text:
# Бассе (район місцевого самоврядування)
Бассе (англ. Basse) — район місцевого самоврядування Гамбії. Знаходиться у межах округу Верхня Річка. Площа — 2 070 км² , населення — 198 773 особи (2010 рік). На заході межує з округом Центральна Річка, на півночі, сході та півдні з Сенегалом. Через всю територію району зі сходу на захід протікає річка Гамбія.

## Адміністративний поділ
Адміністративно район місцевого самоврядування поділяється на 4 райони:
- Східний Фулладу
- Кантора
- Санду
- Вулі

| Гамбія | Це незавершена стаття з географії Гамбії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Бассе (район місцевого самоврядування)

wikitext:
{{Адміністративна одиниця
| назва               = Бассе
| місцева_назва       = {{lang-en|Basse}}
| зображення          =
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| герб_підпис         =
| прапор_підпис       =
| розташування        = Gambia_-_Upper_River.svg
| розташування_підпис =
| розташування_розмір = 300px
| інші_одиниці        =
| тип_найменування    =
| найменування        =
| девіз               =
| гімн                =

| тип_центра        =
| центр             =
| найбільше_місто   =
| країна            = [[Гамбія]]
| тип_регіону       =
| регіон            =
| тип_регіону2      =
| регіон2           =
| тип_регіону3      =
| регіон3           =
| сусіди            =
| тип_підрозділів   =
| підрозділи        =
| номерний_знак     =

| офіційна_мова          =
| населення              = 198 773 (2010)
| список_за_населенням   = Адміністративний поділ Гамбії
| місце_за_населенням    = 4
| щільність_населення    = 96
| список_за_щільністю_населення = Адміністративний поділ Гамбії
| місце_за_щільністю_населення  = 3
| етнікон                =

| площа             = 2 070
| відсоток_води     =
| ширина            =
| довжина           =
| широта            =
| довгота           =
| середня_висота    =
| макс_висота_місце =
| макс_висота       =
| мін_висота_місце  =
| мін_висота        =
| часовий_пояс      = [[UTC+0]]

| список_за_ввп     =
| ввп               =
|ввп_на_душу_населення =
| список_за_ірлп    =
| ірлп              =
| список_за_джіні   =
| джіні             =

| тип_заснування       =
| заснований           =
| назва_до_заснування  =
| титул_голови_уряду   =
| голова_уряду         =
| титул_представників1 =
| представник1         =
| титул_представників2 =
| представник2         =
| адреса               =
| вебсайт              =

| тип_коду_iso    =
| код_iso         =
| тип_скорочення  =
| скорочення      =
| тип_скорочення2 =
| скорочення2     =
| тип_скорочення3 =
| скорочення3     =
}}
'''Бассе''' ({{lang-en|Basse}}) — [[Райони місцевого самоврядування Гамбії|район місцевого самоврядування]] [[Гамбія|Гамбії]]. Знаходиться у межах [[Верхня Річка (округ Гамбії)|округу Верхня Річка]]. Площа — 2 070 км² , населення — 198 773 особи (2010 рік). На заході межує з округом [[Центральна Річка (округ Гамбії)|Центральна Річка]], на півночі, сході та півдні з [[Сенегал]]ом. Через всю територію району зі сходу на захід протікає річка [[Гамбія (річка)|Гамбія]].

==Адміністративний поділ ==
Адміністративно район місцевого самоврядування поділяється на 4 райони:

* [[Східний Фулладу]]
* [[Кантора]]
* [[Санду]]
* [[Вулі]]
{{Gambia-geo-stub}}
{{Округи Гамбії}}
[[Категорія:Райони місцевого самоврядування Гамбії]]

title: англ. Basse

Адм. центр: Basse Santa Sud

Країна: Гамбія


text:
# Квазікласичне наближення
Квазікласичне наближення, або наближення ВКБ (Вентцеля — Крамерса — Бріллюена) — метод розв'язування квантовомеханічних задач, що використовує малість сталої Планка, а тому застосовний для квантовомеханічних систем, поведінка яких близька до поведінки відповідних систем класичної фізики .
У квантовій механіці визначальну роль відіграє стала Планка. При {\displaystyle \hbar \rightarrow 0} квантові ефекти зникають і фізичні системи описуються рівняннями класичної фізики. Стала Планка — мала величина, й у багатьох випадках поведінка квантовомеханічної системи близька до поведінки відповідної класичної системи. Квазістатичне наближення — це метод розкладу хвильової функції за степенями {\displaystyle \hbar }, який дозволяє значно спростити розв'язування квантовомеханічних задач, водночас зберігаючи їхню квантову природу.

## Історія
Наближення ВКБ названо на честь Ґ. Вентцеля, Г. Крамерса та Л. Бріллюена, які запропонували його незалежно один від одного в 1926 році, хоча ще в 1923 році Гарольд Джеффріс розробив більш загальне наближення для розв'язків лінійних диференціальних рівнянь другого порядку, яким є, наприклад, рівняння Шредінгера. Але, оскільки рівняння Шредінгера було отримано лише два роки потому, то Вентцель, Крамерс і Бріллюен, очевидно, не знали про роботу Джеффріса, тож склалося так, що при згадуванні квазикласичного наближення про ім'я Джеффріса часто забувають. Однак в англомовній літературі можна знайти назву WKBJ або JWKB, де літера J належить Джеффрісові.
Слід зазначити, що й в більш ранніх роботах можна знайти згадки про квазікласичне наближення, зокрема, над ним працювали Карліні (1817), Ліувілль (1837), Ґрін (1837), Релей (1912). Іноді вважається, що першими метод ВКБ розробили Ліувілль та Ґрін, тому в літературі можна зустріти назву метод Ліувілля — Ґріна.
Найважливішим внеском Вентцеля, Крамерса, Бріллюена та Джеффріса до квазікласичного наближення була ідея обходу точок повороту, що дало можливість з'єднати експонеціальний та осциляторний розв'язки, що знаходяться по різні боки від точки повороту. Такий випадок можна спостерігати, наприклад, розв'язуючи рівняння Шредінгера для потенціального бар'єру довільної форми.

## Метод ВКБ
Хвильову функцію можна задати у вигляді
{\displaystyle \psi =A\exp \left({\frac {i}{\hbar }}S(\mathbf {r} ,t)\right)},
де A — стала, а {\displaystyle S(\mathbf {r} ,t)} — певна функція, що задовільняє рівнянню
{\displaystyle {\frac {\partial S}{\partial t}}+{\frac {1}{2m}}(\nabla S)^{2}+U(\mathbf {r} )-{\frac {i\hbar }{2m}}\Delta S=0},
де m — маса квантовомеханічної частинки, U — потенціал, в якому вона рухається.
Це рівняння лише останнім членом відрізняється від класичного рівняння Гамільтона-Якобі. Якщо в ньому покласти {\displaystyle \hbar =0}, то рух частинки стане повністю класичним.
Метод квазістатичних наближень пропонує провести розклад S в ряд Тейлора:
{\displaystyle S=-Et+S_{0}+{\frac {\hbar }{i}}S_{1}+\left({\frac {\hbar }{i}}\right)^{2}S_{2}\ldots }
Функції {\displaystyle S_{i}} визначаються із системи рівнянь
{\displaystyle (\nabla S_{0})^{2}+2m(U(\mathbf {r} )-E)=0},
{\displaystyle \nabla S_{1}\nabla S_{0}+{\frac {1}{2}}\Delta S_{0}=0},
{\displaystyle \nabla S_{2}\nabla S_{1}+{\frac {1}{2}}\Delta S_{1}+{\frac {1}{2}}(\nabla S_{1})^{2}=0}
і т. д. Перше рівняння системи відповідає класичному руху, розв'язок другого можна знайти, знаючи розв'язок першого тощо.

## Розв'язок у одновимірному випадку
Обмежуючись двома першими членами в розкладі, хвильова функція квантовомеханічної частинки набирає вигляду
{\displaystyle \psi ={\frac {A}{\sqrt {p}}}\exp \left({\frac {i}{\hbar }}\int _{a}^{x}p(x^{\prime })dx^{\prime }\right)+{\frac {B}{\sqrt {p}}}\exp \left(-{\frac {i}{\hbar }}\int _{a}^{x}p(x^{\prime })dx^{\prime }\right)},
де {\displaystyle p(x)={\sqrt {2m(E-V(x))}}}, {\displaystyle a} — довільно вибрана точка на осі x, A та B — сталі.
Цей розв'язок добре описує хвильову функцію всюди, окрім околів точок, де {\displaystyle p(x)=0}, тобто тих точок, у яких класична частинка відбивається від бар'єру. В околах цих точок хвильова функція сильно зростає, а, отже, це точки, в яких квантовомеханічна частинка перебуватиме з найбільшою ймовірністю. Така поведінка властива також класичним частинкам. У точках повороту швидкість класичної частинки зменшується до нуля, тож вона рухатиметься повільно.
Поведінка хвильової функції в околах точок повороту вимагає детальнішого вивчення.

