text:
# Алан Рен
А́лан Джон Рен або просто Рені (англ. Alan John Wren) (нар. 10 квітня 1964, Манчестер, Англія) — британський музикант, барабанщик, найбільше відомий, як один з засновників відомого манкуніанського гурту The Stone Roses.
У 1999 році Рені створив гурт The Rub, в якому він був гітаристом та вокалістом. Ця група зіграла декілька концертів в Англії протягом весни 2001 року, у тому числі в Манчестерському університеті. На тому концерті до складу гурту долучився колишній бас-гітарист The Stone Roses Мені.

## Дискографія
The Stone Roses
- The Stone Roses (1989)
- Second Coming (1994)

title: Алан Рен

wikitext:
{{Музикант
| Ім'я           = Алан Рен
| Підпис         =
| Лого           =
| Фото           =
| Опис_фото  =
| Справжнє_ім'я    = Alan John Wren
| Дата народження  = 10.4.1964
| Місце народження = [[Манчестер]], [[Англія]]
| Дата смерті      =
| Місце смерті     =
| Роки             = з [[1984]]-го
| Країна = {{GBR}}
| Професія = музикант
| Інструменти =[[барабани]]
| Жанр =[[інді-рок]]
[[альтернативний рок]]
| Псевдонимы = "Mani"
| Колектив =[[The Stone Roses]]
The Rub
| Сотрудничество =
| Лейбл = Silvertone, Geffen
| Сайт =
}}

'''А́лан Джон Рен''' або просто '''Рені''' ({{lang-en|Alan John Wren}}) ({{н}} [[10 квітня]] [[1964]], [[Манчестер]], [[Англія]]) — британський музикант, барабанщик, найбільше відомий, як один з засновників відомого манкуніанського гурту [[The Stone Roses]].

У 1999 році Рені створив гурт The Rub, в якому він був гітаристом та вокалістом. Ця група зіграла декілька концертів в Англії протягом весни 2001 року, у тому числі в Манчестерському університеті. На тому концерті до складу гурту долучився колишній бас-гітарист [[The Stone Roses]] [[Гарі Маунфілд|Мені]].

== Дискографія ==
;The Stone Roses
* ''[[The Stone Roses (альбом)|The Stone Roses]]'' (1989)
* ''[[Second Coming]]'' (1994)

== Посилання ==
* [http://www.discogs.com/artist/Alan+Wren Рені] у базі даних порталу ''Discogs.com''

{{The Stone Roses}}
{{музикант-доробити}}

{{DEFAULTSORT:Рен Алан}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Ударники]]
[[Категорія:Британські музиканти]]
[[Категорія:Уродженці Манчестера]]
[[Категорія:Англійські рок-ударники]]
[[Категорія:Британські музиканти альтернативного року]]
[[Категорія:Музиканти Манчестера]]

title: Основна інформація

Повне ім'я: Alan John Wren

Дата народження: 10 квітня 1964 (60 років)

Місце народження: Манчестер, Англія

Громадянство: Велика Британія

Професія: музикант

Освіта: Egerton Park Arts Colleged

Інструменти: барабани

Жанр: інді-рок · альтернативний рок

Колективи: The Stone Roses · The Rub

Членство: The Stone Roses

Лейбл: Silvertone, Geffen

title: The Stone Roses

Альбоми: The Stone Roses Second Coming

Збірки: Turns into Stone The Complete Stone Roses Garage Flower The Remixes The Very Best of The Stone Roses

Мініальбоми: Sally Cinnamon Crimson Tonight

Сингли: «So Young» «Sally Cinnamon» «Elephant Stone» «Made of Stone» «She Bangs the Drums» «Fools Gold/What the World Is Waiting For» «One Love» «I Wanna Be Adored» «Waterfall» «I Am the Resurrection» «Love Spreads» «Ten Storey Love Song» «Begging You»

DVD: The Stone Roses


text:
# Томас Ріґґс (яхтсмен)
Томас Ріґґс (англ. Thomas Riggs, 22 травня 1903 — 5 лютого 1976) — британський яхтсмен.
Срібний призер Олімпійських Ігор 1924 року в класі 8 метрів.

wikiname: ukwiki

title: Томас Ріґґс (яхтсмен)

in_language: uk

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Томас Ріґґс
| оригінал імені = Thomas Riggs
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalSport|[[Вітрильний спорт на Олімпійських іграх|Вітрильний спорт]]}}
{{MedalCountry|{{GBR}}}}
{{MedalCompetition|[[Олімпійські ігри]]}}
{{MedalSilver| [[Вітрильний спорт на літніх Олімпійських іграх 1924 — 8 метрів|Ле-Гавр 1924]] | [[8 метрів (клас яхт)|8 метрів]] }}
}}

'''Томас Ріґґс''' ({{lang-en|Thomas Riggs}}, 22 травня 1903 — 5 лютого 1976) — [[Велика Британія|британський]] [[Вітрильний спорт|яхтсмен]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Срібний призер Олімпійських Ігор [[Вітрильний спорт на літніх Олімпійських іграх 1924 — 8 метрів|1924]] року в класі 8 метрів.
<!--ДосягненняКінець Код:OGS24.-->

== Посилання ==
* {{Olympedia}}
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Ri/Thomas-Riggs-1.html Томас Ріґґс на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Ріґґс Томас}}
[[Категорія:Британські яхтсмени]]
[[Категорія:Срібні призери літніх Олімпійських ігор 1924]]
[[Категорія:Британські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Спортсмени Лондона]]
[[Категорія:Спортсмени Великої Британії XX століття]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Велика Британія

Народження: 22 травня 1903 · Гендонd, Великий Лондон, Лондон, Англія, Сполучене Королівство

Смерть: 5 лютого 1976 (72 роки) · Блайт (Нортумберленд), Нортамберленд, Англія, Велика Британія

title: Спорт

Вид спорту: вітрильний спорт

title: Олімпійські ігри

Срібло: Ле-Гавр 1924 · 8 метрів


text:
# Nagware
Nagware (від англ. nag — «набридливе» і software — «програмне забезпечення», також відоме як begware, annoyware) — модель ліцензування комп'ютерних програм, що використовує нав'язливе нагадування про необхідність реєстрації програми за певну плату. Зазвичай це робиться у вигляді повідомлення, що з'являється, коли користувач запускає програму, або періодично під час використання програми. Це повідомлення може з'являтися у вигляді вікна, яке затуляє частину екрану або вікна повідомлень, які можна швидко закрити. Деякі nagware-програми залишають повідомлення на певний період часу, змушуючи користувача чекати перед продовженням роботи програми.
Метою, як правило, є те, що користувач буде настільки незадоволений повідомленнями, що зареєструє або купить програму, щоб позбутися від них.
Прикладами nagware є Windows Genuine Advantage, Total Commander, WinRAR, WinZip, mIRC, BitDefender 2009 Free Edition, Sublime Text, AVG, Avira, Norton Internet Security, продукти Лабораторії Касперського тощо.

title: Nagware

wikitext:
'''Nagware''' (від {{lang-en|nag}} — «набридливе» і {{Lang-en2|software}} — «<nowiki/>[[програмне забезпечення]]<nowiki/>», також відоме як ''begware'', ''annoyware'') — модель ліцензування [[Комп'ютерна програма|комп'ютерних програм]], що використовує нав'язливе нагадування про необхідність реєстрації програми за певну плату. Зазвичай це робиться у вигляді повідомлення, що з'являється, коли користувач запускає програму, або періодично під час використання програми. Це повідомлення може з'являтися у вигляді вікна, яке затуляє частину екрану або вікна повідомлень, які можна швидко закрити. Деякі nagware-програми залишають повідомлення на певний період часу, змушуючи користувача чекати перед продовженням роботи програми.

Метою, як правило, є те, що користувач буде настільки незадоволений повідомленнями, що зареєструє або купить програму, щоб позбутися від них.

Прикладами nagware є [[Windows Genuine Advantage]], [[Total Commander]], [[WinRAR]], [[WinZip]], [[mIRC]], [[BitDefender]] 2009 Free Edition, [[Sublime Text]], [[AVG AntiVirus|AVG]], [[Avira Antivirus|Avira]], [[Norton Internet Security]], продукти [[Лабораторія Касперського|Лабораторії Касперського]] тощо.

== Див. також ==

* [[Donationware]]

== Посилання ==

* {{Стаття|url=http://hercule.csci.unt.edu/ian/pubs/dags95g.pdf|title=The Internet and the Aspiring Games Programmer|publisher=University of North Texas|archiveurl=https://web.archive.org/web/20040701071137/http://hercule.csci.unt.edu/ian/pubs/dags95g.pdf|archivedate=2004-07-01|accessdate=2013-09-26|language=und|author=Ian Parberry|число=5|місяць=3|date=1997}}
{{Розповсюдження програмного забезпечення}}
[[Категорія:Ліцензії на програмне забезпечення]]
[[Категорія:Право інтелектуальної власності]]


text:
# Чудовисько з глибини 20 000 сажнів
«Чудовисько з глибини 20 000 сажнів» (англ. The Beast from 20,000 Fathoms) — науково-фантастичний фільм 1953 року.
Це перший з трьох фільмів Єжена Лур'є з участю величезного монстра. Далі послідували «Бегемот, морське чудовисько» і кольоровий «Горго».

## Сюжет
У результаті ядерних випробувань в Арктиці через розталі льодовики до життя повертається доісторичний динозавр. Він прямує до східного узбережжя Північної Америки. Єдиний свідок існування монстра, професор Том Несбітт, не може переконати владу в небезпеці, що насувається. Палеонтолог Тургуд Еллісон за описом професора встановлює, що монстр може бути «редозавром» (вигаданий вид діапсид). Тим часом чудовисько з'являється в затоці. При зануренні в затоку для досліджень гинуть люди. Потім чудовисько з'являється на Мангеттені. Вбити його вдається тільки за допомогою радіоактивного ізотопу.

## Знімальна група
- Режисер і сценарист — Ежен Лур'є.
- Композитор — Девід Баттолф.
- Автор і творець спецефектів — Рей Гаррігаузен

## У ролях
- Пола Реймонд
- Кеннет Тобі
- Пол Габшмід
- Лі Ван Кліф
- Дональд Вудс
- Стів Броуді

## Факти
- Фільм знятий за мотивами оповідання Рея Бредбері «Ревун», опублікованому кількома роками раніше в газеті «The Saturday Evening Post».
- Це перший фільм, де монстр з'являється завдяки атомній бомбі.
- Разом з Кінг-Конгом Редозавр надихнув японських режисерів на створення Ґодзілли[1][2].
- Бюджет картини склав 210 тисяч доларів, а в прокаті тільки на території США фільм заробив 5 мільйонів доларів[3].
- У перекладах назви фатоми змінювалися на милі і морські милі, сажні і морські сажні.

title: Чудовисько з глибини 20 000 сажнів

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Чудовисько з глибини 20 000 саженів
| оригінальна назва = The Beast from 20,000 Fathoms
| зображення        = Постер до фільму Чудовисько з глибини 20 000 саженів.jpg
| зображення розмір =
| підпис            =
| жанр              = [[наукова фантастика]], [[трилер]]
| режисер           = Ежен Лур'є
| продюсер          = Галь Честер
| сценарист         = Ежен Лур'є
Фред Фрайбергер
Роберт Сміт
| на основі         =
| актори            = Паула Реймонд, Кеннет Тобі, Пол Хабшмід
| композитор        = Девід Баттолф
| оператор          = Джек Рассел
| художник          =
| костюмер          =
| монтаж            =
| оповідач          =
| кінокомпанія      = [[Warner Bros.]]
| дистриб’ютор      =
| тривалість        = 80 хв.
| мова              = [[англійська мова|англійська]]
| країна            = {{USA}}
| рік               = 1953
| рейтинг           =
| кошторис          = $210 000
| касові збори      = $5 млн
| попередній        =
}}
'''«Чудовисько з глибини {{num|20 000}} сажнів»''' ({{lang-en|The Beast from 20,000 Fathoms}}) — науково-фантастичний фільм 1953 року.

Це перший з трьох фільмів Єжена Лур'є з участю величезного монстра. Далі послідували «Бегемот, морське чудовисько» і кольоровий «Горго».

