text:
# Матов Олександр Якович
Олександр Якович Матов (16 травня 1937, Київ — 9 вересня 2022, Київ) — український науковець у галузі інформатизації, військовий та державний діяч, педагог. Доктор технічних наук (1980), професор (1981), полковник запасу. Заслужений діяч науки і техніки України (1994). Дослідник широкого кола наукових питань у галузі інформатики та військової кібернетики. Автор понад 300 наукових робіт, зокрема великої кількості авторських свідоцтв на винаходи.
Реформатор структури Київського вищого інженерного радіотехнічного училища протиповітряної оборони, засновник та багаторічний завідувач кафедри автоматизації управління військами (1981—1992). Після реорганізації училища обіймав різні посади, пов'язані з інформатикою, зокрема завідувача відділу проблемно-орієнтованих інформаційних систем Інституту проблем реєстрації інформації НАН України (2003—2022).

## Життєпис
Народився 16 травня 1937-го року у Києві.
У 1959-му році закінчив Київське вище інженерне радіотехнічне училище протиповітряної оборони (КВІРТУ). Тоді ж направлений на роботу до Московського округу ППО.
З 1961-го року — старший інженер науково-дослідної лабораторії КВІРТУ. Через два роки розпочав педагогічну діяльність в училищі.
Наприкінці 1970-х років призначений заступником начальника заснованої ним кафедри автоматизації управління військами, у 1981-му році сам її очолив. Під керівництвом Олександра Матова кафедра стала однією з найкращих в училищі та серед усіх військ ППО СРСР.
У 1980-му році захистив дисертацію та здобув науковий ступінь доктора технічних наук, через рік затверджений у вченому званні професора.
У 1992-му році училище було ліквідовано та реорганізовано у Київський військовий інститут управління і зв'язку, у складі якого Олександр Матов обійняв посаду заступника начальника з наукової роботи, очолив спеціалізовану вчену раду для захисту дисертацій. Тоді ж обраний академіком та керівником відділення спецтехніки, кібернетики та конверсії Академії інженерних наук України.
У 1995-му році, з досягненням граничного для військової служби віку, полковник Матов був звільнений у запас. Тоді ж очолив новостворене Національне агентство з питань інформатизації при Президентові України. Під керівництвом Олександра Матова була розроблена масштабна Національна програма інформатизації України, яку уряд так і не зміг втілити у життя. Через чотири роки Матов був звільнений указом Президента України «у зв'язку з виходом на пенсію», але, як згадувала голова Ради Телекомунікаційної палати України Тетяна Попова, «агентство Матова просто розвалили».
З 1999-го по 2003-й рік — заступник генерального директора з наукової роботи Київського підприємства обчислювальної техніки та інформатики.
У 2003-му році розпочав роботу в Інституті проблем реєстрації інформації НАН України, де обійняв посаду завідувача відділу проблемно-орієнтованих інформаційних систем, пізніше — головного наукового співробітника.
Автор понад 300 наукових робіт, зокрема великої кількості авторських свідоцтв на винаходи. Дослідник широкого кола наукових питань у галузі інформатики та військової кібернетики. Науковий керівник понад 30-ти кандидатів та докторів наук. Член керівних органів Асоціації КВІРТУ ППО, член редакційних колегій часописів «Реєстрація, зберігання і обробка даних» та «Інформаційні технології та спеціальна безпека».
Помер на 86-му році життя 9 вересня 2022-го року. Похований на Берковецькому кладовищі, біля центрального входу (50°29′18.10″ пн. ш. 30°23′40.90″ сх. д. / 50.4883611° пн. ш. 30.3946944° сх. д.).

## Науковий доробок (частковий)
- «Методы построения фототелеграфной аппаратуры отображения информации цифровых вычислительных машин» [Текст] / А. Я. Матов, В. Г. Коряков. — Киев: [б. и.], 1969. — 39 с. : черт.; 20 см.
- «Принципы повышения реальной пропускной способности каналов связи» [Текст]: Учебное пособие по курсу «Основы передачи, обработки и отображения информации» / А. Я. Матов, А. С. Окладников ; Киев. высш. инж. радиотехн. училище противовоздуш. обороны. — Киев: [б. и.], 1970. — 100 с. : ил.; 21 см.
- «Основные положения теории передачи информации» [Текст]: Учеб. пособие по курсу «Основы обработки и передачи информации» / Б. М. Егоров, А. Я. Матов ; Киевское высш. инж. радиотехн. училище противовоздуш. обороны. Кафедра № 8. — Киев: [б. и.], 1970. — 55 с. : ил.; 22 см.
- «Основы теории передачи сигналов в автоматизированных системах управления» [Текст]: Учеб. пособие. — Киев: КВИРТУ, 1973. — 68 с. : ил.; 21 см.
- «Автоматизация обработки, передачи и отображения радиолокационной информации» / [В. Г. Коряков, А. Я. Матов и др.] ; под общ. ред. В. Г. Корякова. — М. : Советское радио, 1975. — 303 с.
- «Основы построения АСУ». К., 1983
- «Основы обработки и передачи информации». К., 1985
- «Организация вычислительных процессов в АСУ»: учебное пособие / А. Я. Матов, В. Н. Шпилев, А. Д. Комов. — Киев: КВИРТУ ПВО, 1989. — 200 с.
- «Перспективні інформаційні технології та розвиток GRID-систем у високопродуктивних глобально-розподілених обчислювальних інфраструктурах корпоративної співпраці» / О. Я. Матов, І. О. Храмова // Реєстрація, зберігання і обробка даних, 2004.
- «Проблеми користування і математичне моделювання хмарних обчислень для інтегрованої інформаційно-аналітичної системи державного управління» // Реєстрація, зберігання і обробка даних. 2010. Т. 12, № 2
- «Сучасні проблеми інформаційного забезпечення процесів управління тактичної ланки Збройних Сил України» / І. А. Бойко, О. Я. Матов, С. П. Колачов, Ю. П. Недайбіда, О. О. Шугалій // Сучасні інформаційні технології у сфері безпеки та оборони. — 2011. — № 1-2. — С. 113—116.
- «Граничні значення пропускної спроможності каналів розподілених мереж в умовах забезпечення заданої цілісності інформаційних об'єктів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, О. В. Дубчак // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2011. — Т. 13, № 1. — С. 87-93.
- «Контроль і поновлення цілісності на основі алгоритму нулізації у коді умовних лишків» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2011. — Т. 13, № 3. — С. 72-80.
- «Криптозахист інформаційних об'єктів шляхом блокових перетворень із позиційної системи числення в систему лишкових класів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2012. — Т. 14, № 1. — С. 66-74.
- «Криптозахист інформаційних об'єктів шляхом блокових перетворень із системи лишкових класів у позиційну систему числення» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2012. — Т. 14, № 3. — С. 99-103.
- «Криптографічна стійкість методів шифрування на основі перетворень з використанням лишкових класів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2012. — Т. 14, № 4. — С. 81-87.
- «Захист цілісності інформації при застосуванні коду „зважених груп“» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2013. — Т. 15, № 3. — С. 49-60.
- «Циклічність операцій контролю за довільним модулем» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2013. — Т. 15, № 2. — С. 82-89.
- «Криптографічні перетворення з використанням хеш-функцій» / О. Я. Матов, В. С. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2014. — Т. 16, № 3. — С. 61-66.
- «Хеш-функції та цілісність інформаційних об'єктів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2014. — Т. 16, № 4. — С. 12-17.
- «Алгоритми кодування інформаційних об'єктів у коді умовних лишків» / О. Я. Матов, B. C. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2015. — Т. 17, № 1. — С. 99-107.
- «Стійкість контрольних ознак коду умовних лишків в умовах загроз цілісності інформаційних об'єктів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2015. — Т. 17, № 2. — С. 53-60.
- «Процедура нулізації при контролі та поновленні цілісності інформаційних об'єктів у коді умовних лишків» / О. Я. Матов, В. С. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2015. — Т. 17, № 3. — С. 65-74.
- «Захист інформаційних об'єктів від навмисних колізій контрольних ознак у завадостійких кодах» / О. Я. Матов, B. C. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2016. — Т. 18, № 2. — С. 31-39.
- «Методики визначення вихідних даних для оцінки залишкових ризиків при забезпеченні конфіденційності інформаційних об'єктів» / В. С. Василенко, О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2017. — Т. 19, № 4. — С. 45–55.
- «Оптимізація надання послуг обчислювальними ресурсами адаптивної хмарної інфраструктури» / О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2018. — Т. 20, № 3. — С. 83–90.
- «Аналітичні моделі багатопріоритетних хмарних дата-центрів зі змішаною дисципліною надання послуг з урахуванням особливостей функціонування та можливих відмов» / О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2019. — Т. 21, № 1. — С. 32–45.
- «Методи і аналітичні умови адаптації надання ресурсів користувачам хмарних обчислень» / О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2020. — Т. 22, № 4. — С. 32-46.
- «Туманні обчислення та їхнє математичне моделювання» / О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2021. — Т. 23, № 3. — С. 22–43.

