text:
# 53W53
53 West 53 (також відомий як 53W53 і раніше відомий як Tower Verre) — супервисотний хмарочос на 53-ій західній вулиці у районі Мідтаун Манхеттен у Нью-Йорку, поруч із Музеєм сучасного мистецтва (MoMA). Його розробили компанії Pontiac Land Group та Hines. З висотою 320 метрів, 53 West 53 є дванадцятою за висотою завершеною будівлею в місті станом на січень 2025.
53 West 53 спроєктований французьким архітектором Жаном Нувелем і має 77 поверхів; найвищий поверх має номер 87, оскільки деякі номери пропущені. Фасад будівлі містить бетонний діагрид, який забезпечує структурну підтримку. Північний і південний фасади нахиляються всередину до набору з п'яти шпилів різної висоти. Будівля є багатофункціональною: у нижніх поверхах розташовані виставкові зали Музею сучасного мистецтва та приватний ресторан, а у вежі — 145 житлових кондомініумів з інтер'єрами, розробленими Тьєррі Деспоном. На 12-16 поверхах розташовані зони для відпочинку, а на 46 і 47 поверхах — лаунж-зона.
Плани будівництва Tower Verre, хмарочоса висотою 381 метр на 53-ій вулиці, були оголошені у 2007 році разом із розширенням Музею сучасного мистецтва. Первісний проєкт у 2009 році був зменшений на 61 метр після протестів проти його початкової висоти. Будівництво було відкладене до 2013 року через труднощі з фінансуванням. Роботи розпочалися наприкінці 2014 року, а продажі стартували наступного року. Будівлю офіційно завершили в середині 2018 року, а будівництво було повністю завершено на початку 2020 року, хоча більшість квартир залишалася непроданою.

## Місцезнаходження
53 West 53 розташований за адресою 53-тя вулиця (53 West 53rd Street) у районі Мідтаун Манхеттен у Нью-Йорку. Будівля займає північну сторону 53-ї вулиці між П'ятою авеню та Шостою авеню. Земельна ділянка займає 1 645,6 метрів квадратних або 1 724,3 метрів квадратних. Фасад будівлі має ширину 26,62 м уздовж 53-ї вулиці на півдні та 29,7 м уздовж 54-ї вулиці на півночі, а глибина ділянки становить 200 фут (61 м).
Серед сусідніх будівель — CBS Building на півдні, Credit Lyonnais Building на південному заході, New York Hilton Midtown на заході, 1345 Avenue of the Americas на північному заході, Warwick New York Hotel на півночі, 46 West 55th Street на північному сході та Музей сучасного мистецтва (MoMA) на сході. 53 West 53 є частиною великого проєкту забудови північного Мідтауна Манхеттена, який ЗМІ називають Алеєю мільярдерів Інші будівлі на Алеї мільярдерів включають 432 Park Avenue, 111 West 57th Street, One57 і Central Park Tower на 57-й вулиці, а також 220 Central Park South на 59-й вулиці.

## Архітектура
Офіційно названа як 53 West 53 будівля була спроєктована французьким архітектором Жаном Нувелем як 77-поверхова вежа на 145 квартир. Будівля має 77 фізичних поверхів, однак верхній поверх пронумерований як 87-й через пропуски у нумерації.
- 1–6 будівельні поверхи відповідають маркетинговим номерам 1–6
- 7-й будівельний поверх — маркетинговий номер 12
- 8–34 будівельні поверхи — маркетингові номери 14–40
- 35–77 будівельні поверхи — маркетингові номери 45–87

Фізичного третього поверху немає, номер 3 пропущено. Нумерація відповідає основній будівлі MoMA (Музею сучасного мистецтва), третій поверх якої не розширюється на № 53 53-ої вулиці.
Також будівля має два підземні рівні: верхній використовується MoMA для зберігання, а нижній містить технічні приміщення. Найвищий зайнятий поверх розташований на висоті 270 м над землею. Загальна висота вежі становить 319,94 м від підлоги лобі до верхівки найвищого шпиля. Це робить її десятою найвищою завершеною будівлею у місті станом на листопад 2019 року.
Ділянка поділена на три різні зональні зони, кожна з яких має різні вимоги до відступів. Під час проєктування команда Нувеля розробила похилу структуру, що відповідала вимогам зонування та обмеженням ділянки. Остаточний дизайн будівлі передбачає наявність п'яти шпилів.

### Фасад
Фасад будівлі сформований за допомогою бетонної діагональної сітки, що переносить структурну систему на зовнішню частину будівлі, забезпечуючи більше відкритого простору в інтер'єрі кожного поверху. Діагональна сітка була розроблена компанією WSP Global, яка більше року працювала над її деталізацією.

### Структурні особливості

#### Фундамент
Геотехнічна компанія Langan контролювала стан підстильної корінної породи та проводила сейсмічне планування. Ґрунт під будівлею складається з 8—35 фут (2,4—10,7 м) насипного шару, за яким йде 5—8 фут (1,5—2,4 м) піску, 2—61 фут (0,61—18,59 м) вивітреного сланцю з вмістом слюди і твердої породи сланцю.Hines, 2015, с. 226—227. Більша частина ґрунту в центральному Манхеттені може витримувати навантаження до 60 американська тонна/фут2 (590 т/м2), але на західній частині ділянки 53 West 53 раніше протікала річка. Підземні води знаходилися на глибині 15—18 фут (4,6—5,5 м) від рівня землі.Hines, 2015, с. 227. Вивітрений сланець на західній частині ділянки міг витримувати лише 8 американська тонна/фут2 (78 т/м2). Крім того, ділянка межувала з кількома сусідніми будівлями та тунелем 53-ї вулиці Нью-Йоркського метро (який обслуговує маршрут Шаблон:NYCS trains). Загальна глибина несучої корінної породи на місці будівництва 53 West 53 варіювалася до 70 фут (21 м).
Ділянка була вирита з використанням 33 залізобетонних кесонів, кожен з яких мав діаметр 3 фут (0,91 м). Кесони занурювалися на глибину не менше 30 фут (9,1 м), а там, де ділянка межувала з тунелем метро, кесони досягали глибини 70 фут (21 м), тобто тієї ж глибини, що й тунель. Деякі "високонавантажені" кесони були пробурені на західній частині ділянки для перерозподілу частини навантажень нижче тунелю. Підлога підвального рівня розташована на плитному фундаменті. Фундамент оточений бетонними стінами середньою товщиною 2 фут (0,61 м). Стіни жорсткості і колони на східному кордоні ділянки розташовані на бетонних фундаментах, що безпосередньо спираються на корінну породу, тоді як стіни жорсткості і колони на південному і західному кордонах встановлені на бетонних опорах над кесонами. Підвальний поверх складається з 16 дюйм-thick (410 мм) бетонної плити, а перший поверх — з 14 дюйм-thick (360 мм) бетонної плити.Hines, 2015, с. 229.

title: 53W53

wikitext:
{{Сучасна споруда
| назва             = 53 West 53
| completion_date  = 2019
| зображення            = 53w53Aug9.jpg
| image_alt        = Фасад 53 West 53, вид із сходу, праворуч інша будівля
| caption          = Вид на захід, 9 серпня 2019 року
| location         = 53 West [[53rd Street (Manhattan)|53rd Street]], Манхеттен, Нью-Йорк, США
| mapframe-wikidata = yes
| coordinates      = {{coord|40|45|42|N|73|58|42|W|type:landmark_globe:earth_region:US-NY|display=inline,title}}
| status           = Завершено
| architectural_style = [[Постмодернізм]]
| building_type    = [[Музей]], житлові [[Кондомініум (житловий простір)|кондомініуми]]
| start_date       = 2015
| roof             = {{cvt|1,050|ft|m}}
| top_floor        =
| floor_count      = 77
| floor_area       =
| elevator_count   =
| cost             =
| architect        = [[Жан Нувель]], [[Adamson_Associates|AAI Architects, P.C.]] (як [[офіційний архітектор]])
| structural_engineer = [[WSP Global]]
| main_contractor  = [[Lendlease]]
| developer        = [[Hines Interests Limited Partnership|Hines]], Pontiac Land Group, [[Goldman Sachs]]
| website          = {{URL|https://www.53w53.com/}}
}}

'''53 West 53''' (також відомий як '''53W53''' і раніше відомий як '''Tower Verre''') — супервисотний [[хмарочос]] на [[53-тя вулиця (Мангеттен)|53-ій західній вулиці]] у районі [[Мідтаун Манхеттен]] у [[Нью-Йорк]]у, поруч із [[Музей сучасного мистецтва (Нью-Йорк)|Музеєм сучасного мистецтва]] (''MoMA''). Його розробили компанії [[Pontiac Land Group]] та [[Gerald D. Hines|Hines]]. З висотою 320 метрів, 53 West 53 є [[Список найвищих будівель Нью-Йорка|дванадцятою за висотою завершеною будівлею в місті]] станом на [[січень 2025]].

53 West 53 спроєктований французьким архітектором [[Жан Нувель|Жаном Нувелем]] і має 77 поверхів; найвищий поверх має номер 87, оскільки деякі номери пропущені. [[Фасад]] будівлі містить бетонний [[діагрид]], який забезпечує структурну підтримку. Північний і південний фасади нахиляються всередину до набору з п'яти шпилів різної висоти. Будівля є багатофункціональною: у нижніх поверхах розташовані виставкові зали Музею сучасного мистецтва та приватний ресторан, а у вежі — 145 житлових кондомініумів з інтер'єрами, розробленими Тьєррі Деспоном. На 12-16 поверхах розташовані зони для відпочинку, а на 46 і 47 поверхах — [[лаунж-зона]].

Плани будівництва Tower Verre, хмарочоса висотою 381 метр на 53-ій вулиці, були оголошені у 2007 році разом із розширенням Музею сучасного мистецтва. Первісний проєкт у 2009 році був зменшений на 61 метр після протестів проти його початкової висоти. Будівництво було відкладене до 2013 року через труднощі з фінансуванням. Роботи розпочалися наприкінці 2014 року, а продажі стартували наступного року. Будівлю офіційно [[Завершення будівництва|завершили]] в середині 2018 року, а будівництво було повністю завершено на початку 2020 року, хоча більшість квартир залишалася непроданою.

== Місцезнаходження ==
53 West 53 розташований за адресою 53-тя вулиця (''53 West 53rd Street'') у районі [[Мідтаун Манхеттен]] у [[Нью-Йорк]]у. Будівля займає північну сторону 53-ї вулиці між [[П'ята авеню|П'ятою авеню]] та [[Шоста авеню|Шостою авеню]]. Земельна ділянка займає 1 645,6 метрів квадратних або 1 724,3 метрів квадратних. Фасад будівлі має ширину 26,62 м уздовж 53-ї вулиці на півдні та 29,7 м уздовж [[54-та вулиця (Мангеттен)|54-ї вулиці]] на півночі, а глибина ділянки становить {{cvt|200|ft}}.

Серед сусідніх будівель — [[CBS Building]] на півдні, [[Credit Lyonnais Building]] на південному заході, [[New York Hilton Midtown]] на заході, [[1345 Avenue of the Americas]] на північному заході, [[Warwick New York Hotel]] на півночі, [[46 West 55th Street]] на північному сході та [[Музей сучасного мистецтва]] (MoMA) на сході. 53 West 53 є частиною великого проєкту забудови північного Мідтауна Манхеттена, який ЗМІ називають [[Billionaires' Row|Алеєю мільярдерів]]<ref>{{Cite news |last=Clarke |first=Katherine |date=2019-11-21 |title=Wealthy Buyers Are Jumping Between Billionaires' Row Towers |language=en-US |work=The Wall Street Journal |url-access=subscription |url=https://www.wsj.com/articles/wealthy-buyers-are-jumping-between-billionaires-row-towers-11574351065 |access-date=2021-07-11 |issn=0099-9660 }}</ref> Інші будівлі на Алеї мільярдерів включають [[432 Park Avenue]], [[111 West 57th Street]], [[One57]] і [[Central Park Tower]] на [[57th Street (Manhattan)|57-й вулиці]], а також [[220 Central Park South]] на [[59th Street (Manhattan)|59-й вулиці]].<ref>{{Cite news |last=Satow |first=Julie |date=June 27, 2014 |title=Moving In, Slowly, to 'Billionaires' Row' |work=The New York Times |url-access=limited |url=https://www.nytimes.com/2014/06/29/realestate/manhattan-luxury-high-rise-gets-its-first-residents.html |access-date=October 28, 2020 }}</ref>

== Архітектура ==
Офіційно названа як 53 West 53<ref>{{cite web |title=53W53rd |url=http://www.hines.com/property/detail.aspx?id=2082 |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20160114225140/http://hines.com/property/detail.aspx?id=2082 |archive-date=January 14, 2016 |access-date=2008-01-27 |publisher=Hines Interests Limited Partnership}}</ref> будівля була спроєктована французьким архітектором [[Жан Нувель|Жаном Нувелем]] як 77-поверхова вежа на 145 квартир<ref>{{Cite web |title=53 West 53 |url=https://www.skyscrapercenter.com/building/53-west-53/317 |url-status=live |access-date=2008-11-30 |publisher=SkyscraperPage.com|archive-url=https://web.archive.org/web/20191216075158/http://www.skyscrapercenter.com:80/building/53-west-53/317 |archive-date=December 16, 2019 }}</ref><ref>{{Cite web |title=53W53 |url=https://www.emporis.com/buildings/315691/53w53-new-york-city-ny-usa |url-status=usurped |access-date=2008-04-10 |publisher=Emporis.com |archive-url=https://web.archive.org/web/20151223063300/http://www.emporis.com/buildings/315691/53w53-new-york-city-ny-usa |archive-date=December 23, 2015 }}</ref><ref>{{cite web |last=Bindelglass |first=Evan |date=13 June 2016 |title=53W53 Shows Its Exoskeleton At 53 West 53rd Street, Midtown |url=https://newyorkyimby.com/2016/06/53w53-shows-its-exoskeleton-at-53-west-53rd-street-midtown.html |access-date=22 July 2016 |publisher=New York Yimby |archive-date=July 19, 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160719103952/http://newyorkyimby.com/2016/06/53w53-shows-its-exoskeleton-at-53-west-53rd-street-midtown.html |url-status=live }}</ref>. Будівля має 77 фізичних поверхів, однак верхній поверх пронумерований як 87-й через пропуски у нумерації<ref>{{harvnb|Hines|2015|ps=.|p=220}}{{Efn|name=marketing floors|Hines класифікує справжню кількість поверхів як "будівельні поверхи", яким присвоєні інші "маркетингові номери".{{harvnb|Hines|2015|ps=.|pp=221–222}}</ref>.

