text:
# Хатилова Гута
Хатилова Гу́та — село в Україні, у Гончарівській селищній громаді Чернігівського району Чернігівської області. Населення становить 86 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування — Боровиківська сільська рада.

title: Хатилова Гута

wikitext:
{{Село
| назва           = Хатилова Гута
| область         = [[Чернігівська область]]
| район           = [[Чернігівський район]]
| громада         = [[Гончарівська селищна громада]]
| рада            = [[Боровиківська сільська рада (Чернігівський район)|Боровиківська сільська рада]]
| код КОАТУУ      = 7425580807
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1783
| населення       = 86
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 0,415
| ref-площа       =
| щільність       = 207,23
| поштовий індекс = 15546
| телефонний код  = 462
| координати      = {{coord|51|18|28|N|30|41|30|E|scale:100000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 51|
| lat_min         = 18|
| lat_sec         = 28
| lon_deg         = 30|
| lon_min         = 41|
| lon_sec         = 30
| висота          =
| ref-висота      =
| водойма         =
| адреса          = 15558, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, смт Гончарівське, вул. Танкістів, буд. 11
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Хатилова Гу́та''' — [[село]] в Україні, у [[Гончарівська селищна громада|Гончарівській селищній громаді]] [[Чернігівський район|Чернігівського району]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]]. Населення становить 86 осіб. До 2020 орган місцевого самоврядування — [[Боровиківська сільська рада (Чернігівський район)|Боровиківська сільська рада]].

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Чернігівська область)]]

== Джерела ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=21.08.2011&rf7571=41367 Хатилова Гута]
{{Chernihiv-geo-stub}}
{{Гончарівська селищна громада}}
{{Чернігівський район (Чернігівська область)}}

[[Категорія:Села Чернігівської області]]

title: село Хатилова Гута

Область: Чернігівська область

Район: Чернігівський район

Тер. громада: Гончарівська селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 207,23 осіб/км²

title: Географічні дані

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Хатилова Гута


text:
# Фортуна (фільм)
«Фортуна» (пол. Fuks) — польський комедійний фільм 1999 року режисера Мацея Дуткевича. Прем'єра фільму в Польщі відбулася 20 серпня 1999 року.

## Сюжет
Алексу було лише вісімнадцять. Свій день народження він відсвяткував неймовірно: підірвав вибухівку, викрав автомобіль, допоміг розбити дві міліційні машини. Але він не хуліган. Він плете хитрі інтриги, щоб помститися людині, яку ненавидить. Він має намір вкрасти з товстої каси відомого бізнесмена-ґанґстера Тадеуша, який, як відомо, займається брудними справами. Соня допомагає йому в реалізації плану.

## Акторський склад

### Головні ролі
- Мацей Штур — Алекс Баґінський
- Януш Ґайос — офіцер Мазур
- Адам Ференцій — Тадеуш Баґінський, батько Алекса
- Аґнєшка Крукувна — Соня
- Станіслава Целінська — пані Познанська
- Ґабріела Ковнацька — матір Алекса

## Фільмування
Кінострічку «Фортуна» знімали у Варшаві, столиці Польщі, у період із 5 вересня по 24 жовтня 1998 року.

wikiname: ukwiki

title: Фортуна (фільм)

in_language: uk

wikitext:
{{Фільм
| назва             = Фортуна
| оригінальна назва = {{lang-pl|Fuks}}
| жанр              = [[кінокомедія]]
| актори            = [[Мацей Штур]]
[[Януш Гайос|Януш Ґайос]]
Адам Ференцій
Аґнєшка Крукувна
Станіслава Целінська
Ґабріела Ковнацька
| країни            = {{POL}}
| рік               = 1999
| наступний         = [[Фортуна 2|«Фортуна 2»]] (2024)
}}

'''«Фортуна»''' ({{Lang-pl|Fuks}}) — польський [[комедійний фільм]] 1999 року режисера Мацея Дуткевича. Прем'єра фільму в [[Польща|Польщі]] відбулася 20 серпня 1999 року.

== Сюжет ==
Алексу було лише вісімнадцять. Свій день народження він відсвяткував неймовірно: підірвав вибухівку, викрав автомобіль, допоміг розбити дві міліційні машини. Але він не хуліган. Він плете хитрі інтриги, щоб помститися людині, яку ненавидить. Він має намір вкрасти з товстої каси відомого бізнесмена-ґанґстера Тадеуша, який, як відомо, займається брудними справами. Соня допомагає йому в реалізації плану.

== Акторський склад ==

=== Головні ролі ===

* [[Мацей Штур]] — Алекс Баґінський
* [[Януш Гайос|Януш Ґайос]] — офіцер Мазур
* Адам Ференцій — Тадеуш Баґінський, батько Алекса
* Аґнєшка Крукувна — Соня
* Станіслава Целінська — пані Познанська
* Ґабріела Ковнацька — матір Алекса

== Фільмування ==
Кінострічку «Фортуна» знімали у [[Варшава|Варшаві]], столиці [[Польща|Польщі]], у період із 5 вересня по 24 жовтня 1998 року.

== Примітки ==
<references />

== Посилання ==

* {{IMDb title|id=0210056|title=Фортуна}}
* {{Filmweb|tytuł|654|Фортуна}}
* {{Filmpolski|tytuł|127543|Фортуна}}

{{Ac}}
[[Категорія:Фільми 1999]]
[[Категорія:Фільми Польщі 1999]]
[[Категорія:Кінокомедії 1999]]
[[Категорія:Кінокомедії Польщі|Фортуна 1]]
[[Категорія:Фільми-трилери 1999]]
[[Категорія:Фільми-трилери Польщі|Фортуна 1]]
[[Категорія:Фільми Мацея Дуткевича|Фортуна 1]]
[[Категорія:Фільми за сценаріями Мацея Дуткевича|Фортуна 1]]
[[Категорія:Фільми, зняті у Варшаві|Фортуна 1]]
[[Категорія:Фільми польською мовою|Фортуна 1]]
[[Категорія:Фортуна (серія фільмів)|1]]

title: пол. Fuks

Жанр: кінокомедія

Режисер: Мацей Дуткевичd

Сценарист: Мацей Дуткевичd

У головних · ролях: Мацей Штур · Януш Ґайос · Адам Ференцій · Аґнєшка Крукувна · Станіслава Целінська · Ґабріела Ковнацька

Оператор: Анджей Ярошевичd

Композитор: Марек Косцікевичd

Художник: Анджей Пшедворськийd

Мова: польська

Країна: Польща

Наступний: «Фортуна 2» (2024)


text:
# Ковінгтон Тауншип (округ Лекаванна, Пенсільванія)
Ковінгтон Тауншип (англ. Covington Township) — селище (англ. township) в США, в окрузі Лекаванна штату Пенсільванія. Населення — 2198 осіб (2020).

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у селищі мешкали 2284 особи в 883 домогосподарствах у складі 673 родин. Було 1074 помешкання
Расовий склад населення:
| - 97,0 % — білих - 0,8 % — чорних або афроамериканців - 0,6 % — азіатів - 0,1 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 1,3 %. Частка іспаномовних становила 3,5 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,7 % — особи молодші 18 років, 65,9 % — особи у віці 18—64 років, 14,4 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 44,7 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 100,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,7 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 86 735 доларів США (медіана — 66 429), а середній дохід на одну сім'ю — 98 178 доларів (медіана — 75 625). За межею бідності перебувало 13,0 % осіб, у тому числі 25,8 % дітей у віці до 18 років та 7,3 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 929 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 21,0 %, роздрібна торгівля — 19,9 %, транспорт — 12,8 %, виробництво — 12,5 %.

wikitext:
{{Otherplaces|Ковінгтон (значення){{!}}Ковінгтон}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = селище
|українська назва   = Ковінгтон Тауншип
|оригінальна назва  = {{lang-en|Covington Township}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Dalesville United Methodist Covington TWP Lack Co PA.jpg
|опис зображення= <!-- Daleville United Methodist Church -->
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Пенсільванія
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Лекаванна (округ, Пенсільванія)|Лекаванна]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 61,96
|висота центру НП   = 558
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 36,86
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           =
|DST                    =
|телефонний код         = 570
|поштовий індекс        = 18424, 18444
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 4206916664
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Ковінгтон Тауншип''' ({{lang-en|Covington Township}}) — селище ({{lang-en|township}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Лекаванна (округ, Пенсільванія)|Лекаванна]] штату [[Пенсільванія]]. Населення — 2198 осіб (2020).

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 2010 = 2284
| 2020 = 2198
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=12 Травня 2015|archive-url=https://www.webcitation.org/6YSasqtfX?url=http://www.census.gov/prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у селищі мешкали {{formatnum:2284}} особи в 883 домогосподарствах у складі 673 родин. Було 1074 помешкання

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 97,0 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,8 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,6 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,1 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 1,3 %. Частка іспаномовних становила 3,5 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 19,7 % — особи молодші 18 років, 65,9 % — особи у віці 18—64 років, 14,4 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 44,7 року. На 100 осіб жіночої статі у селищі припадало 100,0 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 97,7 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:86735}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:66429}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:98178}} доларів (медіана — {{formatnum:75625}}). За межею бідності перебувало 13,0 % осіб, у тому числі 25,8 % дітей у віці до 18 років та 7,3 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 929 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 21,0 %, роздрібна торгівля — 19,9 %, транспорт — 12,8 %, виробництво — 12,5 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Лекаванна (округ, Пенсільванія)}}

[[Категорія:Селища Пенсільванії]]
[[Категорія:Населені пункти округу Лекаванна (Пенсільванія)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Пенсільванія

Округ: Лекаванна

Густота населення: 36,86 осіб/км²


text:
# Матвіївка (Понировський район)
Матвіївка (рос. Матвеевка) — присілок в Понировському районі Курської області Російської Федерації.
Населення становить 42 особи. Входить до складу муніципального утворення Верхньо-Смородинська сільрада.

## Історія
Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю Східна Слобожанщина.
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Верхньо-Смородинська сільрада.

## Населення
| 2010 |
| ---- |
| 42   |

title: Матвіївка (Понировський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Матвіївка
|назва ін.       = Матвеевка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Курська область]]
|район           = [[Понировський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Верхньо-Смородинська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 42
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Курська область
}}
'''Матвіївка''' ({{lang-ru|Матвеевка}}) — [[присілок]] в [[Понировський район|Понировському районі]] [[Курська область|Курської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 42 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Верхньо-Смородинська сільрада]].

== Історія ==

Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю [[Східна Слобожанщина]].

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення [[Верхньо-Смородинська сільрада]]<ref>[https://web.archive.org/web/20160314021302/http://zakon.scli.ru/ru/legal_texts/legislation_rf/index.php?d_id4=bb946d29-340c-4f4d-a79c-98e025259910&do4=document&id4=1bcc3f5b-8dc3-4546-b263-22f994cbb55b Закон Курской области от 14.10.2004 № 48-ЗКО «О муниципальных образованиях Курской области»] {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Матвеевка (Поныровский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Понировський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Понировського району]]

title: присілок Матвіївка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Курська область

Муніципальний район: Понировський район

Поселення: Верхньо-Смородинська сільрада

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Матвіївка · Матвіївка


text:
# Богдан Дмитро Пилипович
Дмитро Пилипович Богдан (народився 1915 в селі Валки, тепер Нові Петрівці Вишгородського району Київської області — помер 1944, Михайлівка, Ямпільський район, Вінницька область, Українська РСР, СРСР) — учасник Другої Світової війни, Герой Радянського Союзу.