### Авторські свідоцтва на винаходи (у співавторстві)
- 1982 — «Многоканальное устройство для приоритетного управления»
- 1982 — «Устройство для приоритетного управления»
- 1982 — «Устройство для моделирования систем массового обслуживания»
- 1982 — «Устройство для управления прерыванием программ»
- 1983 — «Устройство для приоритетного управления»
- 1983 — «Устройство для фиксации сбоев»
- 1983 — «Устройство приоритета»
- 1984 — «Устройство для распределения задач между процессорами»
- 1985 — «Устройство для сжатия двоичных векторов»
- 1986 — «Устройство распределения заданий процессорам»
- 1986 — «Устройство для приоритетного подключения источников информации к общей магистрали»
- 1987 — «Устройство для моделирования систем массового обслуживания»
- 1988 — «Устройство для формирования потока импульсов, описываемого распределением Эрланга второго порядка»
- 1988 — «Устройство для классификации сигналов»
- 1991 — «Устройство для прерывания резервированной вычислительной системы»

## Нагороди
- 1994 — заслужений діяч науки і техніки України
- орден Червоної Зірки
- почесний знак «За відмінні успіхи в галузі вищої освіти СРСР»
- лауреат Форуму суспільного визнання КВІРТУ ППО
- понад 10 медалів та орденів

wikiname: ukwiki

title: Матов Олександр Якович

in_language: uk

wikitext:
{{Науковець
|ім'я             = Олександр Матов
|оригінал імені   =
|зображення       = Олександр Матов.jpg
|розмір           = 180
|підпис           =
|дата народження  = 16.05.1937
|місце народження = [[Київ]], [[УРСР]]
|дата смерті      = 9.09.2022
|місце смерті     = [[Київ]], [[Україна]]
|причина смерті   =
|поховання        = [[Берковецьке кладовище]]
|резиденція       =
|громадянство     =
|національність   =
|галузь           = [[інформатизація]]
|alma mater       = [[Київське вище інженерне радіотехнічне училище протиповітряної оборони]] (1959)
|заклад           = [[Московський округ ППО]] (1959—1961)
[[Київське вище інженерне радіотехнічне училище протиповітряної оборони]] (1961—1992)
[[Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації|Київський військовий інститут управління і зв'язку]] (1992—1995)
[[Національне агентство з питань інформатизації при Президентові України]] (1995—1999)
[[Київське підприємство обчислювальної техніки та інформатики]] (1999—2003)
[[Інститут проблем реєстрації інформації НАН України]] (2003—2022)
|посада           = старший інженер, старший викладач, заступник начальника кафедри автоматизації управління військами, начальник кафедри автоматизації управління військами, заступник начальника з наукової роботи, заступник генерального директора з наукової роботи, завідувач відділу проблемно-орієнтованих інформаційних систем, професор
|відомий завдяки  = реформам у структурі КВІРТУ, дослідженням широкого кола наукових питань у галузі [[Інформатика|інформатики]] та військової [[Кібернетика|кібернетики]]
|звання           = [[професор]] (1981)
|ступінь          = [[доктор технічних наук]] (1980)
|керівник         =
|учні             =
|аспіранти-докторанти =
|членство         = академік, керівник відділення спецтехніки, кібернетики та конверсії [[Академія інженерних наук України|Академії інженерних наук України]]
|батько           =
|мати             =
|дружина          =
|чоловік          =
|діти             =
|брати, сестри    =
|нагороди         = {{ряд|вирівняти=вліво|{{Заслужений діяч науки і техніки України}}|{{Орден Червоної Зірки}}|{{Відмінник Вищої школи СРСР}}}}
|автограф         =
|сайт             =
|примітки         =
}}
'''Олександр Якович Матов''' ([[16 травня]] [[1937]], [[Київ]] — [[9 вересня]] [[2022]], Київ) — український науковець у галузі [[Інформатизація|інформатизації]], військовий та державний діяч, педагог. [[Доктор технічних наук]] (1980), [[професор]] (1981), [[полковник]] запасу. [[Заслужений діяч науки і техніки України]] (1994). Дослідник широкого кола наукових питань у галузі інформатики та військової [[Кібернетика|кібернетики]]. Автор понад 300 наукових робіт, зокрема великої кількості авторських свідоцтв на винаходи.

Реформатор структури [[Київське вище інженерне радіотехнічне училище протиповітряної оборони|Київського вищого інженерного радіотехнічного училища протиповітряної оборони]], засновник та багаторічний завідувач кафедри автоматизації управління військами (1981—1992). Після реорганізації училища обіймав різні посади, пов'язані з інформатикою, зокрема завідувача відділу проблемно-орієнтованих інформаційних систем [[Інститут проблем реєстрації інформації НАН України|Інституту проблем реєстрації інформації НАН України]] (2003—2022)<ref name="ЕСУ">[https://esu.com.ua/article-67026 Матов Олександр Якович]</ref>.

== Життєпис ==
Народився 16 травня 1937-го року у [[Київ|Києві]].

У 1959-му році закінчив [[Київське вище інженерне радіотехнічне училище протиповітряної оборони]] (КВІРТУ). Тоді ж направлений на роботу до [[Московський округ ППО|Московського округу ППО]].

З 1961-го року — старший інженер науково-дослідної лабораторії КВІРТУ. Через два роки розпочав педагогічну діяльність в училищі.

Наприкінці 1970-х років призначений заступником начальника заснованої ним кафедри автоматизації управління військами, у 1981-му році сам її очолив. Під керівництвом Олександра Матова кафедра стала однією з найкращих в училищі та серед усіх військ [[Війська протиповітряної оборони СРСР|ППО СРСР]]<ref name="КВІРТУ">[https://www.kvirtu-pvo.kiev.ua/op_matov.php МАТОВ Александр Яковлевич]</ref>.

У 1980-му році захистив дисертацію та здобув науковий ступінь [[Доктор технічних наук|доктора технічних наук]], через рік затверджений у [[Вчене звання|вченому званні]] [[професор]]а.

У 1992-му році училище було ліквідовано та реорганізовано у [[Київський військовий інститут управління і зв'язку]], у складі якого Олександр Матов обійняв посаду заступника начальника з наукової роботи, очолив [[Спеціалізовані вчені ради|спеціалізовану вчену раду]] для захисту дисертацій. Тоді ж обраний академіком та керівником відділення спецтехніки, кібернетики та конверсії [[Академія інженерних наук України|Академії інженерних наук України]]<ref name="КВІРТУ"/>.

У 1995-му році, з досягненням граничного для військової служби віку, полковник Матов був звільнений у запас. Тоді ж очолив новостворене [[Національне агентство з питань інформатизації при Президентові України]]. Під керівництвом Олександра Матова була розроблена масштабна [[Національна програма інформатизації України]], яку уряд так і не зміг втілити у життя. Через чотири роки Матов був звільнений указом Президента України «у зв'язку з виходом на пенсію», але, як згадувала голова Ради [[Телекомунікаційна палата України|Телекомунікаційної палати України]] [[Попова Тетяна Володимирівна|Тетяна Попова]], «агентство Матова просто розвалили»<ref>[https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/38/99#Text Про звільнення О. МАТОВА з посади голови Національного агентства з питань інформатизації при Президентові України]</ref><ref>[http://aej.org.ua/analytics/689.html Татьяна Попова: Государство сначала приняло программу информатизации, потом само же ее развалило]</ref>.

З 1999-го по 2003-й рік — заступник генерального директора з наукової роботи [[Київське підприємство обчислювальної техніки та інформатики|Київського підприємства обчислювальної техніки та інформатики]].

У 2003-му році розпочав роботу в [[Інститут проблем реєстрації інформації НАН України|Інституті проблем реєстрації інформації НАН України]], де обійняв посаду завідувача відділу проблемно-орієнтованих інформаційних систем, пізніше — головного наукового співробітника<ref name="ЕСУ"/>.

[[Файл:Могила Олександра Матова.jpg|thumb|right|150px|Могила Олександра Матова, Берковецьке кладовище]]

Автор понад 300 наукових робіт, зокрема великої кількості авторських свідоцтв на винаходи. Дослідник широкого кола наукових питань у галузі інформатики та військової [[Кібернетика|кібернетики]]. Науковий керівник понад 30-ти кандидатів та докторів наук. Член керівних органів Асоціації КВІРТУ ППО, член редакційних колегій часописів «Реєстрація, зберігання і обробка даних» та «Інформаційні технології та спеціальна безпека».

Помер на 86-му році життя 9 вересня 2022-го року. Похований на [[Берковецьке кладовище|Берковецькому кладовищі]], біля центрального входу ({{Координати|50|29|18.10|N|30|23|40.90|E|scale:3000}}).

== Науковий доробок (частковий) ==
{{div col}}
{{hidden begin
|title = список наукових робіт
|titlestyle = background:lightblue; text-align:left;
}}
* «Методы построения фототелеграфной аппаратуры отображения информации цифровых вычислительных машин» [Текст] / А. Я. Матов, В. Г. Коряков. — Киев: [б. и.], 1969. — 39 с. : черт.; 20 см.
* «Принципы повышения реальной пропускной способности каналов связи» [Текст]: Учебное пособие по курсу «Основы передачи, обработки и отображения информации» / А. Я. Матов, А. С. Окладников ; Киев. высш. инж. радиотехн. училище противовоздуш. обороны. — Киев: [б. и.], 1970. — 100 с. : ил.; 21 см.
* «Основные положения теории передачи информации» [Текст]: Учеб. пособие по курсу «Основы обработки и передачи информации» / Б. М. Егоров, А. Я. Матов ; Киевское высш. инж. радиотехн. училище противовоздуш. обороны. Кафедра № 8. — Киев: [б. и.], 1970. — 55 с. : ил.; 22 см.
* «Основы теории передачи сигналов в автоматизированных системах управления» [Текст]: Учеб. пособие. — Киев: КВИРТУ, 1973. — 68 с. : ил.; 21 см.
* «Автоматизация обработки, передачи и отображения радиолокационной информации» / [В. Г. Коряков, А. Я. Матов и др.] ; под общ. ред. В. Г. Корякова. — М. : Советское радио, 1975. — 303 с.
* «Основы построения АСУ». К., 1983
* «Основы обработки и передачи информации». К., 1985
* «Организация вычислительных процессов в АСУ»: учебное пособие / А. Я. Матов, В. Н. Шпилев, А. Д. Комов. — Киев: КВИРТУ ПВО, 1989. — 200 с.
* «Перспективні інформаційні технології та розвиток GRID-систем у високопродуктивних глобально-розподілених обчислювальних інфраструктурах корпоративної співпраці» / О. Я. Матов, І. О. Храмова // Реєстрація, зберігання і обробка даних, 2004.
* «Проблеми користування і математичне моделювання хмарних обчислень для інтегрованої інформаційно-аналітичної системи державного управління» // Реєстрація, зберігання і обробка даних. 2010. Т. 12, № 2
* «Сучасні проблеми інформаційного забезпечення процесів управління тактичної ланки Збройних Сил України» / І. А. Бойко, О. Я. Матов, С. П. Колачов, Ю. П. Недайбіда, О. О. Шугалій // Сучасні інформаційні технології у сфері безпеки та оборони. — 2011. — № 1-2. — С. 113—116.
* «Граничні значення пропускної спроможності каналів розподілених мереж в умовах забезпечення заданої цілісності інформаційних об'єктів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, О. В. Дубчак // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2011. — Т. 13, № 1. — С. 87-93.
* «Контроль і поновлення цілісності на основі алгоритму нулізації у коді умовних лишків» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2011. — Т. 13, № 3. — С. 72-80.
* «Криптозахист інформаційних об'єктів шляхом блокових перетворень із позиційної системи числення в систему лишкових класів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2012. — Т. 14, № 1. — С. 66-74.
* «Криптозахист інформаційних об'єктів шляхом блокових перетворень із системи лишкових класів у позиційну систему числення» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2012. — Т. 14, № 3. — С. 99-103.
* «Криптографічна стійкість методів шифрування на основі перетворень з використанням лишкових класів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2012. — Т. 14, № 4. — С. 81-87.
* «Захист цілісності інформації при застосуванні коду „зважених груп“» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2013. — Т. 15, № 3. — С. 49-60.
* «Циклічність операцій контролю за довільним модулем» / О. Я. Матов, В. С. Василенко, М. Ю. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2013. — Т. 15, № 2. — С. 82-89.
* «Криптографічні перетворення з використанням хеш-функцій» / О. Я. Матов, В. С. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2014. — Т. 16, № 3. — С. 61-66.
* «Хеш-функції та цілісність інформаційних об'єктів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2014. — Т. 16, № 4. — С. 12-17.
* «Алгоритми кодування інформаційних об'єктів у коді умовних лишків» / О. Я. Матов, B. C. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2015. — Т. 17, № 1. — С. 99-107.
* «Стійкість контрольних ознак коду умовних лишків в умовах загроз цілісності інформаційних об'єктів» / О. Я. Матов, В. С. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2015. — Т. 17, № 2. — С. 53-60.
* «Процедура нулізації при контролі та поновленні цілісності інформаційних об'єктів у коді умовних лишків» / О. Я. Матов, В. С. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2015. — Т. 17, № 3. — С. 65-74.
* «Захист інформаційних об'єктів від навмисних колізій контрольних ознак у завадостійких кодах» / О. Я. Матов, B. C. Василенко // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2016. — Т. 18, № 2. — С. 31-39.
* «Методики визначення вихідних даних для оцінки залишкових ризиків при забезпеченні конфіденційності інформаційних об'єктів» / В. С. Василенко, О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2017. — Т. 19, № 4. — С. 45–55.
* «Оптимізація надання послуг обчислювальними ресурсами адаптивної хмарної інфраструктури» / О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2018. — Т. 20, № 3. — С. 83–90.
* «Аналітичні моделі багатопріоритетних хмарних дата-центрів зі змішаною дисципліною надання послуг з урахуванням особливостей функціонування та можливих відмов» / О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2019. — Т. 21, № 1. — С. 32–45.
* «Методи і аналітичні умови адаптації надання ресурсів користувачам хмарних обчислень» / О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2020. — Т. 22, № 4. — С. 32-46.
* «Туманні обчислення та їхнє математичне моделювання» / О. Я. Матов // Реєстрація, зберігання і обробка даних. — 2021. — Т. 23, № 3. — С. 22–43.
{{div col end}}
{{hidden end}}