* 1–6 будівельні поверхи відповідають маркетинговим номерам 1–6
* 7-й будівельний поверх — маркетинговий номер 12
* 8–34 будівельні поверхи — маркетингові номери 14–40
* 35–77 будівельні поверхи — маркетингові номери 45–87

Фізичного третього поверху немає, номер 3 пропущено. Нумерація відповідає основній будівлі MoMA (Музею сучасного мистецтва), третій поверх якої не розширюється на № 53 53-ої вулиці.

Також будівля має два підземні рівні: верхній використовується MoMA для зберігання, а нижній містить технічні приміщення. Найвищий зайнятий поверх розташований на висоті 270 м над землею. Загальна висота вежі становить 319,94 м від підлоги лобі до верхівки найвищого шпиля<ref>{{harvnb|Hines|2015|ps=.|p=228}}</ref>. Це робить її [[Список найвищих будівель Нью-Йорка|десятою найвищою завершеною будівлею у місті]] станом на листопад 2019 року<ref>{{Cite news |title=12 tallest skyscrapers in New York City |language=en |work=am New York |url=https://www.amny.com/real-estate/tallest-buildings-in-nyc-1.9216740 |access-date=October 17, 2017 |archive-date=November 2, 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171102163126/https://www.amny.com/real-estate/tallest-buildings-in-nyc-1.9216740 |url-status=live }}</ref>.
Ділянка поділена на три різні [[зонування|зональні]] зони, кожна з яких має різні вимоги до [[відступ (архітектура)|відступів]]<ref>{{cite web |date=2017-09-06 |title=Jean Nouvel's 53W53 Skyscraper Takes Shape in New York |url=https://www.designboom.com/architecture/jean-nouvel-53w53-skyscraper-moma-expansion-tower-construction-09-06-2017/ |url-status=live |access-date=2021-07-10 |website=designboom |archive-url=https://web.archive.org/web/20170906174325/https://www.designboom.com/architecture/jean-nouvel-53w53-skyscraper-moma-expansion-tower-construction-09-06-2017/ |archive-date=September 6, 2017 }}</ref>. Під час проєктування команда Нувеля розробила похилу структуру, що відповідала вимогам зонування та обмеженням ділянки. Остаточний дизайн будівлі передбачає наявність п'яти шпилів.

=== Фасад ===
Фасад будівлі сформований за допомогою бетонної [[діагональної сітки]], що переносить структурну систему на зовнішню частину будівлі, забезпечуючи більше відкритого простору в інтер'єрі кожного поверху. Діагональна сітка була розроблена компанією [[WSP Global]], яка більше року працювала над її деталізацією<ref>{{cite web |last=Keskeys |first=Paul |date=2018-05-11 |title=AD PRO Visits Jean Nouvel on-site at 53W53 |url=https://www.architecturaldigest.com/story/jean-nouvel-53w53-moma-tower-midtown-manhattan-progress |access-date=2021-07-09 |website=Architectural Digest |archive-date=April 23, 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210423180531/https://www.architecturaldigest.com/story/jean-nouvel-53w53-moma-tower-midtown-manhattan-progress |url-status=live }}</ref>.

=== Структурні особливості ===

==== Фундамент ====

[[File:Tower-verre-space.jpg|thumb|alt=53 West 53 між будівлею Financial Times ліворуч і Музеєм сучасного мистецтва праворуч|Будівля розташована між будівлею Financial Times ліворуч і [[Музеєм сучасного мистецтва]] праворуч.]]
Геотехнічна компанія Langan контролювала стан підстильної корінної породи та проводила сейсмічне планування. Ґрунт під будівлею складається з {{cvt|8|-|35|ft}} насипного шару, за яким йде {{cvt|5|-|8|ft}} піску, {{cvt|2|-|61|ft}} вивітреного [[Сланець|сланцю]] з вмістом слюди і твердої породи сланцю.{{harvnb|Hines|2015|ps=.|pp=226–227}} Більша частина ґрунту в центральному Манхеттені може витримувати навантаження до {{cvt|60|ST/ft2}}, але на західній частині ділянки 53 West 53 раніше протікала річка. Підземні води знаходилися на глибині {{cvt|15|-|18|ft}} від рівня землі.{{harvnb|Hines|2015|ps=.|p=227}} Вивітрений сланець на західній частині ділянки міг витримувати лише {{cvt|8|ST/ft2}}. Крім того, ділянка межувала з кількома сусідніми будівлями та тунелем 53-ї вулиці [[Нью-Йоркський метрополітен|Нью-Йоркського метро]] (який обслуговує маршрут {{NYCS trains|Queens 53rd}}). Загальна глибина несучої корінної породи на місці будівництва 53 West 53 варіювалася до {{cvt|70|ft}}.
Ділянка була вирита з використанням 33 залізобетонних кесонів, кожен з яких мав діаметр {{cvt|3|ft}}. Кесони занурювалися на глибину не менше {{cvt|30|ft}}, а там, де ділянка межувала з тунелем метро, кесони досягали глибини {{cvt|70|ft}}, тобто тієї ж глибини, що й тунель. Деякі "високонавантажені" кесони були пробурені на західній частині ділянки для перерозподілу частини навантажень нижче тунелю. Підлога підвального рівня розташована на плитному фундаменті. Фундамент оточений бетонними стінами середньою товщиною {{cvt|2|ft}}. [[Стіни жорсткості]] і колони на східному кордоні ділянки розташовані на бетонних фундаментах, що безпосередньо спираються на корінну породу, тоді як стіни жорсткості і колони на південному і західному кордонах встановлені на бетонних опорах над кесонами. Підвальний поверх складається з {{cvt|16|in|4=-thick|adj=mid}} бетонної плити, а перший поверх — з {{cvt|14|in|4=-thick|adj=mid}} бетонної плити.{{harvnb|Hines|2015|ps=.|p=229}}

== Примітки ==

{{reflist}}

[[Категорія:Хмарочоси Нью-Йорка]]
[[Категорія:Мідтаун]]
[[Категорія:Споруди Мангеттена]]

title: 53 West 53

Розташування: Мангеттен

Архітектор: Жан Нувель

Матеріал: скло, сталь і бетон

Стиль: постмодерна архітектура

Власник: Gerald D. Hinesd


text:
# Myripristis trachyacron
Myripristis trachyacron — вид бериксоподібних риб родини Голоцентрові (Holocentridae).

## Опис
Риба завдовжки до 20 см. Тіло оранжевого забарвлення із світлими плавцями.

## Поширення
Зустрічається на заході Тихого океану — Індонезія, Філіппіни, Папуа Нова Гвінея, Соломонові Острови. Морський, демерсальний вид, асоційований з рифами. Мешкає у тропічних водах на глибині 3-50 м.

wikiname: ukwiki

title: Myripristis trachyacron

in_language: uk

wikitext:
{{italic title}}
{{Картка:Таксономія
| name = ''Myripristis trachyacron''
| status =LC
| status_system = iucn3.1
| image =
| image_caption =
| image_width = 270px
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| subregnum = [[Справжні багатоклітинні (підцарство)|Справжні багатоклітинні]] (Eumetazoa)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| subphylum = [[Черепні]] (Craniata)
| subphylum2 = [[Хребетні]] (Vertebrata)
| superclassis = [[Щелепні]] (Gnathostomata)
| classis = [[Променепері]] (Actinopterygii)
| subclassis = [[Новопері]] (Neopterygii)
| infraclassis = [[Костисті риби]] (Teleostei)
| superordo = [[Акантопері]] (Acanthopterygii)
| ordo = [[Беріксоподібні]] (Beryciformes)
| familia = [[Голоцентрові]] (Holocentridae)
| subfamilia = [[Myripristinae]]
| genus = ''[[Myripristis]]''
| species = '''''M. trachyacron'''''
| binomial = ''Myripristis trachyacron''
| binomial_authority = <small>[[Pieter Bleeker|Bleeker]], 1863</small>
}}
'''''Myripristis trachyacron''''' — вид [[Беріксоподібні|бериксоподібних]] риб родини [[Голоцентрові]] (Holocentridae).

== Опис ==
Риба завдовжки до 20 см. Тіло оранжевого забарвлення із світлими плавцями.

== Поширення ==
Зустрічається на заході [[Тихий океан|Тихого океану]] — Індонезія, Філіппіни, Папуа Нова Гвінея, Соломонові Острови. Морський, демерсальний вид, асоційований з рифами. Мешкає у тропічних водах на глибині 3-50 м.

== Посилання ==
* {{FishBase species |genus= Myripristis|species= trachyacron| month = October | year = 2012}}

{{Commonscat|Myripristis trachyacron}}

{{Actinopterygii-stub}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Голоцентрові]]
[[Категорія:Тварини, описані 1863]]
[[Категорія:Риби Тихого океану]]
[[Категорія:Риби Індонезії]]
[[Категорія:Риби Папуа Нової Гвінеї]]
[[Категорія:Риби Соломонових Островів]]
[[Категорія:Риби Філіппін]]

title: ?Myripristis trachyacron

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Підцарство: Справжні багатоклітинні (Eumetazoa)

Тип: Хордові (Chordata)

Підтип: Черепні (Craniata)

Надклас: Щелепні (Gnathostomata)

Клас: Променепері (Actinopterygii)

Підклас: Новопері (Neopterygii)

Інфраклас: Костисті риби (Teleostei)

Надряд: Акантопері (Acanthopterygii)

Ряд: Беріксоподібні (Beryciformes)

Родина: Голоцентрові (Holocentridae)

Підродина: Myripristinae

Рід: Myripristis

Вид: M. trachyacron


text:
# Олійниково (Воронезька область)
Олійниково (рос. Алейниково) — село у Розсошанському районі Воронезької області Російської Федерації.
Населення становить 232 особи. Входить до складу муніципального утворення Олійниковське сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований у межах українського краю Східної Слобожанщини.
Від 1928 року належить до Розсошанського району, спочатку у складі Центрально-Чорноземної області, а від 1934 року Воронезької області.
Згідно із законом від 15 жовтня 2004 року входить до складу муніципального утворення Олійниковське сільське поселення.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 232  |

title: Олійниково (Воронезька область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Олійниково
|назва ін.       = Алейниково
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Воронезька область]]
|район           = [[Розсошанський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Олійниковське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 232
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Воронезька область
}}
'''Олійниково''' ({{lang-ru|Алейниково}}) — [[село]] у [[Розсошанський район|Розсошанському районі]] [[Воронезька область|Воронезької області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 232 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Олійниковське сільське поселення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований у межах українського краю [[Східна Слобожанщина|Східної Слобожанщини]].

Від 1928 року належить до Розсошанського району, спочатку у складі Центрально-Чорноземної області, а від 1934 року Воронезької області.

Згідно із законом від [[15 жовтня]] [[2004]] року входить до складу муніципального утворення [[Олійниковське сільське поселення]]<ref>[http://docs.cntd.ru/document/802017374 Закон Воронежской области от 15 октября 2004 года № 63-ОЗ «Об установлении границ, наделении соответствующим статусом, определении административных центров отдельных муниципальных образований Воронежской области»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Алейниково (Воронежская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Розсошанський район}}
{{Voronezh-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Села Воронезької області]]
[[Категорія:Населені пункти Розсошанського району]]

title: село Олійниково

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Воронезька область

Муніципальний район: Розсошанський район

Поселення: Олійниковське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Олійниково · Олійниково


text:
# Рагінґе
Ра́гінґе (ест. Rahinge küla) — село в Естонії, у міському самоврядуванні Тарту повіту Тартумаа.

