text:
# Гіяс ад-Дін Пір-Алі
Гіяс ад-Дін Пір-Алі (*д/н — 1389) — останній малік Держави Куртів у 1370—1389 роках. Відомий також як Гіяс ад-Дін II.

## Життєпис
Син маліка Муїзз ад-Дін Хусейна і Султани Хатун (доньки ільхана Тога-Темуром). Посів трон 1370 року. Саме в цей час розгортався конфлікт з чагатайським еміром Тимуром. 1371 року вимушен був визнати зверхність останнього. При цьому передав зведеному молодшому брату Мухаммаду місто Серахс. Також посаду візира зберіг його вуйко Муїн ад-Дін Джамі (до 1380 року).
Невдовзі поновив війну проти Ходжи Алі-ї Муаяда, султана Себзевара, якому зміг завдати поразки 1375 року, захопивши Нішапур. Невдовзі відняв в брата Серахс. 1476 року оженив небогу еміра Тимура — Севін Кутлук Агу — зі своїм сином Пір-Мухаммедом.
У 1380 році чагатайський емір Тимур наказав маліку з'явитися з військами на огляд його армії. Гіяс ад-Дін затримував посланця під різними приводами, поки він збирав харчі і зміцнював оборону. 1381 року проти нього виступило чагатйське військо. В цей час проти маліка скалли змову шейхи суфіїв, ісмаїліти та колишній візир Муїн ад-Дін Джамі, внаслідок чого ворог у квітні того ж року майже без перешкод захопив Герат. Був помилуваний та знову визнав зверхність Тимура.
1382 року підняв нове повстання, але був переможений військом на чолі із Міран-шахом. Був страчений разом з деякими членами своєї родини. Державу Куртів було приєднано до Імперії Тимуридів. У 1383 році було придушено чергове повстання в Гераті. У 1396 році за наказом Міран-шаха решта представників династії Куртів була страчена.

title: Гіяс ад-Дін Пір-Алі

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Гіяс ад-Дін Пір-Алі
| місце_проживання     =
| зображення           =
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = невідомо
| місце_народження     = Герат
| дата_смерті          = 1389
| місце_смерті         =
| причина_смерті       =
| громадянство         =
| національність       = таджик
| конфесія     =іслам
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                = малік Герату
| посада               =
| термін               = 1370—1389 роки
| попередник           = [[Муїзз ад-Дін Хусейн]]
| наступник            = ліквідовано
| дружина              =
| діти                 =
| рід                  = [[Держава Куртів|Курти]]
| родичі               =
| батько               = [[Муїзз ад-Дін Хусейн]]
| матір                =
| нагороди             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
}}
'''Гіяс ад-Дін Пір-Алі''' (*д/н — [[1389]]) — останній [[малік]] [[Держава Куртів|Держави Куртів]] у [[1370]]—[[1389]] роках. Відомий також як Гіяс ад-Дін II.

== Життєпис ==
Син маліка [[Муїзз ад-Дін Хусейн]]а і Султани Хатун (доньки ільхана [[Тога-Темур]]ом). Посів трон 1370 року. Саме в цей час розгортався конфлікт з чагатайським еміром [[Тамерлан|Тимуром]]. 1371 року вимушен був визнати зверхність останнього. При цьому передав зведеному молодшому брату Мухаммаду місто [[Серахс]]. Також посаду візира зберіг його вуйко Муїн ад-Дін Джамі (до 1380 року).

Невдовзі поновив війну проти Ходжи Алі-ї Муаяда, султана Себзевара, якому зміг завдати поразки 1375 року, захопивши [[Нішапур]]. Невдовзі відняв в брата Серахс. 1476 року оженив небогу еміра Тимура — Севін Кутлук Агу — зі своїм сином Пір-Мухаммедом.

У 1380 році чагатайський емір Тимур наказав маліку з'явитися з військами на огляд його армії. Гіяс ад-Дін затримував посланця під різними приводами, поки він збирав харчі і зміцнював оборону. 1381 року проти нього виступило чагатйське військо. В цей час проти маліка скалли змову шейхи суфіїв, ісмаїліти та колишній візир Муїн ад-Дін Джамі, внаслідок чого ворог у квітні того ж року майже без перешкод захопив Герат. Був помилуваний та знову визнав зверхність Тимура.

1382 року підняв нове повстання, але був переможений військом на чолі із [[Міран-шах]]ом. Був страчений разом з деякими членами своєї родини. Державу Куртів було приєднано до [[Імперія Тимуридів|Імперії Тимуридів]]. У 1383 році було придушено чергове повстання в Гераті. У 1396 році за наказом Міран-шаха решта представників династії Куртів була страчена.

== Джерела ==
* Массон В. М., Ромодин В. А. История Афганистана. Т. 1. С древнейших времен до начала XVI века. — М., 1964.
* Peter Jackson (1986). The Cambridge History of Iran, Volume Six: The Timurid and Safavid Periods. ISBN 0-521-20094-6
* Atwood, Christopher P. (2004). The Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire. Facts on File, Inc. ISBN 0-8160-4671-9.

[[Категорія:Курти]]
[[Категорія:Правителі XIV століття]]

title: Гіяс ад-Дін Пір-Алі

Народився: невідомо · Герат

Національність: таджик

Титул: малік Герату

Попередник: Муїзз ад-Дін Хусейн

Наступник: ліквідовано

Конфесія: іслам

Рід: Курти

Батько: Муїзз ад-Дін Хусейн


text:
# Неескенс Кебано
Неескенс Кебано (фр. Neeskens Kebano; нар. 10 березня 1992, Монтеро-Фо-Іонн, Франція) — конголезький футболіст, півзахисник національної збірної Демократичної Республіки Конго та  клубу «Аль-Джазіра».

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 2011 року виступами за команду клубу «Парі Сен-Жермен».
Згодом з 2012 по 2016 рік грав у складі команд клубів «Кан», «Шарлеруа» та «Генк».
До складу клубу «Фулгем» приєднався 2016 року.

## Виступи за збірні
З 2008 по 2011 рік грав за юнацькі збірні Франції U17, U18 та U19. Усього взяв участь у 23 іграх на юнацькому рівні, відзначившись 4 забитими голами.
Протягом 2011–2012 років залучався до складу молодіжної збірної Франції. На молодіжному рівні зіграв у 6 офіційних матчах.
2014 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Демократичної Республіки Конго. Наразі провів у формі головної команди країни 35 матчів, забивши 6 голів.
У складі збірної був учасником Кубка африканських націй 2015 року в Екваторіальній Гвінеї, Кубка африканських націй 2017 року у Габоні.

## Титули і досягнення
- Бронзовий призер Кубка африканських націй: 2015

wikiname: ukwiki

title: Неескенс Кебано

in_language: uk

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Неескенс Кебано
| зображення = Neeskens Kebano 20110724.jpg
| підпис =
| повне-ім'я =
| місце-народження = [[Монтеро-Фо-Іонн]]
| країна-народження = [[Франція]]
| дата-народження = 10.3.1992
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 172 см
| вага = 72 кг
| поточний-клуб = {{Прапорець|UAE}} [[Аль-Джазіра (Абу-Дабі)|«Аль-Джазіра»]]
| позиція = [[півзахисник]]
| номер = 92
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2013 | {{Прапорець|FRA}} | «[[Парі Сен-Жермен]]» | 8 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2012–2013 |{{оренда}}  {{Прапорець|FRA}} | [[Кан (футбольний клуб)|«Кан»]] | 12 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2013–2015 | {{Прапорець|BEL}} | [[Шарлеруа (футбольний клуб)|«Шарлеруа»]] | 64 |17}}
{{Футболіст рядок 0|2015–2016 | {{Прапорець|BEL}} | [[Генк (футбольний клуб)|«Генк»]] | 37 |6}}
{{Футболіст рядок 1|2016–2023 | {{Прапорець|ENG}} | [[Фулгем (футбольний клуб)|«Фулгем»]] | 140 |23}}
{{Футболіст рядок 0|2021 |{{оренда}} {{Прапорець|ENG}} | [[Мідлсбро (футбольний клуб)|«Мідлсбро»]] | 18 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2023– | {{Прапорець|UAE}} | [[Аль-Джазіра (Абу-Дабі)|«Аль-Джазіра»]] | 2 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2008–2009 | {{Прапорець|FRA}} | [[Юнацька збірна Франції з футболу (U-17)|Франція U-17]]  | 5 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2009–2010 | {{Прапорець|FRA}} | [[Юнацька збірна Франції з футболу (U-18)|Франція U-18]]  | 8 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2010–2011 | {{Прапорець|FRA}} | [[Юнацька збірна Франції з футболу (U-19)|Франція U-19]]  | 10 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2011–2012 | {{Прапорець|FRA}} | [[Юнацька збірна Франції з футболу (U-20)|Франція U-20]]  | 6 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2014– | {{Прапорець|COD}} | [[збірна Демократичної Республіки Конго з футболу|ДР Конго]] | 35 |6}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 1 вересня 2023
| збірна-поновлення = 21 січня 2023
}}
'''Неескенс Кебано''' ({{lang-fr|Neeskens Kebano}}; {{н}} 10 березня 1992, [[Монтеро-Фо-Іонн]], [[Франція]]) — [[Демократична Республіка Конго|конголезький]] [[футболіст]], [[півзахисник]] [[Збірна Демократичної Республіки Конго з футболу|національної збірної Демократичної Республіки Конго]] та  клубу [[Аль-Джазіра (Абу-Дабі)|«Аль-Джазіра»]].

== Клубна кар'єра ==

У дорослому футболі дебютував 2011 року виступами за команду клубу «[[Парі Сен-Жермен]]».

Згодом з 2012 по 2016 рік грав у складі команд клубів [[Кан (футбольний клуб)|«Кан»]], [[Шарлеруа (футбольний клуб)|«Шарлеруа»]] та [[Генк (футбольний клуб)|«Генк»]].

До складу клубу [[Фулгем (футбольний клуб)|«Фулгем»]] приєднався 2016 року.

== Виступи за збірні ==
З 2008 по 2011 рік грав за юнацькі збірні Франції U17, U18 та U19. Усього взяв участь у 23 іграх на юнацькому рівні, відзначившись 4 забитими голами.

Протягом 2011–2012 років залучався до складу [[Молодіжна збірна Франції з футболу|молодіжної збірної Франції]]. На молодіжному рівні зіграв у 6 офіційних матчах.

2014 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Демократичної Республіки Конго з футболу|національної збірної Демократичної Республіки Конго]]. Наразі провів у формі головної команди країни 35 матчів, забивши 6 голів.

У складі збірної був учасником [[Кубок африканських націй 2015|Кубка африканських націй 2015 року]] в [[Екваторіальна Гвінея|Екваторіальній Гвінеї]], [[Кубок африканських націй 2017|Кубка африканських націй 2017 року]] у [[Габон]]і.

