text:
# Список Шиндлера (фільм)
«Спи́сок Ши́ндлера» (англ. Schindler's List) — американська історична драма 1993 року, знята Стівеном Спілбергом за мотивами однойменного роману Томаса Кініллі.
Станом на вересень 2024 року фільм входить до списку 250 найкращих фільмів за версією IMDb.

## Сюжет
Фільм розпочинається масовим переселенням польських євреїв до Краківського ґетто в 1939 році. Тим часом Оскар Шиндлер (Ліам Нісон), не дуже вдалий підприємець і член Націонал-соціалістичної робітничої партії Німеччини, прибуває в місто з надією отримати зиск від війни. Шиндлер заручається підтримкою військових і має намір відкрити фабрику з виробництва кухонного приладдя. Не знаючи досконало, як вести таку справу, він убачає помічника в Іцхакові Штерні, співробітникові Краківського юденрату, і вступає у співпрацю з ним. Штерн має впливові зв'язки в єврейській громаді та на «чорному ринку» в ґетто (згодом Шиндлер знайомиться з Польдеком (Леопольдом) Пфефферберґом, який постачає його товаром). Єврейська громада позичає йому гроші на відкриття фабрики в обмін на певний відсоток від продукції. Нацистські чиновники задоволені підприємством, а Шиндлер — прибутком. Іцхак Штерн очолює адміністрацію фабрики. Шиндлер наймає євреїв замість поляків, тому що вони «коштують менше». Працівникам Шиндлера дозволяється виходити за межі ґетто, Штерн фальсифікує документи для кожного з них, що підтверджують їх «потрібність» німецькій армії — це рятує від концтабору й неминучої смерті.
Капітан СС Амон Ґет приїжджає до Кракова, щоб розпочати будівництво нового концтабору у Плашеві (пол. Plaszów). Він наказує ліквідувати частину ґетто, сотні німецьких солдатів спустошують тісні кімнати, вбивають усіх, хто протестує, старих і хворих, у багатьох випадках — знищують без жодної причини. Шиндлер споглядає масове вбивство з височини, ця картина вражає його… Він поводиться дуже обережно, заводить дружбу з Амоном Ґетом, продовжує підкуп чиновників, щоб часом не виникло загрози для його працівників і найменшої підозри, що він намагається допомогти їм.
Хід війни змінюється. Ґет отримує наказ із Берліна знищити останки вбитих євреїв у Краківському ґетто, ліквідувати концтабір у Плашеві й відправити всіх, хто ще живий, в Аушвіц (пол. Auschwitz-Birkenau). Підкуповуючи Ґета, Шиндлер отримує дозвіл на створення «власного концтабору» зі своїх працівників, таким чином фабрика продовжує роботу. Наміром Шиндлера залишається отримання прибутку, але він також наказує Штерну рятувати якомога більше життів, наскільки це дозволяють обставини.
«Список Шиндлера» містить «кваліфікованих працівників». Для багатьох євреїв бути внесеним у нього означає вижити.
Шиндлер створює свій концтабір у Чехословаччині, звідки він родом. Майже всі люди з його списку без перешкод прибувають на нове місце. Потяг, що повинен був доставити єврейських жінок у новий табір, помилково перенаправлено в Аушвіц. Їх охоплює жах, оскільки вони знають, що у цьому місці можуть відправити начебто в душ, а насправді — у газові камери. Шиндлер, щойно дізнавшись про це, приїжджає в Аушвіц і вирішує проблему, відтак жінок перенаправлено у Чехословаччину. Шиндлер забороняє охоронцям фабрики вбивати або мордувати будь-кого з працівників. Він дозволяє євреям святкувати шабат. Дружина Шиндлера, Емілія, тепер працює з ним на фабриці (раніше вона тільки приїжджала до Польщі провідати його), і він клянеться їй у вірності (Оскар Шиндлер обожнював жінок і завжди мав декілька коханок).
Війна в Європі закінчується. У 1945 році Шиндлер змушений утікати, оскільки він член нацистської партії. Виходить наказ ліквідувати табір. Шиндлер переконує охоронців-есесівців відпустити євреїв і повернутися до своїх родин людьми, а не вбивцями. Він виголошує промову перед працівниками фабрики, котрі вручають йому підписаного всіма листа, що він для них не злочинець, а також золоту каблучку з викарбуваними словами: «Хто рятує одне життя — рятує весь світ» (англ. Whoever saves one life saves the world entire), (цитата з Талмуду). Шиндлер із дружиною залишає фабрику на своєму автомобілі, ридаючи перед натовпом.
Євреї Шиндлера перебувають ніч на дворі, біля стін фабрики, їх будить ранкове сонце. Приїжджає радянський вершник і проголошує, що вони звільнені Червоною армією.

## Акторський склад

### Головні ролі
- Ліам Нісон у ролі Оскара Шиндлера, який врятував життя більш ніж тисячі польських євреїв під час Голокосту наймаючи їх на роботу на власноствореній фабриці.
- Бен Кінгслі у ролі Іцхака Штерна, особистого бухгалтера і бізнес-партнера Оскара Шиндлера.
- Рейф Файнз у ролі Амона Гета, офіцера CC (від скорочення нім. Schutzstaffel, повна назва Захисні загони Націонал-соціалістичної німецької робітничої партії, надзвичайно безжального і жорстокого, його призначено наглядачем у концтаборі Плашув у Кракові.
- Ембет Девідц у ролі Гелени Гірш, молодої єврейської дівчини, яку Гет наймає до себе служницею, і вона йому подобається…
- Каролін Гудал у ролі Емілії Шиндлер, дружини Оскара Шиндлера.
- Джонатан Сегал у ролі Польдека (Леопольда) Пфефферберга, молодого єврея, який переживає голокост, постачає Оскара Шиндлера товарами з чорного ринку.

### Ролі другого плану
- Езра Даган (Ezra Dagan) у ролі Рабина Левартова (Rabbi Lewartow)
- Малгоша Гебел (Malgoscha Gebel) — Вікторія Клоновська (Wiktoria Klonowska)
- Шмуел Леві (Shmuel Levy) — Вілек Хіловіц (Wilek Chilowicz)
- Марк Іванір (Mark Ivanir) — Марсель Гольдберг (Marcel Goldberg)
- Беатріс Макола (Béatrice Macola) — Інгрід (Ingrid)
- Анджей Северин (Andrzej Seweryn) — Юліан Шернер (Julian Scherner)
- Фрідріх вон Тун (Friedrich von Thun) — Рольф Чурда (Rolf Czurda)
- Кристоф Люфт (Krzysztof Luft) — Герман Тоффель (Herman Toffel)
- Гаррі Нерінг (Harry Nehring) — Лео Йон (Leo John)
- Норберт Вейссер (Norbert Weisser) — Альберт Гуяр (Albert Hujar)
- Аді Нітзан (Adi Nitzan) — Міла Пфефферберг (Mila Pfefferberg)
- Майкл Шнайдер (Michael Schneider) — Юда Дреснер (Juda Dresner)
- Мірі Фабіан (Miri Fabian) — Хая Дреснер (Chaja Dresner)
- Анна Муча (Anna Mucha) — Данка Дреснер (Danka Dresner)
- Еліна Льовенсон[en] (Elina Löwensohn) — Діана Рейтер[pl] (Diana Reiter/Reiterówna)
- Альберт Місак (Albert Misak) — Мордекай Вулкан (Mordecai Wulkan)
- Ганс-Міхаель Рехберг (Hans-Michael Rehberg) — Рудольф Гьосс (Rudolf Hoess)
- Даніель Дель-Понте (Daniel Del Ponte) — Доктор Йозеф Менгеле

## Створення фільму
Польдек (Леопольд) Пфефферберг, реальна особа, був одним з «євреїв Шиндлера», він поставив собі життєву мету — розказати історію свого рятівника.
Пфефферберг намагався створити фільм-біографію Оскара Шиндлера з компанією MGM у 1963 році, використовуючи записи Говарда Коча, але договір «провалився».
У 1982 році Томас Кініллі опублікував роман «Ковчег Шиндлера», який він написав після зустрічі з Пфеффербергом. Президент компанії MCA Records, Сід Шейнберг відправив продюсеру Стівену Спілбергу рецензію книги. Спілберг був здивований історією Шиндлера, жартівливо питаючи, чи це дійсно правда і таке дійсно сталося. Спілберг захопився парадоксальною «природою» Шиндлера… Це було про нациста, що рятує євреїв… «Що могло так вплинути на чоловіка такого, як Оскар Шиндлер, настільки, щоб він узяв все що заробив і вклав його для порятунку цих життів..?»
Спілберг виявив достатній інтерес, і компанія Universal Pictures купила права на роман. На початку 1983 року Спілберг зустрівся з Пфеффербергом. При зустрічі Пфефферберг поцікавився, коли той збирається почати, відповідь була однозначною: «Через десять років від сьогодні.» («Ten years from now.»)
Спілберг не був остаточно впевнений у власній зрілості для створення фільму про Голокост, оскільки це досить серйозна тема. Деякий час задум «висів у повітрі».
Спілберг пробував передати проєкт польському режисеру Романові Полянському той відмовився. Матір Поланського вбили в Освенцимі, у той час він сам жив, і вижив, у Краківському гетто. Поланський створив свій власний фільм про голокост — «Піаніст» у 2002 році.
Спілберг також пропонував фільм Сідні Поллакові. Мартіна Скорсезе призначили керівником «Списку Шиндлера» у 1988 році. Однак Спілберг не був впевнений, чи хоче він віддавати фільм Скорсезе. Натомість запропонував йому інший фільм («Мис Страху» — «Cape Fear»). Біллі Вайлдер (австро-німецький та американський кінорежисер і сценарист) також виявляв бажання керувати проєктом, в пам'ять більшості членів його сім'ї, що загинули в Освенцімі.
Зрештою Спілберг наважився створювати фільм власноручно. Неймовірно багата єврейська спадщина поглинула його, вона навіть деяким чином відбилась на вихованні його власних дітей.

## Саундтрек
1. «Theme from Schindler's List» — 4:15
2. «Jewish Town (Krakow Ghetto — Winter '41)» — 4:40
3. «Immolation (With Our Lives, We Give Life)» — 4:44
4. «Remembrances» — 4:20
5. «Schindler's Workforce» — 9:08
6. «Afn Pripetshek / Nacht Aktion» (з Li-Ron Choir) — 2:56 (пісня Марка Варшавського)
7. «I Could Have Done More» — 5:52
8. «Auschwitz-Birkenau» — 3:41
9. «Stolen Memories» — 4:20
10. «Making the List» — 5:11
11. «Give Me Your Names» — 4:55
12. «Yerushalayim Shel Zahav (Золотий Єрусалим)» — 2:17
13. «Remembrances (з Itzhak Perlman)» — 5:17
14. «Theme from Schindler's List» — 2:59