## Біографія
Звання Героя СРСР присвоєно 24. 03. 45 р. посмертно. Командир окр. сапер, батальйону (52-а армія, 2-й Український фронт), капітан, розміновував та будував мости та пороми при форсуванні р. Дністер. Загинув при арт. нальоті при будівництві мосту через р. Південний Буг і похований в селі Михайлівка Вінницької області. Рідня його і нині мешкає в Нових Петрівцях.

title: Богдан Дмитро Пилипович

wikitext:
{{Othernames|Богдан (прізвище)|Богдан}}
{{Перекласти|ru|Богдан, Дмитрий Филиппович}}
{{Військовик
| ім'я                       =
| оригінал імені             =
| портрет                    =
| розмір                     =
| підпис                     =
| ім'я при народженні        =
| дата народження            = <!--Дата народження у форматі ДД.ММ.РРРР (без шаблонів; наприклад: 12.5.1945 або, що те ж саме - 12.05.1945)-->
| місце народження           =
| дата смерті                = <!--аналогічно даті народження-->
| місце смерті               =
| місце поховання            =
| координати місця поховання =
| прізвисько                 =
| приналежність              =
| країна                     =
| вид збройних сил           =
| рід військ                 =
| освіта                     =
| роки служби                =
| звання                     =
| формування                 =
| командування               =
| битви                      =
| нагороди                   = <!--
  {{ряд|вирівняти=по центру|{{ШаблонНагороди}}|{{ШаблонНагороди}}}}
  {{ряд|вирівняти=по центру|{{ШаблонНагороди}}|{{ШаблонНагороди}}}}
-->
| відносини                  =
| титул                      =
| по відставці               =
| інше                       =
| автограф                   =
}}
'''Дмитро Пилипович Богдан''' (народився 1915 в селі Валки, тепер [[Нові Петрівці]] Вишгородського району Київської області — помер 1944, Михайлівка, Ямпільський район, Вінницька область, Українська РСР, СРСР) — учасник Другої Світової війни, [[Герой Радянського Союзу]].

== Біографія ==
Звання Героя СРСР присвоєно 24. 03. 45 р. посмертно. Командир окр. сапер, батальйону (52-а армія, 2-й Український фронт), капітан, розміновував та будував мости та пороми при форсуванні р. Дністер. Загинув при арт. нальоті при будівництві мосту через р. Південний Буг і похований в селі Михайлівка Вінницької області. Рідня його і нині мешкає в Нових Петрівцях.

== Джерела ==
* http://vyshgorod.info/galerejagoroda/fotogalereja-?func=detail&id=141 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111128130626/http://vyshgorod.info/galerejagoroda/fotogalereja-?func=detail&id=141 |date=28 листопада 2011 }}

{{Герої Радянського Союзу }}

{{Портали|Біографії|СРСР}}

[[Категорія:Герої Радянського Союзу — українці]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з СРСР]]

title: Богдан Дмитро Пилипович

Народження: 23 вересня 1915 · Нові Петрівці, Україна

Смерть: 20 березня 1944 (28 років) · Михайлівка, Ямпільський район, Вінницька область, Українська РСР, СРСР

Поховання: Михайлівка

Країна: УНР · СРСР

Освіта: Ленінградське військово-інженерне училищеd (1939)

Партія: ВКП(б)

Звання: капітан

Війни / битви: вторгнення СРСР до Польщі і німецько-радянська війна

Нагороди: Герой Радянського Союзу · орден Леніна · орден Червоної Зірки · медаль «За бойові заслуги»


text:
# Міа Дімшич
Міа Дімшич (нар. 7 листопада 1992), також відома просто як Міа, — хорватська співачка, авторка пісень, мультиінструменталістка. Представляла Хорватію на Пісенному конкурі Євробачення 2022 в Турині, Італія з піснею «Guilty Pleasure», де посіла 11 місце у півфіналі.

## Біографія
Міа Дімшич народилася 7 листопада 1992 року в місті Осієк, Хорватія.
Співачка має ступінь магістра перекладачки факультету мистецтв Осієцького університету імені Йосипа Юрая Штросмаєра.
Дімшич розпочала свою кар'єру у 2014 році, коли тамбурицький гурт Džentlmeni запросив її супроводжувати їх під час їхнього туру по США та Канаді для хорватської діаспори.

### Музичний вплив
Міа називає співаками, які мали на неї значний вплив Тейлор Свіфт, Кейсі Масгрейвс, Нору Джонс, Віллі Нельсона та Елісон Краусс. Серед хорватських митців — Нено Белан, Златан Стіпішич, Теді Спалато, Олівер Драгоєвич та Харі Рончевич.
Серед музичних інструментів Дімшич використовує Gibson Hummingbird для більшості своїх живих виступів.

## Кар'єра
12 жовтня 2015 року вийшов перший сингл співачки «Budi mi blizu» (укр. Будь поруч зі мною).
7 липня 2016 року вийшла пісня «Život nije siv» (укр. Життя не буває сірим) як головний сингл її дебютного альбому. Дебютний альбом Život nije siv вийшов 20 березня 2017 року. Він досяг першого місця в хорватських чартих та в кінцевому підсумку був сертифікований платиновим у країні.
Другий студійний альбом Дімшич та перший різдвяний альбом — Božićno jutro (укр. Різдвяний ранок) - вийшов 29 листопада 2017 року.
26 липня 2019 року Дімшич випустила пісню «Sva blaga ovog svijeta» (укр. Усі скарби цього світу) з хорватським співаком Марко Толею. Пісня дебютувала на дванадцятому місці хорватського чарту HR Top 40. У серпні того ж року «Sva blaga ovog svijeta» піднялася на першу позицію, зробивши пісню шостим синглом Дімшич, який очолив чарт HR Top 40 у ролі провідної виконавиці.

### Євробачення 2022
17 грудня 2021 року Дімшич була оголошена однією з чотирнадцяти учасників національного відбору Dora 2022 у Хорватії для відбору заявки країни на Пісенний конкурс Євробачення 2022 року з піснею «Guilty Pleasure». 19 лютого 2022 року співачка виграла Dora 2022 та отримала право представляти Хорватію в Турині.
На конкурсі Дімшич отримала 42 бали від журі (10 місце) та 33 бали від глядачів (12 місце), які принесли Хорватії 11 у півфіналі, через що країна не змогла кваліфікуватися до фіналу Євробачення.

title: Міа Дімшич

wikitext:
{{Музикант
| Ім'я                 = Міа Дімшич
| Оригінал_імені       = {{lang-hr|Mia Dimšić}}
| Зображення           = Mia Dimšić, 2021 (cropped).png
| Опис_зображення      =
| Розмір_зображення    = 255px
| Повне_ім'я           = Міа Дімшич
| Дата народження      = 7.11.1992
| Місце народження     = [[Осієк]], [[Хорватія]]
| Дата смерті          =
| Місце смерті         =
| Роки                 = [[2015]] — дотепер
| Країна               = {{HRV}}
| Освіта               =
| Професія             = [[співачка]], [[Автор пісні|авторка пісень]]
| Працював у операх    =
| Співацький голос     =
| Інструмент           = [[вокал]], [[мультиінструменталіст]]ка
| Мова                 = [[Хорватська мова|ховатська]], {{англійська}}
| Жанр                 = [[Попмузика|поп]], [[кантрі-поп]], [[турбо-фолк]]
| Псевдонім            =
| Колектив             =
| Гурт                 =
| Співпраця            =
| Нагороди             =
| Премії               =
| Звання               =
| Лейбл                = Croatia Records
| Сайт                 =
}}

'''Міа Дімшич''' ({{н|ж}} {{дн|7|11|1992}}), також відома просто як '''Міа''', — [[Хорватія|хорватська]] співачка, авторка пісень, мультиінструменталістка. Представляла [[Хорватія на пісенному конкурсі Євробачення|Хорватію]] на [[Пісенний конкурс Євробачення 2022|Пісенному конкурі Євробачення 2022]] в [[Турин]]і, [[Італія]] з піснею [[Guilty Pleasure (пісня)|«Guilty Pleasure»]]<ref>{{Cite web|title=🇭🇷 Croatia: Mia Dimšić to Eurovision 2022|url=https://eurovoix.com/2022/02/19/croatia-mia-dimsic-eurovision-2022/|website=Eurovoix|date=2022-02-19|accessdate=2022-03-27|language=en-GB|first=Laura|last=Ibrayeva|archive-date=19 лютого 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220219223941/https://eurovoix.com/2022/02/19/croatia-mia-dimsic-eurovision-2022/}}</ref>, де посіла 11 місце у півфіналі<ref>{{Cite web|title=First Semi-Final of Turin 2022 - Eurovision Song Contest|url=https://eurovision.tv/event/turin-2022/first-semi-final|website=eurovision.tv|accessdate=2023-07-30}}</ref>.

== Біографія ==
Міа Дімшич народилася 7 листопада 1992 року в місті [[Осієк]], Хорватія<ref name=":0">{{Cite web|title=INTERVJU Mia Dimšić otkrila nam je kako je nastao hit Život nije siv: "Skupile su se frustracije"|url=https://www.index.hr/clanak.aspx?id=1012976|website=www.index.hr|date=2017-09-14|accessdate=2023-07-30|language=hr}}</ref>.

Співачка має ступінь магістра перекладачки факультету мистецтв [[Осієцький університет імені Йосипа Юрая Штросмаєра|Осієцького університету імені Йосипа Юрая Штросмаєра]].

Дімшич розпочала свою кар'єру у 2014 році, коли [[Тамбура (Європа)|тамбурицький]] гурт Džentlmeni запросив її супроводжувати їх під час їхнього туру по [[Сполучені Штати Америки|США]] та [[Канада|Канаді]] для [[Хорватська діаспора|хорватської діаспори]]<ref name=":0" />.

=== Музичний вплив ===
Міа називає співаками, які мали на неї значний вплив [[Тейлор Свіфт]], [[Кейсі Масгрейвс]], [[Нора Джонс|Нору Джонс]], [[Віллі Нельсон|Віллі Нельсона]] та [[Елісон Краусс]]. Серед хорватських митців — Нено Белан, [[Златан Стіпішич]], Теді Спалато, [[Олівер Драгоєвич]] та Харі Рончевич<ref>{{Cite web|url=http://www.zamp.hr/clanak/pregled/1526/sinkopa-mia-dimsic|title=Sinkopa Mia Dimsic|language=hr|accessdate=31 липня 2023}}</ref>.

Серед музичних інструментів Дімшич використовує [[Gibson Hummingbird]] для більшості своїх живих виступів.

== Кар'єра ==
12 жовтня 2015 року вийшов перший сингл співачки «Budi mi blizu» ({{lang-uk|Будь поруч зі мною}})<ref>{{Cite web|url=http://radio.hrt.hr/radio-osijek/clanak/mia-uspjesno-pocinje-s-budi-mi-blizu/104610/|title="Mia uspješno počinje s Budi mi blizu"|first=HRT – Radio Osijek|language=hr|accessdate=30 липня 2023|archive-date=2019-04-25|archive-url=https://web.archive.org/web/20190425220940/https://radio.hrt.hr/radio-osijek/clanak/mia-uspjesno-pocinje-s-budi-mi-blizu/104610/}}</ref>.

7 липня 2016 року вийшла пісня «Život nije siv» ({{lang-uk|Життя не буває сірим}}) як головний сингл її дебютного альбому<ref>{{Cite web|title=Glazbena senzacija godine Mia Dimšić ima prvi album "Život nije siv"!|url=https://www.vecernji.hr/showbiz/glazbena-senzacija-godine-mia-dimsic-ima-prvi-album-zivot-nije-siv-1158197|website=www.vecernji.hr|accessdate=2023-07-30|language=hr}}</ref>. Дебютний альбом ''Život nije siv'' вийшов 20 березня 2017 року. Він досяг першого місця в хорватських чартих та в кінцевому підсумку був сертифікований платиновим у країні<ref>{{Cite web|title=NameBright - Coming Soon|url=http://www.hdu-toplista.com/index.php?what=arhiva&w=details&id=1758|website=www.hdu-toplista.com|accessdate=2023-07-30}}</ref>.