== Титули і досягнення ==
* Бронзовий призер [[Кубок африканських націй|Кубка африканських націй]]: [[Кубок африканських націй 2015|2015]]

== Посилання ==
* {{Soccerway}}
* {{UEFA player}}
* {{NFT player}}

{{Склад збірної ДР Конго на кубку африканських націй 2015}}
{{Склад збірної ДР Конго на Кубку африканських націй 2017}}
{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Кебано Неескенс}}
[[Категорія:Французькі футболісти]]
[[Категорія:Футболісти ДР Конго]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Франції з футболу]]
[[Категорія:Гравці збірної ДР Конго з футболу]]
[[Категорія:Гравці кубка африканських націй 2015]]
[[Категорія:Гравці кубка африканських націй 2017]]
[[Категорія:Футболісти «Парі Сен-Жермен»]]
[[Категорія:Футболісти «Кана»]]
[[Категорія:Футболісти «Шарлеруа»]]
[[Категорія:Футболісти «Генка»]]
[[Категорія:Футболісти «Фулгема»]]
[[Категорія:Футболісти «Мідлсбро»]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Джазіри»]]
[[Категорія:Футбольні легіонери ДР Конго]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Бельгії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Англії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в ОАЕ]]

title: Особисті дані

Народження: 10 березня 1992 (33 роки)

Вага: 72 кг

Громадянство: Демократична Республіка Конго

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Аль-Джазіра»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Парі Сен-Жермен» · 8 · (1)

→ «Кан» · 12 · (1)

«Шарлеруа» · 64 · (17)

«Генк» · 37 · (6)

«Фулгем» · 140 · (23)

→ «Мідлсбро» · 18 · (1)

«Аль-Джазіра» · 2 · (0)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Франція U-17 · 5 · (1)

Франція U-18 · 8 · (2)

Франція U-19 · 10 · (1)

Франція U-20 · 6 · (0)

ДР Конго · 35 · (6)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 1 вересня 2023.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 21 січня 2023.


text:
# Ґодлево-Мерники
Ґодлево-Мерники (пол. Godlewo-Mierniki) — село в Польщі, у гміні Нур Островського повіту Мазовецького воєводства.
Населення — 97 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Ломжинського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 52      | 12                 | 31               | 9                    |
| Жінки    | 45      | 11                 | 24               | 10                   |
| Разом    | 97      | 23                 | 55               | 19                   |

title: Ґодлево-Мерники

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Ґодлево-Мерники
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Godlewo-Mierniki}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Мазовецьке воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Островський повіт (Мазовецьке воєводство)|Островський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Нур (гміна){{!}}Нур
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 97
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 86
|поштовий індекс        = 07-322
|автомобільний код      = WOR
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0402626
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Ґодлево-Мерники''' ({{lang-pl|Godlewo-Mierniki}}) — село в Польщі, у [[Нур (гміна)|гміні Нур]] [[Островський повіт (Мазовецьке воєводство)|Островського повіту]] [[Мазовецьке воєводство|Мазовецького воєводства]].
Населення — {{formatnum:97}} {{МНОЖИНА:97|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ломжинське воєводство|Ломжинського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=52 |ЧолПре=12 |ЧолПрац=31 |ЧолПост=9
|Жін=45 |ЖінПре=11 |ЖінПрац=24 |ЖінПост=10
|Разом=97 |РазомПре=23 |РазомПрац=55 |РазомПост=19
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Нур}}

[[Категорія:Села Островського повіту (Мазовецьке воєводство)]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Мазовецьке воєводство

Повіт: Островський повіт

Гміна: Нур

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: WOR

OSM: ↑3146531 ·R (Ґміна Нур)


text:
# Дикран видовжений
Дикран видовжений (Dicranum elongatum) — вид мохів порядку дикранальних (Dicranales).

## Поширення
Батьківщиною є Європа, Північна Америка, Азія.
Вид поширений в арктичній або альпійській тундрі, ґрунті, скелях або ґрунті над скелями, скелястими виступами, полицями скель, рідко гнилою деревиною та пнями; іноді в болотах і болотах; на висотах 30–3700 метрів.

## Характеристика
Рослини в компактних пучках, від жовтувато-зелених до світло-зелених, глянцеві. Стебла 2–10 см, запушені на всьому протязі з червонувато-коричневими ризоїдами. Листки прямовисно-розлогі, верхівка іноді вигнута, гладка, (2.5)3–4.5(6) × 0.3–0.5 мм. Вид дводомний. Коробочкові ніжки 1.5–2 мм, поодинокі, жовтувато-жовтувато-коричневі або червонувато-жовті. Коробочка 1.2–1.8 мм, від прямої до злегка дугастої, у висиханні смугаста, жовтувато-коричнева. Спори 17–22 мкм. Коробочки дозрівають влітку.

## Галерея
- Загальний вигляд
- Листок

title: Дикран видовжений

wikitext:
{{Speciesbox
| image =
| image_width = 280px
| taxon = Dicranum elongatum
| authority = Schleich. ex Schwägr.
}}
'''Дикран видовжений''' (''Dicranum elongatum'') — [[вид]] мохів порядку дикранальних (Dicranales)<ref name="CoL">{{cite web |title=''Dicranum elongatum'' |url=https://www.catalogueoflife.org/data/taxon/35TLH |website=The Catalogue of Life |access-date=29.03.2024 |language=en}}</ref>.

== Поширення ==
Батьківщиною є [[Європа]], [[Північна Америка]], [[Азія]]<ref name="GBIF">{{cite web |title=''Dicranum elongatum' |url=https://www.gbif.org/species/2675451 |website=Global Biodiversity Information Facility |access-date=29.03.2024 |language=en}}</ref>.

Вид поширений в арктичній або альпійській тундрі, ґрунті, скелях або ґрунті над скелями, скелястими виступами, полицями скель, рідко гнилою деревиною та пнями; іноді в болотах і болотах; на висотах 30–3700 метрів<ref name="FNA"/>.

== Характеристика ==
Рослини в компактних пучках, від жовтувато-зелених до світло-зелених, глянцеві. Стебла 2–10 см, запушені на всьому протязі з червонувато-коричневими ризоїдами. [[Листок|Листки]] прямовисно-розлогі, верхівка іноді вигнута, гладка, (2.5)3–4.5(6) × 0.3–0.5 мм. Вид дводомний. Коробочкові ніжки 1.5–2 мм, поодинокі, жовтувато-жовтувато-коричневі або червонувато-жовті. Коробочка 1.2–1.8 мм, від прямої до злегка дугастої, у висиханні смугаста, жовтувато-коричнева. [[Спори]] 17–22 мкм. Коробочки дозрівають влітку<ref name="FNA">{{cite web |title=''Dicranum elongatum'' |url=http://www.efloras.org |website=Flora of North America @ efloras.org |access-date=29.03.2024 |language=en}}</ref>.

== Галерея ==
<gallery mode="packed" heights="160" caption="">
Dicranum elongatum (b, 113209-471249) 6650.JPG|Загальний вигляд
Dicranum elongatum (b, 113209-471249) 6794.JPG|Листок
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from1=Q1210297}}

[[Категорія:Флора Європи]]
[[Категорія:Флора Північної Америки]]
[[Категорія:Флора Азії]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Відділ: Мохи (Bryophyta)

Клас: Листостеблові (Bryopsida)

Підклас: Дикранові (Dicranidae)

Порядок: Дикранальні (Dicranales)

Родина: Дикранові (Dicranaceae)

Рід: Дикран (Dicranum)

Вид: D. elongatum

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Dicranum elongatum · Schleich. ex Schwägr.


text:
# Оронт
Оронт (грец. Ορόντης), арабська назва Ель-Асі (Аси) чи Нахр-ель-Асі — річка, що протікає в Лівані, Сирії, Туреччині. Загальна довжина згідно з радянськими довідниками 571 кілометр, в інших країнах його вважають коротшим — довжина течії Оронту в Лівані 40 кілометрів, в Сирії 325, в Туреччині 88, сумарно 453 кілометри, або ж на 118 менше. Площа басейну 22,5 тисячі квадратних кілометрів. Протікає по западині Бекаа в Лівані, в Сирії через озеро Хомс і дном заболоченого грабена Ель-Габ, в Туреччині по котловині озера Амік з яким з'єднаний протокою, впадає в Середземне море в затоці Антак'я. Середня витрата води в середній течії близько 80 кубічних метрів на секунду, основний стік взимку. Води Оронта мають велике значення для зрошування в цьому посушливому регіоні. На річці стоять такі міста як Хомс, Хама, Антак'я.

## Назва
Римський географ Страбон писав, що раніше річка називалася Тифон, а перейменована в Оронт на честь людини, яка збудувала на ній перший міст. Араби називають річку Ель-Аси, використовуючи однак і стару назву. Наприклад на сирійських географічних картах пишуть майже завжди обидві назви — спершу одну, а далі в дужечках іншу.
Арабською назва Ель-Аси перекладається як «непокірний, бунтівник». Цьому дають три пояснення. По-перше, річ у тім, що на відміну від інших сирійських річок Ель-Аси тече на південь, а не на північ і ніде не повертається в напрямку Кааби. По-друге, річка має стрімку з круговертями течію. По-третє, непокірність пояснюється небажанням річки ділитися водою оскільки вона тече в досить глибокому каньйоні і використовувати воду для зрошення досить складно. До появи електронасосів доводилося будувати знамениті норії величезних розмірів.

## Водні конфлікти
Існує старий конфлікт з приводу використання води Оронту між Сирією і Туреччиною чия територія лежить біля гирла річки. Туреччина звинувачує сирійців у тому, що вони використовують 90 % стоку річки, а ті 10 % які доходять до турецької території настільки забруднені, що малопридатні для використання. Це завдає величезної шкоди колись квітучій долині Амік. Зі свого боку Сирія не приймає турецьких претензій. Річ у тім, що район, який прилягає до гирла річки не визнається сирійцями турецьким. Іл Хатай історично був відомий як Александретський санджак і мав змішане арабсько-турецьке населення, а в часи Османської імперії входив у сирійський Халебський вілаєт. Після розпаду імперії ця територія відійшла до Сирії і була передана Франції під мандатне управління. Коли французи домовилися з сирійськими арабами про надання Сирії незалежності турки почали вимагати Александретський санджак собі. Напередодні Другої світової війни аби не сваритися з Туреччиною та під британським тиском Франція передала санджак туркам. Сирія не визнала цього і зберігає таку позицію досі. Тож офіційно з Сирійської точки зору в нижній течії Оронт не є міжнародною річкою — він тече територією Сирії аж до Середземного моря.

title: Оронт

wikitext:
{{Річка
|назва            =
|місцева назва    =
|зображення       =
 |розмір          =
 |підпис          =
|довжина          =
|висота витоку    =
|висота гирла     =
|похил            =
|стік             =
 |місце виміру    =
|площа басейну    =
|витік            =
|витік коорд      = <!--{{coord|0|0|0|N|0|0|0|E|type:waterbody}}-->
|гирло            =
|гирло коорд      =
|країни басейну   =
 |регіон          =
 |район           =
|прирічкові країни =
|притоки          =
|мапа             =
|мапа розмір      =
|мапа підпис      =
|OSM              = <!-- 1234567 — id відношення в OpenStreetMap (або way id — тоді у формі w1234567, але 99 % великих річок мають відношення)-->
}}'''Оронт''' ({{lang-el|Ορόντης}}), арабська назва '''Ель-Асі''' (Аси) чи '''Нахр-ель-Асі''' — річка, що протікає в [[Ліван]]і, [[Сирія|Сирії]], [[Туреччина|Туреччині]]. Загальна довжина згідно з радянськими довідниками 571 кілометр, в інших країнах його вважають коротшим — довжина течії Оронту в Лівані 40 кілометрів, в Сирії 325, в Туреччині 88, сумарно 453 кілометри, або ж на 118 менше. Площа басейну 22,5 тисячі квадратних кілометрів. Протікає по западині [[Бекаа]] в Лівані, в Сирії через [[Хомс (озеро)|озеро Хомс]] і дном заболоченого [[грабен]]а Ель-Габ, в Туреччині по котловині озера Амік з яким з'єднаний протокою, впадає в [[Середземне море]] в затоці Антак'я. Середня [[витрата води]] в середній течії близько 80 кубічних метрів на секунду<ref>Це приблизно в двадцять разів менше ніж у Дніпра.</ref>, основний стік взимку. Води Оронта мають велике значення для зрошування в цьому посушливому регіоні. На річці стоять такі міста як [[Хомс]], [[Хама]], [[Антак'я]].

== Назва ==
Римський географ [[Страбон]] писав, що раніше річка називалася [[Тифон]], а перейменована в Оронт на честь людини, яка збудувала на ній перший міст. Араби називають річку Ель-Аси, використовуючи однак і стару назву. Наприклад на сирійських географічних картах пишуть майже завжди обидві назви — спершу одну, а далі в дужечках іншу.

