text:
# Клімашенко Дмитро Михайлович
Дмитро Михайлович Клімашенко (нар. 15 травня 1979, Київ) — український продюсер та співак, заслужений артист України (2005).

## Біографія
Народився 15 травня 1979 року в Києві, в сім'ї циган сервів.
У 1996 році провів тур «Повертайся здалеку» і випустив сингл «Шлях, який ти обираєш» з Ані Лорак.
У 1997 році взяв участь у програмі «Пісня року — 97» в Росії.
У 1998 році в дуеті з Катею Бужинською виконав гімн молоді України (Юрій Рибчинський).
У 1999 році брав участь у концерті «100 % любові».
У 2002 році він став продюсером групи «Алібі». Випустив спільний сингл та кліп «Алібі».
У 2003 році він став продюсером Ольги Крюкової, зняв відео, написав музику до альбому «Ольга» і організував її концерт. У 2003 році створив продюсерський центр та студію звукозапису «DK music production».
Записав пісню в дуеті з Джонатаном Батлером.
У 2004 році співпрацював з Олександром Цекало продюсував і написав музику для новорічних музичних проєктів на каналах «1+1» і "СТС: «Алі Баба і 40 розбійників», і «Ніч у стилі диско».
Організував концерт Джорджа Бенсона в київському палаці «Україна».
У 2005 році став продюсером Маші Фокіної, зняв її кліп «Цілую тебе».
Продюсував новорічний телепроєкт 2005 року «Метро» на каналі «1+1».
У 2005 році став автором, музичним продюсером і головою журі дитячого конкурсу «Хочу бути зіркою».
Брав участь у створенні мюзиклу Давида Тухманова «По хвилях моєї пам'яті» і новорічного вогника «Ніч у стилі дитинства» на каналі СТС.
Брав участь у телепроєкті «Шанс» на каналі «1+1».
Співпрацює з українським тенором Володимиром Гришком.

## Відеокліпи
- 1994 — «Спрячь за высоким забором девчонку»
- 1998 — «Україна» (разом з Катею Бужинською).
- 1999 — «Золото монет».
- 2000 — «Стожари» (с Лері Вінном, Віктором Павліком, Мариною Одольською та Ані Лорак).
- 2001 — «Диско».
- 2002 — «Алиби»
- 2003 — «Две слезы». (спільно з групою «Алібі»)
- 2004 — «Мир соткан из слёз» (протест проти війни в Іраку).
- 2005 — «Шкода» і «Я поруч».

## Фільмографія
- 2004 — Алі Баба і 40 розбійників
- 2005 — Ніч в стилі Disco
- 2005 — По хвилях моєї пам'яті
- 2009 — Як козаки… — арештант

## Дискографія
- 1995 — «Возвращайся издалека».
- 1998 — «Билет на Луну».
- 2003 — «Две слезы». (спільно з групою «Алібі»)

## Театр
- 1999 — спектакль «Цигани» — Рува

## Нагороди та досягнення
- У 1994 році виграв гран-прі конкурсу «Зоряна дорога» отримав приз — зйомка відеокліпу.
- У 2000 році кліп «Золото монет» був визнаний кращим кліпом року
- У 2001 році отримав другу премію в номінації «Найкращий співак року» на фестивалі «Золота жар-птиця».
- 2005 — Заслужений артист України

## Особисте життя
- дружина з 1996 року колишня однокласниця Аніка, дочка цигана і росіянки, за словами Дмитра мати її з дворянського роду, з нащадків князя Олега
  - Дві дочки Лідія (нар. 1996), і Нана (нар. 2005)[12]

## Артисти
- Алібі — зараз продюсує Завальський
- Маша Фокіна
- Ольга Крюкова
- Женя Фокін
- Володимир Гришко
- Марта
- Анастасія Стоцька
- Гарячий шоколад
- Анна Сєдокова
- Наталя Бакай (Козицька), дружина депутата ВР Ігоря Бакая[13][14]
- Майя Мігаль
- Артем Солоник
- Ассоль
- Влада Яковлєва

title: Клімашенко Дмитро Михайлович

wikitext:
{{Музикант|фон=non_performing_personnel|Фон=non_performing_personnel|Сайт={{url|klimashenko.artist.ua}}{{url|dkmusic.net}}}}'''Дмитро Михайлович Клімашенко''' (нар. [[15 травня]] [[1979]], [[Київ]]) — український продюсер та співак, [[заслужений артист України]] ([[2005]])<ref name="1677/2005">{{Cite web |url=http://www.president.gov.ua/documents/3591.html |title=Нагороджений указом Президента України № 1677/2005 |accessdate=6 грудня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20141027203410/http://www.president.gov.ua/documents/3591.html |archivedate=27 жовтня 2014 |deadurl=yes }}</ref>.

== Біографія ==
Народився [[15 травня]] [[1979|1979 року]] в [[Київ|Києві]], в сім'ї [[Цигани|циган]] [[Серви|сервів]].<ref name="post/186653">[http://gazeta.ua/ru/post/186653 Дмитрий Климашенко женился на дворянке | Новости на Gazeta.ua]</ref>

У [[1996|1996 році]] провів тур «Повертайся здалеку» і випустив сингл «Шлях, який ти обираєш» з [[Ані Лорак]].

У [[1997|1997 році]] взяв участь у програмі «[[Пісня року]] — 97» в Росії.

У [[1998|1998 році]] в дуеті з [[Бужинська Катерина Володимирівна|Катею Бужинською]] виконав гімн молоді України ([[Рибчинський Юрій Євгенович|Юрій Рибчинський]]).

У [[1999|1999 році]] брав участь у концерті «100 % любові».

У [[2002|2002 році]] він став продюсером групи «[[Алібі (гурт)|Алібі]]». Випустив спільний сингл та кліп «Алібі».

У [[2003|2003 році]] він став продюсером Ольги Крюкової, зняв відео, написав музику до альбому «Ольга» і організував її концерт. У 2003 році створив продюсерський центр та студію звукозапису «DK music production».

Записав пісню в дуеті з [[Джонатан Батлер|Джонатаном Батлером]].

У [[2004|2004 році]] співпрацював з [[Цекало Олександр Євгенович|Олександром Цекало]] продюсував і написав музику для новорічних музичних проєктів на каналах «[[1+1]]» і "[[СТС]]: «Алі Баба і 40 розбійників», і «Ніч у стилі диско».

Організував концерт [[Джордж Бенсон|Джорджа Бенсона]] в київському палаці «Україна».

У [[2005|2005 році]] став продюсером [[Маша Фокіна|Маші Фокіної]], зняв її кліп «Цілую тебе».

Продюсував новорічний телепроєкт 2005 року «Метро» на каналі «1+1».

У 2005 році став автором, музичним продюсером і головою журі дитячого конкурсу «Хочу бути зіркою».

Брав участь у створенні мюзиклу [[Тухманов Давид Федорович|Давида Тухманова]] «По хвилях моєї пам'яті» і новорічного вогника «Ніч у стилі дитинства» на каналі СТС.

Брав участь у телепроєкті «Шанс» на каналі «1+1».

Співпрацює з українським тенором [[Гришко Володимир Данилович|Володимиром Гришком]].<ref>{{Cite web |url=http://glavred.info/kultura/dmitriy-klimashenko-artist-vne-politiki-no-ne-dolzhen-zabyvat-o-svoey-strane-i-svoem-dolge-353695.html |title=Архівована копія |accessdate=6 грудня 2017 |archive-date=14 лютого 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170214185423/http://glavred.info/kultura/dmitriy-klimashenko-artist-vne-politiki-no-ne-dolzhen-zabyvat-o-svoey-strane-i-svoem-dolge-353695.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.prostobank.ua/finansovyy_gid/zvezdy/shou_biznes/dmitriy_klimashenko_pevets_i_prodyuser_za_dengi_nelzya_kupit_doverie |title=Архівована копія |accessdate=6 грудня 2017 |archive-date=25 січня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170125231057/http://www.prostobank.ua/finansovyy_gid/zvezdy/shou_biznes/dmitriy_klimashenko_pevets_i_prodyuser_za_dengi_nelzya_kupit_doverie }}</ref><ref>http://100realty.ua/archive-article/2429</ref><ref>{{Cite web |url=http://fakty.ua/60770-zasluzhennyj-artist-ukrainy-dmitrij-klimashenko-quot-my-s-filippom-kirkorovym-reshili-sdelat-iz-quot-nyani-viki-quot-nasti-zavorotnyuk-populyarnuyu-pevicu-quot |title=Архівована копія |accessdate=6 грудня 2017 |archive-date=18 червня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170618100402/http://fakty.ua/60770-zasluzhennyj-artist-ukrainy-dmitrij-klimashenko-quot-my-s-filippom-kirkorovym-reshili-sdelat-iz-quot-nyani-viki-quot-nasti-zavorotnyuk-populyarnuyu-pevicu-quot }}</ref><ref>http://www.k1.ua/uk/video/program/15_minutes/2011/12/06/klimachenko</ref><ref>http://lux.fm/news/showNews.do?id=37415{{Недоступне посилання}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.favor.com.ua/company/d-klimashenko/ |title=Архівована копія |accessdate=6 грудня 2017 |archive-date=22 жовтня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20131022113112/http://www.favor.com.ua/company/d-klimashenko/ }}</ref><ref>{{Cite web|url=https://kp.ua/culture/334-dymu-klymashenko-brosyla-zhena|назва=Диму Климашенко бросила жена|видавець=[[КП в Україні]]|дата=31 січня 2007|url-архіву=https://web.archive.org/web/20231022094554/https://kp.ua/culture/334-dymu-klymashenko-brosyla-zhena|дата-архіву=2023-10-22|мертвий-url=no|дата-доступу=9 листопада 2023}} {{ref-ru}}</ref>
<ref>{{Cite web |url=https://teleprostir.com/news/other/show-9469-dmitro-klimashenko-na-ziomku-narodnoyi-zirki-ia-letiv-na-shvidkosti-270-km-ghod |title=Архівована копія |accessdate=6 грудня 2017 |archive-date=30 грудня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211230070639/https://teleprostir.com/news/other/show-9469-dmitro-klimashenko-na-ziomku-narodnoyi-zirki-ia-letiv-na-shvidkosti-270-km-ghod }}</ref>

== Відеокліпи ==
* 1994 — «Спрячь за высоким забором девчонку»
* 1998 — «Україна» (разом з [[Бужинська Катерина Володимирівна|Катею Бужинською]]).
* 1999 — «Золото монет».
* 2000 — «Стожари» (с [[Лері Вінн]]ом, [[Павлик Віктор Франкович|Віктором Павліком]], [[Одольська Марина Костянтинівна|Мариною Одольською]] та [[Ані Лорак]]).
* 2001 — «Диско».
* 2002 — «Алиби»
* 2003 — «Две слезы». (спільно з групою «[[Алібі (гурт)|Алібі]]»)
* 2004 — «Мир соткан из слёз» (протест проти [[Війна в Іраку (2003—2011)|війни в Іраку]]).
* 2005 — «Шкода» і «Я поруч».