Другий студійний альбом Дімшич та перший різдвяний альбом — ''Božićno jutro'' ({{lang-uk|Різдвяний ранок}}) ''-'' вийшов 29 листопада 2017 року<ref>{{Cite web|title=Mia Dimšić objavila novi album Božićno jutro|url=http://www.glas-slavonije.hr/349841/9/Mia-Dimsic-objavila-novi-album-Bozicno-jutro|website=Glas Slavonije|accessdate=2023-07-30}}</ref>.

26 липня 2019 року Дімшич випустила пісню «Sva blaga ovog svijeta» ({{lang-uk|Усі скарби цього світу}}) з хорватським співаком Марко Толею<ref>{{Cite web|title=Udružili su snage: Mia Dimšić i Marko Tolja novi su glazbeni par|url=https://www.tportal.hr/showtime/clanak/udruzili-su-snage-mia-dimsic-i-marko-tolja-novi-su-glazbeni-par-20190730|website=tportal.hr|accessdate=2023-07-30}}</ref>. Пісня дебютувала на дванадцятому місці хорватського чарту HR Top 40<ref>{{Cite web|title=HR Top 40: Mlada Beta Sudar po prvi put na listi|url=https://www.top-lista.hr/www/2019/07/29/hr-top-40-mlada-beta-sudar-po-prvi-put-na-listi/|website=Top Lista|date=2019-07-29|accessdate=2023-07-30|language=hr|last=https://www.top-lista.hr/www/author/hdu}}</ref>. У серпні того ж року «Sva blaga ovog svijeta» піднялася на першу позицію, зробивши пісню шостим синглом Дімшич, який очолив чарт HR Top 40 у ролі провідної виконавиці<ref>{{Cite web|title=HR Top 40: “Sva blaga ovog svijeta” Mije i Marka Tolje na tronu liste|url=https://www.top-lista.hr/www/2019/08/19/hr-top-40-sva-blaga-ovog-svijeta-mije-i-marka-tolje-na-tronu-liste/|website=Top Lista|date=2019-08-19|accessdate=2023-07-30|language=hr|last=https://www.top-lista.hr/www/author/hdu}}</ref>.

=== Євробачення 2022 ===
17 грудня 2021 року Дімшич була оголошена однією з чотирнадцяти учасників національного відбору ''Dora 2022'' у Хорватії для відбору заявки країни на Пісенний конкурс Євробачення 2022 року з піснею «Guilty Pleasure». 19 лютого 2022 року співачка виграла Dora 2022 та отримала право представляти Хорватію в Турині<ref>{{Cite web|title=Croatia: Mia Negovetic and Bernarda among the 14 acts confirmed for Dora 2022|url=https://wiwibloggs.com/2021/12/17/14-competing-acts-in-croatias-dora-2022/267892/|website=wiwibloggs|date=2021-12-17|accessdate=2023-07-30|language=en-US|first=Mario|last=Melvan}}</ref>.

На конкурсі Дімшич отримала 42 бали від журі (10 місце) та 33 бали від глядачів (12 місце), які принесли Хорватії 11 у півфіналі, через що країна не змогла кваліфікуватися до фіналу Євробачення<ref>{{Cite web|title=Eurovision 2022 Semi-final 1 Results|url=https://eurovisionworld.com/eurovision/2022/semi-final-1|website=Eurovisionworld|accessdate=2023-07-30|language=en-gb}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Хорватія на пісенному конкурсі Євробачення|state=collapsed}}
{{Євробачення 2022|state=expanded}}
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Дімшич Міа}}
[[Категорія:Представники Хорватії на Євробаченні]]
[[Категорія:Учасники Євробачення 2022]]
[[Категорія:Хорватські співачки]]
[[Категорія:Виконавці англійською мовою]]
[[Категорія:Виконавці хорватською мовою]]
[[Категорія:Хорватські музиканти]]
[[Категорія:Мультиінструменталісти]]
[[Категорія:Музикантки]]
[[Категорія:Авторки-виконавиці]]

title: хорв. Mia Dimšić

хорв. Mia Dimšić: Зображення

title: Основна інформація

Повне ім'я: Міа Дімшич

Дата народження: 7 листопада 1992 (32 роки)

Місце народження: Осієк, Хорватія

Роки активності: 2015 — дотепер

Громадянство: Хорватія

Професія: співачка, авторка пісень

Інструменти: вокал, мультиінструменталістка

Мова: ховатська, англійська

Жанр: поп, кантрі-поп, турбо-фолк

Magnum opus: Guilty Pleasure

Лейбл: Croatia Records

Нагороди: Golden Studio Awardd (27 лютого 2018)


text:
# Бенні Бегін
Зеєв Беньямін «Бенні» Бе́гін (івр. זאב בנימין "בני" בגין; нар. 1 березня 1943, Єрусалим) — ізраїльський геолог і політик. Член Кнесету від партії Лікуд, син колишнього прем'єр-міністра Ізраїлю Менахема Бегіна.
Він вивчав геологію в Єврейському університеті в Єрусалимі. Працював у Геологічній службі Ізраїлю. Бегін здобув докторський ступінь у галузі геології в Університеті штату Колорадо у 1978 році.
Міністр науки в уряді Беньяміна Нетаньягу (1996–1999). Був директором Геологічної служби Ізраїлю і міністром без портфеля.

title: Бенні Бегін

wikitext:
{{особа
|ім'я              =
|оригінал імені    =
|жінка             =<!-- будь-яке значення, якщо це жінка -->
|зображення        =
|підпис_зображення =
|розмір            =
|дата народження   =<!-- дд.мм.рррр без шаблонів -->
|місце народження  =
|дата смерті       =<!-- дд.мм.рррр без шаблонів -->
|місце смерті      =
|причина смерті    =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      =
|alma mater        =
|відомий           =
|діяльність        =
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
}}
'''Зеєв Беньямін «Бенні» Бе́гін''' ({{lang-he|זאב בנימין "בני" בגין}}; {{н}} {{Дата народження|1|3|1943}}, [[Єрусалим]]) — [[ізраїль]]ський геолог і політик. Член [[Кнесет]]у від партії [[Лікуд]], син колишнього [[Прем'єр-міністр Ізраїлю|прем'єр-міністра Ізраїлю]] [[Менахем Бегін|Менахема Бегіна]].

Він вивчав [[Геологія|геологію]] в [[Єврейський університет|Єврейському університеті]] в Єрусалимі. Працював у Геологічній службі Ізраїлю. Бегін здобув докторський ступінь у галузі геології в [[Університет штату Колорадо|Університеті штату Колорадо]] у [[1978]] році.

Міністр науки в уряді [[Беньямін Нетаньягу|Беньяміна Нетаньягу]] ([[1996]]–[[1999]]). Був директором Геологічної служби Ізраїлю і [[Міністр без портфеля|міністром без портфеля]].

== Посилання ==
* [http://www.knesset.gov.il/mk/eng/mk_eng.asp?mk_individual_id_t=14 Профіль на сайті парламенту] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150320233106/https://www.knesset.gov.il/mk/eng/mk_eng.asp?mk_individual_id_t=14 |date=20 березня 2015 }}

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Міністри науки і технології Ізраїлю}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Уродженці Єрусалима]]
[[Категорія:Ізраїльські науковці]]
[[Категорія:Депутати кнесету]]
[[Категорія:Міністри Ізраїлю]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Випускники Єврейського університету в Єрусалимі]]

title: івр. זאב בנימין בגין

Народився: 1 березня 1943 (82 роки) · Єрусалим, Велика Британія

Країна: Ізраїль

Місце проживання: Єрусалим

Діяльність: геолог, політик

Галузь: геологія

Відомий завдяки: геологія

Alma mater: Єврейський університет і Університет штату Колорадо

Науковий ступінь: Doctor of Sciences in geologyd

Знання мов: англійська і іврит

Посада: депутат Кнесету, Science, Technology and Space Ministerd, міністр без портфеля Ізраїлюd, депутат Кнесету, депутат Кнесету, депутат Кнесету, депутат Кнесету, депутат Кнесету і депутат Кнесету

Партія: Лікуд і New Hope

Батько: Менахем Бегін

Мати: Еліза Беґін

Діти: Avinadav Begind


text:
# Push to talk
Push to talk (PTT) (англ. Push-to-talk, дос. «натисни щоб говорити») — напівдуплексний стандарт голосового зв'язку з двостороннім радіоінтерфейсом і можливістю передачі сигналу одночасно тільки в одному напрямку. Для переключення між режимами прийому і передачі голосу користувачу необхідно натискати/відпускати відповідну кнопку (тангенту) на радіопристрої.

title: Push to talk

wikitext:
{{Без джерел|дата=лютий 2023}}
'''Push to talk''' ('''PTT''') ({{lang-en|Push-to-talk|||натисни щоб говорити}}) — [[Дуплекс (телекомунікації)|напівдуплексний]] стандарт голосового зв'язку з двостороннім радіоінтерфейсом і можливістю передачі сигналу одночасно тільки в одному напрямку. Для переключення між режимами прийому і передачі голосу користувачу необхідно натискати/відпускати відповідну кнопку ([[тангента|тангенту]]) на радіопристрої.

== Посилання ==
{{бібліоінформація}}
{{Стандарти мобільної телефонії}}
{{tele-stub}}

[[Категорія:Телекомунікації]]


text:
# Ресентимент
Ресентиме́нт (фр. ressentiment, досл. «обурення, злопам'ятність, озлоблення») — це термін, що використовується в психології та філософії, під яким розуміють певну форму незадоволення, змішану з ворожістю до чогось, що ідентифікується як причина заподіяної кривди або розчарування. Почуття слабкості, неповноцінності або заздрості до цієї «причини» призводить до її відкидання або нападу. Іноді образа призводить до пошуку «цапів-відбувайлів». В основі образи зазвичай лежить відчуття постійного безсилля перед обличчям поразки або особистої неповноцінності. Вона може існувати як в індивідуально-психологічній, так і в соціально-психологічній та історичній формах. У філософії образа є предметом моральної критики.

## Походження
Образа, часто невиправдана, може виникати між окремими особами або між окремими особами та інституціями, стосунки між якими сприймаються як несправедливі. Вона може розпалювати давні конфлікти й використовується ідеологіями, окремими особами та громадськими рухами. Медіа, особливо соціальні мережі, посилюють і маніпулюють образою, що призводить до безплідних діалогів та ірраціональних проявів безсилля чи заздрощів.