Арабською назва Ель-Аси перекладається як «непокірний, бунтівник». Цьому дають три пояснення. По-перше, річ у тім, що на відміну від інших сирійських річок Ель-Аси тече на південь, а не на північ і ніде не повертається в напрямку [[Кааба|Кааби]]. По-друге, річка має стрімку з круговертями течію. По-третє, непокірність пояснюється небажанням річки ділитися водою оскільки вона тече в досить глибокому каньйоні і використовувати воду для зрошення досить складно. До появи електронасосів доводилося будувати знамениті [[Норія|норії]] величезних розмірів.

== Водні конфлікти ==

[[Файл:Antakya225.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Оронт в Антак'ї]]

Існує старий конфлікт з приводу використання води Оронту між Сирією і Туреччиною чия територія лежить біля гирла річки. Туреччина звинувачує сирійців у тому, що вони використовують 90 % стоку річки, а ті 10 % які доходять до турецької території настільки забруднені, що малопридатні для використання. Це завдає величезної шкоди колись квітучій долині Амік. Зі свого боку Сирія не приймає турецьких претензій. Річ у тім, що район, який прилягає до гирла річки не визнається сирійцями турецьким. Іл [[Хатай]] історично був відомий як Александретський санджак і мав змішане арабсько-турецьке населення, а в часи Османської імперії входив у сирійський Халебський вілаєт. Після розпаду імперії ця територія відійшла до Сирії і була передана Франції під мандатне управління. Коли французи домовилися з сирійськими арабами про надання Сирії незалежності турки почали вимагати Александретський санджак собі. Напередодні [[Друга світова війна|Другої світової війни]] аби не сваритися з Туреччиною та під британським тиском [[Франція]] передала санджак туркам. Сирія не визнала цього і зберігає таку позицію досі. Тож офіційно з Сирійської точки зору в нижній течії Оронт не є міжнародною річкою — він тече територією Сирії аж до Середземного моря.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Річки за алфавітом]]
[[Категорія:Річки Сирії]]
[[Категорія:Річки Туреччини]]
[[Категорія:Річки Лівану]]
[[Категорія:Хомс]]
[[Категорія:Хама]]
[[Категорія:Хатай]]
[[Категорія:Міжнародні річки Азії]]

title: 35°15′00″ пн. ш. 36°35′00″ сх. д. / 35.25° пн. ш. 36.583333333333° сх. д.

Гирло: Середземне море

Країни: Туреччина

Притоки: Afrin Riverd


text:
# Гуркі (Сандомирський повіт)
Гуркі (пол. Górki) — село в Польщі, у гміні Клімонтув Сандомирського повіту Свентокшиського воєводства.
Населення — 241 особа (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Тарнобжезького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура на день 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 121     | 25                 | 78               | 18                   |
| Жінки    | 120     | 23                 | 73               | 24                   |
| Разом    | 241     | 48                 | 151              | 42                   |

title: Гуркі (Сандомирський повіт)

wikitext:
{{НП
|країна = [[Польща]]
|статус = село
|українська назва = Гуркі
|оригінальна назва = {{lang-pl|Górki}}
|підпорядкування =
|герб =
|прапор =
|ширина герба =
|ширина прапора =
|зображення =
|опис зображення =
|вид регіону = Воєводство
|регіон = Свентокшиське воєводство
|вид району = Повіт
|район = [[Сандомирський повіт]]
|вид общини = Гміна
|община = Клімонтув (гміна){{!}}Клімонтув
|внутрішній поділ =
|перша згадка =
|попередні назви =
|площа =
|висота центру НП =
|клімат =
|офіційна мова =
|офіційна мова-ref =
|населення = 241
|рік перепису = 2011{{R|nsp}}
|густота населення =
|агломерація =
|національний склад =
|конфесійний склад =
|катойконім =
|часовий пояс = +1
|DST = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код = (+48) 15
|поштовий індекс = 27-640 [[Клімонтув (Сандомирський повіт)|Клімонтув]]
|автомобільний код = TSA
|вид ідентифікатора = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0795873
|сайт =
|add1n =
|add1 =
}}
{{Otheruses|Ґуркі}}

'''Гуркі''' ({{lang-pl|Górki}}) — село в Польщі, у [[Клімонтув (гміна)|гміні Клімонтув]] [[Сандомирський повіт|Сандомирського повіту]] [[Свентокшиське воєводство|Свентокшиського воєводства]].

Населення — {{formatnum:241}} {{МНОЖИНА:241|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Тарнобжезьке воєводство|Тарнобжезького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура на день 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=121 |ЧолПре=25 |ЧолПрац=78 |ЧолПост=18
|Жін=120 |ЖінПре=23 |ЖінПрац=73 |ЖінПост=24
|Разом=241 |РазомПре=48 |РазомПрац=151 |РазомПост=42
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url=https://danepubliczne.gov.pl/dataset/ea76a817-702b-465b-a12d-4ebba27d6fb3/resource/64abe576-8dc9-4f77-a4c6-d36462c32518/download/1miejscowosciludnoscnsp2011.xlsx
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Клімонтув}}

[[Категорія:Села Сандомирського повіту]]

title: Країна

Воєводство: Свентокшиське воєводство

Повіт: Сандомирський повіт

Гміна: Клімонтув

Поштовий індекс: 27-640 Клімонтув

Автомобільний код: TSA

OSM: ↑2966768 ·R (Ґміна Клімонтув)


text:
# Dicrostonyx torquatus
Dicrostonyx torquatus — вид мишоподібних ссавців з родини хом'якових.

## Морфологічна характеристика
Довжина тулуба й голови від 8.8 до 14.0 см, довжина хвоста від 1.1 до 2.1 см, вага від 63 до 155 грамів. Верх літнього хутра від сірого до сіро-коричневого забарвлення з червонуватими відтінками. Червонуваті відтінки найчастіше трапляються в західній частині ареалу. Завдяки змішаним чорним, рудим і світло-сірим волоскам, хутро виглядає строкатим. Нижній бік тіла переважно від світло-коричневого до світло-оранжевого. Помаранчево-коричневий комір є виразним не у всіх екземплярів. Зимове хутро повністю біле.

## Середовище проживання
Вид населяє арктичну й субарктичну тундру й лісотундру від Білого моря, на заході Росії, до Чукотського півострова, на північному сході Сибіру та Камчатки; включаючи Нову Землю та Новосибірські острови, Північний Льодовитий океан, але за винятком острова Врангеля.

## Спосіб життя
Живе колоніями з простими норами вздовж шляхів харчування; є гніздові та насіннєві камери, що використовуються колективно. Діяльність багатофазна; активність може проявляти в будь-який час доби. Харчується пагонами і листям верб і берез, рослинністю і ягодами морошки, чорниці великої та інших видів. Буває 2–3 виводки на рік по 5–6 дитинчат. Мігрує.

## Загрози й охорона
Наразі серйозних загроз немає, але зміна клімату може загрожувати цьому виду в майбутньому. Вид проживає на кількох заповідних територіях.

title: Dicrostonyx torquatus

wikitext:
{{Speciesbox
| name =
| image = Dicrostonyx torquatus.jpg
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| genus = Dicrostonyx
| species = torquatus
| authority = ([[Петер-Симон Паллас|Pallas]], 1778)
| synonyms =
}}
'''''Dicrostonyx torquatus''''' — [[вид (біологія)|вид]] мишоподібних ссавців з родини хом'якових.

== Морфологічна характеристика ==
Довжина тулуба й голови від 8.8 до 14.0 см, довжина хвоста від 1.1 до 2.1 см, вага від 63 до 155 грамів. Верх літнього хутра від сірого до сіро-коричневого забарвлення з червонуватими відтінками. Червонуваті відтінки найчастіше трапляються в західній частині ареалу. Завдяки змішаним чорним, рудим і світло-сірим волоскам, хутро виглядає строкатим. Нижній бік тіла переважно від світло-коричневого до світло-оранжевого. Помаранчево-коричневий комір є виразним не у всіх екземплярів. Зимове хутро повністю біле<ref>{{книга |автор=Wilson, D. E.; Lacher, Th. E. Jr,; Mittermeier, R. A. |заголовок=Handbook of the Mammals of the World, Volume 7: Rodents II |місце= |том= |видавництво=Lynx Edicions |рік=2017 |сторінки=298, 299 |isbn=9788416728046 |посилання=}} {{ref-en}}</ref>.

== Середовище проживання ==
Вид населяє арктичну й субарктичну тундру й лісотундру від Білого моря, на заході Росії, до Чукотського півострова, на північному сході Сибіру та Камчатки; включаючи Нову Землю та Новосибірські острови, Північний Льодовитий океан, але за винятком острова Врангеля<ref name="iucn">{{cite web |url=https://www.iucnredlist.org/species/6568/115082665 |назва=''Dicrostonyx torquatus'' |автор=Tsytsulina, K.; Formozov, N.; Sheftel, B. |дата=2016 |видавець=The IUCN |дата-доступу=11.01.2022 |archive-date=9 липня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190709022415/https://www.iucnredlist.org/species/6568/115082665 }}</ref>.

== Спосіб життя ==
Живе колоніями з простими норами вздовж шляхів харчування; є гніздові та насіннєві камери, що використовуються колективно. Діяльність багатофазна; активність може проявляти в будь-який час доби. Харчується пагонами і листям верб і берез, рослинністю і ягодами морошки, чорниці великої та інших видів. Буває 2–3 виводки на рік по 5–6 дитинчат. Мігрує<ref name="iucn"/>.

== Загрози й охорона ==
Наразі серйозних загроз немає, але зміна клімату може загрожувати цьому виду в майбутньому. Вид проживає на кількох заповідних територіях<ref name="iucn"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q305615}}

[[Категорія:Щурові]]
[[Категорія:Ссавці Росії]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Росії]]
[[Категорія:Тварини, описані 1778]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Найменший ризик (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Мишоподібні (Rodentia)

Родина: Хом'якові (Cricetidae)

Підродина: Щурові (Arvicolinae)

Рід: Dicrostonyx

Вид: D. torquatus

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Dicrostonyx torquatus · (Pallas, 1778)


text:
# СВВ (футбольний клуб)
Футбольний клуб «СВВ» (нід. Sportvereniging Schiedamse Voetbal Verenigingen) — нідерландський футбольний клуб з міста Східам. Клуб заснований у 1904 році, та виграв чемпіонат Нідерландів у 1949 році. У 1991 році професійна філія клубу СВВ об'єдналася з клубом «Дордрехт», а клуб СВВ продовжив виступи в аматорській лізі.

## Історія
Клуб був заснований у 1904 році як «Ексельсіор», а через два роки був перейменований на «Ворвартс». Коли клуб розпочав виступи в загальнонаціональних змаганнях, то змінив назву на СВВ. СВВ був народним клубом, і його гравці походили переважно з району міста Де Горзен.
У 1948 році СВВ виграв підвищення до Ерсте Класе, найвищого національного дивізіону на той час. У першому сезоні на цьому рівні клуб відразу виграв зональний турнір. Це дозволило клубу продовжити боротьбу з іншими переможцями груп за звання чемпіона країни. Вирішальний матч відбувся на стадіоні «Феєнорд» у Роттердамі 4 червня 1949 року. За присутності 69300 глядачів СВВ переміг клуб «Геренвен» з рахунком 3–1, та став чемпіоном країни з футболу 1948—1949 років.
Виграш чемпіонату залишився єдиним успіхом клубу. Коли в Нідерландах було запроваджено професійний футбол, СВВ став одним із клубів Ередивізі. Через два роки клуб вибув до Еерстедивізі, другого рівня футболу в Нідерландах. У 1962 році клуб опустився до дивізіону Твіддивізі, та підвищився назад у 1966 році. У 1969 році клуб виграв Еерстедивізі, та знову підвищився до Ередивізі. Головним тренером цієї команди був Рінус Госенс, який був гравцем, коли СВВ виграв титул чемпіона країни у 1949 році. Клуб знову вилетів лише після одного сезону в найвищій лізі, та провів наступні 19 сезонів в Еерстедивізі.

