні дні панував відносний спокій, навіть з урахуванням того, що мішок знаходився під безперервним артилерійським обстрілом. 13 лютого, радянські війська, що оточили Холм почали новий великий наступ. У центрі оборони знаходилася будівля в'язниці ГПУ, одне з небагатьох міцних будівель у місті, яке стало найважливішим [[Опорний пункт (військова справа)|опорним пунктом]] у системі оборони німецьких військ. Наступними днями солдати Вермахту змушені були частково відступити з північно-західного району та зі східної частини міста.

[[ОКГ]] оцінило ситуацію, як вкрай загрозливу та, попри на пов'язаний з цим ризик, ухвалило рішення послати в мішок літаками Ю-52 III [[батальйон]] [[1-ша авіапольова дивізія (Третій Рейх)|1-ї авіапольової дивізії Люфтваффе]]. Введення цих підкріплень дав оборонцям німцям можливість відбивати радянські атаки до 26 лютого.

У наступні тижні великих наступів не було, але тим не менш не минало й дня без дрібних сутичок на лінії фронту в мішкі. Це були або радянські атаки з німецькими контратаками, або битви за контейнери. По оточеному гарнізону йшов безперервний обстріл радянською артилерією. Для її придушення, обложені підтримувалися бойовими підрозділами Люфтваффе, пікіруючі бомбардувальники яких отримували координати на цілі по радіо. Німецька [[артилерія]], що розташовувалася в 12-ти кілометрах, також часто надавала допомогу силам деблокування. Її завданням було виявлення і знищення концентрацій радянських військ.
[[Файл:Bundesarchiv Bild 101I-004-3633-39A, Russland, Cholm, Theodor Scherer retouched.jpg|міні|ліворуч|160пкс|Командир [[281-ша дивізія охорони (Третій Рейх)|281-ї дивізії охорони]], очільник гарнізону міста Холм під час облоги [[генерал-майор]] [[Теодор Шерер]]. Січень 1942]]

До середини березня радянські солдати захопили дев'ять кам'яних будинків і кладовище в північно-східній частині міста. З початку до середини квітня Червона армія відновила атаки, щоб скористатися перевагами, зумовленими зміною погоди. Їм вдалося, за масованої підтримки артилерії і танків, зайняти північну і північно-східну частини міста. Потім радянський наступ видихнувся. Але тільки в цих боях «бойова група Шерера» втратила близько 500 чоловік убитими і пораненими. Друга половина квітня протікала відносно спокійно.

=== Деблокування ===
Після оточення Холма, командування групи армій «Північ» було не в змозі відразу вжити необхідних контрзаходів. ОКХ планувало подальший великий [[наступ]] з метою прориву в [[мішок (військова справа)|мішок]] на 5 березня. Однак воно зірвалося через погодні умови, температура впала до −40 °C. Крім того, вже на підготовчому етапі, частини зазнали великих втрат від радянської артилерії. Тим часом 20 березня 1942 року керівництво над групою прийняв новопризначений командиром 218-ї піхотної дивізії [[оберст]] Віктор Ланг, і тепер група стала називатися «бойова група Ланга». З середини квітня група піддавалася численним радянським атакам і змушена була перейти до оборони на зовнішньому рубежі оточення. Лише до кінця місяця з'явилася нова можливість для деблокування мішка.

Повторний прорив здійснювався головними силами 218-ї піхотної дивізії, 441-м [[піхотний полк|піхотним полком]] [[122-га піхотна дивізія (Третій Рейх)|122-ї піхотної дивізії]] і 184-ю батареєю [[Штурмова гармата|штурмових гармат]]. Радянське командування відреагувало на це спробою «розчавити» мішок раніше, ніж до нього встигне підійти «група Ланга». Тому ввечері 30 квітня радянська сторона відкрила по мішку ураганний вогонь, який повторився 1 травня з 3:45, до того, як о 5:45 Червона армія почала наступ з усіх напрямків.

Удар завдавався силами піхоти за підтримки танків зі сходу і північного заходу; в атаку із заходу, з боку аеродрому йшла тільки піхота. Весь цей час позиції німецьких військ піддавалися сильному артилерійському обстрілу. Атаку з північного заходу вдалося до 7:00 зупинити, але на сході склалася критична ситуація. Там вже на початку бою противнику вдалося вивести з ладу єдину протитанкову гармату. До 9:00 закінчилися боєприпаси для важких гармат і ворожі танки зламали лінію оборони. Тому генерал-майор Шерер терміново запросив про повітряну підтримку і підкріплення, а також про прискорення прориву з боку «групи Ланга». Дійсно, через кілька годин з'явилися німецькі пікіруючі бомбардувальники і вантажний планер з новою гарматою, за допомогою якої німцям вдалося зупинити радянські танки в східній частині міста. До 12:45 Шерер доповів про те, що атака противника відбита. Зрозуміло, спустошливий [[артилерійський вогонь]] завдав сильні втрати. На «пяточок» площею чи ні в 2 квадратних кілометри, цього дня впало понад 1 500 снарядів. За німецькими оцінками (на той час) в бою загинуло близько 100 німців і приблизно 600 радянських солдатів.

2 травня хоч розпочалися нові атаки і [[бомбардування]], проте в набагато меншому масштабі, ніж до цього. Лише 3 травня радянський наступ на Холм відновився, в результаті чого сталися чергові прориви лінії оборони Червоною армією. При цьому вона зазнала втрат в кількасот солдатів і 13 танків. До 4 травня Група Ланга, як і раніше зустрічаючи «запеклий опір противника», дуже повільно просувалася вперед. Лише вранці 5 травня 1942 року в 6:20 ударна група за підтримки штурмової артилерії під командуванням [[лейтенант]]а [[барон]]а фон Гогенхаузера досягла Холма. До 16:10 був прокладений кабель телефонного зв'язку, а о 16:25 в Холм увійшов повноцінний [[батальйон]] з «групи Ланга».

Хоча відразу після деблокади мішка, в Холм негайно прибули для інспекції командир 32-го танкового корпусу, [[генерал танкових військ]] [[Ганс-Юрген фон Арнім]] і командувач 16-ю армією [[генерал-полковник]] [[Ернст Буш]], бої за місто тривали. Лише 18 травня радянські війська відступили з південної околиці, а північна частина була зайнята німцями знову 8 червня 1942 року. Місто Холм залишалося під німецькою окупацією до тих пір, поки не було здано без бою 21 лютого [[1944]] року. Всього в боях у мішкі загинуло 1550 німецьких солдатів, ще близько 2200 було поранено. Про радянські втрати конкретних даних у літературі немає.

== Сприйняття і реакція ==
[[Файл:Bundesarchiv Bild 101I-004-3648-21A, Russland, Cholm, Frauen mit Toten auf Schlitten.jpg|міні|праворуч|200пкс|Російські жінки ховають померлих. 1942]]

=== Німецька сторона ===
Під час боїв німецьку громадськість не інформували про існування Холмського мішка. У зведеннях [[Вермахт]]у коротко повідомлялося: ''«У північній частині [[Східноєвропейський театр воєнних дій Другої світової війни|Східного фронту]] передові частини успішно стримують переважаючі сили противника»''. І тільки 6 травня, після успішної деблокади гарнізону, у зведеннях Вермахту повідомили, що «бойова група Шерера» більше трьох місяців перебувала в повному оточенні. Хоча, генерал-майор Шерер ще 21 лютого був удостоєний [[Лицарський хрест Залізного хреста|Лицарського хреста Залізного хреста]].

У наступні місяці облогу Холма [[нацистська пропаганда]] широко використовувала, як «яскравий приклад стійкості та мужності німецьких вояків». Солдати, які брали участь у боях нагороджувалися [[Холмський щит|Холмським щитом]].

=== Радянська сторона ===
Облога Холма практично взагалі не згадувалась у радянській публіцистиці. В офіційній історії Великої Вітчизняної війни тільки повідомляється про те, що в районі Холма була оточена 218-та піхотна дивізія, але про бої не говориться взагалі нічого. На оперативних картах Червоної армії в радянській літературі, [[лінія фронту]] завжди проходила на схід від Холма, таким чином, що місто ніколи не опинявся в [[тил]]у радянських військ. Після [[Розпад СРСР|краху СРСР]] вийшов ряд робіт з оперативним аналізом війни, в яких послідовно простежуються події, в тому числі й битва за Холм.

Число мирних жителів, що залишалися в місті у період боїв, умови їх життя і кількість жертв, досі залишається невідомим.

=== Воєнні злочини ===
Серед полеглих в битві були також 105 членів 65-го резервного поліцейського батальйону [[Вермахт]]у. У пам'ять про внесок батальйону в успішну оборону мішка, в подальшому він отримав право називатися «Холм», проте [[батальйон]] здобув сумну популярність своєю особливою жорстокістю, яка відрізняла його в період всієї війни. Під час оборони Холма батальйон також відзначився самовільними і необґрунтованими нападами на мирне населення і щонайменше одним вбивством, яке розслідувалося.

