text:
# Halo: Reach
Halo: Reach — відеогра жанру шутера від першої особи, розроблена компанією Bungie. Спочатку була видана Microsoft Game Studios ексклюзивно для консолі Xbox 360. Halo: Reach 14 вересня 2010. 3 грудня 2019 року гру було видано і для Windows та Xbox One.
Події гри відбуваються за кілька тижнів до початку подій Halo: Combat Evolved, в 2552 році, коли людство програє війну з Ковенантом. Гравець приймає роль Шляхетного-6 (англ. Noble-6), члена елітного загону суперсолдатів «Шляхетний загін» (англ. Noble Team) під час битви за ключову планету Засяг (англ. Reach).

## Ігровий процес

### Основи
Зберігаючи класичний для серії ігровий процес, Halo: Reach має новий графічний рушій, а також перероблений дизайн багатьох класичних елементів гри: персонажів, техніки, зброї, довкілля. Нова система прихованих убивств дозволяє вбивати ворогів у ближньому бою, не піднімаючи тривоги, що супроводжується видовищною анімацією. До екіпіровки було додано модифікатори броні, які дають персонажеві додаткові можливості, такі як прискорення, силовий щит, активний камуфляж, голографічна обманка або ракетний ранець. Одночасно можна носити тільки один модифікатор. В сюжетній кампанії та багатокористувацькій грі гравці заробляють кошти, які можна витратити на зміну зовнішнього вигляду свого персонажа, докупляючи деталі обладунків.
Гра має масштабні рівні, кожен з яких можна пройти декількома різними способами і при перепроходженнях поведінка ворогів різниться. Кампанію можливо проходити як одному гравцеві, так і двом в режимі розділеного екрану або в кооперативі на 4-х гравців.

### Мультиплеєр
Багатокористувацька гра надає низку режимів:
- Штурм (англ. Assault)  — дві команди змагаються, намагаючись закинути бомбу на ворожу базу і оберігаючи власну.
- Захоплення прапора (англ. Capture the Flag) — гравці діляться на дві команди, які повинні захопити прапор і принести його на свою базу.
- Мисливець на голови (англ. Headhunter) — з кожного вбитого ворога випадає череп, який слід принести до вказаного місця. Максимум можна нести 10 черепів, якщо ж їх власник загине, черепи зможе підібрати інший учасник.
- Інфекція (англ. Infection) — кілька учасників є «зараженими» і вбиваючи інших, роблять їх новими «зараженими». «Здорові» натомість намагаються не допустити аби всі заразилися.
- Вторгнення (англ. Invasion) — складається з трьох фаз з різними правилами, взятими зі «Штурму», «Територій» та «Захоплення прапора».
- Джаггернаут (англ. Juggernaut) — всі борються проти всіх, але один з учасників є «Спартанцем», озброєним молотом «Джаггернаутом». Той, хто вбиває його, або здобуває найбільше убивств, займає його місце.
- Цар гори (англ. King of the Hill) — виграє той, хто найдовше протримається на горі, а інші гравці відповідно намагаються зайняти його місце.
- Дивацький м'яч (англ. Oddboll) — слід знайти на карті м'яч і володіти ним якомога довше.
- Поборник (англ. Slayer) — гравцеві слід вбити якомога більше противників, випередивши у цьому інших.
- Перегони (англ. Race) — учасники керують квадроциклами, намагаючись упродовж низки кіл першими проїхати крізь ключові точки.
- Склад (англ. Stockpile) — на карті випадково з'являються прапори, які дві команди намагаються зібрати й принести їх більше на свою базу, ніж противники.
- Території (англ. Territories) — гравці змагаються в захопленні та утриманні кількох територій[3].

## Сюжет
Події розгортаються за тиждень до початку Halo: Combat Evolved на планеті Засяг. Група «Спартанців» під назвою «Шляхетні» (Картер, Кет, Емілі, Джун, Джордж і B-312 (Шляхетний-6)) направляються полковником Урбаном Голландом (англ. Colonel Urban Holland) на аванпост з передатчиком, щоб дізнатися чому з ним зник зв'язок. Очікуючи знайти там повстанців, «Спартанці» знаходять дивну пластинку та натикаються на війська Ковенанту. Загарбники висаджуються кількома групами, тож спершу командування вважає, що прибульці виконують якусь спецоперацію. Голланд відсилає бійців оборонити базу «Меч» поблизу. Кетрін Голзі, авторка програми «Спартанців», забирає знайдену раніше пластинку та наказує нікому не розповідати про неї.
«Шляхетні» пробиваються до місця, звідки надходять прибульці, та виявляють там три телепортаційних шпилі, накритих силовим полем. Біля шпилів збирається велика армія, що свідчить про повномасштабне вторгнення. «Шляхетні» вирушають знищити шпилі. Вдається проникнути до одного та вимкнути силове поле. Слідом шпиль розстрілюється кораблем ККОН «Графтон» (англ. UNSC Grafton). Але за мить у небі проявляється замаскований корабель-суперносій Ковенанту «Довга ніч розради» (англ. Long Night of Solace) та знищує «Графтон».
Кетрін розробляє план захопити ворожий корвет «Ревний вірянин» (англ. Ardent Prayer) і на ньому доставити на суперносій бомбу. «Спартанці» вирушають на космічних човниках до верфі на орбіті планети, оборонивши яку приєднуються до корабля «Савана». Вони беруть корвет на абордаж і встановлюють бомбу, проте системи керування виявляються пошкоджені. Джордж лишається вручну спрямувати корвет до цілі. Коли він підриває корабель, натомість прибуває цілий флот Ковенанту.
Команда вистрибує з корвета і приземляється в околицях обложеного міста Нова Александрія. Під натиском ворогів місто лишається тільки евакуювати і скоро Ковенант починає його бомбардування і оплавлення. Щоб об'єднатися та вибратися з облоги, команді доводиться вивести з ладу три постановника перешкод. Літаючи на конвертоплані між хмарочосами, Шляхетний-6 знищує ворожих снайперів, руйнує постановники перешкод і нарешті зустрічає свою команду. Та в цей час сховок бійців накриває удар з ворожого корабля. «Спартанці» вибираються з-під обстрілу, та Кет гине, вбита випадковим стрільцем.
Голланд відкликає вцілілих «Спартанців» на базу «Меч», щоб знищити цінні дані з пластинки та ШІ Кортану. Команда пробивається до бази, взятої в облогу, та спускається на її нижні рівні. Там доктор Голзі, попри наказ Голланда, доручає «Шляхетним» доставити дані й Кортану на корабель ККОН «Стовп Осені». Вона проводить «Спартанців» до печер у кризі, де показує споруду Предтеч, у якій сховано базу даних про якусь зброю. Ковенант пробивається до печер, Голзі передає носій Кортани «Спартанцям», а сама евакуюється в супроводі Джуна. Після цього споруду Предтеч підривають.
Бійці наближаються до «Стовпа Осені», але їхній літак дорогою підбивають. Шляхетний-6 з Емілі вирушає сам, а дорогою зустрічає крокуючу машину «Скарабея» Ковенанту. Картер таранить літак у «Скарабея». Емілі бере на себе оборону, зайнявши протиповітряну гармату, щоб на «Стовп Осені» встиг прибути екіпаж. «Стовп Осені» відлітає з планети за випадковими координатами, щоб не видати місцерозташування Землі. Та завдяки врятованим даним Кортана потай спрямовує його до Гало.
Вцілілі «Шляхетні» залишаються на Засягу проти сил Ковенанту та борються з ними, поки останній «Спартанець», Шляхетний-6, не гине. Через 30 років його шолом лежить на лугу відновленого Засягу. Люди заново заселяють планету, а промова Кетрін Голзі розповідає про самопожертву «Шляхетних», завдяки якій Ковенант зрештою було переможено.

## Оцінки й відгуки
| Агрегатор    | Оцінка                        |
| ------------ | ----------------------------- |
| GameRankings | 91.60 (48 обозоров)           |
| Metacritic   | 92/100 (76 оглядів) </ small> |

| Видання                                  | Оцінка                   |
| ---------------------------------------- | ------------------------ |
| 1Up.com                                  | A +                      |
| Computer and Video Games                 | 9.2/10                   |
| Edge                                     | 9/10                     |
| Eurogamer                                | 9/10                     |
| Game Informer                            | 9.50/10                  |
| GamePro                                  | [ 11 ]                   |
| GameRevolution                           | A                        |
| GamesRadar+                              | 8/10                     |
| GameTrailers                             | 9.3/10                   |
| IGN                                      | 9.5/10 (US) 10.0/10 (UK) |
| Official Xbox Magazine (Велика Британія) | 10.0/10                  |
| VideoGamer.com                           | 9/10                     |
| X-Play                                   | [ 17 ]                   |

Halo: Reach отримала високі оцінки преси. Середні бали на GameRankings та Metacritic, 91,60 % і 92 %, відповідно, засновані на 48 та 76 оглядах.
За перший же день гра принесла близько 200 мільйонів доларів. Halo: Reach зміг поставити рекорд за швидкістю продажів серед усіх проектів, випущених в 2010 році. Крім того Halo: Reach вдалося обігнати свого попередника — Halo 3, який у свій час за першу добу заробив 170 мільйонів доларів. Усього ж за перший тиждень було продано 3958255 копій гри, з такою цифрою гра зайняла 3 місце за кількістю проданих копій на одну платформу за перший тиждень продажу за всю історію ігроіндустрії. Крім того, успіх новинки виявився навіть яскравіше таких кіноблокбастерів недавнього минулого, як «Залізна людина 2», «Аліса в країні чудес» та «Історія іграшок 3».
Перевидання 2019 року, що стало першим у складі збірки «Halo: The Master Chief Collection», здобуло грандіозний успіх та загальне визнання. За перший тиждень після виходу перевидана Halo: Reach продалася накладом 3 млн копій.

title: Halo: Reach

wikitext:
{{Картка гри
| title = Halo: Reach
| image = Halo-Reach box art.png
| developer = [[Bungie Studios]]
| publisher = [[Microsoft Game Studios]]
| series = [[Halo (серія відеоігор)|Halo]]
| Translator =
| Designer =
| released = {{Прапор|Світ}} [[14 вересня]] [[2010]]

{{Прапор|Японія}} [[15 вересня]] 2010

{{Прапор|СНД}} [[16 вересня]] 2010
| genre = [[Шутер від першої особи]]
| platform = {{vgpl|Xbox 360|Xbox One|Windows}}
| Engine = Halo Engine
| Modes = [[Одиночна гра]], [[Мультиплеєр]], [[Кооперативна гра]]
| Version =
| Ratings = {{ESRB|M}}
 {{PEGI|16}}
| Media = [[DVD-DL]]
| Requirements =
| input = [[Геймпад#Xbox 360|Геймпад]]
| Preceded by = «[[Halo 3: ODST]]»
| Followed by =
| site = http://www.bungie.net/Projects/Reach/
}}

'''Halo: Reach''' — відеогра жанру [[Шутер від першої особи|шутера від першої особи]], розроблена компанією [[Bungie Studios|Bungie]]. Спочатку була видана [[Microsoft Game Studios]] ексклюзивно для консолі [[Xbox 360]]. ''Halo: Reach'' 14 вересня 2010. 3 грудня 2019 року гру було видано і для [[Microsoft Windows|Windows]] та [[Xbox One]]<ref>{{Cite web|title=Halo: Reach tops Steam charts at launch (update)|url=https://www.windowscentral.com/halo-master-chief-collection-tops-steam-charts-halo-reach-launch|website=Windows Central|date=2019-12-03|accessdate=2019-12-12|language=en|archive-date=12 грудня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191212144654/https://www.windowscentral.com/halo-master-chief-collection-tops-steam-charts-halo-reach-launch}}</ref>.

Події гри відбуваються за кілька тижнів до початку подій [[Halo: Combat Evolved]], в 2552 році, коли людство програє війну з Ковенантом. Гравець приймає роль Шляхетного-6 ({{lang-en|Noble-6}}), члена елітного загону суперсолдатів «Шляхетний загін» ({{lang-en|Noble Team}}) під час битви за ключову планету Засяг ({{lang-en|Reach }}).

== Ігровий процес ==
[[Файл:Halo - Reach gameplay.jpeg|ліворуч|міні|Приклад бою проти військ Ковенанту]]

=== Основи ===
Зберігаючи класичний для серії ігровий процес, Halo: Reach має новий графічний рушій, а також перероблений дизайн багатьох класичних елементів гри: персонажів, техніки, зброї, довкілля. Нова система прихованих убивств дозволяє вбивати ворогів у ближньому бою, не піднімаючи тривоги, що супроводжується видовищною анімацією. До екіпіровки було додано модифікатори броні, які дають персонажеві додаткові можливості, такі як прискорення, силовий щит, активний камуфляж, голографічна обманка або ракетний ранець. Одночасно можна носити тільки один модифікатор. В сюжетній кампанії та багатокористувацькій грі гравці заробляють кошти, які можна витратити на зміну зовнішнього вигляду свого персонажа, докупляючи деталі обладунків.