### На порозі банкрутства та злиття
У 1988 році СВВ майже збанкрутував, але місцевий продавець автомобілів Йон ван Дейк врятував клуб. Технічним директором став Вім Янсен, а головним тренером — Дік Адвокат. Клуб виграв Еерстедивізі в 1990 році, та здобув підвищення до Ередивізі. У рамках порятунку клубу ван Дейк придбав таких цінних гравців, як Йоп Гіле та Вінстон Богард. Оскільки стадіон у Східамі був визнаний невідповідним для ігор високого рівня, клуб проводив такі матчі на стадіоні «Феєнорд» у Роттердамі. Коли стадіон не вдалося відремонтувати, Ван Дейк вирішив об'єднати клуб СВВ з клубом «Дордрехт» із сусіднього міста. Новий клуб під назвою «СВВ/Дордрехт» продовжив виступати в Ередивізі. Домашнім стадіоном клубу був «Дордрехт '90» у Дордрехті. У 1992 році клуб змінив назву на «Дордрехт'90», а в 2002 році — на «Дордрехт».

### СВВ/СММ
Після злиття СВВ продовжував діяти як аматорський клуб. У 1997 році клуб СВВ злився з клубом СММ, та виступав під назвою СВВ/СММ. У 2012 році клубу повернули історичну назву.

## Титули і досягнення
- Чемпіон Нідерландів: 1948–1949
- Володар Суперкубка Нідерландів: 1949
- Переможець Еерстедивізі: 1968—1969, 1989—1990

title: СВВ (футбольний клуб)

wikitext:
{{Футбольний клуб
| назва клубу = СВВ
| емблема = СВВ Східам.gif
| розмір емблеми  = 150пкс
| повна назва = {{lang-nl|Sportvereniging Schiedamse<br/> Voetbal Verenigingen}}
| прізвисько =
| місто = [[Східам]]
| країна= {{Прапор|NED}} [[Нідерланди]]
| рік заснування = 1904
| рік розформування  =
| стадіон = «Харга»
| вміщує = 10 000
| президент =
| головний тренер =
| ліга = аматорська ліга
| сезон =
| місце =
| pattern_la1 =
| pattern_b1 = _redhalf
| pattern_ra1 =
| leftarm1 = FFFFFF
| body1 = 008000
| rightarm1 = FFFFFF
| shorts1 = FFFFFF
| socks1 = 008000
|сайт = https://www.sv-svv.nl
}}
'''Футбольний клуб «СВВ»''' ({{lang-nl|Sportvereniging Schiedamse Voetbal Verenigingen}})<ref>{{Cite web|url=https://www.kvk.nl/zoeken/?source=all&q=svv%20schiedam&start=0&site=kvk2014|title=Zoeken}} {{ref-nl}}</ref> — [[Нідерланди|нідерландський]] [[футбольний клуб]] з міста [[Східам]]. Клуб заснований у 1904 році, та виграв [[Ередивізі|чемпіонат Нідерландів]] у 1949 році. У 1991 році професійна філія клубу СВВ об'єдналася з клубом [[Дордрехт (футбольний клуб)|«Дордрехт»]], а клуб СВВ продовжив виступи в аматорській лізі.

== Історія ==
Клуб був заснований у 1904 році як «Ексельсіор», а через два роки був перейменований на «Ворвартс». Коли клуб розпочав виступи в загальнонаціональних змаганнях, то змінив назву на СВВ. СВВ був народним клубом, і його гравці походили переважно з району міста Де Горзен.

У 1948 році СВВ виграв підвищення до Ерсте Класе, найвищого національного дивізіону на той час. У першому сезоні на цьому рівні клуб відразу виграв зональний турнір. Це дозволило клубу продовжити боротьбу з іншими переможцями груп за звання чемпіона країни. Вирішальний матч відбувся на стадіоні [[Феєнорд (стадіон)|«Феєнорд»]] у [[Роттердам]]і 4 червня 1949 року. За присутності 69300 глядачів СВВ переміг клуб [[Геренвен (футбольний клуб)|«Геренвен»]] з рахунком 3–1, та став чемпіоном країни з футболу 1948—1949 років.

Виграш чемпіонату залишився єдиним успіхом клубу. Коли в Нідерландах було запроваджено професійний футбол, СВВ став одним із клубів [[Ередивізі]]. Через два роки клуб вибув до [[Еерстедивізі]], другого рівня футболу в Нідерландах. У 1962 році клуб опустився до дивізіону [[Твіддивізі]], та підвищився назад у 1966 році. У 1969 році клуб виграв Еерстедивізі, та знову підвищився до Ередивізі. Головним тренером цієї команди був Рінус Госенс, який був гравцем, коли СВВ виграв титул чемпіона країни у 1949 році. Клуб знову вилетів лише після одного сезону в найвищій лізі, та провів наступні 19 сезонів в Еерстедивізі.

=== На порозі банкрутства та злиття ===
У 1988 році СВВ майже збанкрутував, але місцевий продавець автомобілів Йон ван Дейк врятував клуб. Технічним директором став [[Вім Янсен]], а головним тренером — [[Дік Адвокат]]. Клуб виграв Еерстедивізі в 1990 році, та здобув підвищення до Ередивізі. У рамках порятунку клубу ван Дейк придбав таких цінних гравців, як [[Йоп Гіле]] та [[Вінстон Богард]]. Оскільки стадіон у Східамі був визнаний невідповідним для ігор високого рівня, клуб проводив такі матчі на стадіоні [[Феєнорд (стадіон)|«Феєнорд»]] у [[Роттердам]]і. Коли стадіон не вдалося відремонтувати, Ван Дейк вирішив об'єднати клуб СВВ з клубом [[Дордрехт (футбольний клуб)|«Дордрехт»]] із сусіднього міста. Новий клуб під назвою «СВВ/Дордрехт» продовжив виступати в Ередивізі. Домашнім стадіоном клубу був «Дордрехт '90» у [[Дордрехт]]і. У 1992 році клуб змінив назву на «Дордрехт'90», а в 2002 році — на «Дордрехт».

=== СВВ/СММ ===
Після злиття СВВ продовжував діяти як аматорський клуб. У 1997 році клуб СВВ злився з клубом СММ, та виступав під назвою СВВ/СММ. У 2012 році клубу повернули історичну назву.

== Титули і досягнення ==
* [[Ередивізі|Чемпіон Нідерландів]]: [[Чемпіонат Нідерландів з футболу 1948—1949|1948–1949]]
* Володар [[Суперкубок Нідерландів з футболу|Суперкубка Нідерландів]]: [[Суперкубок Нідерландів з футболу 1949|1949]]
* Переможець [[Еерстедивізі]]: 1968—1969, 1989—1990

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.sv-svv.nl Офіційний вебсайт] {{ref-nl}}

{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Футбольні клуби Нідерландів]]
[[Категорія:Футбольні клуби, засновані 1904]]
[[Категорія:1904 у нідерландському спорті]]

title: СВВ

Повна назва: нід. Sportvereniging Schiedamse · Voetbal Verenigingen

Населений пункт: Східам, Нідерланди

Стадіон: «Харга»

Ліга: аматорська ліга


text:
# Телєгін Володимир Іванович
Володимир Іванович Телєгін (25 грудня 1913, місто Іркутськ, тепер Російська Федерація — 3 грудня 1969, Іркутська область, тепер Російська Федерація) — радянський діяч, голова колгоспу імені Леніна Зиминського району Іркутської області. Депутат Верховної Ради СРСР 6-го скликання.

## Життєпис
Народився в родині робітника-залізничника. У 1932 році закінчив школу фабрично-заводського учнівства в Іркутську. З 1932 року працював слюсарем механічних майстерень Державного науково-дослідного інституту по золоту і супутникам в Іркутську.
У 1934—1939 роках — студент Сибірського автодорожнього інституту.
У 1939—1941 роках — заступник начальника автотранспортного відділу Іркутського машинобудівного заводу; головний інженер Іркутського міського управління автомобільного транспорту.
З 1941 до 1946 року служив у Червоній армії, учасник радянсько-японської війни.
У 1946—1947 роках — головний інженер ремонтно-прокатної бази в Іркутську.
У 1947—1953 роках — головний механік обласного відділу шосейних доріг по Іркутській області; головний інженер управління Іркутського тракту Гушосдору МВС СРСР.
Член ВКП(б) з 1951 року.
У 1953—1956 роках навчався в аспірантурі при Іркутському сільськогосподарському інституті. У 1956—1957 роках — асистент кафедри сільськогосподарських машин Іркутського сільськогосподарського інституту.
У березні 1957—1958 роках — директор Кимільтейської машинно-тракторної станції (МТС) Зиминського району Іркутської області.
У 1958 — 3 грудня 1969 року — голова колгоспу імені Леніна села Кимільтей Зиминського району Іркутської області.
Помер 3 грудня 1969 року.

## Нагороди та звання
- медаль «За бойові заслуги»
- медаль «За перемогу над Японією»

title: Телєгін Володимир Іванович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Телєгін Володимир Іванович
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Телєгін}}
'''Володимир Іванович Телєгін''' ({{ДН|25|12|1913}}, місто [[Іркутськ]], тепер [[Російська Федерація]] — {{ДС|3|12|1969}}, [[Іркутська область]], тепер [[Російська Федерація]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] діяч, голова колгоспу імені Леніна Зиминського району Іркутської області. Депутат [[Верховна рада СРСР|Верховної Ради СРСР]] 6-го скликання.

== Життєпис ==
Народився в родині робітника-залізничника. У 1932 році закінчив школу фабрично-заводського учнівства в Іркутську. З 1932 року працював слюсарем механічних майстерень Державного науково-дослідного інституту по золоту і супутникам в Іркутську.

У 1934—1939 роках — студент Сибірського автодорожнього інституту.

У 1939—1941 роках — заступник начальника автотранспортного відділу Іркутського машинобудівного заводу; головний інженер Іркутського міського управління автомобільного транспорту.

З 1941 до 1946 року служив у Червоній армії, учасник радянсько-японської війни.

У 1946—1947 роках — головний інженер ремонтно-прокатної бази в Іркутську.

У 1947—1953 роках — головний механік обласного відділу шосейних доріг по Іркутській області; головний інженер управління Іркутського тракту Гушосдору МВС СРСР.

Член [[ВКП(б)]] з 1951 року.

У 1953—1956 роках навчався в аспірантурі при Іркутському сільськогосподарському інституті. У 1956—1957 роках — асистент кафедри сільськогосподарських машин Іркутського сільськогосподарського інституту.

У березні 1957—1958 роках — директор Кимільтейської машинно-тракторної станції (МТС) Зиминського району Іркутської області.

У 1958 — 3 грудня 1969 року — голова колгоспу імені Леніна села Кимільтей Зиминського району Іркутської області.

Помер 3 грудня 1969 року.