## Квантування Бора-Зомерфельда
Умову квантування Бора-Зомерфельда можна отримати нехтуючи залежністю імпульсу від координати в знаменнику й, вимагаючи, щоб у точках повороту хвильова функція дорівнювала нулю
{\displaystyle \int _{a}^{b}p(x)dx=\left(n+{\frac {1}{2}}\right)\pi \hbar },
де a й b — точки повороту, а n — квантове число.

wikiname: ukwiki

title: Квазікласичне наближення

in_language: uk

wikitext:
{{Квантова механіка}}
'''Квазікласичне наближення''', або '''наближення ВКБ''' (Вентцеля — Крамерса — Бріллюена) — метод розв'язування [[Квантова механіка|квантовомеханічних]] задач, що використовує малість [[стала Планка|сталої Планка]], а тому застосовний для квантовомеханічних систем, поведінка яких близька до поведінки відповідних систем [[Класична фізика|класичної фізики]] .

У квантовій механіці визначальну роль відіграє [[стала Планка]]. При <math> \hbar \rightarrow 0 </math> квантові ефекти зникають і фізичні системи описуються рівняннями класичної фізики. Стала Планка — мала величина, й у багатьох випадках поведінка квантовомеханічної системи близька до поведінки відповідної класичної системи. Квазістатичне наближення — це метод розкладу [[хвильова функція|хвильової функції]] за степенями <math>\hbar</math>, який дозволяє значно спростити розв'язування квантовомеханічних задач, водночас зберігаючи їхню квантову природу.

== Історія ==
Наближення ВКБ названо на честь [[Ґреґор Вентцель|Ґ. Вентцеля]], [[Гендрік Крамерс|Г. Крамерса]] та [[Леон Бріллюен|Л. Бріллюена]], які запропонували його незалежно один від одного в 1926 році, хоча ще в 1923 році [[Гарольд Джеффріс]] розробив більш загальне наближення для розв'язків лінійних диференціальних рівнянь другого порядку, яким є, наприклад, [[рівняння Шредінгера]]. Але, оскільки рівняння Шредінгера було отримано лише два роки потому, то Вентцель, Крамерс і Бріллюен, очевидно, не знали про роботу Джеффріса, тож склалося так, що при згадуванні квазикласичного наближення про ім'я Джеффріса часто забувають. Однак в англомовній літературі можна знайти назву WKBJ або JWKB, де літера J належить Джеффрісові.

Слід зазначити, що й в більш ранніх роботах можна знайти згадки про квазікласичне наближення, зокрема, над ним працювали [[Франческо Карліні|Карліні]] (1817), [[Жозеф Ліувілль|Ліувілль]] (1837), [[Джордж Ґрін|Ґрін]] (1837), [[Джон Вільям Стретт (лорд Релей)|Релей]] (1912). Іноді вважається, що першими метод ВКБ розробили Ліувілль та Ґрін, тому в літературі можна зустріти назву ''метод Ліувілля — Ґріна''.

Найважливішим внеском Вентцеля, Крамерса, Бріллюена та Джеффріса до квазікласичного наближення була ідея обходу точок повороту, що дало можливість з'єднати експонеціальний та осциляторний розв'язки, що знаходяться по різні боки від точки повороту. Такий випадок можна спостерігати, наприклад, розв'язуючи рівняння Шредінгера для потенціального бар'єру довільної форми<ref name = Vak>{{книга
|автор        = [[Вакарчук Іван Олександрович|Вакарчук І. О.]]
 |заголовок    = [http://ktf.lnu.edu.ua/books/QM4/QM4.pdf Квантова механіка]
|рік          = 2012
 |видання      = 4-е видання, доповнене
 |видавництво  = ЛНУ ім. Івана Франка
 |місто        = {{Comment|Львів}}
 |сторінок     = 872
}} </ref>.

== Метод ВКБ ==
Хвильову функцію можна задати у вигляді
: <math> \psi = A \exp\left( \frac{i}{\hbar} S(\mathbf{r},t) \right) </math>,

де A — стала, а <math>S(\mathbf{r}, t) </math> — певна функція, що задовільняє рівнянню
: <math> \frac{\partial S}{\partial t} + \frac{1}{2m} (\nabla S)^2 + U(\mathbf{r}) - \frac{i\hbar}{2m} \Delta S = 0</math>,

де m — маса квантовомеханічної частинки, U — потенціал, в якому вона рухається.

Це рівняння лише останнім членом відрізняється від класичного [[рівняння Гамільтона-Якобі]]. Якщо в ньому покласти <math> \hbar = 0 </math>, то рух частинки стане повністю класичним.

Метод квазістатичних наближень пропонує провести розклад S в [[ряд Тейлора]]:
: <math> S = -Et + S_0 + \frac{\hbar}{i}S_1 + \left( \frac{\hbar}{i} \right)^2 S_2 \ldots</math>

Функції <math> S_i </math> визначаються із системи рівнянь
: <math> (\nabla S_0)^2 + 2m(U(\mathbf{r})-E) = 0</math>,
: <math> \nabla S_1 \nabla S_0 + \frac{1}{2} \Delta S_0 = 0 </math>,
: <math>\nabla S_2 \nabla S_1 + \frac{1}{2} \Delta S_1 + \frac{1}{2}(\nabla S_1)^2 = 0 </math>

і т. д. Перше рівняння системи відповідає класичному руху, розв'язок другого можна знайти, знаючи розв'язок першого тощо.

== Розв'язок у одновимірному випадку ==

Обмежуючись двома першими членами в розкладі, хвильова функція квантовомеханічної частинки набирає вигляду
: <math> \psi = \frac{A}{\sqrt{p}}\exp \left( \frac{i}{\hbar}\int_{a}^x p(x^\prime)dx^\prime \right) +
\frac{B}{\sqrt{p}}\exp \left( -\frac{i}{\hbar}\int_{a}^x p(x^\prime)dx^\prime \right)</math>,

де <math> p(x) = \sqrt{2m(E - V(x))} </math>, <math> a </math> — довільно вибрана точка на осі x, A та B — сталі.

Цей розв'язок добре описує хвильову функцію всюди, окрім околів точок, де <math> p(x) = 0 </math>, тобто тих точок, у яких класична частинка відбивається від бар'єру. В околах цих точок хвильова функція сильно зростає, а, отже, це точки, в яких квантовомеханічна частинка перебуватиме з найбільшою ймовірністю. Така поведінка властива також класичним частинкам. У точках повороту швидкість класичної частинки зменшується до нуля, тож вона рухатиметься повільно.

Поведінка хвильової функції в околах точок повороту вимагає детальнішого вивчення.

== Квантування Бора-Зомерфельда ==

Умову [[квантування Бора-Зомерфельда]] можна отримати нехтуючи залежністю [[імпульс]]у від координати в знаменнику й, вимагаючи, щоб у точках повороту хвильова функція дорівнювала нулю
: <math> \int_a^b p(x)dx =\left(n + \frac{1}{2}\right)\pi \hbar </math>,

де a й b — точки повороту, а n — [[квантове число]].

== Див. також ==
* [[Однопетльова діаграма Фейнмана]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* {{книга
|автор        = [[Вакарчук Іван Олександрович|Вакарчук І. О.]]
|заголовок    = [http://ktf.lnu.edu.ua/books/QM4/QM4.pdf Квантова механіка]
|рік          = 2012
|видання      = 4-е видання, доповнене
|видавництво  = ЛНУ ім. Івана Франка
|місто        = {{Comment|Л.|Львів}}
|сторінок     = 872
}}
* {{книга
|автор        = [[Федорченко Адольф Михайлович|Федорченко А. М.]]
|заголовок    = Теоретична фізика
|частина      = Квантова механіка, термодинаміка і статистична фізика
|том          = 2
|рік          = 1993
|видавництво  = Вища школа
|місто        = {{Comment|К.|Київ}}
|сторінок     = 415
}}
* {{книга
|автор        = Фрёман Н., Фрёман П. У.
|заголовок    = ВКБ-приближение
|рік          = 1967
|видавництво  = Мир
|місто        = {{Comment|М.|Москва}}
|сторінок     = 168
}}

{{Physics-stub}}

[[Категорія:Квантова механіка]]
[[Категорія:Теоретична фізика]]
[[Категорія:Наближення]]
[[Категорія:Асимптотичний аналіз]]
[[Категорія:Математична фізика]]


text:
# Гуліда
Гуліда (груз. გულიდა) — село в Грузії.
За даними перепису населення 2014 року в селі проживає 59 особа.

title: Гуліда

wikitext:
{{НП Грузії
 | назва           =
 | край            =  [[Рача-Лечхумі та Квемо-Сванеті]]
| розташування    =
|зображення        =
|зображення_підпис =
 | засновано       =
 | населення       = 59 (2014)
 | площа           =
 | ref-площа       =
 | поштовий індекс =
 | висота          =
 | водойма         =
 | адреса          =
 | прапор          =
 | герб            =
 | станція         =
 }}
'''Гуліда''' ({{lang-ka|გულიდა}}) — [[село]] в Грузії.