Гра має масштабні рівні, кожен з яких можна пройти декількома різними способами і при перепроходженнях поведінка ворогів різниться. Кампанію можливо проходити як одному гравцеві, так і двом в режимі розділеного екрану або в кооперативі на 4-х гравців<ref name=":0">{{Cite book|title=Halo: Reach Xbox 360 Manual|last=|first=|year=2010|publisher=Microsoft Studios|location=|pages=2-23|language=|isbn=}}</ref>.

=== Мультиплеєр ===
Багатокористувацька гра надає низку режимів:

* '''Штурм''' ({{lang-en|Assault}})  — дві команди змагаються, намагаючись закинути бомбу на ворожу базу і оберігаючи власну.
* '''Захоплення прапора''' ({{lang-en|Capture the Flag}}) — гравці діляться на дві команди, які повинні захопити прапор і принести його на свою базу.
* '''Мисливець на голови''' ({{lang-en|Headhunter}}) — з кожного вбитого ворога випадає череп, який слід принести до вказаного місця. Максимум можна нести 10 черепів, якщо ж їх власник загине, черепи зможе підібрати інший учасник.
* '''Інфекція''' ({{lang-en|Infection}}) — кілька учасників є «зараженими» і вбиваючи інших, роблять їх новими «зараженими». «Здорові» натомість намагаються не допустити аби всі заразилися.
* '''Вторгнення''' ({{lang-en|Invasion}}) — складається з трьох фаз з різними правилами, взятими зі «Штурму», «Територій» та «Захоплення прапора».
* '''Джаггернаут''' ({{lang-en|Juggernaut}}) — всі борються проти всіх, але один з учасників є «Спартанцем», озброєним молотом «Джаггернаутом». Той, хто вбиває його, або здобуває найбільше убивств, займає його місце.
* '''Цар гори''' ({{lang-en|King of the Hill}}) — виграє той, хто найдовше протримається на горі, а інші гравці відповідно намагаються зайняти його місце.
* '''Дивацький м'яч''' ({{lang-en|Oddboll}}) — слід знайти на карті м'яч і володіти ним якомога довше.
* '''Поборник''' ({{lang-en|Slayer}}) — гравцеві слід вбити якомога більше противників, випередивши у цьому інших.
* '''Перегони''' ({{lang-en|Race}}) — учасники керують квадроциклами, намагаючись упродовж низки кіл першими проїхати крізь ключові точки.
* '''Склад''' ({{lang-en|Stockpile}}) — на карті випадково з'являються прапори, які дві команди намагаються зібрати й принести їх більше на свою базу, ніж противники.
* '''Території''' ({{lang-en|Territories}}) — гравці змагаються в захопленні та утриманні кількох територій<ref name=":0" />.

== Сюжет ==
Події розгортаються за тиждень до початку Halo: Combat Evolved на планеті Засяг. Група «Спартанців» під назвою «Шляхетні» (Картер, Кет, Емілі, Джун, Джордж і B-312 (Шляхетний-6)) направляються полковником Урбаном Голландом ({{lang-en|Colonel Urban Holland}}) на аванпост з передатчиком, щоб дізнатися чому з ним зник зв'язок. Очікуючи знайти там повстанців, «Спартанці» знаходять дивну пластинку та натикаються на війська Ковенанту. Загарбники висаджуються кількома групами, тож спершу командування вважає, що прибульці виконують якусь спецоперацію. Голланд відсилає бійців оборонити базу «Меч» поблизу. Кетрін Голзі, авторка програми «Спартанців», забирає знайдену раніше пластинку та наказує нікому не розповідати про неї.

«Шляхетні» пробиваються до місця, звідки надходять прибульці, та виявляють там три телепортаційних шпилі, накритих силовим полем. Біля шпилів збирається велика армія, що свідчить про повномасштабне вторгнення. «Шляхетні» вирушають знищити шпилі. Вдається проникнути до одного та вимкнути силове поле. Слідом шпиль розстрілюється кораблем ККОН «Графтон» ({{lang-en|UNSC Grafton}}). Але за мить у небі проявляється замаскований корабель-суперносій Ковенанту «Довга ніч розради» ({{lang-en|Long Night of Solace}}) та знищує «Графтон».

Кетрін розробляє план захопити ворожий корвет «Ревний вірянин» ({{lang-en|Ardent Prayer}}) і на ньому доставити на суперносій бомбу. «Спартанці» вирушають на космічних човниках до верфі на орбіті планети, оборонивши яку приєднуються до корабля «Савана». Вони беруть корвет на абордаж і встановлюють бомбу, проте системи керування виявляються пошкоджені. Джордж лишається вручну спрямувати корвет до цілі. Коли він підриває корабель, натомість прибуває цілий флот Ковенанту.

Команда вистрибує з корвета і приземляється в околицях обложеного міста Нова Александрія. Під натиском ворогів місто лишається тільки евакуювати і скоро Ковенант починає його бомбардування і оплавлення. Щоб об'єднатися та вибратися з облоги, команді доводиться вивести з ладу три постановника перешкод. Літаючи на конвертоплані між хмарочосами, Шляхетний-6 знищує ворожих снайперів, руйнує постановники перешкод і нарешті зустрічає свою команду. Та в цей час сховок бійців накриває удар з ворожого корабля. «Спартанці» вибираються з-під обстрілу, та Кет гине, вбита випадковим стрільцем.

Голланд відкликає вцілілих «Спартанців» на базу «Меч», щоб знищити цінні дані з пластинки та ШІ Кортану. Команда пробивається до бази, взятої в облогу, та спускається на її нижні рівні. Там доктор Голзі, попри наказ Голланда, доручає «Шляхетним» доставити дані й Кортану на корабель ККОН «Стовп Осені». Вона проводить «Спартанців» до печер у кризі, де показує споруду Предтеч, у якій сховано базу даних про якусь зброю. Ковенант пробивається до печер, Голзі передає носій Кортани «Спартанцям», а сама евакуюється в супроводі Джуна. Після цього споруду Предтеч підривають.

Бійці наближаються до «Стовпа Осені», але їхній літак дорогою підбивають. Шляхетний-6 з Емілі вирушає сам, а дорогою зустрічає крокуючу машину «Скарабея» Ковенанту. Картер таранить літак у «Скарабея». Емілі бере на себе оборону, зайнявши протиповітряну гармату, щоб на «Стовп Осені» встиг прибути екіпаж. «Стовп Осені» відлітає з планети за випадковими координатами, щоб не видати місцерозташування Землі. Та завдяки врятованим даним Кортана потай спрямовує його до Гало.

Вцілілі «Шляхетні» залишаються на Засягу проти сил Ковенанту та борються з ними, поки останній «Спартанець», Шляхетний-6, не гине. Через 30 років його шолом лежить на лугу відновленого Засягу. Люди заново заселяють планету, а промова Кетрін Голзі розповідає про самопожертву «Шляхетних», завдяки якій Ковенант зрештою було переможено.

== Оцінки й відгуки ==
{{Оцінки ігри
| GR = 91.60
  (48 обозоров)
  <ref name="gamerankings-reach">{{Cite web|accessdate=2010-09-21|url=http://www.gamerankings.com/xbox360/960512-halo-reach/index.html|title=Halo: Reach|publisher=[[GameRankings]]|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlBgzUt?url=http://www.gamerankings.com/xbox360/960512-halo-reach/index.html|archivedate=2012-05-08|deadurl=no}}</ref> |MC = 92/100
  (76 оглядів)
 <ref name="metacritic-reach">{{Cite web|accessdate=2010-09-21|url=http://www.metacritic.com/game/xbox-360/halo-reach|title=Halo: Reach-Xbox 360|publisher=[[Metacritic]]|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlCG8SB?url=http://www.metacritic.com/game/xbox-360/halo-reach|archivedate=2012-05-08|deadurl=no}}</ref>
| MG =
|-
| CVG = 9.2/10<ref name="CVG">{{Cite web|url=http://www.computerandvideogames.com/article.php?id=264125|title=Halo Reach Review|last=Robinson|first=Andy|publisher=[[Computer and Video Games]]|date=2010-09-12|accessdate=2010-09-12|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlDBtmd?url=http://www.computerandvideogames.com/264125/reviews/halo-reach-review/|archivedate=2012-05-08|deadurl=no}}</ref>
| EuroG = 9/10<ref name="eurogamer">{{Cite web|url=http://www.eurogamer.net/articles/2010-09-12-halo-reach-review?page=1|title=Halo: Reach|publisher=EuroGamer|last=Welsh|first=Oli|accessdate=2010-09-12|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlFNpnh?url=http://www.eurogamer.net/articles/2010-09-12-halo-reach-review|archivedate=2012-05-08|deadurl=no}}</ref> |1UP = A +<ref name="1up">{{Cite web|url = http://www.1up.com/do/reviewPage?pager.offset=0&cId=3181331&p=4|title = Halo: Reach Review|publisher = [[1up.com]]|last = Nguyen|first = Thierry|accessdate = 2010-09-12|date = 2010-09-11|archiveurl = https://www.webcitation.org/69LxYCKdA?url=http://www.1up.com/do/reviewPage?pager.offset=0&cId=3181331&p=4|archivedate = 2012-07-22|deadurl = yes}}</ref> |Edge = 9/10<ref name="edge-review">{{Cite web|author = Staff|date = 2010-08-17|url = http://www.next-gen.biz/features/halo-reach-review|title = Halo Reach Review|work = [[Edge (magazine)|Edge]]|pages = 1-2|archiveurl = https://www.webcitation.org/5sqGIBAwz?url=http://www.next-gen.biz/features/halo-reach-review|archivedate = 2010-09-18|accessdate = 2019-02-15|deadurl = yes}}</ref> |GI = 9.50/10<ref name="GI">{{Cite web|accessdate=2010-09-12|url=http://gameinformer.com/games/halo_reach/b/xbox360/archive/2010/09/12/bungie-leaves-us-with-the-spartans-finest-hour.aspx|first=Dan|last=Ryckert|date=2010-09-12|title=Halo Reach|publisher=[[Game Informer]]|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlLUhwJ?url=http://www.gameinformer.com/games/halo_reach/b/xbox360/archive/2010/09/12/bungie-leaves-us-with-the-spartans-finest-hour.aspx|archivedate=2012-05-08|deadurl=yes}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120515221237/http://www.gameinformer.com/games/halo_reach/b/xbox360/archive/2010/09/12/bungie-leaves-us-with-the-spartans-finest-hour.aspx |date=2012-05-15 }}</ref> |GamePro = {{Rating|5|5}}<ref name="gamepro">{{Cite web|accessdate = 2010-09-12|url = http://www.gamepro.com/article/reviews/216483/halo-reach/|title = Halo: Reach|publisher = [[GamePro]]|archive-date = 19 березня 2011|archive-url = https://web.archive.org/web/20110319064609/http://www.gamepro.com/article/reviews/216483/halo-reach/}}</ref>
| GRadar = 8/10<ref name="Gradar">{{Cite web|url=http://www.gamesradar.com/xbox360/halo-reach/review/halo-reach-super-review/a-2010091011301903044/g-2009060110582402047|title=Halo: Reach|publisher=[[GamesRadar]]|last=Baratt|first=Charlie|accessdate=2010-09-12|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlOYHyp?url=http://www.gamesradar.com/halo-reach-super-review/|archivedate=2012-05-08|deadurl=no}}</ref>
| GameRev = A<ref name="Gamerevolution">{{Cite web|url=http://www.gamerevolution.com/review/xbox360/halo-reach|title=Halo: Reach - Xbox360|publisher=[[Game Revolution]]|last=Morse|first=Blake|accessdate=2010-09-12|date=2010-09-11|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlQ2eXN?url=http://www.gamerevolution.com/review/halo-reach|archivedate=2012-05-08|deadurl=yes}}</ref>
| GSpot =
| GSpy =
| GT = 9.3/10<ref name="gametrailers">{{Cite web|accessdate =2010-09-12|url =http://www.gametrailers.com/gamereview.php?id=11394|title =Halo : Reach - Review|publisher =[[Spike (TV channel)|Spike]]|date =|archiveurl =https://www.webcitation.org/67VlQs1Ze?url=http://www.gametrailers.com/gamereview.php?id=11394|archivedate =2012-05-08|deadurl =no}}</ref>
| IGN = 9.5/10 (US)