== Сюжет ==
У результаті ядерних випробувань в Арктиці через розталі льодовики до життя повертається доісторичний динозавр. Він прямує до східного узбережжя Північної Америки. Єдиний свідок існування монстра, професор Том Несбітт, не може переконати владу в небезпеці, що насувається. Палеонтолог Тургуд Еллісон за описом професора встановлює, що монстр може бути «редозавром» (вигаданий вид [[Діапсиди|діапсид]]). Тим часом чудовисько з'являється в затоці. При зануренні в затоку для досліджень гинуть люди. Потім чудовисько з'являється на [[Мангеттен]]і. Вбити його вдається тільки за допомогою радіоактивного ізотопу.

== Знімальна група ==
* Режисер і сценарист — Ежен Лур'є.
* Композитор — Девід Баттолф.
* Автор і творець спецефектів — [[Рей Гаррігаузен]]

== У ролях ==
* Пола Реймонд
* Кеннет Тобі
* Пол Габшмід
* [[Лі Ван Кліф]]
* [[Дональд Вудс]]
* Стів Броуді

== Факти ==
* Фільм знятий за мотивами оповідання Рея Бредбері «Ревун», опублікованому кількома роками раніше в газеті «The Saturday Evening Post».
* Це перший фільм, де монстр з'являється завдяки [[Атомна бомба|атомній бомбі]].
* Разом з Кінг-Конгом Редозавр надихнув японських режисерів на створення [[Ґодзілла|Ґодзілли]]<ref name="dinoguide1">{{cite book | year=1995 | title="The Illustrated Dinosaur Movie Guide" | author = Stephen Jones | publisher=Titan Books | page=42}}</ref><ref name="godzillaguide">{{cite web|url=http://www.roberthood.net/obsesses/godzilla.htm|title=A Potted History of Godzilla|author=Robert Hood|accessdate=2008-02-09|archiveurl=https://www.webcitation.org/6DotnbYRZ?url=http://www.roberthood.net/obsesses/godzilla.htm|archivedate=2013-01-20|deadurl=no}}</ref>.
* Бюджет картини склав 210 тисяч [[долар]]ів, а в прокаті тільки на території [[Сполучені Штати Америки|США]] фільм заробив 5 мільйонів доларів<ref>{{стаття|автор=Jonathan Bing, Dade Hayes|заголовок=Debunking the «Jaws» myth|ссылка=http://www.variety.com/article/VR1117910747?printerfriendly=true|язык=en|издание=[[Variety]]|год=21 вересня 2004}}</ref>.
* У перекладах назви [[фатом]]и змінювалися на [[миля|милі]] і морські милі, [[сажень|сажні]] і морські сажні.

== Див. також ==
* [[Кінг-Конг (фільм, 1933)]];
* [[Тарантул (фільм)]].

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
;Рецензії
* {{стаття|автор=A. W.|заголовок=«Beast From 20,000 Fathoms» Invades City|ссылка=http://movies.nytimes.com/movie/review?res=9404E0DD143EE43ABC4D51DFB0668388649EDE|язык=en|издание=[[The New York Times]]|рік=25 червня 1953}}
* {{стаття|автор=Steve Daly|заголовок=Review|посилання=http://www.ew.com/ew/article/0,,20258773,00.html|мова=en|видання=[[Entertainment Weekly]]|рік=16 серпня 1991}}
* {{стаття|автор=Kim Newman|заглавие=Review|ссылка=http://www.empireonline.com/reviews/reviewcomplete.asp?FID=133980|язык=en|издание=[[Empire (журнал)|Empire]]}}
{{ВП-портали|Кінематограф|Фантастика|Наукова фантастика|США|Фантастика жахів}}

[[Категорія:Фантастичні фільми 1953]]
[[Категорія:Фільми США 1953]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Науково-фантастичні фільми США]]
[[Категорія:Фільми про динозаврів]]
[[Категорія:Фільми про монстрів]]
[[Категорія:Фільми жахів про тварин]]
[[Категорія:Фільми жахів США]]
[[Категорія:Фільми про кайдзю]]
[[Категорія:Фільми про гігантських монстрів]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в США]]

title: The Beast from 20,000 Fathoms

Жанр: наукова фантастика, трилер

Режисер: Ежен Лур'є

Продюсер: Галь Честер

Сценарист: Ежен Лур'є · Фред Фрайбергер · Роберт Сміт

На основі: The Fog Hornd

У головних · ролях: Паула Реймонд, Кеннет Тобі, Пол Хабшмід

Оператор: Джек Рассел

Композитор: Девід Баттолф

Кінокомпанія: Warner Bros.

Дистриб'ютор: Warner Brothers

Мова: англійська

Країна: США

Касові збори: $5 млн

Наступний: Гігантський Бегемот


text:
# Себезький національний парк
Себезький національний парк  (рос. Себежский национальный парк) — національний парк на північному заході Росії, розташований у Себезькому районі Псковської області, був створений 8 січня 1996 р, для охорони ландшафтів озерного району на південному заході Псковської області.
Парк має площу 500,21 км².

## Географія
Південно-західна частина Себезького району, де розташований національний парк, по суті є горбистим ландшафтом льодовикового походження з багатьма озерами. Територія лісиста зі сосновими, ялиновими, мішаними та вільховими лісами. Парк займає південно-західний куточок району і межує з Латвією та Білоруссю. Центральне місто Себеж розташовано одразу на північ від парку, а південна частина міста розташована у парку. Більша частина території парку належить до басейну річки Велика, а деякі райони на півдні належать до басейну Даугави. Найбільші озера в межах парку — озеро Нечериця, озеро Себезьке та озеро Орно.

## Історія
Місцевість була заселена ще з античності. У середньовічну добу місцевість була під орудою міста Пскову. Люди спочатку оселялися на берегах озер, а згодом також заселяли простори між озерами. Починаючи з 15 століття, територія була суперечкою між Великим князівством Московським та Великим князівством Литовським, остаточно перйшовші під оруду Росії у 1772 році, під час Першого поділу Польщі. Вже до XV століття землі широко використовувались для ведення сільського господарства. Наприкінці 17 століття сільське господарство опинилося в кризі, частково пов'язано з Лівонською війною, а частково зі старими методами; вона повільно відновлювалася з 17 століття. У 19 столітті виробництво деревини значно скоротило лісові масиви; рибальство на озерах було звичайним явищем. У 1950-х роках багато боліт було осушено та перетворено на сільськогосподарські угіддя. На початку 1990-х років сільське господарство знову зазнало кризу, і було вирішено перетворити територію в національний парк, захищаючи культурні та природні ландшафти.

## Фауна
У парку є 291 вид хребетних тварин, у тому числі два види Petromyzontiformes, тридцять видів риб, вісім видів земноводних, п'ять видів плазунів, 202 види птахів та 49 видів ссавців. До великих ссавців належать: ведмідь бурий, рись євразійська, вовк сірий, свиня дика, лось і сарна.

title: Себезький національний парк

wikitext:
{{Гора}}
'''Себезький національний парк'''  ({{lang-ru|Себежский национальный парк}}) — [[національний парк]] на північному заході [[Росія|Росії]], розташований у [[Себезький район|Себезькому районі]] [[Псковська область|Псковської області]], був створений 8 січня 1996 р, для охорони ландшафтів озерного району на південному заході Псковської області.<ref name="OOPT">{{cite web|url=http://oopt.info/index.php?oopt=704|script-title=ru:Себезький національний парк|publisher=Особливо охоронювані природні території Росії|language=Russian|accessdate=17 серпня 2012}}</ref>

Парк має площу 500,21 км².

== Географія ==
Південно-західна частина Себезького району, де розташований національний парк, по суті є горбистим ландшафтом льодовикового походження з багатьма озерами.<ref name="geo">{{cite web|url=http://sebezh.reg60.ru/orajone/gk|script-title=ru:Географическая характеристика|publisher=Портал муниципальных образований Псковской области|language=Russian|accessdate=15 серпня 2012|title=Архівована копія|archive-date=2012-01-03|archive-url=https://web.archive.org/web/20120103072539/http://sebezh.reg60.ru/orajone/gk}}</ref> Територія лісиста зі [[сосна|сосновими]], [[ялина|ялиновими]], [[Ліс помірної зони|мішаними]] та [[вільха|вільховими]] лісами.<ref>{{cite web|url=http://seb-park.ru/terr/fizgeo/ug.html|script-title=ru:Типы угодий, растительность|publisher=Национальный парк Себежский|language=Russian|accessdate=18 серпня 2012|title=Архівована копія|archive-date=2015-07-20|archive-url=https://web.archive.org/web/20150720181113/http://seb-park.ru/terr/fizgeo/ug.html}}</ref> Парк займає південно-західний куточок району і межує з Латвією та Білоруссю. Центральне місто Себеж розташовано одразу на північ від парку, а південна частина міста розташована у парку. Більша частина території парку належить до басейну річки [[Велика (річка, Псковська область)|Велика]], а деякі райони на півдні належать до басейну [[Даугава|Даугави]]. Найбільші озера в межах парку — озеро {{нп|Нечериця||ru|Нечерица}}, {{нп|Себезьке (озеро)|озеро Себезьке||Lake Sebezhskoye}} та {{нп|Орно (озеро)|озеро Орно|ru|Ороно (озеро)}}.<ref name="vokrugsveta">{{cite book|editor=И. А. Кусый|script-title=ru:Национальный парки России: Северо-Запад и центр|series=Вокруг света|year=2007|publisher=Вокруг света|language=Russian|isbn=5986521080|pages=107–119}}</ref>

== Історія ==
Місцевість була заселена ще з античності. У середньовічну добу місцевість була під орудою міста [[Псков]]у. Люди спочатку оселялися на берегах озер, а згодом також заселяли простори між озерами. Починаючи з 15 століття, територія була суперечкою між [[Велике князівство Московське|Великим князівством Московським]] та [[Велике князівство Литовське|Великим князівством Литовським]], остаточно перйшовші під оруду Росії у 1772 році, під час [[Перший поділ Речі Посполитої|Першого поділу Польщі]]. Вже до XV століття землі широко використовувались для ведення сільського господарства. Наприкінці 17 століття сільське господарство опинилося в кризі, частково пов'язано з [[Лівонська війна|Лівонською війною]], а частково зі старими методами; вона повільно відновлювалася з 17 століття. У 19 столітті виробництво деревини значно скоротило лісові масиви; рибальство на озерах було звичайним явищем. У 1950-х роках багато боліт було осушено та перетворено на сільськогосподарські угіддя. На початку 1990-х років сільське господарство знову зазнало кризу, і було вирішено перетворити територію в національний парк, захищаючи культурні та природні ландшафти.<ref name="hist">{{cite web|url=http://seb-park.ru/terr/fizgeo/istor_prirodop.html|script-title=ru:История природопользования|publisher=Национальный парк Себежский|language=Russian|accessdate=17 серпня 2012|title=Архівована копія|archive-date=2015-07-22|archive-url=https://web.archive.org/web/20150722011501/http://seb-park.ru/terr/fizgeo/istor_prirodop.html}}</ref>

== Фауна ==
У парку є 291 вид хребетних тварин, у тому числі два види [[Petromyzontiformes]], тридцять видів риб, вісім видів земноводних, п'ять видів плазунів, 202 види птахів та 49 видів ссавців. До великих ссавців належать: [[ведмідь бурий]], [[рись євразійська]], [[вовк сірий]], [[свиня дика]], [[лось]] і [[сарна]]<ref>{{cite web|url=http://seb-park.ru/terr/fizgeo/fauna.html|script-title=ru:Фауна|publisher=Национальный парк Себежский|language=Russian|accessdate=18 серпня 2012|title=Архівована копія|archive-date=2015-07-22|archive-url=https://web.archive.org/web/20150722010358/http://seb-park.ru/terr/fizgeo/fauna.html}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{ac}}
{{Національні парки Росії}}

[[Категорія:Національні парки Росії]]