За даними перепису населення 2014 року в селі проживає 59 особа.<ref name="აღწერა 2014">{{cite web |url=http://www.geostat.ge/index.php?action=page&p_id=2152&lang=geo |title=მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014 |date=ნოემბერი 2014 |publisher=საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური |accessdate=6 სექტემბერი 2016}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Муніципалітет Лентехі}}

{{Georgia-stub}}

{{Портали|Грузія}}

[[Категорія:Села Грузії]]

title: Основні дані

Країна: Грузія

Мхаре: Рача-Лечхумі та Квемо-Сванеті

Муніципалітет: Муніципалітет Лентехі

Поштовий індекс: ? пошук (Пошта Грузії)

title: Ідентифікатори і посилання

OpenStreetMap: ↑1997285 ·R (Муніципалітет Лентехі)

title: Відстань

Відстань:
До центру краю
До Тбілісі

title: Карта

Карта: ГулідаГуліда (Грузія)

Карта: ГулідаГуліда (Рача-Лечхумі та Квемо Сванеті)


text:
# Дорохово (Пушкіногорський район)
Дорохово (рос. Дорохово) — присілок в Пушкіногорському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення Пушкіногор'я.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення Пушкіногор'я.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 4    | ↘3   | ↘0   |

title: Дорохово (Пушкіногорський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Дорохово
|назва ін.       = Дорохово
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Пушкіногорський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Муніципальне утворення Пушкіногор'я]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 0
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Дорохово''' ({{lang-ru|Дорохово}}) — [[присілок]] в [[Пушкіногорський район|Пушкіногорському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Муніципальне утворення Пушкіногор'я]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Муніципальне утворення Пушкіногор'я<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Дорохово (Пушкиногорский район)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Пушкіногорський район}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Пушкіногорського району]]

title: присілок Дорохово

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Пушкіногорський район

Поселення: Муніципальне утворення Пушкіногор'я

title: Основні дані

Населення: ▼ 0

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Дорохово · Дорохово


text:
# Орєшкін Борис Степанович
Борис Степанович Орєшкін (рос. Борис Степанович Орешкин; нар. 11 липня (24 липня) 1912, Санкт-Петербург, Російська імперія — пом. 19 червня 1974, Ленінград, СРСР) — радянський футболіст, півзахисник. Заслужений майстер спорту СРСР (1945).

## Біографія
Футбольну кар'єру розпочав у ленінградській команді «Двигун». Через шість років перейшов до складу «Червоної зорі». Азартний, мобільний і технічний гравець, добре діяв у відборі м'яча, відрізнявся широким діапазоном дій і оригінальними ігровими рішеннями.
Грав у фіналі кубка СРСР 1938 року. Наступного сезону його клуб, який у той час називався «Електрик», вибув до другого дивізіону, а Борис Орєшкін почав захищати кольори «Динамо».
У роки Німецько-радянської війни — головний старшина морського загону берегової охорони, командир сторожового катера. Нагороджений орденом Червоної Зірки і медаллю «За оборону Ленінграда».
У травні-червні 1942 року брав участь у матчах у блокадному Ленінграді. У першому з них, його «Динамо» здобуло перемогу з рахунком 6:0 над командою Ленінградського металевого заводу; у другому, під ворожим артилерійським обстрілом — була зафіксована нічия (2:2).
З московським «Динамо», восени 1945 року, їздив до Великої Британії (разом з одноклубником Євгеном Архангельським і армійцем Всеволодом Бобровим). На поле виходив у двох останніх матчах турне: проти лондонського «Арсенала» (перемога 4:3) і шотландського «Глазго Рейнджерса» (нічия 2:2). Того ж року, йому було присвоєно почесне звання «Заслужений майстер спорту».
За ленінградське «Динамо» виступав протягом трьох повоєнних сезонів. Всього в чемпіонатах СРСР провів 144 матчі, забив 5 м'ячів.
Закінчив спецвіділення Державного інституту фізичної культури ім. П. Ф. Лесгафта (1947). Працював старшим тренером в алма-атинському «Динамо» (1952), команді з Мурманська (1961—1962) і ленінградських клубах «Більшовик» (1960) та «Арсенал» (1969—1973). Три роки був заступником голови міської секції футболу (1956—1958).

title: Орєшкін Борис Степанович

wikitext:
{{Othernames|Орєшкін}}
{{Футболіст
| ім'я = Борис Орєшкін
| вага =
| позиція = [[півзахисник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1935–1939 | | [[Червона зоря (футбольний клуб)|«Електрик» (Ленінград)]] | 70 |4}}
{{Футболіст рядок 0|1940–1947 | | [[Динамо (футбольний клуб, Санкт-Петербург)|«Динамо» (Ленінград)]] | 74 |1}}
{{Футболіст рядок 1|1941 | | [[Динамо (футбольний клуб, Санкт-Петербург)|«Динамо» (Ленінград)]] | 4 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер =
| звання            = {{Заслужений майстер спорту СРСР}}
| нагороди          = {{Орден Червоної Зірки}} {{Медаль «За оборону Ленінграда»}}
}}
'''Борис Степанович Орєшкін''' ({{lang-ru|Борис Степанович Орешкин}}; {{нар}} {{ДН|24|7|1912|11|7}}, [[Санкт-Петербург]], [[Російська імперія]] — {{пом}} [[19 червня]] [[1974]], [[Санкт-Петербург|Ленінград]], [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]]) — радянський футболіст, півзахисник. [[Заслужений майстер спорту СРСР]] (1945).

== Біографія ==
Футбольну кар'єру розпочав у ленінградській команді «Двигун». Через шість років перейшов до складу «Червоної зорі». Азартний, мобільний і технічний гравець, добре діяв у відборі м'яча, відрізнявся широким діапазоном дій і оригінальними ігровими рішеннями.

Грав у фіналі кубка СРСР 1938 року. Наступного сезону його клуб, який у той час називався «Електрик», вибув до другого дивізіону, а Борис Орєшкін почав захищати кольори «Динамо».

У роки Німецько-радянської війни — головний старшина морського загону берегової охорони, командир сторожового катера. Нагороджений орденом [[Орден Червоної Зірки|Червоної Зірки]] і медаллю [[Медаль «За оборону Ленінграда»|«За оборону Ленінграда»]].

У травні-червні 1942 року брав участь у матчах у блокадному Ленінграді. У першому з них, його «Динамо» здобуло перемогу з рахунком 6:0 над командою Ленінградського металевого заводу; у другому, під ворожим артилерійським обстрілом — була зафіксована нічия (2:2)<ref>[http://www.sport-express.ru/newspaper/2006-12-08/16_1/?view=page Футбол в годы войны. Часть вторая] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170212092751/http://www.sport-express.ru/newspaper/2006-12-08/16_1/?view=page |date=12 лютого 2017 }} {{ref-ru}}</ref><ref>[http://dnny.ru/99-futbol-vo-vremya-blokady-leningrada.html Футбол во время блокады Ленинграда] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170805182538/http://dnny.ru/99-futbol-vo-vremya-blokady-leningrada.html |date=5 серпня 2017 }} {{ref-ru}}</ref><ref>[http://www.sovsport.ru/gazeta/article-item/529288 Уйти с поля не было сил…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140222135157/http://www.sovsport.ru/gazeta/article-item/529288 |date=22 лютого 2014 }} {{ref-ru}}</ref>.