== Див. також ==
* [[Торопецько-Холмська операція]]
* [[Дем'янська операція (1942)|Дем'янський мішок]]
* [[Кам'янець-Подільський мішок]]
* [[Курляндський мішок]]
* [[Гайлігенбайлський мішок]]

== Джерела ==
* [http://p-w-w.org/?topic=13056.0 Битва за Холм]

== Посилання ==
{{commonscat|Battle of Kholm}}
* [https://web.archive.org/web/20160412091822/http://all-tanks.ru/content/shchit-kholmskii Щит Холмский]

== Література ==
* {{книга
|автор          = Бешанов Владимир Васильевич
|частина        =
|заголовок      = Год 1942 — «учебный»
|оригінал       =
|посилання      = http://militera.lib.ru/research/beshanov_vv/index.html
|відповідальний =
|видання        =
|місце          = Мн.
|видавництво    = Харвест
|рік            = 2003
|том            =
|сторінки       =
|сторінок       = 624
|серія          = Военно-историческая библиотека
|isbn           =
|тираж          =
}} {{ref-ru}}
* Симаков Александр. Демянское побоище. «Упущенный триумф Сталина» или «пиррова победа Гитлера»?—М.: Эксмо, (Рассекреченная война). 416 стр. 2013 г. ISBN 978-5-699-62950-3
* Терентьев В. О. Холмский «мішок». 105 дней в полном окружении — М.: Яуза-каталог, (Война и мы). 256 стр. ISBN 978-5-906716-48-4
* Kurt Mehner (Hrsg.): Die geheimen Tagesberichte der deutschen Wehrmachtführung im Zweiten Weltkrieg 1939—1945, Bd. 4, Biblio-Verlag, Osnabrück 1992. ISBN 3-7648-1284-2.

== Примітки ==
{{примітки}}

{{Портали|Нацистська Німеччина|СРСР|Росія|Друга світова війна|Війна}}

[[Категорія:Операції і битви радянсько-німецької війни]]
[[Категорія:Битви Німеччини в Другій світовій війні]]
[[Категорія:Битви в СРСР]]
[[Категорія:Битви СРСР]]
[[Категорія:Конфлікти в 1942]]
[[Категорія:Історія Новгородської області]]
[[Категорія:Події 23 січня]]
[[Категорія:Січень 1942]]
[[Категорія:Події 5 травня]]
[[Категорія:травень 1942]]

title: Холмський мішок · Schlacht um Cholm

Дата: 23 січня — 5 травня 1942

Місце: Холм

Результат: перемога німецьких військ

title: Сторони

СРСР: Третій Рейх

title: Командувачі

Ватутін М. Ф. · Пуркаєв М. О. · Васильєв М. Г.: Теодор Шерер

title: Військові формування

3-тя ударна армія: частина сил 16-ї армії

title: Військові сили

title: Втрати

від 20 000 до 25 000: ~ 1550 загиблих та зниклих безвісти


text:
# Шарлотта Брауншвейг-Люнебурзька
Шарлотта Феліцита Брауншвейг-Люнебурзька (нім. Charlotte Felicity von Braunschweig-Lüneburg, 6 березня 1671 — 29 вересня 1710) — німецька принцеса з династії Вельфів, донька герцога Брауншвейг-Люнебурзького та князя Каленберзького Йоганна Фрідріха та пфальцграфині Пфальц-Зіммернської Бенедикти Генрієтти, дружина герцога Модени та Реджо Рінальдо III, матір герцога Модени та Реджо Франческо III.

## Біографія
Народилась 6 березня 1671 року у палаці Герренхаузен в Ганновері. Була другою дитиною та другою донькою в родині герцога Брауншвейг-Люнебурзького та князя Каленберзького Йоганна Фрідріха та його дружини Бенедикти Генрієтти Пфальц-Зіммернської. Мала старшу сестру Анну Софію, яка за рік померла. Згодом у неї з'явилися молодші сестри Генрієтта Марія та Вільгельміна Амалія.
У 24-річному віці взяла шлюб із 40-річним герцогом Модени та Реджо Рінальдо III. Союз був часткою проекту Рінальдо з розвитку відносин між Моденою та Ганновером. Наречений з дитинства готувався до духовного сану та встиг стати кардиналом, проте у березні 1695 року склав сан, аби мати змогу керувати герцогством після смерті бездітного небожа Франческо II. Вінчання пройшло 11 лютого 1696 року у Модені. Весілля справлялося пишно, не зважаючи на серйозну економічну кризу. Шлюб був досить щасливим. У подружжя народилося семеро дітей
У 1702 році родина була змушена втікати з Модени до Болоньї, яка входила до складу Папської держави. В ході війни за іспанську спадщину французи окупували герцогство, не дивлячись на проголошений Рінальдо нейтралітет.
У вересні 1710 року герцогиня померла після сьомих пологів. Була похована у церкві Святого Вінченцо в Модені. Рінальдо більше не одружувався.

## Родина
Чоловік — Рінальдо III
Діти:
- Бенедетта (1697—1777) — у 1717 році була нареченою Джеймса Старого Претендента, одружена не була, дітей не мала;
- Франческо (1698—1780) — наступний герцог Модени та Реджо у 1737—1780 роках, був одруженим з французькою принцесою Шарлоттою Аглаєю Орлеанською, мав дев'ятеро законних дітей та двох позашлюбних;
- Амалія (1699—1778) — таємна дружина авантюриста маркіза де Вільнева, дітей не мала;
- Йоанн (1700—1727) — одруженим не був, дітей не мав;
- Генрієтта (1702—1777) — була двічі одружена, дітей не мала;
- Клемент (20—23 квітня 1708) — прожив 3 дні;
- донька (нар. та пом. 1710) — померла після народження.

wikiname: ukwiki

title: Шарлотта Брауншвейг-Люнебурзька

in_language: uk

wikitext:
{{Правитель
|посада                 = герцогиня-консорт [[Герцогство Модена та Реджо|Модени та Реджо]]
|ім'я                   = Шарлотта Брауншвейг-Люнебурзька
|оригінал імені         = {{lang-de|Charlotte von Braunschweig-Lüneburg}}
|порядок-жін            = 14
|зображення             = Charlotte of Brunswick-Lüneburg duchess of Modena.jpg
|підпис                 = Ймовірний портрет принцеси Шарлотти пензля Анрі Ґаскара
|початок повноважень    = [[11 лютого]] [[1696]]
|закінчення повноважень = [[29 вересня]] [[1710]]
|попередник             = Маргарита Марія Пармська
|наступник              = Шарлотта Аглая Орлеанська
|коронація              =
|інші титули            =
|віце-президент         =
|партія                 =
|дата народження        = 6.3.1671
|місце народження       = [[Ганновер]], [[Герцогство Брауншвейг-Люнебург]]
|країна                 = [[Священна Римська імперія]]
|дата смерті            = 29.9.1710
|місце смерті           = [[Модена]], [[Герцогство Модена та Реджо]]
|Чоловік                = Рінальдо III д'Есте
|діти                   = Бенедетта, Франческо, Амалія, Йоанн, Генрієтта, Клемент
|династія               = [[Вельфи]], [[Дім Есте|Есте]]
|батько                 = Йоганн Фрідріх Брауншвейг-Люнебурзький
|мати                   = [[Бенедикта Генрієтта Пфальцька|Бенедикта Генрієтта Пфальц-Зіммернська]]
|Commons                = Duchess Charlotte of Brunswick-Lüneburg
}}

'''''Шарлотта'' Феліцита Брауншвейг-Люнебурзька''' ({{lang-de|Charlotte Felicity von Braunschweig-Lüneburg}}, [[6 березня]] [[1671]] — [[29 вересня]] [[1710]]) — німецька принцеса з династії [[Вельфи|Вельфів]], донька герцога Брауншвейг-Люнебурзького та князя Каленберзького Йоганна Фрідріха та пфальцграфині Пфальц-Зіммернської [[Бенедикта Генрієтта Пфальцька|Бенедикти Генрієтти]], дружина герцога [[Герцогство Модена та Реджо|Модени та Реджо]] Рінальдо III, матір герцога Модени та Реджо Франческо III.

== Біографія ==
Народилась 6 березня 1671 року у палаці Герренхаузен в [[Ганновер]]і. Була другою дитиною та другою донькою в родині герцога Брауншвейг-Люнебурзького та князя Каленберзького Йоганна Фрідріха та його дружини [[Бенедикта Генрієтта Пфальцька|Бенедикти Генрієтти Пфальц-Зіммернської]]. Мала старшу сестру Анну Софію, яка за рік померла. Згодом у неї з'явилися молодші сестри Генрієтта Марія та [[Вільгельміна Брауншвейг-Люнебурзька|Вільгельміна Амалія]].

