text:
# Русчорі (Олт)
Русчорі (рум. Rusciori) — село у повіті Олт в Румунії. Адміністративно підпорядковане місту Скорнічешть.
Село розташоване на відстані 126 км на захід від Бухареста, 25 км на північний схід від Слатіни, 65 км на північний схід від Крайови, 142 км на південний захід від Брашова.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 324 особи, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Русчорі (Олт)

wikitext:
{{Otheruses|Русчорі}}
{{НП Румунії
 | назва               = Русчорі
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Rusciori''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Олт
 | вид_общини          = Місто
 | община              = [[Скорнічешть]]
 | код_SIRUTA          = 128837
 | широта              = 44.6293
 | довгота             = 24.5231
 | висота              = 263
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 324
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 235611
}}
'''Русчорі''' ({{lang-ro|Rusciori}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Олт (повіт)|Олт]] в [[Румунія|Румунії]]. Адміністративно підпорядковане місту [[Скорнічешть]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 126 км на захід від [[Бухарест]]а, 25 км на північний схід від [[Слатіна|Слатіни]], 65 км на північний схід від [[Крайова|Крайови]], 142 км на південний захід від [[Брашов|Брашова]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:324}} особи, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Олт]]

title: Русчорі · Rusciori

Країна: Румунія

Повіт: Олт

Місто: Скорнічешть

Телефонний код: +40 249 (Romtelecom, TR) · +40 349 (інші оператори)


text:
# 73342 Гуюнуса
73342 Гуюнуса (73342 Guyunusa) — астероїд головного поясу, відкритий 4 травня 2002 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,185.

wikiname: ukwiki

title: 73342 Гуюнуса

in_language: uk

wikitext:
{{Планета
| назва = 73342 Гуюнуса
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Лос Молінос]]
| місце відкриття = [[Лос Молінос]]
| дата відкриття = [[4 травня]] [[2002]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви =
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|73342|2014.05.02|2014.01.10}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 3,355700447072 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 2,087719900723 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,721710173897 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,232938201596
| орбітальний період = 1640,065684837 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,219503403630 °/д
| середня аномалія = 223,5749956201°
| нахил орбіти = 25,26290491640°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 40,77852487215°
| арг_перицентру = 235,5655886016°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 14,2
| спектр_тип =
}}

'''73342 Гуюнуса''' (73342 Guyunusa) — [[астероїд]] [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[4 травня]] [[2002]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,185.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Гуюнуса}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (73301-73400)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|73342}}
* http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}

{{Навігація малих планет|(73341) 2002 JX114|(73343) 2002 JQ117}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 2002]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 73342 Гуюнуса

Відкривач: Лос Молінос

Місце відкриття: Лос Молінос

Дата відкриття: 4 травня 2002

title: Позначення

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Дгебуадзе Кахабер Віссаріонович
Кахабер Віссаріонович Дгебуадзе (груз. კახაბერ დგებუაძე, (нар. 26 лютого 1972, Гагра) — колишній грузинський футболіст (пізніше прийняв українське громадянство), який виступав на позиції нападника. Відомий за виступами за низку українських клубів вищої, першої та другої ліг, нетривалий час грав також у Білорусі. Після закінчення футбольної кар'єри проживає у Тернополі та займається бізнесом.

## Клубна кар'єра
Кахабер Дгебуадзе народився в Гагрі. Футбольну кар'єру розпочав у команді «35-СТУ», яка представляла Грузинський технічний університет, у першому незалежному чемпіонаті Грузії в 1990 році в другому дивізіоні грузинського футболу. За кілька років грузинський нападник переїхав до України, і в сезоні 1993—1994 року виступав за друголігову команду «Металург» із Костянтинівки (яка у той час була фарм-клубом донецького «Шахтаря»). Наступною командою грузинського нападника в Україні став друголіговий херсонський клуб «Водник», у якому Дгебуадзе грав у першій половині сезону 1994—1995, а вже в другій половині сезону грузин повернувся у Донецьку область, і до кінця сезону грав за макіївський клуб «Бажановець».
З початку сезону 1995—1996 років Кахабер Дгебуадзе розпочав виступи за шахтарський «Шахтар», який із середини сезону перебазувався в Донецьк і був перейменований у «Металург». Протягом сезону колишній периферійний клуб зайняв лідируючі позиції у групі «Б» другої ліги, і за підсумками року вийшов на друге місце у групі. Це не давало права на безпосередній вихід до першої ліги, але у зв'язку із вибуттям із чемпіонату кременчуцького «Нафтохіміка» у першій лізі з'явилось додаткове місце. яке розіграли команди, що зайняли друге місце в двох групах другої ліги. У цьому матчі «Металург» переграв херсонський «Кристал» з рахунком 3-1, і також вийшов у першу лігу. У цьому сезоні Кахабер Дгебуадзе був одним із основних футболістів оновленої донецької команди, і втратив стабільне місце в основі лише під кінець першості. У цьому чемпіонаті Дгебуадзе зіграв 35 матчів, у яких відзначився 5 забитими м'ячами Наступний сезон грузинський форвард в донецькій команді розпочав із стикового матчу з «Кристалом», у якому вийшов на заміну на 76 хвилині матчу. Але у цьому чемпіонаті, який став для донецької команди переможним у лізі, і за результатами якого команда вийшла до вищої ліги, Дгебуадзе вже не був основним гравцем команди, і зіграв лише 16 матчів у першому колі чемпіонату, переважно задовільняючись виходами на заміну. Після першого кола першості грузинський нападник вирішив покинути «Металург».
На початку 1997 року Кахабер Дгебуадзе нетривалий час грав за білоруський клуб «Трансмаш», який після виходу до найвищого білоруського дивізіону швидко об'єднався із сильнішим клубом із Могильова — «Дніпром». Після нетривалого перебування в Білорусі повернувся в Україну, де грав за єнакіївський клуб «Південьсталь», спочатку в аматорській першості, а потім у другій українській лізі. З початку 1998 році Дгебуадзе грав за інший друголіговий клуб — хмельницьке «Поділля». За підсумками сезону 1997—1998 команда виграла групу «А» другої ліги, а пізніше і перехідний турнір за вихід до першої ліги. Дгебуадзе гра у більшості матчів цього чемпіонату, а також у обох матчах перехідного турніру. Першу половину сезону 1998—1999 грузин був основним гравцем «Поділля» і в першій лізі, а з початку 1999 року Кахабер Дгебуадзе став гравцем вищолігового клубу — тернопільської «Нива». у команді на той час було багато грузинських легіонерів, і гра деяких із них часто викликала нарікання місцевих уболівальників, але до гри Дгебуадзе таких претензій виникало мало. Грузинський футболіст грав за тернопільський клуб до кінця 2000 року, а з початку 2001 року став гравцем луцької команди, яка на той час носила назву СК «Волинь-1». Зігравши за клуб лише половину сезону 2000—2001, Дгебуадзе став кращим бомбардиром лучан у сезоні, відзначившись 7 разів у 16 зіграних у чемпіонаті матчах. Наступний сезон Кахабер Дгебуадзе розпочинає у луцькій команді, але клуб значно посилився, і грузинський форвард уже не відігравав такої ролі в команді. Зігравши у першій половині сезону 15 матчів, у яких йому вдалось двічі відзначитись забитими м'ячами, Дгебуадзе покидає луцький клуб, і з початку 2002 року грає у клубі «Вінниця» з однойменного міста в першій лізі. За рік грузинський форвард відіграв за вінничан 30 матчів, у яких відзначився 4 забитими м'ячами, і завершив виступи на футбольних полях.