З московським [[Динамо (футбольний клуб, Москва)|«Динамо»]], восени 1945 року, їздив до Великої Британії (разом з одноклубником Євгеном Архангельським і армійцем [[Бобров Всеволод Михайлович|Всеволодом Бобровим]]). На поле виходив у двох останніх матчах турне: проти лондонського [[Арсенал (Лондон)|«Арсенала»]] (перемога 4:3) і шотландського [[Рейнджерс (футбольний клуб)|«Глазго Рейнджерса»]] (нічия 2:2)<ref>[http://samlib.ru/p/proswirnow_a_j/1934mn.shtml Просвирнов А. Ю. Советский футбол на международной арене: 1934-45 годы] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160825184231/http://samlib.ru/p/proswirnow_a_j/1934mn.shtml |date=25 серпня 2016 }} {{ref-ru}}</ref><ref>[http://fcdin.com/index.php?option=com_content&task=view&id=756&Itemid=70 Год 1945 (турне): «Динамо» покоряет Британию] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170608034921/http://fcdin.com/index.php?option=com_content&task=view&id=756&Itemid=70 |date=8 червня 2017 }} {{ref-ru}}</ref>. Того ж року, йому було присвоєно почесне звання [[Заслужений майстер спорту СРСР|«Заслужений майстер спорту»]].

За ленінградське «Динамо» виступав протягом трьох повоєнних сезонів. Всього в чемпіонатах СРСР провів 144 матчі, забив 5 м'ячів.

Закінчив спецвіділення Державного інституту фізичної культури ім. П. Ф. Лесгафта (1947)<ref>[http://ke.culture.gov-murman.ru/slovnik/?ELEMENT_ID=99277 Кольская энциклопедия. Орешкин Борис Степанович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170212091521/http://ke.culture.gov-murman.ru/slovnik/?ELEMENT_ID=99277 |date=12 лютого 2017 }} {{ref-ru}}</ref>. Працював старшим тренером в алма-атинському «Динамо» (1952), команді з Мурманська (1961—1962) і ленінградських клубах «Більшовик» (1960) та «Арсенал» (1969—1973). Три роки був заступником голови міської секції футболу (1956—1958).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{footballfacts|107215}}
* {{cite web |url=http://allfutbolist.ru/players/1029 |title=Профіль |publisher=[http://allfutbolist.ru/bukva/1 AllFutbolist] |language=рос. |accessdate=11 лютого 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20161218070330/http://allfutbolist.ru/players/1029 |archivedate=18 грудня 2016 |deadurl=yes }}

[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Динамо» (Санкт-Петербург)]]
[[Категорія:Радянські військові моряки Другої світової війни]]
[[Категорія:Футболісти «Червоної зорі»]]
[[Категорія:Випускники університету імені Лесгафта]]

title: Особисті дані

Поховання: Серафимівське кладовищеd

Громадянство: СРСР

Позиція: півзахисник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Електрик» (Ленінград) · 70 · (4)

«Динамо» (Ленінград) · 74 · (1)

«Динамо» (Ленінград) · 4 · (0)

title: Звання, нагороди

Звання: Заслужений майстер спорту СРСР

Нагороди: Медаль «За оборону Ленінграда»

Звання, нагороди: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# 10057 Л'Обель
10057 Л'Обель (10057 L'Obel) — астероїд головного поясу, відкритий 11 лютого 1988 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,528.

title: 10057 Л'Обель

wikitext:
{{Планета
| назва = 10057 Л'Обель
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ерік Вальтер Ельст]]
| місце відкриття = [[Обсерваторія Ла-Сілья]]
| дата відкриття = [[11 лютого]] [[1988]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1988 CO1''' <br />1994 VW
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|10057|2014.05.10|2014.04.08}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,703228247991 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,037584704514 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,370406476253 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,140407046248
| орбітальний період = 1333,007719391 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,270065952929 °/д
| середня аномалія = 103,9373730104°
| нахил орбіти = 3,982833848528°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 126,3993591044°
| арг_перицентру = 315,7316508520°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 14,3
| спектр_тип =
}}

'''10057 Л'Обель''' (10057 L'Obel) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[11 лютого]] [[1988]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,528.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Л'Обель}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (10001-10100)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|10057}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|(10056) 1988 BX3|(10058) 1988 DD5}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1988]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 10057 Л'Обель

Відкривач: Ерік Вальтер Ельст

Місце відкриття: Обсерваторія Ла-Сілья

Дата відкриття: 11 лютого 1988

title: Позначення

Названа на честь: Matthias de l'Obeld

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Петеля (комуна)
Петеля (рум. Petelea) — комуна у повіті Муреш в Румунії. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
- Петеля (2455 осіб) — адміністративний центр комуни
- Хабік (325 осіб)

Комуна розташована на відстані 276 км на північ від Бухареста, 23 км на північний схід від Тиргу-Муреша, 84 км на схід від Клуж-Напоки, 138 км на північний захід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у комуні проживали 2780 осіб.
Національний склад населення комуни:
| Національність | Кількість осіб | Відсоток |
| -------------- | -------------- | -------- |
| румуни         | 1680           | 60,4%    |
| цигани         | 944            | 34,0%    |
| угорці         | 119            | 4,3%     |
| німці          | 36             | 1,3%     |
| серби          | 1              | < 0,1%   |

Рідною мовою назвали:
| Мова      | Кількість осіб | Відсоток |
| --------- | -------------- | -------- |
| румунська | 1744           | 62,7%    |
| циганська | 890            | 32,0%    |
| угорська  | 114            | 4,1%     |
| німецька  | 32             | 1,2%     |

Склад населення комуни за віросповіданням:
| Релігія                                       | Кількість осіб | Відсоток |
| --------------------------------------------- | -------------- | -------- |
| православні                                   | 2419           | 87,0%    |
| греко-католики                                | 126            | 4,5%     |
| реформати                                     | 67             | 2,4%     |
| п'ятдесятники                                 | 64             | 2,3%     |
| римо-католики                                 | 50             | 1,8%     |
| лютерани (Синодально-пресвітеріанська церква) | 23             | 0,8%     |
| лютерани (Аугсбурзького сповідання)           | 9              | 0,3%     |
| адвентисти                                    | 7              | 0,3%     |
| баптисти                                      | 1              | < 0,1%   |
| не вказали релігію                            | 1              | < 0,1%   |

title: Петеля (комуна)

wikitext:
{{About|комуну|село|Петеля}}
{{НП Румунії
 | назва               = Петеля
 | статус              = комуна
 | місцева_назва       = ''Petelea''
 | герб                =
 | зображення          = Orthodox church petelea.jpg
 | зображення_підпис   = Дерев'яна церква у селі Петеля
 | повіт               = Муреш
 | код_SIRUTA          =
 | широта              = 46.7303
 | довгота             = 24.71
 | висота              = 356
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 3012
 | рік_насел           = 2009
 | населення_джерело   = <ref>{{cite web|url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|title=Populația stabilă la 1.01.2009 total din care de 18 ani și peste|language=румунською|accessdate=2011-12-19|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AaF2pliR?url=http://www.insse.ro/cms/rw/resource/populatia%20stabila%20la%201%20ianuarie%202009%20si%2018.xls|archivedate=10.09.2012|deadurl=yes}}</ref>
 | площа               = 43,7
 | поштові_індекси     =
 | карта               = Petelea jud Mures.png
 | примар              = Pădurean Sorin -Pompei<ref>{{cite web|url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|title=Biroul Electoral Central. Alegeri locale 2008 TUR I + TUR II + TUR III. Primari aleşi pe municipii,oraşe şi comune.|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IAlaxrmA?url=http://www.beclocale2008.ro/documm/ora10/pales_moc_tur123.pdf|archivedate=2013-07-17|deadurl=yes}}</ref>
 | партія              = [[Велика Румунія (партія)|PRM]]
 | мандат              = 2008-2012
 | www                 =
}}
'''Петеля''' ({{lang-ro|Petelea}}) — комуна у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Муреш (повіт)|Муреш]] в [[Румунія|Румунії]]. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік):
* [[Петеля]] (2455 осіб) — адміністративний центр комуни
* [[Хабік]] (325 осіб)

Комуна розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 276 км на північ від [[Бухарест]]а, 23 км на північний схід від [[Тиргу-Муреш|Тиргу-Муреша]], 84 км на схід від [[Клуж-Напока|Клуж-Напоки]], 138 км на північний захід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]]<ref>{{cite web|url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=2568&judet_id=2798&localitate_id=2865|title=Structura Etno-demografică a României|language=румунською|accessdate=2011-12-15|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IFo4QKr9?url=http://www.edrc.ro/recensamant.jsp?regiune_id=2568|archivedate=2013-07-20|deadurl=no}}</ref> у комуні проживали {{formatnum:2780}} осіб.