=== Авторські свідоцтва на винаходи (у співавторстві) ===
* 1982 — «Многоканальное устройство для приоритетного управления»
* 1982 — «Устройство для приоритетного управления»
* 1982 — «Устройство для моделирования систем массового обслуживания»
* 1982 — «Устройство для управления прерыванием программ»
* 1983 — «Устройство для приоритетного управления»
* 1983 — «Устройство для фиксации сбоев»
* 1983 — «Устройство приоритета»
* 1984 — «Устройство для распределения задач между процессорами»
* 1985 — «Устройство для сжатия двоичных векторов»
* 1986 — «Устройство распределения заданий процессорам»
* 1986 — «Устройство для приоритетного подключения источников информации к общей магистрали»
* 1987 — «Устройство для моделирования систем массового обслуживания»
* 1988 — «Устройство для формирования потока импульсов, описываемого распределением Эрланга второго порядка»
* 1988 — «Устройство для классификации сигналов»
* 1991 — «Устройство для прерывания резервированной вычислительной системы»

== Нагороди ==
* 1994 — [[заслужений діяч науки і техніки України]]
* [[орден Червоної Зірки]]
* почесний знак «[[За відмінні успіхи в галузі вищої освіти СРСР]]»
* лауреат Форуму суспільного визнання КВІРТУ ППО
* понад 10 медалів та орденів

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Authority control}}

[[Категорія:Уродженці Києва]]
[[Категорія:Померли в Києві]]
[[Категорія:Поховані на Берковецькому кладовищі]]
[[Категорія:Доктори технічних наук]]
[[Категорія:Доктори технічних наук України]]
[[Категорія:Професори]]
[[Категорія:Українські професори]]
[[Категорія:Науковці України XX століття]]
[[Категорія:Науковці України XXI століття]]
[[Категорія:Винахідники XX століття]]
[[Категорія:Винахідники XXI століття]]
[[Категорія:Радянські винахідники]]
[[Категорія:Українські винахідники]]
[[Категорія:Полковники (СРСР)]]
[[Категорія:Інформатики]]
[[Категорія:Українські інформатики]]
[[Категорія:Кібернетики]]
[[Категорія:Українські кібернетики]]
[[Категорія:Випускники КВІРТУ ППО]]
[[Категорія:Науковці КВІРТУ ППО]]
[[Категорія:Науковці Інституту проблем реєстрації інформації НАН України]]

title: Олександр Матов

Народився: 16 травня 1937 · Київ, УРСР

Помер: 9 вересня 2022 (85 років) · Київ, Україна

Поховання: Берковецьке кладовище

Alma mater: Київське вище інженерне радіотехнічне училище протиповітряної оборони (1959)

Галузь: інформатизація

Заклад: Московський округ ППО (1959—1961) · Київське вище інженерне радіотехнічне училище протиповітряної оборони (1961—1992) · Київський військовий інститут управління і зв'язку (1992—1995) · Національне агентство з питань інформатизації при Президентові України (1995—1999) · Київське підприємство обчислювальної техніки та інформатики (1999—2003) · Інститут проблем реєстрації інформації НАН України (2003—2022)

Вчене звання: професор (1981)

Науковий ступінь: доктор технічних наук (1980)

Членство: академік, керівник відділення спецтехніки, кібернетики та конверсії Академії інженерних наук України

Відомий завдяки: реформам у структурі КВІРТУ, дослідженням широкого кола наукових питань у галузі інформатики та військової кібернетики

Нагороди: | Заслужений діяч науки і техніки України | Орден Червоної Зірки | Відмінник Вищої школи СРСР |

title: Відомий завдяки:

Заслужений діяч науки і техніки України: Орден Червоної Зірки · Відмінник Вищої школи СРСР


text:
# Замок Лохранза
Замок Лохранза (англ. Lochranza) розташований на острові Арран в затоці Ферт-оф-Клайд на заході Шотландії.

## Історія замку
Замок побудовано в середині  XIII ст. і спочатку належав клану Максвін. В 1262 р. король  Олександр III передав замок і прилеглі володіння у власність сера Уолтера Стюарта, графа Ментейта. Вважається, що в 1306 р. в замку зупинявся, повертаючись з  Ірландії,  Роберт Брюс.
Протягом наступних століть королі використовували замок для різних потреб. В 1371 р. господарем замку став король  Роберт II. Він зупинявся в Лохранзі, коли приїжджав в ці краї на полювання. Наприкінці  XV ст. король  Яків IV використав замок як опорний пункт під час кампанії проти клану Макдональдів. В 1614 р. замок належав  Якову VI, а в середині XVII ст. його захопив Олівер Кромвель.
В 1705 р. замок перейшов у власність клану  Гамільтон, власників багатьох земель Аррану. Протягом  XVIII ст. Лохранза поступово старів і в підсумку мешканці замку покинули його.
Зараз замок є символом однойменного шотландського купажованого віскі, яке виробляють неподалік.

## Інформація для відвідувачів
Замок відкрито щодня з квітня по вересень. Вхід безкоштовний.

title: Замок Лохранза

wikitext:
{{Замок
|місцева назва = {{lang-en|Lochranza}}
|зображення    = Lochranza castle.jpg
|герб          =
|статус        =
|стан          =
|розташування  = [[Шотландія]]
|архітектурний стиль =
|автор проєкту       =
|матеріал            =
|власник             =
|будівник            =
|архітектор          =
|перша згадка        =
|початок будівництва = середина XIII ст.
|закінчення будівництва =
|карта розташування  = Шотландія
}}
'''Замок Лохранза''' ({{lang-en|Lochranza}}) розташований на острові [[Арран (острів)|Арран]] в затоці [[Ферт-оф-Клайд]] на заході [[Шотландія|Шотландії]].

== Історія замку ==
Замок побудовано в середині [[XIII століття | XIII]] ст. і спочатку належав клану Максвін. В [[1262]] р. король [[Олександр III (король Шотландії) | Олександр III]] передав замок і прилеглі володіння у власність сера Уолтера Стюарта, графа [[Ментейт]]а. Вважається, що в [[1306]] р. в замку зупинявся, повертаючись з [[Ірландія | Ірландії]], [[Роберт I (король Шотландії) | Роберт Брюс]].

Протягом наступних століть королі використовували замок для різних потреб. В [[1371]] р. господарем замку став король [[Роберт II (король Шотландії) | Роберт II]]. Він зупинявся в Лохранзі, коли приїжджав в ці краї на полювання. Наприкінці [[XV століття | XV]] ст. король [[Яків IV (король Шотландії) | Яків IV]] використав замок як опорний пункт під час кампанії проти клану Макдональдів. В [[1614]] р. замок належав [[Яків I (король Англії) | Якову VI]], а в середині XVII ст. його захопив [[Олівер Кромвель]].

В [[1705]] р. замок перейшов у власність клану [[Гамільтони | Гамільтон]], власників багатьох земель Аррану. Протягом [[XVIII століття | XVIII]] ст. Лохранза поступово старів і в підсумку мешканці замку покинули його.

Зараз замок є символом однойменного шотландського купажованого [[віскі]], яке виробляють неподалік.

== Інформація для відвідувачів ==
Замок відкрито щодня з квітня по вересень. Вхід безкоштовний.

== Див. також ==
* [[Список замків Шотландії]]
* [[Арран]]

== Посилання ==
* {{commonscat-inline|Lochranza Castle}}
* [http://flickr.com/photos/search/tags:Lochranza%2Ccastle/tagmode:all/ Фото замку на Flickr.com]
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Замки Шотландії|Лохранза]]
[[Категорія:Північний Ершир]]

title: Замок Лохранза

Тип: замок [ 1 ]

Статус спадщини: scheduled monument d

Країна: Сполучене Королівство : ISO3166-1 alpha-3: GBR ; ISO3166-1 цифровий: 826 ; , ISO3166-2: GB-UKM

Розташування: Шотландія

Будівництво: середина XIII ст. —


text:
# Еліса і Марсела
«Еліса і Марсела» (ісп. Elisa y Marcela) — іспанський драматичний фільм 2019 року, поставлений режисеркою Ісабель Койшет. Світова прем'єра відбулася 13 лютого 2019 року на 69-му Берлінському міжнародному кінофестивалі, де фільм брав участь в основній конкурсній програмі у змаганні за «Золотого ведмедя» .