У 24-річному віці взяла шлюб із 40-річним герцогом [[Герцогство Модена та Реджо|Модени та Реджо]] Рінальдо III. Союз був часткою проекту Рінальдо з розвитку відносин між Моденою та Ганновером. Наречений з дитинства готувався до духовного сану та встиг стати кардиналом, проте у березні 1695 року склав сан, аби мати змогу керувати герцогством після смерті бездітного небожа Франческо II. Вінчання пройшло 11 лютого 1696 року у Модені. Весілля справлялося пишно, не зважаючи на серйозну економічну кризу. Шлюб був досить щасливим. У подружжя народилося семеро дітей

У 1702 році родина була змушена втікати з Модени до Болоньї, яка входила до складу [[Папська держава|Папської держави]]. В ході [[Війна за іспанську спадщину|війни за іспанську спадщину]] французи окупували герцогство, не дивлячись на проголошений Рінальдо нейтралітет.

У вересні 1710 року герцогиня померла після сьомих пологів. Була похована у церкві Святого Вінченцо в Модені.<ref>Церква Святого Вінченцо в Модені [http://www.royaltyguide.nl/countries/italy/modena/sanvincenzo.htm] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211108224216/http://www.royaltyguide.nl/countries/italy/modena/sanvincenzo.htm|date=8 листопада 2021}} {{ref-en}}</ref> Рінальдо більше не одружувався.

== Родина ==
[[Файл:Rinaldo duca di Modena.jpg|міні|215x215px|Портрет Рінальдо III пензля [[Бенедетто Дженнарі молодший|Б. Дженнарі-молодшого]]]]Чоловік — Рінальдо III

Діти:
* Бенедетта (1697—1777) — у 1717 році була нареченою [[Джеймс Френсіс Едвард Стюарт|Джеймса Старого Претендента]], одружена не була, дітей не мала;
* Франческо (1698—1780) — наступний герцог [[Герцогство Модена та Реджо|Модени та Реджо]] у 1737—1780 роках, був одруженим з французькою принцесою Шарлоттою Аглаєю Орлеанською, мав дев'ятеро законних дітей та двох позашлюбних;
* Амалія (1699—1778) — таємна дружина авантюриста маркіза де Вільнева, дітей не мала;
* Йоанн (1700—1727) — одруженим не був, дітей не мав;
* Генрієтта (1702—1777) — була двічі одружена, дітей не мала;
* Клемент (20—23 квітня 1708) — прожив 3 дні;
* донька ({{н|1}} та {{†|1}} 1710) — померла після народження.

== Генеалогія ==
{{Wikidata/Ancestors}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.royaltyguide.nl/families/fam-U-V-W/welfen/braunschweigluneburg2.htm Брауншвейг-Люнебург] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200810052702/http://royaltyguide.nl/families/fam-U-V-W/welfen/braunschweigluneburg2.htm |date=10 серпня 2020 }} {{ref-en}}
* [https://www.geni.com/people/Princess-Charlotte-Felicitas-of-Brunswick-Lüneburg/6000000002188458292 Профіль на Geni.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200716150548/https://www.geni.com/people/Princess-Charlotte-Felicitas-of-Brunswick-Lüneburg/6000000002188458292 |date=16 липня 2020 }} {{ref-en}}
* [http://www.thepeerage.com/p85.htm#i843 Профіль на Thepeerage.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200918164020/http://thepeerage.com/p85.htm#i843 |date=18 вересня 2020 }} {{ref-en}}
* [http://genealogy.euweb.cz/welf/welf7.html#JF Генеалогія Шарлотти Брауншвейг-Люнебурзької] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150129041600/http://genealogy.euweb.cz/welf/welf7.html#JF |date=29 січня 2015 }} {{ref-en}}
* [http://www.genealogy.euweb.cz/welf/welf10.html#A3 Генеалогія Рінальдо д'Есте] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200919091643/http://genealogy.euweb.cz/welf/welf10.html#A3 |date=19 вересня 2020 }} {{ref-en}}

{{бібліоінформація}}
{{ВП-портали|Історія|Біографії|Німеччина|Італія}}

[[Категорія:Уродженці Ганновера]]
[[Категорія:Померли в Модені]]
[[Категорія:Вельфи]]
[[Категорія:Дім Есте]]
[[Категорія:Німецькі принцеси]]
[[Категорія:Принцеси Італії]].

title: 14-а герцогиня-консорт Модени та Реджо

Початок правління: 11 лютого 1696

Кінець правління: 29 вересня 1710

Попередник: Маргарита Марія Пармська

Наступник: Шарлотта Аглая Орлеанська

Дата народження: 6 березня 1671

Місце народження: Ганновер, Герцогство Брауншвейг-Люнебург

Країна: Священна Римська імперія

Дата смерті: 29 вересня 1710 (39 років)

Місце смерті: Модена, Герцогство Модена та Реджо

Поховання: Модена

Чоловік: Рінальдо III д'Есте

Династія: Вельфи, Есте

Батько: Йоганн Фрідріх Брауншвейг-Люнебурзький

Мати: Бенедикта Генрієтта Пфальц-Зіммернська

14-а герцогиня-консорт Модени та Реджо: Шарлотта Брауншвейг-Люнебурзька у Вікісховищі


text:
# Ауддорп
Ауддорп (нід. Ouddorp) — село в нідерландській провінції Південна Голландія. Входить до муніципалітету Гуре-Оверфлакке.
Його площа — 32,52 км², а населення станом на 2021 рік становило 6215 осіб.
Перша згадка про населений пункт датується 1551 роком.
До 1966 року мало статус окремого муніципалітету.

## Галерея
- Центр села
- Стара сільська церква
- Вітряк De Hoop
- Маяк Westhoofd
- Нова сільська церква (2013)

title: Ауддорп

wikitext:
{{НП
|статус = село
|зображення = Landschap ouddorp.jpg
|площа = 32,52
|населення = 6 215
|рік перепису = 2021
}}
'''Ауддорп''' ({{lang-nl|Ouddorp}}) — село в [[Нідерланди|нідерландській]] провінції [[Південна Голландія]]. Входить до [[Муніципалітет (Нідерланди)|муніципалітету]] [[Гуре-Оверфлакке]].

Його площа — 32,52 км², а населення станом на 2021 рік становило 6215 осіб.

Перша згадка про населений пункт датується 1551 роком.

До 1966 року мало статус окремого муніципалітету.

== Галерея ==
<gallery>
File:Netherlands-Ouddorp-toren.jpg|Центр села
File:Netherlands-Ouddorp-Dorpskerk.jpg|Стара сільська церква
File:Ouddorp molen De Hoop.jpg|Вітряк ''De Hoop''
File:Vuurtoren Ouddorp.jpg|Маяк ''Westhoofd''
File:HHK ouddorp vanaf kerktoren.JPG|Нова сільська церква (2013)
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.goeree-overflakkee.nl Офіційний сайт муніципалітету Гуре-Оверфлакке] {{ref-nl}}

{{Муніципалітет Гуре-Оверфлакке}}
{{Authority control}}
{{Netherlands-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти провінції Південна Голландія]]
[[Категорія:Гуре-Оверфлакке]]

title: Країна

Flag of Ouddorpd: coat of arms of Ouddorpd

Прапор: Герб

title: Країна

Країна: Нідерланди

Адмінодиниця: Гуре-Оверфлакке

Водойма: Північне море, Grevelingend

Телефонний код: 0187 (Гуре-Оверфлакке)


text:
# Зонненштайн (Тюрингія)
Зонненштайн (нім. Sonnenstein) — громада в Німеччині, розташована в землі Тюрингія. Входить до складу району Айхсфельд.
Площа — 94,51 км2. Населення становить 4400 ос. (станом на 31 грудня 2021).

title: Зонненштайн (Тюрингія)

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Зонненштайн
| місцева_назва       = Sonnenstein
| тип_НП              = громада
| зображення          = HolungenBischofferode1.JPG
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| карта               = Sonnenstein in EIC.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Зонненштайн на карті району
| земля               = [[Тюрингія]]
| округ               =
| район               = [[Айхсфельд (район)|Айхсфельд]]
| об'єднання громад =
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 240
| площа               = 94.51
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-TH||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-TH||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-TH|16061117}}
| latd=51 | latm=32| lats=
| longd=10| longm=25| longs=
| розміщення_підпису = left
| поштовий_код        = 37345
| телефонний_код      = 036072
| стат_код            = 16 0 61 117
| авто_номер          = EIC
| вебсайт             = [http://www.gemeinde-sonnenstein.de www.gemeinde-sonnenstein.de]
}}
'''Зонненштайн''' ({{lang-de|Sonnenstein}}) — громада в [[Німеччина|Німеччині]], розташована в [[Землі Німеччини|землі]] [[Тюрингія]]. Входить до складу району [[Айхсфельд (район)|Айхсфельд]].

Площа — 94,51 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-TH|16061117}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-TH||дата}}).

