text:
# Острозька Біблія
Острозька Біблія — перше повне видання Біблії (як Нового, так і Старого Завіту) церковнослов'янською мовою. Видання було підготовано гуртком учених при Острозькій академії та видано в Острозі протягом 1580 і 1581 років заходами князя Костянтин-Василя Острозького. Надрукована друкарем Іваном Федоровим на папері з філігранями Буської папірні і містить 628 аркушів з численними заставками, кінцівками та ініціалами.
Острозька Біблія відіграла важливу роль у боротьбі проти наступу католицької церкви на православ'я.[джерело?]

## Контекст
Острозька Біблія з'явилася у час активної видавничої діяльності, коли представники різних конфесій вперше друкували власні версії Біблії різними європейськими мовами. На противагу протестантським переклададам Біблії періоду Реформації, католицька церква розпочала друк власних перекладів Біблії у рамках Контрреформації.
Одним із безпосередніх стимулів для публікації православної Біблії в Острозі стала публікація католицької Біблії Леополіти (1561), першої друкованої Біблії перекладеної польською мовою. Через два роки польською мовою була надрукована протестантська Берестейська Біблія (1563).

## Історія пам'ятки
Видавець зібрав церковнослов'янські та грецькі списки з монастирів усього православного Сходу. Зокрема Діонісій Раллі Палеолог за вказівкою папи Григорія XIII близько 1578–1579 рр. привіз з Рима до Острога список Біблії. Із Москви було привезено копію повної рукописної Геннадіївської Біблії (1499). Зібрані списки звіряли з грецькою Септуаґінтою, редагували або наново перекладали.
На відміну від Геннадієвської Біблії, у видання не включили коментарі, передмови та додаткові статті католицьких схоластів.
Текст О.Б. готувався до друку, звірявся та узгоджувався за різними списками, редагувався та доповнювався членами острозького літературно-видавничого осередку впродовж декількох років. При цьому використовувалися не тільки церковнослов'янські, а й грецькі, латинські, єврейські джерела та західноєвропейські видання біблійного тексту. Через те, що друкування О.Б. не було завершене в намічений термін, є варіанти видання з післямовами 1580 р. та 1581 р.
О.Б. містить, окрім канонічного біблійного тексту, передмову від імені Костянтина Острозького, ще одну передмову й два вірші ректора Острозької академії Герасима Смотрицького та коротку післямову Івана Федорова.
Деякі екзепляри Острозької Біблії невдовзі після її друку опинилися у Західній Європі. Так, князь Костянтин-Василь Острозький подарував один примірник Папі Римському Григорію XIII. Московський цар Іван Грозний подарував екземпляр англійському послу Джерому Горсею. Відомий примірник, що належав шведському королю Густаву II Адольфу.
З уніфікованим правописом Острозька Біблія була передрукована 1663 року в Москві, а з подальшими текстовими виправленнями гуртка під проводом богослова Єпіфанія Славинецького, а згодом Я. Блотніцького та В. Лящевського, стала основою Синодальної (Єлисаветинської) Біблії 1751 і 1756 рр. (справлене видання, з якого передруковані усі наступні). Над текстом О.Б. працював П. Беринда і з неї виписував матеріал для свого «Лексикону» 1627 р. Редакційно-перекладацька робота над О.Б. свідчить про високу мовну культуру в Україні в кінці XVI ст. У перередагуванні О.Б. брав участь і Лопатинський Теофілакт.

## Відмінності між екземплярами
Хоча на титульному листі всіх екземплярів Острозької Біблії вказано 1581 рік, в літературі поширилась думка, що існувало два видання — 1580 та 1581 років. Ця теза базувалася на тому, що в різних екземплярах по-різному датовані післямови: 12 липня 1580 і 12 серпня 1581. Проте дослідження радянської бібліографині Антоніни Зьорнової, на базі порівняння декількох десятків екземплярів Острозької Біблії, показало, що було одне видання — 1581 року. За цією версією, початково планувалося закінчити друк 12 липня 1580 року, що і було вказано Федоровим у післямові. Коли стало зрозуміло, що друк не завершиться до цієї дати, друкарі почали друкувати аркуші із новою очікуваною датою завершення роботи — 12 серпня 1581. При комплектації екземплярів старий аркуш був замінений новим лише у частині тиражу.
Окрім дати післямови, в екземплярах Острозької Біблії є й інші відмінності: як в оформленні, так і в тексті. Це пояснюють тим, що протягом видруку в набір вносили зміни і виправлення. При цьому варіативні аркуші при комлектуванні екземплярів підбирали в різних комбінаціях, яких відомо 29. Із них 7 комбінацій зустрічаються у значній кількості екземплярів.

## Поліграфічні та мистецькі особливості
За обсягом це надзвичайно велике видання, проте завдяки майстерності набору та застосуванню дрібного шрифту книга не видається такою масивною чи незграбною. Надрукована О.Б. форматом в аркуш, двома шпальтами і складається з 1256 сторінок. Текст організований у декілька рахунків у відповідності зі змістом. На аркуші вміщено 50 рядків тексту. При друкуванні О.Б. використано 6 різних за розмірами та графікою шрифтів (4 кириличних та 2 грецьких), спеціально виготовлених для цієї книги.
Для основного тексту використано дрібний півустав з елементами скоропису.[джерело?]
За підрахунками книгознавців, О.Б. містить 3 240 000 друкованих знаків. Ілюстративне оформлення видання вирізняється стриманістю, продуманістю композиції, художнім смаком. Видання розпочинається із титульного аркуша у гравійованій рамці, на звороті титулу уміщено герб Костянтина Острозького, у кінці книги — друкарську марку Івана Федоровича. Потекстових ілюстрацій немає, однак при оформленні О.Б. широко використовувалися традиційні для кириличних книг елементи декоративного оформлення — заставки, кінцівки, ініціали, численні композиції з виливних прикрас. У виданні уміщено 81 заставку з 16 дощок, 70 кінцівок із 17 дощок, 1384 гравійованих ініціали, а також численні композиції з виливних прикрас.

## Тираж і збережені примірники
Тираж видання на книжці не зазначений, однак фахівці вважають, що О.Б. була надрукована у безпрецедентно великій, як на свій час, кількості примірників: 1500—2000. На сьогодні відомо більше 350 збережених примірників пам'ятки.
Примірники О.Б. є у збірках бібліотек України — у Києві, Львові, Харкові, Одесі, Острозі, Ужгороді, Сімферополі, а також у Росії, Білорусі, Польщі, Великій Британії, Болгарії та ін. країнах.

### Колекція НБУВ
У Національній бібліотеці України імені В. І. Вернадського (НБУВ) зберігається 18 примірників О.Б.: 16 — у відділі стародруків та рідкісних видань, 2 — у відділі бібліотечних зібрань та історичних колекцій. Підбірка Острозьких Біблій НБУВ є однією з найбільших у світі. Значна кількість примірників дає широкі можливості для порівняльних досліджень, виявлення та зіставлення варіантів набору, відмінностей художнього оформлення, аналізу використаного паперу, вивчення текстологічної роботи читачів, провенієнцій тощо.
У НБУВ зберігають примірники О.Б., що в різний час належали до збірок Київської духовної академії, Київського університету св. Володимира, Києво-Печерської лаври, Києво-Софійського собору, Києво-Видубецького, Київського Пустинно-Микільського, Харківського Преображенського, Милецького Миколаївського, Жировицького Успенського монастирів, Волинської духовної семінарії, Кременецького ліцею.
На деяких примірниках О.Б. збірки НБУВ містяться цінні власницькі записи, що належать видатному українському граверу Олександру Тарасевичу, архімандриту Києво-Печерської лаври Іоанникію Сенютовичу тощо. Примірник, що належав останньому польському королю Станіславу Августу Понятовському, має дві післямови — 1580 р. та 1581 р. У складі одного із примірників уміщено т. зв. «віленські аркуші», що додруковувалися до неповних примірників О.Б. бл. 1595 р., і на сьогоднішній день є рідкісними.

## Перевидання

### Факсимільне перевидання церковнослов'янською
- Острозька Біблія = Библіа, сиріч книги Ветхаго и Новаго Завіта по языку словенску. М: Московская старообрядческая печатня, 1914. 669 арк.
  - Це видання не було ні науковим, ні факсимільним; у ньому не було дотримано оригінальної орфографії О. Б.[4]
- Острізька Біблія. = The Ostroh Bible 1581. Видання Колеґії св. Андрея в Вінніпезі. Winnipeg, 1983.
- Комиссия по сохранению и изданию памятников письменности при Советском фонде культуры. М.-Л.: Слово-Арт, 1988.

### Переклади українською
- Библіа, сиріч книги Ветхаго и Новаго Завіта по языку словенску. Пер. з церковнослов'янської: Рафаїл Турконяк. Львів: Благодійний фонд «Книга»; Київ: Українське Біблійне Товариство. 2006. 1956 стор. ISBN 966-7136-37-X (прим.: текст паралельно церковнослов'янською та українською) (pdf ebook версія)
  - (передрук) Библіа, сиріч книги Ветхаго и Новаго Завіта по языку словенску. Пер. з церковнослов'янської: Рафаїл Турконяк. Львів: ФОП Мойса С. В.; Львів: Благодійний фонд «Книга»; Київ: Українське Біблійне Товариство. 2010. 1058 стор. ISBN 978-966-8641-51-0 (2-ге вид.) (прим.: текст лише українською)

### Оцифрована версія
У 2021 році оцифровану версію Острозької Біблії оприлюднили в інтернеті. Оцифрування книги присвятили 440 річниці її створення. Відсканована версія доступна на сайті заповідника, її можна переглядати та завантажити. Працівники установи оцифрували примірник, що експонують в Музеї книги та друкарства Острога.

title: Острозька Біблія

wikitext:
{{Картка книги
|назва = Острозька Біблія
|назва_оригіналу =
|зображення = Ostrog Bible, title page, 1581.jpg
|ширина =
|підпис_зображення = Титульний лист оригінального видання
|автор = [[Іван Федорович]]
|ілюстрації =
|дизайн_обкладинки =
|країна = [[Велике князівство Литовське]]
|мова = [[церковнослов'янська мова|церковнослов'янська]]
|серія =
|тема =
|жанр = друкована [[Біблія]]
|місце = Острог
|видавництво_укр = Благодійний фонд «Книга»
|видавництво_ориг = [[Острозька академія|Острозька школа]]
|дата_публікації = 1581
|дата публікації українською = 2006
|перекладач = [[Рафаїл Турконяк|Роман (Реймонд) Павлович Торконяк]] (2006)
|носій = [[папір]]
|розмір =
|вага =
|томів =
|сторінок = 1256 стор.
|isbn =
|попередній_твір =
|наступний_твір =
|тираж =
}}

'''Острозька Біблія''' — перше повне видання Біблії (як Нового, так і Старого Завіту) [[Церковнослов'янська мова|церковнослов'янською мовою]]. Видання було підготовано гуртком учених при [[Острозька академія|Острозькій академії]] та видано в [[Острог|Острозі]] протягом [[1580]] і [[1581]] років заходами князя [[Острозький Костянтин-Василь|Костянтин-Василя Острозького]]. Надрукована друкарем [[Федоров Іван|Іваном Федоровим]] на папері з [[Філігрань|філігранями]] [[Папірня в Буську|Буської папірні]] і містить 628 аркушів з численними заставками, кінцівками та ініціалами.