## Нагороди
У списку 100 найкращих американських фільмів за версією Американського інституту кіномистецтва фільм посів восьму позицію. Крім цього, Оскар Шиндлер у виконанні Ліама Нісона у списку 100 найвидатніших кіногероїв посів 13-те місце, а Амон Гет у виконанні Ральфа Файнса став 15-тим у списку 100 найвизначніших кінонегідників.
Фільм отримав чимало нагород, серед яких:
- 1993 — Премія «Оскар»
  - Найкращий фільм — Стівен Спілберг, Джералд Молен, Бранко Лустіг
  - Найкращий режисер — Стівен Спілберг
  - Найкращі декорації
  - Найкраща операторська робота — Януш Камінський
  - Найкращий монтаж — Майкл Кан
  - Найкраща оригінальна музика — Джон Вільямс
  - Найкращий сценарій — Стівен Заіллян
- 1994 — Премія «BAFTA»
  - Найкращий актор другого плану — Рейф Файнз
  - Найкраща операторська робота — Януш Камінський
  - Найкращий монтаж — Майкл Кан
  - Найкращий фільм — Стівен Спілберг, Джералд Молен, Бранко Лустіг
  - Найкраща оригінальна музика — Джон Вільямс
  - Найкращий адаптований сценарій — Стівен Заіллян
  - Премія Девіда Ліна за режисуру — Стівен Спілберг
- 1994 — Премія «Золотий глобус»
  - Найкращий режисер — Стівен Спілберг
  - Найкраща драма
  - Найкращий сценарій — Стівен Заіллян
- 1995 — Премія «Греммі»
  - Найкраща інструментальна композиція для кіно — Джон Вільямс
  - Внесений до Ватиканського списку фільмів як один з найкращих творів кіномистецтва
- 1993 — Премія «National Board of Review»
  - Найкращий фільм англійською мовою

title: Список Шиндлера (фільм)

wikitext:
{{Перенаправлено|Список Шиндлера}}

{{Фільм
| українська назва  = Список Шиндлера
| оригінальна назва = Schindler's List
| плакат            = Список Шиндлера (1993) постер.jpg
| жанр              = [[драма (жанр)|драма]], [[Історичний фільм|історичний]]
| режисер           = [[Стівен Спілберг]]
| продюсер          = Стівен Спілберг
[[Джеральд Молен]]
[[Бранко Лустіг]]
| сценарист         = [[Стівен Заіллян]]
|на основі = роман «[[Список Шиндлера (роман)|Список Шиндлера]]»
| актори            = [[Ліам Нісон]]
[[Бен Кінгслі]]
[[Ральф Файнс]]
[[Ембет Девідц]]
[[Керолайн Гудолл]]
| композитор        = [[Джон Вільямс]]
| оператор          = [[Януш Камінскі]]
| монтаж            =
| кінокомпанія      = [[Universal Pictures]]
[[Amblin Entertainment]]
| дистриб’ютор      = [[Universal Pictures]]
| тривалість        = 195 хв<ref>https://www.bbfc.co.uk/release/schindlers-list-q29sbgvjdglvbjpwwc0yodgwotm</ref>
| бюджет            = 22—24 млн $<ref name="afi">https://catalog.afi.com/Film/67172-SCHINDLERS-LIST</ref>
| касові збори      = 322,2 млн $<ref>https://www.boxofficemojo.com/title/tt0108052/?ref_=bo_tt_ti</ref>
| країна            = {{USA}}
| дата виходу       = 30 листопада 1993 ([[Вашингтон]])
15 грудня 1993 (США)
| мова              = [[англійська]]
}}
'''«Спи́сок Ши́ндлера»''' ({{lang-en|Schindler's List}}) — американська [[історична драма]] 1993 року, знята [[Стівен Спілберг|Стівеном Спілбергом]] за мотивами [[Список Шиндлера (роман)|однойменного роману]] [[Томас Кініллі|Томаса Кініллі]].

Станом на вересень 2024 року фільм входить до списку [[Список 250 найрейтинговіших фільмів IMDb|250 найкращих фільмів за версією IMDb]].

== Сюжет ==
Фільм розпочинається масовим переселенням польських євреїв до [[Краківське гето|Краківського ґетто]] в [[1939]] році. Тим часом [[Оскар Шиндлер]] ([[Ліам Нісон]]), не дуже вдалий підприємець і член [[Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини|Націонал-соціалістичної робітничої партії Німеччини]], прибуває в місто з надією отримати зиск від [[Друга світова війна|війни]]. Шиндлер заручається підтримкою військових і має намір відкрити фабрику з виробництва кухонного приладдя. Не знаючи досконало, як вести таку справу, він убачає помічника в [[Іцхак Штерн|Іцхакові Штерні]], співробітникові Краківського [[юденрат]]у, і вступає у співпрацю з ним. Штерн має впливові зв'язки в єврейській громаді та на «[[Чорний ринок|чорному ринку»]] в ґетто (згодом Шиндлер знайомиться з Польдеком (Леопольдом) Пфефферберґом, який постачає його товаром). Єврейська громада позичає йому гроші на відкриття фабрики в обмін на певний відсоток від продукції. Нацистські чиновники задоволені підприємством, а Шиндлер — прибутком. Іцхак Штерн очолює адміністрацію фабрики. Шиндлер наймає євреїв замість поляків, тому що вони «коштують менше». Працівникам Шиндлера дозволяється виходити за межі ґетто, Штерн фальсифікує документи для кожного з них, що підтверджують їх «потрібність» [[Вермахт|німецькій армії ]]— це рятує від [[Концентраційний табір|концтабору]] й неминучої смерті.

Капітан [[СС]] [[Амон Гет|Амон Ґет]] приїжджає до [[Краків|Кракова]], щоб розпочати будівництво [[Плашув (концентраційний табір)|нового концтабору у Плашеві]] ({{lang-pl|Plaszów}}). Він наказує ліквідувати частину [[гетто|ґетто]], сотні німецьких солдатів спустошують тісні кімнати, вбивають усіх, хто протестує, старих і хворих, у багатьох випадках — знищують без жодної причини. Шиндлер споглядає масове вбивство з височини, ця картина вражає його… Він поводиться дуже обережно, заводить дружбу з Амоном Ґетом, продовжує підкуп чиновників, щоб часом не виникло загрози для його працівників і найменшої підозри, що він намагається допомогти їм.

Хід війни змінюється. Ґет отримує наказ із [[Берлін]]а знищити останки вбитих євреїв у Краківському ґетто, ліквідувати концтабір у Плашеві й відправити всіх, хто ще живий, в [[Аушвіц]] ({{lang-pl|Auschwitz-Birkenau}}). Підкуповуючи Ґета, Шиндлер отримує дозвіл на створення «власного концтабору» зі своїх працівників, таким чином фабрика продовжує роботу. Наміром Шиндлера залишається отримання прибутку, але він також наказує Штерну рятувати якомога більше життів, наскільки це дозволяють обставини.

«Список Шиндлера» містить «кваліфікованих працівників». Для багатьох євреїв бути внесеним у нього означає вижити.

Шиндлер створює свій концтабір у [[Чехословаччина|Чехословаччині]], звідки він родом. Майже всі люди з його списку без перешкод прибувають на нове місце. Потяг, що повинен був доставити єврейських жінок у новий табір, помилково перенаправлено в Аушвіц. Їх охоплює жах, оскільки вони знають, що у цьому місці можуть відправити начебто в душ, а насправді — у газові камери. Шиндлер, щойно дізнавшись про це, приїжджає в Аушвіц і вирішує проблему, відтак жінок перенаправлено у Чехословаччину. Шиндлер забороняє охоронцям фабрики вбивати або мордувати будь-кого з працівників. Він дозволяє євреям святкувати [[шабат]]. Дружина Шиндлера, Емілія, тепер працює з ним на фабриці (раніше вона тільки приїжджала до Польщі провідати його), і він клянеться їй у вірності (Оскар Шиндлер обожнював жінок і завжди мав декілька коханок).

Війна в [[Європа|Європі]] закінчується. У 1945 році Шиндлер змушений утікати, оскільки він член [[Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини|нацистської партії]]. Виходить наказ ліквідувати табір. Шиндлер переконує охоронців-есесівців відпустити євреїв і повернутися до своїх родин людьми, а не вбивцями. Він виголошує промову перед працівниками фабрики, котрі вручають йому підписаного всіма листа, що він для них не злочинець, а також золоту каблучку з викарбуваними словами: «Хто рятує одне життя — рятує весь світ» ({{lang-en|Whoever saves one life saves the world entire}}), (цитата з [[Талмуд]]у). Шиндлер із дружиною залишає фабрику на своєму автомобілі, ридаючи перед натовпом.

Євреї Шиндлера перебувають ніч на дворі, біля стін фабрики, їх будить ранкове сонце. Приїжджає [[Радянська армія|радянський]] вершник і проголошує, що вони звільнені [[Червона армія|Червоною армією]].

== Акторський склад ==

=== Головні ролі ===
[[Файл:Liam Neeson Deauville 2012 2.jpg|thumb|[[Ліам Нісон]]]]
[[Файл:Oskar Schindler enamel factory in Kraków.jpg|thumb|Фабрика Шиндлера в Кракові, 2006 рік.]]
[[Файл:Schindlers factory Brnenec CZ 2004b.JPG|thumb|Фабрика Шиндлера в Брненці, 2004 рік.]]
* [[Ліам Нісон]] у ролі [[Оскар Шиндлер|Оскара Шиндлера]], який врятував життя більш ніж тисячі польських євреїв під час [[Голокост]]у наймаючи їх на роботу на власноствореній фабриці.
* [[Бен Кінгслі]] у ролі [[Іцхак Штерн|Іцхака Штерна]], особистого бухгалтера і бізнес-партнера Оскара Шиндлера.
* [[Рейф Файнз]] у ролі [[Амон Гет|Амона Гета]], офіцера [[СС|CC]] (від скорочення {{lang-de|Schutzstaffel}}, повна назва '''Захисні загони Націонал-соціалістичної німецької робітничої партії''', надзвичайно безжального і жорстокого, його призначено наглядачем у [[Плашув (концентраційний табір)|концтаборі Плашув]] у Кракові.
* [[Ембет Девідц]] у ролі Гелени Гірш, молодої єврейської дівчини, яку Гет наймає до себе служницею, і вона йому подобається…
* [[Каролін Гудал]] у ролі Емілії Шиндлер, дружини Оскара Шиндлера.
* [[Джонатан Сегал]] у ролі [[Леопольд Пфефферберг|Польдека (Леопольда) Пфефферберга]], молодого єврея, який переживає [[голокост]], постачає Оскара Шиндлера товарами з [[Чорний ринок|чорного ринку]].

=== Ролі другого плану ===
* Езра Даган (Ezra Dagan) у ролі [[Рабина Левартова]] (Rabbi Lewartow)
* Малгоша Гебел (Malgoscha Gebel) — Вікторія Клоновська (Wiktoria Klonowska)
* Шмуел Леві (Shmuel Levy) — Вілек Хіловіц (Wilek Chilowicz)
* Марк Іванір (Mark Ivanir) — Марсель Гольдберг (Marcel Goldberg)
* Беатріс Макола (Béatrice Macola) — Інгрід (Ingrid)
* [[Анджей Северин]] (Andrzej Seweryn) — [[Юліан Шернер]] (Julian Scherner)
* Фрідріх вон Тун (Friedrich von Thun) — Рольф Чурда (Rolf Czurda)
* Кристоф Люфт (Krzysztof Luft) — Герман Тоффель (Herman Toffel)
* Гаррі Нерінг (Harry Nehring) — [[Лео Йон]] (Leo John)
* Норберт Вейссер (Norbert Weisser) — [[Альберт Гуяр]] (Albert Hujar)
* Аді Нітзан (Adi Nitzan) — Міла Пфефферберг (Mila Pfefferberg)
* Майкл Шнайдер (Michael Schneider) — Юда Дреснер (Juda Dresner)
* Мірі Фабіан (Miri Fabian) — Хая Дреснер (Chaja Dresner)
* Анна Муча (Anna Mucha) — Данка Дреснер (Danka Dresner)
* {{нп|Еліна Льовенсон|||Elina Löwensohn}} (Elina Löwensohn) — {{нп|Діана Рейтер||pl|Diana Reiter}} (Diana Reiter/Reiterówna)
* Альберт Місак (Albert Misak) — Мордекай Вулкан (Mordecai Wulkan)
* Ганс-Міхаель Рехберг (Hans-Michael Rehberg) — [[Рудольф Гьосс]] (Rudolf Hoess)
* Даніель Дель-Понте (Daniel Del Ponte) — Доктор [[Йозеф Менгеле]]

== Створення фільму ==
[[Леопольд Пфефферберг|Польдек (Леопольд) Пфефферберг]], реальна особа, був одним з «євреїв Шиндлера», він поставив собі життєву мету — розказати історію свого рятівника.

Пфефферберг намагався створити фільм-біографію Оскара Шиндлера з компанією [[Metro-Goldwyn-Mayer|MGM]] у 1963 році, використовуючи записи Говарда Коча, але договір «провалився».