## Населення
Чисельність населення на 31 грудня 2011 року становила 387 осіб.

## Географія
Через населений пункт проходить автошлях 22103 (Тарту — Ілматсалу — Ригу).

## Історія
До 1 листопада 2017 року село входило до складу волості Тягтвере.

title: Рагінґе

wikitext:
{{Населений пункт Естонії
 |статус                  = [[село]]
 |назва                   = Рагінґе
 |оригінальна назва       = Rahinge küla
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              =
 |зображення_розмір       =
 |зображення_підпис       =
  |lat_dir = N|lat_deg = 58|lat_min =  22|lat_sec = 53
  |lon_dir = E|lon_deg = 26|lon_min =  36|lon_sec = 51
  |CoordAddon             =
  |CoordScale             =
 |розмір карти країни     =
 |розмір карти регіону    =
 |розмір карти району     =
 |position                =
 |повіт                   = [[Тартумаа]]
 |волость                 =
 |підпорядкування         =
 |вид общини              = Самоврядування
 |община                  = [[Тарту (міське самоврядування)|Тарту]]
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              = 387
  |рік перепису           = (31.12.2011)<ref name="lp1">{{Rahvastik2011}}</ref>
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            = +2
 |DST                     = +1
 |телефонний код          =
 |поштовий індекс         = 61408
 |поштові індекси         =
 |автомобільний код       =
 |цифровий ідентифікатор  = 6724
 |категорія в Commons     =
 |назва для Commons       =
 |сайт                    =
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   =
 |add2                    =
 |add3n                   =
 |add3                    =
}}
'''Ра́гінґе''' ({{lang-et|Rahinge küla}}) — [[село]] в [[Естонія|Естонії]], у міському самоврядуванні [[Тарту (міське самоврядування)|Тарту]] повіту [[Тартумаа]].

== Населення ==
Чисельність населення на [[31 грудня]] [[2011]] року становила 387 осіб<ref name="lp1" />.

== Географія ==
Через населений пункт проходить автошлях {{Автошлях Естонії|3|22103}} ([[Тарту]] — [[Ілматсалу]] — [[Ригу (Тарту)|Ригу]]).

== Історія ==
До [[1 листопада]] [[2017]] року село входило до складу волості [[Тягтвере (волость)|Тягтвере]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Rahvastik2011}}

== Посилання ==
* [http://www.tartu.ee/ Офіційний сайт самоврядування Тарту] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110204023057/http://www.tartu.ee/ |date=4 лютого 2011 }} {{ref-et}}
* [https://web.archive.org/web/20180226092126/http://www.interest.ee/ilmatsalu/ Офіційний сайт волості Тягтвере] {{ref-et}}

{{Портали|Географія|Естонія}}

{{Estonia-geo-stub}}
{{Тарту (міське самоврядування)}}

[[Категорія:Тарту (міське самоврядування)]]
[[Категорія:Села Тартумаа]]
[[Категорія:Волость Тягтвере]]

Країна: Естонія

Повіт: Тартумаа

Самоврядування: Тарту

Часовий пояс: UTC+2, влітку UTC+3


text:
# Аріана Аскарід
Аріа́на Аскарі́д (також Аріа́н (фр. Ariane Ascaride); нар. 10 жовтня 1954, Марсель, Франція) — французький акторка. Лауреатка кінопремії Сезар 1998 року за найкращу жіночу роль у фільмі «Маріус і Жанетт» .

## Життєпис
Аріана Аскарад народилася 10 жовтня 1954 року в Марселі. Вивчала соціологію в університеті міста Екс-ан-Прованс, там стала членом Національного союзу французьких студентів та познайомилася з режисером Робером Гедігяном; з 1980 року знімається в усіх його фільмах. До 1979 року навчалася у Вищій національній консерваторії драматичного мистецтва у Антуана Вітеза та Марселя Блюваля.
Брат — П'єр Аскарід, актор, сценарист, режисер і один з винахідників домашнього кінотеатру.
У кіно почала зніматися у віці 22 років; 2006 року виступила як сценарист стрічки («Поїздка до Вірменії»), в 2010-му — як режисерка одного з епізодів серіалу «Історії життів»).
Аріана Аскарід є членкинею пацифістської організації (фр.).

## Фільмографія
| Рік       |    | Українська назва                  | Оригінальна назва                    | Роль                        |
| --------- | -- | --------------------------------- | ------------------------------------ | --------------------------- |
| 1972      | ф  | Довічна рента                     | Le Viager                            | епізодична роль             |
| 1975—1981 | с  | Інспектор проводить розслідування | L'inspecteur mène l'enquête          |                             |
| 1977      | ф  | Урочисте причастя                 | La communion solennelle              | Пальміра                    |
| 1980      | ф  | На продаж                         | À vendre                             | Жильберта                   |
| 1980      | ф  | Повернення в Марсель              | Retour à Marseille                   | Ліді                        |
| 1981      | ф  | Останнє літо                      | Dernier été                          | Жозіан                      |
| 1982      | с  | Моцарт                            | Mozart                               |                             |
| 1983      | ф  | Хай живе соціальна допомога!      | Vive la sociale!                     | Марі-Фе                     |
| 1991      | ф  | Бог не переварює байдужих         | Dieu vomit les tièdes                | Тірльєр                     |
| 1993      | ф  | У грошах щастя                    | L'argent fait le bonheur             | Сімона Віалі                |
| 1993      | тф | Фантомна вагітність               | Grossesse nerveuse                   | Еліана                      |
| 1995      | ф  | За життя і смерть                 | À la vie, à la mort!                 | Марі-Соль                   |
| 1997      | ф  | Інший берег моря                  | L'autre côté de la mer               | Лулу                        |
| 1997      | ф  | Маріус і Жанетт                   | Marius et Jeannette                  | Жанетт                      |
| 1998      | ф  | Змія з'їла жабу                   | Le serpent a mangé la grenouille     | Марта                       |
| 1998      | ф  | На місці серця                    | À la place du coeur                  | Маріанна Патчі              |
| 1999      | тф | Мати невідома                     | De mère inconnue                     | Катеріна                    |
| 1999      | ф  | Надя і гіпопотами                 | Nadia et les hippopotames            | Надя                        |
| 1999      | ф  | Педді                             | Paddy                                | La caissière                |
| 1999      | ф  | Погані знайомства                 | Mauvaises fréquentations             | мати Олівії                 |
| 1999      | ф  | Наг-бомба                         | Nag la bombe                         | Наґ                         |
| 2000      | тф | Затримай ніч                      | Retiens la nuit                      | Надя                        |
| 2000      | ф  | В атаку!                          | À l'attaque!                         | Лола                        |
| 2000      | ф  | Пригоди Фелікса                   | Drôle de Félix                       | Ізабель                     |
| 2000      | ф  | У місті все спокійно              | La ville est tranquille              | Мішель                      |
| 2002      | ф  | Марі-Жо і дві її любові           | Marie-Jo et ses 2 amours             | Марі-Жо                     |
| 2002      | ф  | Лулу                              | Lulu                                 | Жанетт                      |
| 2002      | ф  | Моє життя на льоду                | Ma vraie vie à Rouen                 | Кароліна                    |
| 2003      | ф  | Живіт Джульєтти                   | Le ventre de Juliette                | Марі-Бріжит Пораджавськи    |
| 2004      | ф  | Вишивальниці                      | Brodeuses                            | мадам Мелікян               |
| 2004      | ф  | Мій тато — інженер                | Mon père est ingénieur               | Наташа, Марі                |
| 2005      | ф  | Обман                             | Imposture                            | Бріжит                      |
| 2005      | ф  | Монтіньї                          | Miss Montigny                        | Анна                        |
| 2005      | ф  | Код 68                            | Code 68                              | Маріанна                    |
| 2005—2009 | с  | Венера і Аполлон                  | Vénus & Apollon                      | Еммануель Ле Прієр          |
| 2006      | ф  | Зміна адреси                      | Changement d'adresse                 | мати Джулії                 |
| 2006      | ф  | Подорож до Вірменії               | Le voyage en Arménie                 | Анна                        |
| 2006      | ф  | Наступного року                   | L'année suivante                     | Надін                       |
| 2008      | ф  | Леді Джейн                        | Lady Jane                            | Мюріель                     |
| 2009      | ф  | Армія злочинців                   | L'armée du crime                     | мадам Елек                  |
| 2009      | ф  | Їжачок                            | Le hérisson                          | Мануела Лопес               |
| 2010      | тф | Жорж і Фаншетта                   | George et Fanchette                  | Жорж Санд                   |
| 2010      | тф | Жінка, що плаче, з Шапо Руж       | La femme qui pleure au chapeau rouge | мати Дори                   |
| 2010      | тф | Троянди у кредит                  | Roses à crédit                       | медик                       |
| 2010      | тф | Перелом                           | Fracture                             | Сейноль                     |
| 2011      | ф  | Сніги Кіліманджаро                | Les neiges du Kilimandjaro           | Марі-Клер                   |
| 2011      | ф  | Мистецтво кохати                  | L'art d'aimer                        | Еммануель                   |
| 2011      | ф  | Ніжність                          | La délicatesse                       | мати Наталі                 |
| 2012      | тф | Розлучення і заручини             | Divorce et fiançailles               | Сідо                        |
| 2013      | ф  | Фанні                             | Fanny                                | Клодін                      |
| 2013      | ф  | Інше життя                        | Une autre vie                        | Клодін, господиня           |
| 2013      | тф | Це не любов                       | C'est pas de l'amour                 | Беневоль                    |
| 2014      | ф  | Нитка Аріани                      | Au fil d'Ariane                      | Аріана                      |
| 2014      | ф  | Спадкоємці                        | Les héritiers                        | Анн Гіґо                    |
| 2015      | ф  | Кохання не прощає                 | L'amour ne pardonne pas              | Адрієна                     |
| 2015      | ф  | Божевільна історія                | Une histoire de fou                  | Анук                        |
| 2016      | ф  | Небо почекає                      | Le ciel attendra                     | суддя                       |
| 2017      | ф  | Вілла                             | La villa                             | Анжель Бартелемі            |
| 2018      | ф  | Лоскоти                           | Les Chatouilles                      | пані Малек, вчителька танцю |
| 2019      | ф  | Світова слава                     | Gloria Mundi                         | Сільвія                     |

## Визнання
У липні 2015 році Аріана Аскарід нагороджена французьким орденом Мистецтв та літератури (Командор).
| Рік                                     | Категорія                      | Фільм                   | Результат |
| --------------------------------------- | ------------------------------ | ----------------------- | --------- |
| Премія «Сезар»                          |                                |                         |           |
| 1998                                    | Найкраща акторка               | Маріус і Жанетт         | Перемога  |
| 2003                                    | Найкраща акторка               | Марі-Жо і дві її любові | Номінація |
| 2005                                    | Найкраща акторка другого плану | Вишивальниці            | Номінація |
| 2012                                    | Найкраща акторка               | Сніги Кіліманджаро      | Номінація |
| Премія «Сан Жорді» (Каталонія, Іспанія) |                                |                         |           |
| 1999                                    | Найкращий іноземна акторка     | Маріус і Жанетт         | Перемога  |
| Міжнародний кінофестиваль у Вальядоліді |                                |                         |           |
| 2000                                    | Найкраща акторка               | У місті все спокійно    | Перемога  |
| Приз Європейської кіноакадемії          |                                |                         |           |
| 2001                                    | Найкраща акторка               | У місті все спокійно    | Номінація |
| 2002                                    | Найкраща акторка               | Марі-Жо і дві її любові | Номінація |
| Римський кінофестиваль                  |                                |                         |           |
| 2006                                    | Найкраща акторка               | Поїздка до Вірменії     | Перемога  |
| Кубок Вольпі                            |                                |                         |           |
| 2019                                    | Найкраща жіноча роль           | Gloria Mundi            | Перемога  |

title: Аріана Аскарід

wikitext:
{{Кінематографіст2
|bgcolour = gold
|Ім'я = Аріана Аскарід
|Оригінал імені = {{lang-fr|Ariane Ascaride}}
|Ім'я при народженні =
|Дата смерті =
|Місце смерті =
|Національність =
|Релігія =
|Напрямок =
|Жанр =
|Кінопремії = ''[[Сезар (кінопремія, 1998)|Сезар (1998)]]''
|Сайт =
}}

'''Аріа́на Аскарі́д''' (також '''Аріа́н''' ({{lang-fr|Ariane Ascaride}}); {{нар}} [[10 жовтня]] [[1954]], [[Марсель]], [[Франція]]) — [[Франція|французький]] акторка. Лауреатка кінопремії [[Сезар (кінопремія, 1998)|Сезар 1998]] року за найкращу жіночу роль у фільмі «[[Маріус і Жанетт]]» {{перехід|#Визнання|1}}.

== Життєпис ==
Аріана Аскарад народилася 10 жовтня 1954 року в [[Марсель|Марселі]]. Вивчала соціологію в університеті міста [[Екс-ан-Прованс]], там стала членом {{iw|Union nationale des étudiants de France|Національного союзу французьких студентів|fr|Union nationale des étudiants de France}} та познайомилася з режисером [[Робер Гедігян|Робером Гедігяном]]<ref>{{Cite web |url=http://www.telerama.fr/cinema/ariane-ascaride-au-fil-des-films-de-robert-guediguian,113854.php |title=Архівована копія |accessdate=29 жовтня 2015 |archive-date=24 липня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150724105616/http://www.telerama.fr/cinema/ariane-ascaride-au-fil-des-films-de-robert-guediguian,113854.php }}</ref>; з 1980 року знімається в усіх його фільмах. До 1979 року навчалася у [[Вища національна консерваторія драматичного мистецтва|Вищій національній консерваторії драматичного мистецтва]] у [[Антуан Вітез|Антуана Вітеза]] та [[Марсель Блюваль|Марселя Блюваля]].

Брат — [[П'єр Аскарід]], актор, сценарист, режисер і один з винахідників [[Домашній кінотеатр|домашнього кінотеатру]].

У кіно почала зніматися у віці 22 років; 2006 року виступила як сценарист стрічки («[[Поїздка до Вірменії]]»), в [[2010 рік в кіно|2010]]-му — як режисерка одного з епізодів серіалу «[[Історії життів]]»).