## Після завершення футбольної кар'єри
Після завершення виступів на футбольних полях Кахабер Дгебуадзе оселився в Тернополі. Згідно з його сторінкою в соціальній мережі, колишній футболіст займається бізнесом у сфері алкогольних напоїв. Кахабер Дгебуадзе є одним із керівників грузинської общини Тернополя.

title: Дгебуадзе Кахабер Віссаріонович

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Кахабер Дгебуадзе
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я = Кахабер Віссаріонович Дгебуадзе
| місце-народження = [[Гагра]]
| країна-народження = [[СРСР]]
| дата-народження = 26.02.1972
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 178 см
| вага = 74 кг
| громадянство = {{GEO}}<br/>{{UKR}}
| поточний-клуб  = завершив виступи
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| номер  =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1990 |{{Прапорець|GEO|2000}} |«[[35-СТУ]]»|? |?}}
{{Футболіст рядок 1|1993-1994 |{{Прапорець|UKR}} |[[Шахтар-2|«Металург» (Костянтинівка)]]|42 |3}}
{{Футболіст рядок 0|1994 |{{Прапорець|UKR}} |[[Кристал (Херсон)|«Водник» (Херсон)]]|10 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1995 |{{Прапорець|UKR}} |[[Шахтар (Макіївка)|«Бажановець» (Макіївка)]]|15 |1}}
{{Футболіст рядок 0|1995-1996 |{{Прапорець|UKR}} |[[Металург (Донецьк)|«Металург» (Донецьк)]]|52 |5}}
{{Футболіст рядок 1|1997 |{{Прапорець|BLR}} |[[Трансмаш (Могильов)|«Трансмаш» М]]|1 |0}}
{{Футболіст рядок 0|1997 |{{Прапорець|UKR}} |[[Південьсталь (Єнакієве)|«Південьсталь» (Єнакієве)]]|14 |4}}
{{Футболіст рядок 1|1998 |{{Прапорець|UKR}} |[[Поділля (Хмельницький)|«Поділля» (Хмельницький)]]|36 |7}}
{{Футболіст рядок 0|1999-2000 |{{Прапорець|UKR}} |[[Нива (Тернопіль)|«Нива» (Тернопіль)]]|42 |3}}
{{Футболіст рядок 1|2000-2001 |{{оренда}} {{Прапорець|UKR}} |[[Тернопіль (футбольний клуб)|«Тернопіль-Нива-2»]]|2 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2001 |{{Прапорець|UKR}} |[[Волинь (футбольний клуб)|СК «Волинь-1» (Луцьк)]]|31 |9}}
{{Футболіст рядок 1|2001|{{оренда}} {{Прапорець|UKR}} |[[Ковель-Волинь|«Ковель-Волинь-2»]]|5 |2}}
{{Футболіст рядок 0|2002|{{Прапорець|UKR}} |[[Нива (Вінниця)|ФК «Вінниця»]]|30 |4}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення =
}}
{{Однофамільці|Дгебуадзе}}
'''Кахабер Віссаріонович Дгебуадзе''' ({{lang-ka|კახაბერ დგებუაძე}}, ({{нар}} [[26 лютого]] [[1972]], [[Гагра]]) — колишній грузинський [[футболіст]] (пізніше прийняв українське громадянство), який виступав на позиції [[Нападник (футбол)|нападника]]. Відомий за виступами за низку українських клубів вищої, першої та другої ліг, нетривалий час грав також у [[Білорусь|Білорусі]]. Після закінчення футбольної кар'єри проживає у [[Тернопіль|Тернополі]] та займається бізнесом.

== Клубна кар'єра ==
Кахабер Дгебуадзе народився в Гагрі. Футбольну кар'єру розпочав у команді «[[35-СТУ]]», яка представляла [[Грузинський технічний університет]], у першому незалежному чемпіонаті Грузії в 1990 році в другому дивізіоні грузинського футболу. За кілька років грузинський нападник переїхав до України, і в сезоні 1993—1994 року виступав за [[Чемпіонат України з футболу: друга ліга|друголігову]] команду [[Шахтар-2|«Металург»]] із [[Костянтинівка|Костянтинівки]] (яка у той час була фарм-клубом [[донецьк]]ого [[Шахтар (Донецьк)|«Шахтаря»]]). Наступною командою грузинського нападника в Україні став друголіговий [[херсон]]ський клуб [[Кристал (Херсон)|«Водник»]], у якому Дгебуадзе грав у першій половині сезону 1994—1995, а вже в другій половині сезону грузин повернувся у [[Донецька область|Донецьку область]], і до кінця сезону грав за [[Макіївка|макіївський]] клуб [[Шахтар (Макіївка)|«Бажановець»]].

З початку сезону 1995—1996 років Кахабер Дгебуадзе розпочав виступи за [[шахтарськ]]ий [[Аякс (Шахтарськ)|«Шахтар»]], який із середини сезону перебазувався в Донецьк і був перейменований у [[Металург (Донецьк)|«Металург»]]. Протягом сезону колишній периферійний клуб зайняв лідируючі позиції у групі «Б» другої ліги, і за підсумками року вийшов на друге місце у групі.<ref name="Ландер-96">{{книга|автор=Ландер Ю. С.|заголовок=Футбол в Украине 1995—1996|місце=Харьков|рік=1998|сторінки=178-179|серія=Футбол — история и статистика}}{{ref-ru}}</ref> Це не давало права на безпосередній вихід до [[Чемпіонат України з футболу: перша ліга|першої ліги]], але у зв'язку із вибуттям із чемпіонату [[Кременчук|кременчуцького]] [[Нафтохімік (Кременчук)|«Нафтохіміка»]] у першій лізі з'явилось додаткове місце. яке розіграли команди, що зайняли друге місце в двох групах другої ліги. У цьому матчі «Металург» переграв херсонський [[Кристал (Херсон)|«Кристал»]] з рахунком 3-1, і також вийшов у першу лігу.<ref name="Ландер-97">{{книга|автор=Ландер Ю. С.|заголовок=Футбол в Украине 1996—1997|місце=Харьков|рік=1998|сторінки=57|серія=Футбол — история и статистика}}{{ref-ru}}</ref> У цьому сезоні Кахабер Дгебуадзе був одним із основних футболістів оновленої донецької команди, і втратив стабільне місце в основі лише під кінець першості. У цьому чемпіонаті Дгебуадзе зіграв 35 матчів, у яких відзначився 5 забитими м'ячами<ref name="Ландер-96"/> Наступний сезон грузинський форвард в донецькій команді розпочав із стикового матчу з «Кристалом», у якому вийшов на заміну на 76 хвилині матчу. Але у цьому чемпіонаті, який став для донецької команди переможним у лізі, і за результатами якого команда вийшла до вищої ліги, Дгебуадзе вже не був основним гравцем команди, і зіграв лише 16 матчів у першому колі чемпіонату, переважно задовільняючись виходами на заміну.<ref name="Ландер-97"/> Після першого кола першості грузинський нападник вирішив покинути «Металург».