Країна: Росія

Регіон: Псковська область

Тип: національний парк Росіїd і природна територія особливої охорони Росіїd


text:
# Аойс
Аойс, Агойц (ісп. Aoiz, баск. Agoitz) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Наварра. Населення — 2464 особи (2009).
Муніципалітет розташований на відстані близько 330 км на північний схід від Мадрида, 22 км на схід від Памплони.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету

title: Аойс

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Аойс
 | місцева_назва       = {{lang-es|Aoiz}}, {{lang-eu|Agoitz}}
 | прапор              = Bandera de Aoiz.svg
 | герб                = Escudo de Aoiz.svg
 | автономна_спільнота = [[Наварра]]
 | провінція           = [[Наварра]]
 | комарка             =
 | широта              = 42.783
 | довгота             = -1.367
 | висота              = 504
 | населення           = 2464
 | рік_насел           = 2009
 | площа               = 13,54
 | густота             = 181,98
 | поштові_індекси     = 31430
 | телефонний_код      = 34 948
 | код_INE             = 31019
 | мер                 = Франсіско Хосе Енгіта Морос
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 = http://www.aoiz.es
}}
'''Аойс''', Агойц ({{lang-es|Aoiz}}, {{lang-eu|Agoitz}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Наварра]]. Населення — {{formatnum:2464}} особи (2009).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 330 км на північний схід від [[Мадрид]]а, 22 км на схід від [[Памплона|Памплони]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Aoiz}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Navarra - Mapa municipal Aoiz.svg|Розташування муніципалітету
</gallery>

== Посилання ==

<!-- * [http://www.euskomedia.org/euskomedia/SAunamendi?idi=en&op=7&voz=AOIZ http://www.euskomedia.org] - Aoiz en ''Bernardo Estornés Lasa - Auñamendi Encyclopedia (Euskomedia Fundazioa)'' * Página oficial de Ayuntamiento de Aoiz. [http://www.aoiz.es/es/] -->

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети Наварри}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети Наварри]]

title: Аойс · ісп. Aoiz, баск. Agoitz

· Герб: · Прапор

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Наварра

Провінція: Наварра

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Франсіско Хосе Енгіта Морос (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Бесс (марка)
Бесс — марка, якою в середні віки користувалися чеканники золота, ділиться на 24 подвійні секстули, які нині називають грецьким словом «кератіон». Подвійна секстула (карат) ділиться на 4 напівсекстули, які називаються гранами; кожна напівсекстула (гран) — на 3 четверні сілікви.
Марка (бесса), якою важили срібло, ділиться двояким чином: або марка ділиться на 12 частин, з яких кожна важить 5 драхм і 1 скрупул, така маса була відома також під назвою гульденгрош, його, в свою чергу, ділять на 24 четверні сілікви, які називаються г р е н х е н.
Або марка ділиться на 16 напівунцій, які називають лотами, а лот, в свою чергу ділиться на 18 четверні сілікв, або гранул (гренхен), або марка ділиться на ті ж 16 напівунцій (лотів), з яких кожна, в свою чергу, ділиться на 4 драхми, а кожна драхма — на 4 пфеніга.

title: Бесс (марка)

wikitext:
'''Бесс''' — [[марка]], якою в [[середні віки]] користувалися чеканники золота, ділиться на 24 подвійні [[секстула|секстули]], які нині називають грецьким словом «кератіон». Подвійна секстула ([[Карат (маса)|карат]]) ділиться на 4 напівсекстули, які називаються гранами; кожна напівсекстула ([[Гран (одиниця)|гран]]) — на 3 четверні [[Сіліква (одиниця ваги)|сілікви]].

Марка (бесса), якою важили [[срібло]], ділиться двояким чином: або марка ділиться на 12 частин, з яких кожна важить 5 драхм і 1 скрупул, така маса була відома також під назвою [[гульденгрош]], його, в свою чергу, ділять на 24 четверні сілікви, які називаються г р е н х е н.

Або марка ділиться на 16 напівунцій, які називають лотами, а лот, в свою чергу ділиться на 18 четверні сілікв, або гранул (гренхен), або марка ділиться на ті ж 16 напівунцій (лотів), з яких кожна, в свою чергу, ділиться на 4 драхми, а кожна драхма — на 4 пфеніга.

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20060503001639/http://archimedes.mpiwg-berlin.mpg.de/cgi-bin/toc/toc.cgi?step=thumb&dir=agric_remet_001_la_1556 Full text of De Re Metallica]
[[Категорія:Історія гірничої справи]]


text:
# Абурі-крикун білоголовий
Абурі-крикун білоголовий (Pipile cumanensis) — вид куроподібних птахів родини краксових (Cracidae).

## Поширення
Вид поширений на півночі та заході Бразилії, півночі Болівії, в Перу та Еквадорі, на сході Колумбії, півдні Венесуели та у Гвіані. Мешкає у вологих низинних лісах (іноді до 1000 м) та прибережних лісах, переважно на узліссях, де ліс зустрічається з відкритою місцевістю або річкою.

## Опис
Його довжина, в середньому, становить 69 см. Має чорне оперення з білими головою та кінчиками крил. Дзьоб білий біля основи і блакитний на кінчику. Горло блакитне. Ноги червонуваті.

## Спосіб життя
Харчується плодами пальм. Мешкає у верхньому або середньому ярусі лісу і рідко буває на землі. У високій і щільній частині крони дерева влаштовує гніздо. Самиця відкладає 3 яйця.

## Підвиди
- Pipile cumanensis cumanensis — Колумбія, Венесуела, Еквадор і Бразилія.
- Pipile cumanensis grayi — південний схід Перу і північний схід Болівії.

title: Абурі-крикун білоголовий

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Абурі-крикун білоголовий
| image =
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{IUCN|id=22727323|title=''Pipile cumanensis'' |assessors=[[BirdLife International]] |version=2021.3|year=2020|accessdate= 10 січня 2022}}</ref>
| image_caption =
 | image_width         = 260px
| domain = [[Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Куроподібні]] (Galliformes)
 | familia =[[Краксові]] (Cracidae)
| genus = [[Абурі-крикун]] (''Pipile'')
| species = '''Абурі-крикун білоголовий'''
| binomial = ''Pipile cumanensis''
| binomial_authority = ([[Joseph Franz von Jacquin|Jacquin]], 1784)
| synonyms =
* ''Penelope cumanensis''
* ''Aburria cumanensis''
| range_map = Pipile cumanensis map.svg
| wikispecies = Pipile cumanensis
}}
'''Абурі-крикун білоголовий'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Pipile cumanensis'') — вид [[Куроподібні|куроподібних]] [[Птахи|птахів]] родини [[Краксові|краксових]] (Cracidae).

== Поширення ==
Вид поширений на півночі та заході [[Бразилія|Бразилії]], півночі [[Болівія|Болівії]], в [[Перу]] та [[Еквадор]]і, на сході [[колумбія|Колумбії]], півдні [[венесуела|Венесуели]] та у [[гвіана|Гвіані]]. Мешкає у вологих низинних лісах (іноді до 1000 м) та прибережних лісах, переважно на узліссях, де ліс зустрічається з відкритою місцевістю або річкою.

== Опис ==
Його довжина, в середньому, становить 69 см. Має чорне оперення з білими головою та кінчиками крил. Дзьоб білий біля основи і блакитний на кінчику. Горло блакитне. Ноги червонуваті.

== Спосіб життя ==
Харчується плодами пальм. Мешкає у верхньому або середньому ярусі лісу і рідко буває на землі. У високій і щільній частині крони дерева влаштовує гніздо. Самиця відкладає 3 яйця.

== Підвиди ==
* ''Pipile cumanensis cumanensis'' — Колумбія, Венесуела, Еквадор і Бразилія.
* ''Pipile cumanensis grayi'' — південний схід Перу і північний схід Болівії.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [https://www.hbw.com/ibc/species/blue-throated-piping-guan-pipile-cumanensis Videos and photos] on the Internet Bird Collection.

{{Taxonbar|from=Q546348}}
{{птахи-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Краксові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1784]]
[[Категорія:Птахи Південної Америки]]

title: ?Абурі-крикун білоголовий

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Куроподібні (Galliformes)

Родина: Краксові (Cracidae)

Рід: Абурі-крикун (Pipile)

Вид: Абурі-крикун білоголовий

Вікісховище: Pipile cumanensis

Віківиди: Pipile cumanensis


text:
# Ядерно-паливний цикл
Ядерний паливний цикл, також званий ядерним паливним ланцюгом, є прогресуванням ядерного палива через серію різних етапів. Він складається з кроків на передній частині, які є приготуванням палива, етапів періоду експлуатації, в якому паливо використовується під час роботи реактора, і кроків у задній частині, які необхідні для безпечного керування, утримання та переробки або утилізування відпрацьованого ядерного палива. Якщо відпрацьоване паливо не переробляється, паливний цикл називається відкритим паливним циклом (або одноразовим паливним циклом); якщо відпрацьоване паливо переробляється, це називається замкнутим паливним циклом.

## Основне поняття
Ядерна енергетика покладається на матеріал, що розщеплюється, який може підтримувати ланцюгову реакцію з нейтронами. Прикладами таких матеріалів є уран і плутоній.
Більшість ядерних реакторів використовують сповільнювач, щоб знизити кінетичну енергію нейтронів і збільшити ймовірність того, що відбудеться поділ. Це дозволяє реакторам використовувати матеріал з набагато нижчою концентрацією подільних ізотопів, ніж це необхідно для ядерної зброї. Графіт і важка вода є найбільш ефективними сповільнювачами, оскільки вони сповільнюють нейтрони через зіткнення, не поглинаючи їх. Реактори з використанням важкої води або графіту в якості сповільнювача можуть працювати з використанням природного урану.
Легководний реактор (LWR) використовує воду у формі, яка зустрічається в природі, і вимагає палива, збагаченого до більших концентрацій подільних ізотопів. Як правило, LWR використовують уран, збагачений до 3–5% U-235, єдиний подільний ізотоп, який зустрічається у значній кількості в природі. Однією з альтернатив цьому паливу з низьким вмістом збагаченого урану (НОУ) є змішане оксидне паливо (MOX), отримане шляхом змішування плутонію з природним або збідненим ураном, і ці види палива забезпечують можливість використання надлишкового збройового плутонію. Інший тип MOX-палива включає змішування НОУ з торієм, що утворює подільний ізотоп U-233. І плутоній, і U-233 виробляються шляхом поглинання нейтронів шляхом опромінення родючих матеріалів у реакторі, зокрема звичайного ізотопу урану U-238 і торію, відповідно, і можуть бути відокремлені від відпрацьованого урану та торію на заводах з переробки.
Деякі реактори не використовують сповільнювачі для уповільнення нейтронів. Подібно до ядерної зброї, яка також використовує несповільнені або «швидкі» нейтрони, ці реактори на швидких нейтронах вимагають набагато більших концентрацій подільних ізотопів для підтримки ланцюгової реакції. Вони також здатні розмножувати подільні ізотопи з родючих матеріалів; реактор-розмножувач – це реактор, який таким чином генерує більше матеріалу, що розщеплюється, ніж споживає.
Під час ядерної реакції всередині реактора, подільні ізотопи в ядерному паливі витрачаються, утворюючи все більше і більше продуктів поділу, більшість з яких вважаються радіоактивними відходами. Накопичення продуктів поділу та споживання подільних ізотопів зрештою зупиняють ядерну реакцію, в результаті чого паливо стає відпрацьованим ядерним паливом. Коли використовується 3% збагачене НОУ паливо, відпрацьоване паливо зазвичай складається з приблизно 1% U-235, 95% U-238, 1% плутонію і 3% продуктів поділу. Відпрацьоване паливо та інші високоактивні радіоактивні відходи надзвичайно небезпечні, хоча ядерні реактори виробляють на порядки менші обсяги відходів порівняно з іншими електростанціями через високу щільність енергії ядерного палива. Безпечне управління цими побічними продуктами ядерної енергетики, включаючи їх зберігання та утилізацію, є складною проблемою для будь-якої країни, яка використовує ядерну енергетику.