## Сюжет
Коли Марсела і Еліса зустрілися вперше у вищій школі, це було кохання з першого погляду. Кульмінацією їхніх любовних стосунків став перший відомий в Іспанії одностатевий шлюб: під час церемонії в надії обкрутити круг пальця католицьку церкву одна з них зображала чоловіка. Проте сімейне щастя лесбійської пари тривало недовго. Незабаром підробку було виявлено, що призвело до колосального скандалу і подальшої еміграції.

## У ролях
| • Наталія де Моліна | … | Еліса Санчес Лоріга  |
| • Грета Фернандес   | … | Марсела Грасія Ібеас |
| • Сара Касасновас   | … | Ана                  |
| • Марія Пужалте     | … | мати Марсели         |
| • Франсеск Орелья   | … | батько Марсели       |
| • Хорхе Сукет       | … |                      |
| • Льюїс Омар        | … |                      |
| • Тамар Новас       | … | Андрес               |
| • Маноло Соло       | … |                      |
| • Мануель Лоуренсо  | … |                      |
| • Таня Ламата       | … |                      |

## Знімальна група
- Автори сценарію — Ісабель Койшет, Нарцисо де Габрієль
- Режисер-постановник — Ісабель Койшет
- Продюсери — Хосе Кармона, Саса Себальос
- Виконавчі продюсери — Хоакін Падро,Мар Таргарона
- Оператор — Дженніфер Кокс
- Композитор — Софія Оріана Інфанте
- Монтаж — Бернат Арагоньєс
- Художник-постановник — Сільвія Штейнбрегт
- Художник-костюмер — Мерсе Палома
- Підбір акторів — Ірен Роке́

## Нагороди та номінації
| Список нагород та номінацій                | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій | Список нагород та номінацій |
| Кінофестиваль/Кінопремія                   | Рік                         | Категорія                   | Номінант(и)                 | Результат                   | Дж                          |
| ------------------------------------------ | --------------------------- | --------------------------- | --------------------------- | --------------------------- | --------------------------- |
| 69-й Берлінський міжнародний кінофестиваль | 2019                        | Золотий ведмідь             | Еліса і Марсела             | Номінація                   |                             |
| 69-й Берлінський міжнародний кінофестиваль | 2019                        | Премія «Тедді»              | Еліса і Марсела             | Номінація                   |                             |

title: Еліса і Марсела

wikitext:
{| style=float:right
 | {{Фільм
| українська назва  = Еліса і Марсела
| оригінальна назва =
| зображення        = Elisa & Marcela_poster.jpg
| зображення розмір =
| підпис            = Оригінальний постер до фільму
| жанр              = [[біографічний фільм|біографічна]] [[драма (жанр)|драма]]
| режисер           = [[Ісабель Койшет]]
| продюсер          =
| сценаристи        = {{ublist|Ісабель Койшет|Нарцисо де Габрієль}}
| на основі         =
| актори            = [[Наталія де Моліна]]
[[Грета Фернандез]]
| оператор          = Дженніфер Кокс
| художник          =
| костюмер          =
| композитор        = Софія Оріана Інфанте
| кінокомпанія      = {{ublist|• Lanube Películas|• Rodar y Rodar Cine y Televisión|• Zenit|• Televisió de Catalunya — TV3}}
| дистриб'ютор      = [[Netflix]]
| тривалість        = 119 {{abbr|хв.|хвилин(а)|0}}
| мова              = {{іспанська}}
| країна            = {{ESP}}
| рік               = 2019
| кошторис          =
| касові збори      =
| дата виходу       = {{Прапорець|Світ}}: 13 лютого 2019 {{small|([[Берлінський міжнародний кінофестиваль 2019|Берлінале]])}}
| рейтинг           = [[IMDb]]: {{рейтинг-10|6.4}}
}}
{{Фільм+
| кількість серій =
| формат          =
| формат плівки   =
| співвідношення  =
| колір           = чорно-білий
| звук            =
}}
 |}
«'''Еліса і Марсела'''» ({{lang-es|'''Elisa y Marcela'''}}) — [[Іспанія|іспанський]] [[драма (жанр)|драматичний]] фільм [[2019 у кіно|2019 року]], поставлений режисеркою [[Ісабель Койшет]]. Світова прем'єра відбулася [[13 лютого]] 2019 року на [[Берлінський міжнародний кінофестиваль 2019|69-му]] [[Берлінський міжнародний кінофестиваль|Берлінському міжнародному кінофестивалі]], де фільм брав участь в основній конкурсній програмі у змаганні за «[[Золотий ведмідь|Золотого ведмедя]]»<ref name="Berlinale2019-Competition">{{cite web|url= https://www.berlinale.de/en/presse/pressemitteilungen/wettbewerb/wettbewerb-presse-detail_48917.html|назва= Competition & Berlinale Special — Selection for Competition and Berlinale Special Completed|автор= |вебсайт= [[Берлінський міжнародний кінофестиваль|Berlinale]]|мовою= |розміщення= 17.01.2019|url-архіву= https://web.archive.org/web/20190119174624/https://www.berlinale.de/en/presse/pressemitteilungen/wettbewerb/wettbewerb-presse-detail_48917.html|дата-архіву= 19 січня 2019|дата-доступу= 19.01.2019}}</ref><ref name="cineuropa-">{{cite web|url= https://www.cineuropa.org/en/newsdetail/364568/|назва= The Berlinale announces six Golden Bear candidates for its 69th edition|автор= Bénédicte Prot|вебсайт= [[Cineuropa]]|мовою= англ.|розміщення= 13.12.2018|url-архіву= https://web.archive.org/web/20210204013423/https://cineuropa.org/en/newsdetail/364568/|дата-архіву= 4 лютого 2021|дата-доступу= 14.12.2018}}</ref> {{перехід|#Нагороди та номінації|1}}.

== Сюжет ==
Коли Марсела і Еліса зустрілися вперше у вищій школі, це було кохання з першого погляду. Кульмінацією їхніх любовних стосунків став перший відомий в [[Іспанія|Іспанії]] [[одностатевий шлюб]]: під час церемонії в надії обкрутити круг пальця [[католицька церква|католицьку церкву]] одна з них зображала чоловіка. Проте сімейне щастя [[лесбійство|лесбійської]] пари тривало недовго. Незабаром підробку було виявлено, що призвело до колосального скандалу і подальшої еміграції.

== У ролях ==
{|style="line-height:1.42em;"
! !! !!
|-
|• [[Наталія де Моліна]] ||…||''Еліса Санчес Лоріга
|-
|• [[Грета Фернандес]] ||…||''Марсела Грасія Ібеас
|-
|• Сара Касасновас ||…||''Ана
|-
|• Марія Пужалте ||…||''мати Марсели
|-
|• Франсеск Орелья ||…||''батько Марсели
|-
|• Хорхе Сукет ||…||''
|-
|• Льюїс Омар ||…||''
|-
|• Тамар Новас ||…||''Андрес
|-
|• Маноло Соло ||…||''
|-
|• Мануель Лоуренсо ||…||''
|-
|• Таня Ламата ||…||''
|}

== Знімальна група ==
{{columns-list|2; line-height:1.42em|
* [[Сценарист|Автори сценарію]] — Ісабель Койшет, Нарцисо де Габрієль
* [[Кінорежисер|Режисер-постановник]] — [[Ісабель Койшет]]
* [[Кінопродюсер|Продюсери]] — Хосе Кармона, Саса Себальос
* Виконавчі продюсери — Хоакін Падро,Мар Таргарона
* [[Кінооператор|Оператор]] — Дженніфер Кокс
* [[Композитор]] — Софія Оріана Інфанте
* [[Монтаж (кінематограф)|Монтаж]] — Бернат Арагоньєс
* [[Художник-постановник]] — Сільвія Штейнбрегт
* [[Художник-костюмер]] — Мерсе Палома
* [[Кастинг|Підбір акторів]] — Ірен Роке́
}}

== Нагороди та номінації ==
{| class="wikitable sortable" style="font-size:small;"
|- style="background:#ccc; text-align:center;"
! colspan="6" style="background: LightSteelBlue;" | Список нагород та номінацій<ref>{{IMDb title|6704898|section= awards}}</ref>
|- style="background:#ccc; text-align:center;"
! [[Кінофестиваль]]/[[Кінопремія]]
! {{abbr|Рік|Рік проведення заходу або дата церемонії|0}}
! Категорія
! Номінант(и)
! Результат
! class="unsortable"| {{nowrap|{{comment|Дж|Джерело}}}}
|-
| rowspan=2|'''[[Берлінський міжнародний кінофестиваль 2019|69-й Берлінський міжнародний кінофестиваль]]'''
| style="text-align: center;" rowspan=2|{{рук|2019}}
| rowspan=1|''[[Золотий ведмідь]]''
| rowspan=2|''Еліса і Марсела''
| {{номінація}}
|rowspan=1|
|-
| rowspan=1|'''[[Тедді (премія)|Премія «Тедді»]]'''
| {{номінація}}
|rowspan=1|

|-
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [[Файл:IMDB Logo 2016.svg|30px]] {{IMDb title|6704898}} {{рейтинг-10|6.4}} (станом на 19.02.2019)
* [https://www.berlinale.de/en/programm/berlinale_programm/datenblatt.html?film_id=201914539 «Еліса і Марсела»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190209180107/https://www.berlinale.de/en/programm/berlinale_programm/datenblatt.html?film_id=201914539 |date=9 лютого 2019 }} на сайті ''[[Берлінський міжнародний кінофестиваль|Berlinale]]'' {{ref-en}}

{{Нормативний контроль}}

[[Категорія:Фільми Іспанії 2019]]
[[Категорія:ЛГБТ-фільми 2010-х]]
[[Категорія:Фільми-драми Іспанії]]
[[Категорія:Біографічні фільми Іспанії]]
[[Категорія:ЛГБТ-фільми Іспанії]]
[[Категорія:Фільми іспанською мовою]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми Іспанії]]
[[Категорія:Фільми Ісабель Койшет]]
[[Категорія:Фільми на лесбійську тематику]]
[[Категорія:Фільми, засновані на реальних подіях]]
[[Категорія:Фільми Netflix]]
[[Категорія:Біографічні фільми про жінок]]

title: Еліса і Марсела ·

Жанр: біографічна драма

Режисер: Ісабель Койшет

Сценаристи: - Ісабель Койшет - Нарцисо де Габрієль

У головних · ролях: Наталія де Моліна · Грета Фернандез

Оператор: Дженніфер Кокс

Композитор: Софія Оріана Інфанте

Кінокомпанія: - • Lanube Películas - • Rodar y Rodar Cine y Televisión - • Zenit - • Televisió de Catalunya — TV3

Дистриб'ютор: Netflix

Мова: іспанська

Країна: Іспанія

Дата виходу: : 13 лютого 2019 (Берлінале)

Рейтинг: IMDb

title: Додаткові характеристики

Колір: чорно-білий


text:
# Карпилівка (Рівненський район)
Карпи́лівка — село в Городоцькій сільській громаді Рівненського району Рівненської області України. Населення становить 1144 особи (станом на 1 січня 2025р.).