На початку 1997 року Кахабер Дгебуадзе нетривалий час грав за білоруський клуб [[Трансмаш (Могильов)|«Трансмаш»]], який після виходу до найвищого білоруського дивізіону швидко об'єднався із сильнішим клубом із [[Могильов]]а — [[Дніпро (Могильов)|«Дніпром»]]. Після нетривалого перебування в Білорусі повернувся в Україну, де грав за [[Єнакієве|єнакіївський]] клуб [[Південьсталь (Єнакієве)|«Південьсталь»]], спочатку в аматорській першості, а потім у другій українській лізі. З початку 1998 році Дгебуадзе грав за інший друголіговий клуб — [[Хмельницький|хмельницьке]] [[Поділля (Хмельницький)|«Поділля»]]. За підсумками сезону 1997—1998 команда виграла групу «А» другої ліги<ref>{{Cite web |url=http://ffu.org.ua/ukr/tournaments/arch/?sezon_id=1997%2F1998&base_id=702 |title=Архів змагань |accessdate=20 листопада 2019 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20171006061947/http://ffu.org.ua/ukr/tournaments/arch/?sezon_id=1997%2F1998&base_id=702 |archivedate=6 жовтня 2017 |deadurl=yes }}</ref>, а пізніше і перехідний турнір за вихід до першої ліги.<ref>{{Cite web |url=http://www.rsssf.com/tableso/oekr98.html |title=VII чемпіонат України з футболу на rsssf.com (англ.) |accessdate=6 червня 2016 |archive-date=12 липня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160712043925/http://www.rsssf.com/tableso/oekr98.html }}</ref> Дгебуадзе гра у більшості матчів цього чемпіонату, а також у обох матчах перехідного турніру. Першу половину сезону 1998—1999 грузин був основним гравцем «Поділля» і в першій лізі, а з початку 1999 року Кахабер Дгебуадзе став гравцем вищолігового клубу — [[тернопіль]]ської [[Нива (Тернопіль)|«Нива»]]. у команді на той час було багато грузинських легіонерів, і гра деяких із них часто викликала нарікання місцевих уболівальників, але до гри Дгебуадзе таких претензій виникало мало.<ref>{{Cite web |url=http://www.ua-football.com/ua/ukrainian/high/1455906019-igor-biskup-pro-yakiy-futbol-mova-koli-lyudi-vipuskali-na-pole-virmenina-shashlichnika.html |title=Ігор Біскуп: Про який футбол мова, коли люди випускали на поле вірменина-шашличника? |accessdate=6 червня 2016 |archive-date=7 серпня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160807075001/http://www.ua-football.com/ua/ukrainian/high/1455906019-igor-biskup-pro-yakiy-futbol-mova-koli-lyudi-vipuskali-na-pole-virmenina-shashlichnika.html }}</ref> Грузинський футболіст грав за тернопільський клуб до кінця 2000 року, а з початку 2001 року став гравцем [[луцьк]]ої команди, яка на той час носила назву [[Волинь (футбольний клуб)|СК «Волинь-1»]]. Зігравши за клуб лише половину сезону 2000—2001, Дгебуадзе став кращим бомбардиром лучан у сезоні, відзначившись 7 разів у 16 зіграних у чемпіонаті матчах.<ref>{{Cite web |url=http://fcvolyn.com/?q=stat&node=12 |title=ФК «Волинь» — Статистика |accessdate=6 червня 2016 |archive-date=31 липня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170731230827/http://fcvolyn.com/?q=stat&node=12 }}</ref> Наступний сезон Кахабер Дгебуадзе розпочинає у луцькій команді, але клуб значно посилився, і грузинський форвард уже не відігравав такої ролі в команді. Зігравши у першій половині сезону 15 матчів, у яких йому вдалось двічі відзначитись забитими м'ячами<ref>{{Cite web |url=http://fcvolyn.com/?q=stat&node=13 |title=ФК «Волинь» — Статистика |accessdate=6 червня 2016 |archive-date=17 вересня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160917172444/http://fcvolyn.com/?q=stat&node=13 }}</ref>, Дгебуадзе покидає луцький клуб, і з початку 2002 року грає у клубі [[Нива (Вінниця)|«Вінниця»]] з однойменного міста в першій лізі. За рік грузинський форвард відіграв за вінничан 30 матчів, у яких відзначився 4 забитими м'ячами, і завершив виступи на футбольних полях.

== Після завершення футбольної кар'єри ==
Після завершення виступів на футбольних полях Кахабер Дгебуадзе оселився в Тернополі. Згідно з його сторінкою в соціальній мережі, колишній футболіст займається бізнесом у сфері алкогольних напоїв.<ref>[http://vk.com/id195952893 Сторінка «В Контакті»]</ref> Кахабер Дгебуадзе є одним із керівників грузинської общини Тернополя.<ref>{{Cite web |url=http://te.20minut.ua/Podii/gruzinskiy-prapor-obiydetsya-u-60-70-grn-129103.html |title=Грузинський прапор обійдеться у 60-70 грн |accessdate=6 червня 2016 |archive-date=8 серпня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160808183720/http://te.20minut.ua/Podii/gruzinskiy-prapor-obiydetsya-u-60-70-grn-129103.html }}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{ff|439462}}
* [https://ukr-footbal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=6432:--1972&catid=2:2011-11-18-14-04-27&Itemid=27 Профіль футболіста на сайті ''ukr-football.org.ua'']
* {{ФФУ|27137}}
* [http://www.allplayers.in.ua/ua/player/644 Профіль футболіста на сайті ''allplayers.in.ua''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160404043539/http://www.allplayers.in.ua/ua/player/644 |date=4 квітня 2016 }}

{{footballer-stub}}
{{нк}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Дгебуадзе}}
[[Категорія:Грузинські футболісти]]
[[Категорія:Українські футболісти]]
[[Категорія:Уродженці Гагри]]
[[Категорія:Футболісти «Кристала» (Херсон)]]
[[Категорія:Футболісти «Шахтаря» (Макіївка)]]
[[Категорія:Футболісти «Шахтаря-2»]]
[[Категорія:Футболісти «Металурга» (Донецьк)]]
[[Категорія:Футболісти «Трансмаша» (Могильов)]]
[[Категорія:Футболісти «Південьсталі»]]
[[Категорія:Футболісти «Поділля» (Хмельницький)]]
[[Категорія:Футболісти «Ниви» (Тернопіль)]]
[[Категорія:Футболісти «Тернополя»]]
[[Категорія:Футболісти «Волині»]]
[[Категорія:Футболісти «Ниви» (Вінниця)]]
[[Категорія:Грузинські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Білорусі]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Кахабер Віссаріонович Дгебуадзе

Народження: 26 лютого 1972 (53 роки)

Вага: 74 кг

Громадянство: Грузія · Україна

Позиція: нападник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив виступи

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«35-СТУ» · ? · (?)

«Металург» (Костянтинівка) · 42 · (3)

«Водник» (Херсон) · 10 · (0)

«Бажановець» (Макіївка) · 15 · (1)

«Металург» (Донецьк) · 52 · (5)

«Трансмаш» М · 1 · (0)
«Південьсталь» (Єнакієве) · 14 · (4)

«Поділля» (Хмельницький) · 36 · (7)

«Нива» (Тернопіль) · 42 · (3)

→ «Тернопіль-Нива-2» · 2 · (1)

СК «Волинь-1» (Луцьк) · 31 · (9)
→ «Ковель-Волинь-2» · 5 · (2)

ФК «Вінниця» · 30 · (4)

Професіональні клуби*: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.


text:
# Хлібне дерево
Хлібне дерево (Artocarpus altilis, від грец. αρτος — хліб, καρπος — плід) — однодомне дерево родини тутових. Його батьківщиною вважають Нову Гвінею, звідки полінезійці завезли його на острови Океанії.
Цих дерев багато у вологих тропічних лісах Індії, Молуккських і Зондських островів
Англійський мореплавець Вільям Дампір став першим, хто в кінці XVII століття повідомив європейців про дерево, чиї плоди замінюють тубільцям хліб. У кінці XVIII століття після голоду на Ямайці виникла ідея розводити тут хлібне дерево як джерело дешевої і калорійної їжі для рабів на плантаціях. З цією метою до берегів Таїті був посланий відомий корабель «Баунті», проте зібрані ним у Вест-Індії саджанці  не дісталися призначеного місця. Тільки 1793 року нова експедиція на кораблі «Провіденс» доставила дерева у Новий Світ, і вони дали початок плантаціям цієї рослини на Ямайці та острові Сент-Вінсент, а потім і на інших островах Вест-Індії. Зараз хлібне дерево поширене в багатьох тропічних країнах.