У 1982 році [[Томас Кініллі]] опублікував роман [[Список Шиндлера (роман)|«Ковчег Шиндлера»]], який він написав після зустрічі з Пфеффербергом. Президент компанії [[MCA Records]], {{нп|Сід Шейнберг||en|Sid Sheinberg}} відправив продюсеру [[Стівен Спілберг|Стівену Спілбергу]] рецензію книги. Спілберг був здивований історією Шиндлера, жартівливо питаючи, чи це дійсно правда і таке дійсно сталося. Спілберг захопився парадоксальною «природою» Шиндлера… Це було про нациста, що рятує євреїв… «Що могло так вплинути на чоловіка такого, як Оскар Шиндлер, настільки, щоб він узяв все що заробив і вклав його для порятунку цих життів..?»

Спілберг виявив достатній інтерес, і компанія [[Universal Pictures]] купила права на роман. На початку [[1983]] року Спілберг зустрівся з Пфеффербергом. При зустрічі Пфефферберг поцікавився, коли той збирається почати, відповідь була однозначною: «Через десять років від сьогодні.» («Ten years from now.»)

Спілберг не був остаточно впевнений у власній зрілості для створення фільму про [[Голокост]], оскільки це досить серйозна тема. Деякий час задум «висів у повітрі».
Спілберг пробував передати проєкт польському режисеру [[Роман Полянський|Романові Полянському]] той відмовився. Матір Поланського вбили в [[Освенцим]]і, у той час він сам жив, і вижив, у [[Краківське гето|Краківському гетто]]. Поланський створив свій власний фільм про голокост — «''[[Піаніст (фільм)|Піаніст]]''» у [[2002]] році.

Спілберг також пропонував фільм [[Сідні Поллак]]ові. [[Мартін Скорсезе|Мартіна Скорсезе]] призначили керівником «Списку Шиндлера» у 1988 році. Однак Спілберг не був впевнений, чи хоче він віддавати фільм Скорсезе. Натомість запропонував йому інший фільм ([[Мис Страху (фільм, 1991)|«Мис Страху»]] — «Cape Fear»). [[Біллі Вайлдер]] (австро-німецький та американський кінорежисер і сценарист) також виявляв бажання керувати проєктом, в пам'ять більшості членів його сім'ї, що загинули в Освенцімі.

Зрештою Спілберг наважився створювати фільм власноручно. Неймовірно багата єврейська спадщина поглинула його, вона навіть деяким чином відбилась на вихованні його власних дітей.

== Саундтрек ==
# «Theme from Schindler's List» — 4:15
# «Jewish Town (Krakow Ghetto — Winter '41)» — 4:40
# «Immolation (With Our Lives, We Give Life)» — 4:44
# «Remembrances» — 4:20
# «Schindler's Workforce» — 9:08
# «Afn Pripetshek / Nacht Aktion» (з ''Li-Ron Choir'') — 2:56 (пісня [[Варшавський Марк Маркович|Марка Варшавського]])
# «I Could Have Done More» — 5:52
# «Auschwitz-Birkenau» — 3:41
# «Stolen Memories» — 4:20
# «Making the List» — 5:11
# «Give Me Your Names» — 4:55
# «[[Золотий Єрусалим|Yerushalayim Shel Zahav]] (Золотий Єрусалим)» — 2:17
# «Remembrances (з ''Itzhak Perlman'')» — 5:17
# «Theme from Schindler's List» — 2:59

== Нагороди ==

У списку [[100 найкращих американських фільмів за 100 років за версією AFI|100 найкращих американських фільмів]] за версією [[Американський інститут кіномистецтва|Американського інституту кіномистецтва]] фільм посів восьму позицію. Крім цього, Оскар Шиндлер у виконанні Ліама Нісона у списку 100 найвидатніших кіногероїв посів 13-те місце, а Амон Гет у виконанні Ральфа Файнса став 15-тим у списку 100 найвизначніших кінонегідників.

Фільм отримав чимало нагород, серед яких:

* '''[[1993]] — Премія [[Оскар (кінопремія)|«Оскар»]]'''
** [[Премія «Оскар» за найкращий фільм|Найкращий фільм]] — Стівен Спілберг, Джералд Молен, Бранко Лустіг
** Найкращий режисер — Стівен Спілберг
** Найкращі декорації
** Найкраща операторська робота — [[Януш Камінський]]
** Найкращий монтаж — Майкл Кан
** Найкраща оригінальна музика — Джон Вільямс
** Найкращий сценарій — Стівен Заіллян
* '''[[1994]] — Премія [[Премія БАФТА у кіно|«BAFTA»]]'''
** Найкращий актор другого плану — [[Рейф Файнз]]
** Найкраща операторська робота — [[Януш Камінський]]
** Найкращий монтаж — Майкл Кан
** Найкращий фільм — Стівен Спілберг, Джералд Молен, Бранко Лустіг
** Найкраща оригінальна музика — Джон Вільямс
** Найкращий адаптований сценарій — Стівен Заіллян
** Премія Девіда Ліна за режисуру — Стівен Спілберг
* '''[[1994]] — Премія [[Золотий глобус|«Золотий глобус»]]'''
** Найкращий режисер — Стівен Спілберг
** Найкраща драма
** Найкращий сценарій — Стівен Заіллян
* '''[[1995]] — Премія «[[Греммі]]»'''
** Найкраща інструментальна композиція для кіно — Джон Вільямс
** Внесений до [[Ватиканський список фільмів|Ватиканського списку фільмів]] як один з найкращих творів кіномистецтва
* '''[[1993]] — Премія «National Board of Review»'''
** Найкращий фільм англійською мовою

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Вікіпосилання
|Тема               = Список Шиндлера
|Портал             = Кінематограф
|Портал-зображення  = Video-x-generic.svg
|Портал1            =
|Портал1-зображення =
|Портал2            =
|Портал2-зображення =
|Вікісловник        =
|Вікіпідручник      =
|Вікіцитати         = Список Шиндлера
|Вікіджерела        =
|Вікіновини         =
|Вікісховище        =
|Метавікі           =
|Проєкт             =
}}

* {{IMDb title|0108052}}{{рейтинг-10|8.9}}
* [https://web.archive.org/web/20140830180730/http://www.vhf.org/ The Shoah Foundation.]
* [http://www1.yadvashem.org/yv/en/exhibitions/our_collections/schindlers_list/index.asp?WT.mc_id=wiki Aerial Evidence for Schindler's List — Through the Lens of History — Yad Vashem] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200201143638/https://www.yadvashem.org/yv/en/exhibitions/our_collections/schindlers_list/index.asp?WT.mc_id=wiki |date=1 лютого 2020 }}
* [http://www.lib.berkeley.edu/MRC/spielberg.html#schindler Список Шиндлера, бібліографія в UC Berkeley] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181005034637/http://www.lib.berkeley.edu/MRC/spielberg.html#schindler |date=5 жовтня 2018 }}
* [https://web.archive.org/web/20120118210205/http://www.ushmm.org/museum/exhibit/focus/antisemitism/voices/transcript/?content=20100304 ''Voices on Antisemitism'' Інтерв'ю Ральфа Файнса] для U.S. Holocaust Memorial Museum.
* {{Rotten-tomatoes|id=schindlers_list}}{{рейтинг-10|9.6}}

{{Фільми Стівена Спілберга}}
{{Премія «Оскар» за найкращий фільм}}
{{Премія БАФТА за найкращий фільм}}
{{Премія «Золотий глобус» за найкращий фільм — драма}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Фільми США 1993]]
[[Категорія:Фільми-драми США]]
[[Категорія:Історичні фільми США]]
[[Категорія:Біографічні фільми США]]
[[Категорія:Фільми, засновані на реальних подіях]]
[[Категорія:Фільми — лауреати премії «Оскар»]]
[[Категорія:Фільми про Голокост]]
[[Категорія:Екранізації австралійських літературних творів]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в 1940-х]]
[[Категорія:Суперечки про непристойність у фільмах]]
[[Категорія:Національний реєстр фільмів]]
[[Категорія:Фільми Universal Pictures]]
[[Категорія:Фільми Amblin Entertainment]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми, спродюсовані Стівеном Спілбергом]]

title: Schindler's List

Жанр: драма, історичний

Режисер: Стівен Спілберг

Продюсер: Стівен Спілберг · Джеральд Молен · Бранко Лустіг

Сценарист: Стівен Заіллян

На основі: роман «Список Шиндлера»

У головних · ролях: Ліам Нісон · Бен Кінгслі · Ральф Файнс · Ембет Девідц · Керолайн Гудолл

Оператор: Януш Камінскі

Композитор: Джон Вільямс

Художник: Ewa Braund

Кінокомпанія: Universal Pictures · Amblin Entertainment

Дистриб'ютор: Universal Pictures

Мова: англійська

Країна: США

Дата виходу: 30 листопада 1993 (Вашингтон) · 15 грудня 1993 (США)

П: Портал «Кінематограф»

d: Інформація у Вікіданих?

q: Цитати у Вікіцитатах?

CMNS: Список Шиндлера у Вікісховищі?


text:
# Бановці-над-Бебравою
Ба́новці-над-Бебра́вою (словац. Bánovce nad Bebravou, нім. Banowitz, угор. Bán) — місто, громада, адмінцентр округу Бановці-над-Бебравою, Тренчинський край, західна Словаччина. Місто розташоване на річці Бебрава. Населення близько 21 тис. осіб.

## Розташування
Місто розташоване в найпівнічнішій частині Дунайських пагорбів біля підніжжя хребта Стражовскі Врхи на злитті річок Радіша і Бебрава. Протікають річки Дубнічка і Єлешниця.

## Історія
Найстаріше поселення тут виникло в часи Бронзової доби. Перша письмова згадка місто під назвою вілла Бен сходить до 1232 року. У 1376 році поселення отримало статус вільного королівського міста. У середньовіччя Бановці стали важливим торговим центром для шевців, теслярів, ковалів, різників, ткачів тощо. У 1633 році османи розграбували місто. Перша початкова школа була відкрита у 17-му столітті. Під час першої Чехословацької республіки, це було аграрне та текстильне міста. Під час Другої світової війни, воно було взято румунськими військами 5 квітня 1945 року. Після Другої світової війни тут розвивається автомобільна, меблева та текстильна промисловості.

## Демографія
| Рік:            | 1994.  | 2004.   | 2014.   | 2024.    |
| --------------- | ------ | ------- | ------- | -------- |
| Кількість осіб: | 20 716 | 20 725  | 18 933  | 16 103   |
| Різниця:        |        | +0,04 % | -8,64 % | -14,94 % |

| Рік:            | 2023.  | 2024.   |
| --------------- | ------ | ------- |
| Кількість осіб: | 16 359 | 16 103  |
| Різниця:        |        | -1,56 % |

За даними перепису 2001 року, місто населяло населення 20,901 осіб. 97 % жителів складали словаки, 1,4 % цигани і 0,7 % чехи. Релігійний склад: 73,9 % католики, 11,5 % людей, які не мають релігійної приналежності, 11,3 % лютерани.

wikiname: ukwiki

title: Бановці-над-Бебравою

in_language: uk

wikitext:
{{Місто
 | місцева_назва       = {{lang-sk|Bánovce nad Bebravou}}
 | зображення          = Banovce kostol.jpg
 | зображення_підпис   = Костел у центрі міста
 | герб                = Coat of Arms of Bánovce nad Bebravou.svg
 | регіон              = [[Тренчинський край]]
 | статус              = місто (з 1376)
 | часовий пояс        = UTC+1, літом UTC+2
 |lat_dir=N | lat_deg= 48 | lat_min= 43
            | lat_sec= 7
 |lon_dir=E | lon_deg= 18 | lon_min= 15
            | lon_sec= 29
| map1               = Trenčín Region — outline map.svg
| map1_background    = Trenčín Region — background map.png
| map1_caption       = Location of Bánovce nad Bebravou in the Trenčín Region
| map1_locator       = Trenčín Region
| map1_size          = 400
 | mapx                = 75
 | mapy                = 60
|країна карта = Словаччина
|регіон карта = Тренчинський край
|мер          = Мар'ян Хованец
}}
'''Ба́новці-над-Бебра́вою''' ({{lang-sk|Bánovce nad Bebravou}}, {{lang-de|Banowitz}}, {{lang-hu|Bán}}) — місто, [[громади Словаччини|громада]], адмінцентр округу [[Бановці-над-Бебравою (округ)|Бановці-над-Бебравою]], [[Тренчинський край]], західна [[Словаччина]]. Місто розташоване на річці [[Бебрава]]. Населення близько 21 тис. осіб.