## Адміністративне підпорядкування, ландшафт і етимологія
Три пагорби облямовує помережена джерельними струмками низовина із колись буйнотравними заплавними луками. І ниви, ниви з етимологічно застиглими, не завжди зрозумілими сучасникам назвами в урочищах Студюнки й Королів, Полуволоки і Голодраївка, Помірки тощо. Усе це — топоніми на історичному й соціальному шляху розвитку села Карпилівка, що в Рівненському районі й Рівненській області. адміністративно підпорядковане Городоцькій сільській раді.
Знаходиться на яристих висотах з його давніми і новими дільницями при двох струмках Вербичці та Безодні, енергію яких почав використовувати водяний млин, споруджений у 1895—1897 роках.

## Герб
У щиті срібна балка з трьох рядів цегляної кладки, у верхньому червоному полі — срібний розширений укорочений хрест, у нижньому чорному — три золоті коропи (два над одним). Три коропи (карпи) є асоціативним символом і вказують на назву поселення (герб є промовистим). Хрест означає розташування села на Волині. Смуга цегляної кладки уособлює містечко Студин, яке за переказами існувало в давнину на місці Карпилівки. Червоний і чорний кольори підкреслюють патріотичність місцевих мешканців, які брали активну участь у національно-визвольній боротьбі.

## Історія

### Найдавніші часи
Перша письмова згадка про село під назвою «деревня Карпилово», єпархіально підлегла Понебелеві, відносить нас до 1798 року. Колишнє ж поселення Студін (після занепаду — Студінки) тепер — вулиця Шевченка та інші в урочищі Панському старше від сьогоднішнього власне села на 100 років. Правда археологічні знахідки, виявлені тут, дозволяють припустити: місцевість була заселена ще за кам'яної доби. Пізніше належала відомому землевласникові князю Радзивілу.
Поземельний план 1826 року засвідчує в «Карпиловке» пасмо надрічкових угідь, гаї, сільський став, поблизу якого напередодні свят влаштовувалися торги, обмін товару на рибу, ділові зустрічі тощо. Відав ставом Карпило. Він тут розбудувався і став родоначальником села.
Поет, журналіст, краєзнавець Олександр Костюк, який досліджував історію села і матеріали якого лягли в основу цих нотаток, так пише в своєму вірші
Студін
Було тут місто: Студін чи Студінь,
Чував од старших про далекі роки…
Іще не все пожерла хижа тлінь.
Чи зайд колись спустошливі наскоки…
Посаду бачу гомінкі ряди.
Гора дитинцем вищиться пихато
Внизу ото хоч виглянься — води
Й вінків дівочих на купальське свято.
Туди ж, до кручі — глибочінь криниць,
А поміж ними — биндами ряднина
І постаті хупавих молодиць,
Ставних і гожих, як червнева днина
В лотоках греблі піниться ріка.
Мірошник не надивиться на мливо,
Яке руном у лантухи стіка,
Ні — музикою, тихо і цнотливо.
А там ось — шелестить гончарний круг,
Ляга таріль, як сонях, на долоні.
А там … і перетворююсь у слух —
Мелодія бринить на оболоні.
Даруйте за надмірний пієтет.
«- Ідилія?» — то закид із мізерних…
У кожного поета — свій сюжет
І таїна визбирувати зерна.
(О. Костюк)

### ХІХ— початок XX століття
На рубежі XIX—XX ст., із початком Першої світової війни, межі поселення не виходили за нині діючі вулиці Центральна і Лесі Українки, де нараховувалось усього 36 дворів. Найбільш представницькі за чисельністю: Сидорчуки, Завадські, Черначуки, Кульчицькі, Орли, Дячуки, Мельничуки, Костюки та інші. Відрахунок років XX століття село розпочало з кількох пережитих лих: пожеж, пошестей, воєн. Зокрема на фронтах Першої Світової брали участь мешканці Карпилівки В. Вашай, Д. Дячук, М. Татарин, Мефодій, Фадей і Петро Костюки, М. Прокопчук, І. Шпаковець, Є. Дмитрук, С. Завадський, брати Юхим, Нестор та Семен Мельничуки. Усього близько двох десятків хліборобів.

### Польський період
За відомою Ризькою угодою (в числі іншої території Західної України) Карпилівка опиняється під окупаційним впливом тодішньої Польщі. Незважаючи на тиск влади, свідоміші карпилівці всіляко протидіяли полонізації краю, соціальним обмеженням, економічним утискам. Конкуренцію напливу осадників-поляків, чехів, витримували не всі хлібороби, але емігрували за кордон у пошуках кращої долі лише кілька родин. Повним «ґрунтом» (12 десятин і більше) володіли в Карпилівці сім'ї Калюхів, Орлів та Дячуків. Основну працю на землі чимало карпилівців поєднували з сезонною роботою на підприємниствах, у панських фільварках, бралися за різні ремесла.
Для задоволення потреб селян у Карпилівці за санаційної Польщі діяли три млини, дві кузні, невелика приватна крамниця. Церква і початкова школа були в сусідньому Понебелі.
У руках поляків-колоністів опиняється Карпилівській ліс, піщаний кар'єр, фільварок. Урядовці все робили для того, щоб унеможливити відродження свідомої української інтелігенції. Але ні економічні, ні політичні рогатки — не перешкоджали загартовуванню найкращих. Так, з 1927 року напівлегальну українську школу в селі організував У. С. Настюк. Він же очолив сільський драмгурток, а в 1938 році з його же ініціативи й безпосередній участі (керував будівельною бригадою) на громадські кошти споруджено й відкрито Народний дім, який дозволив піднести культурно-просвітнє життя села на якісно новий рівень. Плідну діяльність громадського закладу передбачив уже тоді наш славний краянин С.Скрипник, якого карпилівці запросили на свято. Чимало світлого й змістовного у струмінь духовного життя села внесли колишні вояки армії УНР, які силою обставин стали мешкати в Карпилівці. Це — Д. Пивовар, Т. Калиниченко та І. Давидов.
Учитель
27-ий … Студінки … Затишна хата,
Визира із заметів неспольщений тин,
Школа … Обличчя, неначе на храмоване свято,
«Гайдамаків» читає малечі Устин.
Аби не горбатились душі козачого роду
(Холодного Яру вогонь не схолов)…
Пташата мої, не чекайте із моря погоду,
Знаю, краєм зашаста новий людолов.
Чигатиме з заходу і червоного сходу,
Позиратиме ласо на свіжий ясир,
Котитиме мороку чорну-пречорну колоду,
Запроданство хлине з присипаних нір.
Боже премудрий, порви їх іудині снасті,
А тих, що хитнулись, успій, образум…
Честь невелика — служити наїзницькій власті,
Славу минулу узявши на глум.
Горять оченята, які сумували учора,
Немов би над ними соборницький дах,
Здається, звільняє лещата непрошене горе,
Тихо задкує з оселі невидимий страх.
27-ий … Студінки … Затишна хата,
Визира із заметів неспольщений тин,
Школа … Обличчя, неначе на храмоване свято,
Шевченка читає малечі Устин.
(О. Костюк)
У зв'язку із «комісацією земель», здійснюваною тодішньою владою в 1938—1939 роках, Карпилівка, як і інші села Західної України, змінює географічні межі. Виникають відруби — хутірські господарства, меліоруються луги в урочищах Кошара, Лоза та Мокрій долині, на струмках і меліоканалах ведуться укріплювальні прибережні роботи. Селяни почали вживатися у нові соціально-економічні й політичні реалії (30-ті роки позначені активізацією діяльності «Просвіти» й ОУН). Високоосвічені й цілеспрямовані в діях оунівці-карпилівці Володимир і Семен Завадські та Зот Ницель підтримують зв'язки з однодумцями-патріотами сіл Грабова та Великого Олексина. У 1940 р. були заарештовані радянськими каральними органами.

### Національно-визвольна боротьба
З початком Другої світової війни й активізацією національно-визвольної боротьби в краї, 52 юнаків і дівчат Карпилівки влилися в лави УПА й збройного підпілля. Майже дві третини із них або загинули, або були репресовані: М. Гуменюк, І. Завадський, О. Кирилюк, І. Мазепа, М. Мельничук, М. та С. Настюки, С. Орел, О. Сидорчук, С. Дячук, А. Татарин, В. Цурик, І. Шпаковець.

### Колгоспний період
Знекровивиши українське село, у тому числі й Карпилівку, радянська система в 1950 році нав'язує в селі колективний метод господарювання. У 1945—1947 роках, аж до 1952-го в Україну й Карпилівку, зокрема, почали прибувати переселенці-українці з Польщі. Застрахане й зневажене село у цей же час ділиться хлібом, одягом, хатнім теплом з голодуючими, які рушили сюди із східних областей, а також Брянщини, Білогородщини.
На початку 1960-х карпилівці об'єднуються з городчанами, колгосп змінює назву на «Україна», а згодом — на ім. XXII з'їзду КПРС. Але ні манія до масштабності, ні епопея удавання розквіту не допомогли.
Кагал
Ставав на ноги я в ту пору,
Коли колгоспівський кагал
Котивсь від двору і до двору,
Немов страшний дев'ятий вал.
Святині стали «пережитком»
Та «архаїзмами» — права…
То засиля криваву нитку
Комесесерівська братва.
Наругу підняли до Віри,
На жести не скупивсь ніхто…
Знайшлися хвацькі машталіри
І ті, хто бігтиме гуртом.
Їх спонукали рвійні гасла,
Такі бадьорі, як ніде…
А щоби «прєданность» не згасла,
Киї святив НКВД.
(О. Костюк)

## Освіта, культура, релігійне життя
З розпадом «імперії зла» й проголошенням самостійності України і остання, й село Карпилівка докорінно змінилися. Увійшли в доросле життя нові покоління. Але це вже предмет окремого дослідження.
Станом на 2013 рік у Карпилівці діють загальноосвітня школа I—I ступенів (споруджена в 1956—1960 роках завдяки копіткій праці її першого директора Є. А. Лещука), відділення зв'язку, клуб, сільська книгозбірня, АТС, ФАП, кілька приватних крамниць, фермерських господарств та малих підприємств із надання послуг населенню. У лісовому урочищі Ядвипіль-Королів став до ладу відпочинково-оздоровчий комплекс «Калина».
У 2000 році християнська громада Карпилівки пережила особливо урочисту подію — освячення місця під майбутню церкву. Сьогодні величний храм УПЦ КП імені святих Петра й Павла збудований, тривають опорядкування — оздоблювальні роботи.
За роки від початку проголошення незалежності України у селі зведено Дім молитви, обереги пам'яті — придорожні фігури-хрести, зруйновані тоталітарно-атеїстичною владою. На громадському кладовищі відновлене поховання героїв УПА, які полягли в боротьбі з окупантами за волю України. Продовжує в Карпилівці традиції старших поколінь Народний ансамбль української пісні «Червона Калина», започаткований у 1992 році.
Незважаючи на складність державотворчих процесів у суспільстві, село розвивається, зростає кількість його мешканців.
12 липня 2016 року архієпископ Рівненський і Острозький Іларіон освятив храм на честь славних і всехвальних первоверховних Апостолів Петра і Павла.