== Галерея ==
<gallery>Файл:Weißenborn-Lüderode 01.jpg|
Файл:Werningerode Kirche-LF.JPG|
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Німеччина}}
{{commonscat-inline|Sonnenstein}}
* [http://www.gemeinde-sonnenstein.de Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220615053754/http://www.gemeinde-sonnenstein.de/ |date=15 червня 2022 }} {{ref-de}}

{{Район Айхсфельд}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=16338428-9}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Громади Тюрингії]]

title: — громада —

— громада —: Вид Зонненштайн

title: Координати: 51°32′ пн. ш. 10°25′ сх. д. / 51.533° пн. ш. 10.417° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Тюрингія

Район: Айхсфельд

Населення (31 грудня 2021)

Зонненштайн на карті району

ЗонненштайнРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# 75 років Сумській області (монета)
«75 ро́ків Cу́мській о́бласті» — ювілейна монета номіналом 5 гривень, випущена Національним банком України, присвячена розвиненому аграрно-промисловому регіону, розташованому в північно-східній частині Лівобережної України.
Монету введено в обіг 9 січня 2014 року. Вона належить до серії «Області України».

## Опис монети та характеристики
| Номінал грн. | Метал                   | Маса, г | Діаметр, мм | Якість виготовлення       | Гурт                 | Тираж, штук |
| ------------ | ----------------------- | ------- | ----------- | ------------------------- | -------------------- | ----------- |
| 5            | нікелевий сплав, нордик | 9,4     | 28,0        | спеціальний анциркулейтед | секторальне рифлення | 20 000      |

### Аверс
На аверсі монети розміщено: угорі малий Державний Герб України, по колу написи: «НАЦІОНАЛЬНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (угорі), «П'ЯТЬ ГРИВЕНЬ» (унизу), праворуч — логотип Монетного двору Національного банку України; у центрі — зображення Спасо-Преображенського собору, Сумської альтанки, шаблі та порохівниці, колосся, праворуч — рік карбування монети «2014».

### Реверс
На реверсі монети зображено герб області, по колу розміщено написи: «СУМСЬКА ОБЛАСТЬ» (угорі), «ЗАСНОВАНА У 1939 РОЦІ» (унизу).

## Автори
- Художник — Іваненко Святослав.
- Скульптори: Іваненко Святослав, Атаманчук Володимир.

## Вартість монети
Під час введення монети в обіг в 2014 році, Національний банк України реалізовував монету через свої філії за ціною 25 гривень.
Фактична приблизна вартість монети, з роками змінювалася так:
| Рік        | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023  | 2024  | 2025  |
| ---------- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ----- | ----- | ----- |
| Ціна, грн. | 57   | 95   | 235  | 400  | 440  | 520  | 480  | 470  | 500  | 1 200 | 2 000 | 2 900 |

title: 75 років Сумській області (монета)

wikitext:
{{Монета
| Країна = {{UKR}}
| Опис = 75 років Сумській області
| Номінал = 5
| Валюта = [[гривня|гривень]]
| Маса = 9,4
| Діаметр = 28,0
| Товщина =
| Розміщення =
| Гурт = секторальне рифлення
| Метал =нікелевий сплав, [[північне золото|нордик]]
| Роки чеканки = [[2014]]
| Аверс = Сумська аверс.jpeg
| Опис аверсу =
| Різьбяр аверсу =
| Реверс = Сумська реверс.jpeg
| Опис реверсу =
| Різьбяр реверсу =
}}
'''«75 ро́ків Cу́мській о́бласті»''' — ювілейна [[монета]] номіналом 5 гривень, випущена [[НБУ|Національним банком України]], присвячена розвиненому аграрно-промисловому регіону, розташованому в північно-східній частині [[Лівобережна Україна|Лівобережної України]].

Монету введено в обіг [[9 січня]] [[2014]] року. Вона належить до серії «[[Області України (серія монет)|Області України]]».

== Опис монети та характеристики ==
{| class="wikitable" border="1"
|-
! Номінал грн.
! Метал
! Маса, г
! Діаметр, мм
! Якість<br/> виготовлення
! Гурт
! Тираж, штук
|-
| 5
| нікелевий сплав, [[північне золото|нордик]]
| 9,4
| 28,0
| [[спеціальний анциркулейтед]]
| секторальне рифлення
| 20 000
|-
|}

=== [[Аверс]] ===

На аверсі монети розміщено: угорі малий Державний [[Герб України]], по колу написи: «НАЦІОНАЛЬНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (угорі), «П'ЯТЬ ГРИВЕНЬ» (унизу), праворуч — логотип Монетного двору Національного банку України; у центрі — зображення [[Спасо-Преображенський собор (Суми)|Спасо-Преображенського собору]], [[Сумська альтанка|Сумської альтанки]], шаблі та [[порохівниця|порохівниці]], колосся, праворуч — рік карбування монети «2014».

=== [[Реверс]] ===

На реверсі монети зображено [[Герб Сумської області|герб області]], по колу розміщено написи: «СУМСЬКА ОБЛАСТЬ» (угорі), «ЗАСНОВАНА У 1939 РОЦІ» (унизу).

== Автори ==
[[Файл:National Bank of Ukraine.jpg|thumb|Будівля [[Національний банк України|Національного банку України]]|right|250px]]

* [[Художник]] — Іваненко Святослав.
* [[Скульптор]]и: Іваненко Святослав, [[Атаманчук Володимир Борисович|Атаманчук Володимир]].

== Вартість монети ==

Під час введення монети в обіг в 2014 році, [[Національний банк України]] реалізовував монету через свої філії за [[ціна|ціною]] 25 [[гривня|гривень]].

Фактична приблизна вартість<ref>[https://www.ua-coins.info/ua/list/304-75-let-cumskoy-oblasti Станом на квітень кожного року]</ref> [[монета|монети]], з роками змінювалася так:
{| class="wikitable" border="1"
|-
! Рік
! [[2014]]
! [[2015]]
! [[2016]]
! [[2017]]
! [[2018]]
! [[2019]]
! [[2020]]
! [[2021]]
! [[2022]]
! [[2023]]
! [[2024]]
! [[2025]]
|-
| '''Ціна, грн.'''
| 57
| 95
| 235
| 400
| 440
| 520
| 480
| 470
| 500
| 1 200
| 2 000
| 2 900
|-
|}

== Див. також ==

* [[Список ювілейних та пам'ятних монет України з недорогоцінних металів]]
* [[Список ювілейних та пам'ятних монет України з дорогоцінних металів]]
* [[Сумська область]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [http://old.bank.gov.ua/control/uk/currentmoney/cmcoin/details?coin_id=609 Опис монети на сайті Національного банку України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200427071150/https://old.bank.gov.ua/control/uk/currentmoney/cmcoin/details?coin_id=609 |date=27 квітня 2020 }}

{{Серія Області України}}

[[Категорія:Області України (серія монет)]]
[[Категорія:Сумська область]]
[[Категорія:Біметалеві монети]]

title: 75 років Сумській області · Україна

Номінал: 5 гривень

Гурт: секторальне рифлення

Метал: нікелевий сплав, нордик

title: Аверс

Аверс: Аверс

title: Реверс

Реверс: Реверс


text:
# 9-1-1: Нашвілл
«9-1-1: Нашвілл» (англ. 9-1-1: Nashville) — майбутній американський процедурно-драматичний телесеріал, прем'єра якого відбудеться 16 жовтня 2025 року на каналі ABC. Він є другим спін-оффом франшизи «9-1-1» після «9-1-1: Самотня зірка», показ якого завершився на початку 2025 року. Серіал створено Раяном Мерфі, Бредом Фалчуком та Тімом Майнером, а Анджела Бассетт також є виконавчим продюсером.

## Сюжет
Події серіалу розгортаються в Нашвіллі, штат Теннессі, і розповідають про життя рятувальників, зокрема пожежників, парамедиків та поліціянтів, які стикаються з ситуаціями, що загрожують життю.

## Актори та персонажі
- Кріс О'Доннелл — капітан Дон Шарп: ветеран-пожежник і колишній родео-гонщик, який разом зі своїм сином очолює пожежну частину Нешвілла[3].
- Майкл Провост — Раян Шарп: пожежник і син Дона Шарпа[4].
- Джессіка Кепшоу(інші мови) — Блайт Ворд: дружина капітана Шарпа та мати Раяна Шарпа[5][6].
- Гейлі Кілґор(інші мови) — Тейлор, пожежниця, яка також є співачкою[4].
- Хуані Феліз(інші мови) — Роксі: пожежниця, адреналінова наркоманка та колишній травматолог[4].
- Гантер Маквей — Блу: пожежник[4].
- Кімберлі Вільямс-Пейслі — мати Блу.
- Ліенн Раймс

## Виробництво

### Розробка
Після закриття серіалу «9-1-1: Самотня зірка», ABC оголосила про замовлення на серіал «9-1-1: Нашвілл» у лютому 2025 року. На рішення розмістити дію серіалу в Нашвіллі вплинула самобутня музична культура міста та мальовничі пейзажі.