## Опис
Це досить високе, до 20–26 м заввишки, дерево, швидко росте.
Кора сіра, гладка. Деякі гілки у хлібного дерева товсті, з облиственими бічними гілочками; інші — довгі і тонкі, з пучками листків на кінцях.
Листки рослини незвичайно різноманітні — навіть на одному дереві можуть бути і цілісні, і перісторозсечені (більш молоді) листки з різним ступенем опушення. Залежно від кліматичних умов дерево може бути як вічнозеленим, так і листопадним.
Квітки дрібні, зеленуваті і непримітні: чоловічі розквітають першими, і зібрані в подовжених суцвіттях; жіночі — у великих суцвіттях у формі булави. Запилюються криланами (Pteropodidae). Після запилення жіночі суцвіття поступово зростаються у велике супліддя (плід), що формою нагадує округлу шишкувату диню.
Плоди утворюються поодинці або кетягами на верхівках гілок. Молоді плоди мають зелений колір; у міру дозрівання вони зазвичай стають спершу жовто-зеленими, потім жовтими або жовто-коричневими. Діаметр плоду може досягати до 30 см, маса — 3–4 кг. За іншими даними, зелені плоди — вагою в 20 кілограмів, до 90 сантиметрів завдовжки і до 50 сантиметрів шириною. У зеленій стадії плоди тверді, з крохмалистою, волокнистою білою м'якоттю. Після дозрівання плід стає м'яким. М'якоть набуває кремового або жовтого кольору і солодкуватого смаку. Всі частини дерева, зокрема незрілі плоди, містять липкий молочний сік-латекс.
Існує два основні різновиди хлібного дерева — дикий, плоди якого містять насіння, і культурний, у плодах якого насіння немає. Проте в плодах культурного різновиду час від часу теж трапляється доспіле насіння. Хлібне дерево — одна з найврожайніших плодових рослин; одне дерево приносить від 150 до 700 плодів на рік. У сприятливому кліматі хлібне дерево безперервно плодоносить цілий рік; точніше — 9 місяців протягом року, а потім 3 місяці «відпочиває» — і так впродовж 60–70 років.
За іншими даними, дерево плодоносить з листопада до серпня.

## Використання
У деяких районах, особливо на островах Океанії, хлібне дерево — важливе джерело харчування. М'якоть доспілих плодів (суплідь) хлібного дерева печуть, варять, сушать, зацукровують, їдять сирим і навіть, розминаючи і розтираючи, роблять з неї тісто для своєрідних млинчиків. Подібно бананам, недостиглі плоди використовують як овочі, а зрілі, солодші — як фрукти. Про зрілість плодів свідчать крапельки латексу, що проступають на його шкірці. На смак смажені плоди нагадують швидше картоплю, ніж хліб. Свіжий м'якуш швидко псується, але сухарі з хлібного дерева зберігаються дуже довго, до декількох років. Жителі Полінезії (Самоа) винайшли спосіб надовго запасати плоди хлібного дерева. Їх чистять, розрізають, потім щільно загортають у листя геліконії і банану та заривають. Плоди переброджують, перетворюючись на тістоподібну масу (masi), але не гниють, залишаючись їстівними впродовж декількох років. Цю масу потім завертають у листя геліконії і смажать на кокосовій олії.
Насіння хлібного дерева їдять вареним і смаженим, з сіллю. Плоди і листя також йдуть на корм худобі (козам, свиням та іншим). Сушена м'якоть плодів хлібного дерева містить 4,05 % білків, 76,70 % вуглеводів і 331 калорій на 100 г. Харчова цінність плодів хлібного дерева на 100 грам: крохмалю 60–80 %, цукру 14 %, жирів 0,2–0,8 %.
На острові Таїті з лубу хлібного дерева роблять тканини; стебло суцвіття використовують як трут і гніт; деревина йде на будівлі; кора — на виготовлення фарби; молочний сік у суміші з кокосовою олією дає клей. Великі шкірясті листки замінюють папір, скатертини, тарілки і навіть головні убори.

title: Хлібне дерево

wikitext:
{{Taxobox
| name = Хлібне дерево
| image = Artocarpus altilis.jpg
| image_caption =
| image_width = 250px
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Рослини]] (Plantae)
| divisio = [[Вищі рослини]] (Streptophyta)
| superclassis = [[Покритонасінні]] (Magnoliophyta)
| classis = [[Евдикоти]]
| subclassis = [[Розиди]] (Rosids)
| ordo = [[Розоцвіті]] (Rosales)
| familia = [[Тутові]] (Moraceae)
| genus = [[Артокарпус]] (''Artocarpus'')
| species = '''Хлібне дерево'''
| binomial = ''Artocarpus altilis''
| binomial_authority = ([[Parkinson]]) [[Fosberg]], 1941
| wikispecies = Artocarpus altilis
| ncbi = 194251
}}

'''Хлібне дерево''' (''Artocarpus altilis'', від {{lang-el|αρτος}} — хліб, {{lang-el2|καρπος}} — плід) — [[однодомні рослини|однодомне]] [[дерево]] родини [[Тутові|тутових]]. Його батьківщиною вважають [[Нова Гвінея|Нову Гвінею]], звідки [[Полінезія|полінезійці]] завезли його на острови [[Океанія|Океанії]].

Цих дерев багато у вологих [[тропічні ліси|тропічних лісах]] [[Індія|Індії]], [[Молуккські острови|Молуккських]] і [[Зондські острови|Зондських]] островів<ref name="Верзилин">{{ref-ru}} ''[[Верзилін Микола Михайлович|Верзилин Н. М.]]'' По следам Робинзона. Сады и парки мира. — Л.: Детская литература, 1964. — 576с.</ref>

Англійський мореплавець [[Вільям Дампір]] став першим, хто в кінці [[XVII століття]] повідомив європейців про дерево, чиї плоди замінюють тубільцям [[хліб]]. У кінці [[XVIII століття]] після голоду на [[Ямайка|Ямайці]] виникла ідея розводити тут хлібне дерево як джерело дешевої і калорійної їжі для рабів на плантаціях. З цією метою до берегів [[Таїті]] був посланий відомий корабель «[[Баунті (корабель)|Баунті]]», проте зібрані ним у [[Вест-Індія|Вест-Індії]] саджанці  не дісталися призначеного місця. Тільки 1793 року нова експедиція на кораблі «Провіденс» доставила дерева у [[Новий Світ]], і вони дали початок плантаціям цієї рослини на [[Ямайка|Ямайці]] та острові [[Сент-Вінсент і Гренадини|Сент-Вінсент]], а потім і на інших островах Вест-Індії. Зараз хлібне дерево поширене в багатьох тропічних країнах.

== Опис ==

[[Файл:ARS breadfruit49.jpg|thumb|праворуч|200px|Плід хлібного дерева в розрізі]]

Це досить високе, до 20–26 м заввишки, дерево, швидко росте.

[[Кора рослин|Кора]] сіра, гладка. Деякі гілки у хлібного дерева товсті, з облиственими бічними гілочками; інші — довгі і тонкі, з пучками [[Листок|листків]] на кінцях.
Листки рослини незвичайно різноманітні — навіть на одному дереві можуть бути і цілісні, і перісторозсечені (більш молоді) листки з різним ступенем опушення. Залежно від [[клімат]]ичних умов дерево може бути як вічнозеленим, так і листопадним.

[[Квітка|Квітки]] дрібні, зеленуваті і непримітні: чоловічі розквітають першими, і зібрані в подовжених [[суцвіття]]х; жіночі — у великих суцвіттях у формі булави. Запилюються [[крилани|криланами]] (Pteropodidae). Після [[запилення]] жіночі суцвіття поступово зростаються у велике супліддя (плід), що формою нагадує округлу шишкувату [[диня|диню]].

Плоди утворюються поодинці або кетягами на верхівках гілок. Молоді плоди мають зелений колір; у міру дозрівання вони зазвичай стають спершу жовто-зеленими, потім жовтими або жовто-коричневими. Діаметр плоду може досягати до 30 см, маса — 3–4 [[кілограм|кг]]. За іншими даними, зелені плоди — вагою в 20 кілограмів, до 90 сантиметрів завдовжки і до 50 сантиметрів шириною<ref name="Верзилин"/>. У зеленій стадії плоди тверді, з крохмалистою, волокнистою білою [[М'якоть|м'якоттю]]. Після дозрівання плід стає м'яким. М'якоть набуває кремового або жовтого кольору і солодкуватого смаку. Всі частини дерева, зокрема незрілі плоди, містять липкий молочний сік-[[латекс]].