### Бібліотека
Публічно-шкільна бібліотека-філіал с. Карпилівка відноситься до Рівненської районної централізованої системи публічно-шкільних бібліотек. Заснована була у 1953 році. Знаходиться бібліотека за адресою с. Карпилівка, вул. Центральна, 17. Загальна площа приміщень 64 м2. Кількість користувачів — 517. Фонд бібліотеки становить 8189 примірників. Комп'ютерна техніка у бібліотеці відсутня.
Основним завданням публічно-шкільної бібліотеки-філіалу є надання допомоги у навчально-виховному процесі та забезпечення необхідною інформацією учнів та вчителів. Проведення заходів з популяризації книги та заохочення учнів до читання. Виховання в учнів бережливого ставлення до книги та ін.

## Ветерани Другої світової війни

### Костюк Степан Мефодійович (1914—1990)
Учасник Другої світової війни, ветеран-фронтовик. За часів санаційної Польщі в 1935 р. комісія визнала призовника придатним до виконання військового обов'язку але після кількох тижнів курсу молодого бійця відправила в запас (поляки неохоче навчали українців військової справи).
Після звільнення Західної України від німецько-нацистських окупантів — 19.03.1944 р. був призваний до лав РА (тоді РСЧА) у відповідності до мобілізаційних вимог в умовах війни.
Новобранця зарахували до складу 186 запасного стрілецького полку, який дислокувався тоді під Сталінградом. Після військової присяги й навчання потрапляє до особового складу 110 стрілецького полку (Третій Білоруський фронт). Деякий час воював першим стрільцем (номером) кулеметної обслуги у складі 919 стрілецького ордена Кутузова полку (збереглася червоноармійська книжка, видана цим підрозділом).

Фронтовий шлях солдата пролягав через Білорусь, Польщу, Східну Прусію (Німеччина). Зі спогадів ветерана:
Наш перший батальйон першої стрілецької роти найважчих випробувань зазнав під містами Бобруйськ (Білорусь)та Піллау й Кенігсберг (тоді — Німеччина, зараз — у складі Російської федерації). Як фронтовик брав участь у так званій Білоруській операції: 23.06—29.08.1944 р. тоді війська першого прибалтійського, 2-го, 3-го та 1-го Білоруського фронтів. Прорвали на багатьох ділянках оборону німецько-фашистських військ групи «Центр», оточили й ліквідували великі угрупування противника в районах Вітебська, Бобруйська, Вільнюса, Бреста. Звільнили від ворога Білорусь, частину Литви, сх. райони Польщі й вийшли до кордонів Східної Прусії. І це, незважаючи на те, що передові частини Радянської Армії, відірвавшись від тилів, не мали відповідного забезпечення, харчування тощо. Наступаючи, ми робили нічні марші по 40—50 км. Від фізичного виснаження загинуло багато моїх побратимів. Зазнавши втрат, бо ворог люто огризався й не хотів, але ми вийшли до Балтики. В одному з боїв 13 квітня 1945-го поранення й контузії зазнав і я. Про Перемогу дізнався в 1037-му евакошпиталі. Також і про те, що мене нагородили медаллю «За відвагу» (№ нагороди — 3303112) й присвоїли звання єфрейтор (старший солдат).
Війну фронтовик закінчив у Східній Прусії. Демобілізований на основі Указу Президії Верховної Ради СРСР 25.09.1945 — 21.11.1945 рр. 9 травня 1945 року за участь у Другій світовій війні червоноармієць Костюк С. М. нагороджений медаллю «За победу над Германией в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг.»
Третій Указ Президії Верховної ради СРСР датовано 11 березня 1985 р. У посвідченні записано, що Костюк Степан Мефодійович за «храбрость, стойкость и мужество, проявленные в борьбе с немецко-фашистскими захватчиками, и в ознаменование 40-летия Победе советского народа в Великой Отечественной войне награжден орденом Отечественной войны II степени» (№ ордена 5794480). Цю нагороду солдат одержав уже в мирний час, за що й проливав кров на фронті. Її вручив, як і кільком іншим карпилівцям, офіцер військкомату в сільському клубі.
Загалом колишній воїн відзначений за життя 11 Урядовими нагородами.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 1130      | 98.43%   |
| російська  | 18        | 1.57%    |
| Усього     | 1148      | 100%     |

## Відомі люди
- Олександр Костюк, народний депутат України I скликання, лікар, народився в Карпилівці.

title: Карпилівка (Рівненський район)

wikitext:
{{Стиль|дата=квітень 2015}}
{{Otherplaces|Карпилівка}}
{{Село
| назва           = Карпилівка
| область         = [[Рівненська область]]
| район           = [[Рівненський район]]
| громада         = [[Городоцька сільська громада]]
| код КОАТУУ      = 5624683303
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1826
| населення       = 1144
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 1,63
| ref-площа       =
| щільність       = 704,29
| поштовий індекс = 35331
| телефонний код  = 362
| координати      = {{coord|50|40|9|N|26|7|3|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 50|
| lat_min         = 40|
| lat_sec         = 9
| lon_deg         = 26|
| lon_min         = 7|
| lon_sec         = 3
| висота          = 186
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 35331, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городок, вул. Т. Шевченка, 6
| облікова картка =
| прапор          = Karpylivka rv prapor.png
| герб            = Karpylivka rv gerb.png
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
'''Карпи́лівка''' — [[село]] в [[Городоцька сільська громада|Городоцькій сільській громаді]] [[Рівненський район|Рівненського району]] [[Рівненська область|Рівненської області]] [[Україна|України]]. Населення становить 1144 особи (станом на 1 січня 2025р.)<ref>{{Cite web |url=https://postcode.in.ua/ua/codes/city/ff9 |title=Карпилівка село, Рівненський район, Рівненська область |website=Postcode.in.ua |language=uk |access-date=2025-07-30}}</ref>.

== Адміністративне підпорядкування, ландшафт і етимологія ==
Три пагорби облямовує помережена джерельними струмками низовина із колись буйнотравними заплавними луками. І ниви, ниви з етимологічно застиглими, не завжди зрозумілими сучасникам назвами в урочищах Студюнки й Королів, Полуволоки і Голодраївка, Помірки тощо. Усе це — топоніми на історичному й соціальному шляху розвитку села Карпилівка, що в Рівненському районі й Рівненській області. адміністративно підпорядковане Городоцькій сільській раді.

Знаходиться на яристих висотах з його давніми і новими дільницями при двох струмках Вербичці та Безодні, енергію яких почав використовувати водяний млин, споруджений у 1895—1897 роках.

== Герб ==
У щиті срібна балка з трьох рядів цегляної кладки, у верхньому червоному полі — срібний розширений укорочений хрест, у нижньому чорному — три золоті коропи (два над одним). Три коропи (карпи) є асоціативним символом і вказують на назву поселення (герб є [[промовистий герб|промовистим]]). Хрест означає розташування села на Волині. Смуга цегляної кладки уособлює містечко Студин, яке за переказами існувало в давнину на місці Карпилівки. Червоний і чорний кольори підкреслюють патріотичність місцевих мешканців, які брали активну участь у національно-визвольній боротьбі<ref>[http://uht.org.ua/forum/viewtopic.php?f=89&t=5766 Герб села]</ref>.

== Історія ==

=== Найдавніші часи ===
Перша письмова згадка про село під назвою «деревня Карпилово», єпархіально підлегла [[Понебель|Понебелеві]], відносить нас до 1798 року. Колишнє ж поселення Студін (після занепаду — Студінки) тепер — вулиця Шевченка та інші в урочищі Панському старше від сьогоднішнього власне села на 100 років. Правда археологічні знахідки, виявлені тут, дозволяють припустити: місцевість була заселена ще за кам'яної доби. Пізніше належала відомому землевласникові князю [[Радзивіли|Радзивілу]].

Поземельний план 1826 року засвідчує в «Карпиловке» пасмо надрічкових угідь, гаї, сільський став, поблизу якого напередодні свят влаштовувалися торги, обмін товару на рибу, ділові зустрічі тощо. Відав ставом Карпило. Він тут розбудувався і став родоначальником села.