Аріана Аскарід є членкинею [[пацифізм|пацифістської]] організації {{fr|Coordination pour l'éducation à la non-violence et à la paix}}.

== Фільмографія ==
[[Файл:Ariane Ascaride - Seminci 2011.jpg|міні|240пкс|праворуч|Аріана Аскарід у 2011 році]]

{{УФільміВерх}}
{{УФільмі|1972|[[Довічна рента]]|Le Viager|''епізодична роль''}}
{{УСеріалі|1975|1981|Інспектор проводить розслідування|L'inspecteur mène l'enquête|}}
{{УФільмі|1977|Урочисте причастя|La communion solennelle|Пальміра}}
{{УФільмі|1980|На продаж|À vendre|Жильберта}}
{{УФільмі|1980|Повернення в Марсель|Retour à Marseille|Ліді}}
{{УФільмі|1981|Останнє літо|Dernier été|Жозіан}}
{{УСеріалі|1982||Моцарт|Mozart|}}
{{УФільмі|1983|Хай живе соціальна допомога!|Vive la sociale!|Марі-Фе}}
{{УФільмі|1991|Бог не переварює байдужих|Dieu vomit les tièdes|Тірльєр}}
{{УФільмі|1993|У грошах щастя|L'argent fait le bonheur|Сімона Віалі}}
{{УтФільмі|1993|Фантомна вагітність|Grossesse nerveuse|Еліана}}
{{УФільмі|1995|За життя і смерть|À la vie, à la mort!|Марі-Соль}}
{{УФільмі|1997|Інший берег моря|L'autre côté de la mer|Лулу}}
{{УФільмі|1997|[[Маріус і Жанетт]]|Marius et Jeannette|Жанетт}}
{{УФільмі|1998|Змія з'їла жабу|Le serpent a mangé la grenouille|Марта}}
{{УФільмі|1998|На місці серця|À la place du coeur|Маріанна Патчі}}
{{УтФільмі|1999|Мати невідома|De mère inconnue|Катеріна}}
{{УФільмі|1999|Надя і гіпопотами|Nadia et les hippopotames|Надя}}
{{УФільмі|1999|Педді|Paddy|La caissière}}
{{УФільмі|1999|Погані знайомства|Mauvaises fréquentations|мати Олівії}}
{{УФільмі|1999|Наг-бомба|Nag la bombe|Наґ}}
{{УтФільмі|2000|Затримай ніч|Retiens la nuit|Надя}}
{{УФільмі|2000|В атаку!|À l'attaque!|Лола}}
{{УФільмі|2000|[[Пригоди Фелікса]]|Drôle de Félix|Ізабель}}
{{УФільмі|2000|У місті все спокійно|La ville est tranquille|Мішель}}
{{УФільмі|2002|Марі-Жо і дві її любові|Marie-Jo et ses 2 amours|Марі-Жо}}
{{УФільмі|2002|Лулу|Lulu|Жанетт}}
{{УФільмі|2002|[[Моє життя на льоду]]|Ma vraie vie à Rouen|Кароліна}}
{{УФільмі|2003|Живіт Джульєтти|Le ventre de Juliette|Марі-Бріжит Пораджавськи}}
{{УФільмі|2004|[[Вишивальниці (фільм)|Вишивальниці]]|Brodeuses|мадам Мелікян}}
{{УФільмі|2004|Мій тато — інженер|Mon père est ingénieur|Наташа, Марі}}
{{УФільмі|2005|Обман|Imposture|Бріжит}}
{{УФільмі|2005|Монтіньї|Miss Montigny|Анна}}
{{УФільмі|2005|Код 68|Code 68|Маріанна}}
{{УСеріалі|2005|2009|Венера і Аполлон|Vénus & Apollon|Еммануель Ле Прієр}}
{{УФільмі|2006|Зміна адреси|Changement d'adresse|мати Джулії}}
{{УФільмі|2006|Подорож до Вірменії|Le voyage en Arménie|Анна}}
{{УФільмі|2006|Наступного року|L'année suivante|Надін}}
{{УФільмі|2008|Леді Джейн|Lady Jane|Мюріель}}
{{УФільмі|2009|Армія злочинців|L'armée du crime|мадам Елек}}
{{УФільмі|2009|Їжачок|Le hérisson|Мануела Лопес}}
{{УтФільмі|2010|Жорж і Фаншетта|George et Fanchette|[[Жорж Санд]]}}
{{УтФільмі|2010|Жінка, що плаче, з Шапо Руж|La femme qui pleure au chapeau rouge|мати Дори}}
{{УтФільмі|2010|Троянди у кредит|Roses à crédit|медик}}
{{УтФільмі|2010|Перелом|Fracture|Сейноль}}
{{УФільмі|2011|[[Сніги Кіліманджаро (фільм, 2011)|Сніги Кіліманджаро]]|Les neiges du Kilimandjaro|Марі-Клер}}
{{УФільмі|2011|Мистецтво кохати|L'art d'aimer|Еммануель}}
{{УФільмі|2011|[[Ніжність (фільм, 2011)|Ніжність]]|La délicatesse|мати Наталі}}
{{УтФільмі|2012|Розлучення і заручини|Divorce et fiançailles|Сідо}}
{{УФільмі|2013|[[Фанні (фільм, 2013)|Фанні]]|Fanny|Клодін}}
{{УФільмі|2013|Інше життя|Une autre vie|Клодін, господиня}}
{{УтФільмі|2013|Це не любов|C'est pas de l'amour|Беневоль}}
{{УФільмі|2014|Нитка Аріани|Au fil d'Ariane|Аріана}}
{{УФільмі|2014|Спадкоємці|Les héritiers|Анн Гіґо}}
{{УФільмі|2015|Кохання не прощає|L'amour ne pardonne pas|Адрієна}}
{{УФільмі|2015|Божевільна історія|Une histoire de fou|Анук}}
{{УФільмі|2016|[[Небо почекає]]|Le ciel attendra|суддя}}
{{УФільмі|2017|[[Вілла (фільм)|Вілла]]|La villa|Анжель Бартелемі}}
{{УФільмі|2018|[[Лоскоти (фільм)|Лоскоти]]|Les Chatouilles|пані Малек, вчителька танцю}}
{{УФільмі|2019|Світова слава| 	Gloria Mundi|Сільвія}}
{{УФільміНиз}}

== Визнання ==
У липні 2015 році Аріана Аскарід нагороджена французьким [[Орден Мистецтв та літератури|орденом Мистецтв та літератури]] (Командор)<ref>{{cite web |url=http://www.culturecommunication.gouv.fr/Ministere/Services-rattaches-a-la-ministre/Section-des-distinctions-honorifiques/Arretes-de-Nominations-dans-l-ordre-des-Arts-et-des-Lettres/Nomination-dans-l-ordre-des-Arts-et-des-Lettres-juillet-2015 |title=Nomination dans l'ordre des Arts et des Lettres juillet 2015 |accessdate=1 листопада 2015 |archive-date=23 вересня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150923225023/http://www.culturecommunication.gouv.fr/Ministere/Services-rattaches-a-la-ministre/Section-des-distinctions-honorifiques/Arretes-de-Nominations-dans-l-ordre-des-Arts-et-des-Lettres/Nomination-dans-l-ordre-des-Arts-et-des-Lettres-juillet-2015/ }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150923225023/http://www.culturecommunication.gouv.fr/Ministere/Services-rattaches-a-la-ministre/Section-des-distinctions-honorifiques/Arretes-de-Nominations-dans-l-ordre-des-Arts-et-des-Lettres/Nomination-dans-l-ordre-des-Arts-et-des-Lettres-juillet-2015/ |date=2015-09-23 }}</ref>.
{| class="wikitable" width="70%"
|+ Нагороди та номінації Аріани Аскарід<ref>[http://www.imdb.com/name/nm0038449/awards?ref_=nm_ql_2 Повний перелік нагород та номінацій Аріани Аскарід] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160326114708/http://www.imdb.com/name/nm0038449/awards?ref_=nm_ql_2 |date=26 березня 2016 }} на сайті [[IMDb]]{{ref-en}}</ref>
|-
! Рік !! Категорія !! Фільм !! Результат
|-
| colspan="5" style="background: #CEDBED;" | '''[[Сезар (кінопремія)|Премія «Сезар»]]'''
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|1998}}
| rowspan="2"|[[Премія «Сезар» за найкращу жіночу роль|Найкраща акторка]]
| rowspan="1"|[[Маріус і Жанетт]]
| {{перемога}}
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|2003}}
| rowspan="1"|Марі-Жо і дві її любові
| {{номінація}}
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|2005}}
| rowspan="1"|[[Премія «Сезар» за найкращу жіночу роль другого плану|Найкраща акторка другого плану]]
| rowspan="1"|[[Вишивальниці (фільм)|Вишивальниці]]
| {{номінація}}
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|2012}}
| rowspan="1"|[[Премія «Сезар» за найкращу жіночу роль|Найкраща акторка]]
| rowspan="1"|[[Сніги Кіліманджаро (фільм, 2011)|Сніги Кіліманджаро]]
| {{номінація}}
|-
| colspan="5" style="background: #CEDBED;" | '''[[Сан Жорді (кінопремія)|Премія «Сан Жорді»]]''' ([[Каталонія]], [[Іспанія]])
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|1999}}
| rowspan="1"|Найкращий іноземна акторка
| rowspan="1"|[[Маріус і Жанетт]]
| {{перемога}}
|-
| colspan="5" style="background: #CEDBED;" | '''Міжнародний кінофестиваль у Вальядоліді'''
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|2000}}
| rowspan="1"|Найкраща акторка
| rowspan="1"|У місті все спокійно
| {{перемога}}
|-
| colspan="5" style="background: #CEDBED;" | '''[[Європейський кіноприз|Приз Європейської кіноакадемії]]'''
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|2001}}
| rowspan="2"|Найкраща акторка
| rowspan="1"|У місті все спокійно
| {{номінація}}
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|2002}}
| rowspan="1"|Марі-Жо і дві її любові
| {{номінація}}
|-
| colspan="5" style="background: #CEDBED;" | '''Римський кінофестиваль'''
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|2006}}
| rowspan="1"|Найкраща акторка
| rowspan="1"|Поїздка до Вірменії
| {{перемога}}
|-
| colspan="5" style="background: #CEDBED;" | '''[[Кубок Вольпі]]'''
|-
| rowspan="1"|{{рік в кіно|2019}}
| rowspan="1"|[[Кубок Вольпі за найкращу жіночу роль|Найкраща жіноча роль]]
| rowspan="1"|Gloria Mundi
| {{перемога}}
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{Commonscat|Ariane Ascaride}}
* {{IMDb name|0038449}}
* {{Allociné name|1010}}
* [https://web.archive.org/web/20120818033653/http://www.premiere.fr/Star/Ariane-Ascaride-98844 Біографія] {{ref-fr}} на сайті ''premiere.fr

{{бібліоінформація|#F2DB8E}}
{{Лауреати кінопремії «Сезар» за найкращу жіночу роль}}
{{Кубок Вольпі за найкращу жіночу роль}}

{{ВП-портали|Біографії|Франція|Кінематограф}}
{{DEFAULTSORT:Аскарід Аріана}}
[[Категорія:Французькі кіноактори]]
[[Категорія:Французькі сценаристи]]
[[Категорія:Французькі театральні актори]]
[[Категорія:Французькі телеакторки]]
[[Категорія:Акторки за алфавітом]]

title: фр. Ariane Ascaride

Дата народження: 10 жовтня 1954 (70 років)

Місце народження: Марсель

Громадянство: Франція

Професія: сценаристка, акторка театру, кіноакторка

Alma mater: Вища національна консерваторія драматичного мистецтва, Conservatoire à rayonnement régional de Marseilled і Aix-Marseille University (1896-1971)d

Член у: Collectif 50/50d і Union nationale des étudiants de Franced

title: Нагороди та премії

Нагороди та премії: Премія «Сезар» за найкращу жіночу роль (1998) Кубок Вольпі за найкращу жіночу роль (2019)


text:
# Вона (пісня)
«Вона» (інші назви «Завтра прийде до кімнати…» або «Лиш вона») — пісня Костянтина Москальця, найбільш відома у виконанні рок-гурту «Плач Єремії».
Створення та поширення пісні пов'язано з учасниками львівського театру «Не журись!». Написав її 1989 року поет Костянтин Москалець, який співав на сцені театру власні пісні. Вперше пісня була записана Віктором Морозовим у складі тріо «Четвертий кут», увійшовши до однойменного альбому 1993 року. Найбільш відомою стала версія рок-гурту «Плач Єремії», опублікована 1995 року на альбомі «Най буде все як є…» та заспівана Тарасом Чубаєм. «Вона» принесла гуртові премію «Золота жар-птиця» за найкращу пісню в стилі рок та звання найкращого рок-гурту країни.
Пісня здобула всенародну популярність, її часто грали під акомпанимент гітари в компаніях друзів та на застіллях. Вона вважається одним із головних хітів незалежної України, найвідомішою піснею «Плачу Єремії» та Костянтина Москальця, та найпопулярнішою українською рок-баладою.