== Фільмографія ==
* 2004 — Алі Баба і 40 розбійників
* 2005 — Ніч в стилі Disco
* 2005 — По хвилях моєї пам'яті
* 2009 — [[Як козаки… (мюзикл)|Як козаки…]] — ''арештант''

== Дискографія ==
* [[1995 у музиці|1995]] — «Возвращайся издалека».
* 1998 — «Билет на Луну».
* 2003 — «Две слезы». (спільно з групою «[[Алібі (гурт)|Алібі]]»)

== Театр ==
* 1999 — спектакль «Цигани» — ''Рува''

== Нагороди та досягнення ==
* У 1994 році виграв гран-прі конкурсу «Зоряна дорога» отримав приз — зйомка відеокліпу.
* У 2000 році кліп «Золото монет» був визнаний кращим кліпом року
* У 2001 році отримав другу премію в номінації «Найкращий співак року» на фестивалі «Золота жар-птиця».
* 2005 — [[Заслужений артист України]]

== Особисте життя ==
* дружина з 1996 року колишня однокласниця Аніка, дочка цигана і росіянки, за словами Дмитра мати її з дворянського роду, з нащадків [[Олег Віщий|князя Олега]]
** Дві дочки Лідія (нар. 1996), і Нана (нар. 2005)<ref>[http://www.screenmedia.com.ua/dmitrija-klimashenko-brosila-zhena/ Дмитрия Климашенко бросила жена]{{Недоступне посилання|date=квітень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>

== Артисти ==
* [[Алібі (гурт)|Алібі]] — зараз продюсує Завальський
* Маша Фокіна
* Ольга Крюкова
* Женя Фокін
* [[Гришко Володимир Данилович|Володимир Гришко]]
* Марта
* [[Стоцька Анастасія Олександрівна|Анастасія Стоцька]]
* [[Гарячий шоколад (гурт)|Гарячий шоколад]]
* [[Сєдокова Ганна Володимирівна|Анна Сєдокова]]
* Наталя Бакай (Козицька), дружина депутата ВР [[Бакай Ігор Михайлович|Ігоря Бакая]]<ref>{{Cite web |url=http://file.liga.net/person/91.html |title=Игорь Бакай — ЛІГА: Досье // Биография и фото Игорь Бакай |accessdate=6 грудня 2017 |archive-date=27 вересня 2011 |archive-url=https://web.archive.org/web/20110927064336/http://file.liga.net/person/91.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://fakty.ua/71331-v-novom-klipe-quot-gorkij-koktejl-quot-pevica-natalya-bakaj-poyavitsya-v-roskoshnom-plate-cveta-stali |title=В новом клипе «горький коктейль» певица наталья бакай появится в роскошном платье цвета стали — Газета «ФАКТЫ и комментарии» |accessdate=6 грудня 2017 |archive-date=17 червня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160617154023/http://fakty.ua/71331-v-novom-klipe-quot-gorkij-koktejl-quot-pevica-natalya-bakaj-poyavitsya-v-roskoshnom-plate-cveta-stali }}</ref>
* Майя Мігаль
* Артем Солоник
* [[Гуменюк Катерина Ігорівна|Ассоль]]
* Влада Яковлєва

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
* {{Official|dkmusic.net|Сайт компанії «DK music production»}}
* {{Twitter|id=DKMusicCentr|DKMusicCentr|name=DK music production|DK music production}}
* {{Twitter|id=DK_Klimashenko|DK_Klimashenko|name=Дмитро Клімашенко|Дмитрий Климашенко}}

[[Категорія:Заслужені артисти України]]
[[Категорія:Музиканти за алфавітом]]
[[Категорія:Співаки XXI століття]]
[[Категорія:Співаки XX століття]]
[[Категорія:Українські співаки]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Народились 15 травня]]
[[Категорія:Народились 1979]]
[[Категорія:Уродженці Києва]]
[[Категорія:Українські музичні продюсери]]

title: Основна інформація

Дата народження: 15 травня 1979 (45 років)

Місце народження: Київ, Українська РСР, СРСР

Громадянство: СРСР · Україна

Професії: співак, музичний продюсер, виробник, телепродюсер

Інструменти: вокал

Нагороди: заслужений артист України


text:
# Осиповка (Благовіщенський район)
О́сиповка (рос. Осиповка, башк. Осиповка) — село (у минулому присілок) у складі Благовіщенського району Башкортостану, Росія. Адміністративний центр Октябрської сільської ради.
Населення — 364 особи (2010; 425 в 2002).
Національний склад:
- росіяни — 58 %

wikiname: ukwiki

title: Осиповка (Благовіщенський район)

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
 | тип             = село
 | тип_род         = села
 | назва           = Осиповка
 | назва ін.       = {{lang-ru|Осиповка}}<br/>{{lang-ba|Осиповка}}
 | карта розташування1 = Росія Башкортостан
 | зображення         =
 | зображення_розмір  =
 | зображення_підпис  =
 | суб'єкт РФ      = [[Башкортостан]]
 | район           = [[благовіщенський район (Башкортостан)|Благовіщенський район]]
 | поселення       = [[октябрська сільська рада (Благовіщенський район)|Октябрська сільрада]]
 | код ЗКАТУ       =
 | засноване       =
 | статус          =
 | поділ           =
 | населення       = 364 особи ([[2010]]{{RUS-BA-census}})
 | поштові індекси =
 | код             =
 | lat=
 | long=
 | lat_dir=N
 | lat_deg= 55
 | lat_min= 27
 | lat_sec= 39
 | lon_dir=E
 | lon_deg= 56
 | lon_min= 20
 | lon_sec= 46
 | висота          =
 | водойма         =
 | станція         =
 | відстань о      =
 | відстань р      =
 | схема           =
 | міста-побратими =
 | день міста      =
 | адреса          =
 | вебсторінка     =
 | мер             =
 }}

{{Otheruses|Осиповка}}

'''О́сиповка''' ({{lang-ru|Осиповка}}, {{lang-ba|Осиповка}}) — [[село]] (у минулому присілок) у складі [[благовіщенський район (Башкортостан)|Благовіщенського району]] [[Башкортостан]]у, [[Росія]]. Адміністративний центр [[октябрська сільська рада (Благовіщенський район)|Октябрської сільської ради]].

Населення — 364 особи ([[2010]]; 425 в [[2002]]{{RUS-census2002}}).

Національний склад{{RUS-BA-population-2002-2009}}:
* [[росіяни]] — 58 %

== Джерела ==
* {{Карта|N-40-17}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=ru&lat=55.460852&lon=56.346817&z=13&show=/17749607/ru/ На Вікімапії]

{{bash-stub}}
{{благовіщенський район (Башкортостан)}}

[[Категорія:Населені пункти Благовіщенського району (Башкортостан)]]
[[Категорія:Села Башкортостану]]

title: село Осиповка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Башкортостан

Муніципальний район: Благовіщенський район

Поселення: Октябрська сільрада

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Осиповка · Осиповка


text:
# Ебергард Шендель
Ебергард Шендель (нім. Eberhard Schendel; 6 червня 1920, Гольмсдорф — 21 квітня 1945, Атлантичний океан) — німецький офіцер-підводник, оберлейтенант-цур-зее крігсмаріне.

## Біографія
1 грудня 1939 року вступив на флот. З 5 травня 1942 року — 2-й, з червня 1943 року — 1-й вахтовий офіцер на підводному човні U-758. З листопада 1943 по лютий 1944 року пройшов курс командира човна. З 15 лютого 1944 року — командир U-636, на якому здійснив 8 походів (разом 190 днів у морі). 21 квітня 1945 року U-636 був потоплений в Північній Атлантиці північно-західніше Ірландії (55°50′ пн. ш. 10°31′ зх. д.) глибинними бомбами британських фрегатів «Базлі», «Друрі» та «Бентінк». Всі 42 членів екіпажу загинули.

## Звання
- Кандидат в офіцери (1 грудня 1939)
- Морський кадет (1 травня 1940)
- Фенріх-цур-зее (1 листопада 1940)
- Оберфенріх-цур-зее (1 листопада 1941)
- Лейтенант-цур-зее (1 травня 1942)
- Оберлейтенант-цур-зее (1 грудня 1943)

title: Ебергард Шендель

wikitext:
{{Особа}}
'''Ебергард Шендель''' ({{lang-de|Eberhard Schendel}}; [[6 червня]] [[1920]], [[Гольмсдорф]] — [[21 квітня]] [[1945]], [[Атлантичний океан]]) — німецький офіцер-підводник, [[оберлейтенант-цур-зее]] [[крігсмаріне]].

== Біографія ==
1 грудня 1939 року вступив на флот. З 5 травня 1942 року — 2-й, з червня 1943 року — 1-й вахтовий офіцер на підводному човні [[U-758]]. З листопада 1943 по лютий 1944 року пройшов курс командира човна. З 15 лютого 1944 року — командир [[U-636]], на якому здійснив 8 походів (разом 190 днів у морі). 21 квітня 1945 року U-636 був потоплений в Північній Атлантиці північно-західніше [[Ірландія|Ірландії]] (55°50′ пн. ш. 10°31′ зх. д.) глибинними бомбами британських фрегатів ''[[HMS Bazely (K311)|«Базлі»]]'', ''[[HMS Drury (K316)|«Друрі»]]'' та ''[[HMS Bentinck (K314)|«Бентінк»]]''. Всі 42 членів екіпажу загинули.

== Звання ==

* Кандидат в офіцери (1 грудня 1939)
* Морський [[кадет]] (1 травня 1940)
* [[Фенріх-цур-зее]] (1 листопада 1940)
* [[Оберфенріх-цур-зее]] (1 листопада 1941)
* [[Лейтенант-цур-зее]] (1 травня 1942)
* [[Оберлейтенант-цур-зее]] (1 грудня 1943)

== Посилання ==

* [http://www.ubootarchiv.de/ubootwiki/index.php/Eberhard_Schendel Біографічні дані.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220228003844/http://www.ubootarchiv.de/ubootwiki/index.php/Eberhard_Schendel |date=28 лютого 2022 }}
* [https://uboat.net/men/commanders/1074.html Шендель на сайті uboat.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210614204018/https://uboat.net/men/commanders/1074.html |date=14 червня 2021 }}

== Примітки ==
{{DEFAULTSORT:Шендель Ебергард}}
[[Категорія:Померли в морі]]
[[Категорія:Оберлейтенанти-цур-зее крігсмаріне]]
[[Категорія:Німецькі підводники Другої світової війни]]
[[Категорія:Командири підводних човнів]]
[[Категорія:Загинули в боях Другої світової війни]]

title: нім. Eberhard Schendel

Народився: 6 червня 1920 · Beutnitzd, Гольмсдорф, Заале-Гольцланд, Тюрингія, Німеччина

Помер: 21 квітня 1945 (24 роки) · Атлантичний океан, міжнародні води

Діяльність: офіцер ВМФ Німеччини, підводник, солдат

Знання мов: німецька

Учасник: Друга світова війна

Військове звання: Оберлейтенант-цур-зее

нім. Eberhard Schendel: п о р


text:
# Темпочув-Рендзіни
Темпочув-Рендзіни (пол. Tempoczów-Rędziny) — село в Польщі, у гміні Скальбмеж Казімерського повіту Свентокшиського воєводства.
Населення — 288 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Келецького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура на день 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 146     | 25                 | 101              | 20                   |
| Жінки    | 142     | 25                 | 78               | 39                   |
| Разом    | 288     | 50                 | 179              | 59                   |

title: Темпочув-Рендзіни

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Темпочув-Рендзіни
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Tempoczów-Rędziny}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Свентокшиське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Казімерський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Скальбмеж{{!}}Скальбмеж
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 288
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 41
|поштовий індекс        = 28-530
|автомобільний код      = TKA
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0268174
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Темпочув-Рендзіни''' ({{lang-pl|Tempoczów-Rędziny}}) — село в Польщі, у [[Скальбмеж (гміна)|гміні Скальбмеж]] [[Казімерський повіт|Казімерського повіту]] [[Свентокшиське воєводство|Свентокшиського воєводства]].
Населення — {{formatnum:288}} {{МНОЖИНА:288|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Келецьке воєводство|Келецького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура на день 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=146 |ЧолПре=25 |ЧолПрац=101 |ЧолПост=20
|Жін=142 |ЖінПре=25 |ЖінПрац=78 |ЖінПост=39
|Разом=288 |РазомПре=50 |РазомПрац=179 |РазомПост=59
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url=https://danepubliczne.gov.pl/dataset/ea76a817-702b-465b-a12d-4ebba27d6fb3/resource/64abe576-8dc9-4f77-a4c6-d36462c32518/download/1miejscowosciludnoscnsp2011.xlsx
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Скальбмеж}}

[[Категорія:Села Казімерського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Свентокшиське воєводство

Повіт: Казімерський повіт

Гміна: Скальбмеж

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: TKA

OSM: ↑2903528 ·R (Ґміна Скальбмеж)


text:
# Крижине
Крижине (хорв. Križine) — населений пункт у Хорватії, в Істрійській жупанії у складі міста Умаг.