Існує два основні різновиди хлібного дерева — дикий, плоди якого містять насіння, і культурний, у плодах якого насіння немає. Проте в плодах культурного різновиду час від часу теж трапляється доспіле насіння. Хлібне дерево — одна з найврожайніших плодових рослин; одне дерево приносить від 150 до 700 плодів на рік. У сприятливому кліматі хлібне дерево безперервно плодоносить цілий рік; точніше — 9 місяців протягом року, а потім 3 місяці «відпочиває» — і так впродовж 60–70 років.

За іншими даними, дерево плодоносить з листопада до серпня<ref name="Верзилин"/>.

== Використання ==

[[Файл:Breadfruit Tree.jpg|thumb|праворуч|150px|Хлібне дерево, [[Гаваї]].]]

У деяких районах, особливо на островах [[Океанія|Океанії]], хлібне дерево — важливе джерело харчування. М'якоть доспілих плодів (суплідь) хлібного дерева печуть, варять, сушать, зацукровують, їдять сирим і навіть, розминаючи і розтираючи, роблять з неї тісто для своєрідних млинчиків. Подібно [[банан]]ам, недостиглі плоди використовують як овочі, а зрілі, солодші — як фрукти. Про зрілість плодів свідчать крапельки [[латекс]]у, що проступають на його шкірці. На смак смажені плоди нагадують швидше [[картопля|картоплю]], ніж хліб. Свіжий м'якуш швидко псується, але [[сухарі]] з хлібного дерева зберігаються дуже довго, до декількох років. Жителі Полінезії ([[Самоа]]) винайшли спосіб надовго запасати плоди хлібного дерева. Їх чистять, розрізають, потім щільно загортають у листя [[геліконія|геліконії]] і [[банан]]у та заривають. Плоди переброджують, перетворюючись на тістоподібну масу (''masi''), але не гниють, залишаючись їстівними впродовж декількох років. Цю масу потім завертають у листя геліконії і смажать на [[Кокосова олія|кокосовій олії]].

Насіння хлібного дерева їдять вареним і смаженим, з сіллю. Плоди і листя також йдуть на корм худобі (козам, свиням та іншим). Сушена м'якоть плодів хлібного дерева містить 4,05 % білків, 76,70 % вуглеводів і 331 калорій на 100 г. Харчова цінність плодів хлібного дерева на 100 грам: [[Крохмаль|крохмалю]] 60–80 %, цукру 14 %, жирів 0,2–0,8 %.

На острові [[Таїті]] з лубу хлібного дерева роблять тканини; стебло суцвіття використовують як трут і гніт; деревина йде на будівлі; кора — на виготовлення фарби; молочний сік у суміші з кокосовою олією дає клей. Великі шкірясті листки замінюють папір, скатертини, тарілки і навіть головні убори<ref name="Верзилин"/>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://vue.gov.ua/Артокарпус_(Artocarpus_altilis) Артокарпус (Artocarpus altilis)] // [[ВУЕ]]
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53413/23357.html Хлібне дерево]}}
{{commons|Artocarpus altilis}}

{{Портали|Ботаніка|Біологія}}

{{taxonbar|from=Q14677}}
[[Категорія:Шовковицеві]]
[[Категорія:Тропічні фрукти]]
[[Категорія:Їстівні плоди]]
[[Категорія:Рослини, описані 1941]]
[[Категорія:Флора Індії]]

title: ?Хлібне дерево

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Рослини (Plantae)

Відділ: Вищі рослини (Streptophyta)

Надклас: Покритонасінні (Magnoliophyta)

Клас: Евдикоти

Підклас: Розиди (Rosids)

Порядок: Розоцвіті (Rosales)

Родина: Тутові (Moraceae)

Рід: Артокарпус (Artocarpus)

Вид: Хлібне дерево

Вікісховище: Artocarpus altilis

Віківиди: Artocarpus altilis


text:
# Майн-Таунус (район)
Майн-Таунус (нім. Main-Taunus-Kreis) — район в Німеччині, в складі округу Дармштадт землі Гессен. Адміністративний центр — місто Гофгайм-ам-Таунус.

## Населення
Населення району становить 239 264 осіб (станом на 31 грудня 2020).

## Адміністративний поділ
Район поділяється на 3 громади (нім. Gemeinden) та 9 міст (нім. Städte):
| Міста (населення)                                                                                | Громади (населення)                                                  |
| ---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | -------------------------------------------------------------------- |
| 1. Бад-Зоден-ам-Таунус (22 871) 2. Гаттерсгайм-ам-Майн (27 747) 3. Гохгайм-ам-Майн (18 143) 4. Гофгайм-ам-Таунус (39 905) 5. Еппштайн (13 620) 6. Ешборн (21 641) 7. Келькгайм (29 162) 8. Флерсгайм-ам-Майн (21 695) 9. Швальбах-ам-Таунус (15 372) | 1. Зульцбах (9170) 2. Кріфтель (11 147) 3. Лідербах-ам-Таунус (8791) |

Дані про населення наведені станом на 31 грудня 2020.

title: Майн-Таунус (район)

wikitext:
{{Район Німеччини
|Українська назва        = Майн-Таунус
|Оригінальна назва       = Main-Taunus-Kreis
|Герб                    = Wappen Main-Taunus-Kreis.svg
|Розташування            = Locator map MTK in Germany.svg
|Країна                  = [[Німеччина]]
|Федеральна земля        = [[Гессен]]
|Адміністративний округ  = [[Дармштадт (округ)|Дармштадт]]
|Центр                   = [[Гофгайм-ам-Таунус]]
|Голова                  = Michael Cyriax
|Назва голови            = [[Ландрат]]
|Заснований              =
|Населення               = {{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436}}}}
|Площа                   = 222,39
|Щільність населення     =
|Мова                    = [[німецька мова|німецька]]
|Мови                    =
|Мапа                    = Hesse_MTK.svg
|Автомобільний код       = MTK
|Адреса                  =
|Сайт                    = http://www.mtk.org Офіційний сайт
}}

'''Майн-Таунус''' ({{lang-de|Main-Taunus-Kreis}}) — [[район (Німеччина)|район]] в [[Німеччина|Німеччині]], в складі округу [[Дармштадт (округ)|Дармштадт]] землі [[Гессен]]. Адміністративний центр — місто [[Гофгайм-ам-Таунус]].

== Населення ==
Населення району становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436}}}} осіб (станом на {{Metadata Population DE-HE||дата}}<ref name="pop">{{Metadata Population DE-HE||джерело}}</ref>).

== Адміністративний поділ ==
Район поділяється на 3 громади ({{lang-de|Gemeinden}}) та 9 міст ({{lang-de|Städte}}):
[[Файл:Municipalities_in_MTK.svg|ліворуч|300пкс|]]

{|
!Міста (населення)
!Громади (населення)
|- valign=top
|
# [[Бад-Зоден-ам-Таунус]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436001}}}})
# [[Гаттерсгайм-ам-Майн]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436005}}}})
# [[Гохгайм-ам-Майн]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436006}}}})
# [[Гофгайм-ам-Таунус]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436007}}}})
# [[Еппштайн]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436002}}}})
# [[Ешборн]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436003}}}})
# [[Келькгайм (Таунус)|Келькгайм]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436008}}}})
# [[Флерсгайм-ам-Майн]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436004}}}})
# [[Швальбах-ам-Таунус]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436011}}}})
|
# [[Зульцбах (Таунус)|Зульцбах]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436012}}}})
# [[Кріфтель]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436009}}}})
# [[Лідербах-ам-Таунус]] ({{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436010}}}})
|}
{{clear}}
''Дані про населення наведені станом на {{Metadata Population DE-HE||дата}}<ref name="pop" />.''