## Дослідження
Родовище урану, наприклад уранініт, відкрите за допомогою геофізичних методів, оцінюється та відбирається для визначення кількості уранових матеріалів, які можна видобути з родовища за певних витрат. Запаси урану – це обсяги руди, які, за оцінками, можна видобути за вказаною вартістю.
Природний уран складається переважно з двох ізотопів U-238 і U-235, причому 99,28% металу становить U-238, тоді як 0,71% становить U-235, а решта 0,01% в основному становить U-234. Число в таких назвах відноситься до атомного масового числа ізотопу, яке є числом протонів плюс число нейтронів в атомному ядрі.
Атомне ядро U-235 майже завжди поділиться при ударі вільним нейтроном, тому ізотоп вважається «подільним» ізотопом. З іншого боку, ядро атома U-238, замість того, щоб піддаватися поділу при ударі вільним нейтроном, майже завжди поглинає нейтрон і дає атом ізотопу U-239. Потім цей ізотоп піддається природному радіоактивному розпаду з утворенням Pu-239, який, як і U-235, є ізотопом, що поділяється. Кажуть, що атоми U-238 є фертильними, оскільки через нейтронне опромінення ядра деякі в кінцевому підсумку виділяють атоми Pu-239, що поділяється.

### Підземний спосіб видобутку
Уранову руду можна видобувати звичайним способом відкритим і підземним способом, подібним до тих, що використовуються для видобутку інших металів. Методи вилуговування на місці також використовуються для видобутку урану в Сполучених Штатах. За цією технологією уран вилуговується з руди, що знаходиться на місці, через низку свердловин з регулярним розташуванням, а потім вилучається з розчину вилуговування на поверхневому заводі. Уранові руди в Сполучених Штатах зазвичай коливаються приблизно від 0,05 до 0,3% оксиду урану (U3O8). Деякі родовища урану, розроблені в інших країнах, мають вищий вміст, а також більші, ніж родовища, видобуті в Сполучених Штатах. Уран також присутній у дуже низьких кількостях (від 50 до 200 частин на мільйон) у деяких внутрішніх фосфатовмісних родовищах морського походження. Оскільки дуже велика кількість фосфатовмісної породи видобувається для виробництва фосфорної кислоти мокрим способом, яка використовується в добривах високого аналізу та інших фосфатних хімічних речовинах, на деяких заводах з переробки фосфатів уран, хоча і присутній у дуже низьких концентраціях, можна економічно видобути з потік процесу.

### Фрезерування
Видобуті уранові руди зазвичай обробляються шляхом подрібнення рудних матеріалів до однорідного розміру частинок, а потім обробки руди для вилучення урану шляхом хімічного вилуговування. Процес подрібнення зазвичай дає сухий порошкоподібний матеріал, що складається з природного урану, «жовтий кекс», який продається на ринку урану як U3O8. Зверніть увагу, що матеріал не завжди жовтий.

### Конверсія урану
Зазвичай подрібнений оксид урану U3O8 (оксід триурану) потім переробляється в одну з двох речовин залежно від передбачуваного використання.
Для використання в більшості реакторів U3O8 зазвичай перетворюється на гексафторид урану (UF6), вихідний запас для більшості комерційних установок зі збагачення урану. Тверда речовина при кімнатній температурі гексафторид урану стає газоподібним при 57 °C (134 °F). На цьому етапі циклу продукт перетворення гексафториду урану все ще має природну ізотопну суміш (99,28% U-238 плюс 0,71% U-235).
Для використання в таких реакторах, як CANDU, які не потребують збагаченого палива, U3O8 замість цього може бути перетворений на діоксид урану (UO2), який може входити до складу керамічних паливних елементів.
У нинішній ядерній промисловості обсяг матеріалу, що перетворюється безпосередньо в UO2, зазвичай досить малий порівняно з матеріалом, перетвореним на UF6.
Природна концентрація (0,71%) ділиться ізотопу U-235 менша, ніж необхідна для підтримки ядерної ланцюгової реакції в активній зоні легководних реакторів. Відповідно, UF6, вироблений з джерел природного урану, повинен бути збагачений до більш високої концентрації ділиться ізотопу, перш ніж використовувати його як ядерне паливо в таких реакторах. Рівень збагачення для конкретного замовлення ядерного палива вказується замовником відповідно до застосування, для якого він буде його використовувати: паливо для легководних реакторів зазвичай збагачується до 3,5% U-235, але також потрібен уран, збагачений до більш низьких концентрацій. Збагачення здійснюється за допомогою будь-якого з кількох методів поділу ізотопів. Газова дифузія та газова центрифуга є широко використовуваними методами збагачення урану, але в даний час розробляються нові технології збагачення.
Основна маса (96%) побічного продукту від збагачення становить збіднений уран (DU), який може бути використаний для броні, проникаючих елементів снарядів, радіаційного захисту та баласту. Станом на 2008 рік у сховищах знаходиться величезна кількість збідненого урану. Тільки Міністерство енергетики США має 470 000 тонн. Близько 95% збідненого урану зберігається у вигляді гексафториду урану (UF6).

## Виготовлення
Для використання в якості ядерного палива збагачений гексафторид урану перетворюється на порошок діоксиду урану (UO2), який потім переробляється в гранули. Потім гранули випалюють у високотемпературній печі для спікання, щоб створити тверді керамічні гранули збагаченого урану. Циліндричні гранули потім проходять процес подрібнення для досягнення однорідного розміру гранул. Гранули укладають, відповідно до технічних характеристик кожної активної зони ядерного реактора, у труби з корозійно-стійкого металевого сплаву. Трубки герметично закриті для розміщення паливних гранул: ці трубки називаються тепловидільними елементами (ТВЕЛ). Готові ТВЕЛи групуються в спеціальні паливні збірки, які потім використовуються для створення активної зони енергетичного реактора.
Сплав, який використовується для труб, залежить від конструкції реактора. Раніше використовувалася нержавіюча сталь, але зараз більшість реакторів використовують цирконієвий сплав. Для найбільш поширених типів реакторів, киплячих реакторів (BWR) і водно-водяних реакторів (PWR), труби збираються в пучки  з трубками, розташованими на точній відстані одна від одної. Ці пачки потім отримують унікальний ідентифікаційний номер, який дає змогу відстежувати їх від виробництва до використання та до утилізації.

## Перевезення радіоактивних матеріалів
Транспорт є невід'ємною частиною ядерного паливного циклу. У кількох країнах діють ядерні енергетичні реактори, але видобуток урану є життєздатним лише в кількох областях. Крім того, протягом понад сорока років роботи ядерної промисловості в різних місцях світу було створено ряд спеціалізованих установок для надання послуг паливного циклу, і існує потреба в транспортуванні ядерних матеріалів до цих об’єктів та з них.  Більшість перевезень ядерного палива відбувається між різними стадіями циклу, але іноді матеріал може транспортуватися між подібними установками. За деякими винятками, матеріали ядерного паливного циклу транспортуються у твердій формі, винятком є гексафториду урану (UF6), який вважається газом. Більшість матеріалу, що використовується в ядерному паливі, транспортується кілька разів протягом циклу. Перевезення часто є міжнародними і часто здійснюються на великі відстані. Перевезення ядерних матеріалів, як правило, здійснюється спеціалізованими транспортними компаніями.
Оскільки ядерні матеріали є радіоактивними, важливо забезпечити обмеження радіаційного опромінення тих, хто бере участь у перевезенні таких матеріалів, і населення на транспортних маршрутах. Упаковка для ядерних матеріалів включає, де це доречно, екранування для зменшення потенційного опромінення. У випадку з деякими матеріалами, такими як свіжі уранові паливні збірки, рівні радіації є незначними, і екранування не потрібно. Інші матеріали, такі як відпрацьоване паливо та високоактивні відходи, мають високу радіоактивність і вимагають спеціального поводження. Щоб обмежити ризик при транспортуванні високорадіоактивних матеріалів, використовуються контейнери, відомі як контейнери для транспортування відпрацьованого ядерного палива, які призначені для збереження цілісності за нормальних умов транспортування та під час гіпотетичних аварій.

### Внутрішнє керування паливом
Активна зона ядерного реактора складається з кількох сотень «збірок», розташованих у регулярній системі осередків, кожна з яких утворена паливом або керуючим стрижнем, оточеним, у більшості конструкцій, сповільнювачем та теплоносієм, яким у більшості реакторів є вода. .
Через процес поділу, який споживає паливо, старі ТВЕЛи повинні періодично замінюватися свіжими (це називається циклом заміни). Під час даного циклу заміни лише деякі з вузлів (як правило, одна третина) замінюються, оскільки вичерпання палива відбувається з різною швидкістю в різних місцях активної зони реактора. Крім того, з міркувань ефективності, не є гарною політикою розміщувати нові збірки точно на місці вилучених. Навіть пачки одного віку будуть мати різні рівні вигоряння через їх попередні позиції в активній зоні. Таким чином, доступні пачки повинні бути організовані таким чином, щоб вихід був максимальним, а обмеження безпеки та експлуатаційні обмеження були задоволені. Отже, оператори реакторів стикаються з так званою проблемою оптимального перевантаження палива, яка полягає в оптимізації перебудови всіх вузлів, старих і свіжих, при цьому максимізуючи реактивність активної зони реактора, щоб максимізувати вигорання палива і мінімізувати витрати на паливний цикл.
Це задача дискретної оптимізації обчислювально нездійсненна за допомогою сучасних комбінаторних методів через величезну кількість перестановок і складність кожного обчислення. Для її вирішення було запропоновано багато чисельних методів, а також було написано багато комерційних програмних пакетів для підтримки управління паливом. Це є постійною проблемою в експлуатації реакторів, оскільки остаточного вирішення цієї проблеми не знайдено. Оператори використовують комбінацію обчислювальних та емпіричних методів для вирішення цієї проблеми.

### Дослідження про використане паливо
Використане ядерне паливо вивчається в дослідженні після опромінення, де відпрацьоване паливо досліджується, щоб дізнатися більше про процеси, що відбуваються в паливі під час використання, і як вони можуть змінити результат аварії. Наприклад, під час нормальної експлуатації паливо розширюється за рахунок теплового розширення, що може викликати розтріскування. Більшість ядерного палива — це діоксид урану, який є кубічним твердим тілом зі структурою, подібною до фториду кальцію. У відпрацьованому паливі твердотільна структура більшості твердих речовин залишається такою ж, як і чистого кубічного діоксиду урану. SIMFUEL – це назва імітованого відпрацьованого палива, яке отримують шляхом змішування тонко подрібнених оксидів металів, подрібнення у вигляді суспензії, розпилювальної сушки перед нагріванням у водні/аргоні до 1700 °C. У SIMFUEL 4,1% об’єму твердої речовини було у вигляді металевих наночастинок, які виготовлені з молібдену, рутенію, родію та паладію. Більшість з цих металевих частинок є фазою ε (гексагональної) сплаву Mo-Ru-Rh-Pd, тоді як менша кількість α (кубічної) та σ (тетрагональної) фаз цих металів виявлено в SIMFUEL. Також в SIMFUEL була кубічна фаза перовскіту, яка являє собою цирконат барію стронцію (BaxSr1-xZrO3).

title: Ядерно-паливний цикл

wikitext:
[[File:The Nuclear Fuel Cycle (44021369082) (cropped).jpg|thumb|350px]]
'''Ядерний паливний цикл''', також званий ядерним паливним ланцюгом, є прогресуванням ядерного палива через серію різних етапів. Він складається з кроків на передній частині, які є приготуванням палива, етапів періоду експлуатації, в якому паливо використовується під час роботи [[Ядерний реактор|реактора]], і кроків у задній частині, які необхідні для безпечного керування, утримання та переробки або утилізування відпрацьованого ядерного палива. Якщо відпрацьоване паливо не переробляється, паливний цикл називається [[Відкритий паливний цикл|відкритим паливним циклом]] (або одноразовим паливним циклом); якщо відпрацьоване паливо переробляється, це називається [[Замкнутий паливний цикл|замкнутим паливним циклом.]]

== Основне поняття ==
Ядерна енергетика покладається на матеріал, що розщеплюється, який може підтримувати ланцюгову реакцію з [[Нейтрон|нейтронами]]. Прикладами таких матеріалів є [[Уран (хімічний елемент)|уран]] і [[плутоній]].