Поет, журналіст, краєзнавець Олександр Костюк, який досліджував історію села і матеріали якого лягли в основу цих нотаток, так пише в своєму вірші

::::: ''<big>Студін</big> ''
:::: ''Було тут місто: Студін чи Студінь,''
:::: ''Чував од старших про далекі роки…''
:::: ''Іще не все пожерла хижа тлінь.''
:::: ''Чи зайд колись спустошливі наскоки… ''
:::: ''Посаду бачу гомінкі ряди.''
:::: ''Гора дитинцем вищиться пихато''
:::: ''Внизу ото хоч виглянься — води''
:::: ''Й вінків дівочих на купальське свято.''
:::: ''Туди ж, до кручі — глибочінь криниць,''
:::: ''А поміж ними — биндами ряднина''
:::: ''І постаті хупавих молодиць,''
:::: ''Ставних і гожих, як червнева днина''
:::: ''В лотоках греблі піниться ріка.''
:::: ''Мірошник не надивиться на мливо,''
:::: ''Яке руном у лантухи стіка,''
:::: ''Ні — музикою, тихо і цнотливо.''
:::: ''А там ось — шелестить гончарний круг,''
:::: ''Ляга таріль, як сонях, на долоні.''
:::: ''А там … і перетворююсь у слух — ''
:::: ''Мелодія бринить на оболоні.''
:::: ''Даруйте за надмірний пієтет.''
:::: ''«- Ідилія?» — то закид із мізерних…''
:::: ''У кожного поета — свій сюжет''
:::: ''І таїна визбирувати зерна.''
::::::::::::: ([[Костюк Олександр Степанович|О. Костюк]])

=== ХІХ — початок XX століття ===
На рубежі XIX—XX ст., із початком [[Перша світова війна|Першої світової війни]], межі поселення не виходили за нині діючі вулиці Центральна і Лесі Українки, де нараховувалось усього 36 дворів. Найбільш представницькі за чисельністю: Сидорчуки, Завадські, Черначуки, Кульчицькі, Орли, Дячуки, Мельничуки, Костюки та інші. Відрахунок років XX століття село розпочало з кількох пережитих лих: пожеж, пошестей, воєн. Зокрема на фронтах Першої Світової брали участь мешканці Карпилівки В. Вашай, Д. Дячук, М. Татарин, Мефодій, Фадей і Петро Костюки, М. Прокопчук, І. Шпаковець, Є. Дмитрук, С. Завадський, брати Юхим, Нестор та Семен Мельничуки. Усього близько двох десятків хліборобів.

=== Польський період ===
[[Файл:Аматорський гурток Карпилівка.png|міні|праворуч|400пкс|1927 р. Учасники просвітянського аматорського драмгуртка с. Карпилівки за санаційної Польщі. У центрі керівник Устин Настюк: народний учитель, національний культурний діяч, який активно протидіяв польській, німецькій та совіцькій окупації краю. Фото з архіву Володимира Ницеля]]

[[Файл:ТанціКарпилівка.png|міні|праворуч|400пкс|1937 рік, с. Карпилівка. Юні таланти гуртка національних танців під орудою діяча округи Івана Шпаковця («Калашника»). У 1940—1950 роках разом з учителем стануть повстанцями або дієво співпрацюватимуть з ОУН-УПА. Фото з архіву Володимира Ницеля.]]

За відомою Ризькою угодою (в числі іншої території Західної України) Карпилівка опиняється під окупаційним впливом тодішньої Польщі. Незважаючи на тиск влади, свідоміші карпилівці всіляко протидіяли полонізації краю, соціальним обмеженням, економічним утискам. Конкуренцію напливу осадників-поляків, чехів, витримували не всі хлібороби, але [[еміграція|емігрували]] за кордон у пошуках кращої долі лише кілька родин. Повним «ґрунтом» (12 десятин і більше) володіли в Карпилівці сім'ї Калюхів, Орлів та Дячуків. Основну працю на землі чимало карпилівців поєднували з сезонною роботою на підприємниствах, у панських фільварках, бралися за різні ремесла.

Для задоволення потреб селян у Карпилівці за [[Санація (Польща)|санаційної Польщі]] діяли три млини, дві кузні, невелика приватна крамниця. Церква і початкова школа були в сусідньому Понебелі.

У руках поляків-колоністів опиняється Карпилівській ліс, піщаний кар'єр, [[фільварок]]. Урядовці все робили для того, щоб унеможливити відродження свідомої української інтелігенції. Але ні економічні, ні політичні рогатки — не перешкоджали загартовуванню найкращих. Так, з 1927 року напівлегальну українську школу в селі організував У. С. Настюк. Він же очолив сільський драмгурток, а в 1938 році з його же ініціативи й безпосередній участі (керував будівельною бригадою) на громадські кошти споруджено й відкрито Народний дім, який дозволив піднести культурно-просвітнє життя села на якісно новий рівень. Плідну діяльність громадського закладу передбачив уже тоді наш славний краянин С.Скрипник, якого карпилівці запросили на свято. Чимало світлого й змістовного у струмінь духовного життя села внесли колишні вояки армії УНР, які силою обставин стали мешкати в Карпилівці. Це — Д. Пивовар, Т. Калиниченко та І. Давидов.

::::: ''<big>Учитель</big> ''
:: ''27-ий … Студінки … Затишна хата, ''
:: ''Визира із заметів неспольщений тин, ''
:: ''Школа … Обличчя, неначе на храмоване свято, ''
:: ''«Гайдамаків» читає малечі Устин. ''

:::: ''Аби не горбатились душі козачого роду ''
:::: ''(Холодного Яру вогонь не схолов)…''
:::: ''Пташата мої, не чекайте із моря погоду, ''
:::: ''Знаю, краєм зашаста новий людолов. ''

:: ''Чигатиме з заходу і червоного сходу, ''
:: ''Позиратиме ласо на свіжий ясир, ''
:: ''Котитиме мороку чорну-пречорну колоду, ''
:: ''Запроданство хлине з присипаних нір. ''

:::: ''Боже премудрий, порви їх іудині снасті, ''
:::: ''А тих, що хитнулись, успій, образум… ''
:::: ''Честь невелика — служити наїзницькій власті, ''
:::: ''Славу минулу узявши на глум. ''

:: ''Горять оченята, які сумували учора, ''
:: ''Немов би над ними соборницький дах, ''
:: ''Здається, звільняє лещата непрошене горе, ''
:: ''Тихо задкує з оселі невидимий страх. ''

:::: ''27-ий … Студінки … Затишна хата, ''
:::: ''Визира із заметів неспольщений тин, ''
:::: ''Школа … Обличчя, неначе на храмоване свято, ''
:::: ''Шевченка читає малечі Устин.''
::::::::::::: ([[Костюк Олександр Степанович|О. Костюк]])

У зв'язку із «комісацією земель», здійснюваною тодішньою владою в 1938—1939 роках, Карпилівка, як і інші села Західної України, змінює географічні межі. Виникають відруби — хутірські господарства, меліоруються луги в урочищах Кошара, Лоза та Мокрій долині, на струмках і меліоканалах ведуться укріплювальні прибережні роботи. Селяни почали вживатися у нові соціально-економічні й політичні реалії (30-ті роки позначені активізацією діяльності «Просвіти» й ОУН). Високоосвічені й цілеспрямовані в діях оунівці-карпилівці Володимир і Семен Завадські та Зот Ницель підтримують зв'язки з однодумцями-патріотами сіл Грабова та Великого Олексина. У 1940 р. були заарештовані радянськими каральними органами.

=== Національно-визвольна боротьба ===
З початком [[Друга світова війна|Другої світової війни]] й активізацією національно-визвольної боротьби в краї, 52 юнаків і дівчат Карпилівки влилися в лави УПА й збройного підпілля. Майже дві третини із них або загинули, або були репресовані: М. Гуменюк, І. Завадський, О. Кирилюк, І. Мазепа, М. Мельничук, М. та С. Настюки, С. Орел, О. Сидорчук, С. Дячук, А. Татарин, В. Цурик, І. Шпаковець.

=== Колгоспний період ===
Знекровивиши українське село, у тому числі й Карпилівку, радянська система в 1950 році нав'язує в селі колективний метод господарювання. У 1945—1947 роках, аж до 1952-го в Україну й Карпилівку, зокрема, почали прибувати переселенці-українці з Польщі. Застрахане й зневажене село у цей же час ділиться хлібом, одягом, хатнім теплом з голодуючими, які рушили сюди із східних областей, а також Брянщини, Білогородщини.

На початку 1960-х карпилівці об'єднуються з городчанами, колгосп змінює назву на «Україна», а згодом — на ім. [[XXII з'їзд КПРС|XXII з'їзду КПРС]]. Але ні манія до масштабності, ні епопея удавання розквіту не допомогли.

::::: ''<big>Кагал</big> ''
:: ''Ставав на ноги я в ту пору,''
:: ''Коли колгоспівський кагал''
:: ''Котивсь від двору і до двору,''
:: ''Немов страшний дев'ятий вал.''

:::: ''Святині стали «пережитком»''
:::: ''Та «архаїзмами» — права…''
:::: ''То засиля криваву нитку''
:::: ''Комесесерівська братва.''

:: ''Наругу підняли до Віри,''
:: ''На жести не скупивсь ніхто…''
:: ''Знайшлися хвацькі машталіри''
:: ''І ті, хто бігтиме гуртом.''

:::: ''Їх спонукали рвійні гасла,''
:::: ''Такі бадьорі, як ніде…''
:::: ''А щоби «прєданность» не згасла,''
:::: ''Киї святив НКВД.''
::::::::::::: ([[Костюк Олександр Степанович|О. Костюк]])

== Освіта, культура, релігійне життя ==
З розпадом «імперії зла» й проголошенням самостійності України і остання, й село Карпилівка докорінно змінилися. Увійшли в доросле життя нові покоління. Але це вже предмет окремого дослідження.

Станом на 2013 рік у Карпилівці діють загальноосвітня школа I—I ступенів (споруджена в 1956—1960 роках завдяки копіткій праці її першого директора Є. А. Лещука), відділення зв'язку, клуб, сільська книгозбірня, АТС, ФАП, кілька приватних крамниць, фермерських господарств та малих підприємств із надання послуг населенню. У лісовому урочищі Ядвипіль-Королів став до ладу відпочинково-оздоровчий комплекс «Калина».

У 2000 році християнська громада Карпилівки пережила особливо урочисту подію — освячення місця під майбутню церкву. Сьогодні величний храм УПЦ КП імені святих Петра й Павла збудований, тривають опорядкування — оздоблювальні роботи.

За роки від початку проголошення незалежності України у селі зведено Дім молитви, обереги пам'яті — придорожні фігури-хрести, зруйновані тоталітарно-атеїстичною владою. На громадському кладовищі відновлене поховання героїв УПА, які полягли в боротьбі з окупантами за волю України. Продовжує в Карпилівці традиції старших поколінь Народний ансамбль української пісні «Червона Калина», започаткований у 1992 році.

Незважаючи на складність державотворчих процесів у суспільстві, село розвивається, зростає кількість його мешканців.

12 липня 2016 року архієпископ Рівненський і Острозький Іларіон освятив храм на честь славних і всехвальних первоверховних Апостолів Петра і Павла.

=== Бібліотека ===
Публічно-шкільна бібліотека-філіал с. Карпилівка відноситься до Рівненської районної централізованої системи публічно-шкільних бібліотек. Заснована була у 1953 році. Знаходиться бібліотека за адресою с. Карпилівка, вул. Центральна, 17. Загальна площа приміщень 64 м2. Кількість користувачів — 517. Фонд бібліотеки становить 8189 примірників. Комп'ютерна техніка у бібліотеці відсутня.