Острозька Біблія відіграла важливу роль у боротьбі проти наступу католицької церкви на православ'я.{{факт|дата=грудень 2024}}

== Контекст ==

Острозька Біблія з'явилася у час активної видавничої діяльності, коли представники різних конфесій вперше друкували власні версії Біблії різними європейськими мовами. На противагу [[протестантизм|протестантським]] переклададам Біблії періоду [[Реформація|Реформації]], [[католицька церква]] розпочала друк власних перекладів Біблії у рамках [[Контрреформація|Контрреформації]].

Одним із безпосередніх стимулів для публікації православної Біблії в Острозі стала публікація католицької [[Біблія Леополіти|Біблії Леополіти]] (1561), першої друкованої Біблії перекладеної [[польська мова|польською мовою]]. Через два роки польською мовою була надрукована протестантська [[Берестейська Біблія]] (1563).<ref name="Kavaliunaite2024">{{cite journal |last=Kavaliūnaitė |first=Gina |title=Old Testament translations in the Grand Duchy of Lithuania and their contexts |work=Karaim language in use: a collection of scholarly articles |year=2024 |pages=117-127 |url=https://epublications.vu.lt/object/elaba:200009075/200009075.pdf }}</ref>

== Історія пам'ятки ==

Видавець зібрав церковнослов'янські та грецькі списки з монастирів усього православного Сходу. Зокрема [[Діонісій Раллі Палеолог]] за вказівкою папи [[Григорій XIII|Григорія XIII]] близько 1578–1579 рр. привіз з Рима до [[Острог]]а список Біблії<ref>[https://day.kyiv.ua/uk/article/istoriya-i-ya/magdeburzke-pravo-v-ostrozi-ievropeyski-tradiciyi-v-ukrayinskomu-konteksti Магдебурзьке право в Острозі: європейські традиції в українському контексті]</ref>. Із [[Москва|Москви]] було привезено копію повної рукописної [[Геннадіївська Біблія|Геннадіївської Біблії]] (1499). Зібрані списки звіряли з грецькою [[Септуаґінта|Септуаґінтою]], редагували або наново перекладали.
На відміну від Геннадієвської Біблії, у видання не включили коментарі, передмови та додаткові статті католицьких [[схоластика|схоластів]].<ref>{{книга |автор= Ромодановская В. А. |частина= Геннадиевская Библия |посилання частина = http://www.pravenc.ru/text/162049.html |назва= Православная энциклопедия |місто=Москва |видавництво=Церковно-научный центр «Православная энциклопедия» |том= 10 |сторінки= 584—588 |рік=2005}}</ref>

Текст О.Б. готувався до друку, звірявся та узгоджувався за різними списками, редагувався та доповнювався членами острозького літературно-видавничого осередку впродовж декількох років. При цьому використовувалися не тільки церковнослов'янські, а й грецькі, латинські, єврейські джерела та західноєвропейські видання біблійного тексту. Через те, що друкування О.Б. не було завершене в намічений термін, є варіанти видання з післямовами [[1580]] р. та [[1581]] р.

О.Б. містить, окрім канонічного біблійного тексту, передмову від імені [[Костянтин-Василь Острозький|Костянтина Острозького]], ще одну передмову й два вірші ректора Острозької академії [[Герасим Смотрицький|Герасима Смотрицького]] та коротку післямову [[Іван Федоров|Івана Федорова]].

Деякі екзепляри Острозької Біблії невдовзі після її друку опинилися у Західній Європі. Так, князь Костянтин-Василь Острозький подарував один примірник Папі Римському [[Григорій XIII|Григорію XIII]]. Московський цар [[Іван Грозний]] подарував екземпляр англійському послу [[Джером Горсей|Джерому Горсею]]. Відомий примірник, що належав шведському королю [[Густав II Адольф|Густаву II Адольфу]].<ref name="kuzminova2019"/>

З уніфікованим правописом Острозька Біблія була передрукована 1663 року в Москві, а з подальшими текстовими виправленнями гуртка під проводом [[Теологія|богослова]] [[Єпіфаній (Славинецький)|Єпіфанія Славинецького]], а згодом Я. Блотніцького та В. Лящевського, стала основою [[Єлизаветинська Біблія|Синодальної (Єлисаветинської) Біблії]] 1751 і 1756 рр. (справлене видання, з якого передруковані усі наступні). Над текстом О.Б. працював [[Беринда Памво|П. Беринда]] і з неї виписував матеріал для свого [[Лексикон словенороський|«Лексикону» 1627]] р. Редакційно-перекладацька робота над О.Б. свідчить про високу мовну культуру в Україні в кінці XVI ст. У перередагуванні О.Б. брав участь і [[Лопатинський Теофілакт]].

== Відмінності між екземплярами ==
Хоча на титульному листі всіх екземплярів Острозької Біблії вказано 1581 рік, в літературі поширилась думка, що існувало два видання — 1580 та 1581 років. Ця теза базувалася на тому, що в різних екземплярах по-різному датовані післямови: 12 липня 1580 і 12 серпня 1581. Проте дослідження радянської бібліографині Антоніни Зьорнової, на базі порівняння декількох десятків екземплярів Острозької Біблії, показало, що було одне видання — 1581 року. За цією версією, початково планувалося закінчити друк 12 липня 1580 року, що і було вказано Федоровим у післямові. Коли стало зрозуміло, що друк не завершиться до цієї дати, друкарі почали друкувати аркуші із новою очікуваною датою завершення роботи — 12 серпня 1581. При комплектації екземплярів старий аркуш був замінений новим лише у частині тиражу.<ref name="kuzminova2019">{{книга |автор= Кузьминова Е. А. |частина= Острожская Библия |посилання частина = https://www.pravenc.ru/text/Острожская%20Библия.html |назва= Православная энциклопедия |місто=Москва |видавництво=Церковно-научный центр «Православная энциклопедия» |том=53 |сторінки= 477—479 |рік=2019}}</ref>

Окрім дати післямови, в екземплярах Острозької Біблії є й інші відмінності: як в оформленні, так і в тексті. Це пояснюють тим, що протягом видруку в набір вносили зміни і виправлення. При цьому варіативні аркуші при комлектуванні екземплярів підбирали в різних комбінаціях, яких відомо 29. Із них 7 комбінацій зустрічаються у значній кількості екземплярів.<ref name="kuzminova2019"/>

== Поліграфічні та мистецькі особливості ==

За обсягом це надзвичайно велике видання, проте завдяки майстерності набору та застосуванню дрібного шрифту книга не видається такою масивною чи незграбною. Надрукована О.Б. форматом в аркуш, двома шпальтами і складається з 1256 сторінок. Текст організований у декілька рахунків у відповідності зі змістом. На аркуші вміщено 50 рядків тексту. При друкуванні О.Б. використано 6 різних за розмірами та графікою [[шрифт]]ів (4 [[Кирилиця|кириличних]] та 2 [[Грецька абетка|грецьких]]), спеціально виготовлених для цієї книги.

Для основного тексту використано дрібний [[півустав]] з елементами [[скоропис]]у.{{джерело|дата=грудень 2024}}

За підрахунками книгознавців, О.Б. містить 3 240 000 друкованих знаків. Ілюстративне оформлення видання вирізняється стриманістю, продуманістю композиції, художнім смаком. Видання розпочинається із титульного аркуша у [[Гравіювання|гравійованій]] рамці, на звороті титулу уміщено герб [[Костянтин-Василь Острозький|Костянтина Острозького]], у кінці книги — друкарську марку Івана Федоровича. Потекстових ілюстрацій немає, однак при оформленні О.Б. широко використовувалися традиційні для кириличних книг елементи декоративного оформлення — заставки, кінцівки, ініціали, численні композиції з виливних прикрас. У виданні уміщено 81 заставку з 16 дощок, 70 кінцівок із 17 дощок, 1384 гравійованих ініціали, а також численні композиції з виливних прикрас.

== Тираж і збережені примірники ==
[[Файл:NBUV Vernadskogo 2015 24.JPG|міні|Один з примірників в [[Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського|НБУВ]]]]
Тираж видання на книжці не зазначений, однак фахівці вважають, що О.Б. була надрукована у безпрецедентно великій, як на свій час, кількості примірників: 1500—2000. На сьогодні відомо більше 350 збережених примірників пам'ятки.

Примірники О.Б. є у збірках бібліотек України — у Києві, [[Львів|Львові]]<ref>[http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_ir/cgiirbis_64.exe?Z21ID=&I21DBN=ELIB&P21DBN=ELIB&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=online_G&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=FF=&S21STR=00000362/13 Діло]. — 1884. — С. 4.</ref>, [[Харків|Харкові]], [[Одеса|Одесі]], [[Острозький замок|Острозі]], [[Ужгород]]і, [[Сімферополь|Сімферополі]], а також у Росії, Білорусі, Польщі, Великій Британії, Болгарії та ін. країнах.

=== Колекція НБУВ ===
У [[Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського|Національній бібліотеці України імені В. І. Вернадського]] (НБУВ) зберігається 18 примірників О.Б.: 16 — у відділі стародруків та рідкісних видань, 2 — у відділі бібліотечних зібрань та історичних колекцій. Підбірка Острозьких Біблій НБУВ є однією з найбільших у світі. Значна кількість примірників дає широкі можливості для порівняльних досліджень, виявлення та зіставлення варіантів набору, відмінностей художнього оформлення, аналізу використаного паперу, вивчення текстологічної роботи читачів, провенієнцій тощо.