## Населення
Населення за даними перепису 2011 року становило 194 осіб.
Динаміка чисельності населення поселення:

## Клімат
Середня річна температура становить 13,89 °C, середня максимальна — 27,56 °C, а середня мінімальна — -0,50 °C. Середня річна кількість опадів – 906 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 9,80             | 10,80            | 14,16            | 17,66            | 22,81            | 26,50            | 27,56            | 27,50            | 22,97            | 18,30            | 13,11            | 9,56             |                  |
| Середня температура, °C                       | 4,60             | 5,60             | 8,97             | 12,49            | 17,64            | 21,33            | 23,73            | 23,70            | 19,16            | 14,49            | 9,30             | 5,70             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −0,5             | 0,43             | 3,80             | 7,30             | 12,46            | 16,16            | 19,90            | 19,87            | 15,30            | 10,63            | 5,46             | 1,90             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 60               | 50               | 62               | 72               | 72               | 84               | 55               | 79               | 99               | 103              | 94               | 76               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.19             | 2.43             | 2.50             | 2.51             | 2.29             | 2.20             | 2.20             | 2.14             | 2.20             | 2.40             | 2.44             | 2.30             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 4376             | 7370             | 10708            | 15330            | 19457            | 21305            | 22342            | 19119            | 14039            | 9010             | 4877             | 3704             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Крижине

wikitext:
{{Infobox Settlement
| name = Крижине
| other_name = Križine
| image_skyline =
| pushpin_map = Хорватія
| latd = 45 | latm = 23 | lats = 49.2 | latNS = N
| longd = 13 | longm = 32 | longs = 24 | longEW = E
| coor_footnotes = {{coord|45.397|13.54|format=dms|display=title}}
| subdivision_type = [[Країна]]
| subdivision_name = {{CRO}}
| subdivision_type1 = [[Адміністративний поділ Хорватії|Жупанія]]
| subdivision_name1 = [[Істрійська жупанія|Істрійська]]
| population_footnotes = <ref name="census2011"/>
| population_as_of = 2011
| population_total = 194
| website =
| postal_code =
| postal_code_type = Поштовий індекс
| elevation_m =
| timezone = UTC+1
}}
'''Крижине''' ({{lang-hr|Križine}}) — населений пункт у [[Хорватія|Хорватії]], в [[Істрійська жупанія|Істрійській жупанії]] у складі міста [[Умаг]].

== Населення ==
Населення за даними перепису 2011 року становило 194 осіб.<ref name="census2011">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup18.html
|title=Перепис населення 2011 року
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=12 червня 2018
|archive-date=27 жовтня 2018
|archive-url=https://web.archive.org/web/20181027174828/https://www.dzs.hr/Hrv/censuses/census2011/results/htm/H01_01_01/h01_01_01_zup18.html
}}</ref>

Динаміка чисельності населення поселення<ref name="populationHistory">{{cite web
|url=https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovništvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_18.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovništvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
|title=Чисельність населення за роками
|publisher=Хорватське бюро статистики
|language=хорв.
|accessdate=12 червня 2018
|archive-date=24 вересня 2020
|archive-url=https://web.archive.org/web/20200924032542/https://www.dzs.hr/App/PXWeb/PXWebHrv/Selection.aspx?px_path=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske__Stanovni%C5%A1tvo__Naselja&px_tableid=Tabela4_18.px&px_language=hr&px_db=Naselja%20i%20stanovni%C5%A1tvo%20Republike%20Hrvatske&rxid=fc9d580f-2229-4982-a72c-cdd3e96307d3
}}</ref>:
{{Демографія/Діаграма населення
|Ширина зображення=500
|Висота зображення=300
|Максимум шкали=200
|Крок більшої шкали=50
|Крок меншої шкали=10
|Колір стовпця=rgb(0,0.6,0.85)
|Рік1=1857|Значення1=0
|Рік2=1869|Значення2 =0
|Рік3=1880|Значення3 =0
|Рік4=1890|Значення4 =0
|Рік5=1900|Значення5 =17
|Рік6=1910|Значення6 =32
|Рік7=1921|Значення7 =0
|Рік8=1931|Значення8 =0
|Рік9=1948|Значення9 =41
|Рік10=1953|Значення10 =37
|Рік11=1961|Значення11 =40
|Рік12=1971|Значення12 = 39
|Рік13=1981|Значення13 = 0
|Рік14=1991|Значення14 = 0
|Рік15=2001|Значення15 = 200
|Рік16=2011|Значення16 = 194
}}

== Клімат ==
Середня річна температура становить 13,89 °C, середня максимальна — 27,56 °C, а середня мінімальна — -0,50 °C. Середня річна кількість опадів – 906 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=22 червня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=4.60           | Січ_сер_опади=60
| Лют_сер=5.60           | Лют_сер_опади=50
| Бер_сер=8.97           | Бер_сер_опади=62
| Кві_сер=12.49           | Кві_сер_опади=72
| Тра_сер=17.64           | Тра_сер_опади=72
| Чер_сер=21.33           | Чер_сер_опади=84
| Лип_сер=23.73           | Лип_сер_опади=55
| Сер_сер=23.70           | Сер_сер_опади=79
| Вер_сер=19.16           | Вер_сер_опади=99
| Жов_сер=14.49           | Жов_сер_опади=103
| Лис_сер=9.30           | Лис_сер_опади=94
| Гру_сер=5.70           | Гру_сер_опади=76

| Січ_сер_мін= -0.50       | Січ_сер_макс= 9.80
| Лют_сер_мін= 0.43       | Лют_сер_макс= 10.80
| Бер_сер_мін= 3.80       | Бер_сер_макс= 14.16
| Кві_сер_мін= 7.30       | Кві_сер_макс= 17.66
| Тра_сер_мін= 12.46       | Тра_сер_макс= 22.81
| Чер_сер_мін= 16.16       | Чер_сер_макс= 26.50
| Лип_сер_мін= 19.90       | Лип_сер_макс= 27.56
| Сер_сер_мін= 19.87       | Сер_сер_макс= 27.50
| Вер_сер_мін= 15.30       | Вер_сер_макс= 22.97
| Жов_сер_мін= 10.63       | Жов_сер_макс= 18.30
| Лис_сер_мін= 5.46       | Лис_сер_макс= 13.11
| Гру_сер_мін= 1.90       | Гру_сер_макс= 9.56

|Січ_вітер = 2.19	|Січ_рад = 4376
|Лют_вітер = 2.43	|Лют_рад = 7370
|Бер_вітер = 2.50	|Бер_рад = 10708
|Кві_вітер = 2.51	|Кві_рад = 15330
|Тра_вітер = 2.29	|Тра_рад = 19457
|Чер_вітер = 2.20	|Чер_рад = 21305
|Лип_вітер = 2.20	|Лип_рад = 22342
|Сер_вітер = 2.14	|Сер_рад = 19119
|Вер_вітер = 2.20	|Вер_рад = 14039
|Жов_вітер = 2.40	|Жов_рад = 9010
|Лис_вітер = 2.44	|Лис_рад = 4877
|Гру_вітер = 2.30	|Гру_рад = 3704
}}

== Примітки ==
{{Портал|Хорватія}}
{{reflist}}
{{Істрійська жупанія}}
{{Croatia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Хорватії]]

title: Координати45°23′49″ пн. ш. 13°32′24″ сх. д. / 45.397° пн. ш. 13.54° сх. д.: 45°23′49.2″ пн. ш. 13°32′24″ сх. д. / 45.397000° пн. ш. 13.54000° сх. д.

Країна: Хорватія

Жупанія: Істрійська

Населення (2011)


text:
# Мухаммад Трік
Хаджи Мухаммад Трік (араб. الحاج محمد باشا; д/н — 1682) — 1-й дей Алжиру в 1671—1682 роках. Засновник так званного Алжирського намісництва (действа). Відомий також як Мухаммад I.

## Життєпис
Про його походження обмаль відомостей. Здійснив хадж до Мекки, про що свідчить його почесне ім'я. В подальшому був одним з раїсів (голів) алжирських піратів.
У 1660-х роках Алжирське бейлербейство переживало кризу: османський султан більше уваги приділяв європейському і кавказькому напрямкам; в Алжирі владу захопили яничарські аги, але не могли впоратися з загрозами з боку Іспанії та Франції.
У 1671 році внаслідок повстання раїсів Алі-агу було повалено й старчено. Влада від аги перейшла до дея, яким було обрано Мухаммада Тріка. Посада паші, яку обіймав османський представник Ісмаїл, остаточно стала номінальною. На чолі яничар Трік поставив свого зятя Бабу-Хасана. Також було впроваджено посаду нубаджі, що тепер відповідав за державну скарбницю. Вплив яничар обмежено було військом. Запроваджується система бейств.
В зовнішній політиці обрав активне втручання у справи сусідів. 1673 року надав війська Хадір Гайлану, що в Тетуані повстав проти Мулай Ісмаїла, султана Марокко. Після поразки Хадіра продовжив політику на послаблення Марокко. 1675 року підтримав повстання Ахмада ад-Ділаї, нащадка голови таріката (суфійського братства) Діла, знищено у 1668 році. Втім той зазнав поразки у 1676 році. Також підтримав заколот Алі проти свого брата Мухаммада, бея Тунісу.
У 1678 році володіння дея зазнали нападу марокканського війська. Мулай Ісмаїл вдерся до гір Амур. Проте 1679 року загони Баба-Хасана завдали супротивникові поразки. Було у кладено угоду про встановлення кордону між Марокко і Алжиром в районі міста Уджда. Того ж року виступив посередником між брата Алі і Мухаммада щодо правління в Тунісі.
Разом з тим дей твердо відстоював самостійність Алжиру у відносинах з європейськими країнам. він не дав можливості іспанцям захопити Тлемсен, відкинув вимогу надати англійським купцям торгівельних привілеїв. При цьому сприяв розвитку піратства, що завдало великої шкоди торгівлі в Західному Середземномор'ї.
У відповідь французький флот на чолі із Авраамом Дюкеном 1680 року бомбардував Алжир, проте не домігся значного успіху. 1681 року Мухаммад Трік розпочав перемовини щодо звільнення французьких рабів, проте посилив напади алжирських піратів. Тоді Дюкен 1682 року з більшою потугою підійшов до Алжиру. Внаслідок бомбардувань було зруйновано майже усе місто. Дей погодився звільнити 1 тис. французів та припинити піратські напади. Після цього зрікся влади на користь зятя Баба-Хасана. Невдовзі за цим Мухаммад Трік помер.

title: Мухаммад Трік

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Мухаммад Трік
| місце_проживання     =
| зображення           =
| підпис_зображення    =
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = невідомо
| місце_народження     =
| дата_смерті          = 1682
| місце_смерті         = Алжир
| причина_смерті       =
| громадянство         =
| національність       =
| конфесія     = іслам
| відомий_(відома)     =
| рід_діяльності       =
| титул                = дей
| посада               =
| термін               = 1671—1682 роки
| попередник           = засновано
| наступник            = [[Баба-Хасан]]
| дружина              =
| діти                 = 1 донька
| рід                  =
| родичі               =
| батько               =
| матір                =
| нагороди             =
| зріст                =
| вага                 =
| герб                 =
}}

'''Хаджи Мухаммад Трік''' ({{lang-ar|الحاج محمد باشا}}; д/н — [[1682]]) — 1-й [[Османський Алжир|дей Алжиру]] в [[1671]]—[[1682]] роках. Засновник так званного [[Османський Алжир|Алжирського намісництва]] (действа). Відомий також як Мухаммад I.

== Життєпис ==
Про його походження обмаль відомостей. Здійснив [[хадж]] до Мекки, про що свідчить його почесне ім'я. В подальшому був одним з раїсів (голів) алжирських [[пірат]]ів.

У 1660-х роках Алжирське бейлербейство переживало кризу: османський султан більше уваги приділяв європейському і кавказькому напрямкам; в Алжирі владу захопили яничарські аги, але не могли впоратися з загрозами з боку Іспанії та Франції.

У 1671 році внаслідок повстання раїсів Алі-агу було повалено й старчено. Влада від аги перейшла до дея, яким було обрано Мухаммада Тріка. Посада паші, яку обіймав османський представник Ісмаїл, остаточно стала номінальною. На чолі яничар Трік поставив свого зятя [[Баба-Хасан|Бабу-Хасана]]. Також було впроваджено посаду нубаджі, що тепер відповідав за державну скарбницю. Вплив яничар обмежено було військом. Запроваджується система бейств.

В зовнішній політиці обрав активне втручання у справи сусідів. 1673 року надав війська Хадір Гайлану, що в Тетуані повстав проти [[Мулай Ісмаїл]]а, султана Марокко. Після поразки Хадіра продовжив політику на послаблення Марокко. 1675 року підтримав повстання Ахмада ад-Ділаї, нащадка голови таріката (суфійського братства) Діла, знищено у 1668 році. Втім той зазнав поразки у 1676 році. Також підтримав заколот Алі проти свого брата [[Мухаммад-бей I|Мухаммада]], бея Тунісу.