10.0/10 (UK)
| OXMUK = 10.0/10<ref name="OXboxMagUK">{{Cite web|accessdate=2010-09-13|url=http://www.oxm.co.uk/article.php?id=22214|title=Halo: Reach —|work=[[Official Xbox Magazine]]|date=2010-09-12|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlSTJ2d?url=http://www.oxm.co.uk/22214/reviews/halo-reach-review/|archivedate=2012-05-08|deadurl=no}}</ref>
| XPlay = {{Rating|5|5}}<ref name="xplay">{{Cite web|accessdate=2010-09-12|url=http://g4tv.com/games/xbox-360/61984/halo-reach/review/|title=Halo: Reach — Xbox 360|publisher=[[G4 (TV channel)|G4]]|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlUjf5P?url=http://www.g4tv.com/games/xbox-360/61984/halo-reach/review/|archivedate=2012-05-08|deadurl=no}}</ref>
| OXM =
| VG = 9/10<ref name="VG">{{Cite web |first = Martin |last = Gaston |accessdate = 2010-09-12 |date = 2010-09-12 |url = http://www.videogamer.com/xbox360/halo_reach/review.html |title = Halo Reach Review |publisher = [[VideoGamer.com]] |archive-date = 19 травня 2017 |archive-url = https://web.archive.org/web/20170519133720/http://www.peoplenews.tw/news/10ac4997-4f91-43cb-85dd-b1827e366fcc }}</ref>

| Rev1 = [[The Guardian]]
| Rev1Score = {{Rating|5|5}}<ref name="guardian-boxer review">{{Cite news |author = Boxer, Steve |date = 2010-09-12 |url = http://www.guardian.co.uk/technology/gamesblog/2010/sep/12/halo-reach-xbox-360-game-review |title = Halo: Reach for Xbox 360 |5 = Game Review |work = [[The Guardian]] |accessdate = 2010-09-12 |archive-date = 13 квітня 2020 |archive-url = https://web.archive.org/web/20200413104208/https://www/ }}</ref>
| Rev2 = [[The Daily Telegraph]]
| Rev2Score = 10/10<ref name="telegraph-hoggins review">{{Cite news |author = Hoggins, Tom |date = 2010-09-12 |url = http://www.telegraph.co.uk/technology/video-games/7994988/Halo-Reach-video-game-review.html |title = Halo Reach video game review |work = [[The Daily Telegraph]] |accessdate = 2010-09-12 |archive-date = 26 вересня 2012 |archive-url = https://web.archive.org/web/20120926004225/http://www.telegraph.co.uk/technology/video-games/7994988/Halo-Reach-video-game-review.html }}</ref>
| Rev3 = ITC.ua
| Rev3Score = 4.5/5<ref>{{cite web|url =http://itc.ua/articles/halo_reach_luchshaya_mnogopolzovatelskaya_48833|title =Halo: Reach. Найкраща багатокористувальницька!|author =Ярослав Сингаївський.|date =2010-09-26|work =|publisher =ITC.ua|accessdate =2010-12-01|lang =|archiveurl =https://www.webcitation.org/67VldYWh1?url=http://itc.ua/articles/halo_reach_luchshaya_mnogopolzovatelskaya_48833|archivedate =2012-05-08|deadurl =no}}</ref>
| Rev4 = [[Домашній ПК]]
| Rev4Score = {{Rating|4|5}}<ref>{{стаття |автор = Ярослав Сингаївський. |Заголовок = Іграшкові солдатики |видання = Домашній ПК|рік = 2010 |номер = 11 |сторінки = 95}}</ref>
|-
| Compilation = yes
}}
''Halo: Reach'' отримала високі оцінки преси. Середні бали на [[GameRankings]] та [[Metacritic]], 91,60 % і 92 %, відповідно, засновані на 48 та 76 оглядах.

За перший же день гра принесла близько 200 мільйонів доларів<ref>{{cite web|author=Kris Graft|date=2010-09-16|url=http://gamasutra.com/view/news/30466/Analyst_Halo_Reach__Sales_Bode_Well_For_Core_Gamer_Market.php|title=Analyst: Halo Reach Sales Bode Well For Core Gamer Market|publisher=gamasutra.com|accessdate=2010-09-26|language=англійською|archiveurl=https://www.webcitation.org/67VlAELbj?url=http://gamasutra.com/view/news/30466/Analyst_Halo_Reach__Sales_Bode_Well_For_Core_Gamer_Market.php|archivedate=2012-05-08|deadurl=no}}</ref>. ''Halo: Reach'' зміг поставити рекорд за швидкістю продажів серед усіх проектів, випущених в 2010 році. Крім того ''Halo: Reach'' вдалося обігнати свого попередника — [[Halo 3]], який у свій час за першу добу заробив 170 мільйонів доларів<ref>{{cite web |author = Tor Thorsen |date = 26 вересня 2007 |url = http://au.gamespot.com/xbox360/action/halo3/news.html?sid=6179914 |title = Halo 3's first-day US haul = $ 170M |publisher = gamespot.com |accessdate = 2010 - 09-26 |language = англійською |archiveurl = https://www.webcitation.org/67VlAv4sc?url=http://au.gamespot.com/news/halo-3s-first-day-us-haul-170-million-6179914 |archivedate = 8 травня 2012 |deadurl = yes }}</ref>. Усього ж за перший тиждень було продано 3958255 копій гри, з такою цифрою гра зайняла 3 місце за кількістю проданих копій на одну платформу за перший тиждень продажу за всю історію ігроіндустрії. Крім того, успіх новинки виявився навіть яскравіше таких кіноблокбастерів недавнього минулого, як «[[Залізна людина 2]]», «[[Аліса в країні чудес (фільм, 2010)|Аліса в країні чудес»]] та «[[Історія іграшок 3]]»<ref>{{Cite web|title = Форум Xboxland.net - Всё о Xbox One, PlayStation 4, Xbox 360, PlayStation 3. Консольные новости, игры, прошивки.|url = http://www.xboxland.net/forum/index.php?|website = www.xboxland.net|accessdate = 2016-01-31|archive-date = 7 квітня 2011|archive-url = https://web.archive.org/web/20110407084836/http://www.xboxland.net/forum/index.php}}</ref>.

Перевидання 2019 року, що стало першим у складі збірки ''«Halo: The Master Chief Collection»'', здобуло грандіозний успіх та загальне визнання. За перший тиждень після виходу перевидана ''Halo: Reach'' продалася накладом 3 млн копій<ref>{{Cite web|title=Halo Fans New and Old Propel The Master Chief Collection to Blockbuster Launch on PC|url=https://news.xbox.com/en-us/2019/12/11/master-chief-collection-blockbuster-launch-pc/|website=Xbox Wire|date=2019-12-11|accessdate=2020-01-20|language=en-US|archive-date=23 січня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200123134002/https://news.xbox.com/en-us/2019/12/11/master-chief-collection-blockbuster-launch-pc/}}</ref>.

== Примітки ==
{{Примітки|2}}

== Див. також ==
* [[Halo: The Fall of Reach]]

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20160912230903/http://www.welcometonobleteam.com/ Офіційний сайт]

{{Halo}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Halo]]
[[Категорія:Науково-фантастичні відеоігри]]
[[Категорія:Відеоігри 2010]]
[[Категорія:Ігри Microsoft]]
[[Категорія:Ігри для Xbox 360]]
[[Категорія:Відеоігри з тривимірною графікою]]
[[Категорія:Шутери від першої особи]]
[[Категорія:Продовження відеоігор]]
[[Категорія:Ігри Bungie]]
[[Категорія:Кіберспортивні дисципліни]]
[[Категорія:Ігри для Windows]]
[[Категорія:Ігри для Xbox One]]
[[Категорія:Відеоігри, розроблені в США]]
[[Категорія:Захоплення руху у відеоіграх]]
[[Категорія:Відеоігри-приквели]]
[[Категорія:Інтерквели відеоігор]]

title: Halo: Reach

Розробник: Bungie Studios

Видавець: Microsoft Game Studios

Дистриб'ютор: Microsoft Studios, Steam і Microsoft Store

Жанр(и): Шутер від першої особи

Платформа: Xbox 360 · Xbox One · Microsoft Windows

Дата випуску: 14 вересня 2010 · 15 вересня 2010 · 16 вересня 2010

Режим гри: однокористувацька гра, багатокористувацька гра і кооперативний режим

title: Творці

Композитор(и): Marty O'Donnelld

title: Технічні деталі

Носій: оптичний диск

title: Halo

Попередня гра: Halo 3: ODST

Наступна гра: Halo 4


text:
# Гайлендс (регіон)
Гайлендс (англ. Highlands Region) — один з чотирьох регіонів Папуа Нової Гвінеї.

## Провінції регіону
Регіон Гайлендс включає в себе 7 провінцій:
- Гела
- Дживака
- Енга
- Західний Гайлендс
- Південний Гайлендс
- Сімбу
- Східний Гайлендс

wikiname: ukwiki

title: Гайлендс (регіон)

in_language: uk

wikitext:
{{Адміністративна одиниця
| назва               = Гайлендс
| місцева_назва       ={{lang-en|Highlands Region}}
| зображення          =
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| герб_підпис         =
| прапор_підпис       =
| розташування        = Papua New Guinea Highlands Region.png
| розташування_підпис =
| розташування_розмір = 300px
| інші_одиниці        =
| тип_найменування    =
| найменування        = Регіон Папуа-Нової Гвінеї
| девіз               =
| гімн                =

| тип_центра          =
| центр               =
| найбільше_місто     = [[Маунт-Гаґен]]
| країна              = {{PNG}}
| тип_регіону         =
| регіон              =
| тип_регіону2        =
| регіон2             =
| тип_регіону3        =
| регіон3             =
| сусіди              =
| тип_підрозділів     =
| підрозділи          =
| номерний_знак       =
| офіційна_мова       =
| населення           = {{comment|2854874|станом на 2011}}<ref name='Geohive'>[http://www.geohive.com/cntry/papuang.aspx Перепис населення — (2011) Geohive]</ref><ref name='Png Nso'>[https://ru.scribd.com/doc/217185924/Census-2011-Final-Figures-Brochure?secret_password=280ftzecv9yw1b09iq5n Перепис населення — (2011) Png Nso]</ref>
| список_за_населенням=
| місце_за_населенням =
| щільність_населення = 44,79 осіб/км²
| список_за_щільністю_населення =
| місце_за_щільністю_населення  =
| етнікон             =

| площа             = {{Nts|63732}}<ref>University of Papua New Guinea [https://web.archive.org/web/20080719092448/http://gis.mortonblacketer.com.au/upngis/Downloads/State%20of%20Forests%20of%20PNG.pdf The State of the Forests in Papua New Guinea]</ref>
| відсоток_води     =
| ширина            =
| довжина           =
| широта            =
| довгота           =
| середня_висота    =
| макс_висота_місце =
| макс_висота       =
| мін_висота_місце  =
| мін_висота        =
| часовий_пояс      =

| список_за_ввп     =
| ввп               =
|ввп_на_душу_населення =
| список_за_ірлп    =
| ірлп              =
| список_за_джіні   =
| джіні             =

| тип_заснування       =
| заснований           =
| назва_до_заснування  =
| титул_голови_уряду   =
| голова_уряду         =
| титул_представників1 =
| представник1         =
| титул_представників2 =
| представник2         =
| адреса               =
| вебсайт              =

| тип_коду_iso    =
| код_iso         =
| тип_скорочення  =
| скорочення      =
| тип_скорочення2 =
| скорочення2     =
| тип_скорочення3 =
| скорочення3     =
}}

'''Гайлендс''' ({{lang-en|Highlands Region}}) — один з чотирьох регіонів [[Папуа Нова Гвінея|Папуа Нової Гвінеї]].

== Провінції регіону ==
Регіон Гайлендс включає в себе 7 провінцій:
* [[Гела (провінція)|Гела]]
* [[Дживака]]
* [[Енга]]
* [[Західний Гайлендс]]
* [[Південний Гайлендс]]
* [[Сімбу]]
* [[Східний Гайлендс]]

== Див. також ==
* [[Адміністративний поділ Папуа Нової Гвінеї]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{PapuaNewGuinea-geo-stub}}
{{^}}
{{Адміністративний поділ Папуа Нової Гвінеї|nocat=1}}

[[Категорія:Адміністративний поділ Папуа Нової Гвінеї]]
[[Категорія:Регіони Папуа Нової Гвінеї]]

title: англ. Highlands Region

англ. Highlands Region: Регіон Папуа-Нової Гвінеї

Найбільше місто: Маунт-Гаґен

Країна: Папуа Нова Гвінея

- густота: 44,79 осіб/км²


text:
# Плеханова Тетяна Олександрівна
Тетяна Олександрівна Плеханова (нар. 17 травня 1959 року) — оперна співачка. Заслужена артистка України (з 2011 року). Лауреат Шевченківської премії.
Народилася в м. Пущино Московської області. Закінчила Донецький державний музично-педагогічний інститут (1987, нині — Донецька державна музична академія імені Сергія Прокоф'єва).
Солістка опери-провідний майстер сцени Донецького національного академічного театру опери та балету імені А. Б. Солов'яненка. В її репертуарі партії: В. Белліні (Норма); Дж. Верді: Аїда, «Отелло» (Дездемона), «Фальстаф» (Аліче), «Трубадур» (Леонора); Дж. Пуччіні: Тоска, Мадам Баттерфлай, Турандот; Ж. Бізе Кармен; Р. Леонкавалло «Паяци» (Недда); П. Чайковський «Євгеній Онєгін» (Тетяна Ларіна); К. Данькевич «Богдан Хмельницький» (Гелена) та ін. 1987 брала участь у виставі опери Р. Вагнера «Летючий Голландець» і була нарогороджена, разом з В. Василенком, М. Курочкою, Л. Стрельцовою, В. Рябеньким Шевченківською премією.
Гастролювала з театром в Італії, Іспанії, Німеччині, Швейцарії.
Із захопленням Донецька сепаратистами залишилась працювати в окупованому місті і була удостоєна «подяки» від ватажка ДНР О. Захарченка

title: Плеханова Тетяна Олександрівна

wikitext:
{{особа}}
'''Тетяна Олександрівна Плеханова''' ({{н}} 17 травня 1959 року) — оперна співачка. [[Заслужена артистка України]] (з 2011 року). Лауреат [[Шевченківська премія 2014 року|Шевченківської премії]].