Більшість ядерних реакторів<ref>{{Cite news|title=Ядерний реактор|url=https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Ядерний_реактор&oldid=34048388|work=Вікіпедія|date=2021-12-11|accessdate=2022-05-08|language=uk}}</ref> використовують [[Сповільнювач нейтронів|сповільнювач]], щоб знизити кінетичну енергію нейтронів і збільшити ймовірність того, що відбудеться поділ. Це дозволяє реакторам використовувати матеріал з набагато нижчою концентрацією подільних ізотопів, ніж це необхідно для ядерної зброї. [[Графіт]] і [[важка вода]] є найбільш ефективними сповільнювачами, оскільки вони сповільнюють нейтрони через зіткнення, не поглинаючи їх. [[Реактор на важкій воді|Реактори з використанням важкої води]] або графіту в якості сповільнювача можуть працювати з використанням [[Природний уран|природного урану]].<ref>{{Cite news|title=Ядерна зброя|url=https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Ядерна_зброя&oldid=35519357|work=Вікіпедія|date=2022-04-29|accessdate=2022-05-08|language=uk}}</ref>

[[Легководний реактор]] (LWR) використовує воду у формі, яка зустрічається в природі, і вимагає палива, збагаченого до більших концентрацій подільних ізотопів. Як правило, LWR використовують уран, збагачений до 3–5% [[Уран-235|U-235]], єдиний подільний ізотоп, який зустрічається у значній кількості в природі. Однією з альтернатив цьому паливу з низьким вмістом збагаченого урану (НОУ) є [[MOX-паливо|змішане оксидне паливо]] (MOX), отримане шляхом змішування [[Плутоній|плутонію]] з природним або [[Збіднений уран|збідненим ураном]], і ці види палива забезпечують можливість використання надлишкового збройового плутонію. Інший тип MOX-палива включає змішування НОУ з [[Торій|торієм]], що утворює подільний ізотоп [[Уран-233|U-233]]. І плутоній, і U-233 виробляються шляхом поглинання нейтронів шляхом опромінення родючих матеріалів у реакторі, зокрема звичайного ізотопу урану U-238 і торію, відповідно, і можуть бути відокремлені від відпрацьованого урану та торію на заводах з переробки.

Деякі реактори не використовують сповільнювачі для уповільнення нейтронів. Подібно до ядерної зброї, яка також використовує несповільнені або [[Швидкі нейтрони|«швидкі» нейтрони]], ці [[Ядерний реактор на швидких нейтронах|реактори на швидких нейтронах]] вимагають набагато більших концентрацій подільних ізотопів для підтримки ланцюгової реакції. Вони також здатні розмножувати подільні ізотопи з родючих матеріалів; [[реактор-розмножувач]] – це реактор, який таким чином генерує більше матеріалу, що розщеплюється, ніж споживає.

Під час ядерної реакції всередині реактора, подільні ізотопи в ядерному паливі витрачаються, утворюючи все більше і більше продуктів поділу, більшість з яких вважаються радіоактивними відходами. Накопичення продуктів поділу та споживання подільних ізотопів зрештою зупиняють ядерну реакцію, в результаті чого паливо стає [[Відпрацьоване ядерне паливо|відпрацьованим ядерним паливом]]. Коли використовується 3% збагачене НОУ паливо, відпрацьоване паливо зазвичай складається з приблизно 1% U-235, 95% [[Уран-238|U-238]], 1% плутонію і 3% продуктів поділу. Відпрацьоване паливо та інші високоактивні радіоактивні відходи надзвичайно небезпечні, хоча ядерні реактори виробляють на порядки менші обсяги відходів порівняно з іншими електростанціями через високу щільність енергії ядерного палива. Безпечне управління цими побічними продуктами ядерної енергетики, включаючи їх зберігання та утилізацію, є складною проблемою для будь-якої країни, яка використовує ядерну енергетику.

== Дослідження ==
Родовище урану, наприклад [[уранініт]], відкрите за допомогою геофізичних методів, оцінюється та відбирається для визначення кількості уранових матеріалів, які можна видобути з родовища за певних витрат. Запаси урану – це обсяги руди, які, за оцінками, можна видобути за вказаною вартістю.

Природний уран складається переважно з двох ізотопів U-238 і U-235, причому 99,28% металу становить U-238, тоді як 0,71% становить U-235, а решта 0,01% в основному становить U-234. Число в таких назвах відноситься до атомного масового числа ізотопу, яке є числом протонів плюс число нейтронів в атомному ядрі.

Атомне ядро U-235 майже завжди поділиться при ударі вільним нейтроном, тому ізотоп вважається «подільним» ізотопом. З іншого боку, ядро атома U-238, замість того, щоб піддаватися поділу при ударі вільним нейтроном, майже завжди поглинає нейтрон і дає атом ізотопу U-239. Потім цей ізотоп піддається природному радіоактивному розпаду з утворенням [[Плутоній-239|Pu-239]], який, як і U-235, є ізотопом, що поділяється. Кажуть, що атоми U-238 є фертильними, оскільки через нейтронне опромінення ядра деякі в кінцевому підсумку виділяють атоми Pu-239, що поділяється.

=== Підземний спосіб видобутку ===
Уранову руду можна видобувати звичайним способом відкритим і підземним способом, подібним до тих, що використовуються для видобутку інших металів. Методи вилуговування на місці також використовуються для видобутку урану в Сполучених Штатах. За цією технологією уран [[Вилуговування підземне|вилуговується]] з руди, що знаходиться на місці, через низку свердловин з регулярним розташуванням, а потім вилучається з розчину вилуговування на поверхневому заводі. Уранові руди в Сполучених Штатах зазвичай коливаються приблизно від 0,05 до 0,3% оксиду урану (U3O8). Деякі родовища урану, розроблені в інших країнах, мають вищий вміст, а також більші, ніж родовища, видобуті в Сполучених Штатах. Уран також присутній у дуже низьких кількостях (від 50 до 200 частин на мільйон) у деяких внутрішніх фосфатовмісних родовищах морського походження. Оскільки дуже велика кількість фосфатовмісної породи видобувається для виробництва фосфорної кислоти мокрим способом, яка використовується в добривах високого аналізу та інших фосфатних хімічних речовинах, на деяких заводах з переробки фосфатів уран, хоча і присутній у дуже низьких концентраціях, можна економічно видобути з потік процесу.

=== Фрезерування ===
Видобуті уранові руди зазвичай обробляються шляхом подрібнення рудних матеріалів до однорідного розміру частинок, а потім обробки руди для вилучення урану шляхом хімічного вилуговування. Процес подрібнення зазвичай дає сухий порошкоподібний матеріал, що складається з природного урану, «жовтий кекс», який продається на ринку урану як U3O8. Зверніть увагу, що матеріал не завжди жовтий.

=== Конверсія урану ===
Зазвичай подрібнений оксид урану U3O8 ([[Оксид урану(V,VI)|оксід триурану]]) потім переробляється в одну з двох речовин залежно від передбачуваного використання.

Для використання в більшості реакторів U3O8 зазвичай перетворюється на [[гексафторид урану]] (UF6), вихідний запас для більшості комерційних установок зі збагачення урану. Тверда речовина при кімнатній температурі гексафторид урану стає газоподібним при 57 °C (134 °F). На цьому етапі циклу продукт перетворення гексафториду урану все ще має природну ізотопну суміш (99,28% U-238 плюс 0,71% U-235).

Для використання в таких реакторах, як [[CANDU]], які не потребують збагаченого палива, U3O8 замість цього може бути перетворений на діоксид урану (UO2), який може входити до складу керамічних паливних елементів.

У нинішній ядерній промисловості обсяг матеріалу, що перетворюється безпосередньо в [[Діоксид урану|UO2]], зазвичай досить малий порівняно з матеріалом, перетвореним на UF6.

Природна концентрація (0,71%) ділиться ізотопу U-235 менша, ніж необхідна для підтримки ядерної ланцюгової реакції в активній зоні легководних реакторів. Відповідно, UF6, вироблений з джерел природного урану, повинен бути збагачений до більш високої концентрації ділиться ізотопу, перш ніж використовувати його як ядерне паливо в таких реакторах. Рівень збагачення для конкретного замовлення ядерного палива вказується замовником відповідно до застосування, для якого він буде його використовувати: паливо для легководних реакторів зазвичай збагачується до 3,5% U-235, але також потрібен уран, збагачений до більш низьких концентрацій. Збагачення здійснюється за допомогою будь-якого з кількох методів поділу ізотопів. Газова дифузія та газова центрифуга є широко використовуваними методами збагачення урану, але в даний час розробляються нові технології збагачення.

Основна маса (96%) побічного продукту від збагачення становить збіднений уран (DU), який може бути використаний для броні,<ref name=":0">{{cite news|url=http://news.bbc.co.uk/2/hi/in_depth/2860759.stm|title=BBC: US to use depleted uranium|publisher=BBC News|date=2003-03-18|accessdate=2009-06-09|archive-date=19 травня 2009|archive-url=https://web.archive.org/web/20090519090657/http://news.bbc.co.uk/2/hi/in_depth/2860759.stm}}</ref> проникаючих елементів снарядів<ref name=":0" />, радіаційного захисту та баласту. Станом на 2008 рік у сховищах знаходиться величезна кількість збідненого урану. Тільки [[Міністерство енергетики США]] має 470 000 тонн.<ref>{{Cite web|title=FAQ 16-How much depleted uranium hexafluoride is stored in the United States?|url=http://web.ead.anl.gov/uranium/faq/storage/faq16.cfm|website=web.archive.org|date=2007-12-23|accessdate=2022-05-08|archive-date=2007-12-23|archive-url=https://web.archive.org/web/20071223063911/http://web.ead.anl.gov/uranium/faq/storage/faq16.cfm}}</ref> Близько 95% збідненого урану зберігається у вигляді гексафториду урану (UF6).

== Виготовлення ==
Для використання в якості ядерного палива збагачений гексафторид урану перетворюється на порошок діоксиду урану (UO2), який потім переробляється в гранули. Потім гранули випалюють у високотемпературній печі для спікання, щоб створити тверді керамічні гранули збагаченого урану. Циліндричні гранули потім проходять процес подрібнення для досягнення однорідного розміру гранул. Гранули укладають, відповідно до технічних характеристик кожної [[Активна зона|активної зони]] ядерного реактора, у труби з корозійно-стійкого металевого сплаву. Трубки герметично закриті для розміщення паливних гранул: ці трубки називаються [[Тепловидільний елемент|тепловидільними елементами (ТВЕЛ)]]. Готові ТВЕЛи групуються в спеціальні паливні збірки, які потім використовуються для створення активної зони енергетичного реактора.

Сплав, який використовується для труб, залежить від конструкції реактора. Раніше використовувалася [[нержавіюча сталь]], але зараз більшість реакторів використовують цирконієвий сплав. Для найбільш поширених типів реакторів, [[Киплячий ядерний реактор|киплячих реакторів]] (BWR) і [[Водно-водяний ядерний реактор|водно-водяних реакторів]] (PWR), труби збираються в пучки <ref>{{Cite web|title=Resources|url=https://www.wnti.co.uk/resources/|website=World Nuclear Transport Institute|accessdate=2022-05-08|language=en}}</ref> з трубками, розташованими на точній відстані одна від одної. Ці пачки потім отримують унікальний ідентифікаційний номер, який дає змогу відстежувати їх від виробництва до використання та до утилізації.

== Перевезення радіоактивних матеріалів ==
Транспорт є невід'ємною частиною ядерного паливного циклу. У кількох країнах діють ядерні енергетичні реактори, але видобуток урану є життєздатним лише в кількох областях. Крім того, протягом понад сорока років роботи ядерної промисловості в різних місцях світу було створено ряд спеціалізованих установок для надання послуг паливного циклу, і існує потреба в транспортуванні ядерних матеріалів до цих об’єктів та з них.  Більшість перевезень ядерного палива відбувається між різними стадіями циклу, але іноді матеріал може транспортуватися між подібними установками. За деякими винятками, матеріали ядерного паливного циклу транспортуються у твердій формі, винятком є гексафториду урану (UF6), який вважається газом. Більшість матеріалу, що використовується в ядерному паливі, транспортується кілька разів протягом циклу. Перевезення часто є міжнародними і часто здійснюються на великі відстані. Перевезення ядерних матеріалів, як правило, здійснюється спеціалізованими транспортними компаніями.