## Історія написання
Автором пісні є поет, письменник, літературний критик, перекладач та музикант Костянтин Москалець, син українського прозаїка Вілія Москальця. З 1988 року Костянтин виступав у львівському театрі «Не журись!», де виконував пісні власного авторства. У серпні 1989 року він винайняв власне помешкання у Львові на вулиці Сковороди, де в проміжку між концертами перебував на самоті із гітарою. Не маючи музичної освіти та не знаючи нот, Москалець «винайшов» новий для себе акорд, і писав пісню навколо нього. Робота тривала три доби, було написано більшість тексту, але бракувало закінчення. Коли до Москальця в гості прийшов піаніст Юрій Саєнко, з яким вони працювали в театрі, то поскаржився, що його майбутня дружина, актриса Леся Бонковська, сидить цілий день сумна; Москалець зачепився за цю фразу і написав рядок «А вона, а вона сидітиме сумна…». Робота над піснею була закінчена 25 серпня 1989 року.
Довгий час відкритим залишалося питання, чи був у ліричної героїні пісні реальний прообраз. Філолог Ірина Констанкевич вважала, що Москалець присвятив пісню своїй першій дружині Галині Пагутяк, а Тарас Чубай, який приятелював з Москальцем з 1987 року, наголошував, що «у 90-му році він [Москалець] казав, що одній дівчині присвятив, потім іншій — але це все неправда». 2009 року Москалець зізнався в інтерв'ю, що «„Вона“ — це більше символічний, ніж реальний образ». У той час його дійсно надихала Аліна Бжезінська, подруга Тараса Чубая, що вчилася в музичній школі ім. Соломії Крушельницької (пізніше вона закінчила львівську консерваторію за класом арфи, грала деякий час у складі гурту «Плач Єремії», а потім переїхала до Шотландії, де працювала арфісткою), але їй було присвячено іншу пісню «Аліна», яку виконував Віктор Морозов. 2023 року Москалець остаточно спростував міфи та легенди про те, що «Вона» присвячена конкретній людині, сказавши, що пісня «для всіх і ні для кого зокрема».

## Відомі виконавці

### Авторська версія
Першим виконавцем пісні був її автор Костянтин Москалець. Зберігся аматорський відеозапис, датований 1989 роком, на якому Москалець виконує пісню під акомпанемент дванадцятиструнної гітари, сидячи під будинком, у вікні якого можна побачити ту саму дівчину Аліну. Автором імпровізованого відеокліпу був Тарас Чубай. Перше публічне виконання пісні відбулося у Львові 4 квітня 1990 року: Москалець зіграв її на бенефісі українського поета та прозаїка Віктора Неборака. У квітні 1991 року Москалець залишив сцену, повернувся зі Львова до Бахмача, та зосередився на літературній кар'єрі. В авторському виконанні «Вона» на музичних альбомах не виходила.
Попри те, що «Вона» із самого початку була піснею, а не віршем, її текст неодноразово входив до збірок поезій Москальця. Уперше він з'явився у збірці «Символ троянди» 2001 року, та того ж року — у ширшій версії збірки, яка отримала назву «Нічні пастухи буття». «Вона» також є в книзі поезій Москальця «Мисливці на снігу» 2011 року, яка вийшла в серії «Приватна колекція» Василя Ґабора. У відповідь на питання, чому текст пісні входить до поетичних збірок, Москалець пояснював, посміхаючись: «Бо це не найгірший мій вірш».

### Віктор Морозов та «Четвертий кут»
Вперше пісня «Вона» була записана та опублікована 1993 року. Її виконавцем став гурт «Четвертий кут», що складався зі співака та гітариста Віктора Морозова (співзасновника театру «Не журись»), гітариста Олега Яреми та скрипаля Романа Лозинського. 1993 року «Четвертий кут» випустив дебютний однойменний акустичний альбом, записаний у львівській Студії Лева, який складався з інструментальних композицій та романтичних балад, однією з яких і стала пісня Костянтина Москальця. Альбом увійшов до списку з десяти найкращих записів року.
1993 року режисер Софія Кохмат зняла музичний фільм «А вона…», що вийшов на Львівській студії телебачення. Своєрідна «розмова мелодій» складалася із записів пісень тріо «Четвертий кут», зіграних біля входу до Домініканського собору у Львові, серед яких була і «Вона», зіграна Віктором Морозовим та Олегом Яремою.

### Тарас Чубай та «Плач Єремії»
Найбільш відомою стала версія пісні, яку випустив Тарас Чубай та гурт «Плач Єремії». Москалець та Чубай були знайомі із 1987 року, коли разом виступали на святі Львова, а потім працювали в місцевому театрі «Не журись». Чубай чув раніше пісню «Вона» і любив її, але виконання автора та інших артистів йому не подобалося, тому він вирішив перезаписати її. «Я хотів зробити таку версію, яка покаже емоцію, таке цунамі, що знесе стіни» — пояснював музикант своє бачення. У записі, що відбувся в Студії Лева, взяли участь музиканти гурту: Тарас Чубай (вокал, перкусія, гітара, аранжування), Всеволод Дячишин (бас-гітара), Олександр Каменецький (барабани) та Олександр Мороко (гітара). Нове аранжування підкреслювало контрастність пісні: тихий перший куплет та приспів під акомпанемент акустичної гітари, та пронизливий другий із гучним вокалом в супроводі всієї ритм-секції та емоційним соло на електрогітарі.
Пісня вийшла 1995 року на другому альбомі гурту «Плач Єремії» «Най буде все як є…», отримавши назву «Завтра прийде до кімнати…» («Вона»), та стала найпопулярнішою піснею з нього. Композиція принесла гуртові премію «Золота жар-птиця» в номінаціях «Найкращий рок-гурт» та «Найкраща пісня в стилі рок», а ще за рік її визнали найкращою піснею фестивалю «Таврійські ігри» за останні п'ять років. «Вона» увійшла до збірки «Плач Єремії» «Добре», що вийшла у 1998 році, та до альбому найкращих хітів гурту із серії «Рок-легенди України», опублікованого 2003 року.
1997 року на третьому альбомі гурту «Плач Єремії» «Хата моя» вийшла оновлена версія пісні, яка отримала назву «Вона — II (Перша кров)» та відрізнялася більш брутальним та важким звучанням. На презентації альбому в Івано-Франківську 21 травня 1997 року гурт відіграв обидві версії.

## Текст та музика
Головна героїня — «дівчинка печальна», що живе в українізованому місті, такому як Львів або Івано-Франківськ. Ліричний герой чекає на зустріч із нею наступного дня, але розуміє, що восени їм доведеться розлучитися та розбігтися «по русифікованих містах». Костянтин Москалець пояснював, що в тексті «Воної» [sic] йдеться про закінчення не лише осені, але й молодості або любові: «прихід осені невідворотний і його неможливо скасувати жодними заклинаннями або піснями; це просто такий ліричний жаль за тим, чого не можна змінити». Поет Віктор Неборак також вважав, що «цей прозорий вірш, звичайно ж, про любов, і про невблаганний час, який загрожує любові, бо його проминання ще нікому не вдалося подолати». Окрім теми кохання, пісня має яскравий національний компонент. Вона була написана в радянському Львові кінця 1980-х років, коли в місті відбувалися демонстрації та протести проти зросійщення українських земель, через це в пісню потрапив термін «русифікація», що був у той час на слуху.
Пісня була написана Москальцем під акомпанемент акустичної гітари та була простою у виконанні, складаючись лише з декількох акордів у тональності ля мінор, які можуть зіграти навіть початківці, та не потребуючи виняткових вокальних навичок: «Вмієш брати кілька акордів на гітарі, є трохи голосу — вперед!» — писали в інтернет-виданні Artefact, вважаючи простоту пісні запорукою її популярності. Аранжування «Плачу Єремії» перетворило пісню на рок-баладу. Вона розпочинається зі вступу, що триває близько пів хвилини та виконується перебором на гітарі. Перший куплет та приспів виконуються лише під акомпанемент гітари, а тихий та низький голос більше схожий на речитатив, ніж на вокал. Кульмінацією композиції стає другий куплет, в якому грає повний набір рок-інструментів, а вокал звучить динамічно та повноцінно. Як і багато інших рок-балад, «Вона» містить програш із соло на електрогітарі.

## Визнання
«Вона» вважається однією з найбільш популярних українських пісень усіх часів. 2008 року в інтернет-виданні @music її назвали «візитівкою української музики»: згідно з результатами опитування читачів сайту вона була обрана «найпам'ятнішим українським хітом останньої чверті століття», обійшовши «911» «Океану Ельзи» та «Танці» «Воплів Відоплясова». 2017 року у виданні PMG.ua її назвали однією з пісень, що знає кожен закарпатець, без якої «не обходиться жодне застілля чи просто гарний відпочинок у компанії друзів». За результатами опитування, що проводилося до 30-ї річниці незалежності України, «Вона» увійшла до 30 головних музичних хітів за час незалежності України. 2021 року видання NV охарактеризувало пісню як «самопроголошений гімн кожної осені».
У дисертації Ірини Вавшко «Музична поетика рок-балади» (Національна музична академія України ім. П. І. Чайковського, 2019 рік) «Вона» називається «безсумнівно, найвідомішою рок-баладою в історії гурту „Плач Єремії“ та в історії українського року», та порівнюється із творчістю таких гуртів, як Scorpions, Guns N' Roses або Aerosmith. На думку науковиці, жанр рок-балади у дев'яності лише почав з'являтися у творчості українських рок-гуртів, а іншими його характерними представниками були «Ми помрем не в Парижі» «Мертвого півня» (1992) та «Жовті стрічки» «Братів Гадюкіних» (1994), і лише пізніше — композиції «Океану Ельзи».

## Актуальність
Та невдовзі прийде осінь

Ми усі розбіжимося по:

1995 — русифікованих

2020 — вщент інфікованих

2021 — скрізь вакцинованих

2022 — дерусифікованих

2023 — деокупованих містах
Всенародна популярність пісні призвела до появи численних інтернет-мемів із цитатами її рядків у соціальних мережах, що набули особливого поширення восени 2021 року. Якщо раніше напередодні 3 вересня зазвичай публікували жартівливі зображення, засновані на пісні «Третье сентября» Михайла Шуфутинського, то тепер замість «я календарь переверну» (укр. я перегорну сторінку календаря) все частіше з'являлися зображення українців, що «розбігаються по русифікованих містах», або інші меми, які відсилали до тексту «Вона».
2023 року Костянтин Москалець зауважив, що після початку російського вторгнення в Україну  пісня почала втрачати актуальність: «Коли хлопці взялися за зброю, пішли зі зброєю в руках захищати і цю мову українську, і ту свою державу, що ми тридцять з лишком років жили в ній, цей рядок, що „ми розбіжимося“, він вже не актуальний. Ми вже не розбіжимося, ми зберемося і підемо там її захищати».

title: Вона (пісня)

wikitext:
{{Інші значення|Вона}}
{{Пісня
| Назва = Вона
| Обкладинка =
| Опис =
| Тип = пісня
| Мова = українська мова
| Автор пісні = [[Москалець Костянтин Вілійович|Костянтин Москалець]]
| Композитор = [[Москалець Костянтин Вілійович|Костянтин Москалець]]
| Обкладинка = ПЄ-Вона.jpg
| Опис = Обкладинка пісні у виконанні гурту «[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]» на [[Spotify]]
}}
«'''Вона'''» (інші назви «'''Завтра прийде до кімнати…'''» або «'''Лиш вона'''») — пісня [[Москалець Костянтин Вілійович|Костянтина Москальця]], найбільш відома у виконанні рок-гурту «[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]».

Створення та поширення пісні пов'язано з учасниками львівського театру «[[Не журись! (театр)|Не журись!]]». Написав її 1989 року поет [[Москалець Костянтин Вілійович|Костянтин Москалець]], який співав на сцені театру власні пісні. Вперше пісня була записана [[Морозов Віктор Євгенович|Віктором Морозовим]] у складі тріо «Четвертий кут», увійшовши до однойменного альбому 1993 року. Найбільш відомою стала версія рок-гурту «[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]», опублікована 1995 року на альбомі «[[Най буде все як є…]]» та заспівана [[Чубай Тарас Григорович|Тарасом Чубаєм]]. «Вона» принесла гуртові премію «[[Золота жар-птиця]]» за найкращу пісню в стилі рок та звання найкращого рок-гурту країни.

Пісня здобула всенародну популярність, її часто грали під акомпанимент гітари в компаніях друзів та на застіллях. Вона вважається одним із головних хітів незалежної України, найвідомішою піснею «[[Плач Єремії (гурт)|Плачу Єремії]]» та Костянтина Москальця, та найпопулярнішою українською [[Рок-балада|рок-баладою]].