У 1678 році володіння дея зазнали нападу марокканського війська. Мулай Ісмаїл вдерся до [[Амур (гори)|гір Амур]]. Проте 1679 року загони Баба-Хасана завдали супротивникові поразки. Було у кладено угоду про встановлення кордону між Марокко і Алжиром в районі міста [[Уджда]]. Того ж року виступив посередником між брата Алі і Мухаммада щодо правління в Тунісі.

Разом з тим дей твердо відстоював самостійність Алжиру у відносинах з європейськими країнам. він не дав можливості іспанцям захопити Тлемсен, відкинув вимогу надати англійським купцям торгівельних привілеїв. При цьому сприяв розвитку піратства, що завдало великої шкоди торгівлі в Західному Середземномор'ї.

У відповідь французький флот на чолі із [[Авраам Дюкен|Авраамом Дюкеном]] 1680 року бомбардував Алжир, проте не домігся значного успіху. 1681 року Мухаммад Трік розпочав перемовини щодо звільнення французьких рабів, проте посилив напади алжирських піратів. Тоді Дюкен 1682 року з більшою потугою підійшов до Алжиру. Внаслідок бомбардувань було зруйновано майже усе місто. Дей погодився звільнити 1 тис. французів та припинити піратські напади. Після цього зрікся влади на користь зятя Баба-Хасана. Невдовзі за цим Мухаммад Трік помер.

== Джерела ==
* Mahfoud Kaddache, L'Algérie des Algériens, Alger, EDIF2000, 2011 (1re éd. 1982), 786 p. (ISBN 978-9961-9662-1-1)
* Vitkus, Matar, Daniel J., Nabil I. (2001). Piracy, Slavery, and Redemption: Barbary Captivity Narratives from Early Modern England

[[Категорія:Алжирські деї]]
[[Категорія:Правителі XVII століття]]

title: Мухаммад Трік

Народився: невідомо

Помер: 1682 · Алжир

Країна: Алжирський еялет

Діяльність: політик, офіцер, корсар

Титул: дей

Попередник: засновано

Наступник: Баба-Хасан

Конфесія: іслам

Діти: 1 донька


text:
# HMS Centaur (R06)
Авіаносець «Сентор» (англ. Centaur (R06)) — британський авіаносець однойменного типу.

## Історія створення
Авіаносець «Сентор» був закладений на верфі «Harland and Wolff» у Белфасті 30 травня 1944 року, спущений на воду 22 квітня 1947 року. Вступив у стрій 1 вересня 1953 року.

## Історія служби
Авіаносець «Сентор» ніс службу в Середземному морі. У 1956 року він вирушив на Далекий Схід.
У 1957—1958 роках авіаносець пройшов модернізацію, під час якої на ньому встановили дві парові катапульти BS-4, здатні запускати літаки масою до 18 т. Також були демонтовані зенітні автомати «Бофорс», розміщені на польотній палубі, та модернізоване радіоелектронне обладнання.
Після модернізації корабель ніс службу в Середземному морі та північній Атлантиці. У квітні 1959 року він брав участь у зйомках фільму «Потопити „Бісмарк“» (англ. Sink the Bismarck!), де виконував роль авіаносця «Арк Роял».
У 1961 році авіаносець був знову модернізований. Зокрема, на ньому встановили нові аерофініцери. Після ремонту він ніс службу в Середземному морі, на Близькому Сході, в Індійському океані та на Далекому Сході. У 1965 році здійснював патрулювання біля берегів Індонезії, під час Індонезійсько-Малазійської конфронтації.
З 1966 року авіаносець вивели в резерв та використовували як допоміжне судно. 11 серпня 1972 року його продали на злам.

title: HMS Centaur (R06)

wikitext:
{{Otheruses2|HMS Centaur}}
{{Військовий корабель
|Назва              = Авіаносець «Сентор»
|Оригінальна назва  = {{lang-en|HMS Centaur (R06)}}
|Зображення         = HMS Centaur 1965.jpg
|Підпис             = Авіаносець «Сентор»
|Тип судна          = [[Авіаносець]] [[Авіаносці типу «Сентор»|типу «Сентор»]]
|Прапор             = [[Файл:Naval Ensign of the United Kingdom.svg|border|35пкс]] [[Велика Британія]]
|Порт               = [[Портсмут (військово-морська база)|Портсмут]]
|Організація        =
|Виробник           = Harland and Wolff
|Будівництво почалося= [[30 травня]] [[1944]] року
|Спущено            = [[22 квітня]] [[1947]] року
|Експлуатація з     = [[1 вересня]] [[1953]] року
|Виведений          = [[11 серпня]] [[1972]] року
|Статус             = Зданий на злам
|Водотоннажність    = 20 000 т (стандартна)<br/>28 700 т (повна)
|Довжина            = 224,6 м
|Ширина             = 39,6 м
|Висота             =
|Осадка             = 8,7 м
|Бронювання         =
|Двигуни            = 4 котли типу «Admiralty»
|Гвинти             =
|Потужність         = 78 000 к.с. (58 000 кВт)
|Швидкість          = 28 [[вузол|вузлів]]
|Автономність плавання=
|Екіпаж             =
|Артилерія          =
|Торпедно-мінне озброєння=
|Ракетне озброєння  =
|Зенітне озброєння  = 32 x 40-мм гармати [[Bofors L60|«Бофорс»]]
|Авіація            = 26 літаків
}}
'''Авіаносець «Сентор»''' ({{lang-en|Centaur (R06)}}) — британський [[авіаносець]] [[Авіаносці типу «Сентор»|однойменного типу]].

== Історія створення ==
Авіаносець «Сентор» був закладений на верфі «Harland and Wolff» у [[Белфаст]]і 30 травня 1944 року, спущений на воду 22 квітня 1947 року. [[Введення корабля в експлуатацію|Вступив у стрій]] 1 вересня 1953 року.

== Історія служби ==
Авіаносець «Сентор» ніс службу в [[Середземне море|Середземному морі]]. У 1956 року він вирушив на [[Далекий Схід]].

У 1957—1958 роках авіаносець пройшов модернізацію, під час якої на ньому встановили дві парові катапульти BS-4, здатні запускати літаки масою до 18 т. Також були демонтовані зенітні автомати [[Bofors L60|«Бофорс»]], розміщені на польотній палубі, та модернізоване радіоелектронне обладнання.

Після модернізації корабель ніс службу в Середземному морі та північній Атлантиці. У квітні 1959 року він брав участь у зйомках фільму «Потопити „Бісмарк“» ({{lang-en|Sink the Bismarck!}}), де виконував роль авіаносця [[HMS Ark Royal (91)|«Арк Роял»]].

У 1961 році авіаносець був знову модернізований. Зокрема, на ньому встановили нові аерофініцери. Після ремонту він ніс службу в Середземному морі, на [[Близький Схід|Близькому Сході]], в [[індійський океан|Індійському океані]] та на Далекому Сході. У 1965 році здійснював патрулювання біля берегів [[Індонезія|Індонезії]], під час Індонезійсько-Малазійської конфронтації.

З 1966 року авіаносець вивели в резерв та використовували як допоміжне судно. 11 серпня 1972 року його продали на злам.

== Посилання ==
{{commonscat-inline|HMS Centaur (R06)}}
* [http://www.maritimequest.com/warship_directory/great_britain/pages/aircraft_carriers/hms_centaur_r06.htm Фотогалерея «Сентора» на сайті Maritimequest] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161015205452/http://www.maritimequest.com/warship_directory/great_britain/pages/aircraft_carriers/hms_centaur_r06.htm |date=15 жовтня 2016 }} {{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20131214012706/http://www.bulwarkassoc.co.uk/eastleigh/gallery/gallery.htm HMS Bulwark Albion Centaur Photo Gallery] {{ref-en}}

== Література ==
* Conway's All the World's Fighting Ships, 1947—1995 / US Naval Institute Press, Annapolos, Maryland. ISBN 978-0870219139 {{ref-en}}
* ''К. Шант'', ''К. Бишоп''. Авианосцы. Самые грозные авианесущие корабли мира и их самолеты. Иллюстрированная энциклопедия /Пер. с англ. — Москва: Омега, 2006. — 256 с. {{ref-ru}}
* Энциклопедия авианосцев. Под общей редакцией А. Е. Тараса / Минск, Харвест; Москва, АСТ, 2002 {{ref-ru}}
* С. А. Балакин. Авианосцы мира 1945—2001. Великобритания, Австралия, Аргентина, Бразилия, Канада, Индия, Испания, Италия, СССР и Россия, Таиланд {{ref-ru}}
* Каторин Ю. В. Авианосцы. — СПб: Галея-Принт, 2010. — 232 с., ил. ISBN 978-5-8172-0144-4 {{ref-ru}}

{{Авіаносці Великої Британії}}

{{DEFAULTSORT:Centaur}}
[[Категорія:Авіаносці типу «Сентор»]]

title: Служба

Тип/клас: Авіаносець типу «Сентор»

Держава прапора: Велика Британія

Спущено на воду: 22 квітня 1947 року

Введено в експлуатацію: 1 вересня 1953 року

Виведений зі складу флоту: 11 серпня 1972 року

Статус: Зданий на злам

title: Параметри

Тоннаж: 20 000 т (стандартна) · 28 700 т (повна)

title: Технічні дані

Рухова установка: 4 котли типу «Admiralty»

Швидкість: 28 вузлів

title: Озброєння

Зенітне озброєння: 32 x 40-мм гармати «Бофорс»

Авіація: 26 літаків


text:
# Структурна лінгвістика
Структу́рна лінгві́стика — мовознавча дисципліна, об'єктом якої є мова, а предметом — формальна будова і організація мови загалом, а також формальна будова її твірних елементів (у плані вираження та в плані змісту). Виникла і розвинулася у І половині 20 століття. В межах структурної лінгвістики мову визначають як комунікативну семіотичну систему, що має свою структуру, яка твориться відношеннями мовних одиниць.
Засновником структурної лінгвістики прийнято вважати Фердинанда де Соссюра.
Значний внесок у структурну лінгвістику зробив Андре Мартіне.

## Історія
Засади структурної поетики складалися у сфері лінгвістики на основі ідей Фердинанда де Сосюра, значний внесок у їх розробку і застосування зробили члени празького лінгвістичного гуртка (Роман Якобсон, Я. Мукаржовський та інші), які висунули тезу «бінарних опозицій» (подвійних протиставлень), що дають можливість точно осягнути функції елементів будь-якого висловлювання. Розглядаючи текст літературного твору крізь призму здобутків семіотики, прихильники структуралізму у літературознавстві прагнули наблизити літературознавство до точних наук, уникнути розпливчастості і суб'єктивізму, характерних для психологічної та культурно-історичної шкіл у літературознавстві.
Структуралізму у літературознавстві не був однорідним напрямом; конкурували між собою французька (Ц. Тодоров, Ролан Барт та інші) і англо-американська (Ч.-С. Пірс, Ч. Морріс) школи, виокремлювалися психоаналітична (Жак Лакан) і соціологічна (Л. Гольдман) тенденції. Структуралізм у літературознавстві активно практикувався літературознавцями Польщі, Чехії, Угорщини. В колишньому СРСР структуральні підходи до культури, зокрема до художньої літератури, здійснювали представники тартусько-московської семіотичної школи, що, незважаючи на несприятливі історичні умови, стали небуденним явищем у радянській науці.
При різних модифікаціях та інтерпретаціях структуралізму, у літературознавстві виявилися плідними спроби докладного аналізу внутритекстових відношень, бінарних опозицій на різних рівнях структури художнього твору, особливо в дослідженнях художнього мовлення, віршування, композиції, сюжету твору. Структуралізм у літературознавстві протистояв догматизмові і суб'єктивізму. Свідченням того, що він не міг стати універсальним методом дослідження художніх явищ, є його власна еволюція, поява вже на початку 70-х XX ст. так званого постструктуралізму, започаткованого працями Жака Дерріди та Юлії Кристевої у Франції, популярність культурної антропології, металінгвістики тощо.

title: Структурна лінгвістика

wikitext:
{{Мовознавство}}
'''Структу́рна лінгві́стика''' — мовознавча дисципліна, об'єктом якої є [[мова]], а предметом — формальна будова і організація мови загалом, а також формальна будова її твірних елементів (у плані вираження та в плані змісту). Виникла і розвинулася у І половині 20 століття. В межах структурної лінгвістики мову визначають як комунікативну [[семіотична система|семіотичну систему]], що має свою структуру, яка твориться відношеннями мовних одиниць<ref>{{Cite web|title=СТРУКТУРНА ЛІНГВІСТИКА|url=https://leksika.com.ua/19720822/ure/strukturna_lingvistika|website=leksika.com.ua|accessdate=2022-01-19|archive-date=24 квітня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170424133111/http://leksika.com.ua/19720822/ure/strukturna_lingvistika}}</ref>.
Засновником структурної лінгвістики прийнято вважати [[Фердинанд де Соссюр|Фердинанда де Соссюра]]<ref>{{Cite book
|title=Українська мова: енциклопедія
|year=2007
|publisher=Українська енциклопедія імені М. П. Бажана
|location=Київ
|pages=С.681-282
|language=українська
|isbn=978-966-7492-43-4
}}</ref>.