У [[Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського|НБУВ]] зберігають примірники О.Б., що в різний час належали до збірок [[Київська духовна академія (1819—1918)|Київської духовної академії]], [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|Київського університету св. Володимира]], [[Києво-Печерська лавра|Києво-Печерської лаври]], [[Софійський собор (Київ)|Києво-Софійського собору]], [[Видубицький монастир|Києво-Видубецького]], [[Київський Пустинно-Микільський монастир|Київського Пустинно-Микільського]], [[Курязький монастир|Харківського Преображенського]], [[Миколаївський Милецький чоловічий монастир|Милецького Миколаївського]], [[Жировицький монастир|Жировицького]] Успенського монастирів, Волинської духовної семінарії, Кременецького ліцею.

На деяких примірниках О.Б. збірки [[Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського|НБУВ]] містяться цінні власницькі записи, що належать видатному українському граверу [[Тарасевич Олександр|Олександру Тарасевичу]], [[Настоятелі Києво-Печерської лаври|архімандриту Києво-Печерської лаври]] [[Сенютович Іоаникій|Іоанникію Сенютовичу]] тощо. Примірник, що належав останньому польському королю [[Станіслав Август Понятовський|Станіславу Августу Понятовському]], має дві післямови — 1580 р. та 1581 р. У складі одного із примірників уміщено т. зв. «віленські аркуші», що додруковувалися до неповних примірників О.Б. бл. 1595 р., і на сьогоднішній день є рідкісними.

== Перевидання ==
[[Файл:Coin of Ukraine Bible r.jpg|thumb|[[Острозька Біблія (золота монета)|Монета НБУ присвячена Острозькій Біблії]]|150px]]

=== Факсимільне перевидання церковнослов'янською ===

* Острозька Біблія = Библіа, сиріч книги Ветхаго и Новаго Завіта по языку словенску. М: Московская старообрядческая печатня, 1914. 669 арк.
** Це видання не було ні науковим, ні факсимільним; у ньому не було дотримано оригінальної орфографії О. Б.<ref name="kuzminova2019"/>
* Острізька Біблія. = The Ostroh Bible 1581. Видання Колеґії св. Андрея в Вінніпезі. Winnipeg, 1983.
* Комиссия по сохранению и изданию памятников письменности при Советском фонде культуры. М.-Л.: Слово-Арт, 1988.

=== Переклади українською ===
* Библіа, сиріч книги Ветхаго и Новаго Завіта по языку словенску. Пер. з церковнослов'янської: Рафаїл Турконяк. Львів: Благодійний фонд «Книга»; Київ: Українське Біблійне Товариство. 2006. 1956 стор. ISBN 966-7136-37-X (прим.: текст паралельно церковнослов'янською та українською) ([https://web.archive.org/web/20190607115800/http://history.org.ua/LiberUA/e_dzherela_Biblia_2006/e_dzherela_Biblia_2006.pdf pdf ebook версія])
** (передрук) Библіа, сиріч книги Ветхаго и Новаго Завіта по языку словенску. Пер. з церковнослов'янської: Рафаїл Турконяк. Львів: ФОП Мойса С. В.; Львів: Благодійний фонд «Книга»; Київ: Українське Біблійне Товариство. 2010. 1058 стор. ISBN 978-966-8641-51-0 (2-ге вид.) (прим.: текст лише українською)

=== Оцифрована версія ===
У 2021 році оцифровану версію Острозької Біблії оприлюднили в інтернеті<ref>{{Cite web|title=До 440 річчя Острозької Біблії створена її цифрова копія|url=https://ostrohcastle.com.ua/ostrozka-bibliya/|website=Острозький замок|date=2021-08-10|accessdate=2021-12-01|language=uk}}</ref>. Оцифрування книги присвятили 440 річниці її створення. Відсканована версія доступна на сайті заповідника, її можна переглядати та завантажити. Працівники установи оцифрували примірник, що експонують в Музеї книги та друкарства Острога.

== Див. також ==
* [[Острозька друкарня]]
* [[Національний університет «Острозька академія»|Острозька Академія]]
* [[Біблія Гутенберга]]
* [[Біблія Франциска Скорини]]

== Джерела та примітки ==
{{reflist}}
{{fix references}}
* [https://web.archive.org/web/20080408181350/http://libr.rv.ua/index.php?name=Pages&op=page&pid=59 Віртуальні виставки: Острозька Біблія — скарб української науки і культури]. 09.12.2006
* [https://web.archive.org/web/20150421233948/http://irbis-nbuv.gov.ua/fond/vsd/rar/ostrog.html Острозька Біблія 1581 р.]
* {{ЛЗЕ2|частина = Острозька біблія|сторінки =167}} {{ref-chu}}
* ''Гусева А. А.'' Издания кирилловского шрифта второй половины XVI в.: Св. кат. — Кн. 1–2. — М.: Индрик, 2003. — Кн. 1. — С. 588—590, № 83.
* ''Запаско Я. П.'' Мистецька спадщина Івана Федорова. — Львів: Вища шк., 1974. — С. 35–40.
* ''Ісаєвич Я. Д.'' Літературна спадщина Івана Федорова. — К.: Вища шк., 1989. — С. 129—140, іл.
* ''Ісаєвич Я. Д''. Першодрукар Іван Федоров і виникнення друкарства на Україні. — Львів: Вища шк., 1975. — С. 92–106.
* ''Ковальчук Г. І.'' Острозька Біблія // Історичний календар. 2001. — Вип. 7. — К., 2001. — С. 323—325.
* ''Кралюк П. М''. Острозька Біблія в контексті української та європейської культур / Кралюк П. М., Торконяк Р. (о. Рафаїл), Пасічник І. Д. — Острог: Острозька академія, 2006. — 123 с.
* ''Немировский Е. Л.'' Начало книгопечатания на Украине: Иван Федоров. — М.: Книга, 1974. — С. 134—149.
* ''Немировский Е. Л.'' Острожская Библия: Как находили и вводили в оборот самое знаменитое издание Ивана Федорова // Федоровские чтения. — М.: Наука, 2005. — С. 89–166.
* '' Я. Д. Ісаєвич''. [http://history.org.ua/?encyclop&termin=Ostrozka_Bibliia Острозька Біблія] // {{ЕІУ|7|685}}
* ''Гайдай Л.'' Історія України в особах, термінах, назвах і поняттях. — Луцьк: Вежа, 2000.
* [http://history.franko.lviv.ua/dovidnyk.htm Довідник з історії України / За ред. І. Підкови та Р. Шуста. — К.: Генеза, 1993.]
* Історико-культурне значення Острозької Біблії / Л. -Д. Розумна, Л. Льода // Зап. Львів. наук. б-ки ім. В.Стефаника. — 2002. — Вип. 9/10. — С. 3-10. — Бібліогр.: 14 назв.
* Рад. енциклопедія історії України. — К., 1971. — Т. 3.
* ''Ковалів Вітольд-Йосиф О.'' Острозька Біблія очима католика. Моя перша зустріч з Острозькою Біблією // Наукові записки: Виховання молодого покоління на принципах християнської моралі в процесі духовного відродження України / Остроз. акад. — Острог, 1999. — Т. 2. — Ч. 2. — С. 338—341.
* ''Кралюк П.'' Контекст передмов до Острозької Біблії // Наукові записки: Виховання молодого покоління на принципах християнської моралі в процесі духовного відродження України / Остроз. акад. — Острог, 2000. — Т. 3. — С. 32–37.
* [http://www.day.kiev.ua/37376/ ''Кралюк П.'' Острозька Біблія як форпост православно-слов'янського світу // [[День]]. — 2003. — 3 жовт.]
* ''Бондар Н. П.'' Острожская Библия с «виленскими листами» из собрания НБУВ // Книга и мировая цивилизация: Материалы 11 Междунар. книговед. научн. конференц. по проблемам книговедения (Москва, 20–21 апреля 2004 г.). — М.: Наука, 2004. — В 4-х т. — Т. 2. — С. 355—359.
* ''Бондар Н. П.'' Острозькі видання у колекції кириличних видань НБУВ // Бібліотечний вісник. — 1998. — № 4. — С. 22.
* ''Бондар Н. П.'' Примірники Острозької Біблії у фондах Національної бібліотеки України ім. В. І. Вернадського // Український археографічний щорічник. Нова сер. — Вип. 8–9. — Київ; Нью-Йорк: М. П. Коць, 2004. — С. 139—154.
* ''Бондар Н. П.'' Унікальний примірник Острозької Біблії 1581 р. з фондів НБУВ // Волинська книга: Історія, дослідження, колекціонування: Наук. зб. — Вип. 1. — Острог, 2005. — С. 39–44.
* ''Бондар Н. П.'' Ілюстровані примірники Острозької Біблії 1581 р. із зібрання НБУВ як джерело дослідження перших естампних східнослов'янських гравюр // Рукописна і стародрукована книга: Міжнародна наукова конференція, Львів 23–25 квітня 2004. — Львів, 2006 — С. 11–18.
* ''Ковальчук Г. І., Бондар Н. П., Кисельов Р. Є.'' Острозькій Біблії — 420 // Бібліотечний вісник. — 2001. — № 6. — С. 48–51.
* ''Шамрай М. А.'' Маргіналії в стародруках кириличного шрифту 15–17 ст. з фонду Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського. — К., 2005. — С. 66–69, № 66–73а.
* ''Шамрай М. А.'' Острожская Библия в фондах ЦНБ АН УССР // Федоровские чтения. 1981. — М.: Наука, 1985. — С. 205—208.
* ''Шамрай М. А''. Провенієнції у виданнях Острозької та Дерманської друкарень (За матеріалами фонду Відділу стародруків ЦНБ АН України) // Український археографічний щорічник. Нова серія. — К.: Наук. думка, 1993. — Вип. 2. — С. 48–53.
* ''Jarosława Bondarczuk.'' Biblia Ostrogska (1581) // Wołanie z Wołynia. — № 4 (23) z lipca-sierpnia 1998. — S. 47–48. {{ref-pl}}
* ''Andrzej Kempfi.'' Biblia Ostrogska. W czterechsetlecie wydania 1581—1981 // Zeszyty Historyczne. — Paryż. — t. 59–1982. — S. 230—236. {{ref-pl}}