== Історія написання ==
Автором пісні є поет, письменник, літературний критик, перекладач та музикант [[Москалець Костянтин Вілійович|Костянтин Москалець]], син українського прозаїка [[Москалець Вілій Костянтинович|Вілія Москальця]]. З 1988 року Костянтин виступав у львівському театрі «[[Не журись! (театр)|Не журись!]]», де виконував пісні власного авторства<ref name=":4" />. У серпні 1989 року він винайняв власне помешкання у Львові на вулиці Сковороди, де в проміжку між концертами перебував на самоті із гітарою. Не маючи музичної освіти та не знаючи нот, Москалець «винайшов» новий для себе акорд<ref group=к>Пісня у виконанні Москальця починається зі звичайного акорду [[ля мінор]] та більш незвичного [[фа мажор]] з двома відкритими струнами. Акорд, що складається з нот фа, сі, ля, ре, можна назвати «фа мажор з пониженою квінтою та доданою секстою». {{audio|vona-first-two-chords.ogg|'''Слухати'''}}

|-------------------------------|
|-----1---------------0---------|
|---------2---------------2-----|
|-------------2---------------0-|
|-0-----------------------------|
|-----------------1-------------|
  Am              F65-

</ref>, і писав пісню навколо нього. Робота тривала три доби, було написано більшість тексту, але бракувало закінчення. Коли до Москальця в гості прийшов піаніст [[Саєнко Юрій Ростиславович|Юрій Саєнко]], з яким вони працювали в театрі, то поскаржився, що його майбутня дружина, актриса [[Бонковська Олександра Богданівна|Леся Бонковська]], сидить цілий день сумна; Москалець зачепився за цю фразу і написав рядок «А вона, а вона сидітиме сумна…». Робота над піснею була закінчена 25 серпня 1989 року<ref name=":2">{{Cite web |url=https://www.gorod.cn.ua/news_12852.html |title=Вірш на пісню «Вона» написав наш земляк |last=Портал Чернігова |date=4 листопада 2009 |website=gorod.cn.ua |language=uk |archive-url=https://web.archive.org/web/20210924115752/https://www.gorod.cn.ua/news_12852.html |archive-date=24 вересня 2021 |accessdate=24 вересня 2021 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210924115752/https://www.gorod.cn.ua/news_12852.html |date=2021-09-24 }}</ref><ref name=":5">{{Citation|title=2Ч. Костянтин Москалець - автор пісні "Вона (Завтра прийде до кімнати...)" в Гнатюк Арт Центрі.|url=https://www.youtube.com/watch?v=E5WKhg29R2w|date=2023-04-01|accessdate=2025-03-25|last=Нарисуем свой мир сами}}</ref>.

Довгий час відкритим залишалося питання, чи був у ліричної героїні пісні реальний прообраз<ref name=":2" />. Філолог [[Констанкевич Ірина Мирославівна|Ірина Констанкевич]] вважала, що Москалець присвятив пісню своїй першій дружині [[Пагутяк Галина Василівна|Галині Пагутяк]]<ref>{{Cite web |url=https://www.imk.net.ua/post/вона-не-старіє-бо-кость-москалець-зачарував-її |title=«ВОНА» НЕ СТАРІЄ. БО КОСТЬ МОСКАЛЕЦЬ ЗАЧАРУВАВ ЇЇ |last=Overchuk |first=Roman |date=2020-10-18 |website=Ірина Констанкевич |language=uk |access-date=2025-03-26}}</ref>, а [[Чубай Тарас Григорович|Тарас Чубай]], який приятелював з Москальцем з 1987 року, наголошував, що «у 90-му році він [Москалець] казав, що одній дівчині присвятив, потім іншій — але це все неправда»<ref name=":0">{{Cite web |url=http://nrcu.gov.ua/news.html?newsID=92021 |title="Плач Єремії" та альбом "Най буде все як є" — як це було у спогадах Тараса Чубая {{!}} Новини {{!}} Українське радіо |website=nrcu.gov.ua |language=uk |archive-url=https://web.archive.org/web/20210924115431/http://nrcu.gov.ua/news.html?newsID=92021 |archive-date=24 вересня 2021 |accessdate=2021-09-24 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210924115431/http://nrcu.gov.ua/news.html?newsID=92021 |date=2021-09-24 }}</ref><ref name="5 канал">{{Cite web |url=https://www.youtube.com/live/nObftuzk8t8 |title=Тарас Чубай – рок-музикант, лідер гурту «Плач Єремії» |website=«За чай.com» ([[5 канал]]) |language=uk |accessdate=2018-07-13}}</ref>. 2009 року Москалець зізнався в інтерв'ю, що «„Вона“ — це більше символічний, ніж реальний образ». У той час його дійсно надихала {{iw|Аліна Бжезінська|Аліна Бжезінська|de|Alina Bzhezhinska}}<ref>{{Cite web |url=https://www.vezha.org/istoriya-pisni-vona-gurtu-plach-yeremiyi-video/ |title=Історія пісні “Вона” гурту “Плач Єремії” (ВІДЕО) |language=uk |archive-url=https://web.archive.org/web/20210927081332/https://www.vezha.org/istoriya-pisni-vona-gurtu-plach-yeremiyi-video/ |archive-date=27 вересня 2021 |accessdate=2021-09-27 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210927081332/https://www.vezha.org/istoriya-pisni-vona-gurtu-plach-yeremiyi-video/ |date=2021-09-27 }}</ref>, подруга [[Чубай Тарас Григорович|Тараса Чубая]]<ref name=":5" />, що вчилася в [[Львівський державний музичний ліцей ім. С. Крушельницької|музичній школі ім. Соломії Крушельницької]] (пізніше вона закінчила львівську [[Консерваторія|консерваторію]] за класом [[Арфа|арфи]], грала деякий час у складі гурту «[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]», а потім переїхала до Шотландії, де працювала арфісткою), але їй було присвячено іншу пісню «Аліна», яку виконував [[Морозов Віктор Євгенович|Віктор Морозов]]<ref name=":2" />. 2023 року Москалець остаточно спростував міфи та легенди про те, що «Вона» присвячена конкретній людині, сказавши, що пісня «для всіх і ні для кого зокрема»<ref name=":6">{{Citation|title=КОСТЬ МОСКАЛЕЦЬ: «Коли почалась війна, відчув, що пісня «Лиш вона» перестає бути актуальною»|url=https://www.youtube.com/watch?v=Yi5Dahaw2uM&|date=2023-03-29|accessdate=2025-03-25|last=Житомирська хвиля}}</ref>.

== Відомі виконавці ==

=== Авторська версія ===
[[Файл:Kostiantyn Moskalets - Москалець фото.jpg|міні|220x220пкс|[[Москалець Костянтин Вілійович|Костянтин Москалець]]]]
Першим виконавцем пісні був її автор [[Москалець Костянтин Вілійович|Костянтин Москалець]]. Зберігся аматорський відеозапис, датований 1989 роком, на якому Москалець виконує пісню під акомпанемент дванадцятиструнної гітари, сидячи під будинком, у вікні якого можна побачити ту саму дівчину Аліну. Автором імпровізованого відеокліпу був [[Чубай Тарас Григорович|Тарас Чубай]]<ref>{{Citation|title=Вона (історія)|url=https://www.youtube.com/watch?v=4_IhWydtQr0|date=2008-08-17|accessdate=2025-03-24|last=Костянтин Москалець}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210927071331/https://www.youtube.com/watch?v=4_IhWydtQr0 |date=2021-09-27 }}</ref>. Перше публічне виконання пісні відбулося у Львові 4 квітня 1990 року: Москалець зіграв її на бенефісі українського поета та прозаїка [[Неборак Віктор Володимирович|Віктора Неборака]]<ref>{{Citation|title=Moskalets a vona / Кость Москалець - "А вона..."|url=https://www.youtube.com/watch?v=IwG7KKPTRxU|date=2015-08-22|accessdate=2025-03-24|last=Slavko Kozak}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://tvoemisto.tv/news/kultoviy_pisni_vona_kostya_moskaltsya_28_rokiv_video_88009.html |title=Культовій пісні «Вона» Костя Москальця 28 років. Відео |website=tvoemisto.tv |archive-url=https://web.archive.org/web/20210924124706/https://tvoemisto.tv/news/kultoviy_pisni_vona_kostya_moskaltsya_28_rokiv_video_88009.html |archive-date=24 вересня 2021 |accessdate=2021-09-24 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210924124706/https://tvoemisto.tv/news/kultoviy_pisni_vona_kostya_moskaltsya_28_rokiv_video_88009.html |date=2021-09-24 }}</ref>. У квітні 1991 року Москалець залишив сцену, повернувся зі Львова до [[Бахмач]]а, та зосередився на літературній кар'єрі<ref name=":3">{{Cite web |url=https://zbruc.eu/node/19005 |title=«ВОНА» – про те, що буде завтра |date=2014-02-20 |website=Збруч |language=uk |access-date=2025-03-26 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210927081341/https://zbruc.eu/node/19005 |date=2021-09-27 }}</ref>. В авторському виконанні «Вона» на музичних альбомах не виходила<ref name=":4">{{Cite web |url=https://esu.com.ua/article-68644 |title=Москалець Костянтин Вілійович |last=Перебийніс |first=П. М. |date=2019-01-01 |website=Енциклопедія Сучасної України |language=uk |access-date=2025-03-24}}</ref>.

Попри те, що «Вона» із самого початку була піснею, а не віршем, її текст неодноразово входив до збірок поезій Москальця. Уперше він з'явився у збірці «Символ троянди» 2001 року, та того ж року — у ширшій версії збірки, яка отримала назву «Нічні пастухи буття». «Вона» також є в книзі поезій Москальця «Мисливці на снігу» 2011 року, яка вийшла в серії «Приватна колекція» [[Ґабор Василь Васильович|Василя Ґабора]]<ref>{{Cite web |url=https://esu.com.ua/search_articles.php?id=68644 |title=Москалець Костянтин Вілійович — Енциклопедія Сучасної України |website=esu.com.ua |archive-url=https://web.archive.org/web/20210927081330/https://esu.com.ua/search_articles.php?id=68644 |archive-date=27 вересня 2021 |accessdate=2021-09-27 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210927081330/https://esu.com.ua/search_articles.php?id=68644 |date=2021-09-27 }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://zbruc.eu/node/19005 |title=«ВОНА» – про те, що буде завтра |date=2014-02-20 |website=Збруч |language=uk |archive-url=https://web.archive.org/web/20210927081341/https://zbruc.eu/node/19005 |archive-date=27 вересня 2021 |accessdate=2021-09-27 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210927081341/https://zbruc.eu/node/19005 |date=2021-09-27 }}</ref>. У відповідь на питання, чому текст пісні входить до поетичних збірок, Москалець пояснював, посміхаючись: «Бо це не найгірший мій вірш»<ref name=":7">{{Citation|title=Костянтин Москалець. Про вірш "Вона"|url=https://www.youtube.com/watch?v=uz5oHGC8_II|date=2018-04-12|accessdate=2025-03-25|last=helg}}</ref>.

=== Віктор Морозов та «Четвертий кут» ===
[[Файл:3Moroz2.jpg|міні|220x220пкс|[[Морозов Віктор Євгенович|Віктор Морозов]] («Четвертий кут»)]]
Вперше пісня «Вона» була записана та опублікована 1993 року. Її виконавцем став гурт «Четвертий кут», що складався зі співака та гітариста [[Морозов Віктор Євгенович|Віктора Морозова]] (співзасновника театру «[[Не журись! (театр)|Не журись]]»), гітариста Олега Яреми та скрипаля Романа Лозинського. 1993 року «Четвертий кут» випустив дебютний однойменний акустичний альбом, записаний у львівській [[Студія Лева|Студії Лева]], який складався з інструментальних композицій та романтичних балад, однією з яких і стала пісня Костянтина Москальця. Альбом увійшов до списку з десяти найкращих записів року<ref>{{Citation|title=Четвертий Кут {{!}} Fourth Corner — Четвертий Кут {{!}} Fourth Corner (1993, Cassette)|url=https://www.discogs.com/Четвертий-Кут-Fourth-Corner-Четвертий-Кут-Fourth-Corner/release/9996722|accessdate=2021-09-24|language=en|archive-date=24 вересня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210924131046/https://www.discogs.com/Четвертий-Кут-Fourth-Corner-Четвертий-Кут-Fourth-Corner/release/9996722}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210924131046/https://www.discogs.com/%D0%A7%D0%B5%D1%82%D0%B2%D0%B5%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%B9-%D0%9A%D1%83%D1%82-Fourth-Corner-%D0%A7%D0%B5%D1%82%D0%B2%D0%B5%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%B9-%D0%9A%D1%83%D1%82-Fourth-Corner/release/9996722 |date=2021-09-24 }}</ref><ref>{{Citation|title=Четвертий кут і Віктор Морозов - 5. Вона|url=https://soundcloud.com/user-316548731/5-1|accessdate=2021-09-24|language=en|archive-date=24 вересня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210924124705/https://soundcloud.com/user-316548731/5-1}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210924124705/https://soundcloud.com/user-316548731/5-1 |date=2021-09-24 }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.victormorozov.com/ukr/victorbio.html |title=Victor Morozov Biography |website=www.victormorozov.com |access-date=2025-03-23}}</ref>.

1993 року режисер [[Кохмат Софія Євгенівна|Софія Кохмат]] зняла музичний фільм «А вона…», що вийшов на [[Суспільне Львів|Львівській студії телебачення]]. Своєрідна «розмова мелодій» складалася із записів пісень тріо «Четвертий кут», зіграних біля входу до [[Костел і монастир домініканців (Львів)|Домініканського собору]] у Львові, серед яких була і «Вона», зіграна Віктором Морозовим та Олегом Яремою<ref>{{Citation|title=Софія Кохмат і тріо "Четвертий кут"- "А вона..."|url=https://www.youtube.com/watch?v=voAXYEx0e9s|date=2013-03-27|accessdate=2025-03-24|last=Ivanka Kutniv}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://esu.com.ua/article-1120 |title=Кохмат Софія Євгенівна |last=Мажак |first=К. Д. |date=2014-01-01 |website=Енциклопедія Сучасної України |language=uk |access-date=2025-03-24}}</ref>.