### Кастинг
17 березня 2025 року було оголошено про приєднання Кріса О'Доннелла до акторського складу. У квітні було оголошено про приєднання Джесіки Кепшоу до акторського складу. Наступного місяця було оголошено Ліенн Раймс та Кімберлі Вільямс-Пейслі приєднались до телесеріалу в головних ролях. Наступного місяця було оголошено, що Гейлі Кілґор, Майкл Провост, Хуані Феліз та Гантер Маквей візьмуть як постійні акторки серіалу.

title: 9-1-1: Нашвілл

wikitext:
{{Телесеріал
|назва              = 9-1-1: Нашвілл
|оригінальна назва  = 9-1-1: Nashville
|плакат             = 9-1-1 Nashville Logo.svg
|тип                = [[телесеріал]]
|жанр               = [[Процедурна драма]]
|тривалість серії   = 41–43 хв
|ідея = [[Раян Мерфі]]
Бред Фелчак
Тім Майнір
|продюсер           =
|виконавчий продюсер= [[Раян Мерфі]]
Бред Фелчак
Тім Майнір
[[Анджела Бассетт]]
|у головних ролях   = [[Кріс О'Доннелл]]
Джессіка Кепшоу
[[Кімберлі Вільямс-Пейслі|Кімберлі Вільямс]]
[[Ліенн Раймс]]
Гейлі Кілгор
Майкл Провести
Хуан Феліз
Гантер Маквей
|narrated           =
|opentheme          =
|endtheme           =
|країна             = {{USA}}
|мова = {{англійська}}
|телеканал = [[American Broadcasting Company|ABC]]
|first_aired = 16 жовтня 2025
|last_aired =
|кількість сезонів =
|кількість серій =
|список серій =
|chronology =
|preceded_by = [[9-1-1 (телесеріал)|9-1-1]], [[9-1-1: Самотня зірка]]
|followed_by =
|сайт = https://abc.com/shows/9-1-1-nashville
|imdb_id = 33550053
|tv_com_id =
}}
«'''9-1-1: Нашвілл'''» ({{lang-en|9-1-1: Nashville}}) — майбутній американський [[Процедурна драма|процедурно-драматичний]] телесеріал, прем'єра якого відбудеться 16 жовтня 2025 року на каналі [[American Broadcasting Company|ABC]].<ref>{{Cite web|url=https://deadline.com/2025/07/abc-fall-premiere-dates-2025-1236461033/|title=ABC Fall Premiere Dates: '9-1-1' Franchise, 'High Potential', 'Grey's Anatomy', 'Dancing' & More|work=Deadline Hollywood|first=Denise|last=Petski|date=July 17, 2025i|access-date=July 17, 2025}}</ref> Він є другим спін-оффом {{Link-interwiki|9-1-1 (франшиза)|Q=Q134094843|text=франшизи «9-1-1»}} після «[[9-1-1: Самотня зірка]]», показ якого завершився на початку 2025 року. Серіал створено [[Раян Мерфі|Раяном Мерфі]], {{Link-interwiki|Бред Фалчук|Q=Q315750|text=Бредом Фалчуком}} та {{Link-interwiki|Тім Майнер|Q=Q526218|text=Тімом Майнером}}, а [[Анджела Бассетт]] також є виконавчим продюсером<ref>{{Cite web |url=https://deadline.com/2025/06/9-1-1-nashville-abc-spinoff-trailer-ryan-murphy-1236435329/ |title=‘9-1-1: Nashville’: ABC Spinoff Unveils Explosive New Teaser |last=Petski |first=Denise |date=2025-06-17 |website=Deadline |language=en-US |access-date=2025-07-08}}</ref>.

== Сюжет ==
Події серіалу розгортаються в [[Нашвілл]]і, штат [[Теннессі]], і розповідають про життя рятувальників, зокрема пожежників, парамедиків та поліціянтів, які стикаються з ситуаціями, що загрожують життю.

== Актори та персонажі ==
* [[Кріс О'Доннелл]] — капітан Дон Шарп: ветеран-пожежник і колишній родео-гонщик, який разом зі своїм сином очолює пожежну частину Нешвілла<ref>{{Cite web |url=https://www.msn.com/en-us/entertainment/tv/jessica-capshaw-joins-chris-o-donnell-in-9-1-1-nashville-spinoff/ar-AA1zsM1l |title=MSN |website=www.msn.com |access-date=2025-07-08}}</ref>.
* Майкл Провост — Раян Шарп: пожежник і син Дона Шарпа<ref name=":0" />.
* {{Link-interwiki|Джессіка Кепшоу|Q=Q40057}} — Блайт Ворд: дружина капітана Шарпа та мати Раяна Шарпа<ref>{{Cite web |url=https://tvline.com/interviews/chris-odonnell-ncis-los-angeles-hetty-rescue-movie-1235451814/ |title=Chris O’Donnell Reveals Nixed Plan to Rescue NCIS: LA’s Hetty, Previews His 9-1-1: Nashville Spinoff Role — WATCH |last=Mitovich |first=Matt Webb |date=2025-05-20 |website=TVLine |language=en-US |access-date=2025-07-08}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://collider.com/9-1-1-nashville-promo-cma-fest/ |title=First ‘9-1-1: Nashville’ Promo Teases Music Will Play a “Huge Role” in the Disaster Drama |last=Williams |first=Marisa |date=2025-06-07 |website=Collider |language=en |access-date=2025-07-08}}</ref>.
* {{Link-interwiki|Гейлі Кілґор|Q=Q47482504}} — Тейлор, пожежниця, яка також є співачкою<ref name=":0" />.
* {{Link-interwiki|Хуані Феліз|Q=Q110272798}} — Роксі: пожежниця, адреналінова наркоманка та колишній травматолог<ref name=":0" />.
* Гантер Маквей — Блу: пожежник<ref name=":0" />.
* [[Кімберлі Вільямс-Пейслі]] — мати Блу.
* [[Ліенн Раймс]]

== Виробництво ==

=== Розробка ===
Після закриття серіалу «[[9-1-1: Самотня зірка]]», ABC оголосила про замовлення на серіал «9-1-1: Нашвілл» у лютому 2025 року<ref>{{Cite web |last=Hailu |first=Selome |title=''9-1-1: Nashville'' Ordered to Series at ABC |url=https://variety.com/2025/tv/news/911-nashville-spinoff-abc-1236314282/ |website=[[Variety (magazine)|Variety]] |date=20 лютого 2025 |access-date=20 квітня 2025}}</ref>. На рішення розмістити дію серіалу в Нашвіллі вплинула самобутня музична культура міста та мальовничі пейзажі.

=== Кастинг ===
17 березня 2025 року було оголошено про приєднання [[Кріс О'Доннелл|Кріса О'Доннелла]] до акторського складу<ref>{{cite web|url=https://deadline.com/2025/03/chris-odonnell-abc-series-9-1-1-nashville-1236327985/|title=Chris O'Donnell Joins ABC's '9-1-1: Nashville'|date=17 березня 2025|last=Cordero|first=Rosy|website=Deadline|accessdate=1 травня 2025}}</ref>. У квітні було оголошено про приєднання Джесіки Кепшоу до акторського складу<ref>{{cite web|url=https://deadline.com/2025/04/jessica-capshaw-abc-9-1-1-nashville-cast-1236369020/|title=Jessica Capshaw Joins Ryan Murphy's '9-1-1: Nashville'|date=15 квітня 2025|last=Cordero|first=Rosy|accessdate=1 травня 2025}}</ref>. Наступного місяця було оголошено [[Ліенн Раймс]] та [[Кімберлі Вільямс-Пейслі]] приєднались до телесеріалу в головних ролях<ref>{{cite web|url=https://variety.com/2025/tv/news/9-1-1-nashville-cast-leann-rimes-kimberly-williams-paisley-1236390304/|title=‘9-1-1: Nashville’ Casts LeAnn Rimes, Kimberly Williams-Paisley|website=Variety|last=Otterson|first=Joe|date=May 8, 2025}}</ref>. Наступного місяця було оголошено, що Гейлі Кілґор, Майкл Провост, Хуані Феліз та Гантер Маквей візьмуть як постійні акторки серіалу<ref name=":0">{{Cite web |last=Cordero |first=Rosy |date=2025-06-03 |title=‘Raising Kanan’s Hailey Kilgore & ‘Harlem’s Juani Feliz Among 4 Cast As Series Regulars In ‘9-1-1: Nashville’ |url=https://deadline.com/2025/06/9-1-1-nashville-hailey-kilgore-juani-feliz-cast-1236421918/ |access-date=2025-06-03 |website=Deadline |language=en-US}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://abc.com/shows/9-1-1-nashville Official website]
* [https://www.imdb.com/title/tt33550053/ ''9-1-1: Nashville''] on IMDb