== Посилання ==
* [https://ure-online.info/encyclopedia/ostrozhska-bibliya/ Острожська Біблія] // Українська Релігієзнавча Енциклопедія
; Оригінал церковнослов'янською
* Острозька Біблія = Библіа, сиріч книгы Ветхаго и Новаго Завіта по язіку словенску (1581): [http://irbis-nbuv.gov.ua/E_LIB/PDF/00001410_01.pdf Формат PDF, част. 1], [http://irbis-nbuv.gov.ua/E_LIB/PDF/00001410_02.pdf Формат PDF, част. 2] (НБУВ, е-бібліотека Україніка) {{ref-chu}}
* Острозька Біблія = Библіа, сиріч книгы Ветхаго и Новаго Завіта по язіку словенску (1581): [http://odnb.odessa.ua/rarities/storage/2019/I_21.pdf Формат PDF] (ОННБ, е-бібліотека Скарби України) {{ref-chu}}
* Острозька Біблія = Библіа, сиріч книгы Ветхаго и Новаго Завіта по язіку словенску (1581): [http://history.org.ua/LiberUA/e_dzherela_ostbiblia_1581/e_dzherela_ostbiblia_1581.pdf Формат PDF] (НАНУ, е-бібліотека history.org.ua) {{ref-chu}}
* Острозька Біблія = Библіа, сиріч книгы Ветхаго и Новаго Завіта по язіку словенску (1581)]: [https://archive.org/details/ostroh1581/page/n6/mode/1up Формат PDF] (е-бібліотека archive.org) {{ref-chu}}
* [https://iiif.lib.harvard.edu/manifests/view/drs:46705963$3i Острозька Біблія (1581)] // [[Бібліотека Гарвардського університету]] {{ref-chu}}
* [https://www.mkdu.com.ua/kolektsiia/kolektsiia-onlajn/ostrozka-bibliia-1581r-onlajn/ Острозька Біблія, 1581 р.] // [[Музей книги та друкарства України]]

; Переклад українською
* Острозька Біблія = Библіа, сиріч книгы Ветхаго и Новаго Завіта по язіку словенску (1581): [https://web.archive.org/web/20190607115800/http://history.org.ua/LiberUA/e_dzherela_Biblia_2006/e_dzherela_Biblia_2006.pdf Формат PDF] (прим. текст паралельно церковнослов'янською та українською)

{{нк}}
{{Переклади Біблії церковнослов'янською мовою}}
{{Найдавніші українські книжки}}

{{book-stub}}

[[Категорія:Церковнослов'янські переклади Біблії]]
[[Категорія:Інкунабули]]
[[Категорія:Старослов'янська мова]]
[[Категорія:Книги XVI століття]]
[[Категорія:Острозькі]]
[[Категорія:Культурна спадщина України]]
[[Категорія:Острог]]
[[Категорія:Книги 1581]]
[[Категорія:1581 в Україні]]
[[Категорія:Іменні Біблії]]
[[Категорія:Книги 1580-х]]

title: «Острозька Біблія»

Автор: Іван Федорович

Країна: Велике князівство Литовське

Мова: церковнослов'янська

Жанр: друкована Біблія

Місце: Острог

Видавництво: Острозька школа

Тип носія: папір

title: Видання українською

Перекладач(і): Роман (Реймонд) Павлович Торконяк (2006)

Видавництво: Благодійний фонд «Книга»


text:
# Тумище
Тумище (рос. Тумище) — присілок у Тихвінському районі Ленінградської області Російської Федерації.
Населення становить 1 особу. Належить до муніципального утворення Горське сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований на історичній Новгородській землі, знищеній Московським царством у 15 столітті.
Згідно із законом від 1 вересня 2004 року № 52-оз належить до муніципального утворення Горське сільське поселення.

## Населення
| 1879 | 1910 | 1997 | 2002 | 2007 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 146  | ↗180 | ↘2   | ↗4   | ↘2   | ↘1   |

wikiname: ukwiki

title: Тумище

in_language: uk

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Тумище
|назва ін.       = Тумище
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Ленінградська область]]
|район           = [[Тихвінський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Горське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 1
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Ленінградська область
}}
'''Тумище''' ({{lang-ru|Тумище}}) — [[присілок]] у [[Тихвінський район|Тихвінському районі]] [[Ленінградська область|Ленінградської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 1 особу. Належить до муніципального утворення [[Горське сільське поселення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований на історичній [[Новгородська республіка|Новгородській землі]], знищеній [[Московське царство|Московським царством]] у 15 столітті.

Згідно із законом від [[1 вересня]] [[2004]] року № 52-оз належить до муніципального утворення Горське сільське поселення<ref>{{cite web |url=http://lenobl.kodeks.ru/lenobl?d&nd=8399814 |title=Областной закон «Об установлении границ и наделении соответствующим статусом муниципального образования Тихвинский муниципальный район и муниципальных образований в его составе» |accessdate=2013-09-22 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20130921053751/http://lenobl.kodeks.ru/lenobl?d&nd=8399814 |archivedate=2013-09-21 |deadlink=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130921053751/http://lenobl.kodeks.ru/lenobl?d&nd=8399814 |date=2013-09-21 }} {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Тумище  }}

{{Населення РФ | Тумище  | Графік }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Тихвінський район}}
{{Leningrad-obl-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Присілки Ленінградської області]]
[[Категорія:Населені пункти Тихвінського району]]

title: присілок Тумище

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Ленінградська область

Муніципальний район: Тихвінський район

Поселення: Горське сільське поселення

title: Основні дані

Населення: ▼ 1

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Тумище · Тумище


text:
# Платформа для комбінованих перевезень
Платформа для комбінованих перевезень, вагон-кенгуру — платформа, призначена для перевезення контейнерів, автопотягів, автопричепів, напівпричепів та знімних автомобільних кузовів .
У платформи занижена підлога. Зроблено це для того, щоб не порушити габарит рухомого складу.
З 1970-х активно використовується при перевезеннях у Європі.
У Росії почала серійно вироблятися з 2014 АТ "Рузхіммаш", модель 13-9961.

title: Платформа для комбінованих перевезень

wikitext:
{{unibox}}
[[Файл:Modalohr0603.jpg|міні|Із завантаженим напівпричепом]]

'''Платформа для комбінованих перевезень, вагон-кенгуру''' — [[Платформа (вагон)|платформа]], призначена для перевезення контейнерів, автопотягів, автопричепів, напівпричепів та знімних автомобільних кузовів <ref>ГОСТ 34056—2017. Транспорт железнодорожный. Состав подвижной. Термины и определения, п. 3.3.21</ref>.

У платформи занижена підлога. Зроблено це для того, щоб не порушити [[габарит рухомого складу]].

З 1970-х активно використовується при перевезеннях у [[Європа|Європі]].

У Росії почала серійно вироблятися з 2014 АТ "Рузхіммаш", модель 13-9961.

== Посилання ==
{{Reflist}}

{{Типи залізничних вагонів}}

[[Категорія:Вантажні вагони]]

Товари або пасажири, що перевозяться: Напівпричіп


text:
# Артц Аліна Володимирівна
Аліна Володимирівна Артц (нар.. 5 лютого 1986, Санкт-Петербург) — російська співачка, телеведуча, актриса, головний редактор і генеральний директор телеканалу Europa Plus TV. Ведуча ранкового шоу «Новий ранок» на НТВ. Ведуча реаліті-шоу «M-1 Fighter» на телеканалі «Боєць», ведуча вечірнього шоу «Hot Secrets з Аліною Артц», ведуча телепрограми «Star Secrets», виконавиця офіційної пісні Естафети Олімпійського вогню «Олімпійський танець».

## Біографія

### Родина
Аліна Артц народилася в Санкт-Петербурзі в сім'ї корінних петербуржців.
Мама Аліни — Лорэна Анатоліївна Артц має вищу медичну освіту, вона — лікар з 25-річним стажем роботи. Незважаючи на серйозний досвід у сфері охорони здоров'я, Лорена пронесла через все своє життя захоплення дизайном одягу. Зараз це хобі стало її улюбленою справою. Завдяки своєму таланту, мама Аліни створила цілу колекцію сценічних костюмів, в яких Аліна з'являється у своїх концертних шоу.
Тато Аліни — Володимир Володимирович Артц, зі студентських часів і по сьогоднішній день, пов'язаний з туризмом і подорожами. Розвитку туристичного бізнесу в Санкт-Петербурзі Володимир Артц присвятив багато років.
Син Аліна Артц — В'ячеслав Артц народився 10 жовтня 2012 року в Сполучених Штатах Америки, в місті Лос-Анджелес. Батьком дитини є бізнесмен В'ячеслав Камнєв.

### Дитинство і юність
Аліна Артц народилася в Санкт-Петербурзі в 1986 році. З самого дитинства в дівчинці було яскраво виражений багатий творчий початок. З трьох років Аліна виявляла інтерес до танців і батьки, бачачи захоплення дочки віддали її в танцювальний клас.
Потім послідувала хореографічна школа мистецтв, де майбутня актриса і співачка придбала навички різних танцювальних напрямків. По закінченню школи мистецтв була отримана кваліфікація хореографа-педагога. Вища освіта: Санкт-Петербурзький Державний Електротехнічний університет «ЛЕТІ» імені В. І. Ульянова (Леніна) / Факультет Біомедицини, Приладобудування та Інженерного Захисту Навколишнього Середовища / Спеціальність: Інженер-Еколог.

## Акторська кар'єра
Свою телевізійну кар'єру Аліна Артц почала з 2007 року.
- Телесеріал «Сваха» на телеканалі (СТС), героїня серії, 2007 рік[джерело?];
- Дитячий кіножурнал «Єралаш», серія «Приколісти», 2008 рік;
- Телесеріал Слід (телесеріал) (Перший канал), героїня серії, 2008 рік;
- ТБ — проект телеканалу СТС «Весілля твоєї мрії», 2008 рік;
- Телесеріал «220 вольт любові (телесеріал)», епізод, 2009 рік;
- «Дах (фільм, 2009)», епізод, 2009 рік[джерело?];
- Телесеріал «Потраты», головна героїня;
- Динамічне шоу «ChISo 4102», виконавиця головної ролі і вокальних партій, що 2012 рік[джерело?];

«ChISo 4102» — інноваційне для Росії шоу, показ якого проходив в Олімпійському Сочі.
У постановці «ChISo 4102» Аліні належали: Головна роль «Дівчини-Мрії», головні музичні композиції, а також виконання повітряних акробатичних номерів.