Основним завданням публічно-шкільної бібліотеки-філіалу є надання допомоги у навчально-виховному процесі та забезпечення необхідною інформацією учнів та вчителів. Проведення заходів з популяризації книги та заохочення учнів до читання. Виховання в учнів бережливого ставлення до книги та ін.

== Ветерани Другої світової війни ==

=== Костюк Степан Мефодійович (1914—1990) ===
Учасник Другої світової війни, ветеран-фронтовик. За часів санаційної Польщі в 1935 р. комісія визнала призовника придатним до виконання військового обов'язку але після кількох тижнів курсу молодого бійця відправила в запас (поляки неохоче навчали українців військової справи).

Після звільнення Західної України від німецько-нацистських окупантів — 19.03.1944 р. був призваний до лав РА (тоді РСЧА) у відповідності до мобілізаційних вимог в умовах війни.

Новобранця зарахували до складу 186 запасного стрілецького полку, який дислокувався тоді під Сталінградом. Після військової присяги й навчання потрапляє до особового складу 110 стрілецького полку (Третій Білоруський фронт). Деякий час воював першим стрільцем (номером) кулеметної обслуги у складі 919 стрілецького ордена Кутузова полку (збереглася червоноармійська книжка, видана цим підрозділом).

Фронтовий шлях солдата пролягав через Білорусь, Польщу, Східну Прусію (Німеччина). Зі спогадів ветерана:
Наш перший батальйон першої стрілецької роти найважчих випробувань зазнав під містами Бобруйськ (Білорусь)та Піллау й Кенігсберг (тоді — Німеччина, зараз — у складі Російської федерації). Як фронтовик брав участь у так званій [[Операція «Багратіон»|Білоруській операції]]: 23.06—29.08.1944 р. тоді війська першого прибалтійського, 2-го, 3-го та 1-го Білоруського фронтів. Прорвали на багатьох ділянках оборону німецько-фашистських військ групи «Центр», оточили й ліквідували великі угрупування противника в районах Вітебська, Бобруйська, Вільнюса, Бреста. Звільнили від ворога Білорусь, частину Литви, сх. райони Польщі й вийшли до кордонів Східної Прусії. І це, незважаючи на те, що передові частини Радянської Армії, відірвавшись від тилів, не мали відповідного забезпечення, харчування тощо. Наступаючи, ми робили нічні марші по 40—50 км. Від фізичного виснаження загинуло багато моїх побратимів. Зазнавши втрат, бо ворог люто огризався й не хотів, але ми вийшли до Балтики. В одному з боїв 13 квітня 1945-го поранення й контузії зазнав і я. Про Перемогу дізнався в 1037-му евакошпиталі. Також і про те, що мене нагородили медаллю «За відвагу» (№ нагороди — 3303112) й присвоїли звання єфрейтор (старший солдат).
Війну фронтовик закінчив у Східній Прусії. Демобілізований на основі Указу Президії Верховної Ради СРСР 25.09.1945 — 21.11.1945 рр. 9 травня 1945 року за участь у Другій світовій війні червоноармієць Костюк С. М. нагороджений медаллю «За победу над Германией в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг.»

Третій Указ Президії Верховної ради СРСР датовано 11 березня 1985 р. У посвідченні записано, що Костюк Степан Мефодійович за «храбрость, стойкость и мужество, проявленные в борьбе с немецко-фашистскими захватчиками, и в ознаменование 40-летия Победе советского народа в Великой Отечественной войне награжден орденом Отечественной войны II степени» (№ ордена 5794480). Цю нагороду солдат одержав уже в мирний час, за що й проливав кров на фронті. Її вручив, як і кільком іншим карпилівцям, офіцер військкомату в сільському клубі.

Загалом колишній воїн відзначений за життя 11 Урядовими нагородами.

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|1130
|98.43%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|18
|1.57%
|- class="sortbottom"
!Усього
|1148
|100%
|}

== Відомі люди ==
* [[Костюк Олександр Власович|Олександр Костюк]], [[народний депутат України]] [[Верховна Рада України I скликання|I скликання]], лікар, народився в Карпилівці.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Архівні першоджерела.
* Мешканці села.
* [[Теодорович Микола Іванович|М. Теодорович]]. Історично-статистичний опис церков і парафій Волинської єпархії. — Т. 2, с. 521.
* Г. Бухало, М. Вискорко. [[Історія міст і сіл Української РСР]]. — С. 474—481.
* Я. Пура. Край наш у назвах — С. 63—64.
* [[Костюк Олександр Степанович|О. Костюк]]. Імена, як стяги…
* О. Костюк. Вічний причал.
* О. Костюк. Грані.
* [http://www.slovoichas.in.ua/ «Слово і час»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130131004626/http://www.slovoichas.in.ua/ |date=31 січня 2013 }} № 13, 15, 16, 2005 р.

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20170427222131/http://karpulivka.zz.mu/ Офіційний сайт ПШБ с. Карпилівка]
* [http://www.cerkva.info/en/news/diocesan-news/8671-arxiyepyskopilarionosvyatyvxramnachestpervoverxovnyxapostolivpetraipavlauselikarpylivka.html архієпископ Рівненський і Острозький Іларіон] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160816215818/http://www.cerkva.info/en/news/diocesan-news/8671-arxiyepyskopilarionosvyatyvxramnachestpervoverxovnyxapostolivpetraipavlauselikarpylivka.html |date=16 серпня 2016 }}

{{Городоцька сільська громада}}
{{Рівненський район}}

[[Категорія:Села Рівненської області]]

title: село Карпилівка

Герб: Прапор

Країна: Україна

Область: Рівненська область

Район: Рівненський район

Тер. громада: Городоцька сільська громада

title: Основні дані

Густота населення: 704,29 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Карпилівка

title: Мапа

Мапа: Карпилівка у Вікісховищі


text:
# Сан-Мігель-дель-Вальє
Сан-Мігель-дель-Вальє (ісп. San Miguel del Valle) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-і-Леон, у провінції Самора. Населення — 182 особи (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 230 км на північний захід від Мадрида, 60 км на північ від Самори.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

title: Сан-Мігель-дель-Вальє

wikitext:
{{Otherplaces|Сан-Мігель}}
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Сан-Мігель-дель-Вальє
 | місцева_назва       = ''San Miguel del Valle''
 | прапор              =
 | герб                = Escudo de San Miguel del Valle.svg
 | автономна_спільнота = [[Кастилія-і-Леон]]
 | провінція           = [[Самора (провінція)|Самора]]
 | комарка             =
 | широта              = 42.029
 | довгота             = -5.497
 | висота              = 738
 | населення           = 182
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 10,57
 | густота             = 17,22
 | поштові_індекси     = 49680
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 49192
 | мер                 = Хуліо Уесо Рохо
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 = http://www.sanmigueldelvalle.es
}}
'''Сан-Мігель-дель-Вальє''' ({{lang-es|San Miguel del Valle}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кастилія-і-Леон]], у провінції [[Самора (провінція)|Самора]]. Населення — {{formatnum:182}} особи (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 230 км на північний захід від [[Мадрид]]а, 60 км на північ від [[Самора|Самори]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/San Miguel del Valle}}

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Самора}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Самора]]

title: Муніципалітет

Автономна спільнота: Кастилія-і-Леон

Провінція: Самора

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Хуліо Уесо Рохо (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Ліне (Західнопоморське воєводство)
Ліне (пол. Linie, нім. Leine) — село в Польщі, у гміні Белиці Пижицького повіту Західнопоморського воєводства.
Населення — 657 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Щецинського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 343     | 83                 | 235              | 25                   |
| Жінки    | 314     | 63                 | 204              | 47                   |
| Разом    | 657     | 146                | 439              | 72                   |

title: Ліне (Західнопоморське воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Ліне
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Linie}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Західнопоморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Пижицький повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Беліце{{!}}Беліце
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 657
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 91
|поштовий індекс        = 74-202
|автомобільний код      = ZPY
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0772872
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Ліне (значення)}}

'''Ліне''' ({{lang-pl|Linie}}, {{lang-de|Leine}}) — село в Польщі, у [[Белиці (гміна)|гміні Белиці]] [[Пижицький повіт|Пижицького повіту]] [[Західнопоморське воєводство|Західнопоморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:657}} {{МНОЖИНА:657|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Щецинське воєводство (1975—1998)|Щецинського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=343 |ЧолПре=83 |ЧолПрац=235 |ЧолПост=25
|Жін=314 |ЖінПре=63 |ЖінПрац=204 |ЖінПост=47
|Разом=657 |РазомПре=146 |РазомПрац=439 |РазомПост=72
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Белиці}}

[[Категорія:Села Пижицького повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Західнопоморське воєводство

Повіт: Пижицький повіт

Гміна: Беліце

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: ZPY

OSM: ↑2896983 ·R (Ґміна Белиці)


text:
# Горенки (Нижньогородська область)
Горенки (рос. Горенки) — присілок в Городецькому районі Нижньогородської області Російської Федерації.
Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення Ніколо-Погостинська сільрада.

## Історія
Від 2009 року входить до складу муніципального утворення Ніколо-Погостинська сільрада.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 3    | ↘0   |

title: Горенки (Нижньогородська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Горенки
|назва ін.       = Горенки
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Нижньогородська область]]
|район           = [[Городецький район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Ніколо-Погостинська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 0
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Нижньогородська область
}}
'''Горенки''' ({{lang-ru|Горенки}}) — [[присілок]] в [[Городецький район|Городецькому районі]] [[Нижньогородська область|Нижньогородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 0 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Ніколо-Погостинська сільрада]].

== Історія ==

Від 2009 року входить до складу муніципального утворення Ніколо-Погостинська сільрада<ref>{{Cite web |url=http://docs.cntd.ru/document/465518568 |title=Реестр административно-территориальных образований, городских и сельских населённых пунктов Нижегородской области |access-date=2019-10-25 |archive-date=2019-10-21 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191021153124/http://docs.cntd.ru/document/465518568 |deadlink=no }}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Горенки (Нижегородская область) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Городецький район}}
{{Russia-geo-stub}}
{{Портали|Географія|Росія}}
[[Категорія:Населені пункти Городецького району]]

title: присілок Горенки

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Нижньогородська область

Муніципальний район: Городецький район

Поселення: Ніколо-Погостинська сільрада

title: Основні дані

Населення: ▼ 0

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Горенки · Горенки