## Філософія

### Фрідріх Ніцше
Ресентимент — одне з філософських понять німецького філософа Фрідріха Ніцше. Ніцшеанське використання цього терміну, ймовірно, сходить до данського мислителя К'єркегора. Пізніше його підхопив Макс Шелер. У своїй «Генеалогії моралі» (1887) Ніцше пише, що образа — це моральне збочення, яке бере свій початок у давньому культурному та релігійному конфлікті між римлянами та євреями, що породив аскетичний ідеал. Для Ніцше ображені істоти — це раса людей, для яких «справжня реакція, тобто дія, заборонена, і які компенсують себе лише за допомогою уявної помсти». Таким чином, він пов'язує образу з тим, що він називає «рабською мораллю», яка, по суті, складається з образи, не-творця. Ображені люди глибоко реактивні, іншими словами, вони безсилі й розчаровані. Будь-яка людина, якій забороняють діяти, і яка, таким чином, є безсилою, страждає від образи: іншими словами, вона може лише терпіти неможливість самовираження.
Сила полягає в подоланні цього стану (який, згідно з Ніцше є вродженим та нездоланим), як коли ми долаємо бажання помсти. Слабкість, навпаки, полягає в нездатності позбутися її (наприклад, коли бажання помсти стає нав'язливою ідеєю, або коли жаль про скоєний вчинок стає моральними тортурами, які не дають спокою), і тоді людина обертає свої розчарування на свою користь, знаходячи виправдання своєму безсиллю через заперечення й аксіологічну реверсію. Це прагнення знайти виправдання якраз і характеризує «рабську» ментальність, за Ніцше. Така ментальність образи зустрічається, наприклад, в ідеологіях, які визначають себе стосовно реального або уявного «ворога»: ворог (причина безсилля) оцінюється як причина перенесених страждань, і, на противагу цьому, той, хто їх терпить, приписує собі уявну моральну вищість. Ніцше підсумовує це так:
|  | «Вони погані, тому ми хороші». |

### Жиль Дельоз
Жиль Дельоз прокоментував концепцію ressentiment у книзі «Ніцше і філософія» (1962) з метою «стверджувального», антидіалектичного оновлення філософії. Після гегемонії постгегельянських доктрин Дельоз запропонував філософію, яка більше не зосереджується на ідеї діалектичного подолання та критичної активності, а на перевазі активного над реактивним (критика та діалектика ототожнюються з реактивністю та негативізмом).

title: Ресентимент

wikitext:
'''Ресентиме́нт'''<ref>{{Cite web|url=https://slovnyk.me/dict/newsum/ресентимент|title=Ресентимент — Словник української мови у 20 томах|website=Slovnyk.me|language=uk|access-date=2024-04-03}}</ref> ({{lang-fr|ressentiment|rəsɑ̃timɑ̃|4=обурення, злопам'ятність, озлоблення}}) — це термін, що використовується в психології та філософії, під яким розуміють певну форму незадоволення, змішану з ворожістю до чогось, що ідентифікується як причина заподіяної кривди або розчарування. Почуття слабкості, [[Комплекс меншовартості|неповноцінності]] або заздрості до цієї «причини» призводить до її відкидання або нападу. Іноді образа призводить до пошуку «цапів-відбувайлів»<ref>За словами Рене Жерара. Див. Girard René (1982) Le bouc émissaire, Paris, Grasset.</ref>. В основі образи зазвичай лежить відчуття постійного безсилля перед обличчям поразки або особистої неповноцінності. Вона може існувати як в індивідуально-психологічній, так і в соціально-психологічній та історичній формах. У філософії образа є предметом моральної критики.

== Походження ==
Образа, часто невиправдана, може виникати між окремими особами або між окремими особами та інституціями, стосунки між якими сприймаються як несправедливі. Вона може розпалювати давні конфлікти й використовується ідеологіями, окремими особами та громадськими рухами.<ref>Philippe Burrin Ressentiment et Apocalypse. Essai sur l'antisémitisme nazi. 2010 Le Seuil.</ref><ref>Marc Ferro Le ressentiment dans l'histoire: Comprendre notre temps (Vol. 211). 2007 Odile Jacob.</ref><ref>Saul Newman: Anarchism and the politics of ressentiment. Theory & Event, ,vol 4 no 3. 2001</ref> Медіа, особливо соціальні мережі, посилюють і маніпулюють образою, що призводить до безплідних діалогів та ірраціональних проявів безсилля чи заздрощів.<ref>{{Cite news|url=https://journals.openedition.org/questionsdecommunication/2293|title=Nouvelles figures de la rhétorique : la logique du ressentiment|last=Angenot|first=Marc|date=2007-12-31|pages=57–75|language=fr|work=Questions de communication|doi=10.4000/questionsdecommunication.2293|issn=1633-5961|issue=12|access-date=2024-04-03}}</ref>

== Психологія ==
{{у планах}}

== Філософія ==

=== Фрідріх Ніцше ===
Ресентимент — одне з філософських понять німецького філософа [[Фрідріх Ніцше|Фрідріха Ніцше]]. Ніцшеанське використання цього терміну, ймовірно, сходить до данського мислителя [[Серен К'єркегор|К'єркегора]]. Пізніше його підхопив [[Макс Шелер]].<ref>Marc Scheler : ''L'Homme du ressentiment'', trad. fr. 1950.</ref> У своїй [[Генеалогія моралі|«Генеалогії моралі»]] (1887) Ніцше пише, що образа — це моральне збочення, яке бере свій початок у давньому культурному та релігійному конфлікті між римлянами та євреями, що породив аскетичний ідеал. Для Ніцше ображені істоти — це раса людей, для яких «справжня реакція, тобто дія, заборонена, і які компенсують себе лише за допомогою уявної помсти».{{sfn|Ніцше|2002}} Таким чином, він пов'язує образу з тим, що він називає «рабською мораллю», яка, по суті, складається з образи, не-творця. Ображені люди глибоко реактивні, іншими словами, вони безсилі й розчаровані. Будь-яка людина, якій забороняють діяти, і яка, таким чином, є безсилою, страждає від образи: іншими словами, вона може лише терпіти неможливість самовираження.

Сила полягає в подоланні цього стану (який, згідно з Ніцше є вродженим та нездоланим), як коли ми долаємо бажання помсти. Слабкість, навпаки, полягає в нездатності позбутися її (наприклад, коли бажання помсти стає нав'язливою ідеєю, або коли жаль про скоєний вчинок стає моральними тортурами, які не дають спокою), і тоді людина обертає свої розчарування на свою користь, знаходячи виправдання своєму безсиллю через заперечення й аксіологічну реверсію. Це прагнення знайти виправдання якраз і характеризує «рабську» ментальність, за Ніцше. Така ментальність образи зустрічається, наприклад, в ідеологіях, які визначають себе стосовно реального або уявного «ворога»: ворог (причина безсилля) оцінюється як причина перенесених страждань, і, на противагу цьому, той, хто їх терпить, приписує собі уявну моральну вищість. Ніцше підсумовує це так:
{{Цитата|«Вони погані, тому ми хороші».}}

=== Жиль Дельоз ===
[[Жиль Дельоз]] прокоментував концепцію ressentiment у книзі «Ніцше і філософія» (1962) з метою «стверджувального», антидіалектичного оновлення філософії. Після гегемонії постгегельянських доктрин Дельоз запропонував філософію, яка більше не зосереджується на ідеї діалектичного подолання та критичної активності, а на перевазі активного над реактивним (критика та діалектика ототожнюються з реактивністю та негативізмом).

== Див. також ==
* [[Проєкція (психологія)|Психологічна проєкція]]
* [[Менталітет краба]]
* [[Синдром високого маку]]
* [[Закон Янте]]

== Примітки ==
{{примітки|2}}

== Джерела ==
* {{h|Ніцше|2002|''Ніцше Ф.'' По той бік добра і зла (прелюдія до філософії майбутнього) ; Генеалогія моралі / [[Фрідріх Ніцше]] ; пер. з нім. Анатолія Онишка. — Львів<nowiki> </nowiki>: Літопис, 2002. — 319 с. — {{nobr|ISBN 966-7007-64-1}}.}}

== Література ==
* {{УМЕ4|частина=Злопам'ятливість|сторінки= 500}}
* {{УМЕ12|частина=Ресентимент|сторінки=1582—1583}}

{{1em}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Психологія|Філософія}}

[[Категорія:Психічні процеси]]
[[Категорія:Концепції етики]]
[[Категорія:Соціальна філософія]]
[[Категорія:Упередження]]
[[Категорія:Соціальні концепції]]
[[Категорія:Екзистенціалізм]]
[[Категорія:Фрідріх Ніцше]]


text:
# Архітектура Ахеменідів
Архітектура Ахеменідів (перс. معماری هخامنشیان) відноситься до архітектурних досягнень держав Ахеменідів, що проявляється в будівництві найкрасивіших міст того періоду, таких як Персеполіс, Сузи і Екбатана. Архітектура Ахеменідів в основному була спрямована на будівництво храмів для поклоніння та будівель громадських заходів, таких як Зороастрійські храми, мавзолеї, споруджені на честь загиблих царів, наприклад, мавзолей Кіра Великого. Особливість персько-ахеменідської архітектури була в її еклектичному характері з елементами мідійської, ассирійської та греко-азійської архітектури. Проте архітектура тих часів зберігала унікальну перську ідентичність .
Архітектурна спадщина Ахеменідів, починаючи з розширення імперії близько 550 р. до н. е., була періодом творчого розквіту, який залишив неймовірне багатство архітектурної спадщини, починаючи з мавзолею Кіра Великого в Пасаргадах і найкрасивіших будівель в квітучому місті Персеполь тієїх епохи. З появою другої перської імперії, тобто династії Сасанідів в 224–624 роках, традиції Ахеменідської архітектури відродилися в будівництві храмів, присвячених вогню і монументальних палаців .
Мабуть, найяскравішою із споруд часів Ахеменідів, що дійшли до нас, на сьогоднішній день це руїни Персеполя, колись процвітаючого міста, заснованого Ахеменідським царем Дарієм Великим для державних і церемоніальних функцій. Персеполь виступав також як одна із чотирьох столиць величезної імперії. Подібні архітектурні об'єкти інфраструктури були також зведені в Сузах та Екбатані, що виступають в аналогічних функціях як Персеполіс.

## Гробниця Кіра Великого
Незважаючи на те, що Кір Великий правив великою частиною стародавнього світу, дизайн гробниці вкрай простий і скромний у порівнянні з мавзолеями та гробницями інших древніх царів та правителів, у яких мавзолеї були величними. Простота конструкції справляє потужний ефект на глядача, оскільки за винятком декількох каменів під дахом і невеликою розеткою над його входом, немає інших стилістичних факторів, що відволікають, і це є унікальним явищем для тієї епохи.

### Опис
Після смерті Кіра Великого його останки були віддані землі в його столиці Пасаргадах, саме в цьому мавзолеї. Геометрична форма гробниці майже не змінилася за ці роки. Великий камінь чотирикутної форми в основі (сорок п'ять футів на сорок два фути), на ньому сім пірамідальних каменів, нерегулярних невеликих прямокутних каменів (можливо, як відсилання до семи планет із сонячної системи) досягає висоти у вісімнадцять футів. Далі, структура згорнувшись утворює кубічну споруду з маленьким отвором або вікном на одному боці, де навіть найстрункіші і худі люди ледве можуть протиснутися.
Будівля, або так званий «будиночок» є прямокутним, витягнутим кубом, який знаходиться прямо на вершині пірамідальних кам'яних сходинок, і становить два метри завширшки, два метри заввишки і три метри завдовжки. Внутрішня частина будівлі має невелику камеру на кілька метрів завширшки та висоту, і близько чотирьох метрів завглибшки. У цій камері знаходиться труна Кіра Великого. Дах будівлі має однакову довжину і ширину, як і сама будівля. Навколо могили була низка колон, які не збереглися до наших днів. Стародавній грецький історик Арріан вказував на те, що Кір Великий був справді похований у камері всередині будівлі. Він описує, як Александр Македонський, побачивши під час свого візиту до Пасаргади цю гробницю, дізнався, що тіло Кіра Великого було віддано землі внизу структури, і бачив, що сама гробниця насправді кенотаф чи хибна гробниця. Також йдеться, що спочатку там була золота труна всередині мавзолею, поставлена на стіл із золотими опорами, всередині якої тіло Кіра Великого було віддано землі.