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*[http://www.mtk.org Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120415223703/http://www.mtk.org/ |date=15 квітня 2012 }} {{ref-de}}

{{Райони в Гессені}}
{{Район Майн-Таунус}}

{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Райони Гессену]]

title: Майн-Таунус

Країна: Німеччина

Земля: Гессен

Округ: Дармштадт

Центр: Гофгайм-ам-Таунус

Мови: німецька

Автокод: MTK

Ландрат: Michael Cyriax


text:
# Александра Грипенберг
Баронеса Александра Грипенберг (фін. Aleksandra Gripenberg, спочатку Alexandra Gripenberg; 30 серпня 1857-24 грудня 1913) — фінська політична та громадська діячка, письменниця (авторка численних оповідань і дорожніх нотаток, пізніше — публіцистичних творів[⇨]); редакторка різних періодичних видань. Найвідоміша фінська феміністка свого часу, чия популярність виходила далеко за межі Фінляндії. Протягом багатьох років очолювала Асоціацію фінських жінок (1889—1904 та 1909—1913). Учасниця перших загальних парламентських виборів у Фінляндії, членкиня фінського парламенту (1907—1909)[⇨].

## Біографія

### Дитинство та юність
Представниця відомого з XVII століття дворянського роду Грипенбергів, який мав шведське походження.
Александра Грипенберг народилася 30 серпня 1857 року у Великому князівстві Фінляндському, у громаді Куркійокі у Північному Приладожжі (зараз — Куркійокське сільське поселення Лахденпохського району Республіки Карелія у складі Росії). Її батьком був поміщик і сенатор барон Юган Ульрік Юхан Себастіан Грипенберг (1795—1869), який загалом мав 17 дітей у двох шлюбах. Мати, Марія Ловіса Орнберг (1817—1880), з 1842 року одружена з батьком, до шлюбу працювала покоївкою. Александра була 16-ю дитиною в сім'ї — і єдиною з усіх дітей, хто здобула виключно домашню освіту. На її дитинство та юність припав психологічно важкий період хвороб та останніх років життя її батька, однієї з сестер, бабусі з боку матері, а трохи пізніше — матері. Її безкомпромісна релігійність, яку вона пронесла крізь життя, значною мірою пояснюється цим замкнутим простором, наповненим хворими та старими людьми, в якому вона жила стільки років. Як вона писала пізніше, не дивно, що в умовах такої «духовної пустелі» її меланхолія, яка і від природи була досить сильною, взяла гору над іншими почуттями. Їй, однак, вдалося знайти вихід для своєї самотності — у літературній творчості.
У 14 років Александра написала перше оповідання, яке прочитав письменник Захаріас Топеліус. Він схвалив її заняття літературою — і через шість років, 1878, вона опублікувала під псевдонімом збірку «Berättelser» («Короткі оповідання»). У 1880-х Грипенберг почала жити самостійно, продовжувала писати літературні тексти. Два роки вона жила у будинку Захаріаса Топеліуса, працюючи його секретаркою. У ці роки вона опублікувала (також під псевдонімом) два твори — «Strån» («Травинки», «Соломинки», 1884) та «I tätnande led». У цих роботах відчувається сильний вплив Топеліуса — Грипенберг писала про жінок, орієнтуючись на ідеали моральності й утримання від алкоголю, а також порушуючи питання розвитку фінської національної самосвідомості. До середини 1880-х належить і початок редакторської діяльності Грипенберг, якою вона більшою чи меншою мірою займалася до кінця свого життя: у 1885—1889 роках вона була редакторкою дитячого журналу шведською мовою «Nya Trollsländan» («Нова бабка»), одночасно з цим, у 1887—1888 роках, — редакторкою дитячого журналу фінською мовою «Sirkka» («Цвіркун»).
У 1887 році Грипенберг поїхала до Англії, плануючи займатися більшою мірою літературними справами, проте поїздка змінила її плани. З Англії вона поїхала до США, де на початку 1888 року як раз відбувалися установчі збори Міжнародної ради жінок. Там вона познайомилась з багатьма феміністками й вирішила присвятити своє життя пробудженню та просвіті жінок Фінляндії, відмовившись від своїх літературних мрій.

### Громадська та політична діяльність
У 1889 році Александра Грипенберг очолила Асоціацію фінських жінок — некомерційну організацію, яка виступала за надання жінкам тих же прав, що й чоловікам, у галузі освіти та соціального забезпечення. У тому ж 1889 році заснували журнал цієї організації Koti ja Yhteiskunta («Будинок і суспільство»), Грипенберг була його незмінною редакторкою до 1911 року. Щодо прав жінок у сфері політики Асоціація займала двоїсту позицію: з одного боку, вона виступала за надання жінкам права обирати та бути обраними, але одночасно виступала проти загального виборчого права, стверджуючи, що жінки, що належать до нижчих класів, неосвічені та схильні до пороків, а тому не повинні діяти самостійно: ними повинні керувати морально їхні панівні «сестри з вищих верств». Політика Асоціації щодо виборчого права полягала у тому, що лише ті особи повинні мати виборче право, які відповідають певним майновим вимогам, але ці вимоги для чоловіків і жінок мусять бути однаковими.
На чолі Асоціації Грипенберг залишалася до 1904 року, після чого відмовилася від посади, щоб зосередитися на політичній діяльності. У 1906 році фінляндський сейм ухвалив рішення про скасування у країні станового представництва та запровадження загального та рівного виборчого права. Грипенберг відреагувала на новину про отримання жінками права балотуватися до парламенту скептично: вона говорила, що надання цього права є невчасним, що «ми [жінки] не готові». Те, як себе проявлять жінки у фінському парламенті, може суттєво вплинути на терміни надання права голосу жінкам у США та Великій Британії, вважала вона, — і це було ще одним її аргументом проти права всіх жінок ставати кандидатками в депутати. Попри такі заяви, сама вона взяла участь у перших загальних виборах і була обрана депутаткою едускунти — фінського парламенту, який замінив становий сейм, — від Південного виборчого округу Або-Б'єнеборгської губернії (зараз — виборчий округ Варсінайс-Суомі). Всього до 200-місного парламенту обрали 19 жінок, при цьому серед депутаток за кількістю голосів виборців Грипенберг була на другому місці після Гільї Пярссінен, голови Фінського соціал-демократичного союзу. Результатами виборів Грипенберг була незадоволена: публічно нарікала, що серед депутаток багато колишніх служниць, швачок та фабричних робітниць; їхнє обрання називала «жахливим конфузом».
З моменту обрання до парламенту Грипенберг входила до складу парламентської групи Фінської партії і користувалася в ній великою повагою як членкиня партійної комісії та головою жіночого комітету партії. На других загальних виборах 1908 року її знову обрали депутаткою едускунти від того ж округу. Загалом вона була депутаткою парламенту два роки — з 22 травня 1907 по 31 травня 1909.
Її адаптація до роботи в парламенті пройшла досить просто, депутатки з Фінської партії під її керівництвом працювали як єдиний колектив, займалися підготовкою законопроєктів про становище жінок і дітей, про сухий закон, виступали у парламенті на різні актуальні теми, але парламентська робота водночас діяла на Грипенберг гнітюче: їй не подобалося, що депутати-чоловіки дивляться на депутаток зверхньо, а карикатуристи регулярно публікують у газетах образливі малюнки з її зображенням, її дратували жарти фіномовних щодо неправильної фінської мови шведськомовних депутатів (до яких вона належала), — і загалом усі справи у парламенті робилися дуже «патріархально»; якось вона сказала, цитуючи з Книги псалмів, що почувається у парламенті «самотньо, як пелікан у пустелі».
У 1909 році Грипенберг за станом здоров'я не стала брати участь у парламентських виборах і повернулася до керівництва Асоціацією фінських жінок. Крім того, коли у 1911 році створили (як відділення Міжнародної ради жінок) Фінський жіночий національний союз, який об'єднав різні фінські жіночі організації, його головою обрали Александру Грипенберг. Громадською роботою вона займалася до останніх днів життя. Померла у Гельсінкі 24 грудня 1913 у віці 56 років.