[[Категорія:9-1-1 (телесеріал)]]
[[Категорія:Гостросюжетні телесеріали США]]
[[Категорія:Програми телеканалу ABC]]

title: 9-1-1: Nashville ·

Тип: телесеріал

Телеканал(и): ABC

Жанр: Процедурна драма

Компанія: 20th Televisiond і ABC Signature

Керівник проєкту: Бред Фальчукd, Тім Майнерd і Раян Мерфі

Ідея: Раян Мерфі · Бред Фелчак · Тім Майнір

Виконавчий продюсер: Раян Мерфі · Бред Фелчак · Тім Майнір · Анджела Бассетт

У головних ролях: Кріс О'Доннелл · Джессіка Кепшоу · Кімберлі Вільямс · Ліенн Раймс · Гейлі Кілгор · Майкл Провести · Хуан Феліз · Гантер Маквей

Країна-виробник: США

Мова оригіналу: англійська

Перший показ: 16 жовтня 2025 —

Попередник: 9-1-1, 9-1-1: Самотня зірка


text:
# Бакуніна Катерина Павлівна
Катерина Павлівна Полторацька, до шлюбу Бакуніна (нар. 9 (20) лютого 1795 — 7 (19) грудня, 1869) — фрейліна російського двору, художниця-аматорка; перша юнацька любов О. С. Пушкіна, яка надихнула його на створення цілого циклу ліричних віршів.

## Біографія
Дочка дійсного камергера, у свій час керував Петербургською академією наук, Павла Петровича Бакуніна (1766—1805) від шлюбу його з Катериною Олександрівною Саблуковою (1777—1846). По батькові була двоюрідною племінницею дипломата Д. П. Татищева; по матері — онукою сенатора А. А. Саблукова. Революціонер Михайло Бакунін приходився їй троюрідним братом.
Отримала дуже хорошу домашню освіту. З 1798 жила з батьками за кордоном, спочатку в Німеччині і Швейцарії, потім в Англії. У 1804 році через брак коштів Бакуніни повернулися в Росію. Після смерті батька в грудні 1805 року виховувалася разом з братами, Олександром і Семеном, матір'ю і дідом А. А. Саблуковим, який був призначений їх офіційним опікуном. Жили вони на зйомній квартирі в будинку Таїрова на набережній Неви.

## Знайомство з Пушкіним
У 1811 році Олександр Бакунін був визначений у щойно відкритий Царськосільський ліцей, в якому подружився з Пушкіним. Катерина разом з матір'ю часто відвідувала брата, а влітку вони постійно жили в Царському Селі. У «Відомостях Ліцею» відзначені їх відвідування: в 1811 — чотири, в 1814 — тридцять один, в 1815 — сімнадцять, в 1816 — шість, в 1817 — вісім разів.
Красива 16-річна Катерина Бакуніна була об'єктом уваги багатьох ліцеїстів, серед яких були Пушкін, Пущин і Іван Маліновський. «Чарівне обличчя її, чудовий стан і чарівне звернення виробили загальне захоплення у всієї ліцейської молоді», — згадував С. Д. Комовський.
У 1815 році закоханий Пушкін зобразив красу Бакуніної в своєму вірші «До живописця». Його слова були покладені на музику ліцеїстом М. А. Корсаковим і стали популярним романсом. Її ім'я він включив в так званий "донжуанський список ". На думку багатьох дослідників, всього Пушкін створив більше двадцяти ліричних віршів під враженням своїх зустрічей з Бакуніною і її образ з'являвся в його творах аж до 1825 року.

## При дворі
24 жовтня 1817 року Катерина Бакуніна стала фрейліною імператриці Єлизавети Олексіївни і оселилася при царському дворі. Її призначення в суспільстві багато хто сприймав неоднозначно. М. М. Муравйов писав своїй матері: «Мене дуже здивувало те, що ви пишете про Бакуніну. З якого дива справили її і яким чином — це дуже дивно» .
Згодом Бакуніна стала улюбленою фрейліною імператриці. У 1818 році супроводжувала її в поїздці в Дармштадт і Веймар, потім в Мюнхен і Карлсруе. За свідченням сучасників, «красива фрейліна Б.» відрізнялася особливою грацією в танцях на придворних балах. Вона дружила з В. А Жуковським і брала уроки живопису у придворного художника А. П. Брюллова. Будучи талановитою художницею-любителькою, вона багато займалася копіюванням та її улюбленим жанром був портрет. Її саму малювали багато відомих художників: О. А. Кіпренський , П. Ф. Соколов і А. П. Брюллов.

В період життя при дворі у фрейліни Бакуніної були і серйозні романи, так в грудні 1821 року один із сучасників писав: «Авантюра Бакуниной чрезвычайно романтична! Остается надеяться, что роман будет продолжаться Бакуниной, которая очаровательна и достойна сделать хорошую партию». Однак вона одружилася в дуже зрілому віці. В березні 1834 року Н. О. Пушкіна писала дочці:
|  | Какую новость скажу тебе, м-ль Бакунина выходит за г-на Полторацкого, двоюродного брата г-жи Анни Керн, свадьба будет после Пасхи. Ему 40 лет, он не молод, вдов, без детей и с состоянием, говорят, он два года как влюблен. |

## Шлюб
Обранцем Катерини став її давній знайомий, відставний капітан Олександр Олександрович Полторацький (1792—1855). «Вона така щаслива, що плаче від радості», — писала з приводу майбутнього одруження фрейліна Шереметєва . Їх весілля відбулася 30 квітня 1834 року в Петербурзі, імператриця Олександра Федорівна особисто благословила наречену на шлюб. Незабаром Катерина разом з чоловіком і своєю матір'ю покинула столицю.
Вони оселилися в маєтку Полторацьких в Разсказово Тамбовського повіту. «Вона поховала себе десь в селі, — писав барон М. А. Корф, — цей шлюб позбавив її фрейлінської платні 3900 рублів асигнаціями, але за відгуками близьких, вони щасливі». У 1837 році А. А. Полторацький був обраний предводителем дворянства в Тамбовському повіті, і Катерина Павлівна часто бувала господинею на балах і вечорах в Дворянських зборах. Її життя проходило в вихованні дітей і в заняттях живописом. Вона створила цілу портретну галерею рідних і близьких. Роботи її зберігалися в родині, передавалися від покоління до покоління, а пізніше виявилися в зібраннях багатьох музеїв.
У 1846 році померла мати Катерини Павлівни, а 13 березня 1855 року чоловік. Його поховали в Петербурзі в Новодівичому монастирі. З 1859 року Полторацька жила в одруженої дочки в Костромі, на літо виїжджала до маєтку Бакуніних Затишшя і лише зрідка відвідувала Разсказово. У 1868 році, після смерті сина, вона заповідала садибу її семирічному онукові Олександру. Померла Катерина Павлівна 7 грудня 1869 і похована в Петербурзі поряд з чоловіком.

## Діти
- Павло Олександрович (1835—1835)
- Олександр Олександрович (1837—1867), корнет гусарського полку, поручик, вийшовши у відставку в 1858 році жив у маєтку Разсказово, де займався господарством. Дружина — Юлія Миколаївна Чихачева, у них четверо дітей.
- Катерина Олександрівна (1838—1917), одружена з дійсним статським радником Іваном Івановичем Левашовим (пом. 1900), їхні діти Олександр (1859—1914), Микола (1860—1913) і Катерина (1861—1957; дружина двоюрідного брата А . А. Полторацького).

title: Бакуніна Катерина Павлівна

wikitext:
{{особа}}
{{Однофамільці|Бакунін}}
'''Катерина Павлівна Полторацька,''' [[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] '''Бакуніна''' (нар. [[9 лютого|9 (20) лютого]] [[1795]]<ref name="БАКУНИНА Екатерина Павловна на ЭНИ «ПУШКИН»">{{Cite web |url=http://feb-web.ru/feb/pushkin/chr-abc/chr/chr-0233.htm |title=БАКУНИНА Екатерина Павловна на ЭНИ «ПУШКИН» |accessdate=13 квітня 2020 |archive-date=2 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220302113046/http://feb-web.ru/feb/pushkin/chr-abc/chr/chr-0233.htm }}</ref> — [[7 грудня|7 (19) грудня]], [[1869]]) — [[фрейліна]] російського двору, художниця-аматорка; перша юнацька любов [[Пушкін Олександр Сергійович|О.]] [[Пушкін Олександр Сергійович|С.]] [[Пушкін Олександр Сергійович|Пушкіна]], яка надихнула його на створення цілого циклу ліричних віршів.

== Біографія ==
Дочка дійсного [[Камергер|камергера]], у свій час керував [[Петербурзька академія наук|Петербургською академією наук]], [[Бакунін Павло Петрович|Павла Петровича Бакуніна]] (1766—1805) від шлюбу його з Катериною Олександрівною Саблуковою (1777—1846). По батькові була двоюрідною племінницею дипломата Д. П. Татищева; по матері — онукою сенатора А. А. Саблукова. Революціонер [[Бакунін Михайло Олександрович|Михайло Бакунін]] приходився їй троюрідним братом.