Національний склад населення комуни:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Національність
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[румуни]]
| 1680
| 60,4%
|-
| цигани
| 944
| 34,0%
|-
| [[Угорці в Румунії|угорці]]
| 119
| 4,3%
|-
| німці
| 36
| 1,3%
|-
| серби
| 1
| < 0,1%
|}

Рідною мовою назвали:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Мова
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| румунська
| 1744
| 62,7%
|-
| циганська
| 890
| 32,0%
|-
| угорська
| 114
| 4,1%
|-
| німецька
| 32
| 1,2%
|}

Склад населення комуни за віросповіданням:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#FFBA80" | Релігія
! style = "background-color:#FFBA80" | Кількість осіб
! style = "background-color:#FFBA80" | Відсоток
|-
| [[Румунська православна церква|православні]]
| 2419
| 87,0%
|-
| греко-католики
| 126
| 4,5%
|-
| реформати
| 67
| 2,4%
|-
| п'ятдесятники
| 64
| 2,3%
|-
| римо-католики
| 50
| 1,8%
|-
| лютерани (Синодально-пресвітеріанська церква)
| 23
| 0,8%
|-
| лютерани (Аугсбурзького сповідання)
| 9
| 0,3%
|-
| адвентисти
| 7
| 0,3%
|-
| баптисти
| 1
| < 0,1%
|-
| не вказали релігію
| 1
| < 0,1%
|}

== Посилання ==
* [http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-PETELEA/73845/ Дані про комуну Петеля на сайті Ghidul Primăriilor] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130414003214/http://www.ghidulprimariilor.ro/business.php/PRIMARIA-PETELEA/73845 |date=14 квітня 2013 }}

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Повіт Муреш}}
{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Комуни повіту Муреш]]

title: Дерев'яна церква у селі Петеля

Країна: Румунія

Повіт: Муреш

Телефонний код: +40 265 (Romtelecom, TR) · +40 365 (інші оператори)

title: Влада

Примар · Мандат: Pădurean Sorin -Pompei (PRM) · 2008-2012


text:
# Pissing Razors
Pissing Razors — американський грув-метал гурт, заснований у 1993 році в Ель-Пасо, Техас. У 2021 році вийшов останній на даний момент альбом гурту — Eulogy Death March.

## Історія
Гурт заснували брати Едді та Денні Гарсія в 1993 році. Едді грав на гітарі, а Денні на барабанах. Згодом до них приєдналися вокаліст Дейв МакНатт і басист Мет Лінч. Склад гурту мінявся. Незабаром гурт покинув МакНатт, на зміну йому прийшов Джо Родрігез. У 1996 році гурт випустив альбом під назвою Psycho Punko Metal Groove.
У 1997 році сталися чергові зміни складу: гурт покинув Денні Гарсія, Едді Гарсія перейшов на барабани, а Мет Лінч перейшов на гітару. До гурту також приєднався басист Рік Волес. Однойменний дебютний альбом Pissing Razors був випущений у 1998 році на студії Noise Records.
Склад гурту залишався стабільним до 1999 року, коли Мет Лінч був замінений Сезарем Сото. У 2000 році гурт долучився до запису альбому Panther: A Tribute to Pantera, а чергові зміни складу вплинули на два наступні альбоми. Родрігез покинув гурт у 2000 році, замість нього близько року грав Джейсон Брагг, якого в свою чергу замінив Андре Акоста. До 2003 року пішов Сезар Сото і прийшов Мет Діфабіо, в такому складі гурт випустив альбом Evolution. Зрештою гурт розпався у 2004 році.
У 2014 році гурт знов возз'єднався в складі з Едді Гарсії, Мета Лінча, Джо Родрігеза і нового басиста Гео Гомеза. Окремий сингл «Wasting Away», кавер-версія пісні гурту Nailbomb, був випущений на початку 2021 року.
У жовтні 2021 року вийшов крайній альбом гурту — Eulogy Death March.

## Учасники гурту

### Учасники гурту
- Едді Гарсія — барабани (1997—2004, 2014—н. ч.), гітари (1994—1996);
- Мет Лінч — гітари (1997—1999, 2014-наш час), бас (1994—1996);
- Джо Родрігез — вокал (1995—2000, 2014—н. ч.);
- Гео Гомез — бас (2014-наш час).

### Колишні учасники гурту
- Дейв МакНатт — вокал (1994; помер у 2013 році);
- Денні Гарсія — ударні (1994—1996);
- Сезар Сото — гітари (1999—2002);
- Джейсон Брагг — вокал (2000—2001);
- Андре Акоста — вокал (2001—2004);
- Мет Діфабіо — гітари (2002—2004);
- Рік Валес — бас (1997—2004).

## Дискографія

### Студійні альбоми
- Psycho Punko Metal Groove (Independent, 1996);
- Pissing Razors (Noise Records, 1998);
- Cast Down the Plague (Noise Records, 1999);
- Fields of Disbelief (Noise Records, 2000);
- Where We Come From (Spitfire Records, 2001);
- Evolution (Spitfire Records, 2003);
- Eulogy Death March (Razor Records, 2021).

### Концертні альбоми
- Live in the Devil's Triangle (Spitfire Records, 2002).

title: Pissing Razors

wikitext:
{{Музичний колектив
| Назва                = Pissing Razors
| Фото                 =
| Жанр                 = [[грув-метал]]
| Роки                 = [[1993]] — [[2004]],
[[2014]] — н. ч.
| Країна               =
| Місто                = Ель-Пасо, [[Техас]]
| Лейбл                = Noise, Spitfire, Art Is War
| Склад                = Едді Гарсія,
Мет Лінч,
Джо Родрігез,
Гео Гомез
}}

'''Pissing Razors''' — американський [[грув-метал]] гурт, заснований у 1993 році в [[Ель-Пасо (Техас)|Ель-Пасо]], [[Техас]]<ref name=":02">{{Cite web|title="Oldschool Sunday: PISSING RAZORS [New 'Crushing Grip' Arrives]"|url=https://www.riffrelevant.com/2019/01/27/oldschool-sunday-pissing-razors-crushing-grip-single-now-streaming/|website=Riff Relevant}}</ref>. У 2021 році вийшов останній на даний момент альбом гурту — Eulogy Death March.

== Історія ==
Гурт заснували брати Едді та Денні Гарсія в 1993 році. Едді грав на гітарі, а Денні на [[Ударні музичні інструменти|барабанах]]. Згодом до них приєдналися вокаліст Дейв МакНатт і [[Бас-гітара|басист]] Мет Лінч. Склад гурту мінявся. Незабаром гурт покинув МакНатт, на зміну йому прийшов Джо Родрігез. У 1996 році гурт випустив альбом під назвою Psycho Punko Metal Groove<ref>{{Citation|title=Pissing Razors – Psycho Punko Metal Groove (1996, CD)|url=https://www.discogs.com/release/3854200-Pissing-Razors-Psycho-Punko-Metal-Groove}}</ref><ref>{{Cite web|title=INTERVIEW: Joe Rodriguez - Pissing Razors|url=https://www.therockpit.net/2019/interview-joe-rodriguez-pissing-razors/|website=The Rockpit}}</ref>.

У 1997 році сталися чергові зміни складу: гурт покинув Денні Гарсія, Едді Гарсія перейшов на барабани, а Мет Лінч перейшов на гітару. До гурту також приєднався басист Рік Волес<ref>{{Cite web|title=Pissing Razors Songs, Albums, Reviews, Bio & More|url=https://www.allmusic.com/artist/pissing-razors-mn0000851141|website=AllMusic|accessdate=2024-01-28|language=en}}</ref>. Однойменний дебютний альбом Pissing Razors був випущений у 1998 році на студії Noise Records<ref>{{Citation|title=Pissing Razors - Pissing Razors {{!}} Songs, Reviews, Credits {{!}} AllMusic|url=https://www.allmusic.com/album/pissing-razors-mw0000036367}}</ref>.

Склад гурту залишався стабільним до 1999 року, коли Мет Лінч був замінений Сезарем Сото<ref name=":1">{{Cite web|title="Pissing Razors Biography, Songs, & Albums"|url=https://www.allmusic.com/artist/pissing-razors-mn0000851141/biography|website=allmusic.com}}</ref>. У 2000 році гурт долучився до запису альбому Panther: A Tribute to Pantera<ref>{{Citation|title=A Panther: A Tribute to Pantera - Various Artists {{!}} Songs, Reviews, Credits {{!}} AllMusic|url=https://www.allmusic.com/album/a-panther-a-tribute-to-pantera-mw0000060440}}</ref>, а чергові зміни складу вплинули на два наступні альбоми. Родрігез покинув гурт у 2000 році<ref name=":1" />, замість нього близько року грав Джейсон Брагг, якого в свою чергу замінив Андре Акоста. До 2003 року пішов Сезар Сото і прийшов Мет Діфабіо<ref>{{Cite web|url=https://www.blabbermouth.net/news/pissing-razors-confirm-guitarist-s-departure/|title=PISSING RAZORS Confirm Guitarist's Departure|website=Blabbermouth.net}}</ref>, в такому складі гурт випустив альбом Evolution<ref>{{Citation|title=Evolution - Pissing Razors {{!}} Songs, Reviews, Credits {{!}} AllMusic|url=https://www.allmusic.com/album/evolution-mw0000692882}}</ref>. Зрештою гурт розпався у 2004 році.