## Кар'єра на телебаченні
Паралельно з акторською кар'єрою, Аліна Артц багато років є успішною телеведучої телеканалів НТВ, Europa Plus TV і Матч! Боєць.
Російські телевізійні проекти
- 2009 р — учасниця проекту «Міс Російська Ніч 2009» на каналі «Російська Ніч»
- З 2010 р — Ведуча Реаліті-шоу зі змішаних єдиноборств «M-1 Fighter» на телеканалі «Матч! Боєць».
«M-1 Fighter» — Унікальний Проект Російського Телебачення / Спортивне Реаліті Шоу зі Змішаних єдиноборств.
Аліна Артц — Провідна всіх чотирьох сезонів проекту «M-1 Fighter»;
- 2011—2013 рр. — Ведуча щотижневої програми «Hot Secrets з Аліною Артц» на музичному телеканалі Europa Plus TV[джерело?].
Гостями шоу були самі топові представники російського шоу-бізнесу, які у розмові з ведучою, ділилися секретами успіху, спілкувалися на особисті і найпотаємніші теми життя і творчості;
- 2012 р. — Ведуча програми «Music Lunch»[джерело?] Шоу у прямому ефірі на Europa Plus TV. Шоу включало в себе дві години прямого ефіру, протягом яких обговорювалися актуальні світові музичні новини, а також інтерв'ю з медіа персонами в студії телеканалу;
- 2011—2013 рр — Цикл репортажів з Europa Plus Live[джерело?] для телеканалу Europa Plus TV;
- 2013—2014 рр. — Ведуча програми «Star Secrets з Аліною Артц» на музичному телеканалі Europa Plus TV[джерело?].
Програма Star Secrets з Аліною Артц" — продовження циклу програми «Hot Secrets», але вже виключно з зірками світового шоу-бізнесу, таких як: Christina Aguilera, Tiesto, Fatboy Slim, Steve Aoki, Loverush UK!, Marlon Roudette та багатьох інших;
- 2016 р — Провідна тематичного авторського музичного чарту програми «Top chArtts» на Europa Plus TV,
- 2016—2017 рр. — Ведуча рубрики «Ранок Б'юті» у програмі «Новий Ранок» на Телеканалі НТВ.

Міжнародні телевізійні проекти
- Ведуча прямих ефірів на європейську аудиторію Фестивалю російської пісні «Зелена гура»[джерело?] з 2008 року по 2013 рік[джерело?].
Аліна Артц 5 років поспіль прикрашає своєю присутністю знаменитий польський Фестиваль Російської Пісні в місті Зелена Гура (Ukrainian Song Festival Zielona Gora), як єдина провідна, що представляє Росію.
Фестиваль транслюється в прямому ефірі на TVP2 — Державному каналі Польщі. А також, для всіх глядачів шоу Аліна виконує пісні на російській і польській мовах;
- Ведуча циклу репортажів з Легендарною Церемонії вручення музичних нагород Billboard Music Awards, 2012, 2013 роки[джерело?].
Починаючи з 2012 року Аліна Артц є музичним послом телеканалу Europa Plus TV на всесвітньо популярної американської Церемонії Billboard Music Awards.
Прямі включення для Російської аудиторії з самого серця Лас-Вегаса, де проходить це феєричне шоу, веде Аліна Артц.
Протягом п'яти років Аліна перебувала в знаменитому залі MGM Grand Garden Arena і виходила в ефір для інтерв'ю зі світовими зірками шоу-бізнесу;
- Слов'янський Базар у Вітебську: Ведення та участь у концертних програмах XXIV та ювілейної XXV Міжнародного фестивалю мистецтв «Слов'янський базар у Вітебську», 2015—2016 рр. Управлінська кар'єра
  - З 2016 р. — Головний редактор телеканалу EUROPA PLUS TV.
  - З 2018 р. — Генеральний директор телеканалу EUROPA PLUS TV.

## Кар'єра співачки
Аліна Артц була вокалісткою DJ-проекту Vengerov & Fedoroff, а також солісткою групи VIA Sirius.
З 2011 р. — сольна кар'єра співачки.
Вже в 2012 році Аліна Артц порадувала шанувальників дебютним альбомом «Танцуй, чтобы жить!», в який увійшли 11 оригінальних композицій.
Презентація платівки відбулася 15 березня 2012 року в клубі MILK, де Аліна виступила з яскравою концертною програмою і танцювальним шоу.
Незабаром артистка знімає нові відеокліпи на найпопулярніші композиції, разом з режисером Аланом Бадоєвим: «Прекрасна Брехня», «LA» і «Не втекти».
Навесні 2013 року Аліна презентувала музичну трилогію «Music Story», в рамках якої представила відразу три композиції і три музичних відео на ці пісні: «Зі мною по-іншому не можна», «найяскравіша зірка» і «Hit The Red Light». Кліпи були зняті в Лос-Анджелесі, режисером музичної трилогії виступив Костянтин Черепків.
Новий виток кар'єри Аліна Артц почався саме з композиції «Hit The Red Light».
Сингл увійшов до топ-40 найбільш ротованих треків на американському радіо і потрапив в Base Media Top-40.
Ця пісня була учасницею і лідером багатьох американських чартів, в числі яких: Hot 100 Chart, Hot AC40 Main Chart, Hot AC40 Dance Chart, america's AC Music Chart і багатьох інших.;
- Виконавиця офіційний пісні Естафети Олімпійського вогню «Олімпійський танець»[джерело?].

## Естафета Олімпійського вогню
В 2013 році після участі у відбірковому музичному конкурсі і перемоги в ньому співачка Аліна Артц стала офіційним голосом Естафети Олімпійського Вогню «Сочі-2014». Її сингл «Олімпійський танець» був високо оцінений журі. Перший виступ Аліни Артц з піснею «Олімпійський танець» відбулося 8 жовтня 2013 року на Червоній площі[джерело?].
C жовтня 2013 року разом з Естафетою Аліна Артц перетнула всю країну, з заходу на схід і назад до Сочі, виконуючи на всіх офіційних святкуваннях Естафети Олімпійського вогню пісню «Олімпійський танець», під яку, завдяки участі сотні волонтерів, був організований спеціально поставлений флешмоб[джерело?].
28 жовтня 2013 року Аліна Артц стала почесним факелоносцем Естафети Олімпійського вогню у місті Пушкін (місто)[джерело?].

## Дискографія

### Альбоми
| Рік  | Назва                 | Тривалість |
| ---- | --------------------- | ---------- |
| 2012 | «Танцуй, чтобы жить!» | 44:13      |

### Сингли
| Рік  | Назва треку           | Альбом                                             |
| ---- | --------------------- | -------------------------------------------------- |
| 2009 | «Танцуй, чтобы жить!» | Танцуй, чтобы жить!                                |
| 2009 | «Дыши глубже»         | Танцуй, чтобы жить!                                |
| 2009 | «Its Alright»         | Танцуй, чтобы жить!                                |
| 2010 | «Осколки»             | Танцуй, чтобы жить!                                |
| 2011 | «Прекрасная ложь»     | Танцуй, чтобы жить!                                |
| 2011 | «Не убежать»          | Танцуй, чтобы жить!                                |
| 2012 | «LA»                  | Танцуй, чтобы жить!                                |
| 2013 | «Куда приводят мечты» | Мюзикл ChISo 4102                                  |
| 2013 | «Hit the Red Light»   | TBA                                                |
| 2013 | «Олимпийский танец»   | Естафета Олімпійського вогню «Сочі 2014»[джерело?] |
| 2015 | «Танцуй, моя девочка» | TBA                                                |

## Кліпографія
| Рік  | Кліп                                  | Альбом              | Режисер            |
| ---- | ------------------------------------- | ------------------- | ------------------ |
| 2010 | «Дихай глибше»                        | Танцуй, чтобы жить! | Андрій Сергєєв     |
| 2010 | «Осколки»                             | Танцуй, чтобы жить! | Дубровін Олексій   |
| 2011 | «Прекрасна брехня»                    | Танцуй, чтобы жить! | Алан Бадоєв        |
| 2012 | «Не втекти»                           | Танцуй, чтобы жить! | Алан Бадоєв        |
| 2012 | «It's all right»                      | Танцуй, чтобы жить! | Максим Іксанов     |
| 2012 | «Зі мною по-іншому не можна!»         | Танцуй, чтобы жить! | Костянтин Черепков |
| 2012 | «Прекрасна брехня» спільно з DJ Romeo | Танцуй, чтобы жить! | Олексій Трейман    |
| 2013 | «LA»                                  | Танцуй, чтобы жить! | Алан Бадоєв        |
| 2013 | «Hit the Red Light»                   | TBA                 | Костянтин Черепков |
| 2014 | «Найяскравіша зірка»                  | TBA                 | Костянтин Черепков |
| 2014 | «Олімпійський танець»                 | TBA                 | Євген Камнєв       |
| 2015 | «High Enough»                         | TBA                 | Serghey Grey       |
| 2016 | «Love Girl Peace»                     | TBA                 | Олексій Купріянов  |
| 2016 | «Танцюй моя дівчинка»                 | TBA                 | Ірма               |

title: Артц Аліна Володимирівна

wikitext:
{{стиль}}{{Музикант}}
'''Аліна Володимирівна Артц''' ({{нар}}. [[5 лютого]] [[1986]], {{Місце народження|Санкт-Петербург}}) — російська [[Співак|співачка]], [[Ведучий|телеведуча]], [[Акторське мистецтво|актриса]], [[Редактор (професія)|головний редактор]] і генеральний директор телеканалу Europa Plus TV. Ведуча ранкового шоу «Новий ранок» на [[НТВ]]. Ведуча [[реаліті-шоу]] «M-1 Fighter» на телеканалі «Боєць»<ref>{{Cite web |url=http://2010.m1fighter.ru/redakcionnyj-sovet |title=Список ведущих Реалити-шоу - реалити — шоу по смешанным единоборствам M-1 Fighter на телеканале «Боец» |accessdate=24 березня 2019 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160418090147/http://2010.m1fighter.ru/redakcionnyj-sovet |archivedate=18 квітня 2016 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160418090147/http://2010.m1fighter.ru/redakcionnyj-sovet |date=2016-04-18 }}</ref>, ведуча вечірнього шоу «Hot Secrets з Аліною Артц»<ref name="hotsecrets">{{Cite web |url=http://www.europaplustv.com/video/view/id/661/ |title=Телепередача Hot Secrets з Аліною Артц |accessdate=24 березня 2019 |archive-date=9 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180709010059/https://europaplustv.com/video/view/id/661/ }}</ref>, ведуча телепрограми «Star Secrets»<ref>{{Cite web |url=http://europaplustv.com/news/view/id/11084/ |title=Телепередача «Star Secrets» на телеканалі Europa Plus TV |accessdate=24 березня 2019 |archive-date=24 березня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190324122325/https://europaplustv.com/news/view/id/11084/ }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190324122325/https://europaplustv.com/news/view/id/11084/ |date=2019-03-24 }}</ref>, виконавиця офіційної пісні [[Естафета Олімпійського вогню зимових Олімпійських ігор 2014|Естафети Олімпійського вогню]] «Олімпійський танець»<ref name="olympic">{{Cite web |url=http://torchrelay.sochi2014.com/novost-olimpiyskiy-tanets-ukrasit-prazdnik-estafeti-olimpiyskogo-ognya-sochi-2014 |title=«Олімпійський танець» прикрасить свято Естафети Олімпійського вогню |accessdate=24 березня 2019 |archive-date=17 березня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140317051904/http://torchrelay.sochi2014.com/novost-olimpiyskiy-tanets-ukrasit-prazdnik-estafeti-olimpiyskogo-ognya-sochi-2014 }}</ref>.