Отримала дуже хорошу домашню освіту. З 1798 жила з батьками за кордоном, спочатку в [[Німеччина|Німеччині]] і [[Швейцарія|Швейцарії]], потім в [[Англія|Англії]]. У 1804 році через брак коштів Бакуніни повернулися в Росію. Після смерті батька в грудні 1805 року виховувалася разом з братами, [[Бакунін Олександр Павлович|Олександром]] і Семеном, матір'ю і дідом А. А. Саблуковим, який був призначений їх офіційним опікуном. Жили вони на зйомній квартирі в будинку Таїрова на набережній Неви.

== Знайомство з Пушкіним ==
У 1811 році Олександр Бакунін був визначений у щойно відкритий [[Імператорський царськосільський ліцей|Царськосільський ліцей]], в якому подружився з Пушкіним. Катерина разом з матір'ю часто відвідувала брата, а влітку вони постійно жили в Царському Селі. У «Відомостях Ліцею» відзначені їх відвідування: в 1811 — чотири, в 1814 — тридцять один, в 1815 — сімнадцять, в 1816 — шість, в 1817 — вісім разів.

Красива 16-річна Катерина Бакуніна була об'єктом уваги багатьох ліцеїстів, серед яких були [[Пушкін Олександр Сергійович|Пушкін]], [[Пущин Іван Іванович|Пущин]] і Іван Маліновський. «Чарівне обличчя її, чудовий стан і чарівне звернення виробили загальне захоплення у всієї ліцейської молоді», — згадував С. Д. [[Комовський Сергій Дмитрович|Комовський]].

У 1815 році закоханий Пушкін зобразив красу Бакуніної в своєму вірші «До живописця». Його слова були покладені на музику ліцеїстом [[Корсаков Микола Олександрович|М. А. Корсаковим]] і стали популярним романсом. Її ім'я він включив в так званий "донжуанський список ". На думку багатьох дослідників, всього Пушкін створив більше двадцяти ліричних віршів під враженням своїх зустрічей з Бакуніною і її образ з'являвся в його творах аж до 1825 року.

== При дворі ==
[[Файл:P.F._Sokolov.jpg|міні|211x211пкс| К. П. Бакуніна (1828) ]]
24 жовтня 1817 року Катерина Бакуніна стала фрейліною імператриці Єлизавети Олексіївни і оселилася при царському дворі. Її призначення в суспільстві багато хто сприймав неоднозначно. [[Муравйов Микита Михайлович|М.]] [[Муравйов Микита Михайлович|М.]] [[Муравйов Микита Михайлович|Муравйов]] писав своїй матері: «Мене дуже здивувало те, що ви пишете про Бакуніну. З якого дива справили її і яким чином — це дуже дивно»<ref>Н. М. Муравьев. Письма декабриста 1813—1826. — М., 2001.</ref> .

Згодом Бакуніна стала улюбленою фрейліною імператриці. У 1818 році супроводжувала її в поїздці в [[Дармштадт]] і [[Веймар]], потім в [[Мюнхен]] і [[Карлсруе]]. За свідченням сучасників, «красива фрейліна Б.» відрізнялася особливою грацією в танцях на придворних балах. Вона дружила з [[Жуковський Василь Андрійович|В.]] [[Жуковський Василь Андрійович|А Жуковським]] і брала уроки живопису у придворного художника [[Брюллов Олександр Павлович|А.]] [[Брюллов Олександр Павлович|П.]] [[Брюллов Олександр Павлович|Брюллова]]. Будучи талановитою художницею-любителькою, вона багато займалася копіюванням та її улюбленим жанром був портрет. Її саму малювали багато відомих художників: [[Кіпренський Орест Адамович|О.]] [[Кіпренський Орест Адамович|А.]] [[Кіпренський Орест Адамович|Кіпренський]] , [[Соколов Петро Федорович|П.]] [[Соколов Петро Федорович|Ф.]] [[Соколов Петро Федорович|Соколов]] і А. П. Брюллов.

В період життя при дворі у фрейліни Бакуніної були і серйозні романи, так в грудні 1821 року один із сучасників писав: «Авантюра Бакуниной чрезвычайно романтична! Остается надеяться, что роман будет продолжаться Бакуниной, которая очаровательна и достойна сделать хорошую партию». Однак вона одружилася в дуже зрілому віці. В березні 1834 року [[Пушкіна Надія Осипівна|Н. О. Пушкіна]] писала [[Павлищева Ольга Сергеївна|дочці]]<ref>Мир Пушкина. Фамильные бумаги. — Т. 1. — СПб.: Из-во «Пушкинский фонд», 1993. — С. 213.</ref>:{{Цитата|Какую новость скажу тебе, м-ль Бакунина выходит за г-на Полторацкого, двоюродного брата г-жи Анни Керн, свадьба будет после Пасхи. Ему 40 лет, он не молод, вдов, без детей и с состоянием, говорят, он два года как влюблен.|3=|4=}}

== Шлюб ==
[[Файл:P.F._Sokolov_059.JPG|ліворуч|міні|214x214пкс| Олександр Полторацький ]]
Обранцем Катерини став її давній знайомий, відставний капітан Олександр Олександрович Полторацький (1792—1855). «Вона така щаслива, що плаче від радості», — писала з приводу майбутнього одруження фрейліна Шереметєва<ref>Архив села Михайловского. Т.2. Вып. 1. — СПб., 1902. — С. 38.</ref> . Їх весілля відбулася 30 квітня 1834 року в Петербурзі, імператриця [[Олександра Федорівна]] особисто благословила наречену на шлюб. Незабаром Катерина разом з чоловіком і своєю матір'ю покинула столицю.

Вони оселилися в маєтку Полторацьких в [[Розсказово|Разсказово]] [[Тамбовська область|Тамбовського повіту]]. «Вона поховала себе десь в селі, — писав барон [[Корф Модест Андрійович|М. А. Корф]], — цей шлюб позбавив її фрейлінської платні 3900 рублів асигнаціями, але за відгуками близьких, вони щасливі»<ref>Барон Модест Корф. Записки. — М.: Захаров, 2003. — 720 с.</ref>. У 1837 році А. А. Полторацький був обраний предводителем дворянства в Тамбовському повіті, і Катерина Павлівна часто бувала господинею на балах і вечорах в Дворянських зборах. Її життя проходило в вихованні дітей і в заняттях живописом. Вона створила цілу портретну галерею рідних і близьких. Роботи її зберігалися в родині, передавалися від покоління до покоління, а пізніше виявилися в зібраннях багатьох музеїв.

У 1846 році померла мати Катерини Павлівни, а 13 березня 1855 року чоловік. Його поховали в Петербурзі в [[Новодівичий монастир|Новодівичому монастирі]]. З 1859 року Полторацька жила в одруженої дочки в [[Кострома|Костромі]], на літо виїжджала до маєтку Бакуніних Затишшя і лише зрідка відвідувала Разсказово. У 1868 році, після смерті сина, вона заповідала садибу її семирічному онукові Олександру. Померла Катерина Павлівна 7 грудня 1869 і похована в Петербурзі поряд з чоловіком.

== Діти ==

* Павло Олександрович (1835—1835)
* Олександр Олександрович (1837—1867), корнет гусарського полку, поручик, вийшовши у відставку в 1858 році жив у маєтку Разсказово, де займався господарством. Дружина — Юлія Миколаївна Чихачева, у них четверо дітей.
* Катерина Олександрівна (1838—1917), одружена з дійсним статським радником Іваном Івановичем Левашовим (пом. 1900), їхні діти Олександр (1859—1914), Микола (1860—1913) і Катерина (1861—1957; дружина двоюрідного брата А . А. Полторацького).

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Література ==
* В. Сисоєв. Поета перше кохання. Катерина Павлівна Бакуніна. — Твер, 2006. — 176с .: іл.
* Л. А. Черейський. [http://feb-web.ru/feb/pushkin/chr-abc/chr/chr-0233.htm Бакуніна] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220302113046/http://feb-web.ru/feb/pushkin/chr-abc/chr/chr-0233.htm |date=2 березня 2022 }} // Черейський Л. А. Пушкін і його оточення / АН СРСР. Від. лит. і яз. Пушкін. комис. Відп. ред. В. Е. Вацуро. — 2-е вид., Доп. і перераб. — Л .: Наука. Ленингр. отд-ня, 1989.
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|Мистецтво|Література|Історія}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Поховані в Новодівочому монастирі]]
[[Категорія:Жінки XIX століття Російської імперії]]
[[Категорія:Фрейліни російського імператорського двору]]
[[Категорія:Російські художниці]]
[[Категорія:Пушкін Олександр Сергійович]]

title: Бакуніна Катерина Павлівна

Померла: 7 (19) грудня 1869 (74 роки) · Санкт-Петербург, Російська імперія

Діяльність: художниця

Рід: Бакуніниd

Батько: Pavel Petrovich Bakunind

Мати: Yekaterina Bakuninad

У шлюбі з: Aleksandr Poltoratskyd


text:
# 1-й Запорізький полк
1-й Запорізький полк — український полк, створений з солдатів-українців на хвилі українізації армії в Москві на початку 1917 року.