### Історія мавзолею
Переклади стародавніх грецьких джерел описують, що гробниця була побудована в саду Пасаргади, в оточенні дерев та декоративних чагарників. В оточенні гробниці були Ахеменідські протектори (або волхви), які захищали будівлю від крадіжок або пошкоджень. Волхви були групою зороастрійських спостерігачів, які жили у своїх окремих кімнатах, можливо, в караван-сараї. Вони були під опікою держави Ахеменідів, а за деякими даними вони отримували щодня як зарплату хліб або борошно, а також одну вівцю. Кілька років по тому під час хаосу, створеного Александром Македонським під час вторгнення в Персію, і втрат централізованої влади і волхвів, гробниця Кіра Великого була зламана і більшість його коштовностей були розграбовані. Коли Александр дістався гробниці, він отримав жах від того, яким чином гробниця збереглася так ідеально. Незважаючи на розграбування гробниці, Александр наказав Арістобулу з Кассандрії покращити стан гробниці та відновити її колишній вигляд.
Гробниця витримала випробування часом упродовж близько 2500 років. Після арабського вторгнення в Персію та розпаду Сасанідської імперії, арабська армія хотіла знищити цей унікальний історичний артефакт, на тій підставі, що це було проти ісламських догматів. Але активний опір з боку місцевих персів запобіг руйнації мавзолею. Тоді перси перейменували могилу і представили її арабам як гробницю матері царя Соломона.
Шах Ірану Мохаммед Реза Пехлеві, останній офіційний монарх Персії, під час 2500 літнього ювілею святкування Перської імперії вшановував Ахеменідських царів, особливо Кіра Великого. Як і Александр Македонський, Шах Ірану хотів реконструювати та реставрувати цю спадщину Кіра Великого. Крім того, Шах Ірану був зацікавлений у захисті всіх імперських історичних артефактів.
Після іранської революції гробниця Кіра Великого пережила первісний хаос та вандалізм з боку ісламських революційних прихильників, які порівняли перські імперські історичні артефакти з періодом Шахського Ірану. ЮНЕСКО включило гробницю Кіра Великого та стародавнє місто Пасаргадах до списку Світової спадщини.

## Персеполіс
Назва «Персеполіс» — латинізована назва старого перського імені Парса, який у буквальному значенні означає місто персів. Це стародавнє місто також є видатним архітектурним досягненням держави Ахеменідів. Місто Персеполіс було однією з чотирьох столиць імперії. Місто було засноване близько 560 року до н. е. Цар Дарій I переніс сюди столицю після 520 року до н. е., затіявши масштабне будівництво.
У ту епоху місто швидко розвивається і стає центром урочистих свят та культурних заходів, центром для почесних гостей та відвідувачів на уклін до царя, є приватною резиденцією перських царів, житлом сатрапів. Також у цьому місті вперше пройде навесні свято Новруз. Престиж і велике багатство Персеполіса були добре відомі у стародавньому світі, і це найкраще описує грецький історик Діодор Сицилійський як: «найбагатше місто під сонцем».

Сьогодні археологічні залишки цього колись процвітаючого міста розташовані за 70 кілометрів на північний схід від сучасного іранського міста Шираз, у провінції Парс, що на південному заході Ірану. Стародавній Персеполіс це широкий комплекс висотою 40 футів, шириною 100 футів, і довжиною третину милі, що складається з декількох залів, коридорів, широких терас, та особливих, подвійних, симетричних сходів, які забезпечували доступ до верхньої тераси. У сходах окреслюють рельєфи сцен різних мотивів із повсякденного життя людей чи природи, включаючи деякі, які як метафоричні; деякі сцени описують природні акти, такі як лев нападає на свою здобич або символіка весни та Навруза ведмеді. Інші сцени зображують послів з інших царств, що підносять цареві дари, і навіть сцени із зображенням королівських гвардійців, чи сцен соціальних взаємодій між охоронцями чи сановниками. Ці сходи іноді називають як «весь світ».

### Ападана
Центром комплексу є Ападана Дарія, що піднята над терасою на висоту 4 метри. До неї ведуть дві парадні сходи, настільки пологі, що ними можна було проїхати на колісницях. Головну цінність цих сходів і всієї тераси Ападани становлять рельєфи, висічені на кам'яних плитах. З зовнішньої сторони сходів вони зображають урочисту ходу царської гвардії, а з внутрішньої — ходу слуг, що несуть баранів, судини, бурдюки з вином. Така сама дія зафіксована і на рельєфах самої Ападани: тут у процесію вистроєні представники підкорених народів. Структура була спочатку закритою і складалася з елементів глинобитних стін понад 5 метрів та завдовжки понад 20 метрів. Колони були унікальні в тому, що на кожному складковому камені часто зображувалися бики чи тварини. Ці колони в портиках мали кругову основу.
Багато дослідників давно вважають, що процесії данників, які прикрашають сходи Ападани, буквально відтворюють якийсь щорічний захід, можливо, присвячений святкуванню Нового року. Біля східних дверей Ападани зображений цар царів Дарій I, що сидить на троні, за ним стоїть спадкоємець престолу Ксеркс. Сама Ападана була великою залою, оточеною вестибюлями. Дах споруди, ймовірно, був дерев'яним і підтримувався сімдесятьма двома кам'яними колонами, тринадцять з яких збереглися.

### Трипіліон та стоколонна зала
За Ападаною приблизно в центрі тераси знаходився Трипілон, мабуть, головний парадний зал у Персеполі. Його сходи прикрашені рельєфними зображеннями сановників, на його східних воротах був ще один рельєф, що зображував Дарія I на троні та спадкоємця Ксеркса. Далі розташовувалося величезне приміщення, назване археологами Залом ста колон, за кількістю знайдених основ колон. З боків північного портика стояли великі кам'яні бики, вісім кам'яних воріт були прикрашені сценами з царського життя і боїв царя з демонами. Обидва парадні приміщення — Ападана і Зал ста колон — майже квадратної форми; до будинків, де вони розташовані, ззаду примикали лабіринти скарбниць, комор та житлових приміщень, від яких збереглися практично лише одні фундаменти.

### Гарем Ксеркса
У південній частині платформи були палац Ксеркса, житлові та підсобні приміщення, а також царська скарбниця, прикрашена чудовими рельєфними зображеннями Дарія та Ксеркса. Найбільш цікавою з них є будівля, названа першим персепольським археологом Херцфельдом Гаремом Ксерксом. Вона складалася з двадцяти двох невеликих двох-трьох-кімнатних приміщень, де могли проживати багато жінок із малолітніми дітьми.

### Тачара
Праворуч від Ападани знаходився тачара (житловий палац) Дарія I. Палац був оздоблений рельєфними зображеннями. У палаці є напис їхнього творця: «Я, Дарій, великий цар, цар царів, цар країн, син Гістаспа, Ахеменід, побудував цей палац». Сьогодні від тахари залишилися лише фундамент, кам'яні портали з дверними отворами та нижні частини стін з уцілілими барельєфами.

### Водна система Персеполісу
Каналізаційні мережі Персеполіса були одним із найскладніших у стародавньому світі. Персеполіс побудований біля підніжжя гори Рахмат, через це люди поєднали місто до підніжжя гори. Персеполіс був найважливішим культурним центром. Часто під час свят, наприклад на початку весни під час свята Новруз місто затоплювалося через великі опади і стоки води від льоду та снігу. Тому каналізаційні мережі набували великого значення у цей критичний момент. Каналізація використовувалася для спрямування потоку води зверху вниз від північних областей, а також для обслуговування жителів міста та їх потреби у воді.
З метою запобігання затопленню Ахеменіди використовували дві техніки, щоб направити в інший бік розтанутий сніг та гірські стоки: першою технікою був збір стоків у резервуар, квадратний отвір з розмірами 4,2 метра та глибиною до 60 метрів, що дозволяло зібрати до 555 кубометрів або 554 000 літрів води та стоку. Вода прямувала у бік водосховища через кілька кладок ринв, розташованих навколо конструкції. Друга стратегія була для відведення води від будівель. Для цього резервуари повинні були бути заповнені повністю; цей метод використовувався в резервуарі розмірів 180 метрів у довжину, 7 метрів завширшки і 2,6 метра глибину, який знаходився в західній частині міста.
Системи водопостачання, однак, були набагато складнішими, ніж техніка зборів води у водосховищі та резервуарі. За давніх часів система закритих труб була дуже складною. Іригаційна труба була розділена на п'ять зон, дві труби в північній частині будівлі і три в південній частині. Дивно, але на той час зрошувальна система була розроблена. Вона працювала таким чином: щоб вода текла однаково, на місцях існували центральні дренажні канали в центрі колони та невеликі стічні отвори та провідники на кожному поверсі, та окрема труба, щоб брати воду з даху. П'ять труб володіли стоком продуктивністю в 260 літрів в секунду, яка явно більша, ніж сума, необхідна для обробки гірських стоків, вказуючи, що система також використовується для водопостачання мешканців, видалення та очищення стічних вод, і навіть для зрошення садів навколо конструкції.

### Структурні технології Персеполісу
Для того, щоб така масивна конструкція, функціонувала належним чином, як наприклад вага покрівлі, колони і тераси, вони повинні були бути розподілені рівномірно. Будівництво біля підніжжя гори було добре продумана, оскільки частина підніжжя гори підтримує цю важку структуру. Для будівництва даху та стелі використовувалося рівномірно дерево та камінь, тим самим знижуючи її загальну вагу. Широке використання каменю в Персеполісі гарантувало його структурну цілісність протягом усього терміну його використання та збереження.

title: Архітектура Ахеменідів

wikitext:
{{універсальна картка}}
[[Файл:Persepolis_06.jpg|праворуч|міні| Руїни Персеполя]]
[[Файл:Persepolis_5.JPG|праворуч|міні| Рельєф [[Безсмертні|Безсмертних воїнів]]]]
[[Файл:Persepolis_relief.jpg|праворуч|міні| Рельєф де зображений лев, що кусає бика]]
'''Архітектура Ахеменідів''' ({{Lang-fa|معماری هخامنشیان}}) відноситься до архітектурних досягнень [[Імперія Ахеменідів|держав Ахеменідів]], що проявляється в будівництві найкрасивіших міст того періоду, таких як [[Парса|Персеполіс]], [[Сузи]] і [[Екбатана]]. Архітектура Ахеменідів в основному була спрямована на будівництво храмів для поклоніння та будівель громадських заходів, таких як [[Зороастрійський храм|Зороастрійські храми]], мавзолеї, споруджені на честь загиблих царів, наприклад, мавзолей Кіра Великого. Особливість персько-ахеменідської архітектури була в її еклектичному характері з елементами мідійської, ассирійської та греко-азійської архітектури<ref>{{Книга
|заголовок = Как изучать архитектуру
|видавництво = {{Нп3|Dodd, Mead & Co.|Dodd, Mead and Company|en|Dodd, Mead & Co.}}
|рік = 1917
|сторінки = 80
|посилання = https://books.google.com/?id=HnoWAAAAYAAJ&pg=PA80&dq=Persian+Architecture#v=onepage&q=Persian%20Architecture&f=false
|мова = und
|автор = Чарльз Генри Кэффин
}}</ref>. Проте архітектура тих часів зберігала унікальну перську ідентичність<ref>{{Книга
|заголовок = Словарь иранских традиционных и архитектурных терминов (перс. فرهنگ واژه‌های معماری سنتی ایران)
|видавництво = Издательство Камьяб
|рік = 2010
|сторінки = 44
|ISBN = 978-964-350-316-1
|посилання = http://lccn.loc.gov/2010342544
|мова = ru
|автор = Джафар Саид Фаллах
|назва =
|archivedate = 13 липня 2012
|archiveurl = https://archive.today/20120713082632/http://lccn.loc.gov/2010342544
}}</ref> .

Архітектурна спадщина Ахеменідів, починаючи з розширення імперії близько 550 р. до н. е., була періодом творчого розквіту, який залишив неймовірне багатство архітектурної спадщини, починаючи з мавзолею Кіра Великого в Пасаргадах і найкрасивіших будівель в квітучому місті Персеполь тієїх епохи<ref name="book">{{Книга
|заголовок = Понимание архитектуры
|видавництво = [[I.B. Tauris|I.B.Tauris]]
|рік = 2005
|сторінки = 211
|посилання = https://books.google.com/?id=fMfCkY6-9joC&pg=PA211&dq=Achaemenid+architecture#v=onepage&q=Achaemenid%20architecture&f=false
|ISBN = 9781845110895
|мова = und
|автор = Марко Буссальи
}}</ref>. З появою другої [[Перська імперія|перської імперії]], тобто [[Династія Сасанідів|династії Сасанідів]] в 224–624 роках, традиції Ахеменідської архітектури відродилися в будівництві храмів, присвячених вогню і монументальних палаців<ref name="gov">{{Книга
|заголовок = Древние города: археология городской жизни в древнем Ближнем Востоке, Египте, Греции и Риме
|видавництво = [[Taylor & Francis#Acquired companies and discontinued imprints|Psychology Press]]
|рік = 2003
|сторінки = 186
|посилання = https://books.google.com/?id=8aLb5pnm1j4C&pg=PA186&dq=persepolis+Cyrus+the+Great#v=onepage&q=persepolis%20Cyrus%20the%20Great&f=false
|ISBN = 9780415121828
|мова = ru
|автор = Чарльз Гейтс
}}</ref> .