Значний внесок у структурну лінгвістику зробив [[Андре Мартіне]].

== Історія ==
Засади структурної [[поетика|поетики]] складалися у сфері [[лінгвістика|лінгвістики]] на основі ідей [[Фердинанд де Сосюр|Фердинанда де Сосюра]], значний внесок у їх розробку і застосування зробили члени [[празький лінгвістичний гурток|празького лінгвістичного гуртка]] ([[Якобсон Роман Осипович|Роман Якобсон]], Я. Мукаржовський та інші), які висунули тезу «бінарних опозицій» (подвійних протиставлень), що дають можливість точно осягнути функції елементів будь-якого висловлювання. Розглядаючи текст літературного твору крізь призму здобутків [[семіотика|семіотики]], прихильники структуралізму у [[літературознавство|літературознавстві]] прагнули наблизити літературознавство до точних наук, уникнути розпливчастості і [[суб'єктивізм]]у, характерних для [[психологічна школа літературознавства|психологічної]] та [[культурно-історична школа літературознавства|культурно-історичної]] шкіл у літературознавстві.

Структуралізму у літературознавстві не був однорідним напрямом; конкурували між собою [[Франція|французька]] (Ц. Тодоров, [[Ролан Барт]] та інші) і [[Велика Британія|англо]]-[[Сполучені Штати Америки|американська]] (Ч.-С. Пірс, Ч. Морріс) школи, виокремлювалися [[психоаналіз|психоаналітична]] ([[Жак Лакан]]) і [[соціологія|соціологічна]] (Л. Гольдман) тенденції. Структуралізм у літературознавстві активно практикувався літературознавцями [[Польща|Польщі]], [[Чехія|Чехії]], [[Угорщина|Угорщини]]. В колишньому [[СРСР]] структуральні підходи до культури, зокрема до художньої літератури, здійснювали представники [[тартусько-московська семіотична школа|тартусько-московської семіотичної школи]], що, незважаючи на несприятливі історичні умови, стали небуденним явищем у радянській науці.

При різних модифікаціях та інтерпретаціях структуралізму, у літературознавстві виявилися плідними спроби докладного аналізу внутритекстових відношень, бінарних опозицій на різних рівнях структури художнього твору, особливо в дослідженнях художнього мовлення, [[віршування]], [[композиція (література)|композиції]], [[сюжет]]у твору. Структуралізм у літературознавстві протистояв [[догматизм]]ові і суб'єктивізму. Свідченням того, що він не міг стати універсальним методом дослідження художніх явищ, є його власна [[еволюція]], поява вже на початку 70-х [[20 століття|XX ст.]] так званого [[постструктуралізм]]у, започаткованого працями [[Дерріда Жак|Жака Дерріди]] та [[Кристева Юлія|Юлії Кристевої]] у Франції, популярність культурної [[антропологія|антропології]], [[металінгвістика|металінгвістики]] тощо.

== Див. також ==
* [[Структуралізм]]

== Джерела ==
{{reflist}}

{{ling-stub}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Мовознавство]]
[[Категорія:Структурна лінгвістика|*]]


text:
# Контрольна точка (відеоігри)
Контрольна точка (англ. checkpoint) — у відеоіграх ігрова механіка або технологія, яка зберігає стан гри у визначених розробниками місцях, що дозволяє надалі, в разі смерті персонажа, почати гру зі збереженого стану. Таке збереження відбувається в місцях, яких гравець досяг самостійно, і дозволяє в разі завершення гри перегравати не всю гру, а продовжити з місця, де відбулося збереження. Контрольні точки проєктуються заздалегідь і можуть бути також використані як місце, де гравець може відпочити, придбати спорядження, змінити маршрут тощо.

## У проєктуванні ігор
Деякі ігри виконують збереження в контрольних точках автоматично, не питаючи гравця. Такий підхід у низці випадків кращий за традиційне збереження, оскільки, якщо гравець долає складний і захопливий епізод гри, що надає новий цікавий напрямок дослідження, то він може забути зберегтися, і після загибелі доведеться знову проходити певний етап. Повторне проходження у свою чергу знижує грабельність, тому що гравці не люблять повторювати те саме. Ще однією причиною використання автоматичних контрольних точок є те, що процес збереження, ініційований самим гравцем, зменшує занурення в гру, оскільки ці дії нагадують користувачеві, що він перебуває у відеогрі. Якщо це відбувається автоматично, то ігровий досвід стає прозорішим.
Гра може нагадувати користувачеві, що збереження в контрольній точці відбулося. Наприклад, у грі Moon Patrol необхідно подолати на місяцеході велику відстань, і в міру руху гравцеві повідомляється, що він досяг контрольної точки. Далі, у разі втрати життя, гра продовжується вже з останньої контрольної точки, і гравець це швидко розуміє.
Часто місце збереження синхронізоване з ігровим рівнем, і таким чином гра поділяється на кілька епізодів у кількох аспектах — подання проходження гри, технології збереження, можливості гравцеві відпочити між рівнями тощо.
У деяких іграх, наприклад гонках Out Run, є механіка таймера, коли на початку гри дається деякий запас часу, і гравець повинен протягом нього пройти трасу. Після закінчення траси фіксується час, що залишився, і переноситься на наступну трасу, для проходження якої надається додатковий час. Якщо гравець не встигає пройти трасу, гра закінчується. Якщо проходження успішне, відбувається збереження в контрольній точці, інформація якого включає не тільки факт проходження рівня, але й стан після його завершення. Це стимулює гравців проходити окремі траси якнайшвидше, виконуючи це кілька разів, для того, щоб можна було надалі з більшою ймовірністю пройти всю гру. Контрольна точка не обов'язково об'єднується з рівнем, може, наприклад, розглядатися деяка підціль. Наприклад, у перегоновій грі San Francisco Rush траса поділяється на кілька відрізків із контрольною точкою в кінці кожного з них, і при його проходженні гравцю додатково повідомляється про те, наскільки добре він проходить трасу. Для рольових ігор той самий підхід може виражатись у виконанні другорядних квестів. В іграх із нелінійним проходженням контрольні точки можуть розташовуватися в локаціях ігрового світу, і потрапляння до них спричинює автоматичне збереження.
Автоматичне збереження в контрольних точках може бути альтернативною механікою до життя. Замість того, щоб надавати гравцеві кілька життів, при втраті яких гра закінчується, розробники можуть розділити проходження гри на послідовність етапів з контрольними точками, і гравець, у разі невдачі, намагається проходити її знову і знову, не повертаючись до початку гри. При проєктуванні контрольних точок може виникнути ситуація, коли гравець після збереження не може пройти гру далі (наприклад, через відсутність необхідного спорядження). В цьому випадку він потрапляє в цикл-пастку, з якого не може вибратися, оскільки постійно гине і не може пройти етапу й досягти іншої контрольної точки.
Контрольні точки можуть бути як видимими, так і невидимими для гравця. Видимі надають гравцеві ціль, дають почуття безпеки, при активації можуть програватися анімації і гравець відчуває результат досягнення. Разом з тим, такі контрольні точки можуть бути награними, а іноді вимагають пояснення в ігровому світі. З іншого боку, невидимі контрольні точки не переривають занурення в гру, а гравець може навіть не знати, що збереження відбулося, і таким чином, місце відновлення після загибелі може виявитися сюрпризом, а за успішної гри немає впевненості в тому, наскільки далеко відбулося останнє збереження.
Під час проєктування ігор із контрольними точками рекомендується:
- зберігати в контрольних точках напрямок руху героя, оскільки під час відродження гравець може бути дезорієнтованим;
- уникати розміщення контрольних точок поряд з небезпеками або місцями, де ігрового персонажа можуть виявити вороги; інакше після відродження він отримає пошкодження чи загине;
- реалізовувати так, щоб відродження відбувалося на землі; також, це місце має бути плоским і не викликати колізій із навколишніми предметами;
- робити під час відродження короткі анімації;
- забезпечувати безпомилкове збереження даних, коли б не відбулося автоматичне збереження;
- по можливості зробити так, щоб у гравця не виникло бажання використовувати традиційне збереження, що тягне за собою додаткові дії в меню гри.

title: Контрольна точка (відеоігри)

wikitext:
'''Контрольна точка''' ({{Lang-en|checkpoint}}) — у [[Відеогра|відеоіграх]] [[ігрова механіка]] або технологія, яка [[Збереження гри|зберігає]] стан гри у визначених розробниками місцях, що дозволяє надалі, в разі смерті [[Ігровий персонаж|персонажа]], почати гру зі збереженого стану. Таке збереження відбувається в місцях, яких гравець досяг самостійно, і дозволяє в разі завершення гри перегравати не всю гру, а продовжити з місця, де відбулося збереження{{Sfn|Hugh|2014|с=30}}. Контрольні точки проєктуються заздалегідь і можуть бути також використані як місце, де гравець може відпочити, придбати спорядження, змінити маршрут тощо{{Sfn|Rogers|2010|с=345}}.

== У проєктуванні ігор ==
Деякі ігри виконують збереження в контрольних точках автоматично, не питаючи гравця. Такий підхід у низці випадків кращий за традиційне збереження, оскільки, якщо гравець долає складний і захопливий епізод гри, що надає новий цікавий напрямок дослідження, то він може забути зберегтися, і після загибелі доведеться знову проходити певний етап. Повторне проходження у свою чергу знижує [[Ігровий процес|грабельність]], тому що гравці не люблять повторювати те саме. Ще однією причиною використання автоматичних контрольних точок є те, що процес збереження, ініційований самим гравцем, зменшує занурення в гру, оскільки ці дії нагадують користувачеві, що він перебуває у відеогрі. Якщо це відбувається автоматично, то ігровий досвід стає прозорішим{{Sfn|Rouse|2004|с=15—16, 588}}.

Гра може нагадувати користувачеві, що збереження в контрольній точці відбулося. Наприклад, у грі ''{{Нп|Moon Patrol|3=en}}'' необхідно подолати на місяцеході велику відстань, і в міру руху гравцеві повідомляється, що він досяг контрольної точки. Далі, у разі втрати [[Життя (відеоігри)|життя]], гра продовжується вже з останньої контрольної точки, і гравець це швидко розуміє{{Sfn|Hugh|2014|с=30}}.

Часто місце збереження синхронізоване з [[Рівень (відеоігри)|ігровим рівнем]], і таким чином гра поділяється на кілька епізодів у кількох аспектах — подання проходження гри, технології збереження, можливості гравцеві відпочити між рівнями тощо{{Sfn|Hugh|2014|с=30}}.

У деяких іграх, наприклад гонках ''{{Нп|Out Run|3=en}}'', є [[Ігрова механіка|механіка]] таймера, коли на початку гри дається деякий запас часу, і гравець повинен протягом нього пройти трасу. Після закінчення траси фіксується час, що залишився, і переноситься на наступну трасу, для проходження якої надається додатковий час. Якщо гравець не встигає пройти трасу, гра закінчується. Якщо проходження успішне, відбувається збереження в контрольній точці, інформація якого включає не тільки факт проходження рівня, але й стан після його завершення. Це стимулює гравців проходити окремі траси якнайшвидше, виконуючи це кілька разів, для того, щоб можна було надалі з більшою ймовірністю пройти всю гру{{Sfn|Hugh|2014|с=30}}. Контрольна точка не обов'язково об'єднується з рівнем, може, наприклад, розглядатися деяка підціль. Наприклад, у [[Перегонова відеогра|перегоновій грі]] ''{{Iw|San Francisco Rush|San Francisco Rush||San Francisco Rush: Extreme Racing}}'' траса поділяється на кілька відрізків із контрольною точкою в кінці кожного з них, і при його проходженні гравцю додатково повідомляється про те, наскільки добре він проходить трасу. Для [[Рольова відеогра|рольових ігор]] той самий підхід може виражатись у виконанні другорядних [[Квест (відеоігри)|квестів]]{{Sfn|Rouse|2004|с=463—464}}. В іграх із нелінійним проходженням контрольні точки можуть розташовуватися в локаціях ігрового світу, і потрапляння до них спричинює автоматичне збереження{{Sfn|Rouse|2004|с=542, 588}}.