## Історія
Формування українського Запорозького полку стало можливим внаслідок досягнутого компромісу у формуванні українських частин між Тимчасовим урядом і Українською Центральною Радою. У зв'язку з досягнутим компромісом військово-морський міністр Тимчасового уряду Керенський дає дозвіл на формуванні українських частин у Москві. Про це повідомлялося в газеті «Известия Петроградської ради робітничих і солдатських депутатів» від 4 (17) квітня 1917 року в якій говорилося:
«МОСКВА, 19 липня (1 серпня). Військовий міністр дозволив Московському військовому округу формування українських частин у Москві. Буде сформовано Український запорізький полк, командиром якого призначено штабс-капітан Захарчук».
Остаточно полк був сформований 6 (19) серпня 1917 р. Його очолив Святослав Захарчук — уродженець м. Радивилів Волинської губернії.
У листопаді 1917 р. полк залишає місце дислокації та переїжджає до Харкова де підкорився Українській Центральній Раді. З початком нападу на УНР більшовицьких військ полк розміщується у Куп'янську, що у 120 км на схід від Харкова. 28 грудня Антонов-Овсієнко дав наказ 1-му Петроградському загону (300 бійців) Миколи Ховріна роззброїти Запорізький полк.
В цей же час командир полку Захарчук намагався встановити порядок у військовій частині, солдати якої безупинно мітингували. 29 грудня Антонов-Овсієнко наказав воронезькому ВРК зайняти Куп'янськ, але через відсутність надійних військових частин цього не сталося. Справу довелося доручити Сабліну, командиру 1-го Московського зведеного загону (1900 бійців), який їхав до Харкова з Москви.
3 січня 1918 москвичі прибули до Куп'янська та без жодного спротиву роззброїли полк, при цьому забравши у нього 3000 гвинтівок.
Після роззброєння полку Захарчук з частиною офіцерів і добровольців виїхав до Полтави, де приєднався до Волоха. У складі Гайдамацького Коша Слобідської України з колишніх запорожців Захарчук сформував 1-у сотню куреня Червоних гайдамаків.

title: 1-й Запорізький полк

wikitext:
{{Картка військового підрозділу
| назва                      = 1-й Запорізький полк
| місцева_назва              =
| зображення                 = File:Прапор Українського Запорізького полку (лицьова).jpg
| розмір_зображення          = 300пкс
| альт                       =
| підпис                     = Прапор 1-го Запорізького полку (лицьова сторона)
| дати                       = {{OldStyleDate|19|серпня|1917|6}} — 3 січня 1918
| країна                     = {{ПрТ|УНР}}
| країни                     =
| належність                 = {{FАрміяУНР}}
| вид                        = [[сухопутні війська]]
| тип                        =
| роль                       =
| спеціалізація              =
| розмір                     = 2300
| командна_структура         =
| гарнізон                   = [[Москва]] , [[Куп'янськ]]
| гарнізон_назва             =
| прізвисько                 =
| заступник                  =
| гасло                      = «За Україну»
| штандарт                   = <!-- або | кольори = -->
| штандарт_назва             = <!-- або | кольори_назва = -->
| марш                       =
| талісман                   =
| річниці                    =
| оснащення                  =
| оснащення_назва            =
| битви                      = '''[[Українська революція 1917-1921]]'''
| битви_назва                =
| нагороди                   =
| почесні_найменування       =
| почесні_найменування_назва =
| розпущено                  = 3 січня 1918 року полк був розпущений, залишки полку влилися в [[Гайдамацький Кіш Слобідської України]].
| льотні_години              =
| вебсайт                   =
| визначні_командувачі       = [[Захарчук Святослав Косьмич]]
<!-- Знаки розрізнення -->
| знак_розрізнення           =
| знак_розрізнення_назва     =
| знак_розрізнення2          =
| знак_розрізнення2_назва    =
| знак_розрізнення3          =
| знак_розрізнення3_назва    =
| знак_розрізнення4          =
| знак_розрізнення4_назва    =
| знак_розрізнення5          =
| знак_розрізнення5_назва    =
}}
'''1-й Запорізький полк''' — український полк, створений з солдатів-українців на хвилі українізації армії в [[Москва|Москві]] на початку 1917 року.

== Історія ==
Формування українського Запорозького полку стало можливим внаслідок досягнутого компромісу у формуванні українських частин між [[Тимчасовий уряд Росії|Тимчасовим урядом]] і [[Українська Центральна Рада|Українською Центральною Радою]]. У зв'язку з досягнутим компромісом військово-морський міністр Тимчасового уряду [[Керенський Олександр Федорович|Керенський]] дає дозвіл на формуванні українських частин у Москві. Про це повідомлялося в газеті «Известия Петроградської ради робітничих і солдатських депутатів» від {{OldStyleDate|17|квітня|1917|4}} року в якій говорилося:

''«МОСКВА, 19 липня (1 серпня). Військовий міністр дозволив Московському військовому округу формування українських частин у Москві. Буде сформовано Український запорізький полк, командиром якого призначено штабс-капітан Захарчук»''<ref>Формування українських частин у Москві // Газета «Извѣстія Петроградскаго совѣта рабочихъ и солдатскихъ депутатовъ» № 93 от 04.08.1917 р.</ref>.

Остаточно полк був сформований {{OldStyleDate|19|серпня|1917|6}} р. Його очолив [[Захарчук Святослав Косьмич|Святослав Захарчук]] — уродженець м. [[Радивилів]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]].

У листопаді 1917 р. полк залишає місце дислокації та переїжджає до [[Харків|Харкова]] де підкорився Українській Центральній Раді<ref>Ковальчук М. Битва двох революцій: Перша війна Української Народної Республіки з Радянської Росією. С. 96</ref>. З початком нападу на [[УНР]] більшовицьких військ полк розміщується у [[Куп'янськ]]у, що у 120 км на схід від Харкова. 28 грудня [[Антонов-Овсієнко Володимир Олександрович|Антонов-Овсієнко]] дав наказ 1-му Петроградському загону (300 бійців) [[Ховрін Микола Олександрович|Миколи Ховріна]] роззброїти Запорізький полк<ref>Ковальчук М. Битва двох революцій: Перша війна Української Народної Республіки з Радянської Росією. 1917‒1918 pp. С. 322</ref>.

В цей же час командир полку Захарчук намагався встановити порядок у військовій частині, солдати якої безупинно мітингували. 29 грудня Антонов-Овсієнко наказав воронезькому ВРК зайняти Куп'янськ, але через відсутність надійних військових частин цього не сталося. Справу довелося доручити [[Саблін Юрій Володимирович|Сабліну]], командиру 1-го Московського зведеного загону (1900 бійців), який їхав до Харкова з Москви.

3 січня 1918 москвичі прибули до Куп'янська та без жодного спротиву роззброїли полк, при цьому забравши у нього 3000 гвинтівок<ref>Ковальчук М. Битва двох революцій: Перша війна Української Народної Республіки з Радянської Росією. 1917‒1918 pp. С. 324</ref>.

Після роззброєння полку Захарчук з частиною офіцерів і добровольців виїхав до [[Полтава|Полтави]], де приєднався до [[Волох Омелян Іванович|Волоха]]. У складі [[3-й Гайдамацький піхотний полк|Гайдамацького Коша Слобідської України]] з колишніх запорожців Захарчук сформував 1-у сотню куреня Червоних гайдамаків.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Ковальчук М. Битва двох революцій: Перша війна Української Народної Республіки з Радянської Росією. 1917‒1918 pp. / НАН України. Інститут української археографії та джерелознавства ім. М. С. Грушевського. ‒ Т. 1. ‒ К.: Видавничий дім «Стилос», 2015. ‒ 608 с.

{{Mil-unit-stub}}
{{УНР}}
{{Армія УНР}}

[[Категорія:Військові формування, засновані 1917]]
[[Категорія:Підрозділи армії УНР]]
[[Категорія:Історія Куп'янська]]

title: 1-й Запорізький полк

Країна: УНР

Належність: Армія УНР

Вид: сухопутні війська

Гарнізон/Штаб: Москва , Куп'янськ

Гасло: «За Україну»

Війни/битви: Українська революція 1917-1921

Розпущено: 3 січня 1918 року полк був розпущений, залишки полку влилися в Гайдамацький Кіш Слобідської України.

title: Командування

Визначні · командувачі: Захарчук Святослав Косьмич