== Нагороди та звання ==
* [[медаль «За бойові заслуги»]]
* [[медаль «За перемогу над Японією»]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Депутаты Верховного Совета СССР. Шестой созыв. Москва: Издательство «Известия Советов депутатов трудящихся», 1963. {{ref-ru}}
* газета «Восточно-Сибирская правда» (Іркутськ), 5.12.1969. {{ref-ru}}

{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 6-го скликання]]
[[Категорія:Члени КПРС]]

title: Телєгін Володимир Іванович

Народився: 25 грудня 1913 · Іркутськ, Російська імперія

Помер: 3 грудня 1969 (55 років) · Іркутська область, РРФСР, СРСР

Країна: СРСР

Національність: росіянин

Діяльність: політик

Посада: депутат Верховної ради СРСР

Партія: КПРС

Нагороди: медаль «За бойові заслуги» · медаль «За перемогу над Японією»


text:
# HD101968
HD101968 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу A0, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  7,9.
Вона  розташована на відстані близько 751,5 світлових років від Сонця.

title: HD101968

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD101968}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD101968}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|11|44|13,07}}
| схилення= {{DEC|+29|53|43,5}}
| вид_вел =  7,90<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу A|A0]]
| V =  7,894±0,009<ref name=HIPcat>ESA,  1997, '''The Hipparcos Catalogue''', ESA SP-1200</ref>
| B =  7,958±0,009<ref name=HIPcat/>
| u-b =  0,00
| b-v =  0,046±0,013<ref name=HIPcat/>
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y =  0,02
| m1 =  0,19
| c1 =  1,02
| hb =  2,91<ref name=CPcat/>
}}
{{Фотометрія Гіппаркос
| hmax =  7,900<ref name=HIPcat/>
| hmin =  7,950<ref name=HIPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =    12,17± 0,90<ref name=HIPcat/>
| схилення =   -1,23± 0,73<ref name=HIPcat/>
| паралакс =   4,34
| п_похибка =   0,88<ref name=HIPcat/>
| відстань_ср =    751,51
| відстань_пс =    230,41
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 101968,
[[Hipparcos Catalogue|HIP]] 57239,
[[Боннський огляд|BD+30 2191]]
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD101968
}}
{{Starbox end}}

'''HD101968''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу A|A0]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  7,9.<ref name=CPcat />
Вона <!-- знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]]  й --> розташована на відстані близько 751,5 [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].<ref name=HIPcat/>

<!-- ==Пекулярний хімічний склад== -->

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (10h-12h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу A0]]
[[Категорія:HD101000-101999|9]]

{{astro-stub}}

title: HD101968

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Дані фотометрії Гіппаркос

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: 12,17± 0,90 мас/рік · за схиленням: -1,23± 0,73 мас/рік

Відстань: 751,51 світлових років · 230,41 парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD101968


text:
# Милорадович Ілля Олександрович
Ілько Милорадович (д/н  — 1760) — державний діяч Гетьманщини, козак сербського походження. Сотник Груньський, Гадяцький Полковий Обозний, бунчуковий товариш. Власник хімічної індустрії.

## Біографія
Походив з сербського шляхетського роду Милорадовичів. Старший син Олександра Милорадовича. Народився ймовірно в Герцеговині. Між 1700 та 1710 роками разом з батьком та стрийками Михайлом і Гаврилом прибув на службу на Гетьманщину. Брав участь у Прутському поході.
1716 призначається Гадяцьким Полковим Хорунжим (універсал гетьмана Івана Скоропадського на цей уряд отримав 1 червня 1720 року). 1723 став одним з підписантів Коломацьких петицій. 1724 року стає сотником Груньським Гадяцького полку. Тримав цей уряд до 1747 року.
1724 сотенний писар Яків Чемкальський написав на нього та брата його Михайла донос про привернення козаків до приватних робіт, а також про побиття та утримання його під караулом. Козак лютенський Левко Лебедь звинуватив його дружину у вбивстві його сина Якова.
1725 брав участь у Сулацькому поході на Північний Кавказ. Через стан здоров'я того ж року повернувся до України. У 1735—1737 роках брав участь у війні з Османською імперією. 1737 обрано Гадяцьким Полковим Обозним, але цей уряд не отримав, тому що перебував у поході.
1738 захопив ґрунти поблизу хутора Степана Ісаєнка, козака Пирятинської сотні Лубенського полку. Зрештою 1747 звільнений від уряду Грунського сотника з чином бунчукового товариша за захоплення майна, побиття і привернення у підданство жителів сотні. У 1750—1754 роках йшло розслідування справи про скарги на нього і його сина Семена козаків Грунської сотні. 1758 позбавлений чина бунчукового товариша, а також зобов'язано сплатити компенсацію козаку Груші за захоплення ґрунтів, використання козаків для приватних робіт та зловживання владою.
Помер 1760.

## Майно
Мав селітерний завод у Пирятинській сотні — хутір на 3 двори (11 хат), хутір Семенівку на 9 дворів, хутір, 9 підсусідків та шинок у Груні.

## Родина
Дружина — Ірина Булавка, донька Петра Булавки, писаря судів військових генеральних
Діти:
- Семен Милорадович (д/н—бл. 1798), бунчуковий товариш, полковник Війська Запорозького Городового.

title: Милорадович Ілля Олександрович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Ілля Милорадович
| оригінал імені      =
| портрет             =
| ім'я при народженні =
| дата народження     =невідомо
| місце народження    =Герцеговина
| дата смерті        ={{ДС|||1760}}
| місце смерті        =
| причина смерті      =
| прізвисько          =
| країна              =
| вид збройних сил    =[[Файл:Herb Viyska Zaporozkoho.svg|50 пкс]]
| рід військ          =
| роки служби         =1724—1747 роки
| звання              =[[сотник]] [[грунська сотня|грунський]]
| формування          =
| командування        =
| битви               =
| нагороди            =
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Милорадович}}
'''Ілько Милорадович''' (д/н  — [[1760]]) — державний діяч [[Гетьманщина|Гетьманщини]], козак сербського походження. [[Грунська сотня|Сотник Груньський]], [[Гадяцький полк|Гадяцький Полковий Обозний]], [[бунчуковий товариш]]. Власник хімічної індустрії.

== Біографія ==
Походив з сербського шляхетського роду [[Милорадовичі]]в. Старший син [[Милорадович Олександр Ілліч|Олександра Милорадовича]]. Народився ймовірно в Герцеговині. Між 1700 та 1710 роками разом з батьком та стрийками [[Милорадович Михайло Ілліч|Михайлом]] і [[Милорадович Гаврило Ілліч|Гаврилом]] прибув на службу на Гетьманщину. Брав участь у Прутському поході.

1716 призначається Гадяцьким Полковим Хорунжим (універсал гетьмана [[Іван Скоропадський|Івана Скоропадського]] на цей уряд отримав 1 червня 1720 року). 1723 став одним з підписантів [[Коломацькі чолобитні|Коломацьких петицій]]. 1724 року стає [[Грунська сотня|сотником Груньським]] [[Гадяцький полк|Гадяцького полку]]. Тримав цей уряд до 1747 року.

1724 сотенний писар Яків Чемкальський написав на нього та брата його Михайла донос про привернення козаків до приватних робіт, а також про побиття та утримання його під караулом. Козак лютенський Левко Лебедь звинуватив його дружину у вбивстві його сина Якова.

1725 брав участь у Сулацькому поході на Північний Кавказ. Через стан здоров'я того ж року повернувся до України. У 1735—1737 роках брав участь у [[Російсько-турецька війна (1735—1739)|війні з Османською імперією]]. 1737 обрано Гадяцьким Полковим Обозним, але цей уряд не отримав, тому що перебував у поході.

1738 захопив ґрунти поблизу хутора Степана Ісаєнка, козака Пирятинської сотні Лубенського полку. Зрештою 1747 звільнений від уряду Грунського сотника з чином бунчукового товариша за захоплення майна, побиття і привернення у підданство жителів сотні. У 1750—1754 роках йшло розслідування справи про скарги на нього і його сина Семена козаків Грунської сотні. 1758 позбавлений чина бунчукового товариша, а також зобов'язано сплатити компенсацію козаку Груші за захоплення ґрунтів, використання козаків для приватних робіт та зловживання владою.

Помер 1760.

== Майно ==

Мав селітерний завод у Пирятинській сотні — хутір на 3 двори (11 хат), хутір Семенівку на 9 дворів, хутір, 9 підсусідків та шинок у Груні.

== Родина ==

Дружина — Ірина Булавка, донька Петра Булавки, писаря судів військових генеральних

Діти:
* Семен Милорадович (д/н—бл. 1798), бунчуковий товариш, полковник Війська Запорозького Городового.

== Джерела ==
* Кривошея В. В. Козацька еліта Гетьманщини. — К.: ІПіЕНД імені І. Ф. Кураса НАН України, 2008. — 452 с
* Кривошея В. В., Кривошея І. І., Кривошея О. В. Неурядова старшина Гетьманщини. — К.: Стилос, 2009. — 432 с
* Томазов В. В. Милорадовичі // Енциклопедія історії України. — Т. 6. — К.: Наукова думка, 2009. — С.661.

[[Категорія:Сотники Гетьманщини та Слобідської України]]
[[Категорія:Учасники Російсько-турецької війни (1735—1739)]]
[[Категорія:Милорадовичі]]
[[Категорія:Гадяцький полк]]

title: Загальна інформація

Народження: невідомо · Герцеговина

title: Військова служба


text:
# Кеслер Ернест Іванович
Ернест Іванович Кеслер (угор. Keszler Ernő, (18 липня 1930, Руська, Чехословаччина — 15 лютого 2004, Ужгород)  — колишній радянський і український футболіст, а згодом — футбольний тренер та громадський спортивний діяч. Грав на позиції нападника. Чемпіон України серед юнацьких збірних команд областей (1948), триразовий чемпіон республіки (1950, 1958, 1965) та володар кубка УРСР з футболу (1950), а також триразовий срібний призер першості України з футболу серед команд своєї зони класу «Б» (1957, 1963, 1964). Майстер спорту та один з перших спортивних діячів Закарпаття, якого удостоїли почесним званням «Заслужений тренер УРСР з футболу».

## Клубна кар'єра
Свій шлях у футбол розпочав у 1946 році в Ужгороді у місцевій команді «Локомотив». У 1948 році став чемпіоном України в складі юнацької збірної Закарпаття, а вже у 1950 році його запросили до ужгородського «Спартака», який того ж року вдруге став чемпіоном республіки та здобув Кубок УРСР з футболу. У 1952 році був призваний до лав Збройних сил. Строкову службу проходив у спортивному клубі армії, де виступав за колектив майстрів ОБО (Львів). У 1957 — 1965 роках в українській зоні класу «Б» в складі цієї команди він двічі став переможцем та чотири рази срібним призером змагань. У ці ж роки його включали до збірної України з футболу (1957, 1958).

## Кар'єра тренера та спортивного діяча
Після завершення активної футбольної кар'єри його у команді СКА (Львів) назначили тренером, а у 1966 році — головним тренером. Назва клубу протягом років декілька разів змінилася, а починаючи з сезону 1972 в другій лізі від Прикарпатського військового округу виступала команда «Волинь» (Луцк). Немала заслуга його в тому, що ця команда майстрів у 1965 році стала чемпіоном України, а у 1969 році здобула почесне друге місце. У кінці семидесятих років він очолював команду «Спартак» (Ужгород), після чого протягом довгих років передавав свій досвід вихованцям ужгородської ДЮСШ.