У 2014 році гурт знов возз'єднався в складі з Едді Гарсії, Мета Лінча, Джо Родрігеза і нового басиста Гео Гомеза<ref>{{Cite web|last=Munro|first=Scott|title=Pissing Razors plan studio return|url=https://www.loudersound.com/news/pissing-razors-plan-studio-return|website=loudersound.com}}</ref><ref>{{Cite web|title=Original PISSING RAZORS Lineup To Reunite For New Album, Live Shows|url=https://blabbermouth.net/news/original-pissing-razors-lineup-to-reunite-for-new-album-live-shows/|website=BLABBERMOUTH.NET}}</ref>. Окремий сингл «Wasting Away», кавер-версія пісні гурту [[Nailbomb]], був випущений на початку 2021 року<ref>{{Cite web|title=Video Premiere: Pissing Razors - 'Wasting Away'|url=https://newnoisemagazine.com/video-premiere-pissing-razors-wasting-away/|website=New Noise Magazine}}</ref><ref>{{Cite web|title=PISSING RAZORS Team Up With SKINLAB's STEEV ESQUIVEL For Cover Of NAILBOMB's 'Wasting Away'|url=https://blabbermouth.net/news/pissing-razors-team-up-with-skinlabs-steev-esquivel-for-cover-of-nailbombs-wasting-away/|website=BLABBERMOUTH.NET}}</ref>.

У жовтні 2021 року вийшов крайній альбом гурту — Eulogy Death March<ref>{{Cite web|title=Pissing Razors Release Their New Album - "Eulogy Death March"|url=https://www.ghostcultmag.com/pissing-razors-release-their-new-album-eulogy-death-march/|website=Ghost Cult Magazine}}</ref>.

== Учасники гурту ==

=== Учасники гурту ===

* Едді Гарсія — барабани (1997—2004, 2014—н. ч.), гітари (1994—1996);
* Мет Лінч — гітари (1997—1999, 2014-наш час), бас (1994—1996);
* Джо Родрігез — вокал (1995—2000, 2014—н. ч.);
* Гео Гомез — бас (2014-наш час).

=== Колишні учасники гурту ===

* Дейв МакНатт — вокал (1994; помер у 2013 році);
* Денні Гарсія — ударні (1994—1996);
* Сезар Сото — гітари (1999—2002);
* Джейсон Брагг — вокал (2000—2001);
* Андре Акоста — вокал (2001—2004);
* Мет Діфабіо — гітари (2002—2004);
* Рік Валес — бас (1997—2004).

== Дискографія ==

=== Студійні альбоми ===

* ''Psycho Punko Metal Groove'' (Independent, 1996);
* ''Pissing Razors'' (Noise Records, 1998);
* ''Cast Down the Plague'' (Noise Records, 1999);
* ''Fields of Disbelief'' (Noise Records, 2000);
* ''Where We Come From'' (Spitfire Records, 2001);
* ''Evolution'' (Spitfire Records, 2003);
* ''Eulogy Death March'' (Razor Records, 2021).

=== Концертні альбоми ===

* ''Live in the Devil's Triangle'' (Spitfire Records, 2002).

== Примітки ==
<references responsive="" />

== Посилання ==

* {{Amg}}
[[Категорія:Музичні колективи, що розпались 2004]]
[[Категорія:Грув-метал гурти]]
[[Категорія:Рок-гурти США]]
[[Категорія:Музичні колективи, що з'явились 1993]]

title: Основна інформація

Жанр: грув-метал

Місто: Ель-Пасо, Техас

Лейбл: Noise, Spitfire, Art Is War

Склад: Едді Гарсія, · Мет Лінч, · Джо Родрігез, · Гео Гомез


text:
# IC 447
IC 447 — галактика типу RN (відзеркалююча туманність) у сузір'ї Єдиноріг.
Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції індексного каталогу.

title: IC 447

wikitext:
{{Галактика IC
| IC = 447
| Назва = IC 447
| Тип = [[галактична туманність]], залишки [[Супернова|супернової]]
| Сузір'я = Єдиноріг
| Позначення = IC 2169, LBN 903
| Пряме_сходження = 06 год 31 хв 06,0 сек
| Відхилення = +09° 52′ 00″
| Код = RN
| Хаббл-тип = [[відзеркалююча туманність]]
| Епоха = [[J2000.0]]
| Видима_зоряна_величина =
| Видимі_розміри = 25,00' × 20,0'
| Яскравість_поверхні =
| Фотографічна_зоряна_величина =
| Кутове_положення =
| bot = true
| dreyer = true
}}

'''IC 447''' — [[галактика]] типу RN ([[відзеркалююча туманність]]) у сузір'ї [[Єдиноріг (сузір'я)|Єдиноріг]].

Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції [[Індексний каталог|індексного каталогу]].

== Посилання ==

* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+447 IC 447] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070314113617/http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+447 |date=14 березня 2007 }} в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-en}}
* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc_fr.cgi?IC+447 IC 447] в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-fr}}
* http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+447 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070314053556/http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+447 |date=14 березня 2007 }}
* [http://simbad.u-strasbg.fr/sim-id.pl?Ident=IC+447 IC 447 в базі SIMBAD]{{ref-en}}{{Недоступне посилання|date=жовтня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://vizier.u-strasbg.fr/viz-bin/VizieR-S?IC+447 IC 447 в базі Vizier]{{ref-en}}{{Недоступне посилання|date=жовтня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://nedwww.ipac.caltech.edu/cgi-bin/nph-objsearch?objname=IC+447 IC 447 в базі NASA Extragalactic  Database]{{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20070202212605/http://www.ngcic.org/steinicke/ Бази даних про об'єкти NGC/IC]{{ref-en}}

{{Навігатор NGC|IC 443|IC 444|IC 445|IC 446|IC 447|IC 448|IC 449|IC 450|IC 451|}}

{{Бот|}}<!-- заберіть шаблон {{бот|}}, якщо вносите серйозні зміни в статтю -->

[[Категорія:Об'єкти IC|IC 447]]
[[Категорія:Єдиноріг (сузір'я)|IC 447]]
[[Категорія:Відбивні туманності|IC 447]]

title: Розташування (епоха J2000.0)

Сузір'я: Єдиноріг

Пряме піднесення: 06 год 31 хв 06,0 сек

title: Характеристики

Габбл-тип: відзеркалююча туманність

Тип: галактична туманність, залишки супернової

title: Позначення


text:
# Висолає
Висолає (словац. Visolaje) — село, громада округу Пухов, Тренчинський край. Кадастрова площа громади — 9.65 км².
Населення 980 осіб (станом на 31 грудня 2020 року).

## Історія
Висолає згадується 1327 року.

## Населення
| Рік:            | 1994. | 2004.   | 2014.   | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- | ------- | ------- |
| Кількість осіб: | 908   | 947     | 911     | 960     |
| Різниця:        |       | +4,29 % | -3,80 % | +5,37 % |

| Рік:            | 2023. | 2024.   |
| --------------- | ----- | ------- |
| Кількість осіб: | 981   | 960     |
| Різниця:        |       | -2,14 % |

title: Висолає

wikitext:
{{Населений пункт Словаччини
|староста = Петер Янік
|автошляхи =
}}
'''Висолає''' ({{lang-sk|Visolaje}}) — село, [[громади Словаччини|громада]] округу [[Пухов (округ)|Пухов]], [[Тренчинський край]]. Кадастрова площа громади — 9.65 км².

Населення 980 осіб (станом на 31 грудня 2020 року).

== Історія ==
Висолає згадується 1327 року.

== Населення ==
{{SK|pop}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{офіційний сайт||громади}}
{{obce}}

{{бібліоінформація}}

{{Округ Пухов}}
{{Тренчинський край}}
[[Категорія:Округ Пухов]]

title: обец

герб: прапор

Країна: Словаччина

Край: Тренчинський

Окрес: Пухов → SPARQL ←

Водойма: Пружинка (природний водотік, річка)

· густота: 99,50 осіб/км²

Автомоб. ном.: PU

Поштовий індекс: 018 61 (pošta Beluša)

Староста: Петер Янік

title: Карта

Карта:
Висолає (Тренчинський край)
Висолає у Вікісховищі


text:
# Ульріх де Мезьєр
Карл Ернст Ульріх де Мезьєр (нім. Karl Ernst Ulrich de Maizière; 24 лютого 1912, Штаде — 26 серпня 2006, Бонн) — німецький офіцер, оберст-лейтенант генштабу вермахту, генерал бундесверу.