Оскільки ядерні матеріали є радіоактивними, важливо забезпечити обмеження радіаційного опромінення тих, хто бере участь у перевезенні таких матеріалів, і населення на транспортних маршрутах. Упаковка для ядерних матеріалів включає, де це доречно, екранування для зменшення потенційного опромінення. У випадку з деякими матеріалами, такими як свіжі уранові паливні збірки, рівні радіації є незначними, і екранування не потрібно. Інші матеріали, такі як відпрацьоване паливо та високоактивні відходи, мають високу радіоактивність і вимагають спеціального поводження. Щоб обмежити ризик при транспортуванні високорадіоактивних матеріалів, використовуються контейнери, відомі як контейнери для транспортування відпрацьованого ядерного палива, які призначені для збереження цілісності за нормальних умов транспортування та під час гіпотетичних аварій.

=== Внутрішнє керування паливом ===
Активна зона ядерного реактора складається з кількох сотень «збірок», розташованих у регулярній системі осередків, кожна з яких утворена паливом або керуючим стрижнем, оточеним, у більшості конструкцій, сповільнювачем та теплоносієм, яким у більшості реакторів є вода. .

Через процес поділу, який споживає паливо, старі ТВЕЛи повинні періодично замінюватися свіжими (це називається циклом заміни). Під час даного циклу заміни лише деякі з вузлів (як правило, одна третина) замінюються, оскільки вичерпання палива відбувається з різною швидкістю в різних місцях активної зони реактора. Крім того, з міркувань ефективності, не є гарною політикою розміщувати нові збірки точно на місці вилучених. Навіть пачки одного віку будуть мати різні рівні вигоряння через їх попередні позиції в активній зоні. Таким чином, доступні пачки повинні бути організовані таким чином, щоб вихід був максимальним, а обмеження безпеки та експлуатаційні обмеження були задоволені. Отже, оператори реакторів стикаються з так званою проблемою оптимального перевантаження палива, яка полягає в оптимізації перебудови всіх вузлів, старих і свіжих, при цьому максимізуючи [[Реактивність ядерного реактора|реактивність]] активної зони реактора, щоб максимізувати вигорання палива і мінімізувати витрати на паливний цикл.

Це задача [[Дискретна оптимізація|дискретної оптимізації]] обчислювально нездійсненна за допомогою сучасних комбінаторних методів через величезну кількість перестановок і складність кожного обчислення. Для її вирішення було запропоновано багато чисельних методів, а також було написано багато комерційних програмних пакетів для підтримки управління паливом. Це є постійною проблемою в експлуатації реакторів, оскільки остаточного вирішення цієї проблеми не знайдено. Оператори використовують комбінацію обчислювальних та емпіричних методів для вирішення цієї проблеми.

=== Дослідження про використане паливо ===
Використане ядерне паливо вивчається в дослідженні після опромінення, де відпрацьоване паливо досліджується, щоб дізнатися більше про процеси, що відбуваються в паливі під час використання, і як вони можуть змінити результат аварії. Наприклад, під час нормальної експлуатації паливо розширюється за рахунок [[Теплове розширення|теплового розширення]], що може викликати розтріскування. Більшість ядерного палива — це [[діоксид урану]], який є кубічним твердим тілом зі структурою, подібною до фториду кальцію. У відпрацьованому паливі твердотільна структура більшості твердих речовин залишається такою ж, як і чистого кубічного діоксиду урану. SIMFUEL – це назва імітованого відпрацьованого палива, яке отримують шляхом змішування тонко подрібнених оксидів металів, подрібнення у вигляді суспензії, розпилювальної сушки перед нагріванням у водні/аргоні до 1700 °C.<ref>{{Cite news|title=Microstructural features of SIMFUEL — Simulated high-burnup UO2-based nuclear fuel|first=P.G.|first4=B.J.|last3=Matzke|first3=Hj.|last2=Verrall|first2=R.A.|last=Lucuta|issue=1|url=http://dx.doi.org/10.1016/0022-3115(91)90455-g|volume=178|pages=48–60|doi=10.1016/0022-3115(91)90455-g|issn=0022-3115|accessdate=2022-05-08|date=1991-01|work=Journal of Nuclear Materials|last4=Palmer}}</ref> У SIMFUEL 4,1% об’єму твердої речовини було у вигляді металевих наночастинок, які виготовлені з молібдену, рутенію, родію та паладію. Більшість з цих металевих частинок є фазою ε (гексагональної) сплаву Mo-Ru-Rh-Pd, тоді як менша кількість α (кубічної) та σ (тетрагональної) фаз цих металів виявлено в SIMFUEL. Також в SIMFUEL була кубічна фаза перовскіту, яка являє собою цирконат барію стронцію (BaxSr1-xZrO3).

== Примітки та посилання ==

{{Ядерні технології}}

[[Категорія:Ядерне паливо| ]]
[[Категорія:Ядерна енергетика]]


text:
# Портсмут (Род-Айленд)
Портсмут (англ. Portsmouth) — місто (англ. town) в США, в окрузі Ньюпорт штату Род-Айленд. Населення — 17 871 особа (2020).

## Демографія

### Перепис 2010
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкало 17 389 осіб у 6988 домогосподарствах у складі 4848 родин. Було 8294 помешкання
Расовий склад населення:
| - 94,6 % — білих - 1,6 % — азіатів - 1,3 % — чорних або афроамериканців - 0,2 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 2,1 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 23,0 % — особи молодші 18 років, 60,6 % — особи у віці 18—64 років, 16,4 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 44,8 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 96,4 чоловіків; на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 91,6 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство становив 118 550 доларів США (медіана — 91 626), а середній дохід на одну сім'ю — 133 618 доларів (медіана — 110 101). Медіана доходів становила 74 362 долари для чоловіків та 52 500 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 6,1 % осіб, у тому числі 5,7 % дітей у віці до 18 років та 9,9 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 8763 особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 24,0 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 14,6 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 10,9 %, роздрібна торгівля — 8,4 %.

### Перепис 2000
За даними перепису 2000 року
на території муніципалітету мешкало 17 149 людей, було 6 758 садиб.
Густота населення становила 285,3 осіб/км². З 6 758 садиб у 33,4 % проживали діти до 18 років, подружніх пар, що мешкали разом, було 61,1 %,
садиб, у яких господиня не мала чоловіка — 8 %, садиб без сім'ї — 28 %.
Власники 10 % садиб мали вік, що перевищував 65 років, а в 23,3 % садиб принаймні одна людина була старшою за 65 років. Кількість людей у середньому на садибу становила 2,53, а в середньому на родину 3.
Середній річний дохід на садибу становив 58 835 доларів США, а на родину — 68 577 доларів США. Чоловіки мали дохід 46 297 доларів, жінки — 31 745 доларів. Дохід на душу населення був 28 161 доларів. Приблизно 2 % родин та 3,4 % населення жили за межею бідності.
Медіанний вік населення становив 40 років. На кожних 100 жінок віком понад 18 років припадало 92,6 чоловіків.

title: Портсмут (Род-Айленд)

wikitext:
{{Otherplaces|Портсмут (значення){{!}}Портсмут}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Портсмут
|оригінальна назва  = {{lang-en|Portsmouth}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Portsmouth sign.jpg
|опис зображення= <!-- Portsmouth welcome sign -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Род-Айленд
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Ньюпорт (округ, Род-Айленд)|Ньюпорт]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 153,6
|висота центру НП   = 62
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 113,21
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         =
|поштовий індекс        = 02871
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 4400557880
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Портсмут''' ({{lang-en|Portsmouth}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Ньюпорт (округ, Род-Айленд)|Ньюпорт]] штату [[Род-Айленд]]. Населення — {{formatnum:17871}} особа (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1790 = 1560
| 1800 = 1684
| 1810 = 1795
| 1820 = 1645
| 1830 = 1727
| 1840 = 1706
| 1850 = 1833
| 1860 = 2048
| 1870 = 2003
| 1880 = 1979
| 1890 = 1949
| 1900 = 2105
| 1910 = 2681
| 1920 = 2590
| 1930 = 2969
| 1940 = 3683
| 1950 = 6578
| 1960 = 8251
| 1970 = 12521
| 1980 = 14257
| 1990 = 16857
| 2000 = 17149
| 2010 = 17389
| 2020 = 17871
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016}}</ref><ref name="Cen1865">{{cite book | url=https://books.google.com/books?id=NxsxC5mK7NAC&printsec=frontcover&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false | title=Report upon the Census of Rhode Island 1865 | publisher=Providence Press Company | author=Snow, Edwin M. | year=1867 | location=Providence, RI}}</ref>
}}

=== Перепис 2010 ===
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкало {{formatnum:17389}} осіб у {{formatnum:6988}} домогосподарствах у складі {{formatnum:4848}} родин. Було 8294 помешкання

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного «прилягання» списку до таблиці населення за роками-->
* 94,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 1,6 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 1,3 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,2 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 2,1 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 23,0 % — особи молодші 18 років, 60,6 % — особи у віці 18—64 років, 16,4 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 44,8 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 96,4 чоловіків; на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 91,6 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство становив {{formatnum:118550}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:91626}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:133618}} доларів (медіана — {{formatnum:110101}}). Медіана доходів становила {{formatnum:74362}} долари для чоловіків та {{formatnum:52500}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 6,1 % осіб, у тому числі 5,7 % дітей у віці до 18 років та 9,9 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:8763}} особи. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 24,0 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 14,6 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 10,9 %, роздрібна торгівля — 8,4 %.

=== Перепис 2000 ===
За даними перепису 2000 року<ref name="GR2">{{UScensus-2010CA}}</ref>
на території муніципалітету мешкало 17 149 людей, було 6 758 садиб.
[[Густота населення]] становила 285,3 осіб/км². З 6 758 садиб у 33,4 % проживали діти до 18 років, подружніх пар, що мешкали разом, було 61,1 %,
садиб, у яких господиня не мала чоловіка — 8 %, садиб без сім'ї — 28 %.
Власники 10 % садиб мали вік, що перевищував 65 років, а в 23,3 % садиб принаймні одна людина була старшою за 65 років. Кількість людей у середньому на садибу становила 2,53, а в середньому на родину 3.

Середній річний дохід на садибу становив 58 835 [[долар США|доларів США]], а на родину — 68 577 доларів США. Чоловіки мали дохід 46 297 доларів, жінки — 31 745 доларів. Дохід на душу населення був 28 161 доларів. Приблизно 2 % родин та 3,4 % населення жили за межею бідності.

Медіанний вік населення становив 40 років. На кожних 100 жінок віком понад 18 років припадало 92,6 чоловіків.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}
{{Commonscat|Portsmouth, Rhode Island}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist|2
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Ньюпорт (округ, Род-Айленд)}}

[[Категорія:Містечка Род-Айленду]]
[[Категорія:Населені пункти округу Ньюпорт (Род-Айленд)]]
[[Категорія:Засновані в Північній Америці 1638]]

title: Країна

Штат: Род-Айленд

Округ: Ньюпорт

Дата заснування: 7 березня 1638

Водойма: Sakonnet Riverd

Густота населення: 113,21 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4


text:
# Басмацтво
Басма́цтво (туркм. «басмак» — робити наскок) — військово-політичний партизанський націоналістичний рух в Середній Азії (Туркестан, Бухара, Хорезм) в 1918—1924, а за деякими джерелами — до 1935—1936 років.
Басмацтво було спрямоване проти поневолення середньоазійських республік Радянською Росією, на повалення влади Рад і відновлення національної державності в цих регіонах. Воно набуло великої популярності серед широких верств населення, яке пильно стежило за діями комуністів на попередньо захоплених ними територіях і за рівнем життя там. Басмачі вели партизанську війну проти радянських окупаційних військ, знищували колгоспи та видавали листівки і газети, що спростовували радянську пропаганду і закликали до боротьби з окупантами рідної землі. У 1920–1923 роках основні басмацькі загони були розгромлені частинами Червоної Армії та загонами комуністів і найманців з місцевого населення. Рештки басмачів втекли за кордон (в Афганістан, Іран), звідки робили спроби підірвати радянську владу на щойно окупованих нею територіях. Заходи окупантів щодо викорінення національної свідомості, репресії непокірних, диверсійні дії та активна пропаганда антиповстанських ідей спрямована на основну силу басмацтва — дехкан (селян), призвели до остаточної ліквідації басмацтва.
 Відомі повстанці:
- Ахмет-Закі Валіді - політичний діяч, лідер башкирського національно-визвольного руху (в 1917—1920 рр.), публіцист, історик, сходознавець-тюрколог, доктор філософії (1935), професор, почесний доктор Манчестерського університету.