Мабуть, найяскравішою із споруд часів Ахеменідів, що дійшли до нас, на сьогоднішній день це руїни Персеполя, колись процвітаючого міста, заснованого Ахеменідським царем [[Дарій I Великий|Дарієм Великим]] для державних і церемоніальних функцій. Персеполь виступав також як одна із чотирьох столиць величезної імперії. Подібні архітектурні об'єкти інфраструктури були також зведені в Сузах та Екбатані, що виступають в аналогічних функціях як Персеполіс.

== Гробниця Кіра Великого ==
[[Файл:Pasargades_cyrus_cropped.jpg|міні| Мавзолей Кіра Великого]]
[[Файл:Tomb_of_Cyrus_the_Great_animated.gif|праворуч|міні| Анімована 3D модель гробниці]]
[[Файл:CyrustheGreatTomb.jpg|праворуч|міні| Розміри кам'яних щаблів пірамідальної структури]]
[[Файл:CyrustheGreattombEdifice.jpg|праворуч|міні| Розміри будівлі, дах та будівля без пірамідальної структури]]
Незважаючи на те, що [[Кир Великий|Кір Великий]] правив великою частиною стародавнього світу, дизайн гробниці вкрай простий і скромний у порівнянні з мавзолеями та гробницями інших древніх царів та правителів, у яких мавзолеї були величними. Простота конструкції справляє потужний ефект на глядача, оскільки за винятком декількох каменів під дахом і невеликою розеткою над його входом, немає інших стилістичних факторів, що відволікають, і це є унікальним явищем для тієї епохи<ref name="ronald">{{Книга
|заголовок = Искусство Персии
|видавництво = [[Издательство Йельского университета|Yale University Press]]
|рік = 1989
|сторінки = 27—8
|посилання = https://books.google.com/?id=G2Qkf0h2Pj4C&pg=PA27&dq=simplicity+of+the+tomb+of+cyrus+the+great#v=onepage&q=simplicity%20of%20the%20tomb%20of%20cyrus%20the%20great&f=false
|мова = und
|автор = В. Рональд Ферье
}}</ref>.

=== Опис ===
Після смерті Кіра Великого його останки були віддані землі в його столиці Пасаргадах, саме в цьому мавзолеї<ref name="UN">{{Cite web|title=Пасаргады|last=Центр Всемирного наследия ЮНЕСКО|year=2006|accessdate=2010-12-26|url=http://whc.unesco.org/en/list/1106|archive-date=21 липня 2011|archive-url=https://web.archive.org/web/20110721210229/http://whc.unesco.org/en/list/1106}}</ref>. Геометрична форма гробниці майже не змінилася за ці роки. Великий камінь чотирикутної форми в основі (сорок п'ять футів на сорок два фути), на ньому сім пірамідальних каменів, нерегулярних невеликих прямокутних каменів (можливо, як відсилання до семи планет із сонячної системи) досягає висоти у вісімнадцять футів. Далі, структура згорнувшись утворює кубічну споруду з маленьким отвором або вікном на одному боці, де навіть найстрункіші і худі люди ледве можуть протиснутися.

Будівля, або так званий «будиночок» є прямокутним, витягнутим кубом, який знаходиться прямо на вершині пірамідальних кам'яних сходинок, і становить два метри завширшки, два метри заввишки і три метри завдовжки. Внутрішня частина будівлі має невелику камеру на кілька метрів завширшки та висоту, і близько чотирьох метрів завглибшки. У цій камері знаходиться труна Кіра Великого. Дах будівлі має однакову довжину і ширину, як і сама будівля. Навколо могили була низка колон, які не збереглися до наших днів. Стародавній грецький історик [[Арріан]] вказував на те, що Кір Великий був справді похований у камері всередині будівлі. Він описує, як [[Александр Македонський]], побачивши під час свого візиту до Пасаргади цю гробницю, дізнався, що тіло Кіра Великого було віддано землі внизу структури, і бачив, що сама гробниця насправді [[кенотаф]] чи хибна гробниця. Також йдеться, що спочатку там була золота труна всередині мавзолею, поставлена на стіл із золотими опорами, всередині якої тіло Кіра Великого було віддано землі.

=== Історія мавзолею ===
Переклади стародавніх грецьких джерел описують, що гробниця була побудована в саду Пасаргади, в оточенні дерев та декоративних чагарників. В оточенні гробниці були Ахеменідські протектори (або волхви), які захищали будівлю від крадіжок або пошкоджень. Волхви були групою зороастрійських спостерігачів, які жили у своїх окремих кімнатах, можливо, в караван-сараї. Вони були під опікою держави Ахеменідів, а за деякими даними вони отримували щодня як зарплату хліб або борошно, а також одну вівцю. Кілька років по тому під час хаосу, створеного Александром Македонським під час вторгнення в Персію, і втрат централізованої влади і волхвів, гробниця Кіра Великого була зламана і більшість його коштовностей були розграбовані. Коли Александр дістався гробниці, він отримав жах від того, яким чином гробниця збереглася так ідеально. Незважаючи на розграбування гробниці, Александр наказав Арістобулу з [[Кассандра (півострів)|Кассандрії]] покращити стан гробниці та відновити її колишній вигляд.

Гробниця витримала випробування часом упродовж близько 2500 років. Після арабського вторгнення в Персію та розпаду [[Держава Сасанідів|Сасанідської імперії]], арабська армія хотіла знищити цей унікальний історичний артефакт, на тій підставі, що це було проти ісламських догматів. Але активний опір з боку місцевих персів запобіг руйнації мавзолею. Тоді перси перейменували могилу і представили її арабам як гробницю матері царя Соломона.

Шах Ірану [[Мохаммед Реза Пахлаві|Мохаммед Реза Пехлеві]], останній офіційний монарх Персії, під час 2500 літнього ювілею святкування Перської імперії вшановував Ахеменідських царів, особливо Кіра Великого. Як і Александр Македонський, Шах Ірану хотів реконструювати та реставрувати цю спадщину Кіра Великого. Крім того, Шах Ірану був зацікавлений у захисті всіх імперських історичних артефактів.

Після іранської революції гробниця Кіра Великого пережила первісний хаос та вандалізм з боку ісламських революційних прихильників, які порівняли перські імперські історичні артефакти з періодом Шахського Ірану. [[ЮНЕСКО]] включило гробницю Кіра Великого та стародавнє місто Пасаргадах до [[Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Азії і Тихоокеанському регіоні|списку Світової спадщини]].

== Персеполіс ==
Назва «Персеполіс» — латинізована назва старого перського імені ''Парса'', який у буквальному значенні означає ''місто персів''. Це стародавнє місто також є видатним архітектурним досягненням [[Імперія Ахеменідів|держави Ахеменідів]]. Місто Персеполіс було однією з чотирьох столиць імперії. Місто було засноване близько 560 року до н. е. Цар [[Дарій I Великий|Дарій I]] переніс сюди столицю після 520 року до н. е., затіявши масштабне будівництво.

У ту епоху місто швидко розвивається і стає центром урочистих свят та культурних заходів, центром для почесних гостей та відвідувачів на уклін до царя, є приватною резиденцією перських царів, житлом сатрапів. Також у цьому місті вперше пройде навесні свято Новруз. Престиж і велике багатство Персеполіса були добре відомі у стародавньому світі, і це найкраще описує грецький історик [[Діодор Сицилійський]] як: «найбагатше місто під сонцем».

Сьогодні археологічні залишки цього колись процвітаючого міста розташовані за 70 кілометрів на північний схід від сучасного іранського міста [[Шираз]], у провінції [[Фарс (остан)|Парс]], що на південному заході Ірану. Стародавній Персеполіс це широкий комплекс висотою 40 [[фут]]ів, шириною 100 футів, і довжиною третину милі, що складається з декількох залів, коридорів, широких терас, та особливих, подвійних, симетричних сходів, які забезпечували доступ до верхньої тераси. У сходах окреслюють рельєфи сцен різних мотивів із повсякденного життя людей чи природи, включаючи деякі, які як метафоричні; деякі сцени описують природні акти, такі як лев нападає на свою здобич або символіка весни та Навруза ведмеді. Інші сцени зображують послів з інших царств, що підносять цареві дари, і навіть сцени із зображенням королівських гвардійців, чи сцен соціальних взаємодій між охоронцями чи сановниками. Ці сходи іноді називають як «весь світ».{{Панорама|2009-11-24 Persepolis 02.jpg|1000px|Панорама руїн Персеполіса}}

=== Ападана ===
Центром комплексу є Ападана Дарія, що піднята над терасою на висоту 4 метри. До неї ведуть дві парадні сходи, настільки пологі, що ними можна було проїхати на колісницях. Головну цінність цих сходів і всієї тераси Ападани становлять рельєфи, висічені на кам'яних плитах. З зовнішньої сторони сходів вони зображають урочисту ходу царської гвардії, а з внутрішньої — ходу слуг, що несуть баранів, судини, бурдюки з вином. Така сама дія зафіксована і на рельєфах самої Ападани: тут у процесію вистроєні представники підкорених народів. Структура була спочатку закритою і складалася з елементів глинобитних стін понад 5 метрів та завдовжки понад 20 метрів. Колони були унікальні в тому, що на кожному складковому камені часто зображувалися бики чи тварини. Ці колони в портиках мали кругову основу.

Багато дослідників давно вважають, що процесії данників, які прикрашають сходи Ападани, буквально відтворюють якийсь щорічний захід, можливо, присвячений святкуванню Нового року. Біля східних дверей Ападани зображений цар царів Дарій I, що сидить на троні, за ним стоїть спадкоємець престолу Ксеркс. Сама Ападана була великою залою, оточеною вестибюлями. Дах споруди, ймовірно, був дерев'яним і підтримувався сімдесятьма двома кам'яними колонами, тринадцять з яких збереглися.

=== Трипіліон та стоколонна зала ===
За Ападаною приблизно в центрі тераси знаходився Трипілон, мабуть, головний парадний зал у Персеполі. Його сходи прикрашені рельєфними зображеннями сановників, на його східних воротах був ще один рельєф, що зображував Дарія I на троні та спадкоємця Ксеркса. Далі розташовувалося величезне приміщення, назване археологами Залом ста колон, за кількістю знайдених основ колон. З боків північного портика стояли великі кам'яні бики, вісім кам'яних воріт були прикрашені сценами з царського життя і боїв царя з демонами. Обидва парадні приміщення — Ападана і Зал ста колон — майже квадратної форми; до будинків, де вони розташовані, ззаду примикали лабіринти скарбниць, комор та житлових приміщень, від яких збереглися практично лише одні фундаменти.

=== Гарем Ксеркса ===
У південній частині платформи були палац Ксеркса, житлові та підсобні приміщення, а також царська скарбниця, прикрашена чудовими рельєфними зображеннями Дарія та Ксеркса. Найбільш цікавою з них є будівля, названа першим персепольським археологом Херцфельдом Гаремом Ксерксом. Вона складалася з двадцяти двох невеликих двох-трьох-кімнатних приміщень, де могли проживати багато жінок із малолітніми дітьми.