### Командні трофеї
- Чемпіон України (3): 1950, 1958, 1965
- Володар кубка УРСР з футболу (1): 1950
- Срібний призер Чемпіонату України (4): 1957, 1963, 1964, 1969

### Індивідуальні досягнення
- Майстер спорту (1959)
- Заслужений тренер УРСР з футболу (1966)

title: Кеслер Ернест Іванович

wikitext:
{{ІП|Кеслер (прізвище)|Кеслер}}
{{Футболіст
| ім'я = Ернест Кеслер
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я = Ернест Іванович Кеслер
| зріст =
| вага =
| позиція = [[нападник (футбол)|нападник]]
| юнацькі-роки      =
| юнацькі-клуби     =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1946—1949| {{Прапорець|URS}} | [[Говерла (футбольний клуб)|«Локомотив» (Ужгород)]] |?|?}}
{{Футболіст рядок 1|1950—1952| {{Прапорець|URS}} | [[Говерла (футбольний клуб)|«Спартак» (Ужгород)]] |?|?}}
{{Футболіст рядок 0|1953—1956| {{Прапорець|URS}} | [[СКА (Львів)|ОБО (Львів)]]<ref> ОБО (Окружний будинок офіцерів)</ref> |?|?}}
{{Футболіст рядок 1|1956| {{Прапорець|URS}} | [[Говерла (футбольний клуб)|«Спартак» (Ужгород)]] |21 |1}}
{{Футболіст рядок 0|1957| {{Прапорець|URS}} | [[СКА (Львів)|ОСК (Львів)]]<ref>ОСК (Окружний спортивний клуб)</ref> |?|?}}
{{Футболіст рядок 1|1957—1959| {{Прапорець|URS}} | [[СКА (Львів)|СКВО (Львів)]]<ref>СКВО (Спортивний клуб військового округу)</ref> |50 |13}}
{{Футболіст рядок 0|1960—1965| {{Прапорець|URS}} | [[СКА (Львів)]]<ref>СКА (Спортивний клуб армії)</ref> |?|?}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1957—1958| {{Прапорець|UKR}} | [[Збірна України з футболу|УРСР]] |?|?}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1966—1968| {{Прапорець|URS}} | [[СКА (Львів)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1970| {{Прапорець|URS}} | [[СКА (Львів)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1974—1976| {{Прапорець|URS}} | [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь» (Луцк)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1977| {{Прапорець|URS}} | [[СКА (Львів)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1979—1980| {{Прапорець|URS}} | [[Говерла (футбольний клуб)|«Говерла» (Ужгород)]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1994| {{Прапорець|UKR}} | [[Говерла (футбольний клуб)|«Закарпаття» (Ужгород)]]}}
{{Футбольний тренер кінець}}
}}
'''Ернест Іванович Кеслер''' ({{lang-hu|{{угорське ім'я|Keszler Ernő}}}}, ([[18 липня]] [[1930]], Руська, Чехословаччина — [[15 лютого]] [[2004]], [[Ужгород]])  — колишній радянський і український [[футбол]]іст, а згодом — футбольний тренер та громадський спортивний діяч. Грав на позиції [[нападник (футбол)|нападника]]. Чемпіон України серед юнацьких збірних команд областей (1948), триразовий [[Чемпіонат УРСР з футболу|чемпіон республіки]] (1950, 1958, 1965) та володар [[Кубок УРСР з футболу |кубка УРСР з футболу]] (1950), а також триразовий срібний призер [[Чемпіонат УРСР з футболу|першості України]] з футболу серед команд своєї зони класу «Б» (1957, 1963, 1964). [[Майстер спорту СРСР|Майстер спорту]] та один з перших спортивних діячів [[Закарпаття]], якого удостоїли почесним званням [[Заслужений тренер України|«Заслужений тренер УРСР з футболу»]].

== Клубна кар'єра ==
Свій шлях у футбол розпочав у [[1946]] році в [[Ужгород]]і у місцевій команді «Локомотив». У [[1948]] році став чемпіоном [[Україна|України]] в складі юнацької збірної [[Закарпаття]], а вже у [[1950]] році його запросили до [[Говерла (футбольний клуб)|ужгородського «Спартака»]], який того ж року вдруге став [[Чемпіонат УРСР з футболу|чемпіоном республіки]] та здобув [[Кубок УРСР з футболу]]. У [[1952]] році був призваний до лав Збройних сил. Строкову службу проходив у спортивному клубі армії, де виступав за колектив майстрів [[СКА (Львів)|ОБО (Львів)]]. У 1957 — 1965 роках в українській зоні класу «Б» в складі цієї команди він двічі став переможцем та чотири рази срібним призером змагань. У ці ж роки його включали [[Збірна України з футболу|до збірної України з футболу]] (1957, 1958).

== Кар'єра тренера та спортивного діяча ==
Після завершення активної футбольної кар'єри його у команді [[СКА (Львів)]] назначили тренером, а у 1966 році — головним тренером. Назва клубу протягом років декілька разів змінилася, а починаючи з сезону [[1972]] в другій лізі від Прикарпатського військового округу виступала команда [[Волинь (футбольний клуб)|«Волинь» (Луцк)]]. Немала заслуга його в тому, що ця команда майстрів у [[1965]] році стала [[Чемпіонат УРСР з футболу|чемпіоном України]], а у [[1969]] році здобула почесне друге місце. У кінці семидесятих років він очолював команду [[Говерла (футбольний клуб)|«Спартак» (Ужгород)]], після чого протягом довгих років передавав свій досвід вихованцям ужгородської ДЮСШ.

=== Командні трофеї ===
* [[Чемпіонат УРСР з футболу|Чемпіон України]] (3): 1950, 1958, 1965
* Володар [[Кубок УРСР з футболу |кубка УРСР з футболу]] (1): 1950
* Срібний призер [[Чемпіонат УРСР з футболу|Чемпіонату України]] (4): 1957, 1963, 1964, 1969

=== Індивідуальні досягнення ===
* [[Майстер спорту СРСР|Майстер спорту]] (1959)
* [[Заслужений тренер України|Заслужений тренер УРСР з футболу]] (1966)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://football.lg.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=6900:1950ua&catid=243:1950allsssr&Itemid=775 Першість УРСР з футболу 1950 на сайті «football.lg.ua»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200818231426/http://football.lg.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=6900:1950ua&catid=243:1950allsssr&Itemid=775 |date=18 Серпня 2020 }} {{ref-ru}}
* [http://football.lg.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=6901:1950uacup&catid=243:1950allsssr&Itemid=775 Кубок УРСР з футболу 1950 на сайті «football.lg.ua»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130410115746/http://football.lg.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=6901:1950uacup&catid=243:1950allsssr&Itemid=775 |date=10 Квітня 2013 }} {{ref-ru}}
* [http://football.lg.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=6455:1958klassbzona3&catid=235:1958allsssr&Itemid=775 Першість УРСР з футболу 1958 на сайті «football.lg.ua»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160305012607/http://football.lg.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=6455:1958klassbzona3&catid=235:1958allsssr&Itemid=775 |date=5 Березня 2016 }} {{ref-ru}}
* [http://football.lg.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=6332:1965klassbzona2ua&catid=228:1965allsssr&Itemid=775 Першість УРСР з футболу 1965 на сайті «football.lg.ua»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160323235931/http://football.lg.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=6332:1965klassbzona2ua&catid=228:1965allsssr&Itemid=775 |date=23 Березня 2016 }} {{ref-ru}}
* ''[[Крайняниця Петро Іванович|Крайняниця П.]]'' Історія закарпатського футболу. — Ужгород: Госпрозрахунковий редакційно-видавничий відділ управління у справах преси та інформації, 2004. С. 84, 123, 128, 173, 175, 200
* ''[[Василь Васильович Федак|Федак В.]]'' Закарпаття у спортивному вимірі. — Ужгород: Видавництво «Карпати», 1994. С. 43, 53, 116
* [https://web.archive.org/web/20150402161518/http://www.ukr-football.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=10449:--1930&catid=2:2011-11-18-14-04-27&Itemid=27 Профіль на сайті ''Ukr-Football.org.ua'']

{{ac}}
{{Тренери ФК Волинь}}
{{Тренери ФК Говерла}}
{{Тренери ФК СКА (Львів)}}

{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Говерли»]]
[[Категорія:Футболісти СКА (Львів)]]
[[Категорія:Футбольні тренери СРСР]]
[[Категорія:Українські футбольні тренери]]
[[Категорія:Заслужені тренери України]]
[[Категорія:Тренери ФК СКА Львів]]
[[Категорія:Українські футбольні функціонери]]
[[Категорія:Угорці України]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Ернест Іванович Кеслер

Смерть: 15 лютого 2004 (73 роки)

Громадянство: Україна

Позиція: нападник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Локомотив» (Ужгород) · ? · (?)

«Спартак» (Ужгород) · ? · (?)

ОБО (Львів) · ? · (?)

«Спартак» (Ужгород) · 21 · (1)

ОСК (Львів) · ? · (?)

СКВО (Львів) · 50 · (13)

СКА (Львів) · ? · (?)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

УРСР · ? · (?)

title: Тренерська діяльність**

Роки: Команда · Посада

СКА (Львів)

СКА (Львів)

«Волинь» (Луцк)

СКА (Львів)

«Говерла» (Ужгород)

«Закарпаття» (Ужгород)

Тренерська діяльність**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Тренерська діяльність**: ** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# Перші гірничі виробки й копальні для видобування кременю
Перші гірничі виробки й копальні для видобування кременю датуються VIII–VI тис. до н. е., коли поклади кременю на поверхні помітно вичерпались, а потреба в знаряддях праці суттєво збільшилась, почалася розробка кременю з невеликої глибини.
Етапи видобутку кременю включали: збирання та викопування з поверхні, відкриту (ямну й кар’єрну) та підземну розробку. Кожний етап змінювався іншим тільки тоді, коли якісний кремінь було вибрано попереднім способом повсюди (тобто після вичерпання багатих покладів шукачі каменю йшли не в глибину, а на нові території). У часи між викопуванням з поверхні, відкритим та шахтним видобутком змінилося багато поколінь, які передавали гірничий досвід своїм нащадкам, утворюючи стійкі спеціалізовані групи «мисливців за каменем».
Різноманітне застосування схем і методів підземної розробки кам’яних матеріалів спостерігається вже в неоліті. Спочатку для добування кременевих конкрецій у байраках і крутих берегах річок робили ніші, які поглиблювали у штольні. Цей досвід поширювали на гірські масиви, у яких, завдяки стійкості навколишніх порід, протяжність штолень сягала кількох десятків метрів.
Крім штолень, значне поширення дістають виробки шахтного (стовбурового) типу, походження яких пов’язано з первісним ямним способом розробки. Поступово запанувало розуміння того, що для умов поглибленого залягання покладів суцільне виймання порід на певній площі (кар’єр, котлован) стає більш працемістким, аніж спорудження стовбурів з віялом горизонтальних добувних виробок.
Стовбури неолітичних копалень сягали зазвичай глибини 8–10 м (зрідка — до 15–17 м), їх діаметр становив від 1 до 4–6 м. Вони споруджувались на невеликій відстані один від одного та поєднувались під землею горизонтальними виробками, що сприяло вентиляції копальні. У донній частині стовбура часто утворювали експлуатаційне розширення, з якого в різних напрямках по покладу кременевих конкрецій проводили горизонтальні виробки довжиною до 20 м (так звана «пелюсткова схема»). З основних виробок могли додатково проходити добувні ніші й ходки, що формувало достатньо складні лабіринти, які поєднували декілька стовбурів. Висота горизонтальних виробок неолітичних копалень була повсюдно малою: від 0,6 до 1,1 м. Конструкціями для підтримання покрівлі виробок правили опорні цілики з гірських порід.
Відпрацьовані горизонтальні виробки ретельно закладали пустою породою, яку добували, споруджуючи сусідні виробки. Пізніше породою заповнювали і стовбур. Слід зауважити, що мотивація закладення порожнин виробленого простору була пов’язана не тільки з підвищенням стійкості виробок, але й з особливими сакральними уявленнями архаїчних гірників. «Екологічна культура» видобутку корисних копалин табуювала «заподіяння ран» земній поверхні, потребуючи їхнього «заліковування» шляхом заповнення створених порожнин. Вважали, що взяті таким чином скарби надр «відновляться», а гірники натраплять на нові багаті поклади. Цей принцип (культ матері-землі) було в подальшому розповсюджено й на видобуток руд металів. Варто уваги, що ця традиція проіснувала кілька тисячоліть і дотримувалась гірниками на величезній території Євразії в багатьох видобувних осередках.
Руйнування порід здійснювали за допомогою знарядь, що виконували функції молотів, рубил, доліт та ударників, клинів, важелів, скребачок. Широке розповсюдження дістали кам’яні сокири й молоти, а також кайла, виготовлені з рогу оленя. Для освітлення вибоїв використовували просмолені соснові скіпи. Щоб провітрювати виробки, сполучали стовбури між собою. Окрім того, використовували «тягу» теплого повітря від багаття, яке розкладали на підошві «вентиляційного» стовбуру. Це дозволяло всмоктувати повітря через суміжні виробки, що мали вихід на поверхню. Стовбури облаштовували накриттям та загородами для запобігання потраплянню опадів.
Серед найбільш відомих неолітичних копалень, які збереглися до нашого часу (досліджені науковцями, частково музеєфіковані), слід назвати розробки в Ґраймс-Ґрейвс у Великій Британії, Каса Монтеро (Іспанія), Красному Селі (Білорусь), Кшемьонках (Польща), Сп’єнні (Бельгія) та ін. На відміну від багатьох стародавніх рудників і соляних шахт, які повторно розроблялися в більш пізні часи (що призвело до знищення багатьох давніх виробок), копальні кременю зберегли свою первісну автентичність.
В Україні давні копальні з видобутку кременю виявлені в районах сіл Городка, Половлі, Новомлина (на Волині), поблизу селища Буківні (Івано-Франківська область), села Студениці (Вінницька область), міста Ізюма (Харківська область), села Широкого (на межі Харківської та Донецької областей). Розробки й майстерні з виготовлення кам’яних виробів доби неоліту-бронзи відомі також на значній території поблизу нинішнього Кропивницького.

wikitext:
'''Перші гірничі виробки й копальні для видобування кременю''' датуються VIII–VI тис. до н. е., коли поклади [[кремінь|кременю]] на поверхні помітно вичерпались, а потреба в знаряддях праці суттєво збільшилась, почалася розробка кременю з невеликої глибини.