== Біографія ==
=== Родина ===

Аліна Артц народилася в Санкт-Петербурзі в сім'ї корінних петербуржців.

Мама Аліни — Лорэна Анатоліївна Артц має вищу медичну освіту, вона — лікар з 25-річним стажем роботи. Незважаючи на серйозний досвід у сфері охорони здоров'я, Лорена пронесла через все своє життя захоплення дизайном одягу. Зараз це хобі стало її улюбленою справою. Завдяки своєму таланту, мама Аліни створила цілу колекцію сценічних костюмів, в яких Аліна з'являється у своїх концертних шоу.

Тато Аліни — Володимир Володимирович Артц, зі студентських часів і по сьогоднішній день, пов'язаний з туризмом і подорожами. Розвитку туристичного бізнесу в Санкт-Петербурзі Володимир Артц присвятив багато років.

Син Аліна Артц — В'ячеслав Артц народився 10 жовтня 2012 року в Сполучених Штатах Америки, в місті [[Лос-Анджелес]]. Батьком дитини є бізнесмен В'ячеслав Камнєв.

=== Дитинство і юність ===

Аліна Артц народилася в Санкт-Петербурзі в 1986 році. З самого дитинства в дівчинці було яскраво виражений багатий творчий початок. З трьох років Аліна виявляла інтерес до танців і батьки, бачачи захоплення дочки віддали її в танцювальний клас.

Потім послідувала хореографічна школа мистецтв, де майбутня актриса і співачка придбала навички різних танцювальних напрямків. По закінченню школи мистецтв була отримана кваліфікація хореографа-педагога. Вища освіта: Санкт-Петербурзький Державний Електротехнічний університет «ЛЕТІ» імені В. І. Ульянова (Леніна) / Факультет Біомедицини, Приладобудування та Інженерного Захисту Навколишнього Середовища / Спеціальність: Інженер-Еколог.

== Акторська кар'єра ==
Свою телевізійну кар'єру Аліна Артц почала з 2007 року.

* Телесеріал «Сваха» на телеканалі ([[СТС]]), героїня серії, [[2007 у кіно|2007 рік]]{{джерело}};
* Дитячий кіножурнал «<nowiki/>[[Єралаш]]<nowiki/>», серія «Приколісти», [[2008 у кіно|2008 рік]];
* Телесеріал Слід (телесеріал) ([[Перший канал (Росія)|Перший канал]]), героїня серії, [[2008 у кіно|2008 рік]];
* ТБ — проект телеканалу [[СТС]] «Весілля твоєї мрії», [[2008 у кіно|2008 рік]];
* Телесеріал «220 вольт любові (телесеріал)», епізод, [[2009 у кіно|2009 рік]];
* «Дах (фільм, 2009)», епізод, [[2009 у кіно|2009 рік]]{{джерело}};
* Телесеріал «Потраты», головна героїня;
* Динамічне шоу «ChISo 4102», виконавиця головної ролі і вокальних партій, що [[2012 у музиці|2012 рік]]{{джерело}};

«ChISo 4102» — інноваційне для Росії шоу, показ якого проходив в Олімпійському [[Сочі]].

У постановці «ChISo 4102» Аліні належали: Головна роль «Дівчини-Мрії», головні музичні композиції, а також виконання повітряних акробатичних номерів.

== Кар'єра на телебаченні ==
Паралельно з акторською кар'єрою, Аліна Артц багато років є успішною телеведучої телеканалів [[НТВ]], Europa Plus TV і Матч! Боєць.

'''Російські телевізійні проекти'''

* 2009 р — учасниця проекту «Міс Російська Ніч 2009» на каналі «Російська Ніч»
* З 2010 р — Ведуча Реаліті-шоу зі [[Мішані бойові мистецтва|змішаних єдиноборств]] «M-1 Fighter» на телеканалі «Матч! Боєць».
*:«M-1 Fighter» — Унікальний Проект Російського Телебачення / Спортивне Реаліті Шоу зі Змішаних єдиноборств.
*:Аліна Артц — Провідна всіх чотирьох сезонів проекту «M-1 Fighter»;
* 2011—2013 рр. — Ведуча щотижневої програми «Hot Secrets з Аліною Артц» на музичному телеканалі Europa Plus TV{{джерело}}.
*:Гостями шоу були самі топові представники російського шоу-бізнесу, які у розмові з ведучою, ділилися секретами успіху, спілкувалися на особисті і найпотаємніші теми життя і творчості;
* 2012 р. — Ведуча програми «Music Lunch»{{джерело}} Шоу у прямому ефірі на Europa Plus TV. Шоу включало в себе дві години прямого ефіру, протягом яких обговорювалися актуальні світові музичні новини, а також інтерв'ю з медіа персонами в студії телеканалу;
* 2011—2013 рр — Цикл репортажів з Europa Plus Live{{джерело}} для телеканалу Europa Plus TV;
* 2013—2014 рр. — Ведуча програми «Star Secrets з Аліною Артц» на музичному телеканалі Europa Plus TV{{джерело}}.
*:Програма Star Secrets з Аліною Артц" — продовження циклу програми «Hot Secrets», але вже виключно з зірками світового шоу-бізнесу, таких як: [[Крістіна Агілера|Christina Aguilera]], [[Tiësto|Tiesto]], [[Fatboy Slim]], [[Стів Ейокі|Steve Aoki]], Loverush UK!, Marlon Roudette та багатьох інших;
* 2016 р — Провідна тематичного авторського музичного чарту програми «Top chArtts» на Europa Plus TV,
* 2016—2017 рр. — Ведуча рубрики «Ранок Б'юті» у програмі «Новий Ранок» на Телеканалі [[НТВ]].

'''Міжнародні телевізійні проекти'''

* Ведуча прямих ефірів на європейську аудиторію Фестивалю російської пісні «Зелена гура»{{джерело}} з [[2008|2008 року]] по [[2013|2013 рік]]{{джерело}}.
*:Аліна Артц 5 років поспіль прикрашає своєю присутністю знаменитий польський Фестиваль Російської Пісні в місті Зелена Гура (Ukrainian Song Festival Zielona Gora), як єдина провідна, що представляє Росію.
*:Фестиваль транслюється в прямому ефірі на ''TVP2'' — Державному каналі Польщі. А також, для всіх глядачів шоу Аліна виконує пісні на російській і польській мовах;
* Ведуча циклу репортажів з Легендарною Церемонії вручення музичних нагород Billboard Music Awards, 2012, 2013 роки{{джерело}}.
*:Починаючи з 2012 року Аліна Артц є музичним послом телеканалу Europa Plus TV на всесвітньо популярної американської Церемонії Billboard Music Awards.
*:Прямі включення для Російської аудиторії з самого серця [[Лас-Вегас]]а, де проходить це феєричне шоу, веде Аліна Артц.
*:Протягом п'яти років Аліна перебувала в знаменитому залі MGM Grand Garden Arena і виходила в ефір для інтерв'ю зі світовими зірками шоу-бізнесу;
* Слов'янський Базар у Вітебську: Ведення та участь у концертних програмах XXIV та ювілейної XXV Міжнародного фестивалю мистецтв «Слов'янський базар у Вітебську», 2015—2016 рр. '''Управлінська кар'єра'''
** З 2016 р. — Головний редактор телеканалу EUROPA PLUS TV.
** З 2018 р. — Генеральний директор телеканалу EUROPA PLUS TV.

== Кар'єра співачки ==
Аліна Артц була вокалісткою DJ-проекту Vengerov &amp; Fedoroff, а також солісткою групи VIA Sirius.

З 2011 р. — сольна кар'єра співачки.

Вже в 2012 році Аліна Артц порадувала шанувальників дебютним альбомом «Танцуй, чтобы жить!», в який увійшли 11 оригінальних композицій.

Презентація платівки відбулася 15 березня 2012 року в клубі MILK, де Аліна виступила з яскравою концертною програмою і танцювальним шоу.

Незабаром артистка знімає нові відеокліпи на найпопулярніші композиції, разом з режисером [[Бадоєв Алан Казбекович|Аланом Бадоєвим]]: «Прекрасна Брехня», «LA» і «Не втекти».

Навесні 2013 року Аліна презентувала музичну трилогію «Music Story», в рамках якої представила відразу три композиції і три музичних відео на ці пісні: «Зі мною по-іншому не можна», «найяскравіша зірка» і «Hit The Red Light». Кліпи були зняті в [[Лос-Анджелес]]і, режисером музичної трилогії виступив Костянтин Черепків.

Новий виток кар'єри Аліна Артц почався саме з композиції «Hit The Red Light».

Сингл увійшов до топ-40 найбільш ротованих треків на американському радіо і потрапив в Base Media Top-40.

Ця пісня була учасницею і лідером багатьох американських чартів, в числі яких: Hot 100 Chart, Hot AC40 Main Chart, Hot AC40 Dance Chart, america's AC Music Chart і багатьох інших.;

* Виконавиця офіційний пісні Естафети Олімпійського вогню «Олімпійський танець»{{джерело}}.