Народилася в м. [[Пущино]] Московської області. Закінчила [[Донецький державний музично-педагогічний інститут]] (1987, нині — [[Донецька державна музична академія імені Сергія Прокоф'єва]]).

Солістка опери-провідний майстер сцени [[Донецький академічний державний театр опери та балету імені Анатолія Солов'яненка|Донецького національного академічного театру опери та балету імені А. Б. Солов'яненка]]. В її репертуарі партії: В. Белліні (Норма); Дж. Верді: Аїда, «Отелло» (Дездемона), «Фальстаф» (Аліче), «Трубадур» (Леонора); Дж. Пуччіні: Тоска, Мадам Баттерфлай, Турандот; Ж. Бізе Кармен; Р. Леонкавалло «Паяци» (Недда); П. Чайковський «Євгеній Онєгін» (Тетяна Ларіна); К. Данькевич «Богдан Хмельницький» (Гелена) та ін. 1987 брала участь у виставі опери [[Ріхард Вагнер|Р. Вагнера]] «[[Летючий Голландець]]» і була нарогороджена, разом з В. Василенком, М. Курочкою, Л. Стрельцовою, В. Рябеньким [[Шевченківська премія 2014 року|Шевченківською премією]].

Гастролювала з театром в Італії, Іспанії, Німеччині, Швейцарії.

Із [[Захоплення Донецька сепаратистами|захопленням Донецька сепаратистами]] залишилась працювати в окупованому місті і була удостоєна «подяки» від ватажка ДНР [[Захарченко Олександр Володимирович|О. Захарченка]]<ref>{{cite web
|автор=
|автор-посилання=
|дата=
|url=https://donbassopera.ru/ru/person/plehanova-tatyana-aleksandrovna.html
|назва=Плеханова Татьяна Александровна
|формат=
|видавець=Донецкий государственный академический театр оперы и балета им. А.Б. Соловьяненко
|вебсайт=donbassopera.ru
|дата-доступу=15 лютого 2020
|url-архіву=https://web.archive.org/web/20200215005254/https://donbassopera.ru/ru/person/plehanova-tatyana-aleksandrovna.html
|мертвий-url=no
|дата-архіву=15 лютого 2020
|мовою=рос.
}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://knpu.gov.ua/content/плеханова-тетяна-олександрівна-0 Плеханова Тетяна Олександрівна | Комітет з Національної премії України імені Тараса Шевченка], knpu.gov.ua {{перевірено|19|1|2020}}

[[Категорія:Українські співачки]]
[[Категорія:Заслужені артисти України]]
[[Категорія:Лауреати Шевченківської премії 2014 року]]
[[Категорія:Випускники Донецької музичної академії]]
[[Категорія:Персоналії:Донецька народна республіка]]
[[Категорія:Уродженці Пущина]]
[[Категорія:Народились 17 травня]]
[[Категорія:Народились 1959]]

title: Плеханова Тетяна Олександрівна

Народилася: 17 травня 1959 (65 років) · Пущино, Московська область, РРФСР, СРСР

Країна: СРСР · Україна

Діяльність: оперна співачка

Нагороди: заслужений артист України · Національна премія України імені Тараса Шевченка


text:
# Подобовиці
Подобовиці (пол. Podobowice, нім. Podau) — село в Польщі, у гміні Жнін Жнінського повіту Куявсько-Поморського воєводства.
Населення — 411 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Бидгощського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 211     | 31                 | 141              | 39                   |
| Жінки    | 200     | 33                 | 109              | 58                   |
| Разом    | 411     | 64                 | 250              | 97                   |

title: Подобовиці

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Подобовиці
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Podobowice}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Podobowice, 30.8.1991r.jpg
|опис зображення    =  <!--Stacja kolejowa Podobowice na początku lat 90. XX w.-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Куявсько-Поморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Жнінський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Жнін (гміна){{!}}Жнін
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 411
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 52
|поштовий індекс        = 88-404
|автомобільний код      = CZN
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0100753
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Подобовиці''' ({{lang-pl|Podobowice}}, {{lang-de|Podau}}) — село в Польщі, у [[Жнін (гміна)|гміні Жнін]] [[Жнінський повіт|Жнінського повіту]] [[Куявсько-Поморське воєводство|Куявсько-Поморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:411}} {{МНОЖИНА:411|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Бидгощське воєводство|Бидгощського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=211 |ЧолПре=31 |ЧолПрац=141 |ЧолПост=39
|Жін=200 |ЖінПре=33 |ЖінПрац=109 |ЖінПост=58
|Разом=411 |РазомПре=64 |РазомПрац=250 |РазомПост=97
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Podobowice}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Жнін}}

{{Куявсько-Поморське-доробити}}

[[Категорія:Села Жнінського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Куявсько-Поморське воєводство

Повіт: Жнінський повіт

Гміна: Жнін

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: CZN


text:
# Крадіжки кольорових та чорних металів
Ви́крадення кольоро́вих та чо́рних мета́лів — суспільна світова проблема, набула особливої значимості в Україні на початку 90-x після розпаду СРСР з фактичним відкриттям кордонів і триває понині. Виникала та досі виникає в найрізноманітніших формах — від безпосереднього викрадення дротів та кабелів, щогл, рейок безпритульними, закінчуючи спеціально організованими процедурами банкрутства промислових підприємств, викуплення потужностей та територій за «борги» з наступною порізкою устаткування на чорний та кольоровий металобрухт, вивезення з територій щебеню, викорчовування кабелів з землі тощо. В 1999 році в зв'язку з масовим вивозом кольорового металобрухту було встановлено мораторій на вивезення, який формально діяв до 2006 року та був скасований під тиском СОТ.

## Передумови
Передумовами незаконної заготівлі на території України стало фактичне відкриття кордонів після розпаду СРСР, що спонукало вивезення кольорового металобрухту до країн Європи, де його можна було вигідно перепродати. Наявність попиту провокувала розквіт численних пунктів прийому всілякого брухту, але особливою цінністю вважались мідь, алюміній, латунь, бронза та різні похідні сплави — дюраль, неіржавна сталь тощо. Можливість вигідної здачі металобрухту спонукала шукачів легкої наживи до викрадення металевих огорож, дротів з ліній вуличного освітлення (часто навіть з діючих ліній вночі), масове розграбовування законсервованих після розвалу СРСР колгоспів, міських промислових підприємств. Широкої уваги також набув той факт, що в Чорнобильській зоні відчуження через неможливість повного контролю території відбувається масштабна заготівля та демонтаж елементів обладнання військового та цивільного призначення в покинутих будинках, у тому числі без належного радіологічного контролю.

## Регулювання
Чинним законодавством здійснюється регулювання щодо переміщення й вивезення чорного та кольорового металобрухту, деяких металів та сплавів, в свою чергу ліцензування такої діяльності породжує деякі кроки дерегуляції, що пояснюється в корумпованості кроків для отримання ліцензій на заготівлю металів.

## Відповідальність
На території України порушення операцій роботи з металобрухтом (заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних і кольорових металів, надання приміщення, співучасть в заготівлі) передбачаються в статті 213 «Порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом».

title: Крадіжки кольорових та чорних металів

wikitext:
{{глобалізувати|дата=липень 2016}}

[[Файл:Eliot Bridge Milton MA 01.jpg|thumb|right|Викрадені пам'ятні таблички розміщені на пішому мості 1901 року побудови, названого в честь архітектора ім. Чарльса Елліота, [[Массачусетс]]]]
[[Файл:Copper Price History USD.png|thumb|Коливання глобальних цін на мідь 1986—2011]]

'''Ви́крадення кольоро́вих та чо́рних мета́лів''' — суспільна світова проблема, набула особливої значимості в Україні на початку 90-x після розпаду СРСР з фактичним відкриттям кордонів і триває понині. Виникала та досі виникає в найрізноманітніших формах — від безпосереднього викрадення дротів та кабелів, щогл, рейок безпритульними, закінчуючи спеціально організованими процедурами банкрутства промислових підприємств, викуплення потужностей та територій за «борги» з наступною порізкою устаткування на [[Чорний металобрухт|чорний]] та [[кольоровий металобрухт]], вивезення з територій щебеню, викорчовування кабелів з землі тощо. В 1999 році в зв'язку з масовим вивозом кольорового металобрухту було встановлено мораторій на вивезення, який формально діяв до 2006 року та був скасований під тиском [[Світова організація торгівлі|СОТ]]<ref>{{cite web|url=http://www.mdoffice.com.ua/pls/MDOffice/aSNewsDic.getNews?dat=24102006&num_c=30983|website=mdoffice.com.ua|date=24.10.2006|title=Ющенко подав до парламенту законопроект про скасування заборони на експорт кольорових металів|language=ru}}</ref><ref>{{cite web|url=http://news.liga.net/news/politics/309055-zapret-na-eksport-tsvetnykh-metallov-iz-ukrainy-mogut-otmenit.htm|website=news.liga.net|title=Заборону на експорт кольорових металів з України можуть скасувати|date=24.10.2006|accessdate=10 червня 2016|archive-date=8 серпня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160808214731/http://news.liga.net/news/politics/309055-zapret-na-eksport-tsvetnykh-metallov-iz-ukrainy-mogut-otmenit.htm}}</ref>.

== Передумови ==
Передумовами незаконної заготівлі на території України стало фактичне відкриття кордонів після розпаду СРСР, що спонукало вивезення кольорового металобрухту до країн Європи, де його можна було вигідно перепродати. Наявність попиту провокувала розквіт численних пунктів прийому всілякого брухту, але особливою цінністю вважались мідь, алюміній, латунь, бронза та різні похідні сплави — дюраль, неіржавна сталь тощо. Можливість вигідної здачі металобрухту спонукала шукачів легкої наживи до викрадення металевих огорож, дротів з ліній вуличного освітлення (часто навіть з діючих ліній вночі), масове розграбовування законсервованих після розвалу СРСР колгоспів, міських промислових підприємств. Широкої уваги також набув той факт, що в [[Чорнобильська зона відчуження|Чорнобильській зоні відчуження]] через неможливість повного контролю території відбувається масштабна заготівля та демонтаж елементів обладнання військового та цивільного призначення в покинутих будинках, у тому числі без належного [[Радіологічний контроль|радіологічного контролю]].

== Регулювання ==
Чинним законодавством здійснюється регулювання щодо переміщення й вивезення чорного та кольорового металобрухту, деяких металів та сплавів<ref>{{cite web|url=http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/468-2012-п|website=rada.gov.ua|title=Про затвердження переліку товарів, вивезення (пересилання) яких громадянами за межі митної території України не допускається|accessdate=10 червня 2016|archive-date=4 січня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170104182444/http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/468-2012-п}}</ref>, в свою чергу ліцензування такої діяльності породжує деякі кроки дерегуляції, що пояснюється в корумпованості кроків для отримання ліцензій на заготівлю металів<ref>{{cite web|url=http://www.dsnews.ua/economics/kabmin-otmenil-litsenzii-na-eksport-tsennyh-metallov-30092015182800|website=dsnews.ua|title=Кабмін скасував ліцензії на експорт виробів з цінних металів|language=ru|accessdate=10 червня 2016|archive-date=1 липня 2016|archive-url=https://web.archive.org/web/20160701013337/http://www.dsnews.ua/economics/kabmin-otmenil-litsenzii-na-eksport-tsennyh-metallov-30092015182800}}</ref>.

== Відповідальність ==
На території України порушення операцій роботи з металобрухтом (заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних і кольорових металів, надання приміщення, співучасть в заготівлі) передбачаються в статті 213 «Порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом»<ref>{{cite web|url=http://yurist-online.com/ukr/uslugi/yuristam/kodeks/024/210.php|website=yurist-online.com|title=Коментар до статті 213. Порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом|accessdate=10 червня 2016|archive-date=10 липня 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20150710233517/http://yurist-online.com/ukr/uslugi/yuristam/kodeks/024/210.php}}</ref>.

== Див. також ==
* [[Крадіжка кришок люків]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{crime-stub}}

[[Категорія:Кримінальні правопорушення у сфері господарської діяльності]]
[[Категорія:Кримінальні правопорушення проти безпеки виробництва]]
[[Категорія:Крадіжка]]
[[Категорія:Деіндустріалізація]]
[[Категорія:Кольорові метали]]
[[Категорія:Чорні метали]]


text:
# Ясениця (гміна)
Гміна Ясениця (пол. Gmina Jasienica) — сільська гміна у південній Польщі. Належить до Бельського повіту Сілезького воєводства.
Станом на 31 грудня 2011 у гміні проживало 22335 осіб.

## Територія
Згідно з даними за 2007 рік площа гміни становила 91.57 км², у тому числі:
- орні землі: 68.00%
- ліси: 16.00%

Таким чином, площа гміни становить 20.03% площі повіту.