=== Тарас Чубай та «Плач Єремії» ===
[[Файл:Тарас Чубай (Львів, 05.11.2011).JPG|міні|[[Чубай Тарас Григорович|Тарас Чубай]] («[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]»)]]
Найбільш відомою стала версія пісні, яку випустив [[Чубай Тарас Григорович|Тарас Чубай]] та гурт «[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]». Москалець та Чубай були знайомі із 1987 року, коли разом виступали на святі Львова, а потім працювали в місцевому театрі «[[Не журись! (театр)|Не журись]]»<ref name=":2" />. Чубай чув раніше пісню «Вона» і любив її, але виконання автора та інших артистів йому не подобалося, тому він вирішив перезаписати її. «Я хотів зробити таку версію, яка покаже емоцію, таке цунамі, що знесе стіни» — пояснював музикант своє бачення<ref name=":0" />. У записі, що відбувся в [[Студія Лева|Студії Лева]], взяли участь музиканти гурту: [[Чубай Тарас Григорович|Тарас Чубай]] (вокал, перкусія, гітара, аранжування), Всеволод Дячишин (бас-гітара), Олександр Каменецький (барабани) та Олександр Мороко (гітара)<ref>{{Citation|title=Плач Єремії – Най Буде Все Як Є… (1995, Cassette)|url=https://www.discogs.com/Плач-Єремії-Най-Буде-Все-Як-Є/release/8340711|accessdate=2021-09-27|language=en|archive-date=24 вересня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210924134302/https://www.discogs.com/Плач-Єремії-Най-Буде-Все-Як-Є/release/8340711}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210924134302/https://www.discogs.com/%D0%9F%D0%BB%D0%B0%D1%87-%D0%84%D1%80%D0%B5%D0%BC%D1%96%D1%97-%D0%9D%D0%B0%D0%B9-%D0%91%D1%83%D0%B4%D0%B5-%D0%92%D1%81%D0%B5-%D0%AF%D0%BA-%D0%84/release/8340711 |date=2021-09-24 }}</ref>. Нове аранжування підкреслювало контрастність пісні: тихий перший куплет та приспів під акомпанемент акустичної гітари, та пронизливий другий із гучним вокалом в супроводі всієї ритм-секції та емоційним соло на електрогітарі<ref name=":3" />.

Пісня вийшла 1995 року на другому альбомі гурту «[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]» «[[Най буде все як є…]]», отримавши назву «Завтра прийде до кімнати…» («Вона»), та стала найпопулярнішою піснею з нього<ref name=":0" />. Композиція принесла гуртові премію «[[Золота жар-птиця]]» в номінаціях «Найкращий рок-гурт»<ref>{{Cite web |url=https://zn.ua/amp/ART/igry,_kotorye_vsegda_horosho_zakanchivayutsya.html |title=Игры, которые всегда хорошо заканчиваются |last=Аронова |first=Виктория |date=1996-08-16 |website=zn.ua |access-date=2025-03-28}}</ref> та «Найкраща пісня в стилі рок», а ще за рік її визнали найкращою піснею фестивалю «[[Таврійські ігри]]» за останні п'ять років<ref>{{Citation|title=Історія однієї пісні: “Лиш вона”. Тарас Чубай, “Плач Єремії”, Костянтин Москалець|url=https://www.youtube.com/watch?v=1tozfNoKx-M|date=2024-08-25|accessdate=2025-03-25|last=ПЕРШИЙ ЗАХІДНИЙ}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20250226075235/https://www.youtube.com/watch?si=ddJ3uqifTxIiD8Eo&v=1tozfNoKx-M&feature=youtu.be |date=2025-02-26 }}</ref>. «Вона» увійшла до збірки «[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]» «[[Добре (альбом)|Добре]]», що вийшла у 1998 році, та до альбому найкращих хітів гурту із серії «[[Рок-легенди України]]», опублікованого 2003 року<ref>{{Citation|title=Плач Єремії – Добре (1998, CD)|url=https://www.discogs.com/Плач-Єремії-Добре/release/1922302|accessdate=2021-09-27|language=en|archive-date=28 вересня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210928032502/https://www.discogs.com/Плач-Єремії-Добре/release/1922302}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210928032502/https://www.discogs.com/%D0%9F%D0%BB%D0%B0%D1%87-%D0%84%D1%80%D0%B5%D0%BC%D1%96%D1%97-%D0%94%D0%BE%D0%B1%D1%80%D0%B5/release/1922302 |date=2021-09-28 }}</ref><ref>{{Citation|title=Плач Єремії - Рок Легенди України|url=https://www.discogs.com/release/2314898-Плач-Єремії-Рок-Легенди-України|date=2003|accessdate=2025-03-24|language=en}}</ref>.

1997 року на третьому альбомі гурту «[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]» «[[Хата моя]]» вийшла оновлена версія пісні, яка отримала назву «Вона — II (Перша кров)» та відрізнялася більш брутальним та важким звучанням<ref name=":1">{{Citation|title=Плач Єремії – Хата Моя (1997, Cassette)|url=https://www.discogs.com/Плач-Єремії-Хата-Моя/release/4461827|accessdate=2021-09-27|language=en|archive-date=27 вересня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210927092924/https://www.discogs.com/Плач-Єремії-Хата-Моя/release/4461827}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210927092924/https://www.discogs.com/%D0%9F%D0%BB%D0%B0%D1%87-%D0%84%D1%80%D0%B5%D0%BC%D1%96%D1%97-%D0%A5%D0%B0%D1%82%D0%B0-%D0%9C%D0%BE%D1%8F/release/4461827 |date=2021-09-27 }}</ref><ref>{{Cite AV media |url=https://www.youtube.com/watch?v=wCO3hmn74-U |title=Про найкращу українську баладу! Плач Єремії - Вона. |date=2024-01-26 |last=Я не піду на концерт |access-date=2025-03-28 |via=YouTube}}</ref>. На презентації альбому в [[Івано-Франківськ]]у 21 травня 1997 року гурт відіграв обидві версії<ref>{{Citation|title=Плач Єремії - Bона 2 (фрагмент, live 21.05.1997)|url=https://www.youtube.com/watch?v=pQBeFMyH30o|date=2013-01-13|accessdate=2025-03-24|last=}}</ref><ref>{{Citation|title=Плач Єремії - Вона (live 21.05.1997)|url=https://www.youtube.com/watch?v=tQH6yzjToC8|date=2013-01-13|accessdate=2025-03-24|last=}}</ref>.

== Текст та музика ==
{{Listen|файл=Plach-yeremiyi-vona.ogg|title=Фрагмент пісні «Вона» у виконанні гурту «Плач Єремії» (1995 рік)|description=

; Куплет
Завтра прийде до кімнати твоїх друзів небагато

Вип'єте холодного вина

Хтось принесе білі айстри, скаже хтось: «Життя прекрасне!»

Так, життя прекрасне, а вона

; Приспів
А вона, а вона сидітиме сумна

Буде пити — не п'яніти від дешевого вина

Я співатиму для неї, аж бринітиме кришталь

Та хіба зуміє голос подолати цю печаль?

}}
Головна героїня — «дівчинка печальна», що живе в українізованому місті, такому як [[Львів]] або [[Івано-Франківськ]]. Ліричний герой чекає на зустріч із нею наступного дня, але розуміє, що восени їм доведеться розлучитися та розбігтися «по русифікованих містах». Костянтин Москалець пояснював, що в тексті «Воної» {{sic}}<ref name=":7" /> йдеться про закінчення не лише осені, але й молодості або любові: «прихід осені невідворотний і його неможливо скасувати жодними заклинаннями або піснями; це просто такий ліричний жаль за тим, чого не можна змінити». Поет [[Неборак Віктор Володимирович|Віктор Неборак]] також вважав, що «цей прозорий вірш, звичайно ж, про любов, і про невблаганний час, який загрожує любові, бо його проминання ще нікому не вдалося подолати»<ref name=":2" /><ref name=":3" />. Окрім теми кохання, пісня має яскравий національний компонент. Вона була написана в радянському Львові кінця 1980-х років, коли в місті відбувалися демонстрації та протести проти [[Русифікація України|зросійщення українських земель]], через це в пісню потрапив термін «русифікація», що був у той час на слуху<ref name=":6" />.

Пісня була написана Москальцем під акомпанемент акустичної гітари та була простою у виконанні, складаючись лише з декількох акордів у тональності [[ля мінор]], які можуть зіграти навіть початківці<ref>{{Cite web |url=https://emastered.com/uk/blog/easy-chord-progressions |title=6 найпростіших акордових прогресій для початківців |last=Бруноттс |first=Кейт |website=emastered.com |language=uk |access-date=2025-03-27}}</ref>, та не потребуючи виняткових вокальних навичок: «Вмієш брати кілька акордів на гітарі, є трохи голосу — вперед!» — писали в інтернет-виданні Artefact, вважаючи простоту пісні запорукою її популярності<ref>{{Cite web |url=https://artefact.org.ua/muzika/hto-vona-pro-kogo-zh-ta-vidoma-pisnya-gurtu-plach-yeremiyi.html |title=Хто "Вона"? Про кого ж та відома пісня гурту "Плач Єремії" |date=2018-08-19 |website=Артефакт |language=uk |archive-url=https://web.archive.org/web/20210924121011/https://artefact.org.ua/muzika/hto-vona-pro-kogo-zh-ta-vidoma-pisnya-gurtu-plach-yeremiyi.html |archive-date=24 вересня 2021 |accessdate=2021-09-24 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210924121011/https://artefact.org.ua/muzika/hto-vona-pro-kogo-zh-ta-vidoma-pisnya-gurtu-plach-yeremiyi.html |date=2021-09-24 }}</ref>. Аранжування «Плачу Єремії» перетворило пісню на [[Рок-балада|рок-баладу]]. Вона розпочинається зі вступу, що триває близько пів хвилини та виконується перебором на гітарі. Перший куплет та приспів виконуються лише під акомпанемент гітари, а тихий та низький голос більше схожий на речитатив, ніж на вокал. Кульмінацією композиції стає другий куплет, в якому грає повний набір рок-інструментів, а вокал звучить динамічно та повноцінно. Як і багато інших рок-балад, «Вона» містить програш із соло на [[Електрогітара|електрогітарі]]<ref name=":8">Вавшко Ірина Василівна. [https://knmau.com.ua/wp-content/uploads/vavshko-dysertatsiya.pdf Музична поетика рок-балади]. Київ — 2019</ref>.

== Визнання ==
«Вона» вважається однією з найбільш популярних українських пісень усіх часів. 2008 року в інтернет-виданні @music її назвали «візитівкою української музики»: згідно з результатами опитування читачів сайту вона була обрана «найпам'ятнішим українським хітом останньої чверті століття», обійшовши «911» «[[Океан Ельзи|Океану Ельзи]]» та «Танці» «[[Воплі Відоплясова|Воплів Відоплясова]]»<ref>{{Cite web |url=http://music.com.ua/news/rock/2008/04/18/26573.html |title=Хит 'Плача Єремії' - визитка украинской музыки |last=Кравчук |first=Мила |date=2008-04-18 |website=music.com.ua |archive-url=http://web.archive.org/web/20200306005107/http://music.com.ua/news/rock/2008/04/18/26573.html |archive-date=2020-03-06 |access-date=2025-03-28 }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111108115130/http://music.com.ua/news/rock/2008/04/18/26573.html |date=2011-11-08 }}</ref>. 2017 року у виданні PMG.ua її назвали однією з пісень, що знає кожен закарпатець, без якої «не обходиться жодне застілля чи просто гарний відпочинок у компанії друзів»<ref>{{Cite web |url=https://pmg.ua/life/62808-26-pisen-nezalezhnosti-yaki-znaye-kozhen-zakarpatec |title=26 пісень Незалежності, які знає кожен закарпатець |date=2017-08-24 |website=PMG.ua |language=uk |access-date=2025-03-24}}</ref>. За результатами опитування, що проводилося до [[30-та річниця незалежності України|30-ї річниці незалежності України]], «Вона» увійшла до 30 головних музичних хітів за час незалежності України<ref>{{Cite web|title=Найголовніші пісні за 30 років незалежності України. Вибір читачів|url=https://slukh.media/texts/specials/vote-for-the-greatest-ukrainian-songs/|website=СЛУХ — онлайн-медіа про музику та все, що навколо неї|date=2021-08-17|accessdate=2021-09-27|archive-date=27 вересня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210927092413/https://slukh.media/texts/specials/vote-for-the-greatest-ukrainian-songs/}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210927092413/https://slukh.media/texts/specials/vote-for-the-greatest-ukrainian-songs/ |date=2021-09-27 }}</ref>. 2021 року видання [[NV (New Voice)|NV]] охарактеризувало пісню як «самопроголошений гімн кожної осені»<ref name=":9" />.

У дисертації Ірини Вавшко «Музична поетика рок-балади» ([[Національна музична академія України імені Петра Чайковського|Національна музична академія України]] [[Національна музична академія України імені Петра Чайковського|ім. П. І. Чайковського]], 2019 рік) «Вона» називається «безсумнівно, найвідомішою рок-баладою в історії гурту „Плач Єремії“ та в історії українського року», та порівнюється із творчістю таких гуртів, як [[Scorpions]], [[Guns N' Roses]] або [[Aerosmith]]. На думку науковиці, жанр рок-балади у дев'яності лише почав з'являтися у творчості українських рок-гуртів, а іншими його характерними представниками були «Ми помрем не в Парижі» «[[Мертвий півень|Мертвого півня]]» (1992) та «Жовті стрічки» «[[Брати Гадюкіни|Братів Гадюкіних]]» (1994), і лише пізніше — композиції «[[Океан Ельзи|Океану Ельзи]]»<ref name=":8" />.