## Біографія
Син держслужбовця, вченого-юриста, офіцера запасу Вальтера де Мезьєра і його дружини Елізабет, уродженої Дюкерс. Ульріх де Мезьєр спочатку мріяв стати музикантом. Він навчався в Ганноверській гуманістичній гімназії імені імператора Вільгельма, багато читав і добре грав на фортепіано. Однак в 1930 році, після отримання абітура, змінив свої плани, ставши фанен-юнкером 5-го піхотного полку в Штеттіні. Учасник Другої світової війни, був поранений на Східному фронті, потрапив у полон . У британському таборі для військовополонених на території Бельгії завідував бібліотекою, де було 750 книг. В останні місяці війни був першим офіцером Генерального штабу і брав участь в переговорах з Червоною армією про капітуляцію Німеччини.
В 1947/51 роках навчався і працював в сфері книжкової і нотної торгівлі. В 1951 році повернувся на військову службу, брав активну участь у створенні бундесверу. З 1966 року — генерал-інспектор бундесверу. В 1972 році вийшов у відставку. До кінця життя співпрацював з Федеральним міністерством оборони.

## Звання
- Лейтенант (1 серпня 1933)
- Обер-лейтенант (1 жовтня 1935)
- Гауптман (1 квітня 1939)
- Майор генштабу (1 квітня 1942)
- Оберст-лейтенант генштабу (1 червня 1943)
- Оберст (21 грудня 1955)
- Бригадний генерал (22 грудня 1956)
- Генерал-майор (30 липня 1962)
- Генерал-лейтенант (1 жовтня 1964)
- Генерал (25 серпня 1966)

## Нагороди
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу (4 роки)
- Залізний хрест
  - 2-го класу (1939)
  - 1-го класу (1944)
- Хрест Воєнних заслуг 2-го і 1-го класу з мечами
- Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»
- Нагрудний знак «За поранення» в чорному
- Орден Почесного легіону (Франція)
  - командорський хрест (1962) — нагороджений особисто президентом Шарлем де Голлем за внесок в розвиток франко-німецької дружби.
  - великий офіцерський хрест (1969)
- Премія барона фом Штайна (1964)
- Легіон Заслуг (США), командорський хрест (1969)
- Орден «За заслуги перед Федеративною Республікою Німеччина», великий хрест із зіркою і плечовою стрічкою (1970)
- Почесний президент Товариства Клаузевіца (1983)
- Премія Германа Елерса (1986)

title: Ульріх де Мезьєр

wikitext:
{{Особа
|жінка =
|оригінал імені = {{lang-de|Karl Ernst Ulrich de Maizière}}
|зображення =
|підпис = Генерал де Мезьєр (вересень 1966).
|місце народження =
|дата смерті =
|місце смерті =
|поховання =
|громадянство =
|національність =
|військове звання =
|партія =
|нагороди = {{(!}}
{{!}}{{Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}
{{!}}-
{{!}}{{Хрест Воєнних заслуг I класу з мечами}}{{!!}}{{Хрест Воєнних заслуг II класу з мечами}}{{!!}}{{Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»}}
{{!}}-
{{!}}{{За поранення (чорний нагрудний знак)}}{{!!}}{{Великий офіцер ордена Почесного легіону}}{{!!}}{{Командор ордена Почесного легіону}}
{{!}}-
{{!}}{{Легіон Заслуг (Командор) (США)}}{{!!}}{{Кавалер Великого Хреста 2 класу ордена За заслуги перед ФРН}}
{{!)}}
}}
'''Карл Ернст Ульріх де Мезьєр''' ({{lang-de|Karl Ernst Ulrich de Maizière}}; [[24 лютого]] [[1912]], [[Штаде]] — [[26 серпня]] [[2006]], [[Бонн]]) — німецький офіцер, [[оберст-лейтенант]] генштабу вермахту, [[генерал]] бундесверу.

== Біографія ==
Син держслужбовця, вченого-юриста, офіцера запасу Вальтера де Мезьєра і його дружини Елізабет, уродженої Дюкерс. Ульріх де Мезьєр спочатку мріяв стати музикантом. Він навчався в Ганноверській гуманістичній гімназії імені імператора Вільгельма, багато читав і добре грав на фортепіано. Однак в 1930 році, після отримання абітура, змінив свої плани, ставши фанен-юнкером 5-го піхотного полку в Штеттіні. Учасник [[Друга світова війна|Другої світової війни]], був поранений на Східному фронті, потрапив у полон . У британському таборі для військовополонених на території Бельгії завідував бібліотекою, де було 750 книг. В останні місяці війни був першим офіцером Генерального штабу і брав участь в переговорах з Червоною армією про капітуляцію Німеччини.
[[Файл:General a.D. Ulrich de Maizière.jpg|міні|Генерал де Мезьєр (2005).]]
В 1947/51 роках навчався і працював в сфері книжкової і нотної торгівлі. В 1951 році повернувся на військову службу, брав активну участь у створенні бундесверу. З 1966 року — генерал-інспектор бундесверу. В 1972 році вийшов у відставку. До кінця життя співпрацював з [[Федеральне міністерство оборони Німеччини|Федеральним міністерством оборони]].

== Звання ==

* [[Лейтенант]] (1 серпня 1933)
* [[Обер-лейтенант]] (1 жовтня 1935)
* [[Гауптман (звання)|Гауптман]] (1 квітня 1939)
* [[Майор]] генштабу (1 квітня 1942)
* [[Оберст-лейтенант]] генштабу (1 червня 1943)
* [[Оберст]] (21 грудня 1955)
* [[Бригадний генерал]] (22 грудня 1956)
* [[Генерал-майор]] (30 липня 1962)
* [[Генерал-лейтенант]] (1 жовтня 1964)
* [[Генерал]] (25 серпня 1966)

== Нагороди ==

* [[Медаль «За вислугу років у Вермахті»]] 4-го класу (4 роки)
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]]
** 2-го класу (1939)
** 1-го класу (1944)
* [[Хрест Воєнних заслуг (Німеччина)|Хрест Воєнних заслуг]] 2-го і 1-го класу з мечами
* [[Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»]]
* [[Нагрудний знак «За поранення»]] в чорному
* [[Орден Почесного легіону]] ([[Франція]])
** командорський хрест (1962) — нагороджений особисто президентом [[Шарль де Голль|Шарлем де Голлем]] за внесок в розвиток франко-німецької дружби.
** великий офіцерський хрест (1969)
* Премія барона фом Штайна (1964)
* [[Легіон Заслуг (США)]], командорський хрест (1969)
* [[Орден «За заслуги перед Федеративною Республікою Німеччина»]], великий хрест із зіркою і плечовою стрічкою (1970)
* Почесний президент Товариства Клаузевіца (1983)
* Премія Германа Елерса (1986)

== Див. також ==

* [[Андреас де Мезьєр]]
* [[Лотар де Мезьєр]]
* [[Томас де Мезьєр]]