== Розташування ==
Місто розташоване в найпівнічнішій частині [[Дунайські пагорби|Дунайських пагорбів]] біля підніжжя хребта [[Стражовскі Врхи]] на злитті річок [[Радіша]] і [[Бебрава]]. Протікають річки [[Дубнічка (притока Бебрави)|Дубнічка]]<ref>[https://voda.oma.sk/dubnicka Dubnička]</ref> і [[Єлешниця (річка)|Єлешниця]]<ref>[https://voda.oma.sk/jelesnica Jelešnica]</ref>.

== Історія ==
Найстаріше поселення тут виникло в часи [[Бронзова доба|Бронзової доби]]. Перша письмова згадка місто під назвою вілла Бен сходить до 1232 року. У 1376 році поселення отримало статус вільного королівського міста. У [[середньовіччя]] Бановці стали важливим торговим центром для шевців, теслярів, ковалів, різників, ткачів тощо. У 1633 році [[османи]] розграбували місто. Перша початкова школа була відкрита у 17-му столітті. Під час першої Чехословацької республіки, це було аграрне та текстильне міста. Під час Другої світової війни, воно було взято румунськими військами 5 квітня 1945 року. Після Другої світової війни тут розвивається автомобільна, меблева та текстильна промисловості.

== Демографія ==
{{SK|pop}}

За даними перепису 2001 року, місто населяло населення 20,901 осіб. 97 % жителів складали [[словаки]], 1,4 % [[цигани]] і 0,7 % [[чехи]]. Релігійний склад: 73,9 % [[католики]], 11,5 % людей, які не мають релігійної приналежності, 11,3 % [[лютерани]]<ref name="statistics">{{cite web | title = Municipal Statistics | publisher = Statistical Office of the Slovak republic | url = http://www.statistics.sk/mosmis/eng/run.html | accessdate = 2007-12-09 | archiveurl = https://web.archive.org/web/20071116010355/http://www.statistics.sk/mosmis/eng/run.html | archivedate = 2007-11-16 | deadurl = no }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071116010355/http://www.statistics.sk/mosmis/eng/run.html |date=2007-11-16 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{офіційний сайт|http://www.banovce.sk|громади}}
{{obce}}
{{Округ Бановці-над-Бебравою}}
{{Тренчинський край}}
{{Словаччина}}

{{slovakia-geo-stub}}

[[Категорія:Міста Словаччини]]
[[Категорія:Бановці-над-Бебравою (округ)]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1232]]

title: Бановці-над-Бебравою · словац. Bánovce nad Bebravou

Герб: Прапор

герб: прапор

Країна: Словаччина

Регіон: Тренчинський край

Столиця для: Бановце-над-Бебравоу (округ Словаччини)

Статус міста: місто (з 1376)

Водойма: Бебрава

Часовий пояс: UTC+1, літом UTC+2

Номери автомобілів: BN

Мер міста: Мар'ян Хованец


text:
# Омороков Леонід Іванович
Леонід Іванович Омороков (29 квітня 1881, с. Кам'янка Бердянського повіту Таврійської губернії — 30 березня 1971, м. Казань) — російський невропатолог, доктор медицини, заслужений діяч науки Татарської АРСР.

## Біографія
Леонід Іванович Омороков походив із міщанської родини. Загальну середню освіту здобув у Катеринославській класичній гімназії. Рано втратив матір, і через матеріальну незабезпеченість сім'ї, починаючи з 5-го класу, постійно заробляв життя приватними уроками.
У 1901–1907 рр. Л. І. Омороков навчався в Імператорській Військово-медичній академії в Санкт-Петербурзі, при якій згодом і був залишений за обраними спеціальностями — нервові та душевні хвороби.
У 1905 р. він добровільно залишив навчання і вирушив на російсько-японський фронт до Маньчжурії, де військовий подвиг Л. І. Оморокова був відзначений Георгіївським хрестом.

## Наукова діяльність
Після закінчення навчання у 1907 р. під керівництвом В. М. Бехтерєва Л. І. Омороков вивчав основи клініки нервових та психічних хвороб.
У 1911 р. він захистив докторську дисертацію під назвою «Газообмін при душевних захворюваннях».
Наукові інтереси Л. І. Оморокова були надзвичайно багатогранні. Він удосконалював свої знання у найкращих клініках та лабораторіях Європи, якими керували Герман Оппенгейм, Жуль Жозеф Дежерін та Жозеф Бабінскі (нервові хвороби), Еміль Крепелін (психіатрія), Копш, Якобсон, Людвіг Ашофф та Алоїс Альцгеймер (анатомія та патологія нервової системи), Ернст Леопольд Сальковський (біохімія), Фікер (бактеріологія), Ерліх (серологія), І. І. Мечников (анафілаксія в Пастерівському інституті Парижа).
Після повернення з-за кордону упродовж короткого часу Л. І. Омороков читав доцентський курс патоморфології та семіотики нервових хвороб в Імператорській Військово-медичній академії в Санкт-Петербурзі.
У 1914–1917 рр., Під час Першої світової війни, він був мобілізований на північно-західний фронт, де був начальником фронтового госпіталю.

## Керівництво кафедрами у Томському та Казанському університетах
У жовтні 1917 р. Л. І. Омороков був обраний професором невропатології Томського університету, де він організував першу в Сибіру кафедру нервових та душевних хвороб, якою керував до 1936 р.
Основні наукові напрями цього періоду було присвячено нейроморфологічним дослідженням нервової системи. Л. І. Омороков розробляв розпочаті професором П. Л. Авроровим та П. І. Тиховим дослідження з вирощування нервової тканини поза організмом і запропонував свою оригінальну методику. Ним було створено нейрогістологічну лабораторію та патологоанатомічний музей, організовано науковий студентський гурток із неврології.
Світову популярність Л. І. Оморокову принесли йому дослідження, присвячені кожевниковській епілепсії.
Він вивчив епідеміологію, клініку та патоморфологію цієї хвороби в Сибіру, навівши докази її інфекційної природи. Л. І. Омороков прокурирував 104 хворих на кожевниковську епілепсію, на той час це було найбільша кількість спостережень у світі.
Він збагатив семіотику нервових хвороб описом тибіального феномену при ураженні мозолистого тіла та створив підручник «Введення в клінічну невропатологію», який дотепер має популярність серед студентів та лікарів.

Потім упродовж тридцяти років — з 1936 по 1967 рр. — Л. І. Омороков очолював кафедру нервових хвороб Казанського державного медичного інституту.
Благородство, честность и прямота, присущие талантливому ученому, не могли не сказаться на существовавшей в клинике атмосфере . Под его руководством работали известные неврологи Н. И. Савченко, Е. И. Еселевич, М. В. Кочергин, Ф. И. Вольтер, В. М. Сироткин, В. И. Танкиевская и многие другие. Леонид Иванович устанавливал деловые связи тогда, когда этого требовала клиническая деятельность. Так, придавая особое значение повреждениям клеток коры моторной зоны в происхождении кожевниковской эпилепсии, он налаживает контакт с хирургами и совместно с ними внедряет в практику оперативное лечение этой патологии.

Круг научных интересов Л. И. Оморокова был необычайно широк и охватывал вопросы как невропатологии, так и психиатрии. Исследовательские работы его отличались углубленным анализом заболеваний мозга и детальной их верификацией.— Исмагилов М. Ф., Попелянский Я. Ю. К 120-летию со дня рождения Л. И. Оморокова (1881 — 2001)
Л. І. Омороков опублікував близько вісімдесяти наукових праць із різних проблем неврології.
Л. І. Омороков одним із перших розробив методику вирощування нервових клітин у штучному середовищі. Ним було виявлено патоморфологічний субстрат особливої форми епілепсії — «хореїчної падучої» В. М. Бехтерєва.
У 1940 Л. І. Оморокову було надано почесне звання «Заслужений діяч науки Татарської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки». Він був також нагороджений «Орденом Леніна».

## Відомі адреси
- Казань, вулиця Толстого, будинок 6, квартира 1.[5]

title: Омороков Леонід Іванович

wikitext:
{{Науковець}}
'''Леонід Іванович Омороков''' (29 квітня [[1881]], с. [[Кам'янка (Бердянський район)|Кам'янка]] [[Бердянський повіт|Бердянського повіту]] [[Таврійська губернія|Таврійської губернії]] — 30 березня [[1971]], м. [[Казань]])<ref name="ReferenceA">ОМОРОКОВ Леонид Иванович// Татарская энциклопедия: В 6 т./ Гл. ред. М. Х. Хасанов, ответ. ред. Г. С. Сабирзянов. — Казань: Институт Татарской энциклопедии АН РТ, 2008. — Т. 4: М — П. — С. 534.</ref> — російський [[Невролог|невропатолог]], доктор медицини, заслужений діяч науки [[Татарстан|Татарської АРСР]].

== Біографія ==
Леонід Іванович Омороков походив із [[Міщанство|міщанської]] родини. Загальну середню освіту здобув у Катеринославській класичній гімназії. Рано втратив матір, і через матеріальну незабезпеченість сім'ї, починаючи з 5-го класу, постійно заробляв життя приватними уроками.<ref>Исмагилов М. Ф., Попелянский Я. Ю. [http://www.infamed.com/nb/1-2_2001_22.html К 120-летию со дня рождения Л. И. Оморокова (1881—2001)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20101124070710/http://www.infamed.com/nb/1-2_2001_22.html |date=2010-11-24 }}</ref>

У [[1901]]–[[1907]] рр. Л. І. Омороков навчався в [[Імператорська медико-хірургічна академія|Імператорській Військово-медичній академії в Санкт-Петербурзі]], при якій згодом і був залишений за обраними спеціальностями — нервові та душевні хвороби.

У [[1905]] р. він добровільно залишив навчання і вирушив на російсько-японський фронт до [[Маньчжурія|Маньчжурії]], де військовий подвиг Л. І. Оморокова був відзначений [[Георгіївський хрест|Георгіївським хрестом]].

== Наукова діяльність ==
Після закінчення навчання у [[1907]] р. під керівництвом [[Бехтерєв Володимир Михайлович|В. М. Бехтерєва]] Л. І. Омороков вивчав основи клініки нервових та психічних хвороб.

У [[1911]] р. він захистив докторську дисертацію під назвою «Газообмін при душевних захворюваннях».

Наукові інтереси Л. І. Оморокова були надзвичайно багатогранні. Він удосконалював свої знання у найкращих клініках та лабораторіях [[Європа|Європи]], якими керували Герман Оппенгейм, Жуль Жозеф Дежерін та [[Жозеф Бабінскі]] (нервові хвороби), [[Еміль Крепелін]] ([[психіатрія]]), Копш, Якобсон, [[Ашофф Людвіг|Людвіг Ашофф]] та [[Алоїс Альцгеймер]] (анатомія та патологія нервової системи), Ернст Леопольд Сальковський (біохімія), Фікер (бактеріологія), Ерліх ([[серологія]]), [[Мечников Ілля Ілліч|І. І. Мечников]] (анафілаксія в [[Інститут Пастера|Пастерівському інституті Парижа]]).

Після повернення з-за кордону упродовж короткого часу Л. І. Омороков читав доцентський курс патоморфології та семіотики нервових хвороб в [[Імператорська медико-хірургічна академія|Імператорській Військово-медичній академії в Санкт-Петербурзі]].

У [[1914]]–[[1917]] рр., Під час [[Перша світова війна|Першої світової війни]], він був мобілізований на північно-західний фронт, де був начальником фронтового госпіталю.

== Керівництво кафедрами у Томському та Казанському університетах ==
У жовтні [[1917]] р. Л. І. Омороков був обраний професором невропатології [[Томський державний університет|Томського університету]], де він організував першу в [[Сибір]]у кафедру нервових та душевних хвороб, якою керував до [[1936]] р.