Автоматичне збереження в контрольних точках може бути альтернативною механікою до [[Життя (відеоігри)|життя]]. Замість того, щоб надавати гравцеві кілька життів, при втраті яких гра закінчується, розробники можуть розділити проходження гри на послідовність етапів з контрольними точками, і гравець, у разі невдачі, намагається проходити її знову і знову, не повертаючись до початку гри. При проєктуванні контрольних точок може виникнути ситуація, коли гравець після збереження не може пройти гру далі (наприклад, через відсутність необхідного спорядження). В цьому випадку він потрапляє в цикл-пастку, з якого не може вибратися, оскільки постійно гине і не може пройти етапу й досягти іншої контрольної точки{{Sfn|Rogers|2010|с=277—278}}.

Контрольні точки можуть бути як видимими, так і невидимими для гравця. Видимі надають гравцеві ціль, дають почуття безпеки, при активації можуть програватися [[Внутрішньоігрове відео|анімації]] і гравець відчуває результат досягнення. Разом з тим, такі контрольні точки можуть бути награними, а іноді вимагають пояснення в ігровому світі. З іншого боку, невидимі контрольні точки не переривають занурення в гру, а гравець може навіть не знати, що збереження відбулося, і таким чином, місце відновлення після загибелі може виявитися сюрпризом, а за успішної гри немає впевненості в тому, наскільки далеко відбулося останнє збереження{{Sfn|Rogers|2010|с=346}}.

Під час проєктування ігор із контрольними точками рекомендується{{Sfn|Rogers|2010|с=346}}:

* зберігати в контрольних точках напрямок руху героя, оскільки під час [[Респавн|відродження]] гравець може бути дезорієнтованим;
* уникати розміщення контрольних точок поряд з небезпеками або місцями, де ігрового персонажа можуть виявити вороги; інакше після відродження він отримає пошкодження чи загине;
* реалізовувати так, щоб відродження відбувалося на землі; також, це місце має бути плоским і не викликати колізій із навколишніми предметами;
* робити під час відродження короткі анімації;
* забезпечувати безпомилкове збереження даних, коли б не відбулося автоматичне збереження;
* по можливості зробити так, щоб у гравця не виникло бажання використовувати традиційне збереження, що тягне за собою додаткові дії в меню гри.

== Примітки ==
{{примітки|2}}

== Література ==
* {{Публікація|назва=The Resurrection of Permadeath: an Analysis of the Sustainability of Permadeath Use in Video Games|автор=Hugh, Ruddy.|рік=2014|isbn=|мова=en|місце=Dublin, Ireland|видавництво=[[Дублінський університет|University of Dublin]]|сторінок=48}}
* {{Публікація|назва=Game Design: Theory & Practice|книга|автор=Rouse, Richard.|видання=2|рік=2004|isbn=1-55622-912-7|мова=en|місце=Los Rios Boulevard, Plano, Texas, USA|видавництво=Wordware Publishing|сторінок=698}}
* {{Публікація|назва=Level Up! The Guide to Great Video Game Design|книга|автор=Rogers, Scott.|видання=2|рік=2010|isbn=978-0-470-68867-0|мова=en|місце=USA|видавництво=Wiley|сторінок=492}}

== Посилання ==
* [https://www.giantbomb.com/checkpoints/3015-292/ Концепт контрольних точок] на ''giantbomb''{{Ref-en}}

[[Категорія:Відеоігрова термінологія]]
[[Категорія:Ігровий процес відеоігор]]


text:
# Локомобіль
Локомобі́ль (фр. locomobile routière, від лат. locus — «місце» та mobilis — «рухомий») — транспортний засіб або компактний пересувний паровий двигун для сільськогосподарських потреб та вироблення електроенергії у польових умовах.

## Історія
Ранні зразки парових двигунів були надто громіздкими і дорогими для середнього господарства, проте, перший успішний випадок застосування парової енергії для молотарки засвідчено 1799 року в північному Йоркширі. Наступне засвідчене застосування датується 1812 роком, коли Річард Тревітік розробив для сера Крістофера Гокінса з Пробуса (Корнуолл, Велика Британія) першу «півпортативну» парову машину для сільськогосподарського використовування («комірну машину»). То була машина високого тиску, з вогнетрубним котлом; вона використовувалася для урухомлення молотарки, виявившись дешевше за раніше використовуваних коней. Машина Тревітіка була настільки вдалою, що пропрацювала майже 70 років, і нині зберігається в лондонському Музеї науки. Вона називалася «півпортативною» (semi-portable), оскільки її перевозили й установлювали на новому місці без розбирання, тим не менш, такі машини ще залишалися стаціонарними. Їх використовували для урухомлення насосів, молоткових дробарок, кісткодробарок, січкарень і ріпорізок, стаціонарних і мобільних молотильних апаратів.
Перша по-справжньому портативна парова машина, яку можна вважати справжнім локомобілем, з'явилася близько 1839 року, уможлививши застосування парової енергії за межами господи. Вільям Таксфорд з Бостона в Лінкольнширі розпочав виробництво машин з котлом паровозного типу, оснащеним горизонтальними димогарними трубами. Єдиний циліндр і колінвал були встановлені на верху котла, а вся конструкція стояла на колісному шасі: передні колеса споряджалися шворнем і дишлем для перевезення локомобіля кіньми. На колінвалі встановлювалися великий маховик і шків з приводним пасом.
У 1859 році англійський фермер Томас Авелінг удосконалив локомобіль компанії Clayton & Shuttleworth, зробивши його саморушним. Переробка полягала у встановленні ланцюгової передачі між колінвалом і задньою віссю. Отже, Авелінг вважається батьком «саморушного локомобіля» або «рутьє́ра» (фр. routier).
У Російській імперії виробництво локомобілів почалося у 1870-х. До 1878 було збудовано 151 машину. На початок XX століття у Російській імперії було вироблено понад 200 локомобілів. Локомобілі випускали такі підприємства:
- Людиновський машинобудівний завод спілки Мальцевських заводів (З 1870-х до 1942 та після 1945 року. До 1908 виробництво було невелике, але потім почали виробляти більш вдосконалені моделі і завод став лідером локомобілебудування) — випускались пересувні і стаціонарні машини (1931 розроблено модель СК-5 потужністю 500 к. с.).
- Коломенський завод (з 1882 до 1926) — усі типу «рутьєр», тобто пересувні, саморушні.
- Верх-Ісетський завод
- Чорноморський завод у м. Миколаїв
- Брянський завод

За часів Радянського Союзу додались:
- Херсонський завод сільгосптехніки ім. Петровського (з 1935 до 1942, після 1945)
- Завод «Червоний металіст» у м. Дніпропетровськ (з 1937 до 1940)
- Сизраньський локомобільний завод (після 1945)
- Могильовський локомобільний завод (після 1945).

Локомобілі широко застосовувались у період парової енергетики та до електрифікації села. В СРСР локомобілі вироблялися на Людиновському локомобільному заводі до 1960-х, коли виробництво припинили через малу економічність.
- Звичайний локомобіль-рутьєр, 1872.
- Локомобіль, який тягне гармату, 1872.
- Локомобіль у сільському господарстві Міннесоти, США, 1882.
- Локомобіль забезпечує роботу молотарки, м. Грос-Герау, Німеччина, 1895.
- Локомобіль виробництва Fowler зі знятими задніми колесами, Велика Британія, 1911.
- Паровий плуг в дії у сільському господарстві, 1948.
- Локомобіль на фестивалі в Бохумі, Німеччина, 2007.
- Локомобілі на шоу в Дорсеті, Велика Британія, 2007.
- Локомобіль. Диканька. Україна. Початок ХХ ст.

## Види
- Пересувні локомобілі мали котел паровозного типу із потужністю двигуна 8,5-55 кВт (12-75 к.с.). Вони працювали від насиченої або перегрітої пари під тиском 1-1,2 Мн/м² (10-12 кгс/см²) із вихлопом в атмосферу. Основна галузь застосування — сільське господарство.
- Стаціонарні локомобілі призначені для невеликих промислових підприємств та зазвичай є приводом генераторів електричного струму. Котли таких локомобілів мають циліндричну топку та висувну систему димогарних труб. Тиск перегрітої пари близько 1,5 Мн/м² (15 кгс/см²), потужність машин 90-580 кВт (125—800 к.с.)

## Паливо
Паливом для локомобілів можуть бути різні відходи (тирса, костра, тріски, лушпиння), місцеве паливо (дрова, торф, солома та ін.) або вугілля, мазут.

## Переваги і недоліки
Переваги:
- надійність,
- невимогливість до якості води та палива,
- великий термін експлуатації,
- простота монтування на місці.

Недоліки:
- низька економічність
- велика металоємність.

## Сучасні локомобілі
У 21-му столітті поняття «локомобіль» застосовують до транспортних засобів, призначених для руху автомобільними дорогами і залізницями. Для цього транспортний засіб дообладнують спеціальними напрямними або спеціальними колесами для пересування рейками, шасі може бути трактором або вантажним автомобілем.
Наприклад, в Україні випускаються локомобілі на платформі тракторів Харківського виробництва ХТА-220 або в Німеччині на базі повнопривідних «Унімогів» концерну Даймлер.
- Мотовоз маневровий ММТ-2 на базі трактора ХТА-220 «Слобожанець».
- «Унімог».
- «Унімог» як локомотив.
- Пожежний автомобіль, Німеччина, 2004.
- Перероблений Урал в Еритреї, 2004.
- Локомобіль МАЗ Транспортних військ Збройних сил Білорусі, 2007.

## Цікаві факти
- Під час Російсько-Турецької війни 1877—1878 в Російській імперії була сформована військова частина у складі 12 вугільних рутьєрів британського та російськоімперського виробництва. Локомобілі працювали у транспортуванні важкої артилерії, розвантаженні вагонів (один був з краном) та електростанціями. Пізніше рутьєри були направлені у Баку, де були перероблені на роботу із мазутом, та відправлені на війну із текінцями.

title: Локомобіль

wikitext:
[[Файл:1908 Russell steam BIG-Voss resized400X266.jpg|міні|праворуч|250пкс|Пересувний локомобіль (рутьєр) із паровим двигуном, 1908]]
'''Локомобі́ль''' ({{lang-fr|locomobile routière}}, від {{lang-la|locus}} — «місце» та {{lang-la2|mobilis}} — «рухомий») — {{Comment|транспортний засіб|дорожній паровоз або рутьєр}} або компактний пересувний [[паровий двигун]] для [[Сільське господарство|сільськогосподарських]] потреб та вироблення<ref>[http://www.krasplace.ru/zdanie-vodoprovodno-elektricheskoj-stancii Локомобіль системи Вольфа як електростанція] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120719094317/http://www.krasplace.ru/zdanie-vodoprovodno-elektricheskoj-stancii |date=19 липня 2012 }} {{ref-ru}}</ref> [[Електрична енергія|електроенергії]] у польових умовах.