=== Тачара ===
Праворуч від Ападани знаходився тачара (житловий палац) Дарія I. Палац був оздоблений рельєфними зображеннями. У палаці є напис їхнього творця: «Я, Дарій, великий цар, цар царів, цар країн, син Гістаспа, Ахеменід, побудував цей палац». Сьогодні від тахари залишилися лише фундамент, кам'яні портали з дверними отворами та нижні частини стін з уцілілими барельєфами.

=== Водна система Персеполісу ===
Каналізаційні мережі Персеполіса були одним із найскладніших у стародавньому світі. Персеполіс побудований біля підніжжя гори Рахмат, через це люди поєднали місто до підніжжя гори. Персеполіс був найважливішим культурним центром. Часто під час свят, наприклад на початку весни під час свята Новруз місто затоплювалося через великі опади і стоки води від льоду та снігу. Тому каналізаційні мережі набували великого значення у цей критичний момент. Каналізація використовувалася для спрямування потоку води зверху вниз від північних областей, а також для обслуговування жителів міста та їх потреби у воді.

З метою запобігання затопленню Ахеменіди використовували дві техніки, щоб направити в інший бік розтанутий сніг та гірські стоки: першою технікою був збір стоків у резервуар, квадратний отвір з розмірами 4,2 метра та глибиною до 60 метрів, що дозволяло зібрати до 555 кубометрів або 554 000 літрів води та стоку. Вода прямувала у бік водосховища через кілька кладок ринв, розташованих навколо конструкції. Друга стратегія була для відведення води від будівель. Для цього резервуари повинні були бути заповнені повністю; цей метод використовувався в резервуарі розмірів 180 метрів у довжину, 7 метрів завширшки і 2,6 метра глибину, який знаходився в західній частині міста.

Системи водопостачання, однак, були набагато складнішими, ніж техніка зборів води у водосховищі та резервуарі. За давніх часів система закритих труб була дуже складною. Іригаційна труба була розділена на п'ять зон, дві труби в північній частині будівлі і три в південній частині. Дивно, але на той час зрошувальна система була розроблена. Вона працювала таким чином: щоб вода текла однаково, на місцях існували центральні дренажні канали в центрі колони та невеликі стічні отвори та провідники на кожному поверсі, та окрема труба, щоб брати воду з даху. П'ять труб володіли стоком продуктивністю в 260 літрів в секунду, яка явно більша, ніж сума, необхідна для обробки гірських стоків, вказуючи, що система також використовується для водопостачання мешканців, видалення та очищення стічних вод, і навіть для зрошення садів навколо конструкції.

=== Структурні технології Персеполісу ===
Для того, щоб така масивна конструкція, функціонувала належним чином, як наприклад вага покрівлі, колони і тераси, вони повинні були бути розподілені рівномірно. Будівництво біля підніжжя гори було добре продумана, оскільки частина підніжжя гори підтримує цю важку структуру. Для будівництва даху та стелі використовувалося рівномірно дерево та камінь, тим самим знижуючи її загальну вагу. Широке використання каменю в Персеполісі гарантувало його структурну цілісність протягом усього терміну його використання та збереження.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y Лекції з історії архітектури: Перська імперія.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220130182925/https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y&gl=US&hl=en |date=30 січня 2022 }} [https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y Іран.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220130182925/https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y&gl=US&hl=en |date=30 січня 2022 }} [https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y Пасаргади.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220130182925/https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y&gl=US&hl=en |date=30 січня 2022 }} [https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y Ірпінь.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220130182925/https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y&gl=US&hl=en |date=30 січня 2022 }} [https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y Сузи (YouTube)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220130182925/https://www.youtube.com/watch?v=Ghe2LPbKz6Y&gl=US&hl=en |date=30 січня 2022 }}
* [https://www.youtube.com/watch?v=eHlWjxH5Bik ЮНЕСКО: Старе місто Персеполь (YouTube)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220130182923/https://www.youtube.com/watch?v=eHlWjxH5Bik |date=30 січня 2022 }}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Ахеменідська імперія]]
[[Категорія:Архітектурні стилі]]
[[Категорія:Антична архітектура]]

Країна: Імперія Ахеменідів

Попередник: Median architectured

Наступник: Seleucid architectured


text:
# Кремовий зефір
Кремовий зефір, маршмелловий крем, зефірний крем (англ. marshmallow creme) — один з різновидів американських солодощів. Має дуже солодкий смак, кремовий за текстурою. Найближчий родич — маршмеллоу. Марка крему Marshmallow Fluff фірми Durkee-Mower, Inc використовується в Новій Англії для приготування «флаффернаттера» . До складу крему входять кукурудзяний сироп, цукровий сироп, ваніль та яєчні білки .

## Історія
«Маршмеллова паста» з рецептів кінця XIX століття має щільну консистенцію. Найперша згадка маршмеллового крему в американських куховарських книгах зустрічається в Fannie Farmer's Boston School Cook Book, надрукованій в 1896 році. У розділі книжки про начинки для торту дається рецепт маршмеллової пасти. У 1902 році в книжці Сари Тайсон Рорер Mrs. Rorer's New Cook Book описується рецепт «маршмеллової начинки».
Приблизно на початку XX століття, мешканець Сомервіля (Массачусетс і винахідник продукту Solo Marshmallow Creme Арчибальд Квері почав продавати свою версію крему від дверей до дверей. Він незабаром продав рецепт двом кондитерам з Лінн (Массачусетс), Х. Аллену Дерку і Фреду Мауеру, за $ 500. Продукт вперше з'явився на ринку в 1917 році в бляшанках під назвою Toot Sweet Marshmallow Fluff. У 1940-х крем почали продавати в скляній тарі, а назва змінилася на Marshmallow Fluff. Нині компанія Durkee-Mower є однією з трьох компаній в Північній Америці, яка виробляє кремовий зефір. Дві інші — компанія Kraft з Jet-Puffed Marshmallow Creme і компанія Solo Foods з Solo Marshmallow Creme.
«Fluff» належить до регіональних кулінарних традицій Північного Сходу США. Одна з популярних страв — флаффернаттер, бутерброд з Marshmallow Fluff і арахісовою пастою. Крім того, на банці з кремом надрукований ще один безпрограшний рецепт виготовлення шоколадного фаджу.
Як мінімум з 2006 року в Сомервіллі в Юніон-сквер проходить щорічний фестиваль What the Fluff?, що відзначає винахід Fluff Арчібальдом Квері . Традиційні заходи фестивалю включають науковий ярмарок, виставки, кулінарні конкурси та карнавальні ігри, такі як bean-bag toss, — все тематично пов'язане з кремом.
Згідно зі статтею  The Boston Globe  2006 року, сенатор Массачусетс Джарретт Барріос запропонував ввести обмеження на кількість щотижневих порцій бутерброда флаффернаттер у вигляді поправки в законопроєкт щодо обмеження шкідливої їжі в школах. Пізніше пропозиція була відхилена. Також в 2006 році, Державний представник штату Кеті-Енн Райнштайн планувала подати законопроєкт, що надає флафернаттеру статус офіційного сендвіча Массачусетсу. Цей інцидент місцеві мешканці називають «The Great 2006 Kerfluffle».

## Натеф
Кремовий зефір — це також один із видів традиційних солодощів в арабській кухні, де вона називаються «безе з мильнянки», або «натеф» . Оригінальний рецепт готується на основі коренів  мильнянки лікарської або коренів алтеї лікарської (в англ. мові «маршмеллова рослина»), але сучасні комерційні версії практично ідентичні американському кремовому зефіру.

title: Кремовий зефір

wikitext:
{{Не плутати|Зефір|зефіром | кондитерським виробом, яке містить у своєму складі яблучне пюре, а також має іншу форму}}
{{Кулінарна страва}}

'''Кремовий зефір, маршмелловий крем, зефірний крем''' ({{lang-en|marshmallow creme}}) — один з різновидів [[Сполучені Штати Америки|американських]] [[Кондитерські вироби|солодощів]]. Має дуже солодкий смак, кремовий за текстурою. Найближчий родич — [[маршмеллоу]]. Марка крему Marshmallow Fluff фірми Durkee-Mower, Inc використовується в Новій Англії для приготування «флаффернаттера» <ref>{{Cite web |url=https://www.marshmallowfluff.com/history-of-marshmallow-fluff/ |title=Архівована копія |accessdate=12 жовтня 2018 |archive-date=28 лютого 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190228210903/https://marshmallowfluff.com/history-of-marshmallow-fluff/ }}</ref>. До складу крему входять [[кукурудзяний сироп]], [[Сироп|цукровий сироп]], [[ваніль]] та яєчні білки <ref>{{Cite web|url=https://www.marshmallowfluff.com/faq/|title="Flufferently" Asked Questions|quote=Marshmallow Fluff contains Corn Syrup, Sugar Syrup, Dried Egg Whites and Vanillin. Strawberry Fluff contains Corn Syrup, Sugar Syrup, Dried Egg Whites, Artificial Flavor, Vegetable Juice Color. There are no artificial preservatives, stabilizers or emulsifiers in any of our products.|date=2016|publisher=Durkee Mower, Inc.|accessdate=17 квітня 2017|archive-date=18 квітня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170418084332/https://www.marshmallowfluff.com/faq/}}</ref>.

== Історія ==
«Маршмеллова паста» з рецептів кінця XIX століття має щільну консистенцію. Найперша згадка маршмеллового крему в американських куховарських книгах зустрічається в Fannie Farmer's Boston School Cook Book, надрукованій в 1896 році. У розділі книжки про начинки для торту дається рецепт маршмеллової пасти. У 1902 році в книжці Сари Тайсон Рорер Mrs. Rorer's New Cook Book описується рецепт «маршмеллової начинки»<ref>{{Cite web|url=http://www.foodtimeline.org/foodcandy.html#marshmallowcreme|title=Marshmallow cream/creme|publisher=Lynne Olver|accessdate=12 жовтня 2018|archive-date=4 травня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180504002845/http://www.foodtimeline.org/foodcandy.html#marshmallowcreme}}</ref>.

Приблизно на початку XX століття, мешканець [[Сомервіль (Массачусетс)|Сомервіля (Массачусетс]] і винахідник продукту Solo Marshmallow Creme<ref>{{Cite news|title=At Fluff-inspired festival, sweet teeth come out to play (Boston Globe)|first=Tracy|last=Jan|url=http://www.boston.com/news/local/massachusetts/articles/2006/10/01/at_fluff_inspired_festival_sweet_teeth_come_out_to_play/|work=The Boston Globe|date=1 жовтня 2006|accessdate=19 липня 2008|archive-date=26 липня 2008|archive-url=https://web.archive.org/web/20080726003633/http://www.boston.com/news/local/massachusetts/articles/2006/10/01/at_fluff_inspired_festival_sweet_teeth_come_out_to_play/}}</ref> {{iw|Арчибальд Квері|||Archibald Query}} почав продавати свою версію крему від дверей до дверей. Він незабаром продав рецепт двом кондитерам з [[Лінн (Массачусетс)]], Х. Аллену Дерку і Фреду Мауеру, за $ 500. Продукт вперше з'явився на ринку в 1917 році в бляшанках під назвою Toot Sweet Marshmallow Fluff. У 1940-х крем почали продавати в скляній тарі, а назва змінилася на Marshmallow Fluff. Нині компанія Durkee-Mower є однією з трьох компаній в [[Північна Америка|Північній Америці]], яка виробляє кремовий зефір. Дві інші — компанія [[Kraft]] з [[Jet-Puffed Marshmallow Creme]] і компанія [[Solo Foods]] з Solo Marshmallow Creme.

«Fluff» належить до регіональних кулінарних традицій [[Північний схід США|Північного Сходу США]]. Одна з популярних страв — [[флаффернаттер]], бутерброд з Marshmallow Fluff і арахісовою пастою. Крім того, на банці з кремом надрукований ще один безпрограшний рецепт виготовлення шоколадного фаджу.