## Стосунки з російськомовними поселенцями
Спочатку російськомовні колоністи в Середній Азії ставилися до басмацтва вороже і створювали загони для оборони від них; ще свіжою була пам'ять про взаємну різню під час повстань в Середній Азії. Проте через слабкість білого руху та радикальні реформи червоної влади, яка хотіла залучити на свій бік дехкан, поселенці почали заключати угоди з басмацтвом для спільної боротьби проти більшовизму. Найчисленнішим з таких рухів опору була селянська армія Костянтина Монстрова.

## Басмацтво в радянській пропаганді
Радянська влада вкрай негативно поставилася до басмачів, бо для неї це була основна загроза поширенню комуністичних ідей у Середній Азії. Організаторами басмацтва, за радянською версією, були лише були місцеві баї (багатії) та мусульманське духівництво, а місцеве населення начебто відверто вітало комуністичних «визволителів» і при першій нагоді прагнуло знищити всіх басмачів. Також, комуністи не забули поширити звичайну для них версію, що всі повстання проти влади комун фінансують з Заходу для того щоб ці «банди повсталих» воювали проти свого ж народу. Так, у радянській пресі писалося що безпосередньо керували басмацтвом, фінансували його та забезпечували озброєнням агенти англо-американських розвідок, а басмачі нападали на радянські війська, грабували мирне населення і завдавали диверсій народному господарству.
 Відомі учасники, очільники та пропагандисти каральних операцій радянської влади проти повстанців:
- Ахунбабаєв Юлдаш - Голова Президії Верховної Ради Узбецької РСР, заступник Голови Президії Верховної Ради СРСР. Замолоду брав беспосередню участь в боях проти повстанців.
- Авксентьєвський Костянтин - радянський військовий діяч. У 1925-27рр., командуючи військами фронту (з 1926 Середньоазійського військового округу) Туркестану, керував каральними походами на басмачів.
- Еліава Шалва - грузинський радянський партійний і державний діяч. Брав участь у розробці військово-політичних і партійно-організаційних заходів з метою радянізації Середньої Азії, пропаганди серед місцевого населення, ліквідації басмацтва й відновлення колгоспної системи.
- Маковецький Федір - радянський офіцер. В 1923 році брав участь в боротьбі з басмацтвом.
- Масленников Іван - радянський офіцер. Наприкінці 1920-х і на початку 1930-х брав участь в боротьбі з басмацтвом.
- Бокі Рахім-заде — таджицький радянський поет. До 50-річчя Таджицької РСР Рахім-заде написав драму «Чорний вершник» (1974) про створення перших колгоспів в республіці та боротьбу з повстанцями.
- Кронік Олександр - радянський воєначальник. Деякий час був командиром Ашхабадського окремого кавалерійського дивізіону, що був на передовій лінії боротьби з басмацтвом.
- Рахмонберді Мадазімов - засновник і організатор театрального руху у Киргизстані. На своєму возі він разом з реквізитом театру, непомітно ховаючи, перевозив червоним окупантам зброю та боєприпаси.

title: Басмацтво

wikitext:
{{unibox}}
{{Історія Туркменістану}}
[[Файл:Flag of Turkestan.svg|міні|Прапор басмачів]]

'''Басма́цтво''' ({{lang-tk|«басмак»}} — робити наскок) — військово-політичний [[Партизани (військо)|партизанський]] націоналістичний рух в [[Середня Азія|Середній Азії]] ([[Туркестан]], [[Бухара]], [[Хорезм]]) в [[1918]]—[[1924]], а за деякими джерелами — до 1935—1936 років<ref>Черная книга коммунизма. Преступления, террор, репрессии . 2-е издание, исправленное//Стефан Куртуа, Николя Верт, Жан-Луи Панне, Анджей Пачковский, Карел Бартошек, Жан-Луи Марголен.— М.: Издательство «Три века истории», 2001.— С. 149.</ref>.

Басмацтво було спрямоване проти поневолення середньоазійських республік [[Радянська Росія|Радянською Росією]], на повалення влади Рад і відновлення національної державності в цих регіонах. Воно набуло великої популярності серед широких верств населення, яке пильно стежило за діями комуністів на попередньо захоплених ними територіях і за рівнем життя там. Басмачі вели партизанську війну проти радянських окупаційних військ, знищували колгоспи та видавали листівки і газети, що спростовували радянську пропаганду і закликали до боротьби з окупантами рідної землі. У [[1920]]–[[1923]] роках основні басмацькі загони були розгромлені частинами [[Червона Армія|Червоної Армії]] та загонами комуністів і найманців з місцевого населення. Рештки басмачів втекли за кордон (в [[Афганістан]], [[Іран]]), звідки робили спроби підірвати радянську владу на щойно окупованих нею територіях. Заходи окупантів щодо викорінення національної свідомості, репресії непокірних, диверсійні дії та активна пропаганда антиповстанських ідей спрямована на основну силу басмацтва — [[дехканин|дехкан]] (селян), призвели до остаточної ліквідації басмацтва.
 Відомі повстанці:
* [[Ахмет-Закі Валіді]] - політичний діяч, лідер [[Башкирський національно-визвольний рух|башкирського національно-визвольного руху]] (в 1917—1920 рр.), [[публіцист]], історик, сходознавець-[[тюрколог]], [[доктор філософії]] (1935), професор, почесний доктор [[Манчестерський університет|Манчестерського університету]].

== Стосунки з російськомовними поселенцями ==
Спочатку російськомовні колоністи в Середній Азії ставилися до басмацтва вороже і створювали загони для оборони від них; ще свіжою була пам'ять про взаємну різню під час повстань в Середній Азії. Проте через слабкість білого руху та радикальні реформи червоної влади, яка хотіла залучити на свій бік дехкан, поселенці почали заключати угоди з басмацтвом для спільної боротьби проти більшовизму. Найчисленнішим з таких рухів опору була селянська армія [[Монстров Костянтин Іванович|Костянтина Монстрова]].

== Басмацтво в радянській пропаганді ==
Радянська влада вкрай негативно поставилася до басмачів, бо для неї це була основна загроза поширенню комуністичних ідей у Середній Азії. Організаторами басмацтва, за радянською версією, були лише були місцеві [[бай|баї]] (багатії) та [[іслам|мусульманське]] [[духівництво]], а місцеве населення начебто відверто вітало комуністичних «визволителів» і при першій нагоді прагнуло знищити всіх басмачів. Також, комуністи не забули поширити звичайну для них версію, що всі повстання проти влади комун фінансують з Заходу для того щоб ці «банди повсталих» воювали проти свого ж народу. Так, у радянській пресі писалося що безпосередньо керували басмацтвом, фінансували його та забезпечували озброєнням агенти [[Велика Британія|англо]]-[[Сполучені Штати Америки|американських]] розвідок, а басмачі нападали на радянські війська, грабували мирне населення і завдавали [[диверсія|диверсій]] [[народне господарство|народному господарству]].
 Відомі учасники, очільники та пропагандисти каральних операцій радянської влади проти повстанців:
* [[Ахунбабаєв Юлдаш]] - Голова Президії Верховної Ради Узбецької РСР, заступник Голови Президії Верховної Ради СРСР. Замолоду брав беспосередню участь в боях проти повстанців.
* [[Авксентьєвський Костянтин Олексійович|Авксентьєвський Костянтин]] - радянський військовий діяч. У 1925-27рр., командуючи військами фронту (з 1926 Середньоазійського військового округу) Туркестану, керував каральними походами на басмачів.
* [[Еліава Шалва Зурабович|Еліава Шалва]] - грузинський радянський партійний і державний діяч. Брав участь у розробці військово-політичних і партійно-організаційних заходів з метою радянізації Середньої Азії, пропаганди серед місцевого населення, ліквідації басмацтва й відновлення колгоспної системи.
* [[Маковецький Федір Єфремович|Маковецький Федір]] - радянський офіцер. В 1923 році брав участь в боротьбі з басмацтвом.
* [[Масленников Іван Іванович|Масленников Іван]] - радянський офіцер. Наприкінці 1920-х і на початку 1930-х брав участь в боротьбі з басмацтвом.
* [[Бокі Рахім-заде]] — таджицький радянський поет. До 50-річчя Таджицької РСР Рахім-заде написав драму «Чорний вершник» (1974) про створення перших колгоспів в республіці та боротьбу з повстанцями.
* [[Кронік Олександр Львович|Кронік Олександр]] - радянський воєначальник. Деякий час був командиром Ашхабадського окремого кавалерійського дивізіону, що був на передовій лінії боротьби з басмацтвом.
* [[Рахмонберді Мадазімов]] - засновник і організатор театрального руху у [[Киргизстан]]і. На своєму возі він разом з [[реквізит]]ом театру, непомітно ховаючи, перевозив червоним окупантам зброю та боєприпаси.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

# {{УРЕ}}
# ''Турсунов Х.'' Восстание 1916 года в Средней Азии и Казахстане. Ташкент, 1962. {{ref-ru}}
# ''Лунин Б. В.'' Басмачество. Ташкент, 1984. {{ref-ru}}

== Див. також ==
* [[Туркестанський фронт]]
* [[Середньоазійське бюро ЦК ВКП(б)]]
* [[Антирадянські партизани]]

<!-- # Marco Buttino: Ethnicité et politique dans la guerre civile: à propos du «basmačestvo» au Fergana; in: Cahiers du monde russe et sovietique 38 (1997), Hefte 1–2
# Olaf Caroe: Soviet Empire: The Turks of Central Asia and Stalinism; London: Macmillan, 19672
# Mustafa Chokay: The Basmachi Movement in Turkestan; in: The Asiatic Review 24 (1928)
# Glenda Fraser: Basmachi, 2 Bände; in: Central Asian Survey 6 (1987); Heft 1, S. 1–73, Heft 2, S. 7–42.
# Baymirza Hayit: Basmatschi. Nationaler Kampf Turkestans in den Jahren 1917 bis 1934; Köln: Dreisam-Verlag, 1993
# Alexander Marshall: Turkfront: Frunze and the Development of Soviet Counter-insurgency in Central Asia; in: Tom Everett-Heath (Hrsg.): Central Asia. Aspects of Transition; London: RoutledgeCurzon, 2003; ISBN 0-7007-0956-8 (Ln.), ISBN 0-7007-0957-6 (Pb.)
# Fazal-ur-Rahim Khan Marwat: The Basmachi movement in Soviet Central Asia: A study in political development; Peshawar: Emjay Books International, 1985
# H.B. Paksoy: Basmachi movement from within; in: Nationalities Papers 23/2, Juni 1995; S. 373—399. -->

{{Розпад Російської імперії}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Середня Азія]]
[[Категорія:Новітня Азія]]
[[Категорія:Новітня історія Киргизстану]]
[[Категорія:Новітня історія Казахстану]]
[[Категорія:Новітня історія Таджикистану]]
[[Категорія:Новітня історія Туркменістану]]
[[Категорія:Новітня історія Узбекистану]]
[[Категорія:Антиросійські виступи]]

Місце розташування: Туркестанське генерал-губернаторство


text:
# 1534 Нясі
1534 Нясі (1534 Näsi) — астероїд головного поясу, відкритий 20 січня 1939 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,288.
Назва від Нясіярві (фін. Näsijärvi) - озера на південному заході Фінляндії.

title: 1534 Нясі

wikitext:
{{Планета
| назва = 1534 Нясі
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Ірйо Вяйсяля]]
| місце відкриття = [[Турку]]
| дата відкриття = [[20 січня]] [[1939]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1939 BK'''
1933 UQ
1957 EA
1960 UB
1962 JA
A915 VB
A924 WE
A924 YE
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|1534|2014.05.12|2013.07.13}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,415407089949 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,043303348331 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,729355219140 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,251360418753
| орбітальний період = 1646,980736169 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,218581791574 °/д
| середня аномалія = 271,5285971120°
| нахил орбіти = 9,789676281782°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 62,18035771260°
| арг_перицентру = 42,94419510275°
| розміри = 22,12 км
| альбедо = 0,0754
| період обертання = 7,94 год
| стандартна величина = 11,8
| спектр_тип =
}}

'''1534 Нясі''' (1534 Näsi) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[20 січня]] [[1939]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,288.