== Естафета Олімпійського вогню ==
В 2013 році після участі у відбірковому музичному конкурсі і перемоги в ньому співачка Аліна Артц стала офіційним голосом Естафети Олімпійського Вогню «Сочі-2014». Її сингл «Олімпійський танець» був високо оцінений журі. Перший виступ Аліни Артц з піснею «Олімпійський танець» відбулося [[8 жовтня]] [[2013|2013 року]] на [[Красна площа|Червоній площі]]{{джерело}}.

C [[Жовтень|жовтня]] [[2013|2013 року]] разом з [[Естафета Олімпійського вогню зимових Олімпійських ігор 2014|Естафетою]] Аліна Артц перетнула всю країну, з заходу на схід і назад до [[Сочі]], виконуючи на всіх офіційних святкуваннях [[Естафета Олімпійського вогню зимових Олімпійських ігор 2014|Естафети Олімпійського вогню]] пісню «Олімпійський танець», під яку, завдяки участі сотні волонтерів, був організований спеціально поставлений [[флешмоб]]{{джерело}}.

[[28 жовтня]] [[2013|2013 року]] Аліна Артц стала почесним [[Олімпійський вогонь|факелоносцем]] [[Естафета Олімпійського вогню зимових Олімпійських ігор 2014|Естафети Олімпійського вогню]] у місті [[Пушкін (місто)]]{{джерело}}.

== Дискографія ==

=== Альбоми ===
{| class="wikitable" border="2" cellpadding="4" style="font-size: 90%;"
! style="background:#B0C4DE;" |Рік
! style="background:#B0C4DE;" |Назва
! style="background:#B0C4DE;" |Тривалість
|-
|- align="center"
|[[2012 у музиці|2012]]
|«Танцуй, чтобы жить!»
|44:13
|-
|}

=== Сингли ===
{| class="wikitable" border="2" cellpadding="4" style="font-size: 90%;"
! style="background:#B0C4DE;" |Рік
! style="background:#B0C4DE;" |Назва треку
! style="background:#B0C4DE;" |Альбом
|-
|- align="center"
|[[2009 у музиці|2009]]
|«Танцуй, чтобы жить!»
|Танцуй, чтобы жить!
|-
|- align="center"
|[[2009 у музиці|2009]]
|«Дыши глубже»
|Танцуй, чтобы жить!
|-
|- align="center"
|[[2009 у музиці|2009]]
|«Its Alright»
|Танцуй, чтобы жить!
|-
|- align="center"
|[[2010 у музиці|2010]]
|«Осколки»
|Танцуй, чтобы жить!
|-
|- align="center"
|[[2011 у музиці|2011]]
|«Прекрасная ложь»
|Танцуй, чтобы жить!
|-
|- align="center"
|[[2011 у музиці|2011]]
|«Не убежать»
|Танцуй, чтобы жить!
|-
|- align="center"
|[[2012 у музиці|2012]]
|«LA»
|Танцуй, чтобы жить!
|-
|- align="center"
|[[2013 у музиці|2013]]
|«Куда приводят мечты»
|Мюзикл ChISo 4102
|-
|- align="center"
|[[2013 у музиці|2013]]
|«Hit the Red Light»
|TBA
|-
|- align="center"
|[[2013 у музиці|2013]]
|«Олимпийский танец»
|Естафета Олімпійського вогню «<nowiki/>[[Сочі]] 2014»{{джерело}}
|-
|- align="center"
|[[2015 у музиці|2015]]
|«Танцуй, моя девочка»
|TBA
|}

== Кліпографія ==
{| border="2" cellpadding="4" style="font-size: 90%;"
! style="background:#B0C4DE;" |Рік
! style="background:#B0C4DE;" |Кліп
! style="background:#B0C4DE;" |Альбом
! style="background:#B0C4DE;" |Режисер
|-
|- align="center"
|[[2010 у музиці|2010]]
|«Дихай глибше»
|Танцуй, чтобы жить!
|Андрій Сергєєв
|-
|- align="center"
|[[2010 у музиці|2010]]
|«Осколки»
|Танцуй, чтобы жить!
|Дубровін Олексій
|-
|- align="center"
|[[2011 у музиці|2011]]
|«Прекрасна брехня»
|Танцуй, чтобы жить!
|[[Бадоєв Алан Казбекович|Алан Бадоєв]]
|-
|- align="center"
|[[2011 у музиці|2012]]
|«Не втекти»
|Танцуй, чтобы жить!
|[[Бадоєв Алан Казбекович|Алан Бадоєв]]
|-
|- align="center"
|[[2012 у музиці|2012]]
|«It's all right»
|Танцуй, чтобы жить!
|Максим Іксанов
|-
|- align="center"
|[[2012 у музиці|2012]]
|«Зі мною по-іншому не можна!»<ref>{{Cite web |url=http://7days.ru/article/topnews/s-alinoy-artts-podrugomu-nelzya?link=search |title=Аліна Артц представила кліп «Зі мною по-іншому не можна» (7 днів) |accessdate=24 березня 2019 |archive-date=1 лютого 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140201172804/http://7days.ru/article/topnews/s-alinoy-artts-podrugomu-nelzya?link=search }}</ref>
|Танцуй, чтобы жить!
|Костянтин Черепков
|-
|- align="center"
|[[2012 у музиці|2012]]
|«Прекрасна брехня» спільно з DJ Romeo
|Танцуй, чтобы жить!
|Олексій Трейман
|-
|- align="center"
|[[2013 у музиці|2013]]
|«LA»
|Танцуй, чтобы жить!
|[[Бадоєв Алан Казбекович|Алан Бадоєв]]
|-
|- align="center"
|[[2013 у музиці|2013]]
|«Hit the Red Light»
|TBA
|Костянтин Черепков
|-
|- align="center"
|[[2014 у музиці|2014]]
|«Найяскравіша зірка»
|TBA
|Костянтин Черепков
|-
|- align="center"
|[[2014 у музиці|2014]]
|«Олімпійський танець»
|TBA
|Євген Камнєв
|-
|- align="center"
|[[2015 у музиці|2015]]
|«High Enough»
|TBA
|Serghey Grey
----
|- align="center"
|[[2016 у музиці|2016]]
|«Love Girl Peace»
|TBA
|Олексій Купріянов
----
|- align="center"
|[[2016 у музиці|2016]]
|«Танцюй моя дівчинка»
|TBA
|Ірма
|}

== Примітки ==
<references group="" responsive=""/>

== Посилання ==

* [http://alinaartts.ru/ Офіційний сайт Аліна Артц] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190324122211/http://alinaartts.ru/ |date=24 березня 2019 }} {{ref-ru}}
* [https://itunes.apple.com/ru/artist/alina-artts/id673580286 Аліна Артц в iTunes] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190401050354/https://itunes.apple.com/ru/artist/alina-artts/id673580286 |date=1 квітня 2019 }} {{ref-ru}}

{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Російські телеведучі]]
[[Категорія:Акторки XXI століття]]
[[Категорія:Російські акторки]]
[[Категорія:Акторки за алфавітом]]
[[Категорія:Співаки XXI століття]]
[[Категорія:Російські співачки]]
[[Категорія:Уродженці Санкт-Петербурга]]
[[Категорія:Народились 1986]]
[[Категорія:Народились 5 лютого]]

title: Основна інформація

Дата народження: 5 лютого 1986 (39 років)

Місце народження: Ленінград, РРФСР, СРСР

Роки активності: 2007 — тепер. час

Громадянство: Росія

Професії: акторка, співачка, ведуча, редакторка, телеведуча

Інструменти: вокал

Жанри: поп


text:
# Рудрасена II
Рудрасена II — сакський правитель з династії Західні Кшатрапи.

title: Рудрасена II

wikitext:
{{Державний діяч
| українське ім'я    = Рудрасена II
| оригінальне ім'я   =
| портрет            =
| ширина портрета    =
| підпис             =
| герб               =
| титул              = Цар [[Західні Кшатрапи|Західних Кшатрапів]]
| порядок             =
| прапор             =
| періодпочаток      = [[255]]
| періодкінець       = [[277]]
| попередник         = [[Дамаджадасрі III]]
| наступник          = [[Вісвасімха]]
| громадянство       =
| дата народження    =
| місце народження   =
| дата смерті        = 277
| місце смерті       =
| віросповідання     =
| династія           = [[Західні Кшатрапи]]
| батько             =
| мати               =
| чоловік            =
| дружина            =
| діти               =
| нагороди           =
| автограф           =
| Commons            =
}}
'''Рудрасена II''' — [[Саки (племена)|сакський]] правитель з династії [[Західні Кшатрапи]].

== Джерела ==

{{India-bio-stub}}
{{ВП-Портали|Індія}}

[[Категорія:Правителі Індії]]
[[Категорія:Західні Кшатрапи]]

title: 255 — 277

Попередник: Дамаджадасрі III

Наступник: Вісвасімха

Рід: Західні Кшатрапи


text:
# Енсовібеп
Енсовібеп (англ. Ensovibep), експериментальна назва MP0420 — експериментальний препарат, який розробляють для лікування COVID-19. За хімічною структурою він є химерним білком із групи анкіринів. Складається з 5-ти ковалентно пов'язаних доменів анкіринових білків. Три з них (R1, R2 і R3) зв'язуються з рецептор-зв'язуючим доменом білків шиповидних відростків оболонки вірусу SARS-CoV-2. Два інших (H1 і H2) зв'язуються з сироватковим альбуміном людини, тим самим подовжуючи системний період напіврозпаду препарату.
Дослідження препарату in vitro показали високу нейтралізуючу активність енсовібепу проти всіх відомих варіантів SARS-CoV-2, включаючи Дельта та Омікрон, які викликали занепокоєння. Клітини Escherichia coli рекомбінантним способом продукують Енсовібеп.