Основні наукові напрями цього періоду було присвячено нейроморфологічним дослідженням нервової системи. Л. І. Омороков розробляв розпочаті професором П. Л. Авроровим та П. І. Тиховим дослідження з вирощування нервової тканини поза організмом і запропонував свою оригінальну методику. Ним було створено нейрогістологічну лабораторію та патологоанатомічний музей, організовано науковий студентський гурток із неврології.<ref>{{Cite web|url=http://www.ssmu.ru/ofice/f1/neyro/history.shtml|title=Кафедра неврологии и нейрохирургии|accessdate=2011-04-04|archiveurl=https://web.archive.org/web/20130414090436/http://www.ssmu.ru/ofice/f1/neyro/history.shtml|archivedate=2013-04-14|deadurl=yes}}</ref>

Світову популярність Л. І. Оморокову принесли йому дослідження, присвячені кожевниковській [[Епілепсія|епілепсії]].

Він вивчив епідеміологію, клініку та патоморфологію цієї хвороби в [[Сибір]]у, навівши докази її інфекційної природи. Л. І. Омороков прокурирував 104 хворих на кожевниковську [[Епілепсія|епілепсію]], на той час це було найбільша кількість спостережень у світі.

Він збагатив семіотику нервових хвороб описом тибіального феномену при ураженні мозолистого тіла та створив підручник «Введення в клінічну невропатологію», який дотепер має популярність серед студентів та лікарів.

Потім упродовж тридцяти років — з [[1936]] по [[1967]] рр. — Л. І. Омороков очолював кафедру нервових хвороб [[Казанський державний медичний університет|Казанського державного медичного інституту]].{{Початок цитати}}Благородство, честность и прямота, присущие талантливому ученому, не могли не сказаться на существовавшей в клинике атмосфере . Под его руководством работали известные неврологи Н. И. Савченко, Е. И. Еселевич, М. В. Кочергин, Ф. И. Вольтер, В. М. Сироткин, В. И. Танкиевская и многие другие. Леонид Иванович устанавливал деловые связи тогда, когда этого требовала клиническая деятельность. Так, придавая особое значение повреждениям клеток коры моторной зоны в происхождении кожевниковской эпилепсии, он налаживает контакт с хирургами и совместно с ними внедряет в практику оперативное лечение этой патологии.

Круг научных интересов Л. И. Оморокова был необычайно широк и охватывал вопросы как невропатологии, так и психиатрии. Исследовательские работы его отличались углубленным анализом заболеваний мозга и детальной их верификацией.{{Кінець цитати|джерело=Исмагилов М. Ф., Попелянский Я. Ю. [http://www.infamed.com/nb/1-2_2001_22.html К 120-летию со дня рождения Л. И. Оморокова (1881 — 2001)]}}

Л. І. Омороков опублікував близько вісімдесяти наукових праць із різних проблем неврології.

Л. І. Омороков одним із перших розробив методику вирощування нервових клітин у штучному середовищі. Ним було виявлено патоморфологічний субстрат особливої форми епілепсії — «хореїчної падучої» [[Бехтерєв Володимир Михайлович|В. М. Бехтерєва]].

У [[1940]] Л. І. Оморокову було надано почесне звання «Заслужений діяч науки [[Татарстан|Татарської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки]]». Він був також нагороджений «[[Орден Леніна|Орденом Леніна]]».<ref name="ReferenceA"/>

== Відомі адреси ==
* Казань, [[Вулиця Толстого (Казань)|вулиця Толстого]], будинок 6, квартира 1.<ref>Протокол № 1-2 заседании Президиума Верховного Совета ТАССР и материалы к ним (ГА РТ, Ф. Р3610, оп. 1, д. 691, л. 242об)</ref>

== Примітки ==
{{Reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Автори підручників]]
[[Категорія:Медики Російської імперії]]
[[Категорія:Радянські медики]]
[[Категорія:Кавалери ордена Леніна]]
[[Категорія:Доктори медицини Російської імперії]]
[[Категорія:Випускники Імператорської медико-хірургічної академії]]
[[Категорія:Померли в Казані]]
[[Категорія:Уродженці Бердянського повіту]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]

title: Омороков Леонід Іванович

Народився: 29 квітня 1881 · Бердянський повіт, Таврійська губернія, Російська імперія

Помер: 30 березня 1971 (89 років) · Казань, РРФСР, СРСР

Місце проживання: Kurashov street, Kazand

Країна: Російська імперія · СРСР

Діяльність: лікар

Alma mater: Імператорська медико-хірургічна академіяd

Галузь: неврологія

Заклад: Військово-медична академія імені С. М. Кірова

Науковий ступінь: доктор медичних наук

Нагороди: орден Леніна · Георгієвський хрест IV ступеня


text:
# 2 лютого
2 лютого — 33-й день року в григоріанському календарі. До кінця року залишається 332 дні (333 дні — у високосні роки).

## Свята і пам'ятні дні

### Міжнародні
- Організація об'єднаних націй: Всесвітній день водно-болотних угідь (Конвенція про водно-болотні угіддя була підписана в місті Рамсаре (Іран) 2 лютого 1971 р. День її підписання в 1997 р. об'явлений Всесвітнім днем водно-болотних угідь)

### Національні
- Азербайджан: День молоді.
- Естонія: День укладання Тартуського мирного договору (1920).
- Іспанія: Діва Марія Канделярійська (Канарські острови).
- Ліхтенштейн: Стрітення[1].
- Філіппіни: День конституції.

### Релігійні

#### Західне християнство
- Стрітення;
- Всесвітній день богопосвяченого життя[pl][2];
- Діва Марія Канделярійська
- Пам'ять святих Адальбарда[en], Катерини де Річчі[en] та Корнилія;
- Пам'ять Ебсдорфських мучеників[en];
- Пам'ять блаженного Андреа Карло Феррарі[en] (римський обряд).

#### Східне християнство
- Стрітення Господнє[3];
- Пам'ять мученика Агатадора Тіанського в Каппадокії[4][5][6] (грецьке православ'я);

- Пам'ять новомучеників Йордана Трапезундського[7][8] та ієродиякона Гавриїла Константинопольських[7][9] (грецьке православ'я).

#### Вікка
- Імболк

### Інші
- День Бабака
- у 2004, 3004,.. — день квадратного кореня

### Іменини
✝  Католицькі: Адальбард, Андреа, Бервін, Вавжинець, Верне, Ґонсалві, Ерментруда, Іван, Карло, Катерина, Корнилій (Корнель), Лаврентій, Марцін, Марія, Маркварт, Миколай, Милослав, Петро, Пилип, Стефан, Теодор, Теофан, Франциск.
✙ Православні: Ісус.

## Події
- 962 — Оттон став першим імператором Священної Римської імперії з Саксонської династії.
- 1274 — у Флоренції сталася перша зустріч Данте й Беатріче, чий образ протягом всього життя надихав творця «Божественної комедії».
- 1536 — на західному березі річки Ла-Плата, на південь від річки Парана, іспанський конкістадор Педро Мендоза заснував місто Буенос-Айрес, нинішню столицю Аргентини.
- 1556 — у Центральному Китаї (провінції Шаньсі, Шеньсі і Хенань) стався наймасштабніший з усіх зареєстрованих на планеті землетрусів — загинуло близько 820 тисяч людей.
- 1558 — заснування Єнського університету.

- 1653 — селище Новий Амстердам набуло статусу міста. Сьогодні воно відоме як Нью-Йорк.
- 1656 — освячений Кафедральний собор Мехіко, один з найбільших і найдавніших у Латинській Америці.
- 1676 — Іоанн III коронований як Король Речі Посполитої.
- 1823 — у Венеції відбулася прем'єра опери Россіні «Семираміда»
- 1841 — перша згадка про «День Бабака».
- 1848 — підписаний договір Гвадалупе-Ідальго, за яким закінчувалась Американо-мексиканська війна, а Мексика поступалася Штатам 1,36 млн км² території в обмін на 15 млн доларів.
- 1852 — у Лондоні на Фліт-стріт відкрився перший громадський туалет.
  - у Парижі відбулася прем'єра «Дами з камеліями» Александра Дюма (сина).
- 1863 — Семюел Клеменс вперше підписався як Марк Твен.
- 1870 — агентство Reuters, підписавши угоди з двома іншими агентствами, вперше в історії створила всесвітню інформаційну мережу.
- 1892 — у Намеокі (Іллінойс, США) відбулася найдовша в історії зустріч з боксу (між Гаррі Шарпом і Френком Кросбі).
- 1912 — Фредерік Лоу стрибнув з парашутом зі статуї Свободи.
- 1913 — у Нью-Йорку відкритий Grand Central Terminal, найбільший залізничний вокзал світу.
- 1914 — вийшов у прокат перший фільм із Чарлі Чапліном, «Заробляючи на життя».
- 1920 — на Бродвеї відбулася прем'єра п'єси Юджина О'Ніла «За обрієм» (Пулітцерівська премія з драматургії).
- 1922 — у Парижі у день 40-річчя автора накладом 1000 примірників опубліковано роман Джеймса Джойса «Улісс».
- 1924 — Велика Британія встановила дипломатичні відносини з Радянським Союзом.
- 1932 — нарком постачання СРСР Анастас Мікоян видав наказ про створення постійного запасу хліба в Закавказзі в кількості 2 млн пудів пшениці і 2 млн пудів кукурудзи за рахунок України і Кубані — предтеча Голодомору в Україні та на Кубані.
- 1935 — вперше у судовій практиці використано детектор брехні (Портедж, Вісконсин).
- 1940 — відбувся дебют американського естрадного співака Френка Сінатри.
- 1943 — завершилася одна з ключових битв ІІ Світової війни. Радянські війська завдали поразки німецьким військам під Сталінградом
- 1945 — диверсійно-розвідувальна група УПА висадила в повітря блокпост залізничної станції «Тисменищани» та каркас дерев'яного мосту на ділянці Калуш — Рожнятів, Станіславської області. Пошкоджено лінію зв'язку
- 1959 — загибель туристичної групи Дятлова на Північному Уралі, що породила численні версії.
- 1970 — у Мюнхені уперше в історії відбулася операція з трансплантації нерва.
- 1986 — в Індії відбулася зустріч Папи Римського Івана Павла II з Далай-ламою.
- 1999 — на передньому фасаді універмагу «Україна» в Києві вивісили найбільшу у світі (на той час) зовнішню рекламу — панно шампуню «Орґанікс» (126,5×17 м).
- 2009 — у Зімбабве пройшла деномінація зімбабвійського долара за курсом 1 000 000 000 000 : 1.
- 2024 - розпочався 21-й Чемпіонат світу з водних видів спорту в Досі, (Катар).

## Народились
Дивись також Категорія:Народились 2 лютого
- 1463 — Джованні Піко делла Мірандола, італійський філософ і гуманіст.
- 1616 — Себастьян Бурдон, французький живописець і графік.
- 1802 — Йосиф Богдан Залеський, польський поет українсько-молдовського походження, родом з Київщини. Засновник «української школи» в польській літературі.
- 1812 — Євген Гребінка, український поет («Малоросійські приказки», «Човен», «Українська мелодія», «Очи черные») та прозаїк («Записки студента», «Петербурзька сторона», «Фактор»).
- 1829 — Альфред Брем, німецький зоолог, автор багатотомного «Життя тварин».
- 1845 — Іван Пулюй, український фізик і електротехнік, організатор науки, громадський діяч.
- 1849 — Павол Орсаг, національний поет Словаччини.
- 1861 — Соломон Гуггенхайм, засновник музею (загинув під час катастрофи «Титаніка»).
- 1863 — Тимотей Бордуляк, український письменник.
- 1875 — Фріц Крайслер, австрійський і американський скрипаль і композитор.
- 1882 — Джеймс Джойс, ірландський письменник, творець «потоку свідомості».
- 1885 — Альдо Палацескі, італійський письменник.
- 1896 — Аннабель Кортні Вудсворд, тривалий час головний балетмейстер на Бродвеї, автор «ефекту глибини» (з використанням дзеркал на сцені).
- 1901 — Яша Хейфец, американський скрипаль-віртуоз (народився у Вільнюсі).
  - Валер'ян Підмогильний, український письменник, перекладач (загинув у сталінських таборах).
- 1905 — Айн Ренд, американська письменниця, філософ.
- 1926 — Валері Жискар д'Естен, президент Франції в 1974—1981 рр.
- 1929 — Віра Хитілова, чеський кінорежисер, авангардист і піонер чеського кінематографу.
- 1934 — Отар Іоселіані, грузинський кінорежисер і сценарист.
- 1937 — Роберта Флек, американська джазова вокалістка.
- 1939 — Віталій Філіпенко, народний артист України, композитор.
- 1941 — Чарлі Воттс, перкусіоніст рок-гурту «Rolling Stones».
- 1942 — Бо Гопкінс, американський кіноактор (телесеріал «Династія»).
  - Ґрехем Неш, англійський рок-музикант, засновник гурту «The Hollies».
- 1946 — Ферра Фосет, американська кіноакторка («Ангелочки Чарлі»).
- 1944 — Олександр Мороз, український політик.
- 1947 — Ален Мак-Кей, рок-музикант («Earth, Wind & Fire»).
- 1955 — Лешек Енгелькінг, польський поет, прозаїк, перекладач, критик і літературознавець.
- 1972 — Dana International, ізраїльська співачка.
- 1977 — Шакіра Ріполл, колумбійська співачка.
- 1983 — Арсен Павлов (позив. Моторола), російський війський, війський злочинець, терорист ДНР.