## Населення
Станом на 31 грудня 2011:
| Опис     | Загалом | Загалом | Чоловіки | Чоловіки | Жінки | Жінки |
| -------- | ------- | ------- | -------- | -------- | ----- | ----- |
| одиниця  | осіб    | %       | осіб     | %        | осіб  | %     |
| все      | 22335   | 100     | 11003    | 49.26    | 11332 | 50.74 |
| міське   | 0       | 100     | 0        |          | 0     |       |
| сільське | 22335   | 100     | 11003    | 49.26    | 11332 | 50.74 |

## Сусідні гміни
Гміна Ясениця межує з такими гмінами: Бренна, Скочув, Хибе, Чеховіце-Дзедзіце, Явоже.

title: Ясениця (гміна)

wikitext:
{{Infobox Settlement
| name = Гміна Ясениця
| native_name = Gmina Jasienica
| settlement_type = [[Гміна]]
| image_flag =
| image_shield = Herb_Jasienica.png
| image_map = Powiat bielski (śląski) - Jasienica.png
| map_caption = Розміщення на карті повіту
| image_map1 =
| map_caption1 =
| subdivision_type = Країна
| subdivision_name = {{POL}}
| subdivision_type1 = [[Воєводство]]
| subdivision_name1 = [[Сілезьке воєводство|Сілезьке]]
| subdivision_type2 = [[Повіт]]
| subdivision_name2 = [[Бельський повіт (Сілезьке воєводство)|Бельський]]
| area_total_km2 = 91.57
| population_total = 22335
| population_as_of = 31 грудня 2011
| population_footnotes = <ref name=population />
| population_density_km2 = auto
| seat =
| website = http://www.jasienica.pl
}}
'''Гміна Ясениця''' ({{lang-pl|Gmina Jasienica}}) — [[Сільська гміна|сільська]] [[гміна]] у південній [[Польща|Польщі]]. Належить до [[Бельський повіт (Сілезьке воєводство)|Бельського повіту]] [[Сілезьке воєводство|Сілезького воєводства]]<ref name="teryt">{{cite web|url=http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|title=Lista plików predefiniowanych|date=2012-05-09|publisher=[[Центральний статистичний офіс Польщі]]|language=пол.|accessdate=2012-09-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080917153422/http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|archivedate=2008-09-17|deadurl=yes}}</ref>.

Станом на 31 грудня 2011 у гміні проживало 22335 осіб<ref name=population>{{cite web|url=http://www.stat.gov.pl/gus/5840_13211_PLK_HTML.htm|title=Ludnosc w gminach wedlug stanu w dniu 31.12.2011 r.|date=2012-08-13|publisher=[[Центральний статистичний офіс Польщі]]|language=пол.|trans_title=Населення у гмінах станом на 31.12.2011|format=XLS|accessdate=2012-10-07|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HdSniVGY?url=http://www.stat.gov.pl/gus/5840_13211_PLK_HTML.htm|archivedate=25.06.2013|deadurl=yes}}</ref>.

== Територія ==
Згідно з даними за 2007 рік площа гміни становила 91.57 км², у тому числі<ref name=regioset>{{cite web|url=http://www.regioset.pl/gazeta.php?choice=2038|title=Gmina Jasienica|publisher=REGIOset.pl|language=пол.|accessdate=2012-10-07|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160315063951/http://www.regioset.pl/gazeta.php?choice=2038|archivedate=2016-03-15|deadurl=yes}}</ref>:
* орні землі: 68.00%
* ліси: 16.00%

Таким чином, площа гміни становить 20.03% площі повіту.

== Населення ==
Станом на 31 грудня 2011<ref name=population />:
{| class="wikitable"
!Опис || colspan=2|Загалом || colspan=2|Чоловіки || colspan=2|Жінки
|-
|одиниця || осіб || % || осіб || % || осіб || %
|--
|все || '''22335''' || 100 || 11003 || 49.26 || 11332 || 50.74
|--
|міське || 0 || 100 || 0 ||  || 0 ||
|--
|сільське || 22335 || 100 || 11003 || 49.26 || 11332 || 50.74
|}

== Сусідні гміни ==
Гміна Ясениця межує з такими гмінами: [[Бренна (гміна)|Бренна]], [[Скочув (гміна)|Скочув]], [[Хибе (гміна)|Хибе]], [[Чеховиці-Дзедзиці (гміна)|Чеховіце-Дзедзіце]], [[Явоже (гміна)|Явоже]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бельський повіт (Сілезьке воєводство)}}
{{Гміна Ясениця}}

{{Портали|Польща|Географія}}

[[Категорія:Гміни Сілезького воєводства|Ясениця]]
[[Категорія:Бельський повіт (Сілезьке воєводство)|Ясениця]]

title: — Гміна —

Воєводство: Сілезьке

Повіт: Бельський

— Гміна —:
Площа
Населення (31 грудня 2011)
Вебсайт: http://www.jasienica.pl
Розміщення на карті повіту


text:
# Ніч у Касабланці
Ніч у Касабланці (англ. A Night in Casablanca) — американська кінокомедія Арчі Майо 1946 року з братами Маркс в головній ролі.

## Сюжет
Влаштувавшись керуючим у готель Касабланка добродушний Корнблоу і не підозрював що чекає його! Всі попередні менеджери гинули за дивних обставин. Як з'ясувалося пізніше, нацисти сховали в цьому готелі свої скарби, які хотіли забрати після закінчення війни.
Побачивши що вони знову не встигли, і в готелі вже з'явився новий керуючий, вони також вирішують позбутися від нього придумавши хитромудрий план заманити його в пастку за допомогою фатальної красуні. Але тут втручається у справу Пан Випадок.

## У ролях
- Брати Маркс:
  - Граучо Маркс — Корнблоу
  - Гарпо Маркс — Роско
  - Чіко Маркс — Корбаціо
- Чарльз Дрейк — П'єр
- Луїс Кол'є — Аннет
- Сіг Руман — Фермен
- Лізетт Вереа — Беа
- Льюїс Л. Расселл — губернатор
- Ден Сеймур — префект поліції

title: Ніч у Касабланці

wikitext:
{{Фільм
|українська назва = Ніч у Касабланці
|оригінальна назва = A Night in Casablanca|рік = [[1946]]|країна = [[Сполучені Штати Америки|США]]|режисер = [[Арчі Майо]]|сценарист = [[Джозеф Філдс]],
[[Роланд Кіббі]]|продюсер = [[Девід Л. Лоу]]|оператор = [[Джеймс Ван Тріс]]|композитор = [[Вернер Янссен]]|жанр = [[комедія]]|тривалість = 85 хв.|актори = [[Брати Маркс]]|кінокомпанія = [[Loma Vista Productions]]|зображення = A Night in Casablanca (1946) trailer 1.jpg
}}
'''Ніч у Касабланці''' ({{lang-en|A Night in Casablanca}}) — [[Кінематограф США|американська]] [[кінокомедія]] [[Арчі Майо]] [[1946 у кіно|1946 року]] з [[Брати Маркс|братами Маркс]] в головній ролі.

== Сюжет ==
Влаштувавшись керуючим у готель Касабланка добродушний Корнблоу і не підозрював що чекає його! Всі попередні менеджери гинули за дивних обставин. Як з'ясувалося пізніше, нацисти сховали в цьому готелі свої скарби, які хотіли забрати після закінчення війни.

Побачивши що вони знову не встигли, і в готелі вже з'явився новий керуючий, вони також вирішують позбутися від нього придумавши хитромудрий план заманити його в пастку за допомогою фатальної красуні. Але тут втручається у справу Пан Випадок.

== У ролях ==
* [[Брати Маркс|Брати Маркс:]]
** Граучо Маркс'' ''— Корнблоу
** [[Гарпо Маркс]]'' ''— Роско
** Чіко Маркс'' ''— Корбаціо
* [[Чарльз Дрейк]]'' ''— П'єр
* [[Луїс Кол'є]]'' ''— Аннет
* [[Сіг Руман]]'' ''— Фермен
* [[Лізетт Вереа]]'' ''— Беа
* [[Льюїс Л. Расселл]]'' ''— губернатор
* [[Ден Сеймур]]'' ''— префект поліції

== Посилання ==
* ''[[imdbtitle:0038777|A Night in Casablanca]]'' на сайті [[Internet Movie Database]]
* ''[http://www.allmovie.com/movie/v35274 A Night in Casablanca]'' на сайті [[Allmovie|AllMovie]]
* ''[http://www.tcm.com/tcmdb/title/84866/A-Night-in-Casablanca/ A Night in Casablanca]'' на сайті TCM Movie Database
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Кінокомедії США]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Марокко]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в готелі]]
[[Категорія:Фільми United Artists]]
[[Категорія:Фільми Братів Маркс]]

title: A Night in Casablanca

Жанр: комедія

Режисер: Арчі Майо

Продюсер: Девід Л. Лоу

Сценарист: Джозеф Філдс, Роланд Кіббі

У головних · ролях: Брати Маркс

Оператор: Джеймс Ван Тріс

Композитор: Вернер Янссен

Художник: Edward G. Boyled

Кінокомпанія: Loma Vista Productions

Дистриб'ютор: United Artists

Мова: англійська

Країна: США


text:
# Савельєви-Ростиславичі
Савельєви-Ростиславичі — російський дворянський рід, болгарського походження.
Родоначальником роду вважається Ростислав Страшимірович, болгарський князь, 1686року був керівником повстання проти Османської імперії. Страшимірович був нащадком династії болгарських царів Шишмановичів, а дружина Страшиміровича — Марія Дубровська походила з роду можайських дворян Савелових, була племінницею дев'ятого й передостаннього у досинодальному періоді патріарха Московського Іоаким. За легендою Ростислав Страшимірович виїхав з Болгарії до Москви у другій половині XVII століття й отримав від царя Петра I село Толочаново у Смоленській губернії.

title: Савельєви-Ростиславичі

wikitext:
{{othernames|Савельєв}}
[[File:Genealogy tree of Savelev-Rostislavic family.png|thumb|upright|Сімейне дерево сім'ї Савельєви-Ростиславичі, за версією Миколи Єлагіна.]]
'''Савельєви-Ростиславичі''' — російський дворянський рід, [[Болгари|болгарського]] походження.

Родоначальником роду вважається [[Ростислав Страшимірович]], болгарський князь, [[1686]]року був керівником повстання проти [[Османська імперія|Османської імперії]]. Страшимірович був нащадком династії болгарських царів [[Шишмановичі]]в, а дружина Страшиміровича — Марія Дубровська походила з роду [[можайськ]]их дворян [[Савелови]]х, була племінницею дев'ятого й передостаннього у досинодальному періоді патріарха Московського [[Іоаким (патріарх Московський)|Іоаким]]. За легендою Ростислав Страшимірович виїхав з Болгарії до [[Москва|Москви]] у другій половині [[XVII століття]] й отримав від царя [[Петро I|Петра I]] село Толочаново у [[Смоленська губернія|Смоленській губернії]].

[[Категорія:Російські дворянські родини]]


text:
# Сєлємєнєва Еліна Віталіївна
Сєлємєнєва Еліна Віталіївна (нар. 16 травня 2003, Запоріжжя) — українська каратистка, багаторазова чемпіонка національних та міжнародних змагань,  майстер спорту України міжнародного класу.

## Життєпис
Еліна розпочала займатися карате у 11 років. Її першим тренером став Анатолій Михайленко, під керівництвом якого  вона здобула ключові перемоги на міжнародній арені. Вона є вихованкою запорізького клубу "Конкордія".
Еліна здобула золоту винагороду на Всесвітніх іграх єдиноборств 2023 році в м.Ер-Ріяд. Вона є трьох разовою чемпіонкою Європи серед молоді в категорії U21 -68kg - 2022,2023,2024 р. Також на своєму першому дорослому чемпіонаті Європи виборола бронзову винагороду.
У 2024 році закінчила Запорізький національний уніврситет за спеціальністю «Фізична культура і спорт».

## Досягнення
- Чемпіонка Всесвітніх ігор єдиноборств 2023 (особисте куміте).
- Чемпіонка Європи  серед молоді 2022, 2023, 2024 (особисте куміте).
- Бронза Чемпіонату Європи 2024 (особисте куміте).
- Чемпіонка Європи серед студентів 2022 року (особисте куміте).
- Чемпіонка кубку Світу серед студентів 2022 року (особисте куміте).
- Срібна призерка турнірів серії «Карате 1 Прем'єр-Ліга» (1): Каїр (2021)
- Бронзова призерка турнірів серій
  - «Карате 1 Прем'єр-Ліга» (2): Рабат (2023), Касабланка (2024).
  - «Карате 1 Серія А» (1): Памлона (2021).
- Неодноразова чемпіонка України в особистому куміте.