== Актуальність ==
{{Вставка|Розмір шрифта=85%|Текст=Та невдовзі прийде осінь

Ми усі розбіжимося по:

1995 — русифікованих

2020 — вщент інфікованих

2021 — скрізь вакцинованих

2022 — дерусифікованих

2023 — деокупованих містах<ref>{{Cite web |url=https://apostrophe.ua/ua/news/society/2023-09-01/myi-vse-razbejimsya-po-deokkupirovannyim-gorodam-svejie-memyi-o-dne-znaniy-i-nachale-oseni/303932 |title=Ми усі розбіжимося по деокупованих містах: свіжі меми про день знань і початок осені |website=Апостроф |language=uk |access-date=2025-03-30}}</ref>|Вирівнювання=right|Ширина=200px|Заголовок знизу=|Підпис=Меми про початок осені (2023)}}

Всенародна популярність пісні призвела до появи численних [[Інтернет-мем|інтернет-мемів]] із цитатами її рядків у [[Соціальна мережа (Інтернет)|соціальних мережах]], що набули особливого поширення восени 2021 року. Якщо раніше напередодні 3 вересня зазвичай публікували жартівливі зображення, засновані на пісні «[[3 сентября|Третье сентября]]» [[Шуфутинський Михайло Захарович|Михайла Шуфутинського]], то тепер замість «я календарь переверну» ({{Lang-uk|я перегорну сторінку календаря}}) все частіше з'являлися зображення українців, що «розбігаються по русифікованих містах», або інші меми, які відсилали до тексту «Вона»<ref>{{Cite news|title=Битва мемів: "русифіковані міста" витісняють "3 сентября"|url=https://www.bbc.com/ukrainian/news-58431961|work=BBC News Україна|accessdate=2021-09-27|language=uk|archive-date=27 вересня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210927081333/https://www.bbc.com/ukrainian/news-58431961}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210927081333/https://www.bbc.com/ukrainian/news-58431961 |date=2021-09-27 }}</ref><ref name=":9">{{Cite web|title=«А вона, а вона» Як давно відома всім пісня гурту Плач Єремії перетворилася у меми в Інтернеті|url=https://nv.ua/ukr/lifestyle/pisnya-gurtu-plach-yeremiji-lish-vona-peretvorilasya-na-mem-u-socmerezhah-50180762.html|website=nv.ua|accessdate=2021-09-27|language=uk|archive-date=1 вересня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210901203052/https://nv.ua/ukr/lifestyle/pisnya-gurtu-plach-yeremiji-lish-vona-peretvorilasya-na-mem-u-socmerezhah-50180762.html}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210901203052/https://nv.ua/ukr/lifestyle/pisnya-gurtu-plach-yeremiji-lish-vona-peretvorilasya-na-mem-u-socmerezhah-50180762.html |date=2021-09-01 }}</ref>.

2023 року Костянтин Москалець зауважив, що після початку [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|російського вторгнення в Україну]]  пісня почала втрачати актуальність: «Коли хлопці взялися за зброю, пішли зі зброєю в руках захищати і цю мову українську, і ту свою державу, що ми тридцять з лишком років жили в ній, цей рядок, що „ми розбіжимося“, він вже не актуальний. Ми вже не розбіжимося, ми зберемося і підемо там її захищати»<ref name=":6" />.

== Коментарі ==
<references group="к"/>

== Примітки ==
{{reflist|30em}}

== Посилання ==
* [https://www.youtube.com/watch?v=4_IhWydtQr0 «Вона»] у виконанні [[Москалець Костянтин Вілійович|Костянтина Москальця]] (аматорський запис, 1989 рік)
* [https://www.youtube.com/watch?v=XR2mxn27k2o «Вона»] у виконанні [[Морозов Віктор Євгенович|Віктора Морозова]] та гурту «Четвертий кут» (альбом «Четвертий кут», 1993)
* [https://www.youtube.com/watch?v=EaQEnpYoA2U «Вона (Завтра прийде до кімнати…)»] у виконанні [[Чубай Тарас Григорович|Тараса Чубая]] та гурту «[[Плач Єремії (гурт)|Плач Єремії]]» (альбом «[[Най буде все як є…|Най буде все як є...]]», 1995)
* [https://youtu.be/tzKY3K4cyqQ?t=1410 «Вона-II (Перша кров)»] у виконанні Тараса Чубая та гурту «Плач Єремії» (альбом «[[Хата моя]]», 1997)
* [https://www.youtube.com/watch?v=PrhBbJlSUo4 «Вона (Завтра прийде до кімнати…)»] у виконанні [[B&B Project]], на [[Бандура|бандурі]] та [[Баян|баяні]]
* [https://www.youtube.com/watch?v=PCKpm2RzVWg «Вона»] у виконанні Skjold Skefsson, кавер-версія [[Давньоскандинавська мова|давньоскандинавською мовою]]
{{ВС}}
{{ВП-Портали|Музика|Українська музика|Український рок}}
{{Добра стаття}}

[[Категорія:Українські пісні]]
[[Категорія:Пісні про жінок]]
[[Категорія:Рок-балади]]

title: Пісня

Тип: пісня

Жанр: рок-балада

Мова: українська мова

Автор слів: Костянтин Москалець

Композитор: Костянтин Москалець


text:
# Історія кохання (фільм, 2002)
«Історія кохання» (фр. Décalage Horaire) — французький романтичний комедійний фільм 2002 року з Жульєт Бінош та Жаном Рено у головних ролях. Це другий фільм режисера Даніеля Томпсона після Season's Beatings (1999).

## Синопсис
У паризькому аеропорту Шарля де Голля французька візажистка і косметолог (Жульєт Бінош) по дорозі на нову роботу в Мексику випадково зустрічає французького кухаря (Жан Рено), який затримався на шляху до Німеччини з місця проживання в США. Робочі страйки, негода та чиста удача змушують їх обох ночувати у готелі аеропорту Хілтон. Їх початкова взаємна байдужість і відверта ворожість переростає у романтику та перегляд їхнього життя.

## Актори
- Жульєт Бінош у ролі Роуз
- Жан Рено у ролі Фелікса
- Сержі Лопес в ролі Серхіо
- Скалі Дельпейрат у ролі лікаря
- Карін Беллі у ролі оператора Air France
- Рауль Біллер у ролі батька Фелікса
- Надеж Боссон-Діань у ролі пасажира Руассі
- Аліса Тальйоні у ролі адміністратора
- Жером Кін у ролі Консьєржа
- Себастьян Лалану ролі Бармена
- Мішель Лепріоль у ролі Офіціанта
- M'bembo у ролі працівника поштового відділення

## Виробництво
Даніель Томпсон спочатку написав сценарій для Miramax Films на початку 90-х років разом із Ізабель Аджані в англомовній версії.
Томпсон отримав дозвіл на зйомки в аеропорту Шарля де Голля в Парижі до 11 вересня 2001 року. Після терактів дозвіл було відкликано. Тоді Томпсон отримав дозвіл використовувати аеропорт Лурда, але не був переконаний, що глядачі повірять, що це Шарль де Голль. Врешті-решт йому вдалося отримати доступ до Парижу на 10 знімальних днів. Решту знімали на знімальних майданчиках та в аеропорту Ліббі.
«Історія кохання» - це друга співпраця матері та сина, Даніеля Томпсона та Крістоф Томпсон, що займаються написанням сценаріїв після фільму 1999 року «La Bûche».
«Історія кохання» - одна з рідкісних комедій у кар'єрі Жульєт Бінош, після «Les Nanas» (1985), «Диван у Нью-Йорку» (1995) та «Шоколад» (2000).

## Критика
На Rotten Tomatoes фільм має рейтинг схвалення 56%, на основі 66 відгуків, із середнім рейтингом 5,8 / 10. Критичний консенсус сайту говорить: «Легка і пухнаста романтична комедія для шанувальників Жульєти Бінош та Жана Рено».  На Metacritic фільм має оцінку 53 із 100, базуючись на 28 критиках, вказуючи «змішані або середні відгуки».

## Нагороди
| Нагорода / кінофестиваль | Категорія     | Одержувачі та номінанти | Результат |
| ------------------------ | ------------- | ----------------------- | --------- |
| Нагороди Сезар           | Краща актриса | Жульєт Бінош            | Номінація |

title: Історія кохання (фільм, 2002)

wikitext:
{{Фільм
|рік = 2002}}
«'''''Історія кохання'''»'' ({{Lang-fr|'''Décalage Horaire'''}}) — французький [[Романтична комедія|романтичний комедійний]] фільм 2002 року з [[Жульєт Бінош]] та [[Жан Рено|Жаном Рено у]] головних ролях. Це другий фільм режисера Даніеля Томпсона після ''Season's Beatings'' (1999).

== Синопсис ==
У [[Міжнародний аеропорт імені Шарля де Голля|паризькому аеропорту Шарля де Голля]] французька візажистка і косметолог ([[Жульєт Бінош]]) по дорозі на нову роботу в Мексику випадково зустрічає французького кухаря ([[Жан Рено]]), який затримався на шляху до Німеччини з місця проживання в США. Робочі страйки, негода та чиста удача змушують їх обох ночувати у готелі аеропорту Хілтон. Їх початкова взаємна байдужість і відверта ворожість переростає у романтику та перегляд їхнього життя.

== Актори ==
* [[Жульєт Бінош]] у ролі Роуз
* [[Жан Рено]] у ролі Фелікса
* [[Сержі Лопес]] в ролі Серхіо
* Скалі Дельпейрат у ролі лікаря
* Карін Беллі у ролі оператора Air France
* Рауль Біллер у ролі батька Фелікса
* Надеж Боссон-Діань у ролі пасажира Руассі
* [[Аліса Тальйоні]] у ролі адміністратора
* Жером Кін у ролі Консьєржа
* Себастьян Лалану ролі Бармена
* Мішель Лепріоль у ролі Офіціанта
* M'bembo у ролі працівника поштового відділення

== Виробництво ==
Даніель Томпсон спочатку написав сценарій для [[Miramax Films]] на початку 90-х років разом із [[Ізабель Аджані]] в англомовній версії.

Томпсон отримав дозвіл на зйомки в [[Міжнародний аеропорт імені Шарля де Голля|аеропорту Шарля де Голля]] в Парижі до [[Терористичний акт 11 вересня 2001 року|11 вересня 2001 року]]. Після терактів дозвіл було відкликано. Тоді Томпсон отримав дозвіл використовувати [[Лурд (аеропорт)|аеропорт Лурда]], але не був переконаний, що глядачі повірять, що це Шарль де Голль. Врешті-решт йому вдалося отримати доступ до Парижу на 10 знімальних днів. Решту знімали на знімальних майданчиках та в аеропорту Ліббі.

''«Історія кохання»'' - це друга співпраця матері та сина, Даніеля Томпсона та Крістоф Томпсон, що займаються написанням сценаріїв після фільму 1999 року ''«La Bûche»''.

''«Історія кохання»'' - одна з рідкісних комедій у [[Жульєт Бінош|кар'єрі Жульєт Бінош]], після «''Les Nanas»'' (1985), ''«[[Диван у Нью-Йорку]]»'' (1995) та «''[[Шоколад (фільм)|Шоколад»]]'' (2000).

== Критика ==
На [[Rotten Tomatoes]] фільм має рейтинг схвалення 56%, на основі 66 відгуків, із середнім рейтингом 5,8 / 10. Критичний консенсус сайту говорить: «Легка і пухнаста романтична комедія для шанувальників Жульєти Бінош та Жана Рено». <ref>{{Cite web|url=https://www.rottentomatoes.com/m/jet_lag|title=Jet Lag (2003)|website=Rotten Tomatoes|accessdate=10 червня 2021|archive-date=11 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210411224933/https://www.rottentomatoes.com/m/jet_lag}}</ref> На [[Metacritic]] фільм має оцінку 53 із 100, базуючись на 28 критиках, вказуючи «змішані або середні відгуки». <ref>{{Cite web|url=http://www.metacritic.com/movie/jet-lag|title=Jet Lag|website=Metacritic|accessdate=10 червня 2021|archive-date=12 липня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210712072925/https://www.metacritic.com/movie/jet-lag}}</ref>

== Нагороди ==
{| class="wikitable plainrowheaders sortable"
! scope="col" | Нагорода / кінофестиваль
! scope="col" | Категорія
! scope="col" | Одержувачі та номінанти
! scope="col" | Результат
|-
| [[Сезар (кінопремія, 2003)|Нагороди Сезар]]
| [[Премія «Сезар» за найкращу жіночу роль|Краща актриса]]
| [[Жульєт Бінош]]
| {{Nom}}
|}
== Примітки ==
{{reflist}}
== Посилання ==
* {{IMDb title|0293116}}
* {{AllMovie title|275248}}

[[Категорія:Фільми 2002]]
[[Категорія:Фільми Франції 2002]]
[[Категорія:Романтичні кінокомедії Франції]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в аеропортах]]
[[Категорія:Фільми StudioCanal]]
[[Категорія:Фільми французькою мовою]]

title: фр. Décalage horaire

Жанр: романтичний фільм і драматичний фільм

Режисер: Даніель Томпсон

Продюсер: Alain Sarded

Сценарист: Даніель Томпсон і Christopher Thompsond

У головних · ролях: Жульєт Бінош, Жан Рено, Сержі Лопес, Аліса Тальйоні, Jérôme Keend, Laurence Colussid, Lucy Harrisond, Mbembod, Nadège Beausson-Diagned, Raoul Billereyd, Скалі Дельпейраd і Sébastien Lalanned

Оператор: Patrick Blossierd

Композитор: Ерік Серра

Кінокомпанія: StudioCanal

Дистриб'ютор: StudioCanal і Netflix

Мова: французька

Країна: Франція