## Померли
Дивись також Категорія:Померли 2 лютого
- 1594 — Джованні П'єрлуїджі да Палестрина, італійський композитор.
- 1660 — Говерт Флінк, голландський живописець, відомий як портретист, майстер історичної картини, представник Золотої доби голландського живопису, визнаний одним з найкращих учнів Рембрандта.
- 1659 — П'єтро Баратта, італійський скульптор доби бароко.
- 1907 — Дмитро Менделєєв, російський хімік, автор періодичної системи хімічних елементів.
- 1920 — Микола Алексєєв, український і російський графік.
- 1936 — Євген Плужник, український поет, драматург, перекладач.
- 1950 — Михайло Москалюк, сотник УПА, один з останніх керівників Української Повстанської Армії.
- 1969 — Борис Карлофф (Вільям Пратт), американський кіноактор, «король фільмів жаху».
- 1970 — Бертран Рассел, британський філософ. Лауреат Нобелівської премії з літератури за 1950 рік.
  - Микола Шраг, український економіст і громадсько-політичний діяч.
- 1979 — Сід Вішез, бас-гітарист англійської панк-гурту «The Sex Pistols».
- 1980 — Вільям Стайн, американський біохімік, лауреат Нобелівської премії.
- 1987 — Алістер Маклін, шотландський письменник, автор пригодницьких романів.
- 1995 — Дональд Плезенс, британський актор, кавалер ордена Британської імперії.
- 1996 — Джин Келлі, американсько-ірландський танцюрист, актор, співак, режисер, кінопродюсер та хореограф.
- 2014 — Філіп Сеймур Гоффман, американський актор.
- 2015 — Андрій Кузьменко (Кузьма), соліст гурту «Скрябін».

title: 2 лютого

wikitext:
{{календар на лютий}}
'''2 лютого''' — 33-й день року в [[григоріанський календар|григоріанському календарі]]. До кінця року залишається 332 дні (333 дні — у високосні роки).

{{center|[[Файл:Office-calendar-modified.svg|35px]] '''Цей день в історії''': [[Вікіпедія:Проєкт:Цей день в історії/1 лютого|1 лютого]]—[[Вікіпедія:Проєкт:Цей день в історії/2 лютого|2 лютого]]—[[Вікіпедія:Проєкт:Цей день в історії/3 лютого|3 лютого]]}}

== Свята і пам'ятні дні ==

=== Міжнародні ===
*{{flagcountry|ООН}}: [[Всесвітній день водно-болотних угідь]] (Конвенція про водно-болотні угіддя була підписана в місті [[Рамсар]]е ([[Іран]]) 2 лютого 1971 р. День її підписання в 1997 р. об'явлений Всесвітнім днем водно-болотних угідь)

=== Національні ===

* {{AZE}}: День молоді.
* {{EST}}: День укладання [[Тартуський мирний договір між РСФРР та Естонією|Тартуського мирного договору]] (1920).
* {{SPA}}: [[Діва Марія Канделярійська]] ([[Канарські острови]]).
* {{LIE}}: [[Стрітення]]<ref>{{Cite web|title=Holidays and Observances in Liechtenstein in 2024|url=https://www.timeanddate.com/holidays/liechtenstein/2024|website=www.timeanddate.com|accessdate=2024-02-04|language=en}}</ref>.
* {{PHI}}: День конституції.

=== Релігійні ===

==== [[Західне християнство]] ====
* [[Стрітення]];
* {{Не перекладено|Всесвітній день богопосвяченого життя||pl|Światowy Dzień Życia Konsekrowanego}}<ref>{{Cite web|title=Всесвітній день богопосвяченого життя|url=https://rkc.org.ua/events/vsesvitnij-den-bogoposvyachenogo-zhyttya/|website=Римсько-Католицька Церква в Україні|accessdate=2024-02-04|language=uk}}</ref>;
* [[Діва Марія Канделярійська]]
* Пам'ять святих {{Не перекладено|Адальбард|Адальбарда|en|Adalbard}}, {{Не перекладено|Катерина де Річчі|Катерини де Річчі|en|Catherine de' Ricci}} та [[Корнилій (сотник)|Корнилія]];
* Пам'ять {{Не перекладено|Ебсдорфські мученики|Ебсдорфських мучеників|en|Martyrs of Ebsdorf}};
* Пам'ять блаженного {{Не перекладено|Андреа Карло Феррарі||en|Andrea Carlo Ferrari}} ([[римський обряд]]).

==== [[Східне християнство]] ====
* [[Стрітення|Стрітення Господнє]]<ref name="kalendar">https://www.pomisna.info/wp-content/uploads/2024/12/kalendar_2025_final-1.pdf</ref>;
* Пам'ять мученика Агатадора [[Тіана (Каппадокія)|Тіанського]] в [[Каппадокія|Каппадокії]]<ref name="PRAVOSLAVIE">[http://orthochristian.com/calendar/20190202.html February 2 / 15]. Orthodox Calendar (Pravoslavie.ru).</ref><ref name="ECCLESIA">{{in lang|el}} Συναξαριστής. ''[http://www.ecclesia.gr/greek/synaxaire/synaxari.asp?minas=2&id=153 2 Φεβρουαρίου] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20240204232438/https://www.ecclesia.gr/greek/synaxaire/synaxari.asp?minas=2&id=153 |date=2024-02-04 }}.'' Ecclesia.gr. (H Εκκλησια Τησ Ελλαδοσ).</ref><ref>Great Synaxaristes: {{in lang|el}} ''[http://www.synaxarion.gr/gr/sid/1988/sxsaintinfo.aspx Ὁ Ἅγιος Ἀγαθόδωρος ὁ Μάρτυρας].'' 2 Φεβρουαρίου. Μεγασ Συναξαριστησ.</ref> ([[грецьке православ'я]]);

* Пам'ять новомучеників Йордана Трапезундського<ref name="ECCLESIA3">{{in lang|el}} Συναξαριστής. ''[http://www.ecclesia.gr/greek/synaxaire/synaxari.asp?minas=2&id=153 2 Φεβρουαρίου] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20240204232438/https://www.ecclesia.gr/greek/synaxaire/synaxari.asp?minas=2&id=153 |date=2024-02-04 }}.'' Ecclesia.gr. (H Εκκλησια Τησ Ελλαδοσ).</ref><ref>Great Synaxaristes: {{in lang|el}} ''[http://www.synaxarion.gr/gr/sid/1989/sxsaintinfo.aspx Ὁ Ἅγιος Ἰορδάνης ὁ Νεομάρτυρας].'' 2 Φεβρουαρίου. Μεγασ Συναξαριστησ.</ref> та ієродиякона Гавриїла Константинопольських<ref name="ECCLESIA3" /><ref>Great Synaxaristes: {{in lang|el}} ''[http://www.synaxarion.gr/gr/sid/1990/sxsaintinfo.aspx Ὁ Ἅγιος Γαβριὴλ ὁ Ὁσιομάρτυρας].'' 2 Φεβρουαρίου. Μεγασ Συναξαριστησ.</ref> ([[грецьке православ'я]]).

==== [[Вікка]] ====
* [[Імболк]]

=== Інші ===
* [[День Бабака]]
* у [[2004]], 3004,.. — [[день квадратного кореня]]

=== Іменини ===
{{Іменини/Католицькі}}: Адальбард, Андреа, Бервін, Вавжинець, Верне, Ґонсалві, Ерментруда, [[Іван]], [[Карло]], [[Катерина]], Корнилій (Корнель), [[Лаврентій]], Марцін, [[Марія]], Маркварт, [[Миколай]], Милослав, [[Петро]], [[Пилип]], [[Стефан]], [[Теодор (ім'я)|Теодор]], Теофан, [[Франциск]].

{{Іменини/Православні}}: [[Ісус (ім'я)|Ісус]]<ref name="kalendar" />.