== Історія ==
Ранні зразки парових двигунів були надто громіздкими і дорогими для середнього господарства, проте, перший успішний випадок застосування парової енергії для [[молотарка|молотарки]] засвідчено 1799 року в північному [[Йоркшир]]і<ref name=Lane>{{cite book | last =Lane | first =Michael R. | title =Pride of the Road (The Pictorial Story of Traction Engines) | publisher =New English Library | year =1976 | isbn =0-450-03277-9 | page =29}} {{ref-en}}</ref>. Наступне засвідчене застосування датується 1812 роком, коли [[Річард Тревітік]] розробив для сера Крістофера Гокінса з [[Пробус (Корнуолл)|Пробуса]] ([[Корнуолл]], Велика Британія) першу «півпортативну» парову машину для сільськогосподарського використовування («комірну машину»)<ref name=Lane/>. То була машина високого тиску, з [[газотрубний котел|вогнетрубним котлом]]; вона використовувалася для урухомлення молотарки, виявившись дешевше за раніше використовуваних коней. Машина Тревітіка була настільки вдалою, що пропрацювала майже 70 років, і нині зберігається в лондонському [[Музей науки (Лондон)|Музеї науки]]<ref name=Hodge>{{cite book | last =Hodge | first =James | title =Richard Trevithick (Lifelines 6) | url =https://archive.org/details/richardtrevithic0000hodg | publisher =Shire Publications | year =1973 | isbn =0-85263-177-4 | page =[https://archive.org/details/richardtrevithic0000hodg/page/30 30]}} {{ref-en}}</ref>. Вона називалася «півпортативною» (''semi-portable''), оскільки її перевозили й установлювали на новому місці без розбирання, тим не менш, такі машини ще залишалися стаціонарними. Їх використовували для урухомлення насосів, [[молоткова дробарка|молоткових дробарок]], кісткодробарок, [[січкарня|січкарень]] і ріпорізок, стаціонарних і мобільних молотильних апаратів.

Перша по-справжньому портативна парова машина, яку можна вважати справжнім локомобілем, з'явилася близько 1839 року, уможлививши застосування парової енергії за межами господи. Вільям Таксфорд з [[Бостон (Лінкольншир)|Бостона]] в [[Лінкольншир]]і розпочав виробництво машин з [[будова паровоза#Паровий котел|котлом паровозного типу]], оснащеним горизонтальними [[димогарні труби|димогарними трубами]]. Єдиний [[циліндр (двигун)|циліндр]] і [[колінчастий вал|колінвал]] були встановлені на верху котла, а вся конструкція стояла на колісному [[шасі (автомобіль)|шасі]]: передні колеса споряджалися [[шворінь|шворнем]] і [[дишель|дишлем]] для перевезення локомобіля кіньми. На колінвалі встановлювалися великий [[махове колесо|маховик]] і [[шків]] з [[приводний пас|приводним пасом]]<ref name=Lane/>.

У 1859 році англійський фермер Томас Авелінг удосконалив локомобіль компанії ''[[Clayton & Shuttleworth]]'', зробивши його саморушним. Переробка полягала у встановленні [[ланцюгова передача|ланцюгової передачі]] між колінвалом і задньою [[вісь|віссю]]. Отже, Авелінг вважається батьком «{{Нп|Саморушний локомобіль|саморушного локомобіля|en|Traction engine}}»<ref>{{cite book|last =Bonnett|first =Harold|title =Discovering Traction Engines|publisher =Shire Publications Ltd|year =1975|pages =5|isbn =0-85263-318-1}} {{ref-en}}</ref> або «рутьє́ра» ({{lang-fr|routier}}).

У [[Російська імперія|Російській імперії]] виробництво локомобілів почалося у [[1870-ті|1870-х]]. До 1878 було збудовано 151 машину<ref>Проф. А. А. Брандт «Очерк истории паровой машины и примененние паровых двигателей в России.» СПБ. — 1892</ref>. На початок XX століття у [[Російська імперія|Російській імперії]] було вироблено понад 200 локомобілів. Локомобілі випускали такі підприємства:
* Людиновський машинобудівний завод спілки Мальцевських заводів (З [[1870-ті|1870-х]] до [[1942]] та після 1945 року. До 1908 виробництво було невелике, але потім почали виробляти більш вдосконалені моделі і завод став лідером локомобілебудування) — випускались пересувні і стаціонарні машини (1931 розроблено модель СК-5 потужністю 500 [[Кінська сила|к. с.]]).
* [[Коломенський завод]] (з 1882 до 1926) — усі типу «рутьєр», тобто пересувні, саморушні.
* Верх-Ісетський завод
* Чорноморський завод у м. [[Миколаїв]]
* Брянський завод
За часів [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|Радянського Союзу]] додались:
* Херсонський завод сільгосптехніки ім. Петровського (з 1935 до 1942, після 1945)
* Завод «Червоний металіст» у м. [[Дніпропетровськ]] (з 1937 до 1940)
* [[Сизрань]]ський локомобільний завод (після 1945)
* [[Могильов]]ський локомобільний завод (після 1945).

Локомобілі широко застосовувались у період парової енергетики та до [[Електрифікація|електрифікації]] села. В [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|СРСР]] локомобілі вироблялися на Людиновському локомобільному заводі<ref>{{ВРЕ|071181|Локомобиль}}</ref> до [[1960-ті|1960-х]], коли виробництво припинили через малу [[економічність]].

<gallery widths=180 heights=150>
Файл:Locomotieve routière.jpg|Звичайний локомобіль-рутьєр, 1872.
Файл:Canon avec son affut.jpg|Локомобіль, який тягне гармату, 1872.
Файл:Threshing.machine.png|Локомобіль у сільському господарстві [[Міннесота|Міннесоти]], [[Сполучені Штати Америки|США]], 1882.
Файл:Gross Gerau um1895.jpg|Локомобіль забезпечує роботу [[Молотарка|молотарки]], м. [[Грос-Герау]], Німеччина, 1895.
Файл:Fowler traction engine, side view with rear wheel removed (Army Service Corps Training, Mechanical Transport, 1911).jpg|Локомобіль виробництва ''Fowler'' зі знятими задніми колесами, Велика Британія, 1911.
Файл:Bundesarchiv Bild 183-S78768, Oderbruch, Frühjahrsbestellung, Einsatz einer Lokomobile.jpg|Паровий плуг в дії у сільському господарстві, 1948.
Файл:RSJ Back Us Boy r.jpg|Локомобіль на фестивалі в [[Бохум]]і, Німеччина, 2007.
Файл:GDSF (2007) Steam Heavy Haulage (1).JPG|Локомобілі на шоу в [[Дорсет]]і, [[Велика Британія]], 2007.
Файл:Dykanka pam trudovoi slavy IMG 6028 53-210-0033.JPG|[[Парова машина (Диканька)|Локомобіль. Диканька. Україна]]. Початок ХХ ст.
</gallery>

== Види ==

* Пересувні локомобілі мали [[Паровий котел|котел]] [[паровоз]]ного типу із потужністю двигуна 8,5-55 кВт (12-75 [[Кінська сила|к.с.]]). Вони працювали від [[насичена пара|насиченої]] або [[перегріта пара|перегрітої]] пари під тиском 1-1,2 Мн/м² (10-12 кгс/см²) із вихлопом в атмосферу. Основна галузь застосування — сільське господарство.
* Стаціонарні локомобілі призначені для невеликих промислових підприємств та зазвичай є приводом [[Електричний генератор|генераторів]] електричного струму. Котли таких локомобілів мають циліндричну топку та висувну систему димогарних труб. Тиск перегрітої пари близько 1,5 Мн/м² (15 кгс/см²), потужність машин 90-580 кВт (125—800 к.с.)

== Паливо ==
[[Паливо]]м для локомобілів можуть бути різні відходи ([[Тирса (подрібнена деревина)|тирса]], [[костриця|костра]], [[тріска (матеріал)|тріски]], [[лушпиння]]), місцеве паливо ([[дрова]], [[торф]], [[солома]] та ін.) або [[вугілля]], [[мазут]].

== Переваги і недоліки ==
Переваги:
* надійність,
* невимогливість до якості води та палива,
* великий термін експлуатації,
* простота монтування на місці.

Недоліки:
* низька економічність
* велика металоємність.

== Сучасні локомобілі ==
{{докладніше|Автомобільно-залізничний транспортний засіб}}

У 21-му столітті поняття «локомобіль» застосовують до [[Транспорт|транспортних засобів]], призначених для руху [[Автомобільна дорога|автомобільними]] дорогами і залізницями. Для цього транспортний засіб дообладнують спеціальними напрямними або спеціальними колесами для пересування рейками, шасі може бути трактором або вантажним автомобілем.

Наприклад, в [[Україна|Україні]] випускаються локомобілі на платформі тракторів [[Харківський тракторний завод|Харківського]] виробництва ХТА-220<ref>[http://spezkran.com/ Мотовоз маневровий ММТ-2 на базі трактора ХТА-220] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090423081051/http://www.spezkran.com/ |date=23 квітня 2009 }}{{ref-ru}}</ref> або в Німеччині на базі повнопривідних «[[Унімог]]ів» концерну [[Daimler AG|Даймлер]].

<gallery widths=180 heights=150>
Файл:Мотовоз маневровый ММТ-2.jpg|Мотовоз маневровий ММТ-2 на базі трактора [[Харківський тракторний завод|ХТА-220]] «Слобожанець».
Файл:20090331-Avlis-AlstomUnimog.jpg|«[[Унімог]]».
Файл:Two-way-vehicle unimog.jpg|«[[Унімог]]» як локомотив.
Файл:ZW-RLF-T.jpg|Пожежний автомобіль, Німеччина, 2004.
Файл:Eritrea Schienen-LKW W500.jpg|Перероблений [[Уральський автомобільний завод|Урал]] в [[Еритрея|Еритреї]], 2004.
Файл:Локомобиль МАЗ-КОМБИ.jpg|Локомобіль [[Мінський автомобільний завод|МАЗ]] Транспортних військ Збройних сил [[Білорусь|Білорусі]], 2007.
</gallery>

== Цікаві факти ==

* Під час [[Російсько-турецька війна (1877—1878)|Російсько-Турецької війни 1877—1878]] в Російській імперії була сформована військова частина у складі 12 вугільних {{Comment|рутьєрів|дорожних паровозів}} британського та російськоімперського виробництва. Локомобілі працювали у транспортуванні важкої [[артилерія|артилерії]], розвантаженні [[Вантажний вагон|вагонів]] (один був з [[Піднімальний кран|краном]]) та електростанціями. Пізніше рутьєри були направлені у [[Баку]], де були перероблені на роботу із мазутом, та відправлені на війну із [[Туркмени#Мова, релігія та основні роди|{{Comment|текінцями|текке}}]].

== Див. також ==
* [[Паровий автомобіль]]
* [[Паровий трактор]]
* {{Нп|Саморушний локомобіль|Саморушний локомобіль|en|Traction engine}}
* [[Автодрезина]]
* [[Автомотриса]]
* [[Дрезина]]
* [[Локотрактор]]
* [[Мотовоз]]
* [[Автомобільно-залізничний транспортний засіб]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Гарькуша Г. Н., Юшина А. Г., Теория, конструкция и расчёт локомобиля, М., 1952; Бобровский Г. С., Локомобиль и его обслуживание, 6 изд., М. — Л., 1954.

== Посилання ==
{{Commonscat|Traction engines|Локомобіль}}
* [http://spezkran.ltd/catalog/9/ Виробник сучасних локомобілів в Україні] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190822204023/http://spezkran.ltd/catalog/9/ |date=22 серпня 2019 }}{{ref-ru}}
* [http://spezkranplus.ru/ Сайт виробника сучасних локомобілів у Росії] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190822164554/http://spezkranplus.ru/ |date=22 серпня 2019 }}{{ref-ru}}
* [http://spezkran.ltd/catalog/universalnaya-putevaya-mashina-upm-1m-universalna-koliyna-mashina-upm-1m/ Універсальна колійна машина на залізничному комбінованому ходу] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190822204411/http://spezkran.ltd/catalog/universalnaya-putevaya-mashina-upm-1m-universalna-koliyna-mashina-upm-1m/ |date=22 серпня 2019 }}{{ref-ru}}

{{Залізничний рухомий склад}}

{{Trans-way-stub}}

[[Категорія:Автомобілі]]
[[Категорія:Залізничний транспорт]]


text:
# Свердловина солевідкладна
Свердловина солевідкладна (рос. скважина солеотлагающая; англ. salt-depositing well; нім. salzablagernde Sonde f) — свердловина, з продукції якої в процесі піднімання з вибою виділяються і осідають на поверхні свердловинного та гирлового устаткування різні солі. Перший невеликий шар поступово зростає і зменшує (або навіть повністю перекриває) прохідний переріз піднімальних труб, що призводить до зменшення, а потім і припинення подавання рідини свердловиною.

title: Свердловина солевідкладна

wikitext:
'''Свердловина солевідкладна''' ({{lang-ru|скважина солеотлагающая;}} {{lang-en|salt-depositing well;}} {{lang-de|salzablagernde Sonde f}}) — [[свердловина]], з продукції якої в процесі піднімання з вибою виділяються і осідають на поверхні свердловинного та [[Гирлове обладнання|гирлового устаткування]] різні [[солі]]. Перший невеликий шар поступово зростає і зменшує (або навіть повністю перекриває) прохідний переріз піднімальних труб, що призводить до зменшення, а потім і припинення подавання рідини свердловиною.