## Сім'я
Александра Грипенберг не мала дітей і не була одружена. Деякі з її братів і сестер теж стали відомими людьми: сестра Марія Фурх'єльм (1846—1916) була діячкою народної освіти та письменницею, брат Одерт Себастіан Грипенберг (1850—1925) — архітектором, сенатором і банкіром. Його донька (племінниця Александри Грипенберг) Марія Маргарита (Меггі) Грипенберг (1881—1976) була балериною, художницею та кіноакторкою.

title: Александра Грипенберг

wikitext:
{{Державний діяч}}
Баронеса '''Александра Грипенберг''' ({{Lang-fi|Aleksandra Gripenberg}}, спочатку {{Lang-fi2|Alexandra Gripenberg}}; {{Дата народження|30|8|1857}}-{{Дата смерті|24|12|1913}}) — [[Велике князівство Фінляндське|фінська]] політична та громадська діячка, письменниця (авторка численних оповідань і дорожніх нотаток, пізніше — публіцистичних творів{{Перехід|#Бібліографія}}); редакторка різних періодичних видань. Найвідоміша фінська [[Фемінізм|феміністка]]{{Sfn|Sainio, 2000}} свого часу, чия популярність виходила далеко за межі Фінляндії. Протягом багатьох років очолювала Асоціацію фінських жінок (1889—1904 та 1909—1913). Учасниця перших загальних парламентських виборів у Фінляндії, членкиня [[Едускунта|фінського парламенту]] (1907—1909){{Перехід|#Громадська та політична діяльність}}.

== Біографія ==

=== Дитинство та юність ===
Представниця відомого з XVII століття дворянського роду Грипенбергів, який мав [[Швеція|шведське]] походження.

Александра Грипенберг народилася {{Abbr|30 серпня 1857 року|На території Великого князівства Фінляндського діяв григоріанський календар|0}} у [[Велике князівство Фінляндське|Великому князівстві Фінляндському]], у громаді Куркійокі{{Sfn|Sainio, 2000}} у Північному Приладожжі (зараз — Куркійокське сільське поселення [[Лахденпохський район|Лахденпохського району]] [[Республіка Карелія|Республіки Карелія]] у складі [[Росія|Росії]]). Її батьком був поміщик і сенатор барон Юган Ульрік Юхан Себастіан Грипенберг (1795—1869), який загалом мав 17 дітей у двох шлюбах. Мати, {{Abbr|Марія Ловіса Орнберг|Maria Lovisa Öhrnberg|0}} (1817—1880), з 1842 року одружена з батьком, до шлюбу працювала [[Покоївка|покоївкою]]. Александра була 16-ю дитиною в сім'ї — і єдиною з усіх дітей, хто здобула виключно домашню освіту. На її дитинство та юність припав психологічно важкий період хвороб та останніх років життя її батька, однієї з сестер, бабусі з боку матері, а трохи пізніше — матері. Її безкомпромісна релігійність, яку вона пронесла крізь життя, значною мірою пояснюється цим замкнутим простором, наповненим хворими та старими людьми, в якому вона жила стільки років. Як вона писала пізніше, не дивно, що в умовах такої «духовної пустелі» її [[меланхолія]], яка і від природи була досить сильною, взяла гору над іншими почуттями. Їй, однак, вдалося знайти вихід для своєї самотності — у літературній творчості{{Sfn|Sainio, 2000}}.
[[Файл:Alexandra_Gripenberg.jpg|ліворуч|міні|Александра Грипенберг у молодості]]
У 14 років Александра написала перше оповідання, яке прочитав письменник [[Захаріас Топеліус]]. Він схвалив її заняття літературою — і через шість років, 1878, вона опублікувала під [[псевдонім]]ом збірку «Berättelser» («Короткі оповідання»). У 1880-х Грипенберг почала жити самостійно, продовжувала писати літературні тексти. Два роки вона жила у будинку Захаріаса Топеліуса, працюючи його секретаркою. У ці роки вона опублікувала (також під псевдонімом) два твори — «Strån» («Травинки», «Соломинки», 1884) та «I tätnande led». У цих роботах відчувається сильний вплив Топеліуса — Грипенберг писала про жінок, орієнтуючись на ідеали [[Моральність|моральності]] й [[Тверезість|утримання від алкоголю]], а також порушуючи питання розвитку [[Феноманія|фінської національної самосвідомості]]{{Sfn|Sainio, 2000}}. До середини 1880-х належить і початок редакторської діяльності Грипенберг, якою вона більшою чи меншою мірою займалася до кінця свого життя: у 1885—1889 роках вона була редакторкою дитячого журналу шведською мовою «Nya Trollsländan» («Нова бабка»), одночасно з цим, у 1887—1888 роках, — редакторкою дитячого журналу фінською мовою «Sirkka» («Цвіркун»){{Sfn|Eduskunta|місце=CV}}.

У 1887 році Грипенберг поїхала до [[Англія|Англії]], плануючи займатися більшою мірою літературними справами, проте поїздка змінила її плани. З Англії вона поїхала до [[Сполучені Штати Америки|США]], де на початку 1888 року як раз відбувалися установчі збори Міжнародної ради жінок. Там вона познайомилась з багатьма феміністками й вирішила присвятити своє життя пробудженню та просвіті жінок Фінляндії, відмовившись від своїх літературних мрій{{Sfn|Sainio, 2000}}.

=== Громадська та політична діяльність ===
У 1889 році Александра Грипенберг очолила Асоціацію фінських жінок — некомерційну організацію, яка виступала за надання жінкам [[Права жінок|тих же прав]], що й чоловікам, у галузі [[Жіноча освіта|освіти]] та соціального забезпечення. У тому ж 1889 році заснували журнал цієї організації Koti ja Yhteiskunta («Будинок і суспільство»), Грипенберг була його незмінною редакторкою до 1911 року{{Sfn|Eduskunta|місце=CV}}. Щодо прав жінок у сфері політики Асоціація займала двоїсту позицію: з одного боку, вона виступала за [[Жіноче виборче право|надання жінкам права обирати та бути обраними]], але одночасно виступала проти загального виборчого права, стверджуючи, що жінки, що належать до нижчих класів, неосвічені та схильні до пороків, а тому не повинні діяти самостійно: ними повинні керувати морально їхні панівні «сестри з вищих верств». Політика Асоціації щодо виборчого права полягала у тому, що лише ті особи повинні мати виборче право, які відповідають певним майновим вимогам, але ці вимоги для чоловіків і жінок мусять бути однаковими.
[[Файл:Finland_female_MPs_1907.jpg|міні| Александра Грипенберг (четверта ліворуч у першому ряду) з іншими депутатками після перших загальних парламентських виборів (1907)]]
На чолі Асоціації Грипенберг залишалася до 1904 року, після чого відмовилася від посади, щоб зосередитися на політичній діяльності{{Sfn|Sainio, 2000}}. У 1906 році фінляндський сейм ухвалив рішення про скасування у країні станового представництва та запровадження загального та рівного виборчого права. Грипенберг відреагувала на новину про отримання жінками права балотуватися до парламенту скептично: вона говорила, що надання цього права є невчасним, що «ми [жінки] не готові». Те, як себе проявлять жінки у фінському парламенті, може суттєво вплинути на терміни надання права голосу жінкам у [[Сполучені Штати Америки|США]] та [[Велика Британія|Великій Британії]], вважала вона, — і це було ще одним її аргументом проти права всіх жінок ставати кандидатками в депутати{{Sfn|Sainio, 2000}}. Попри такі заяви, сама вона взяла участь у перших загальних виборах і була обрана депутаткою [[Едускунта|едускунти]] — фінського парламенту, який замінив становий сейм, — від Південного виборчого округу Або-Б'єнеборгської губернії{{Sfn|Eduskunta|місце=Edustaja}} (зараз — виборчий округ Варсінайс-Суомі). Всього до 200-місного парламенту обрали 19 жінок, при цьому серед депутаток за кількістю голосів виборців Грипенберг була на другому місці після Гільї Пярссінен, голови Фінського соціал-демократичного союзу. Результатами виборів Грипенберг була незадоволена: публічно нарікала, що серед депутаток багато колишніх служниць, швачок та фабричних робітниць; їхнє обрання називала «жахливим конфузом».
[[Файл:Aleksandra_Gripenberg.jpg|ліворуч|міні|Александра Грипенберг виступає на засіданні фінського парламенту (приблизно 1907)]]
З моменту обрання до парламенту Грипенберг входила до складу парламентської групи Фінської партії{{Sfn|Eduskunta|місце=Edustaja}} і користувалася в ній великою повагою як членкиня партійної комісії та головою жіночого комітету партії{{Sfn|Sainio, 2000}}. На других загальних виборах 1908 року її знову обрали депутаткою едускунти від того ж округу. Загалом вона була депутаткою парламенту два роки — з 22 травня 1907 по 31 травня 1909{{Sfn|Eduskunta|місце=Edustaja}}.