== Події ==
* [[962]] — [[Оттон I|Оттон]] став першим [[Імператор Священної Римської імперії|імператором Священної Римської імперії]] з [[Саксонська династія|Саксонської династії]].
* [[1274]] — у [[Флоренція|Флоренції]] сталася перша зустріч [[Данте Аліґ'єрі|Данте]] й [[Беатріче Портінарі|Беатріче]], чий образ протягом всього життя надихав творця «[[Божественної комедії]]».<!--Про Данте взагалі нема жодної достовірної дати з точністю до числа -->
* [[1536]] — на західному березі річки [[Ла-Плата (річка)|Ла-Плата]], на південь від річки [[Парана (річка)|Парана]], іспанський конкістадор [[Педро Мендоза]] заснував місто [[Буенос-Айрес]], нинішню столицю [[Аргентина|Аргентини]].
* [[1556]] — у Центральному [[Китай|Китаї]] (провінції [[Шаньсі]], [[Шеньсі]] і [[Хенань]]) стався наймасштабніший з усіх зареєстрованих на планеті землетрусів — загинуло близько 820 тисяч людей.
* [[1558]] — заснування [[Єнський університет|Єнського університету]].
[[Файл:New york times square-terabass.jpg|thumb|right|200px|[[Нью-Йорк]]]]
* [[1653]] — селище Новий Амстердам набуло статусу міста. Сьогодні воно відоме як [[Нью-Йорк]].
* [[1656]] — освячений [[Кафедральний собор в Мехіко|Кафедральний собор Мехіко]], один з найбільших і найдавніших у [[Латинська Америка|Латинській Америці]].
* [[1676]] — [[Ян III Собеський|Іоанн III]] коронований як Король [[Річ Посполита|Речі Посполитої]].
* [[1823]] — у [[Венеція|Венеції]] відбулася [[прем'єра]] [[опера|опери]] [[Джоаккіно Антоніо Россіні|Россіні]] [[Семіраміда|«Семираміда»]]
* [[1841]] — перша згадка про «[[День Бабака]]».
* [[1848]] — підписаний [[договір Гвадалупе-Ідальго]], за яким закінчувалась [[Американо-мексиканська війна]], а [[Мексика]] поступалася [[Сполучені Штати Америки|Штатам]] 1,36 млн км² території в обмін на 15 млн доларів.
* [[1852]] — у [[Лондон]]і на Фліт-стріт відкрився перший громадський [[туалет]].
** у [[Париж]]і відбулася [[прем'єра]] «Дами з камеліями» [[Александр Дюма (син)|Александра Дюма (сина)]].
* [[1863]] — Семюел Клеменс вперше підписався як [[Марк Твен]].
* [[1870]] — агентство [[Reuters]], підписавши угоди з двома іншими агентствами, вперше в історії створила всесвітню інформаційну мережу.
* [[1892]] — у Намеокі ([[Іллінойс]], [[Сполучені Штати Америки|США]]) відбулася найдовша в історії зустріч з [[бокс]]у (між Гаррі Шарпом і Френком Кросбі).
* [[1912]] — Фредерік Лоу стрибнув з [[парашут]]ом зі [[статуя Свободи|статуї Свободи]].
* [[1913]] — у [[Нью-Йорк]]у відкритий [[Гранд Сентрал Термінал (залізнична станція)|Grand Central Terminal]], найбільший залізничний вокзал світу.
* [[1914]] — вийшов у прокат перший фільм із [[Чарлі Чаплін]]ом, «[[Заробляючи на життя]]».
* [[1920]] — на [[Бродвей|Бродвеї]] відбулася [[прем'єра]] п'єси [[Юджин Гладстоун О'Нілл|Юджина О'Ніла]] «За обрієм» ([[Пулітцерівська премія]] з драматургії).
* [[1922]] — у [[Париж]]і у день 40-річчя автора накладом 1000 примірників опубліковано роман [[Джеймс Джойс|Джеймса Джойса]] [[Улісс (роман)|«Улісс»]].
* [[1924]] — [[Велика Британія]] встановила [[дипломатичні відносини]] з [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|Радянським Союзом]].
* [[1932]] — нарком постачання [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]] [[Мікоян Анастас Іванович|Анастас Мікоян]] видав наказ про створення постійного запасу хліба в Закавказзі в кількості 2 млн пудів пшениці і 2 млн пудів кукурудзи за рахунок [[Україна|України]] і [[Кубань|Кубані]] — предтеча [[Голодомор в Україні (1932—1933)|Голодомору в Україні]] та [[Голодомор на Кубані|на Кубані]].
* [[1935]] — вперше у судовій практиці використано [[Поліграф|детектор брехні]] (Портедж, [[Вісконсин]]).
* [[1940]] — відбувся дебют американського естрадного співака [[Френк Сінатра|Френка Сінатри]].
* [[1943]] — завершилася одна з ключових битв [[Друга світова війна|ІІ Світової війни]]. Радянські війська завдали поразки німецьким військам [[Сталінградська битва|під Сталінградом]]
* [[1945]] — диверсійно-розвідувальна група УПА висадила в повітря блокпост залізничної станції «Тисменищани» та каркас дерев'яного мосту на ділянці Калуш — Рожнятів, Станіславської області. Пошкоджено лінію зв'язку
* [[1959]] — [[Загибель тургрупи Дятлова|загибель туристичної групи Дятлова]] на [[Північний Урал|Північному Уралі]], що породила численні версії.
* [[1970]] — у [[Мюнхен]]і уперше в історії відбулася операція з трансплантації нерва.
* [[1986]] — в [[Індія|Індії]] відбулася зустріч Папи Римського [[Іван Павло II|Івана Павла II]] з [[далай-лама|Далай-ламою]].
* [[1999]] — на передньому [[фасад]]і [[універмаг]]у «Україна» в [[Київ|Києві]] вивісили найбільшу у світі (на той час) зовнішню [[реклама|рекламу]] — [[панно]] [[шампунь|шампуню]] «Орґанікс» (126,5×17 м).
* [[2009]] — у [[Зімбабве]] пройшла [[деномінація]] [[Зімбабвійський долар|зімбабвійського долара]] за курсом 1 000 000 000 000 : 1.
* [[2024]] - розпочався 21-й [[Чемпіонат світу з водних видів спорту]] в [[Доха|Досі]], [[(Катар)]].

== Народились ==
''Дивись також [[:Категорія:Народились 2 лютого]]''
[[Файл:Гребінка Євген.jpg|thumb|праворуч|140пкс|[[Гребінка Євген Павлович|Євген Гребінка]]]]
* [[1463]] — [[Джованні Піко делла Мірандола]], [[Італія|італійський]] [[філософія|філософ]] і [[гуманізм|гуманіст]].
* [[1616]] — [[Себастьян Бурдон]], французький живописець і графік.
* [[1802]] — [[Йосиф Богдан Залеський]], [[Польща|польський]] [[поет]] українсько-молдовського походження, родом з Київщини. Засновник «української школи» в польській літературі.
* [[1812]] — [[Гребінка Євген Павлович|Євген Гребінка]], український поет («Малоросійські приказки», «Човен», «Українська мелодія», «Очи черные») та прозаїк («Записки студента», «Петербурзька сторона», «Фактор»).
* [[1829]] — [[Альфред Брем]], [[Німеччина|німецький]] [[зоолог]], автор багатотомного «[[Життя тварин]]».
* [[1845]] — [[Пулюй Іван Павлович|Іван Пулюй]], [[Україна|український]] [[фізик]] і електротехнік, організатор науки, громадський діяч.
* [[1849]] — [[Павол Орсаг]], національний поет [[Словаччина|Словаччини]].
* [[1861]] — [[Соломон Гуггенхайм]], засновник музею (загинув під час катастрофи «[[Титанік (корабель)|Титаніка]]»).
* [[1863]] — [[Бордуляк Тимотей Гнатович|Тимотей Бордуляк]], український [[письменник]].
* [[1875]] — [[Фріц Крайслер]], австрійський і американський [[Скрипка|скрипаль]] і [[композитор]].
* [[1882]] — [[Джеймс Джойс]], [[Ірландія|ірландський]] [[письменник]], творець «[[потік свідомості|потоку свідомості]]».
* [[1885]] — [[Альдо Палацескі]], [[Італія|італійський]] письменник.
* [[1896]] — [[Вудсворд Аннабель Кортні|Аннабель Кортні Вудсворд]], тривалий час головний [[балетмейстер]] на [[Бродвей|Бродвеї]], автор «[[ефект глибини|ефекту глибини]]» (з використанням дзеркал на сцені).
* [[1901]] — [[Яша Хейфец]], американський [[Скрипка|скрипаль]]-[[віртуоз]] (народився у [[Вільнюс]]і).
** [[Підмогильний Валер'ян Петрович|Валер'ян Підмогильний]], український [[письменник]], [[перекладач]] (загинув у сталінських таборах).
* [[1905]] — [[Айн Ренд]], американська письменниця, філософ.
* [[1926]] — [[Валері Жискар д'Естен]], президент Франції в 1974—1981 рр.
* [[1929]] — [[Віра Хитілова]], чеський кінорежисер, авангардист і піонер чеського кінематографу.
* [[1934]] — [[Іоселіані Отар Давидович|Отар Іоселіані]], [[Грузія|грузинський]] [[кінорежисер]] і [[сценарист]].
* [[1937]] — [[Роберта Флек]], американська [[джаз]]ова [[вокал]]істка.
* [[1939]] — [[Філіпенко Віталій Аркадійович|Віталій Філіпенко]], [[народний артист України]], [[композитор]].
* [[1941]] — [[Чарлі Воттс]], перкусіоніст [[рок]]-гурту «[[Rolling Stones]]».
* [[1942]] — [[Бо Гопкінс]], американський [[кіноактор]] (телесеріал «Династія»).
** [[Ґрехем Неш]], англійський [[рок]]-[[музикант]], засновник гурту «[[The Hollies]]».
* [[1946]] — [[Ферра Фосет]], американська [[кіноакторка]] («Ангелочки Чарлі»).
* [[1944]] — [[Мороз Олександр Олександрович|Олександр Мороз]], [[Україна|український]] [[політик]].
* [[1947]] — [[Мак-Кей Ален|Ален Мак-Кей]], [[рок]]-[[музикант]] («[[Earth, Wind & Fire]]»).
* [[1955]] — [[Лешек Енгелькінг]], польський [[поет]], [[прозаїк]], перекладач, критик і літературознавець.
* [[1972]] — [[Dana International]], [[ізраїль]]ська співачка.
* [[1977]] — [[Шакіра|Шакіра Ріполл]], [[Колумбія|колумбійська]] [[співачка]].
* [[1983]] — [[Павлов Арсен Сергійович|Арсен Павлов (позив. Моторола)]], російський війський, війський злочинець, терорист [[Донецька народна республіка|ДНР]].

== Померли ==
''Дивись також [[:Категорія:Померли 2 лютого]]''
[[Файл:Плужник Євген Павлович.jpg|thumb|праворуч|129x129пкс|Євген Плужник]]
[[Файл:Кузьма Скрябин в Житомире.jpg|thumb|праворуч|Андрій Кузьменко (Кузьма Скрябін)|118x118пкс]]
* [[1594]] — [[Джованні П'єрлуїджі да Палестрина]], [[Італія|італійський]] [[композитор]].
* [[1660]] — [[Говерт Флінк]], голландський живописець, відомий як портретист, майстер історичної картини, представник [[Золота доба голландського живопису|Золотої доби голландського живопису]], визнаний одним з найкращих учнів [[Рембрандт ван Рейн|Рембрандта]].
* [[1659]] — [[П'єтро Баратта]], італійський скульптор доби бароко.
* [[1907]] — [[Менделєєв Дмитро Іванович|Дмитро Менделєєв]], [[Росія|російський]] [[хімік]], автор [[періодична система хімічних елементів|періодичної системи хімічних елементів]].
* [[1920]] — [[Алексєєв Микола Васильович|Микола Алексєєв]], український і російський графік.
* [[1936]] — [[Плужник Євген Павлович|Євген Плужник]], український поет, драматург, перекладач.
* [[1950]] — [[Москалюк Михайло Юрійович|Михайло Москалюк]], [[сотник]] [[Українська повстанська армія|УПА]], один з останніх керівників Української Повстанської Армії.
* [[1969]] — [[Борис Карлофф]] (Вільям Пратт), американський кіноактор, «король [[фільми жаху|фільмів жаху]]».
* [[1970]] — [[Бертран Расселл|Бертран Рассел]], британський [[філософія|філософ]]. Лауреат [[Нобелівська премія з літератури|Нобелівської премії з літератури]] за [[1950]] рік.
** [[Шраг Микола Ілліч|Микола Шраг]], український економіст і громадсько-політичний діяч.
* [[1979]] — [[Сід Вішез]], [[бас-гітара|бас-гітарист]] англійської [[панк]]-гурту «[[The Sex Pistols]]».
* [[1980]] — [[Вільям Хоуард Стайн|Вільям Стайн]], американський [[біохімія|біохімік]], лауреат [[Нобелівська премія|Нобелівської премії]].
* [[1987]] — [[Алістер Маклін]], [[Шотландія|шотландський]] письменник, автор пригодницьких романів.
* [[1995]] — [[Дональд Плезенс]], британський актор, кавалер [[орден|ордена Британської імперії]].
* [[1996]] — [[Джин Келлі]], американсько-ірландський танцюрист, актор, співак, режисер, кінопродюсер та хореограф.
* [[2014]] — [[Філіп Сеймур Гоффман]], [[Сполучені Штати Америки|американський]] актор.
* [[2015]] — [[Кузьменко Андрій Вікторович|Андрій Кузьменко (Кузьма)]], соліст гурту «[[Скрябін (гурт)|Скрябін]]».

{{commons|Category:2 February}}

== Примітки ==
<references />
{{Місяці та дні року}}

Пн: Вт · Ср · Чт · Пт · Сб · Нд


text:
# Плауру
Плауру (рум. Plauru) — село у повіті Тулча в Румунії. Входить до складу комуни Чаталкіой.
Село розташоване на відстані 236 км на північний схід від Бухареста, 16 км на північ від Тулчі, 128 км на північ від Констанци, 63 км на схід від Галаца. З іншого берега Дунаю навпроти села лежить місто Ізмаїл. Неподалік від села розташований пункт контролю на кордоні з Україною Плаур—Ізмаїл.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 96 осіб, з них 94 особи (97,9 %) румунів. Рідною мовою 94 особи (97,9 %) назвали румунську.

title: Плауру

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Плауру
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Plauru''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Тулча
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Чаталкіой (комуна)|Чаталкіой]]
 | код_SIRUTA          = 160074
 | широта              = 45.324
 | довгота             = 28.8302
 | висота              = 1
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 96
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 827042
}}

'''Плауру''' ({{lang-ro|Plauru}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Тулча (повіт)|Тулча]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Чаталкіой (комуна)|Чаталкіой]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 236 км на північний схід від [[Бухарест]]а, 16 км на північ від [[Тульча|Тулчі]], 128 км на північ від [[Констанца|Констанци]], 63 км на схід від [[Галац]]а. З іншого берега Дунаю навпроти села лежить місто Ізмаїл. Неподалік від села розташований пункт контролю на кордоні з Україною Плаур—[[Ізмаїл (пункт контролю)|Ізмаїл]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:96}} осіб, з них 94 особи (97,9 %) румунів<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>. Рідною мовою 94 особи (97,9 %) назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Тулча]]

title: Плауру · Plauru

Країна: Румунія

Повіт: Тулча

Комуна: Чаталкіой

Телефонний код: +40 240 (Romtelecom, TR) · +40 340 (інші оператори)


text:
# Жашківський історичний музей
Жашківський історичний музей — історичний музей у місті Жашкові Черкаської області; культурно-просвітницький осередок Жашківщини.
Заклад підпорядкований Жашківському райвідділу культури. Має філію у селі Конельська Попівка.
Розташований за адресою:
вул. Соборна, буд. 53, м. Жашків (Черкаська область) - 19 200.
Директор музею — Олександр Йосипович Тютюнник.