Назва від [[Нясіярві]] ({{lang-fi|Näsijärvi}}) - озера на південному заході [[Фінляндія|Фінляндії]].

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Нясі}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (1501-1600)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|1534}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|1533 Saimaa|1535 Päijänne}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1939]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: Відкриття

Відкривач: Ірйо Вяйсяля

Місце відкриття: Турку

title: Позначення

Названа на честь: Нясіярві

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Коктінколі
Коктінколі́ (каз. Көктіңкөлі) — станційне селище у складі Шетського району Карагандинської області Казахстану. Входить до складу Коктенкольського сільського округу.
Населення — 136 осіб (2021; 229 у 2009, 249 у 1999, 223 у 1989).
Національний склад станом на 1989 рік:
- казахи — 100 %.

Станом на 1989 рік селище називалось Коктенколь.

title: Коктінколі

wikitext:
{{Населений пункт Казахстану
| тип                    = ст.селище
| назва                  = Коктінколі
| місцева назва          = {{Lang-kk|Көктіңкөлі}}
| прапор                 =
| опис прапора           =
| герб                   =
| опис герба             =
| зображення             =
| зображення_розмір      = <!--300px -->
| зображення_підпис      =
| область                = [[карагандинська область|Карагандинська]]
| район                  = [[шетський район|Шетський]]
| округ                  = [[коктенкольський сільський округ|Коктенкольський]]
| адміністрація          =
| засноване              =
| перша згадка           =
| статус                 =
| поділ                  =
| населення              = 136 осіб ([[2021]]{{KAZ-pop-stat-2021}})
| площа                  =
| ref-площа              =
| густота                =
| поштові індекси        =
| код                    =
|lat=
|long48
|lat_dir=N | lat_deg= 48 | lat_min= 43
           | lat_sec= 29
|lon_dir=E | lon_deg= 72 | lon_min= 12
           | lon_sec= 01
| карта розташування1    = Казахстан Карагандинська область
| висота                 =
| водойма                =
| етнікон                =
| станція                =
| міста-побратими        =
| день населеного пункту =
| адреса                 =
| вебсторінка            =
| голова                 =
| ремарки                =
}}

'''Коктінколі́''' ({{Lang-kk|Көктіңкөлі}}) — станційне [[селище]] у складі [[шетський район|Шетського району]] [[карагандинська область|Карагандинської області]] [[Казахстан]]у. Входить до складу [[коктенкольський сільський округ|Коктенкольського сільського округу]].

Населення — 136 осіб ([[2021]]; 229 у [[2009]], 249 у [[1999]], 223 у [[1989]]<ref>[https://books.google.com.ua/books?id=qTHtAAAAMAAJ&hl=uk&pg=PA118#v=onepage&q&f=false Итоги Всесоюзной переписи населения 1989 года по Казахской ССР. Том 3] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180622083910/https://books.google.com.ua/books?id=qTHtAAAAMAAJ&hl=uk&pg=PA118#v=onepage&q&f=false |date=22 червня 2018 }} {{ref-ru}}</ref>).

Національний склад станом на 1989 рік:
* [[казахи]] — 100 %.

Станом на [[1989]] рік селище називалось '''Коктенколь'''.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Карта|M-43-109}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=48.727549&lon=72.197685&z=13&m=b&show=/21169810/ru/ На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=48.727549&lon=72.197685&z=13&m=b&show=/21169810/ru/ |date=25 серпня 2011 }}

{{шетський район}}

{{Kazakhstan-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Шетського району]]
[[Категорія:Станційні селища Карагандинської області]]

title: Основні дані

Країна: Казахстан

Область: Карагандинська

Район: Шетський

Округ: Коктенкольський

Основні дані:
Карта
· Коктінколі · Коктінколі


text:
# Оукпорт (Міннесота)
Оукпорт (англ. Oakport) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Клей штату Міннесота. Населення — 1387 осіб (2010).

## Географія
Оукпорт розташований за координатами 46°56′10″ пн. ш. 96°46′13″ зх. д. / 46.93611° пн. ш. 96.77028° зх. д. (46.936052, -96.770351).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 7,69 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкало 1387 осіб у 479 домогосподарствах у складі 417 родин. Густота населення становила 180 осіб/км².  Було 509 помешкань (66/км²).
Расовий склад населення:
| - 98,2 % — білих - 0,4 % — корінних американців - 0,4 % — чорних або афроамериканців |

До двох чи більше рас належало 1,1 %. Частка іспаномовних становила 1,2 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 25,8 % — особи молодші 18 років, 63,9 % — особи у віці 18—64 років, 10,3 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 40,5 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 107,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 105,8 чоловіків також старших 18 років.

title: Оукпорт (Міннесота)

wikitext:
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Оукпорт
|оригінальна назва  = {{lang-en|Oakport}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Міннесота
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Клей (округ, Міннесота)|Клей]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 7,69
|висота центру НП   = 272
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 1387
|рік перепису       = 2010{{R|cen2010}}
|густота населення  = 180,36
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −6
|DST                    = −5
|телефонний код         =
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2747923
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Оукпорт''' ({{lang-en|Oakport}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Клей (округ, Міннесота)|Клей]] штату [[Міннесота]]. Населення — {{formatnum:1387}} осіб (2010{{R|cen2010}}).

== Географія ==
Оукпорт розташований за координатами {{Coord|46|56|10|N|96|46|13|W|type:city_region:US-DE}} (46.936052, -96.770351){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 7,69 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 2000 = 1334
| 2010 = 1387
| align-fn = center
| footnote = [https://web.archive.org/web/20060208103743/http://www.census.gov:80/prod/www/abs/decennial/ U.S. Decennial Census]
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкало {{formatnum:1387}} осіб у 479 домогосподарствах у складі 417 родин. [[Густота населення]] становила 180 осіб/км².  Було 509 помешкань (66/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 98,2 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,4 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,4 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
|}
До двох чи більше рас належало 1,1 %. Частка іспаномовних становила 1,2 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 25,8 % — особи молодші 18 років, 63,9 % — особи у віці 18—64 років, 10,3 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 40,5 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 107,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 105,8 чоловіків також старших 18 років.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Клей (округ, Міннесота)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Міннесоти]]
[[Категорія:Населені пункти округу Клей (Міннесота)]]

title: Країна

Штат: Міннесота

Округ: Клей

Густота населення: 180,36 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−6, влітку UTC-5


text:
# Черезов Євген Вікентійович
Євгеній Вікентійович Черезов (нар. 23 березня 1912 — 4 червня 1988) — радянський історик, доктор історичних наук, професор, єгиптолог. Почесний доктор Каїрського університета.

## Біографія
Народився 23 березня 1912 р. у с. Стара Тушка В'ятської губернії в Російській імперії. Мати - Тетяна Григорівна Хлюпіна. Батько, Вікентій Михайлович Черезов,учасник революцій 1905-1907 рр. і лютневої 1917 р. Репресований більшовицьким режимом, помер у Ростовській в'язниці 24 листопада 1938 р. Євгеній мав шістьох братів і сестер. Закінчив 1930 р. середню школу в Москві, де на той час проживали його батьки. Далі - навчання у Московському планово-економічному інституті. У1934 р. призваний до лав Червоної армії. Проходив службу у Вітебську в 4-му корпусному артилерійському полку. У 1936-1941 рр. навчався на історичному факультеті Ленінградського державного університету. За роки навчання досконало вивчив давньоєгипетську мову, а також на належному рівні - англійську й німецьку. В 1939-1940 році взяв участь в радянсько-фінській війні. В 1941-1945 роках воював на фронтах Другої світової війни.
1945 р. вступив до аспірантури Ленінградського державного університету за спеціальністю "Стародавня історія". У підсумку - успішний захист кандидатської дисертації "Грамоти захисту храмів Стародавнього царства Єгипту як історичне джерело (30002400 рр. до н.е.)" (1948) З 1949 року розпочав роботу в Чернівецькому університеті. З 1951 по 1955 завідувач кафедри стародавньої та середньовічної історії. З 1955 доцент кафедри загальної історії.
1970 р. в Інституті історії АН УРСР захистив докторську дисертацію "Техніка сільського господарства стародавнього Єгипту". З 1973 р. професор.

title: Черезов Євген Вікентійович

wikitext:
{{однофамільці|Черезов}}
'''Євгеній Вікентійович Черезов''' (нар. [[23 березня]] [[1912]] — [[4 червня]] [[1988]]) — радянський історик, доктор історичних наук, професор, єгиптолог. Почесний доктор Каїрського університета.

{{Науковець
|ім'я = Євгеній Вікентійович Черезов
|оригінал імені = Евгений Викентьевич Черезов
|дата народження = 23.03.1912
|місце народження = Стара Тушка, Вятська губернія, Російська імперія
|дата смерті = 04.06.1988
|місце смерті = [[Чернівці]]
|громадянство = {{URS}} {{UKR}}
|галузь = історія
|заклад = Чернівецький університет
|alma mater = Санкт-Петербурзький університет
|посада = Професор і завідувач кафедри стародавньої і середньовічної історії Чернівецького університету
|відомий завдяки = Вивчення єгиптології
|звання = [[Професор]]
|ступінь = [[Доктор історичних наук]]
|нагороди = {{Медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»}} {{Медаль «20 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»}} {{Медаль «30 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»}} {{Медаль «40 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»}} {{Медаль «50 років Збройних Сил СРСР»}} {{Медаль «60 років Збройних Сил СРСР»}}
}}

== Біографія ==
Народився [[23 березня]] [[1912]] р. у с. Стара Тушка В'ятської губернії в Російській імперії. Мати - Тетяна Григорівна Хлюпіна. Батько, Вікентій Михайлович Черезов,учасник революцій 1905-1907 рр. і лютневої 1917 р. Репресований більшовицьким режимом, помер у Ростовській в'язниці 24 листопада 1938 р. Євгеній мав шістьох братів і сестер. Закінчив 1930 р. середню школу в Москві, де на той час проживали його батьки. Далі - навчання у Московському планово-економічному інституті. У1934 р. призваний до лав Червоної армії. Проходив службу у Вітебську в 4-му корпусному артилерійському полку. У 1936-1941 рр. навчався на історичному факультеті Ленінградського державного університету. За роки навчання досконало вивчив давньоєгипетську мову, а також на належному рівні - англійську й німецьку. В 1939-1940 році взяв участь в радянсько-фінській війні. В 1941-1945 роках воював на фронтах Другої світової війни.

1945 р. вступив до аспірантури Ленінградського державного університету за спеціальністю "Стародавня історія". У підсумку - успішний захист кандидатської дисертації "Грамоти захисту храмів Стародавнього царства Єгипту як історичне джерело (30002400 рр. до н.е.)" (1948) З 1949 року розпочав роботу в Чернівецькому університеті. З 1951 по 1955 завідувач кафедри стародавньої та середньовічної історії. З 1955 доцент кафедри загальної історії.

1970 р. в Інституті історії АН УРСР захистив докторську дисертацію "Техніка сільського господарства стародавнього Єгипту". З 1973 р. професор.

== Джерела ==
* [https://revolution.allbest.ru/history/01230036_0.html Єгиптолог Черезов і його наукова спадщина]
[[Категорія:Професори]]
[[Категорія:Доктори історичних наук]]
[[Категорія:Єгиптологи]]
[[Категорія:Працівники історичного факультету Чернівецького університету]]

title: Евгений Викентьевич Черезов

Народився: 23 березня 1912 · Стара Тушка, Вятська губернія, Російська імперія

Помер: 4 червня 1988 (76 років) · Чернівці

Країна: СРСР Україна

Діяльність: історик, викладач університету

Alma mater: Санкт-Петербурзький університет

Галузь: історія

Заклад: Чернівецький університет

Вчене звання: Професор

Науковий ступінь: Доктор історичних наук

Відомий завдяки: Вивчення єгиптології

Нагороди: Медаль «50 років Збройних Сил СРСР» Медаль «60 років Збройних Сил СРСР»