Етапи видобутку кременю включали: збирання та викопування з поверхні, відкриту (ямну й кар’єрну) та підземну розробку. Кожний етап змінювався іншим тільки тоді, коли якісний кремінь було вибрано попереднім способом повсюди (тобто після вичерпання багатих покладів шукачі каменю йшли не в глибину, а на нові території). У часи між викопуванням з поверхні, відкритим та шахтним видобутком змінилося багато поколінь, які передавали гірничий досвід своїм нащадкам, утворюючи стійкі спеціалізовані групи «мисливців за каменем».

Різноманітне застосування схем і методів підземної розробки кам’яних матеріалів спостерігається вже в неоліті. Спочатку для добування кременевих конкрецій у байраках і крутих берегах річок робили ніші, які поглиблювали у штольні. Цей досвід поширювали на гірські масиви, у яких, завдяки стійкості навколишніх порід, протяжність штолень сягала кількох десятків метрів.

Крім штолень, значне поширення дістають виробки шахтного (стовбурового) типу, походження яких пов’язано з первісним ямним способом розробки. Поступово запанувало розуміння того, що для умов поглибленого залягання покладів суцільне виймання порід на певній площі (кар’єр, котлован) стає більш працемістким, аніж спорудження стовбурів з віялом горизонтальних добувних виробок.

Стовбури неолітичних копалень сягали зазвичай глибини 8–10 м (зрідка — до 15–17 м), їх діаметр становив від 1 до 4–6 м. Вони споруджувались на невеликій відстані один від одного та поєднувались під землею горизонтальними виробками, що сприяло вентиляції копальні. У донній частині стовбура часто утворювали експлуатаційне розширення, з якого в різних напрямках по покладу кременевих конкрецій проводили горизонтальні виробки довжиною до 20 м (так звана «пелюсткова схема»). З основних виробок могли додатково проходити добувні ніші й ходки, що формувало достатньо складні лабіринти, які поєднували декілька стовбурів. Висота горизонтальних виробок неолітичних копалень була повсюдно малою: від 0,6 до 1,1 м. Конструкціями для підтримання покрівлі виробок правили опорні цілики з гірських порід.

Відпрацьовані горизонтальні виробки ретельно закладали пустою породою, яку добували, споруджуючи сусідні виробки. Пізніше породою заповнювали і стовбур. Слід зауважити, що мотивація закладення порожнин виробленого простору була пов’язана не тільки з підвищенням стійкості виробок, але й з особливими сакральними уявленнями архаїчних гірників. «Екологічна культура» видобутку корисних копалин табуювала «заподіяння ран» земній поверхні, потребуючи їхнього «заліковування» шляхом заповнення створених порожнин. Вважали, що взяті таким чином скарби надр «відновляться», а гірники натраплять на нові багаті поклади. Цей принцип (культ матері-землі) було в подальшому розповсюджено й на видобуток руд металів. Варто уваги, що ця традиція проіснувала кілька тисячоліть і дотримувалась гірниками на величезній території Євразії в багатьох видобувних осередках.

Руйнування порід здійснювали за допомогою знарядь, що виконували функції молотів, рубил, доліт та ударників, клинів, важелів, скребачок. Широке розповсюдження дістали кам’яні сокири й молоти, а також кайла, виготовлені з рогу оленя. Для освітлення вибоїв використовували просмолені соснові скіпи. Щоб провітрювати виробки, сполучали стовбури між собою. Окрім того, використовували «тягу» теплого повітря від багаття, яке розкладали на підошві «вентиляційного» стовбуру. Це дозволяло всмоктувати повітря через суміжні виробки, що мали вихід на поверхню. Стовбури облаштовували накриттям та загородами для запобігання потраплянню опадів.

Серед найбільш відомих неолітичних копалень, які збереглися до нашого часу (досліджені науковцями, частково музеєфіковані), слід назвати розробки в [[Ґраймс-Ґрейвс]] у Великій Британії, [[Касас-дель-Монте|Каса Монтеро]] ([[Іспанія]]), [[Красне Село (значення)|Красному Селі]] ([[Білорусь]]), [[Кшемьонки|Кшемьонках]] ([[Польща]]), Сп’єнні ([[Бельгія]]) та ін. На відміну від багатьох стародавніх рудників і соляних шахт, які повторно розроблялися в більш пізні часи (що призвело до знищення багатьох давніх виробок), копальні кременю зберегли свою первісну автентичність.

В Україні давні копальні з видобутку кременю виявлені в районах сіл Городка, Половлі, Новомлина (на Волині), поблизу селища Буківні (Івано-Франківська область), села Студениці (Вінницька область), міста Ізюма (Харківська область), села Широкого (на межі Харківської та Донецької областей). Розробки й майстерні з виготовлення кам’яних виробів доби неоліту-бронзи відомі також на значній території поблизу нинішнього Кропивницького.
==Див. також==
* [[Неолітичний рудник кременю в Кшемьонках]]
==Література==

*  '''[https://web.archive.org/web/20150427054711/http://store.kassiopeya.com/product_info.php?products_id=1140 Гайко Г.І., Білецький В.С. Історія гірництва: Підручник. - Київ-Алчевськ: Видавничий дім "Києво-Могилянська академія", видавництво "ЛАДО" ДонДТУ, 2013. - 542 с.]'''

[[Категорія:Доісторичні копальні]]


text:
# Финтина-Ойлор
Финтина-Ойлор (рум. Fântâna Oilor) — село у повіті Тулча в Румунії. Входить до складу комуни Доробанцу.
Село розташоване на відстані 178 км на схід від Бухареста, 51 км на південний захід від Тулчі, 88 км на північ від Констанци, 58 км на південь від Галаца.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 77 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Финтина-Ойлор

wikitext:
{{НП Румунії
 | назва               = Финтина-Ойлор
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Fântâna Oilor''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Тулча
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Доробанцу (комуна, Тулча)|Доробанцу]]
 | код_SIRUTA          = 160369
 | широта              = 44.9232
 | довгота             = 28.2542
 | висота              = 118
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 77
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 827073
}}
'''Финтина-Ойлор''' ({{lang-ro|Fântâna Oilor}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Тулча (повіт)|Тулча]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Доробанцу (комуна, Тулча)|Доробанцу]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 178 км на схід від [[Бухарест]]а, 51 км на південний захід від [[Тульча|Тулчі]], 88 км на північ від [[Констанца|Констанци]], 58 км на південь від [[Галац|Галаца]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:77}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Тулча]]

title: Финтина-Ойлор · Fântâna Oilor

Країна: Румунія

Повіт: Тулча

Комуна: Доробанцу

Телефонний код: +40 240 (Romtelecom, TR) · +40 340 (інші оператори)


text:
# Вітторіо Меано
Вітторіо Меано (італ. Vittorio Meano; 1860, Суза, Італія — 1 червня 1904, Буенос-Айрес) — аргентинський архітектор італійського походження.

## Біографія
Здобувши освіту архітектора в Турині, у 1884 році виїхав до Аргентини, де став помічником архітектора Франческо Тамбуріні. З 1889 року працював разом із Тамбуріні над проектом нової будівлі оперного Театру Колумба, а по смерті Тамбуріні залишився керівником цього масштабного проекту. Одночасно у 1895 році спроектував будівлю Національного конгресу, а у 1904 році виграв конкурс на проектування будівлі уругвайського парламенту в Монтевідео. Не дочекавшись завершення жодного з трьох своїх головних проектів, був убитий. Усі три будівлі було зведено з тими чи іншими змінами, але зі збереженням проектної основи Меано.

title: Вітторіо Меано

wikitext:
{{особа}}
'''Вітторіо Меано''' ({{lang-it|Vittorio Meano}}; [[1860]], [[Суза]], [[Італія]] — [[1 червня]] [[1904]], [[Буенос-Айрес]]) — [[Аргентина|аргентинський]] [[архітектор]] італійського походження.

== Біографія ==
Здобувши освіту архітектора в [[Турин]]і, у [[1884]] році виїхав до Аргентини, де став помічником архітектора [[Франческо Тамбуріні]]. З [[1889]] року працював разом із Тамбуріні над проектом нової будівлі оперного [[Театр Колумба (Буенос-Айрес)|Театру Колумба]], а по смерті Тамбуріні залишився керівником цього масштабного проекту. Одночасно у [[1895]] році спроектував будівлю [[Палац Національного конгресу Аргентини|Національного конгресу]], а у [[1904]] році виграв конкурс на проектування будівлі [[уругвай]]ського парламенту в [[Монтевідео]]. Не дочекавшись завершення жодного з трьох своїх головних проектів, був убитий. Усі три будівлі було зведено з тими чи іншими змінами, але зі збереженням проектної основи Меано.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.arquitectura.com/historia/protag/meano/meano.asp Нарис праць Вітторіо Меано] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070608234215/http://www.arquitectura.com/historia/protag/meano/meano.asp |date=8 червня 2007 }} {{ref-es}}
* [http://www.iaa.fadu.uba.ar/publicaciones/critica/0077.pdf Mario Sabugo, Rita Molinos y Victoria Baeza. «Vittorio Meano» // Crítica N° 77. abril de 1997.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200716050231/http://www.iaa.fadu.uba.ar/publicaciones/critica/0077.pdf |date=16 липня 2020 }} ([https://docplayer.es/88761871-Seminario-de-critica-ano-1997.html Other link]) {{ref-es}}

{{bio-stub}}

{{DEFAULTSORT:Меано Вітторіо}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Аргентинські архітектори]]
[[Категорія:Померли в Буенос-Айресі]]
[[Категорія:Уродженці Сузи]]

title: Вітторіо Меано

Народився: 1860 · Суза, Провінція Турин, П'ємонт, Італія

Помер: 1 червня 1904[…] · Буенос-Айрес, Аргентина

Поховання: Реколета

Країна: Аргентина · Сардинське королівство

Діяльність: архітектор

Magnum opus: Законодавчий палац і Палац Національного конгресу Аргентини


text:
# Іст-Нью-Маркет (Меріленд)
Іст-Нью-Маркет (англ. East New Market) — місто (англ. town) в США, в окрузі Дорчестер штату Меріленд. Населення — 389 осіб (2020).