Світовий рейтинг: 8-е місце (25.02.2025)

title: Сєлємєнєва Еліна Віталіївна

wikitext:
{{Спортсмен
|повне ім'я = Сєлємєнєва Еліна Віталіївна
|оригінал імені =
|зображення = European Champinship 2024.jpg
|розмір зображення = 250px
|підпис =
|прізвисько =
|громадянство = Україна
|національність = українка
|місце проживання =
|дата народження = 16.05.2003
|місце народження = [[Запоріжжя]]
|дата смерті =
|місце смерті =
|причина смерті =
|зріст = 173 см
|вага = 67 кг
|батько =
|мати =
|чоловік =
|діти =
|вебсторінка =
|країна = Україна
|вид спорту = [[карате]]
|дисципліна = [[куміте]]
|спортивне звання = [[майстер спорту України міжнародного класу]]
|студентська команда =
|клуб =
|команда = СК "CONCORDIA"
|нац. збірна =
|статус професіонала =
|тренери = Михайленко Анатолій Анатолійович
|завершення виступів =
|тренує =
|світові =
|регіональні =
|національні =
|олімпійські =
|найвищий рейтинг =
|поточний рейтинг =
|особисті рекорди =
|нагороди =
|медалі = {{MedalTopBox}}
{{MedalCountry |{{UKR}} }}
{{MedalSport |[[карате]]}}
{{MedalCompetition|[[Всесвітні ігри |Всесвітні ігри з єдиноборств]]}}
{{MedalGold   | [[Всесвітні ігри з єдиноборств|Ер-Ріяд 2023]] |куміте 68 кг}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з карате|Чемпіонати Європи серед молоді]]}}
{{MedalBronze   | [[Чемпіонат Європи серед молоді 2021|Тампере 2021]] |куміте 68 кг}}
{{MedalGold   | [[Чемпіонат Європи серед молоді 2022|Прага 2022]] |куміте 68 кг}}
{{MedalGold   | [[Чемпіонат Європи серед молоді  2023|Ларнака 2023]] | куміте 68 кг}}
{{MedalGold   | [[Чемпіонат Європи серед молоді 2024|Тбілісі 2024]] |куміте 68 кг}}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Європи з карате|Чемпіонати Європи]]}}
{{MedalBronze   | [[Чемпіонат Європи 2024|Задар 2024]] |куміте 68 кг}}
|show-medals = yes
}}

'''Сєлємєнєва Еліна Віталіївна''' ({{н|ж}} [[16 травня]] [[2003]], [[Запоріжжя]]) — [[Українці|українська]] [[Карате|каратистка]], багаторазова чемпіонка національних та міжнародних змагань,  [[майстер спорту України міжнародного класу]].

== Життєпис ==
Еліна розпочала займатися карате у 11 років. Її першим тренером став Анатолій Михайленко, під керівництвом якого  вона здобула ключові перемоги на міжнародній арені. Вона є вихованкою запорізького клубу "Конкордія".

Еліна здобула золоту винагороду на Всесвітніх іграх єдиноборств 2023 році в м.[[Ер-Ріяд]]. Вона є трьох разовою чемпіонкою Європи серед молоді в категорії U21 -68kg - 2022,2023,2024 р. Також на своєму першому дорослому чемпіонаті Європи виборола бронзову винагороду.

У 2024 році закінчила [[Запорізький національний університет|Запорізький національний уніврситет]] за спеціальністю «Фізична культура і спорт».
[[Файл:Фото_з_тренером.jpg|центр|міні|354x354пкс|Фото Еліни з тренером та одноклубницею Олександрою Шолоховою]]

== Досягнення ==

* Чемпіонка Всесвітніх ігор єдиноборств 2023 (особисте куміте).
* Чемпіонка Європи  серед молоді 2022, 2023, 2024 (особисте куміте).
* Бронза Чемпіонату Європи 2024 (особисте куміте).
* Чемпіонка Європи серед студентів 2022 року (особисте куміте).
* Чемпіонка кубку Світу серед студентів 2022 року (особисте куміте).
* Срібна призерка турнірів серії «Карате 1 Прем'єр-Ліга» (1): Каїр (2021)
* Бронзова призерка турнірів серій
** «Карате 1 Прем'єр-Ліга» (2): Рабат (2023), Касабланка (2024).
** «Карате 1 Серія А» (1): Памлона (2021).
* Неодноразова чемпіонка України в особистому куміте.

Світовий рейтинг: 8-е місце (25.02.2025)

== Джерела ==

* [https://setopen.sportdata.org/wkfranking/ranking_main_competitor.php?ranking_country=UKR&ranking_competitor=UKR2373&hidemenu=true Еліна Сєлємєнєва] на сайті World Karate Federation.
* [https://www.instagram.com/elyaselemeneva/ Еліна Сєлємєнєва] в Instagram.
* [https://www.facebook.com/profile.php?id=100009993942499 Еліна Сєлємєнєва] в Facebook.
{{Commonscat|Anzhelika Terliuga}}{{Wikiquote}}{{Ukr-sport-bio-stub}}{{ВП-портали|Український спорт|Україна|Українці|Спорт|}}

title: Загальна інформація

Національність: українка

Громадянство: Україна

Народження: 16 травня 2003 (21 рік) · Запоріжжя

Вага: 67 кг

title: Спорт

Країна: Україна

Вид спорту: карате

Дисципліна: куміте

Команда: СК "CONCORDIA"

Тренери: Михайленко Анатолій Анатолійович

title: Всесвітні ігри з єдиноборств

Золото: Ер-Ріяд 2023 · куміте 68 кг

title: Чемпіонати Європи серед молоді

Бронза: Тампере 2021 · куміте 68 кг

Золото:
Прага 2022 · куміте 68 кг
Ларнака 2023 · куміте 68 кг
Тбілісі 2024 · куміте 68 кг

title: Чемпіонати Європи

Бронза: Задар 2024 · куміте 68 кг


text:
# Арват Федір Степанович
Фе́дір Степа́нович Арва́т (18 квітня 1928, село Олександрівка, нині Ширяївського району Одеської області — 2 листопада 1999, Ніжин) — український мовознавець, педагог. Кандидат філологічних наук (1964). Професор (1989). Академік Академії педагогічних наук України (1992). Заслужений працівник народної освіти України (1999).

## Життєпис
Федір Степанович Арват народився 18 квітня 1928 року в селі Олександрівка, нині Ширяївського району Одеської області.
1952 року закінчив філологічний факультет Одеського університету, здобув фах учителя української мови та літератури. Один рік працював учителем середньої школи в селі Старі Бросківці Сторожинецького району Чернівецької області. 1956 року закінчив аспірантуру.
Працював методистом, завідувачем відділу (1956—1961) Чернівецького інституту удосконалення кваліфікації вчителів; викладачем, доцентом кафедри української мови (1961—1975) Чернівецького університету. Десять років був деканом філологічного факультету.
Далі працював проректором із навчальної роботи (1976—1977), ректором (1978—1995), радником ректора (1996—1999) Ніжинського педагогічного інституту (нині Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя).
Федора Арвата було нагороджено орденом Трудового Червоного Прапора та орденом Дружби народів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 1992 року професора Арвата було затверджено дійсним членом — засновником Академії педагогічних наук України.
1 жовтня 1999 року Указом Президента України Леоніда Кучми Федорові Арвату було надано звання «Заслужений працівник народної освіти України» — за вагомий особистий внесок у розвиток національної освіти, впровадження сучасних методів навчання і виховання молоді . А через місяць після цього, 2 листопада 1999, Федір Степанович помер.

## Наукова діяльність
У науковій роботі Федора Арвата цікавила гоголівська тема. Серед таких робіт:
- «Із спостережень над мовою перекладу І. Я. Франком поеми М. В. Гоголя „Мертві душі“»;
- «До питання про переклад поеми М. В. Гоголя „Мертві душі“»;
- «Народні українські мовні елементи в перекладі Іваном Франком „Мертвих душ“ М. В. Гоголя»;
- «Звертання в перекладі „Мертвих душ“ Іваном Франком».

Федір Степанович захоплювався проблемами перекладу і, як історик української мови, цю тему охопив у працях:
- «Максим Рильський — теоретик перекладу»;
- «Іван Франко — перекладач на українську мову творів М. Є. Салтикова-Щедріна».

Ще Федір Арват видав брошуру «З історії українського перекладу».
Науковий доробок Федора Степановича дозволив йому успішно зайняти посаду професора кафедри української мови.
Співавтор підручників із російської мови для середньої школи з молдавською мовою навчання (сім видань, 1973—1988).
Редактор і співавтор колективних досліджень «Родинно-сімейна енциклопедія» (К., 1996), «Педагогіка спілкування» (К., 1997).

title: Арват Федір Степанович

wikitext:
{{Othernames|Арват}}
{{Науковець
| ім'я               = Федір Степанович Арват
| зображення         = Арват Федір Степанович.jpg
}}
'''Фе́дір Степа́нович Арва́т''' ([[18 квітня]] [[1928]], село [[Олександрівка (Ширяївський район)|Олександрівка]], нині [[Ширяївський район|Ширяївського району]] [[Одеська область|Одеської області]] — [[2 листопада]] [[1999]], [[Ніжин]]) — український [[мовознавець]], [[педагог]]. Кандидат філологічних наук (1964). [[Професор]] (1989). Академік [[Академія педагогічних наук України|Академії педагогічних наук України]] (1992). [[Заслужений працівник народної освіти України]] (1999).

== Життєпис ==

Федір Степанович Арват народився [[18 квітня]] [[1928]] року в селі [[Олександрівка (Ширяївський район)|Олександрівка]], нині [[Ширяївський район|Ширяївського району]] [[Одеська область|Одеської області]].

1952 року закінчив філологічний факультет [[Одеський університет|Одеського університету]], здобув фах учителя української мови та літератури. Один рік працював учителем середньої школи в селі [[Старі Бросківці]] [[Сторожинецький район|Сторожинецького району]] [[Чернівецька область|Чернівецької області]]. 1956 року закінчив [[аспірантура|аспірантуру]].

Працював методистом, завідувачем відділу (1956—1961) Чернівецького інституту удосконалення кваліфікації вчителів; викладачем, доцентом кафедри [[українська мова|української мови]] (1961—1975) [[Чернівецький університет|Чернівецького університету]]. Десять років був деканом філологічного факультету.

Далі працював проректором із навчальної роботи (1976—1977), ректором (1978—1995), радником ректора (1996—1999) Ніжинського педагогічного інституту (нині [[Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя]]).

Федора Арвата було нагороджено [[орден Трудового Червоного Прапора|орденом Трудового Червоного Прапора]] та [[орден Дружби народів|орденом Дружби народів]].

Постановою [[Кабінет Міністрів України|Кабінету Міністрів України]] від [[16 червня]] [[1992]] року професора Арвата було затверджено дійсним членом — засновником [[Академія педагогічних наук України|Академії педагогічних наук України]].

[[1 жовтня]] [[1999]] року Указом Президента України [[Кучма Леонід Данилович|Леоніда Кучми]] Федорові Арвату було надано звання «[[Заслужений працівник народної освіти України]]» — за вагомий особистий внесок у розвиток національної освіти, впровадження сучасних методів навчання і виховання молоді <ref>{{Cite web |url=http://uazakon.com/document/spart52/inx52901.htm |title=Про відзначення нагородами України працівників освіти |accessdate=9 грудня 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20071109161033/http://uazakon.com/document/spart52/inx52901.htm |archivedate=9 листопада 2007 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071109161033/http://uazakon.com/document/spart52/inx52901.htm |date=2007-11-09 }}</ref>. А через місяць після цього, [[2 листопада]] [[1999]], Федір Степанович помер.

== Наукова діяльність ==

У науковій роботі Федора Арвата цікавила гоголівська тема. Серед таких робіт:
* «Із спостережень над мовою перекладу [[Франко Іван Якович|І. Я. Франком]] поеми [[Гоголь Микола Васильович|М. В. Гоголя]] „Мертві душі“»;
* «До питання про переклад поеми М. В. Гоголя „Мертві душі“»;
* «Народні українські мовні елементи в перекладі Іваном Франком „Мертвих душ“ М. В. Гоголя»;
* «Звертання в перекладі „Мертвих душ“ Іваном Франком».

Федір Степанович захоплювався проблемами перекладу і, як історик української мови, цю тему охопив у працях:
* «[[Максим Рильський]] — теоретик перекладу»;
* «Іван Франко — перекладач на українську мову творів [[Салтиков-Щедрін|М. Є. Салтикова-Щедріна]]».

Ще Федір Арват видав брошуру «З історії українського перекладу».

Науковий доробок Федора Степановича дозволив йому успішно зайняти посаду професора кафедри української мови.

Співавтор підручників із [[російська мова|російської мови]] для середньої школи з [[молдавська мова|молдавською мовою]] навчання (сім видань, 1973—1988).

Редактор і співавтор колективних досліджень «Родинно-сімейна енциклопедія» (К., 1996), «Педагогіка спілкування» (К., 1997).

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* {{УПС}} — С. 28.
* ''Самойленко Г. В.'' Арват Федір Степанович // {{ЕСУ/1}} — С. 631.
* ''Самойленко Г. В.'' Федір Степанович Арват: Бібліографічний покажчик. — Ніжин, 1993.