Її адаптація до роботи в парламенті пройшла досить просто, депутатки з Фінської партії під її керівництвом працювали як єдиний колектив, займалися підготовкою законопроєктів про становище жінок і дітей, про сухий закон, виступали у парламенті на різні актуальні теми, але парламентська робота водночас діяла на Грипенберг гнітюче: їй не подобалося, що депутати-чоловіки [[Сексизм|дивляться на депутаток зверхньо]], а карикатуристи регулярно публікують у газетах образливі малюнки з її зображенням, її дратували жарти фіномовних щодо неправильної [[Фінська мова|фінської мови]] шведськомовних депутатів (до яких вона належала), — і загалом усі справи у парламенті робилися дуже «[[Патріархат|патріархально]]»; якось вона сказала, цитуючи з [[Книга псалмів|Книги псалмів]], що почувається у парламенті «самотньо, як пелікан у пустелі»<ref group="~">См. ''[https://ru.wikisource.org/wiki/Псалтирь#Псалом_101 Псалтырь: Псалом 101 (Пс 101:7)]''</ref>{{Sfn|Sainio, 2000}}.

У 1909 році Грипенберг за станом здоров'я не стала брати участь у парламентських виборах і повернулася до керівництва Асоціацією фінських жінок{{Sfn|Sainio, 2000}}. Крім того, коли у 1911 році створили (як відділення Міжнародної ради жінок) Фінський жіночий національний союз, який об'єднав різні фінські жіночі організації, його головою обрали Александру Грипенберг{{Sfn|Eduskunta|місце=CV}}. Громадською роботою вона займалася до останніх днів життя{{Sfn|Sainio, 2000}}. Померла у Гельсінкі 24 грудня 1913 у віці 56 років{{Sfn|Eduskunta|місце=CV}}.

== Сім'я ==
Александра Грипенберг не мала дітей і не була одружена. Деякі з її братів і сестер теж стали відомими людьми: сестра Марія Фурх'єльм (1846—1916) була діячкою народної освіти та письменницею, брат Одерт Себастіан Грипенберг (1850—1925) — архітектором, сенатором і банкіром. Його донька (племінниця Александри Грипенберг) Марія Маргарита (Меггі) Грипенберг (1881—1976) була балериною, художницею та кіноакторкою.

== Бібліографія ==
Деякі публікації :{{Div col}}
* ''Berättelser'' (1878, під псевдонімом Ringa)
* ''Strån. Skizzer'' (1884, під псевдонімом Aarne)
* ''I tätnande led'' (1886, під псевдонімом Aarne)
* ''Till Aavasaksa'' (1886, під псевдонімом -io)
* ''Från läktaren. Profiler från lantdagen 1885'' (1887, під псевдонімом X.G.) — біографічні нотатки
* ''Ett halfår i Nya Verlden. Strödda resebilder från Förenta Staterna'' (1889) [1891]
* ''Om kvinnofrågan'' (1890)
* ''Orjien vapauttaminen Pohjois-Amerikassa'' (1892)
* ''Reformarbetet till förbättrande af kvinnans ställning'' (1893—1903, в трьох томах)
* ''Det röda folket. Berättelser om Indianerna. För ungdomen och folket'' (1894)
* ''England'' (1900)
* ''Skottland'' (1902)
* ''Irland'' (1903)
* ''Vaaliaikana. Yksinäytöksinen ilveily'' (1906)
* ''Slöjdförhållanden i utlandet. Redogörelse utarbetad på uppdrag af statens slöjdkommitté'' (1908)
* ''Makars äganderättsliga förhållanden i olika länder. Kort öfversikt'' (1909){{Div col end}}

== Коментарі ==
{{Примечания|group="~"}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* {{Публікація|назва=Yksi kamari - kaksi sukupuolta|книга|автор=Hinkkanen M.-L. & Lintunen M.|частина=Aleksandra Gripenberg : taistelija ja kansainvälinen naisasianainen|підзаголовок=Suomen eduskunnan ensimmäiset naiset|відповідальний=toim. {{Нп5|Марккола, Пирьо|P. Markkola|d|Q29418996}} & A. Ramsay|місце=Helsinki|видавництво=Eduskunnan kirjasto|рік=1997|серія=Eduskunnan kirjaston tutkimuksia ja selvityksiä 4|isbn=978-951-53-3666-8|архів=https://web.archive.org/web/20180315114847/https://www.eduskunta.fi/FI/tietoaeduskunnasta/kirjasto/aineistot/eduskunta/yksi-kamari-kaksi-sukupuolta/Documents/Yksi_kamari-kaksi_sukupuolta_2017.pdf|архів дата=2018-03-15|мова=fi}}
* {{Публікація|назва=Aleksandra Gripenberg|книга|автор={{Нп5|Туулио, Тююни|Tuulio T.|d|Q17384386}}|підзаголовок=kirjailija, taistelija, ihminen|місце=Porvoo & Helsinki|видавництво=WSOY|рік=1959|мова=fi}}

== Посилання ==
* {{Cite web 2|title=Aleksandra Gripenberg|url=https://www.eduskunta.fi/FI/kansanedustajat/Sivut/910377.aspx|accessdate=15.03.2018|lang=fi|showlang=+|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160307132928/https://www.eduskunta.fi/FI/kansanedustajat/Sivut/910377.aspx|archivedate=07.03.2016|ref=Eduskunta|deadurl=Kansanedustajana 22.05.1907—31.05.1909|publisher=Eduskunta}}
* {{Cite web 2|title=Gripenberg, Aleksandra (1857—1913)|url=https://kansallisbiografia.fi/kansallisbiografia/henkilo/4437|date=02.11.1999|accessdate=14.03.2018|lang=fi|showlang=ok|ref=Sainio, 1999|deadurl=kansanedustaja, Suomen Naisyhdistyksen puheenjohtaja, kirjailija|work=Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4|publisher=Suomalaisen Kirjallisuuden Seura|issn=1799-4349}}
** {{Cite web 2|title=Gripenberg, Aleksandra (1857—1913)|url=https://kansallisbiografia.fi/english/person/4437|accessdate=14.03.2018|lang=en|showlang=ok|ref=Sainio, 2000|editor=Translated by F. Roderick|deadurl=feminist, member of Parliament, writer|work=National Biography of Finland|publisher=Suomalaisen Kirjallisuuden Seura|year=2000|issn=1799-4349|description=<small>Скорочений переклад оригінальної статті фінською мовою</small>}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Грипенберг Александра}}

[[Категорія:Шведськомовні письменники]]
[[Категорія:Фінські жінки-політики]]
[[Категорія:Фінські письменниці]]
[[Категорія:Фінські громадські діячі]]
[[Категорія:Письменниці-феміністки]]
[[Категорія:Політикині-феміністки]]
[[Категорія:Депутати парламенту Фінляндії]]
[[Категорія:Уродженці Виборзької губернії]]
[[Категорія:Бездітні жінки]]
[[Категорія:Померли в Гельсінкі]]

Народження: 30 серпня 1857 · Kurkijokid, Виборзька губернія, Велике князівство Фінляндське, Російська імперія

Смерть: 24 грудня 1913 (56 років) · Гельсінкі, Російська імперія

Поховання: Гієтаніємі

Країна: Велике князівство Фінляндське

Партія: Finnish Partyd

Батько: Johan Ulrik Sebastian Gripenbergd