## Географія
Іст-Нью-Маркет розташований за координатами 38°35′49″ пн. ш. 75°55′23″ зх. д. / 38.59694° пн. ш. 75.92306° зх. д. (38.597023, -75.923120).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 1,03 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 400 осіб у 169 домогосподарствах у складі 99 родин. Густота населення становила 387 осіб/км².  Було 197 помешкань (190/км²).
Расовий склад населення:
| - 80,5 % — білих - 19,5 % — чорних або афроамериканців |

До двох чи більше рас належало 0,0 %. Частка іспаномовних становила 2,0 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 22,5 % — особи молодші 18 років, 58,0 % — особи у віці 18—64 років, 19,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 39,6 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 98,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,2 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 56 608 доларів США (медіана — 39 769), а середній дохід на одну сім'ю — 64 971 долар (медіана — 58 750). За межею бідності перебувало 10,0 % осіб, у тому числі 13,6 % дітей у віці до 18 років та 7,7 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 185 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 28,6 %, виробництво — 13,5 %, роздрібна торгівля — 13,0 %.

title: Іст-Нью-Маркет (Меріленд)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Іст-Нью-Маркет
|оригінальна назва  = {{lang-en|East New Market}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Меріленд
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Дорчестер (округ, Меріленд)|Дорчестер]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 1,03
|висота центру НП   = 12
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 388,35
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 410
|поштовий індекс        = 21631
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2424450
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Іст-Нью-Маркет''' ({{lang-en|East New Market}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Дорчестер (округ, Меріленд)|Дорчестер]] штату [[Меріленд]]. Населення — 389 осіб (2020).

== Географія ==
Іст-Нью-Маркет розташований за координатами {{Coord|38|35|49|N|75|55|23|W|type:city_region:US-DE}} (38.597023, -75.923120){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 1,03 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1880 = 242
| 1900 = 282
| 1910 = 280
| 1920 = 271
| 1930 = 222
| 1940 = 267
| 1950 = 264
| 1960 = 225
| 1970 = 251
| 1980 = 230
| 1990 = 153
| 2000 = 167
| 2010 = 400
| 2020 = 389
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2015|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало 400 осіб у 169 домогосподарствах у складі 99 родин. [[Густота населення]] становила 387 осіб/км².  Було 197 помешкань (190/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 80,5 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 19,5 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
|}
До двох чи більше рас належало 0,0 %. Частка іспаномовних становила 2,0 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 22,5 % — особи молодші 18 років, 58,0 % — особи у віці 18—64 років, 19,5 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 39,6 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 98,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,2 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:56608}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:39769}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:64971}} долар (медіана — {{formatnum:58750}}). За межею бідності перебувало 10,0 % осіб, у тому числі 13,6 % дітей у віці до 18 років та 7,7 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 185 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 28,6 %, виробництво — 13,5 %, роздрібна торгівля — 13,0 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Дорчестер (округ, Меріленд)}}

[[Категорія:Містечка Меріленду]]
[[Категорія:Населені пункти округу Дорчестер (Меріленд)]]
[[Категорія:Населені пункти США, засновані 1832]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Меріленд

Округ: Дорчестер

Населення: 389 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 388,35 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Клімов Василь Ігорович
Васи́ль І́горович Клі́мов (нар. 26 червня 1986, Кременчук, СРСР) — український футболіст, півзахисник.

## Біографія
Провів 1 матч за основу «Дніпра» в поєдинку Кубка України 21 вересня 2005 проти «Рави» (0:2),
Клімов вийшов на 73 хвилині замість Сергія Мотуза. У липні 2006 року перейшов в полтавську «Ворсклу».
У Вищій лізі дебютував 2 вересня 2007 року в домашньому матчі проти дніпропетровського «Дніпра» (2:1),
Клімов вийшов на 68 хвилині замість Адріана Пуканича. Також в сезоні 2007/08 провів 3 матчі в Кубку України. В основному Василь Клімов грав у дублі, де часто виконував пенальті.
Летом 2008 года перешёл в родной кременчугский «Кремень» в статусе свободного агента
Влітку 2008 року перейшов в кременчуцький «Кремінь» у статусі вільного агента.

title: Клімов Василь Ігорович

wikitext:
{{othernames|Клімов}}
{{Футболіст
| ім'я = Василь Клімов
| зображення = Vasyl Klimov (cropped).jpg
| повне-ім'я = Василь Ігорович Клімов
| дата-народження = 26.06.1986
| місце-народження = [[Кременчук]]
| країна-народження = [[СРСР]]
| зріст = 185 см
| вага = 73 кг
| поточний-клуб = {{Прапорець|UKR}} [[Кремінь (футбольний клуб)|Кремінь]]
| номер = 23
| позиція = [[Півзахисник (футбол)|півзахисник]]
| юнацькі-роки =
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|UKR}} «Атлант» (Кременчук)
| роки = 2003–2006
2003—2004
2006—2008
2008—2010
2010
2011
 2011
| клуби = {{Прапорець|UKR}} [[Дніпро (Дніпропетровськ)|Дніпро Д.]]
→ {{Прапорець|UKR}} [[Дніпро-2 (Дніпропетровськ)|Дніпро-2]]
 {{Прапорець|UKR}} [[Ворскла (футбольний клуб)|Ворскла]]
{{Прапорець|UKR}} [[Кремінь (футбольний клуб)|Кремінь]]
 {{Прапорець|UKR}} [[Нива (Вінниця)]]
{{Прапорець|UKR}} [[Суми (футбольний клуб)|Суми]]
 {{Прапорець|UKR}} [[Кремінь (футбольний клуб)|Кремінь]]
| ігри(голи) = 0 (0)
26 (3)
1 (0)
52 (21)
 17 (2)
 7 (0)
 23 (1)
| пк-поновлення = 21 травня 2012
}}

'''Васи́ль І́горович Клі́мов''' ({{н}} [[26 червня]] [[1986]]<ref>{{Cite web|title=Vasyl Klimov - Player profile|url=http://www.transfermarkt.com/vasyl-klimov/profil/spieler/59067|website=www.transfermarkt.com|accessdate=2020-07-04|language=en|archive-date=11 січня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220111093918/https://www.transfermarkt.com/vasyl-klimov/profil/spieler/59067}}</ref>, [[Кременчук]], [[СРСР]]) — [[Україна|український]] [[футболіст]], [[півзахисник]].

== Біографія ==
Провів 1 матч за основу «Дніпра» в поєдинку Кубка України 21 вересня 2005 проти «Рави» (0:2)<ref>{{cite web|datepublished=|url=http://ukranianfootball.narod.ru/2006/2005_06_cup.html|title=Протоколы всех матчей Кубка Украины|publisher=Украинский футбол от Алексея Кобызева|accessdate=2010-02-01|lang=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120430032411/http://ukranianfootball.narod.ru/2006/2005_06_cup.html|archivedate=30 квітня 2012}}</ref>,

Клімов вийшов на 73 хвилині замість Сергія Мотуза. У липні 2006 року перейшов в полтавську «Ворсклу»<ref>{{cite web|url=http://ua-football.com/ukrainian/high/44c139ee.html|title=Мирослав Грумич в «Ворскле»|publisher=[[UA-Футбол]]|accessdate=2010-02-01|lang=ru|archiveurl=https://archive.today/20130205013441/http://ua-football.com/ukrainian/high/44c139ee.html|archivedate=5 лютого 2013|last=|first=|date=|website=|language=|published date=}}</ref>.

У Вищій лізі дебютував 2 вересня 2007 року в домашньому матчі проти дніпропетровського «Дніпра» (2:1)<ref>{{cite web|datepublished=|url=http://championat.ru/football/_ukraine/24/match/4726.html|title=Протокол матча|publisher=[[Чемпионат.ру]]|accessdate=2010-02-01|lang=ru|archiveurl=https://www.webcitation.org/66xwbXGoM?url=http://www.championat.com/football/_ukraine/24/match/4726.html|archivedate=2012-04-16}}</ref>,

Клімов вийшов на 68 хвилині замість Адріана Пуканича. Також в сезоні 2007/08 провів 3 матчі в Кубку України. В основному Василь Клімов грав у дублі, де часто виконував пенальті<ref>{{cite web|url=http://vorskla.com.ua/ru/news/view-2315.html|title=Василий Климов: «На одной победе не остановимся»|publisher=Официальный сайт ФК «Ворскла»|accessdate=2010-02-01|lang=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120218232323/http://www.vorskla.com.ua/ru/news/view-2315.html|archivedate=18 лютого 2012|last=|first=|date=|website=|language=|published date=}}</ref>.

Летом 2008 года перешёл в родной кременчугский «Кремень» в статусе свободного агента

Влітку 2008 року перейшов в кременчуцький «Кремінь» у статусі вільного агента<ref>{{cite web|url=http://vorskla.com.ua/ru/news/view-2440.html|title=Трое «ворсклян» переберутся в «Кремень»|publisher=Официальный сайт ФК «Ворскла»|accessdate=2010-02-01|lang=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120218232339/http://www.vorskla.com.ua/ru/news/view-2440.html|archivedate=18 лютого 2012|last=|first=|date=|website=|language=}}</ref>.

== Примітки ==
{{References}}

== Джерела ==
{{commonscat|Vasyl Klimov}}
* {{ФФУ|50388}}
* {{ПФЛ|15875}}

{{Ukraine-footy-bio-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

[[Категорія:Уродженці Кременчука]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Дніпра» (Дніпро)]]
[[Категорія:Футболісти «Ворскли»]]
[[Категорія:Футболісти «Кременя»]]
[[Категорія:Футболісти «Ниви» (Вінниця)]]
[[Категорія:Футболісти «Сум»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Василь Ігорович Клімов

Народження: 26 червня 1986 (38 років)

Вага: 73 кг

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: Кремінь

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

Дніпро Д. · → Дніпро-2 · Ворскла · Кремінь · Нива (Вінниця) · Суми · Кремінь · 0 (0) · 26 (3) · 1 (0) · 52 (21) · 17 (2) · 7 (0) · 23 (1)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 21 травня 2012.


text:
# Ctenophorus rufescens
Ctenophorus rufescens — вид ігуаноподібних ящірок родини агамових (Agamidae). Ендемік Австралії.

## Поширення і екологія
Ctenophorus rufescens мешкають на крайньому сході Західної Австралії, на південному заході Північної Території та на північному заході Південної Австралії. Вони живуть серед гранітних скель в пустелях.

title: Ctenophorus rufescens

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Ctenophorus rufescens''
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=83410052|title=Ctenophorus rufescens|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2024.1|accessdate=13 липня 2024}}</ref>
| image =
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Ігуаноподібні]] (Iguania)
| familia = [[Агамові]] (Agamidae)
| subfamilia = [[Amphibolurinae]]
| genus = ''[[Ctenophorus]]''
| species = '''''C. rufescens'''''
| binomial = ''Ctenophorus rufescens''
| binomial_authority =([[Edward Charles Stirling|Stirling]] & [[Амандус Генріх Христіан Цітц|Zietz]], 1893)
| synonyms =''Amphibolurus rufescens''<br/>''Amphibolurus caudicinctus rufescens''
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Ctenophorus rufescens
| commonscat = Ctenophorus rufescens
| commons = Ctenophorus rufescens
}}
'''''Ctenophorus rufescens''''' — вид [[Ігуаноподібні|ігуаноподібних]] [[Ящірки|ящірок]] родини [[Агамові|агамових]] (Agamidae)<ref>{{NRDB species|genus=Ctenophorus|species=rufescens}}</ref>. [[Ендемік]] [[Австралія|Австралії]].

== Поширення і екологія ==
''Ctenophorus rufescens'' мешкають на крайньому сході [[Західна Австралія|Західної Австралії]], на південному заході [[Північна територія|Північної Території]] та на північному заході [[Південна Австралія|Південної Австралії]]. Вони живуть серед гранітних скель в пустелях.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Taxonbar|from=Q3006471}}
{{Плазуни-доробити}}

[[Категорія:Агамові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1893]]
[[Категорія:Плазуни Австралії]]
[[Категорія:Ендемічна фауна Австралії]]

title: ?Ctenophorus rufescens

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Ігуаноподібні (Iguania)

Родина: Агамові (Agamidae)

Підродина: Amphibolurinae

Рід: Ctenophorus

Вид: C. rufescens

Вікісховище: Ctenophorus rufescens

Віківиди: Ctenophorus rufescens