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20081008204613/http://www.in.ndu.edu.ua/ndu/data/biblio/vistavka.php?page_name=vistavka Дорогою науки, мудрості й добра (до 80-річчя від дня народження Федора Степановича Арвата)]

{{ac}}
{{Портали|Біографії|Українська мова}}

{{ukr-sci-stub}}
{{Український мовознавець-доробити}}

[[Категорія:Українські мовознавці]]
[[Категорія:Українські педагоги]]
[[Категорія:Науковці Чернівецького університету]]
[[Категорія:Науковці Ніжинського університету]]
[[Категорія:Уродженці Березівського району]]
[[Категорія:Кандидати філологічних наук України]]
[[Категорія:Кандидати філологічних наук СРСР]]
[[Категорія:Академіки Національної академії педагогічних наук України]]
[[Категорія:Педагоги XX століття]]
[[Категорія:Педагоги Чернівецької області]]
[[Категорія:Педагоги Чернігівської області]]

title: Федір Степанович Арват

Народився: 18 квітня 1928 · Олександрівка, Петровірівський район, Одеська округа, Українська СРР, СРСР

Помер: 2 листопада 1999 (71 рік) · Ніжин, Чернігівська область, Україна

Країна: СРСР · Україна

Діяльність: мовознавець

Alma mater: ОНУ ім. І. І. Мечникова

Галузь: мовознавство

Заклад: ЧНУ імені Юрія Федьковича · Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя

Вчене звання: професор і професор

Науковий ступінь: кандидат філологічних наук

Нагороди: орден Трудового Червоного Прапора · орден Дружби народів · Заслужений працівник освіти України


text:
# Добровольська Людмила Георгіївна
Добровольська Людмила Георгіївна (11 вересня 1967 , Одеса ) — українська журналістка та телеведуча.

## Життєпис
Народилася 11 вересня 1967 року в Одесі.
Закінчила філологічний факультет Одеського державного університету ім. І. Мечникова.
На початку 1990-х років працювала в єдиній незалежній одеській газеті «Південь».
З 1993 року була ведучою регіональних новин муніципальної телерадіокомпанії «АРТ».
Авторка та ведуча програми «Силует».
З 1998 року була ведучою денних випусків Телевізійної служби новин (ТСН) на телеканалі 1+1, а з 1999 року була ведучою основного випуску новин.
У 2009 році була ведучою на телеканалі «Сіті», а у 2012 році перейшла на радіокомпанію «Голос столиці».
В 2013 році була ведучою інтелект-шоу «Найрозумніший» на телеканалі «Україна».
З липня 2016 по березень 2017 року керувала департаментом інформаційного мовлення та інформаційно-аналітичних програм телеканалу ZIK. Звільнилася після зміни топ-менеджмента каналу
З серпня 2017 року була керівницею випусків новин інформаційної програми «Сегодня» на телеканалі «Україна» з командою якого розділила встановлення кількох Рекордів України, проведення цілодобових марафонів і численних спецефірів.
Після того, як у квітні 2021 року було запущене мовлення інформаційного телеканалу «Україна-24» — повернулася в ефір як телеведуча.
Від початку повномасштабного російського вторгнення — ведуча Національного Телемарафону «Єдині новини» на телеканалах «Україна» і «Ми — Україна»,.

## Нагороди
- Національна премія України в галузі телебачення «Телетріумф» у номінації «Ведучий/ведуча програми будь-якого формату — регіон» (2010)[10];
- Національна премія України в галузі телебачення «Телетріумф» у номінації «Ведучий/ведуча програми будь-якого формату — регіон» (2011)[11].

## Родина та особисте життя
Донька — Добровольська Марина Олександрівна (народилася у 1990 році).

title: Добровольська Людмила Георгіївна

wikitext:
{{Othernames|Добровольська}}
{{особа
|ім'я              = Людмила Добровольська
|оригінал імені    = Людмила Георгіївна Добровольська
|жінка             = так
|зображення        =
|підпис_зображення =
|розмір            =
|дата народження   =
|місце народження  =
|дата смерті       =
|місце смерті      =
|причина смерті    =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      =
|alma mater        = [[Одеський національний університет імені І. І. Мечникова|Одеський державний університет ім. І. Мечникова]]
|відомий           =
|діяльність        = [[журналіст]]ка, [[Ведучий|телеведуча]]
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          = [[Телетріумф]]
|діти              = донька Марина ([[1990]])
}}
'''Добровольська Людмила Георгіївна''' {{Життєпис}} — українська [[Журналістика|журналістка]] та [[телеведуча]].

== Життєпис ==
Народилася [[11 вересня]] [[1967]] року в [[Одеса|Одесі]].

Закінчила філологічний факультет [[Одеський національний університет імені І. І. Мечникова|Одеського державного університету ім. І. Мечникова]].

На початку 1990-х років працювала в єдиній незалежній одеській газеті «Південь».

З [[1993]] року була ведучою регіональних новин муніципальної телерадіокомпанії «АРТ».

Авторка та ведуча програми «Силует».

З [[1998]] року була ведучою денних випусків Телевізійної служби новин ([[ТСН]]) на телеканалі [[1+1]], а з [[1999]] року була ведучою основного випуску новин.

У [[2009]] році була ведучою на телеканалі «Сіті»<ref>[https://novomedia.ua/article/ljudmila-dobrovolska-krim-visokih-r Новомедіа]</ref>, а у [[2012]] році перейшла на радіокомпанію «Голос столиці».

В [[2013]] році була ведучою інтелект-шоу [[Найрозумніший (телепередача)|«Найрозумніший»]] на телеканалі [[Україна (телеканал)|«Україна»]]<ref>[https://kp.ua/kptv/380782-luidmyla-dobrovolskaia-ya-ta-zhe-kakoi-menia-pryvykly-vydet-zrytely КП-в Україні]</ref><ref>[https://fakty.ua/160123-lyudmila-dobrovolskaya-nam-s-tinoj-kandelaki-sorevnovatsya-ne-v-chem-i-nezachem-sejchas-ona-osvaivaet-to-chem-ya-zanimalas-poslednie-15-let---pryamye-efiry Факти]</ref>.

З липня [[2016]] по березень 2017 року керувала департаментом інформаційного мовлення та інформаційно-аналітичних програм телеканалу ZIK<ref>[https://detector.media/infospace/article/117223/2016-07-27-televeducha-dobrovolska-pratsyuvatyme-na-kanali-zik/ Детектор-медіа]</ref>. Звільнилася після зміни топ-менеджмента каналу<ref>[https://detector.media/community/article/124171/2017-03-16-lyudmyla-dobrovolska-zvilnylasya-z-ziku-onovleno/ Детектор-медіа]</ref>

З серпня [[2017]] року була керівницею випусків новин інформаційної програми «Сегодня» на телеканалі [[Україна (телеканал)|«Україна»]]<ref>[https://detector.media/community/article/128716/2017-08-07-lyudmyla-dobrovolska-ocholyla-vypusky-novyn-sogodni-na-ukraini/ Детектор-медіа]</ref> з командою якого розділила встановлення кількох Рекордів України, проведення цілодобових марафонів і численних спецефірів.

Після того, як у квітні [[2021]] року було запущене мовлення інформаційного телеканалу «Україна-24» — повернулася в ефір як телеведуча<ref>[https://amazing-ukraine.com/lehendarna-televeducha-povertaietsia-u-velykyi-teleefir-foto/ Україна неймовірна]</ref>.

Від початку повномасштабного російського вторгнення — ведуча Національного Телемарафону «[[Єдині новини]]» на телеканалах [[Україна (телеканал)|«Україна»]] і «[[Ми — Україна]]»<ref>[https://tsn.ua/ukrayina/yedini-golovne-v-telemarafoni-ob-yednanih-telekanaliv-z-yavilisya-pidsumkovi-novini-2069209.html ТСН, 23.05.2023]</ref>,<ref>[https://1plus1.ua/novyny/edini-golovne-v-telemarafoni-obednanih-telekanaliv-zavilisa-pidsumkovi-novini «Єдині. Головне»: в телемарафоні об'єднаних телеканалів з'явилися підсумкові новини, 1+1, 23.05.2023]</ref>.

== Нагороди ==
* Національна премія України в галузі телебачення «[[Телетріумф]]» у номінації «Ведучий/ведуча програми будь-якого формату — регіон» (2010)<ref>[https://detector.media/withoutsection/article/56634/2010-10-14-ogolosheno-peremozhtsiv-premii-teletriumf-utochneno/ Оголошено переможців премії «Телетріумф» (уточнено)] // Детектор медіа. — 2010. — 14 жовтня.</ref>;
* Національна премія України в галузі телебачення «[[Телетріумф]]» у номінації «Ведучий/ведуча програми будь-якого формату — регіон» (2011)<ref>[https://detector.media/withoutsection/article/67336/2011-11-17-peremozhtsi-teletriumfu-2011/ Переможці «Телетріумфу — 2011»] // Детектор медіа. — 2011. — 17 листопада.</ref>.

== Родина та особисте життя ==
Донька — Добровольська Марина Олександрівна (народилася у [[1990]] році).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://lifestyle.segodnya.ua/ua/lifestyle/showbiz/vyhodila-v-efir-so-slomannoy-nogoy-lyudmila-dobrovolskaya-o-vozvrashchenii-na-tv-i-lichnoy-zhizni-1528409.html Людмила Добровольська — про повернення на ТБ, важкі ефіри та особисте життя]// Сьогодні, 29 травня 2021 року, автор — Інна Петрова, Процитовано 18 березня 2023 року
* [https://detector.media/community/article/186881/2021-04-09-lyudmyla-dobrovolska-povertaietsya-v-efir-kanalu-ukraina/ Людмила Добровольска повертається в ефір каналу «Україна»]// Детектор-медіа, 9 квітня 2021 року, Процитовано 18 березня 2023 року
* [https://www.umoloda.kiev.ua/number/2240/211/79750/ Людмила Добровольська: Кількість фактажу на одиницю ефірного часу в нас рекордна]// Україна молода, 15 березня 2013 року, автор — Валентина Самченко, Процитовано 18 березня 2023 року
* [https://umoloda.kyiv.ua/number/1794/211/63655/ Людмила Добровольська; Свої права необхідно захищати]// Україна молода, 3 грудня 2010 року, процитовано 18 березня 2023 року
* [https://knute.edu.ua/blog/read?pid=6413&uk Метр української тележурналістики в гостях у КНТЕУ]// Сайт Київського державного торгівельно-економічного університету, 23 вересня 2014 року
{{Бібліоінформація}}, процитовано 1'8 березня 2023 року
{{портали|Україна|Суспільство|Біографії}}
{{Доробити}}
[[Категорія:Випускники Одеського університету]]
[[Категорія:Українські телеведучі]]
[[Категорія:Українські журналістки]]
[[Категорія:Телеведучі «1+1»]]
[[Категорія:Лауреати премії «Телетріумф»]]

title: Людмила Георгіївна Добровольська

Народилася: 11 вересня 1967 (57 років) · Одеса, Українська РСР, СРСР

Діяльність: журналістка, телеведуча

Діти: донька Марина (1990)

Нагороди: Телетріумф


text:
# Піщана змія суданська
Змія піщана суданська (Psammophis sudanensis) — отруйна змія з роду піщана змія (Psammophis) родини піщаних змій (Psammophiidae).

## Опис
Загальна довжина сягає 1,2 м. Голова вузька, загострена, слабко відмежована від шиї. Тулуб довгий. Очі великі, зіниці круглі. Лобовий щиток довгий й вузький. Верхня поверхня голови вкрита великими симетричними щитками. Забарвлена у жовто-коричневі або бронзово-коричневі кольори. По хребту тягнеться тонка, часто переривчаста й слабко помітна жовтувата лінія. Дві більш широкі жовті поздовжні смуги чітко вирізняються з боків. Часто вони мають чорну облямівку по краях. Голова з виразним малюнком із симетричних темних плям неправильної форми та світлих ділянок поміж ними. Короткі вертикальні білі смуги розташовані спереду й ззаду очі, ще пара таких же смуг присутня у задній частині голови.

## Спосіб життя
Полюбляє вологі та сухі савани, зарості чагарників по берегах водойм, ділянки з густою травою. Зустрічається на висоті до 2700 м над рівнем моря. Харчується ящірками та іншими зміями, але не гребує й дрібними гризунами.
Отрута цієї змії має помірну силу, не становить небезпеки для людини.
Це яйцекладна змія. Самиця відкладає до 12 яєць.

## Розповсюдження
Країни поширення: Бенін, Камерун, Центрально-Африканська республіка, Танзанія, Кенія, Уганда, на північ доходить до Судану.

title: Піщана змія суданська

wikitext:
{{Taxobox
| name = '''Змія піщана суданська'''
| status =
| status_system =
| image =
| image_caption =
| image_width =
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Плазуни]] (Reptilia)
| ordo = [[Лускаті]] (Squamata)
| subordo = [[Змії]] (Serpentes)
| familia = [[Піщані змії]] (Psammophiidae)
| genus = [[Піщана змія]] (''Psammophis'')
| species = '''Змія піщана суданська'''
| binomial = ''Psammophis sudanensis''
| binomial_authority = [[Франц Вернер|Werner]], 1919
| range_map =
| range_map_caption =
| wikispecies = Psammophis sudanensis
| synonyms =
}}
'''Змія піщана суданська''' (''Psammophis sudanensis'') — отруйна змія з роду [[піщана змія]] (''Psammophis'') родини [[Піщані змії|піщаних змій]] (Psammophiidae).

== Опис ==
Загальна довжина сягає 1,2 м. Голова вузька, загострена, слабко відмежована від шиї. Тулуб довгий. Очі великі, зіниці круглі. Лобовий щиток довгий й вузький. Верхня поверхня голови вкрита великими симетричними щитками. Забарвлена у жовто-коричневі або бронзово-коричневі кольори. По хребту тягнеться тонка, часто переривчаста й слабко помітна жовтувата лінія. Дві більш широкі жовті поздовжні смуги чітко вирізняються з боків. Часто вони мають чорну облямівку по краях. Голова з виразним малюнком із симетричних темних плям неправильної форми та світлих ділянок поміж ними. Короткі вертикальні білі смуги розташовані спереду й ззаду очі, ще пара таких же смуг присутня у задній частині голови.