## З історії закладу
Заснований у 1969 році як кімната-музей з історії Жашківщини при Будинку культури.
1978 року музей перенесено до міської школи № 3.
Від 1988 року — заклад має сучасну назву.

## Експозиція, фонди та діяльність
У Жашківському історичному музеї — 7,5 тис. експонатів (з них 5,5 тис. — осн. фонду).
У музеї, зокрема, представлені експонати, пов'язані з історією давньої людини на тер. Жашківщини, подіями Охматівської битви 1655, Коліївщини, голодомором 1932–33, сталін. репресіями, 2-ю світовою війною, діяльністю літературознавця, президента УВАН Л. Білецького, письменниці Д. Гуменної, скульптора Я. Красножона, фольклориста, хорового диригента, композитора П. Демуцького (організував та очолював Охматівський селянський хор) та його сина кінооператора, майстра художньої фотографії Д. Демуцького, Героїв Радянського Союзу О. Клинківського, В. Підзигуна, жашківських 15-ти Героїв Соціалістичної Праці, зокрема О. Парубка.
У залі періоду 2-ї світової війни діорама «Бій за Острожани» відтворює участь 1-ї Окремої Чехословацької бригади (командир Л. Свобода) у визволенні Жашківського району від нацистських окупантів.
У музейній фільмотеці — понад 90 фільмів з історії України та краю, української літератури, народознавства.
Працівники музею проводять зустрічі з відомими земляками, музейні уроки, літературні години, історико-краєзнавчі конференції; тут також організовують виставки митців, створюють нові документальеі фільми з історії Жашківщини.
На базі Жашківського історичного музею здійснює свою роботу Історико-культурологічне товариство імені Д. Гуменної.

title: Жашківський історичний музей

wikitext:
{{Музей
|назва             = Жашківський історичний музей
|місцева назва     =
|мовою             =
|зображення        = Zhashkiv historical museum June 2020.jpg
|imagesize         = <!-- 275 за замовчуванням -->
|підпис зображення = Жашківський історичний музей, червень 2020 року
|координати        =
|тип               =
|розташування      = {{UKR}} м. [[Жашків]] ([[Черкаська область]])
|адреса            = вул. Соборна, 53
|засновано         = [[1969]]
|дата відкриття    =
|дата закриття     =
|режим роботи      =
|entrance_fee      =
|архітектор        =
|фонд              = 7,5 тис. експонатів (з них 5,5 тис. — осн. фонду)
|відвідувачі       =
|директор          = Тютюнник О. Й.
|куратор           =
|карта розташування =
|підпис карти       =
}}
'''Жашківський історичний музей''' — [[історичний музей]] у місті [[Жашків|Жашкові]] [[Черкаська область|Черкаської області]]; культурно-просвітницький осередок [[Жашківський район|Жашківщини]].

Заклад підпорядкований Жашківському райвідділу культури. Має філію у селі [[Конельська Попівка]].

Розташований за адресою:
:''вул. Соборна, буд. 53, м. Жашків (Черкаська область) - 19 200''.

Директор музею — Олександр Йосипович Тютюнник<ref>{{Cite web |url=https://opendatabot.ua/c/35163255 |title=Жашківський історичний музей на ''opendatabot.ua'' |accessdate=26 січня 2019 |archive-date=27 січня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190127094136/https://opendatabot.ua/c/35163255 }}</ref>.

== З історії закладу ==

Заснований у [[1969]] році як кімната-музей з історії Жашківщини при Будинку культури.

[[1978]] року музей перенесено до міської школи № 3.

Від [[1988]] року — заклад має сучасну назву.

== Експозиція, фонди та діяльність ==

У Жашківському історичному музеї — 7,5 тис. експонатів (з них 5,5 тис. — осн. фонду).

У музеї, зокрема, представлені експонати, пов'язані з історією давньої людини на тер. Жашківщини, подіями [[Охматівська битва|Охматівської битви]] [[1655]], [[Коліївщина|Коліївщини]], голодомором 1932–33, сталін. репресіями, [[Друга світова війна|2-ю світовою війною]], діяльністю літературознавця, президента [[УВАН]] [[Білецький Леонід Тимофійович|Л. Білецького]], письменниці [[Докія Гуменна|Д. Гуменної]], скульптора [[Красножон Яків Денисович|Я. Красножона]], фольклориста, хорового диригента, композитора [[Демуцький Порфирій Данилович|П. Демуцького]] (організував та очолював [[Охматівський хор|Охматівський селянський хор]]) та його сина кінооператора, майстра художньої фотографії [[Демуцький Данило Порфирович|Д. Демуцького]], [[Герой Радянського Союзу|Героїв Радянського Союзу]] [[Клинківський Олександр Кузьмович|О. Клинківського]], В. Підзигуна, жашківських 15-ти [[Герой Соціалістичної Праці|Героїв Соціалістичної Праці]], зокрема О. Парубка.

У залі періоду 2-ї світової війни діорама «Бій за Острожани» відтворює участь 1-ї Окремої Чехословацької бригади (командир Л. Свобода) у визволенні Жашківського району від нацистських окупантів.

У музейній фільмотеці — понад 90 фільмів з історії України та краю, [[Українська література|української літератури]], народознавства.

Працівники музею проводять зустрічі з відомими земляками, музейні уроки, літературні години, історико-краєзнавчі конференції; тут також організовують виставки митців, створюють нові документальеі фільми з історії Жашківщини.

На базі Жашківського історичного музею здійснює свою роботу Історико-культурологічне товариство імені Д. Гуменної.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела та посилання ==
* [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=18890 Жашківський історичний музей] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190127035105/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=18890 |date=27 січня 2019 }} в {{ЕСУ}}
* Жашківський історичний музей // Музеї України. 2005. № 3(9)
* [http://zhashkiv.info/map/zhashkivskiy-istorichniy-muzey/ Жашківський історичний музей на ''www.zhashkiv.info''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190127035435/http://zhashkiv.info/map/zhashkivskiy-istorichniy-muzey/ |date=27 січня 2019 }}

[[Категорія:Жашків]]
[[Категорія:Музеї Черкащини]]
[[Категорія:Історичні музеї України]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1969]]

title: Жашківський історичний музей

Тип: музей

Країна: Україна

Розташування: Україна м. Жашків (Черкаська область)

Адреса: вул. Соборна, 53

Директор: Тютюнник О. Й.


text:
# Смичок (річка)
Смичок (рос. Смычек) — річка в Україні, у Малинському районі Житомирської області. Ліва притока Кам'янки, (басейн Прип'яті).

## Опис
Довжина річки приблизно 4,35 км, найкоротша відстань між витоком і гирлом — 4,01 км, коефіцієнт звивистості річки — 1,09 . Річка формується декількома безіменними струмками та частково каналізована.

## Розташування
Бере початок в урочищі Мошківе Болото на південно-західній стороні від села Савлуки. Тече переважно на південний схід і у Ксаверіві впадає у річку Кам'янку, праву притоку Ужа.

title: Смичок (річка)

wikitext:
{{Річка
| назва             = Смичок
| оригінальна_назва =
| зображення        =
| зображення_розмір =
| підпис            =
| довжина           = ~4,35 км
| висота_витоку     =
| висота_гирла      =
| похил_річки       =
| стік              =
| площа_басейну     =
| витік             = в урочищі ''Мошківе Болото'' на південно-західній стороні від села [[Савлуки]]
| витік_коорд       = {{coord|50|58|21|N|29|05|13|E|scale:6000}}
| гирло             = [[Кам'янка (притока Ужа)|Кам'янки]]
| гирло_коорд       = {{coord|50|57|39|N|29|08|28|E|scale:6000}}
| басейн            = [[Прип'ять|Прип'яті]]
| країни_басейну    = {{UKR}}
| прирічкові_країни =
| притоки           =
| мапа              =
| мапа_розмір       =
| мапа_підпис       =
}}
'''Смичок''' ([[Російська мова|рос.]] ''Смычек''<ref>{{Cite web|url=http://www.etomesto.ru/map/online/shubert/21/map/21-7-1.png|title=Трёхвёрстная военно-топографическая карта Российской империи, ряд XXI, лист 7-1, 1868 год // м. Ксаверов // Р. Каменка // Р. Смычек (рос.)|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=7 квітня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20130407185855/http://www.etomesto.ru/map/online/shubert/21/map/21-7-1.png}}</ref>) — [[річка]] в [[Україна|Україні]], у [[Малинський район|Малинському районі]] [[Житомирська область|Житомирської області]]. Ліва притока [[Кам'янка (притока Ужа)|Кам'янки]], (басейн [[Прип'ять|Прип'яті]]).

== Опис ==
Довжина річки приблизно 4,35<ref>{{Cite web|url=http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-35-047.jpg|title=Мапа Малина // m-35-047.jpg|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=4 січня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170104165025/http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-35-047.jpg}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170104165025/http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-35-047.jpg |date=2017-01-04 }}</ref> км, найкоротша відстань між витоком і гирлом — 4,01 км, коефіцієнт [[Звивистість річок|звивистості річки]] — 1,09 . Річка формується декількома безіменними струмками та частково каналізована.

== Розташування ==
Бере початок в урочищі ''Мошківе Болото'' на південно-західній стороні від села [[Савлуки]]. Тече переважно на південний схід і у [[Ксаверів]]і впадає у річку Кам'янку, праву притоку [[Уж (притока Прип'яті)|Ужа]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Портал|Географія}}
* {{SgKP|IV|824|Ksawerów, ''Ksawerówka'', ''Ksawierów'', mko, pow. owrucki, ... żródeł rz. Kamionki ...}}
* [https://shron1.chtyvo.org.ua/Zheliezniak_Iryna/Slovnyk_hidronimiv_Ukrainy.pdf? Словник гідронімів України] — К.: Наукова думка, 1979. — С. 512 (Смичок № 1)
* [https://viewer.rusneb.ru/ru/000199_000009_003805965?page=1&rotate=0&theme=white Маштаков П. Л. Список рек Днепровского бассейна. — {{СПб}}: Тип. Имп. Академии наук, 1913. — С. 156.{{ref-ru}}]
{{Zhytomyr-obl-stub}}
[[Категорія:Малі річки України]]
[[Категорія:Річки Малинського району]]
[[Категорія:Статті про річки Житомирської області без зображення в картці]]

title: Смичок

Гирло: Кам'янки

Басейн: Прип'яті

Країни: Україна

Регіон: Житомирська область


text:
# Подчерняєво
Подчерняєво (рос. Подчерняево) — присілок в Новосокольницькому районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 13 осіб. Входить до складу муніципального утворення В'язовська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення В'язовська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 16   | ↗18  | ↘13  |

title: Подчерняєво

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Подчерняєво
|назва ін.       = Подчерняево
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Новосокольницький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[В'язовська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 13
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Подчерняєво''' ({{lang-ru|Подчерняево}}) — [[присілок]] в [[Новосокольницький район|Новосокольницькому районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 13 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[В'язовська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення В'язовська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Подчерняево  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Новосокольницький район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Новосокольницького району]]

title: присілок Подчерняєво

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Новосокольницький район

Поселення: В'язовська волость

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Подчерняєво · Подчерняєво