== Література ==
* [[Мислюк Михайло Андрійович|Мислюк М. А.]] та ін. [[Буріння свердловин (довідник)|Буріння свердловин]]. Т. 1. К.: «Інтерпрес ЛТД», 2002.
* {{МГЕ}}
* [[Бойко Василь Степанович|Бойко В. С.]], Бойко Р. В. Тлумачно-термінологічний словник-довідник з нафти і газу. Тт. 1-2, 2004—2006 рр. 560 + 800 с.

[[Категорія:Види свердловин]]


text:
# Ортр
Ортр, Орт, Орф, Ортос (грец. Orthros, Orthos) — у давньогрецькій міфології — страшний двоголовий пес, син Єхидни й Тіфона, брат Кербера та Лернейської гідри, батько Сфінкса.
Служив велетню Геріону і стеріг його корів. Був убитий Гераклом  за допомогою довбні при викраденні героєм череди (десятий подвиг Геракла).
Двоголовість Ортра може пояснюватися тим, що пес символізував початок нового року. Таким чином одна голова дивилася в попередній рік, а інша в наступний.

title: Ортр

wikitext:
{{Особа}}
{{Давньогрецька міфологія вертикальний}}
'''Ортр''', ''Орт'', ''Орф, Ортос'' ({{lang-el|Orthros, Orthos}}) — у [[давньогрецька міфологія|давньогрецькій міфології]] — страшний двоголовий пес, син [[Єхидна (міфологія)|Єхидни]] й [[Тифон|Тіфона]], брат [[Кербер]]а та [[Лернейська гідра|Лернейської гідри]], батько [[Сфінкс]]а.

Служив велетню [[Геріон]]у і стеріг його корів. Був убитий [[Геракл]]ом <ref> Гесіод. Теогонія 293 </ref> за допомогою довбні при викраденні героєм череди ([[Геріон (міфологія)|десятий подвиг Геракла]])<ref> Псевдо-Аполлодор. Міфологічна бібліотека II 5, 10 </ref>.

Двоголовість Ортра може пояснюватися тим, що пес символізував початок нового року. Таким чином одна голова дивилася в попередній рік, а інша в наступний<ref>{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=R9k1DwAAQBAJ&newbks=0&printsec=frontcover&dq=robert+graves+greek+myths&hl=uk
|title=The Greek Myths: The Complete and Definitive Edition
|last=Graves
|first=Robert
|date=2017-09-28
|publisher=Penguin Books Limited
|pages=34
|language=en
|isbn=978-0-241-98338-6
}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}
== Джерела ==
* ''[[Словник античної міфології]].'' — {{К.}}: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок.

{{міфологія-доробити}}

{{Міфічні істоти/Європа}}

{{Геракл}}
[[Категорія:Персонажі за алфавітом]]
[[Категорія:Міфічні створіння у давньогрецькій міфології]]
[[Категорія:Чудовиська]]

title: грец. Όρθρος

Батько: Тифон

Мати: Єхидна

Брати, сестри: Лернейська гідра і Цербер

Діти: Сфінкс і Немейський лев


text:
# Квіткокол масковий
Квіткокол масковий (Diglossa cyanea) — вид горобцеподібних птахів родини саякових (Thraupidae). Мешкає в Андах.

## Опис
Довжина птаха становить 13,5-15 см. Забарвлення переважно темно-синє, на голові темна "маска". Самиці є дещо тьмянішими за самців. Райдужки яскраво-червоні, у молодих птахів червонувато-карі. Дзьоб великий, чорний, вигнутий догори, на кінці гачкуватий.

## Підвиди
Виділяють п'ять підвидів:
- D. c. cyanea (Lafresnaye, 1840) — Анди на заході Венесуели (Кордильєра-де-Мерида), в Колумбії і Еквадорі;
- D. c. dispar Zimmer, JT, 1942 — Анди на південному заході Еквадору і на північному заході Перу;
- D. c. melanopis Tschudi, 1844 — Анди в Перу і Болівії;
- D. c. obscura Phelps & Phelps Jr, 1952 — гори Сьєрра-де-Періха (північно-західна Венесуела);
- D. c. tovarensis Zimmer, JT & Phelps, 1952 — Прибережний хребет на півночі Венесуели.

## Поширення й екологія
Маскові квіткоколи мешкають у Венесуелі, Колумбії, Еквадорі, Перу і Болівії. Вони живуть у вологих гірських і хмарних тропічних лісах, на узліссях та у високогірних чагарникових заростях. Зустрічаються поодинці або парами або невеликими сімейними зграйками, переважно на висоті від 2000 до 3500 м над рівнем моря. Іноді приєднуються до змішаних зграй птахів. Живляться дрібними плодами, зокрема Miconia, Rubus і Myrcianthes leucoxyla, а також нектаром різноманітних рослин, зокрема Macleania rupestris, Cavendishia bracteata, Bejaria resinosa, Vaccinium floribundum, Eucalyptus globulus, Clusia multiflora, Vallea stipularis, Axinaea macrophylla і Brachyotum strigosum. Гніздо чашоподібне, робиться з трави і моху, встелюється пір'я, розміщується в чагарниках. Яйця блідо-блакитнувато-зелені, поцятковані червонувато-коричневими плямками.

title: Квіткокол масковий

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Квіткокол масковий
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name=iucn>{{IUCN|id=22723694|title=Diglossa indigotica|assessors=[[BirdLife International]]|year=2016|version=2021.3|accessdate=03 липня 2022}}</ref>
| image =Masked Flowerpiercer (Diglossopis cyanea).jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Саякові]] (Thraupidae)
| genus = [[Квіткокол]] (''Diglossa'')
| species = '''Квіткокол масковий'''
| binomial = ''Diglossa cyanea''
| binomial_authority = ([[Фредерік де Лафресне|Lafresnaye]], 1840)
| subdivision_ranks = Підвиди
| subdivision =
(Див. текст)
| range_map = Diglossa cyanea map.svg
| range_map_caption = Ареал виду
| synonyms =''Uncirostrum cyaneum''
''Diglossopis cyanea''
| wikispecies = Diglossa cyanea
| commonscat = Diglossa cyanea
| commons = Diglossa cyanea
}}
'''Квіткокол масковий'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Diglossa cyanea'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Саякові|саякових]] (Thraupidae). Мешкає в [[Анди|Андах]].

== Опис ==
[[Файл:Masked Flowerpiercer RWD.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Масковий квіткокол]]
[[Файл:Masked Flowerpiercer 2.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Масковий квіткокол]]
Довжина птаха становить 13,5-15 см. Забарвлення переважно темно-синє, на голові темна "маска". Самиці є дещо тьмянішими за самців. Райдужки яскраво-червоні, у молодих птахів червонувато-карі. Дзьоб великий, чорний, вигнутий догори, на кінці гачкуватий<ref name=Ridgely>{{cite book|author1=Ridgely, Robert S.|author2=Tudor, Guy|title=Field Guide to the Songbirds of South America: The Passerines |url=https://books.google.com/books?id=gC_A2fpBl1gC&pg=PA374 |year=2009 |publisher=University of Texas Press |isbn=978-0-292-71748-0 |page=374}}</ref>.

== Підвиди ==
Виділяють п'ять підвидів:<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor1-link=Frank Gill (ornithologist)|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|year=2022|title=Tanagers and allies|work=World Bird List Version 12.1|url=https://www.worldbirdnames.org/bow/tanagers/|publisher=International Ornithologists' Union|accessdate=03 липня 2022}}</ref>
* ''D. c. cyanea'' (Lafresnaye, 1840) — Анди на заході Венесуели ([[Кордильєра-де-Мерида]]), в Колумбії і Еквадорі;
* ''D. c. dispar'' Zimmer, JT, 1942 — Анди на південному заході Еквадору і на північному заході Перу;
* ''D. c. melanopis'' Tschudi, 1844 — Анди в Перу і Болівії;
* ''D. c. obscura'' Phelps & Phelps Jr, 1952 — гори [[Сьєрра-де-Періха]] (північно-західна Венесуела);
* ''D. c. tovarensis'' Zimmer, JT & Phelps, 1952 — [[Прибережний хребет (Венесуела)|Прибережний хребет]] на півночі Венесуели.

== Поширення й екологія ==
Маскові квіткоколи мешкають у [[Венесуела|Венесуелі]], [[Колумбія|Колумбії]], [[Еквадор]]і, [[Перу]] і [[Болівія|Болівії]]. Вони живуть у вологих гірських і [[Нефелогілея|хмарних]] тропічних лісах, на узліссях та у високогірних чагарникових заростях. Зустрічаються поодинці або парами або невеликими сімейними зграйками, переважно на висоті від 2000 до 3500 м над рівнем моря. Іноді приєднуються до змішаних зграй птахів. Живляться дрібними плодами, зокрема ''Miconia'', ''[[Rubus]]'' і ''Myrcianthes leucoxyla'', а також нектаром різноманітних рослин, зокрема ''Macleania rupestris'', ''Cavendishia bracteata'', ''Bejaria resinosa'', ''Vaccinium floribundum'', ''[[Eucalyptus globulus]]'', ''Clusia multiflora'', ''Vallea stipularis'', ''Axinaea macrophylla'' і ''Brachyotum strigosum''<ref name="Dellinger">{{Cite thesis |last=Dellinger |first=Agnes |title=Floral Structure and Pollination Biology of ''Axinaea'' (Melastomataceae) |date=2013 |degree=Master of Science |publisher=Universität Wien |url=http://othes.univie.ac.at/28151/1/2013-05-17_0704943.pdf}}</ref>. Гніздо чашоподібне, робиться з трави і моху, встелюється пір'я, розміщується в чагарниках. Яйця блідо-блакитнувато-зелені, поцятковані червонувато-коричневими плямками.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Jon Fjeldså, Niels Krabbe: ''Birds of the High Andes: A Manual to the Birds of the Temperate Zone of the Andes and Patagonia, South America'', Zoological Museum and Apollo Books, S. 600, ISBN 978-87-88757-16-3.
* Steven L. Hilty, William L. Brown: ''A Guide to the Birds of Colombia.'' Princeton University Press, 1986, S. 592, ISBN 978-0-691-08372-8.
* Thomas Schulenberg, Douglas F. Stotz, Daniel F. Lane: ''Birds of Peru.'' Princeton University Press, 2007, S. 578, ISBN 978-0-691-04915-1.
* [[Robert S. Ridgely]], Paul J. Greenfield: ''Birds of Ecuador Field Guide.'' Band 1, Cornell University Press, 2001, ISBN 978-0-8014-8720-0, S. 713.
* Robert S. Ridgely, Paul J. Greenfield: ''Birds of Ecuador Field Guide'', Vol. 2, Cornell University Press, 2001, S. 620f, ISBN 978-0-8014-8721-7.
* Rodolphe Meyer de Schauensee, |William H. Phelps, Guy Tudor: ''A Guide to the Birds of Venezuela.'' Princeton University Press, 1992, S. 329, ISBN 978-0-691-08205-9.
*  Steven L. Hilty, John A. Gwynne, Guy Tudor: ''Birds of Venezuela'', Princeton University Press, 2002, S. 782, ISBN 978-0-691-09250-8.
* Edward S. Gruson: ''Words For Birds: A Lexicon Of North American Birds with Biographical Notes'', Quadrangle Books, 1972, S. 258

{{Taxonbar|from=Q1301708}}
{{птахи-доробити}}

[[Категорія:Саякові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1856]]
[[Категорія:Птахи Венесуели]]
[[Категорія:Птахи Колумбії]]
[[Категорія:Птахи Еквадору]]
[[Категорія:Птахи Перу]]
[[Категорія:Птахи Болівії]]

title: ?Квіткокол масковий

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Саякові (Thraupidae)

Рід: Квіткокол (Diglossa)

Вид: Квіткокол масковий

Вікісховище: Diglossa cyanea

Віківиди: Diglossa cyanea