== Спосіб життя ==
Полюбляє вологі та сухі [[савани]], зарості чагарників по берегах водойм, ділянки з густою травою. Зустрічається на висоті до 2700 м над рівнем моря. Харчується [[ящірки|ящірками]] та іншими [[змії|зміями]], але не гребує й дрібними [[гризуни|гризунами]].

Отрута цієї змії має помірну силу, не становить небезпеки для людини.

Це яйцекладна змія. [[Самиця]] відкладає до 12 яєць.

== Розповсюдження ==
Країни поширення: [[Бенін]], [[Камерун]], [[Центрально-Африканська республіка]], [[Танзанія]], [[Кенія]], [[Уганда]], на північ доходить до [[Судан]]у.

== Джерела ==
* Spawls, S.; Howell, K.; Drewes, R.C. & Ashe, J. 2001. A field guide to the reptiles of East Africa. Academic Press, 543 pp. [reviews in HR 34: 396 and Afr. J. Herp. 51; 147]
* Словник-довідник із зоології. — К., 2002.

[[Категорія:Тварини, описані 1919]]
[[Категорія:Піщані змії]]

title: ?Змія піщана суданська

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Плазуни (Reptilia)

Ряд: Лускаті (Squamata)

Підряд: Змії (Serpentes)

Родина: Піщані змії (Psammophiidae)

Рід: Піщана змія (Psammophis)

Вид: Змія піщана суданська

Вікісховище: Psammophis sudanensis

Віківиди: Psammophis sudanensis


text:
# Рацемізація
Рацемізація (англ. racemization) — утворення рацемату з енантіомера (в загальному випадку — з матеріалу, де один з енантіомерів є в надлишку) внаслідок обміну місцями будь-яких двох замісників у хіральному центрі під впливом температури або хімічного фактора (дії кислот, лугів — тут іноді достатньо впливу скляних стінок посуду завдяки вилуговуванню при зберіганні оптично активної речовини). Причиною, зокрема, є виникнення карбаніонного стану в асиметричному центрі сполук, що мають достатньо рухливий атом H у випадку дії кислотно-основних каталізаторів, або карбокатіона при дії кислот Льюїса, а при термічній рацемізації — гомолітичний розрив зв'язку асиметричного атома з одним із замісників за рахунок теплової енергії з наступною рівноймовірною рекомбінацією радикалів у антиподні конфігурації, наприклад, так виникає рацемат при перегонці C6H5CHClMe. Рацемізація, отже, включає оборотне взаємоперетворення енантіомерів.

title: Рацемізація

wikitext:
[[Файл:Chirality_with_hands.svg|Два енантіомера загальної амінокислоти, яка є хіральною|thumbnail]]

'''Рацемізація''' ({{lang-en|racemization}}) — утворення [[Рацемічна суміш|рацемату]] з [[Енантіомери|енантіомера]] (в загальному випадку — з матеріалу, де один з енантіомерів є в надлишку) внаслідок обміну місцями будь-яких двох замісників у хіральному центрі під впливом температури або хімічного фактора (дії кислот, лугів — тут іноді достатньо впливу скляних стінок посуду завдяки [[Вилуговування|вилуговуванню]] при зберіганні [[Оптично активні речовини|оптично активної речовини]]). Причиною, зокрема, є виникнення [[карбаніон]]ного стану в асиметричному центрі сполук, що мають достатньо рухливий атом H у випадку дії кислотно-основних [[каталізатор]]ів, або карбокатіона при дії [[Кислота Льюїса|кислот Льюїса]], а при термічній рацемізації — [[Гомолітична дисоціація|гомолітичний]] розрив зв'язку асиметричного атома з одним із замісників за рахунок теплової енергії з наступною рівноймовірною [[Рекомбінація (хімія)|рекомбінацією]] радикалів у антиподні конфігурації, наприклад, так виникає рацемат при перегонці C6H5CHClMe. Рацемізація, отже, включає оборотне взаємоперетворення енантіомерів.

== Див. також ==
* [[Рацемічна сполука]]
* [[Рацемічний конгломерат]]
* [[Рацемо-структури]]
* [[Ізорацемізація]]

== Література ==
* Глосарій термінів з хімії // Й. Опейда, О. Швайка. Ін-т фізико-органічної хімії та вуглехімії ім. Л. М. Литвиненка НАН України, Донецький національний університет. — Донецьк: Вебер, 2008. — 758 с. — ISBN 978-966-335-206-0

{{Chem-stub}}
[[Категорія:Хімічна термінологія]]


text:
# Єльтай (Єскельдинський район)
Єльта́й (каз. Елтай) — село у складі Єскельдинського району Жетисуської області Казахстану. Входить до складу сільського округу імені Бактибая Жолбарисули.
Населення — 2268 осіб (2021; 1860 у 2009, 1678 у 1999, 1468 у 1989).

title: Єльтай (Єскельдинський район)

wikitext:
{{Otheruses|Єльтай}}
{{Населений пункт Казахстану
| тип                    = село
| назва                  = Єльтай
| місцева назва          = {{Lang-kk|Елтай}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             = <!--Example.jpg-->
| зображення_розмір      = <!--300px -->
| зображення_підпис      =
| область                = [[Жетисуська область|Жетисуська]]
| район                  = [[єскельдинський район|Єскельдинський]]
| округ                  = [[імені Бактибая Жолбарисули сільський округ|імені Бактибая Жолбарисули]]
| адміністрація          =
| засноване              =
| перша згадка           =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 2268 осіб ([[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}})
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
|lat=
|long=
|lat_dir=N | lat_deg= 44 | lat_min= 56
           | lat_sec= 34
|lon_dir=E | lon_deg= 78 | lon_min= 13
           | lon_sec= 42
| карта розташування1    = Казахстан Жетисуська область
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| голова                 =
| ремарки                =
}}

'''Єльта́й''' ({{Lang-kk|Елтай}}) — [[село]] у складі [[єскельдинський район|Єскельдинського району]] [[Жетисуська область|Жетисуської області]] [[Казахстан]]у. Входить до складу [[імені Бактибая Жолбарисули сільський округ|сільського округу імені Бактибая Жолбарисули]].

Населення — 2268 осіб ([[2021]]; 1860 у [[2009]], 1678 у [[1999]], 1468 у [[1989]]).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|L-44-109}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=44.944511&lon=78.221712&z=14&m=b&show=/27366202/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6FgMQh4oQ?url=http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=44.944511&lon=78.221712&z=14&m=b&show=/27366202/ru/ |date=6 квітня 2013 }}

{{Єскельдинський район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Єскельдинського району]]
[[Категорія:Села Жетисуської області]]

title: Основні дані

Країна: Казахстан

Область: Жетисуська

Район: Єскельдинський

Округ: імені Бактибая Жолбарисули

Основні дані:
Карта
· Єльтай · Єльтай


text:
# Апшеронськ
Апшеронськ — місто в Росії, адміністративний центр Апшеронського району Краснодарського краю.
- Населення 39,6 тис. осіб (2005)
- Місто розташоване на північному схилі Головного Кавказького хребта, на річці Пшеха (басейн Кубані, ліва притока річки Біла), за 103 км на південний схід від Краснодара, за 43 км від Бєлорєченська, за 5 км від кордону з Адигеєю.
- Залізничні станції Апшеронська і Нефтегорська — кінцеві на залізниці від лінії Армавір — Туапсе.

## Історія
Апшеронська станиця була заснована в 1863 році, як поселення при таборі Апшеронського полку російської армії, що отримало назву за місцем розквартирування біля Апшеронського порту (острів Піраллахи біля Апшеронського півострову) під час перського походу Петра I у 1722—1723 роках. Мета полку була — упокорення черкеського аулу Хадижі. Полк розквартирувався у впадання річки Тухі до Пшеха.
У 1931 році станиця була перетворена в робітниче селище Апшеронський, з перенесенням сюди районного центру.
За німецько-радянської війни селище було окуповане з 14 серпня 1942 року по 27 січня 1943 року. В районі пам'ятника Вічного вогню розстріляно близько 5000 червоноармійців й мешканців міста.
23 жовтня 1947 році робітниче селище отримало статус міста й ім'я Апшеронськ.

## Економіка
- Лісокомбінат (пиломатеріали, фанера, шпона, паркет, тара тощо)
- Виробництво музичних інструментів
- Апшеронська вузькоколійна залізниця

## Уродженці
- Горбатко Валерій Степанович (* 1949) — директор Одеського припортового заводу, заслужений працівник промисловості України, лауреат Державної премії України в галузі архітектури.

title: Апшеронськ

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = місто
 | тип_род         = міста
 |назва           = Апшеронськ
 | герб            =
 | країна          = [[Росія]]
 | регіон          = [[Краснодарський край]]
 | район           = [[Апшеронський район (Росія)|Апшеронський район]]
 | засноване       = 1863
 | статус міста    =
 | населення       = 39,6 (2005)
 | агломерація     =
 | площа           =
 | поштові індекси = 352364
 | код країни      = 7
 | код міста       = 86152
 | координати      ={{Координати|44|28|N|39|43|E|type:city(63900)_region:RU}}|
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}
'''Апшеронськ''' — місто в [[Росія|Росії]], адміністративний центр [[Апшеронський район (Росія)|Апшеронського району]] [[Краснодарський край|Краснодарського краю]].
* Населення 39,6 тис. осіб (2005)
* Місто розташоване на північному схилі [[Головний Кавказький хребет|Головного Кавказького хребта]], на річці [[Пшеха]] (басейн [[Кубань (річка)|Кубані]], ліва притока річки [[Біла (притока Кубані)|Біла]]), за 103 км на південний схід від [[Краснодар]]а, за 43 км від [[Бєлорєченськ]]а, за 5 км від кордону з [[Адигея|Адигеєю]].
* Залізничні станції [[Апшеронська (станція)|Апшеронська]] і [[Нефтегорська (станція)|Нефтегорська]] — кінцеві на залізниці від лінії [[Армавір (Росія)|Армавір]] — [[Туапсе]].

== Історія ==
''Апшеронська станиця'' була заснована в 1863 році, як поселення при таборі [[Апшеронський полк|Апшеронського полку]] російської армії, що отримало назву за місцем розквартирування біля [[Апшеронський порт|Апшеронського порту]] (острів [[Піраллахи (острів)|Піраллахи]] біля [[Апшеронський півострів|Апшеронського півострову]]) під час перського походу Петра I у 1722—1723 роках. Мета полку була — упокорення [[Черкеси|черкеського]] аулу [[Хадижі]]. Полк розквартирувався у впадання річки [[Тухі]] до [[Пшеха]].

У 1931 році [[станиця]] була перетворена в робітниче селище Апшеронський<ref name=":0">''Азаренкова А. С., Бондарь И. Ю., Вёртышева Н. С.'' Основные административно-территориальные преобразования на Кубани (1793—1985 гг.). — Краснодар: Краснодарское книжное издательство, 1986. — С. 240—241. — 395 с.</ref>, з перенесенням сюди районного центру.

За [[Німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] селище було окуповане з 14 серпня 1942 року по 27 січня 1943 року. В районі пам'ятника Вічного вогню розстріляно близько 5000 червоноармійців й мешканців міста.

23 жовтня 1947 році робітниче селище отримало статус міста й ім'я Апшеронськ.<ref name=":0" />

== Економіка ==
* Лісокомбінат (пиломатеріали, фанера, шпона, паркет, тара тощо)
* Виробництво музичних інструментів
* [[Апшеронська вузькоколійна залізниця]]

== Уродженці ==
* [[Горбатко Валерій Степанович]] (* 1949) — директор Одеського припортового заводу, [[заслужений працівник промисловості України]], лауреат Державної премії України в галузі архітектури.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20051023221918/http://admkrai.kuban.ru/city/apsher/ Про місто і район на сайті адміністрації Краснодарського краю] {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20070701061503/http://www.istnet.ru/~kavkaz/ap_rn.htm м. Апшеронськ і Апшеронський район] {{ref-ru}}
* [http://www.apsheronsk.ru/ Неофіційний сайт міста Апшеронська і Апшеронського району; докладна мапа міста] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070930191616/http://www.apsheronsk.ru/ |date=30 вересня 2007 }} {{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20060721113005/http://apr.kuban.ru/gorod/index_gorod.htm м. Апшеронськ] {{ref-ru}}

{{Кубанські станиці}}
{{Апшеронський район (Росія)}}
{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Міста Краснодарського краю]]
[[Категорія:Міста Кубані]]
[[Категорія:Населені пункти Апшеронського району (Росія)]]
[[Категорія:Районні центри Краснодарського краю]]
[[Категорія:Колишні станиці Краснодарського краю]]
[[Категорія:Міста Росії]]

title: місто Апшеронськ

Герб: Прапор

title: місто Апшеронськ

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Краснодарський край

Муніципальний район: Апшеронський район

title: Основні дані

Площа: 28 км²

Основні дані:
Мапа
· Апшеронськ
Апшеронськ у Вікісховищі