Як мінімум з 2006 року в Сомервіллі в Юніон-сквер проходить щорічний фестиваль What the Fluff?, що відзначає винахід Fluff Арчібальдом Квері <ref>{{Cite web|url=http://www.flufffestival.com/|title=What the Fluff? festival, Somerville, Massachusetts|accessdate=20 травня 2017|archive-date=13 червня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170613083914/http://www.flufffestival.com/}}</ref>. Традиційні заходи фестивалю включають науковий ярмарок, виставки, кулінарні конкурси та карнавальні ігри, такі як bean-bag toss, — все тематично пов'язане з кремом.

Згідно зі статтею <span> [[The Boston Globe]] </span> 2006 року, сенатор Массачусетс Джарретт Барріос запропонував ввести обмеження на кількість щотижневих порцій бутерброда флаффернаттер у вигляді поправки в законопроєкт щодо обмеження шкідливої їжі в школах. Пізніше пропозиція була відхилена. Також в 2006 році, Державний представник штату Кеті-Енн Райнштайн планувала подати законопроєкт, що надає флафернаттеру статус офіційного сендвіча Массачусетсу. Цей інцидент місцеві мешканці називають «The Great 2006 Kerfluffle»<ref>{{Cite news|title=Fluff fans fight back at Statehouse|url=http://www.boston.com/news/local/massachusetts/articles/2006/06/20/fluff_fans_fight_back_at_statehouse/|work=Boston Globe|accessdate=8 липня 2006|archiveurl=https://web.archive.org/web/20081012092100/http://www.boston.com/news/local/massachusetts/articles/2006/06/20/fluff_fans_fight_back_at_statehouse/|archivedate=October 12, 2008}}</ref>.

== Натеф ==
Кремовий зефір — це також один із видів традиційних солодощів в арабській кухні, де вона називаються «[[безе]] з [[Мильнянка лікарська|мильнянки»]], або «натеф» <ref>{{Cite web|url=http://www.tasteofbeirut.com/soapwort-meringue-natef/|title=Soapwort meringue (Natef)|website=Taste of Beirut|date=23 квітня 2012|accessdate=5 жовтня 2017|archive-date=6 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171006012838/http://www.tasteofbeirut.com/soapwort-meringue-natef/}}</ref>. Оригінальний рецепт готується на основі коренів <span> [[Мильнянка лікарська|мильнянки лікарської]]</span><ref>{{Cite web|url=http://www.anissas.com/natef-a-miraculous-transformation/|title=natef: a miraculous transformation : anissa's blog|website=www.anissas.com|accessdate=5 жовтня 2017|archive-date=6 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171006111855/http://www.anissas.com/natef-a-miraculous-transformation/}}{{better source|date=October 2017}}</ref> або коренів [[Алтея лікарська|алтеї лікарської]] (в англ. мові «маршмеллова рослина»), але сучасні комерційні версії практично ідентичні американському кремовому зефіру.

== Див. також ==
* [[Безе]]

== Примітки ==
{{Примітки|2}}

== Посилання ==
* [http://www.marshmallowfluff.com/ Домашня сторінка Marshmallow Fluff] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070925061416/http://www.marshmallowfluff.com/ |date=25 вересня 2007 }}
* [http://www.suzannes-specialties.com/ Домашня сторінка Ricemellow Creme] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180814132740/http://www.suzannes-specialties.com/ |date=14 серпня 2018 }}
* [http://www.unionsquaremain.org/ What the Fluff? A Tribute to Union Square Invention - festival honoring Archibald Query and Marshmallow Fluff] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181003140817/http://www.unionsquaremain.org/ |date=3 жовтня 2018 }}
* [https://www.youtube.com/watch?v=eJj_kuO8Q-Y&list=UUTMKkuXID0Mu3Zplsdq2JUg The Velveteen Lounge Kitsch-en Celebrates National Fluffernutter Day] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160307045916/https://www.youtube.com/watch?v=eJj_kuO8Q-Y&list=UUTMKkuXID0Mu3Zplsdq2JUg |date=7 березня 2016 }}
{{Бібліоінформація}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Американська кухня]]
[[Категорія:Десерти]]
[[Категорія:Намазки]]

title: Кремовий зефір

Походження: США

Необхідні компоненти: кукурудзяний сироп, цукор, яєчний білок і flavour enhancerd


text:
# Підбавки (орнітологічний заказник)
Пі́дбавки — орнітологічний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт природно-заповідного фонду Івано-Франківської області.
Розташований у межах Городенківського району Івано-Франківської області, неподалік від села Ясенів-Пільний.
Площа 1,9 га. Перебуває у віданні Ясенево-Пільнівська сільської ради.
Статус надано для збереження місць гніздування лебедя-шипуна, лелеки білого, чаплі рудої, бугайчика, луня польового тощо.

title: Підбавки (орнітологічний заказник)

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name = Підбавки
(орнітологічний заказник)
  | зображення =
  | зображення_підпис =
  | ширина_зображення = 300px
  | мапа =
  | підпис =
  | ширина_мапи =
  | локатор_x =
  | локатор_y =
  | розташування = {{UKR}}
[[Івано-Франківська область]],
[[Городенківський район]]
  | nearest_city = [[Городенка]]
  | lat_degrees =
  | lat_minutes =
  | lat_seconds =
  | lat_direction = N
  | long_degrees =
  | long_minutes =
  | long_seconds =
  | long_direction = E
  | площа = 1,9 га
  | заснований = до 2005 р.
  | число_відвідувачів =
  | рік_відвідувачів =
  | керуюча_організація = [[Ясенево-Пільнівська сільська рада]]
  |Карта розташування = Україна Івано-Франківська область
}}
{{Otheruses|Підбавки (ботанічний заказник)}}
'''Пі́дбавки''' — [[орнітологічний заказник]] місцевого значення в Україні. Об'єкт [[Природно-заповідний фонд Івано-Франківської області|природно-заповідного фонду Івано-Франківської області]].

Розташований у межах [[Городенківський район|Городенківського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]], неподалік від села [[Ясенів-Пільний]].

Площа 1,9 га. Перебуває у віданні [[Ясенево-Пільнівська сільська рада|Ясенево-Пільнівська сільської ради]].

Статус надано для збереження місць гніздування [[лебідь-шипун|лебедя-шипуна]], [[лелека білий|лелеки білого]], [[чапля руда|чаплі рудої]], [[бугайчик]]а, [[лунь польовий|луня польового]] тощо.

== Джерела ==
«Структура і принципи формування регіональної екологічної мережі в Івано-франківській області». Стор. 69. Орнітологічний заказник місцевого значення «Підбавки»
{{Природно-заповідний фонд Городенківського району}}
[[Категорія:Орнітологічні заказники Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Природно-заповідний фонд Городенківського району]]

title: Підбавки · (орнітологічний заказник)

Країна: Україна

Розташування: Україна · Івано-Франківська область, · Городенківський район

Найближче місто: Городенка

Оператор: Ясенево-Пільнівська сільська рада


text:
# Сєверо-Курильський міський округ
Сєверо-Курильський район (рос. Северо-Курильский район) — адміністративно-територіальна одиниця (район) та муніципальне утворення (муніципальний район) у складі Сахалінської області Російської Федерації.
Адміністративний центр — місто Сєверо-Курильськ.

## Географія
Знаходиться на північній частині Курил.
Сєверо-Курильський район прирівняний до районів Крайньої Півночі. На півдні через протоку Діани межує з Курильським районом, на півночі через Першу Курильську протоку — з Камчатським краєм.

## Історія
В 1875 — 1945 рр. територія перейшла до Японії. Район утворений 5 червня 1946 року в складі Южносахалінської області Хабаровського краю РРФСР. 2 січня 1947 року Южносахалінська область була ліквідована, її територія включена до складу Сахалінської області, яка була виведена зі складу Хабаровського краю.
Міський округ утворений 1 січня 2005 року. До 2012 р. основним найменуванням був Сєверо-Курильський район, після 2012 року --Курильський міський округ.

## Населення
| 1959   | 1970  | 1979  | 1989  | 2002  | 2009  | 2010  |
| ------ | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- | ----- |
| 10 619 | ↘3888 | ↗4236 | ↗5420 | ↘2592 | ↘2389 | ↗2536 |
| 2011   | 2012  | 2013  | 2014  | 2015  | 2016  | 2017  |
| ↘2531  | ↗2634 | ↘2560 | ↘2487 | ↘2448 | ↗2501 | ↗2587 |
| 2018   | 2019  |       |       |       |       |       |
| ↘2507  | ↘2485 |       |       |       |       |       |

title: Сєверо-Курильський міський округ

wikitext:
{{Муніципальний район Росії
|назва     = Сєверо-Курильський район
|назва ін. = {{lang-ru|Северо-Курильский район}}
|прапор       = Flag of Severo-Kurilsk (Sakhalin oblast).png
|опис прапора =
|герб         = Coat of Arms of Severo-Kurilsk rayon (Sakhalin oblast).png
|опис герба   =
|розташування =
|мапа         = Location of Severo-Kurilsky District (Sakhalin Oblast).svg
|суб'єкт      = [[Сахалінська область]]
|код ЗКАТУ    =
|утворений    = [[1946]]
|населення    = 2485 (2019)
|дані         =
|площа        = 3501,23
|густота      =
|код району   =
|поштові індекси =
|центр           = місто [[Сєверо-Курильськ]]
|округи          =
|міські округи   =
|міські поселення   =
|сільські поселення =
|міські НП       =
|сільські НП     =
|міста           =
|смт             =
|села            =
|селища          =
|адреса          =
|вебсторінка     = http://poronaisk.admsakhalin.ru/
|голова РДА      =
|голова району   =
}}
'''Сєверо-Курильський район''' ({{lang-ru|Северо-Курильский район}}) — адміністративно-територіальна одиниця (район) та муніципальне утворення (муніципальний район) у складі [[Сахалінська область|Сахалінської області]] Російської Федерації.

Адміністративний центр — місто [[Сєверо-Курильськ]].

== Географія ==
Знаходиться на північній частині [[Курильські острови|Курил]].

Сєверо-Курильський район прирівняний до районів Крайньої Півночі.<ref>{{Cite web |url=http://www.gks.ru/bgd/regl/b09_22/IssWWW.exe/Stg/territoriya.htm |title=Перечень районов Крайнего Севера и приравненных к ним местностей |accessdate=2020-04-27 |archive-date=2021-11-14 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211114210037/http://www.gks.ru/bgd/regl/b09_22/IssWWW.exe/Stg/territoriya.htm }}</ref> На півдні через протоку [[протока Діани|Діани]] межує з [[Курильський район|Курильським районом]], на півночі через [[Перша Курильська протока|Першу Курильську протоку]] — з [[Камчатський край|Камчатським краєм]].

== Історія ==
В 1875 — 1945 рр. територія перейшла до Японії. Район утворений 5 червня 1946 року в складі [[Южносахалінська область|Южносахалінської області]] [[Хабаровський край|Хабаровського краю]] [[РРФСР]]. 2 січня 1947 року Южносахалінська область була ліквідована, її територія включена до складу [[Сахалінська область|Сахалінської області]], яка була виведена зі складу Хабаровського краю.

Міський округ утворений 1 січня 2005 року. До 2012 р. основним найменуванням був Сєверо-Курильський район, після 2012 року --Курильський міський округ.

== Населення ==
{{Населення РФ|Северо-Курильский городской округ}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

{{Сахалінська область}}

[[Категорія:Райони Сахалінської області]]
[[Категорія:Сєверо-Курильський район]]

title: рос. Северо-Курильский район

Герб: Прапор

title: Основні дані

Суб'єкт Російської Федерації: Сахалінська область

title: Населені пункти та поселення

Адміністративний центр: місто Сєверо-Курильськ

Населені пункти та поселення: Мапа району

title: Влада