== Література ==

* ''Soldatische Führung – heute. Vorträge und Reden zur Aufgabe und Situation der Bundeswehr'', R. v. Decker’s Verlag G. Schenck, Hamburg 1966; 2. erweiterte und 3. Auflage unter dem Titel ''Bekenntnis zum Soldaten. Militärische Führung in unserer Zeit'', 1971, <nowiki>ISBN 3-7685-2271-7</nowiki>.
* ''Führen – im Frieden. 20 Jahre Dienst für Bundeswehr und Staat'', Bernard & Graefe, München 1974, <nowiki>ISBN 3-7637-5134-3</nowiki>.
* ''Verteidigung in Europa-Mitte. Studie im Auftrag der Versammlung der Westeuropäischen Union'', Lehmann, München 1975, <nowiki>ISBN 3-469-00554-0</nowiki>.
* ''In der Pflicht. Lebensbericht eines deutschen Soldaten im 20. Jahrhundert'', Mittler, Herford Bonn 1989, <nowiki>ISBN 3-8132-0315-8</nowiki> (Автобіографія).
* Dermot Bradley, Heinz-Peter Würzenthal, Hansgeorg Model: ''Die Generale und Admirale der Bundeswehr. 1955 – 1999. die militärischen Werdegänge'' (= Deutschlands Generale und Admirale; Teil VIb). Band 3: ''Laegeler – Quiel''. Biblio-Verlag, Osnabrück 2005, <nowiki>ISBN 978-3-7648-2382-5</nowiki>, S. 166.
* Bernd Freytag von Loringhoven, Hans-Adolf Jacobsen (Hrsg.): ''Im Dienst der Friedenssicherung. General Ulrich de Maizière. Beiträge zu seiner Verabschiedung als Generalinspekteur des Bundeswehr (1966–1972).'' Bernard & Graefe, Frankfurt am Main 1972, <nowiki>ISBN 3-7637-5115-7</nowiki>, OCLC 3088037 (Bibliographie der Schriften von Ulrich de Maizière auf S. 199–204).
* Reiner Pommerin: ''General Ulrich de Maizière''. In: ''Europäische Sicherheit & Technik'' 61 (2012) 2, S. 44–46.
* Clemens Range: ''Die Generale und Admirale der Bundeswehr.'' E.S. Mittler, Herford 1990, <nowiki>ISBN 3-8132-0350-6</nowiki>. OCLC 24212012
* Andreas Schumann: ''Familie de Maizière – Eine deutsche Geschichte'' Orell Füssli, Zürich 2014, <nowiki>ISBN 978-3-280-05531-1</nowiki>.
* Viktor Toyka, Rüdiger Kracht: ''Clausewitz-Gesellschaft. Chronik 1961–2011''. Hrsg. durch die Clausewitz-Gesellschaft, Hamburg 2011, <nowiki>ISBN 978-3-9810794-6-3</nowiki>, S. 39–40.
* John Zimmermann: ''Ulrich de Maizière, General der Bonner Republik. 1912 bis 2006'' Oldenbourg, München 2012, <nowiki>ISBN 978-3-486-71300-8</nowiki>.
* John Zimmermann: ''Der Prototyp: General Ulrich de Maizière''. In: Helmut R. Hammerich, Rudolf J. Schlaffer (Hrsg.): ''Militärische Aufbaugenerationen der Bundeswehr 1955 bis 1970. Ausgewählte Biografien'' (= ''Sicherheitspolitik und Streitkräfte der Bundesrepublik Deutschland''. Band 10). Im Auftrag des Militärgeschichtlichen Forschungsamtes, Oldenbourg, München 2011, <nowiki>ISBN 978-3-486-70436-5</nowiki>, S. 409 ff.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Мезьєр Ульріх де}}
[[Категорія:Французи Німеччини]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з Німеччини]]
[[Категорія:Генерали Бундесверу]]
[[Категорія:Генерал-інспектори Бундесверу]]

title: нім. Karl Ernst Ulrich de Maizière

нім. Karl Ernst Ulrich de Maizière: Генерал де Мезьєр (вересень 1966).

Народився: 24 лютого 1912[…] · Штаде, Провінція Ганновер, Прусське королівство, Німецька імперія

Помер: 26 серпня 2006 (94 роки) або 27 серпня 2006 (94 роки) · Бонн, Кельн, Північний Рейн-Вестфалія, Німеччина

Країна: Німеччина

Діяльність: військовослужбовець

Знання мов: німецька

Учасник: Друга світова війна

Посада: General Inspector of the Bundeswehrd і Inspector of the Armyd

Військове звання: генерал

Рід: Maizièred

Брати, сестри: Clemens de Maizièred

У шлюбі з: Eva de Maizièred

Діти: Томас де Мезьєр і Andreas de Maizièred

Нагороди: | Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | | Хрест Воєнних заслуг I класу з мечами | Хрест Воєнних заслуг II класу з мечами | Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42» | | Нагрудний знак «За поранення» в чорному | Великий офіцер ордена Почесного легіону | Командор ордена Почесного легіону | | Легіон Заслуг (Командор) (США) | Кавалер Великого Хреста 2 класу ордена За заслуги перед ФРН | |

title: Діти

Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу: Залізний хрест 1-го класу · Залізний хрест 2-го класу

Хрест Воєнних заслуг I класу з мечами: Хрест Воєнних заслуг II класу з мечами · Медаль «За зимову кампанію на Сході 1941/42»

Нагрудний знак «За поранення» в чорному: Великий офіцер ордена Почесного легіону · Командор ордена Почесного легіону


text:
# Ауачапан
Ауачапа́н (ісп. Ahuachapán) — місто в західній частині Сальвадору, поблизу кордону з Гватемалою, адміністративний центр однойменного департаменту.

## Географія
Місто розташоване біля підніжжя вулкану Ла-Лагуніта, за 45 км на захід від міста Санта-Ана, другим за величиною в Сальвадорі. Населення міста в 2007 році склало 110 511 чол.

## Історія
Місто засноване на місці стародавнього поселення індіанців мая, яке називалося Гуекьяпам, а після вторгнення іспанців — Агуеча. В 1862 році Ауачапан отримав статус міста, а з 1869 року став адміністративним центром департаменту однойменного департаменту.
На початку 1980-х років, під час громадянської війни, у місті і його околицях йшли кровопролитні бої.

## Економіка
Ауачапан — центр торгівлі кавою, цукром, тропічними фруктами, зерном. Цукрова та тютюнова промисловість. На річці Моліна побудована ГЕС, поблизу водоспаду Малакатіупан знаходяться термальні води, від яких працює геотермальна електростанція.

title: Ауачапан

wikitext:
{{Місто
 | назва               = Ауачапан
 | місцева_назва       = {{lang-es|Ahuachapán}}
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор              = Bandera del Departamento de Ahuachapán.PNG
 | прапор_підпис       =
 | герб                = Escudo del departamento de ahuachapan..png
 | герб_підпис         =
 | країна              = [[Сальвадор]]
 | регіон              = [[Ауачапан (департамент)|Ауачапан]]
 | цифровий ідентифікатор=
 | вид ідентифікатора  =
 | розташування        =
 | розташування_розмір =
 | розташування_підпис =
 | mapx                =
 | mapy                =
 | засноване           = [[1862]]
 | статус              =
 | магдебурзьке право  =
 | населення           = 110 511 чоловік (2007)
 | густота             =
 | катойконім          =
 | агломерація         =
 | площа               = 244,84
 | часовий пояс        =
 | висота над рівнем моря= 799
 | поштові індекси     =
 | код країни          =
 | код міста           =
 | координати          =
  |lat_dir = N|lat_deg = 13|lat_min = 55|lat_sec =
  |lon_dir = W|lon_deg = 89|lon_min = 51|lon_sec =
 | поділ міста         =
 | міста-побратими     =
 | день міста          =
 | адреса              =
 | вебсторінка         =
 | мер                 =
 }}
'''Ауачапа́н''' ({{lang-es|Ahuachapán}}) — [[місто]] в західній частині [[Сальвадор]]у, поблизу кордону з [[Гватемала|Гватемалою]], [[адміністративний центр]] [[Ауачапан (департамент)|однойменного департаменту]].

== Географія ==
Місто розташоване біля підніжжя [[вулкан]]у [[Ла-Лагуніта]], за 45 км на захід від міста [[Санта-Ана (Сальвадор)|Санта-Ана]], другим за величиною в [[Сальвадор]]і. Населення міста в 2007 році склало 110 511 чол.

== Історія ==
Місто засноване на місці стародавнього поселення індіанців [[Мая (цивілізація)|мая]], яке називалося ''Гуекьяпам'', а після вторгнення [[іспанці]]в — ''Агуеча''. В [[1862]] році Ауачапан отримав статус міста, а з [[1869]] року став адміністративним центром департаменту [[Ауачапан (департамент)|однойменного департаменту]].

На початку [[1980-ті|1980-х років]], під час [[Громадянська війна в Сальвадорі|громадянської війни]], у місті і його околицях йшли кровопролитні бої.

== Економіка ==
Ауачапан — центр торгівлі [[кава|кавою]], [[цукор|цукром]], [[тропіки|тропічними]] [[фрукт]]ами, [[зерно]]м. Цукрова та тютюнова промисловість. На річці [[Моліна (річка)|Моліна]] побудована [[ГЕС]], поблизу [[водоспад]]у [[Малакатіупан]] знаходяться [[термальні води]], від яких працює [[Геотермальна енергетика|геотермальна]] [[електростанція]].

{{Найбільші міста Сальвадору}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Міста Сальвадору]]
[[Категорія:Засновані в Північній Америці 1862]]

title: Ауачапан · ісп. Ahuachapán

Герб: Прапор

Країна: Сальвадор

Регіон: Ауачапан

Столиця для: Регіон Ауачапан і Central Ahuachapánd

Міста-побратими: Сан-Хосе