## Історія розробки
Згідно даних компанії «Novartis», яка розробляє препарат у співпраці зі швейцарською компанією «Molecular Partners», енсовібеп показав позитивні результати в подвійному сліпому рандомізованому клінічному дослідженні ІІ фази EMPATHY (частина A) за участю 407 хворих з COVID-19. Хворі отримували одноразову інфузію енсовібепу (75, 225 або 600 мг) або плацебо. За даними компанії, первинна кінцева точка, а саме значне зниження вірусного навантаження протягом 8 днів, була досягнута при застосуванні усіх 3 доз.
У лютому 2022 року «Novartis» звернулася до FDA з проханням отримати дозвіл на екстрене використання енсовібепу.

title: Енсовібеп

wikitext:
{{медпопередження}}
{{drugbox |
| IUPAC_name = штучний багатоспецифічний химерний [[анкірин]]овий білок, який складається з 5 ковалентних доменів
| image = Ensovibep schematic.svg
| image2=
| width = 218
| CAS_number = 2451126-06-8
| ATC_prefix =
| ATC_suffix =
| PubChem =
| DrugBank =
|
| molecular_weight = 85 кДа
| smiles =
| bioavailability =
| metabolism =
| elimination_half-life =
| excretion = НД
| pregnancy_AU = ?
| pregnancy_UK = ?
| pregnancy_US = ?
| legal_AU =
| legal_UK =
| legal_US = експериментальний
| legal_CA          =
| routes_of_administration = [[внутрішньовенна ін'єкція|внутрішньовенно]]
}}
'''Енсовібеп''' ({{lang-en|Ensovibep}}), експериментальна назва '''MP0420''' — експериментальний препарат, який розробляють для лікування [[COVID-19]]. За хімічною структурою він є [[химерний білок|химерним білком]] із групи [[анкірин]]ів. Складається з 5-ти [[Ковалентний зв'язок|ковалентно]] пов'язаних доменів анкіринових білків. Три з них (R1, R2 і R3) зв'язуються з рецептор-зв'язуючим доменом [[Пепломер|білків шиповидних відростків оболонки вірусу]] [[SARS-CoV-2]]. Два інших (H1 і H2) зв'язуються з сироватковим [[альбумін]]ом людини, тим самим подовжуючи системний період напіврозпаду препарату.

Дослідження препарату ''[[in vitro]]'' показали високу нейтралізуючу активність енсовібепу проти всіх відомих варіантів SARS-CoV-2, включаючи [[Дельта-варіант SARS-CoV-2|Дельта]] та [[Омікрон-варіант SARS-CoV-2|Омікрон]], [[варіант, який викликає занепокоєння|які викликали занепокоєння]].<ref>Sylvia Rothenberger, Daniel L. Hurdiss, Marcel Walser et al.: ''Ensovibep, a novel trispecific DARPin candidate that protects against SARS-CoV-2 variants'', www.biorxiv.org, 2021, doi:10.1101/2021.02.03.429164 {{ref-en}}</ref> Клітини ''[[Escherichia coli]]'' рекомбінантним способом продукують Енсовібеп.

== Історія розробки ==
Згідно даних компанії «[[Novartis]]», яка розробляє препарат у співпраці зі швейцарською компанією «Molecular Partners», енсовібеп показав позитивні результати в подвійному сліпому рандомізованому клінічному дослідженні ІІ фази EMPATHY (частина A) за участю 407 хворих з COVID-19. Хворі отримували одноразову інфузію енсовібепу (75, 225 або 600 мг) або [[плацебо]]. За даними компанії, первинна кінцева точка, а саме значне зниження вірусного навантаження протягом 8 днів, була досягнута при застосуванні усіх 3 доз.<ref>[https://www.novartis.com/news/media-releases/novartis-and-molecular-partners-report-positive-topline-data-from-phase-2-study-ensovibep-mp0420-darpin-antiviral-therapeutic-covid-19 Novartis and Molecular Partners report positive topline data from Phase 2 study for ensovibep (MP0420), a DARPin antiviral therapeutic for COVID-19] {{ref-en}}</ref>

У лютому 2022 року «Novartis» звернулася до [[FDA]] з проханням отримати дозвіл на екстрене використання енсовібепу.<ref>[https://www.globenewswire.com/news-release/2022/02/10/2382400/0/en/Emergency-Use-Authorization-Request-for-Ensovibep-Submitted-to-the-US-Food-and-Drug-Administration-for-the-Treatment-of-COVID-19.html Emergency Use Authorization Request for Ensovibep Submitted to the US Food and Drug Administration for the Treatment of COVID-19] {{ref-en}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Лікарські засоби за алфавітом]]
[[Категорія:Білки]]
[[Категорія:Експериментальне лікування COVID-19]]

title: Енсовібеп

Мол. маса: 85 кДа

Виділення: НД

Шляхи введення: внутрішньовенно


text:
# Козача кавалерійська бригада генерала Туркула
Козача кавалерійська бригада генерала Туркула (нім. Kosaken-Reiter-Brigade "Turkul") — сформований на останньому етапі Другої світової війни підрозділ Збройних сил Комітету визволення народів Росії.

## Історія
Генерал А. Туркул в Австрії почав формувати у березні 1945 самостійний кавалерійський корпус ЗС КОНР. Їхнє командування розміщувалось біля Зальцбургу, військові підрозділи у Лієнці, Любляні, Філлаху. Через брак особового складу було сформовано бригаду замість корпусу чисельністю близько 5.000 осіб.
Її командування складалось з:
- командир генерал А. Туркул
- адютант командира С. І. Афанасьєв
- начальник штабу генерал В. В. Крейтер[1]

Бригада ділилась на:
- І полк — самостійний полк полковника Петра Крижанівського
- II полк — Добровольчий Полк «Варяг» полковника Михайла Семьонова[2]
- III полк полковника Василя Кардакова[3]
- Полк донських козаків генерала Сисоя Бородіна[4]

wikitext:
{{Infobox Military Unit
|unit_name= Козача кавалерійська бригада генерала Туркула
{{lang-de|Kosaken-Reiter-Brigade "Turkul"}}
|image=ROA chevron.svg
|image_size          = 50px
|caption=
|dates= [[1945]]
|country= [[Файл:Flag of Germany 1933.svg|25px]] [[Третій Рейх]]
|allegiance=[[КОНР]]
|type=[[Кавалерія]]
|branch= [[кавалерійська бригада]]
|size=
|battles=[[Друга світова війна]]
|anniversaries=
|decorations=
|battle_honours=

|commander1=
|commander1_label=
|commander2=
|commander2_label=
|commander3=
|commander3_label=
|notable_commanders= [[Туркул Антон Васильович]]

|identification_symbol=
|identification_symbol_label=
|identification_symbol_2=
|identification_symbol_2_label=
|identification_symbol_3=
|identification_symbol_3_label=
|identification_symbol_4=
|identification_symbol_4_label=
}}
'''Козача кавалерійська бригада генерала Туркула''' ({{lang-de|Kosaken-Reiter-Brigade "Turkul"}}) — сформований на останньому етапі [[Друга світова війна|Другої світової війни]] підрозділ [[Збройні сили|Збройних сил]] [[Комітет визволення народів Росії|Комітету визволення народів Росії]].

== Історія ==
[[Генерал]] [[Туркул Антон Васильович|А. Туркул]] в [[Австрія|Австрії]] почав формувати у [[Березень|березні]] [[1945]] самостійний кавалерійський корпус ЗС КОНР. Їхнє командування розміщувалось біля [[Зальцбург]]у, військові підрозділи у [[Лієнц]]і, [[Любляна|Любляні]], [[Філлах]]у. Через брак особового складу було сформовано бригаду замість корпусу чисельністю близько 5.000 осіб.

Її командування складалось з:
* командир генерал А. Туркул
* [[адютант]] командира С. І. Афанасьєв
* начальник штабу генерал В. В. Крейтер<ref>[http://www.grwar.ru/persons/persons.html?id=603 Крейтер Владимир Владимирович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151005145502/http://www.grwar.ru/persons/persons.html?id=603 |date=5 Жовтня 2015 }} {{ref-ru}}</ref>

Бригада ділилась на:
* І полк — самостійний полк [[полковник]]а [[Крижанівський Петро Євсійович|Петра Крижанівського]]
* II полк — [[Російський Добровольчий Полк «Варяг»|Добровольчий Полк «Варяг»]] полковника Михайла Семьонова<ref>[http://vojnik.org/ww2/main/5 Русский Добровольческий Полк «Варяг»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120329225908/http://www.vojnik.org/ww2/main/5 |date=2012-03-29 }} {{ref-ru}}</ref>
* III полк полковника Василя Кардакова<ref>[http://roa2.narod.ru/bio/bio-k.htm В. Кардаков] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151006111634/http://roa2.narod.ru/bio/bio-k.htm |date=6 Жовтня 2015 }} {{ref-ru}}</ref>
* Полк донських козаків генерала Сисоя Бородіна<ref>[http://hrono.ru/biograf/bio_b/borodin_sk.php Сысой Капитонович Бородин] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160308174813/http://hrono.ru/biograf/bio_b/borodin_sk.php |date=8 Березня 2016 }} {{ref-ru}}</ref>

== Посилання ==
* [http://libbabr.com/?book=2800 Хоффманн Йоахим История власовской армии] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160420072959/http://libbabr.com/?book=2800 |date=20 Квітня 2016 }} {{ref-ru}}
* [http://aquilaaquilonis.livejournal.com/222897.html Они сражались за Родину] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160905014457/http://aquilaaquilonis.livejournal.com/222897.html |date=5 Вересня 2016 }} {{ref-ru}}
* [http://bka-roa.chat.ru/vs_konr.htm Вооруженные силы Комитета Освобождения Народов России (ВС-КОНР)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151005065459/http://bka-roa.chat.ru/vs_konr.htm |date=5 Жовтня 2015 }} {{ref-ru}}

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Російська визвольна армія]]
[[Категорія:Козацькі війська Вермахту]]
[[Категорія:Російські колабораціоністські формування в Другій світовій війні]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 1945]]
[[Категорія:Військові формування, розформовані 1945]]
[[Категорія:Кавалерійські бригади]]

title: Козача кавалерійська бригада генерала Туркула · нім. Kosaken-Reiter-Brigade "Turkul"

Країна: Третій Рейх

Належність: КОНР

Вид: кавалерійська бригада

Тип: Кавалерія

Війни/битви: Друга світова війна

title: Командування

Визначні · командувачі: Туркул Антон Васильович


text:
# Андріс Пельшс
Андріс Пельшс (латис. Andris Pelšs) — латвійський дипломат, радник президента Латвії із закордонних справ (2007—2012), державний секретар Міністерства закордонних справ Латвії (з 2018 року).

## Біографія
У 1997 році закінчив Державний університет Трумана в Керксвіллі, США.
У 2000 році закінчив факультет історії та філософії Латвійського університету, а у 2003 році отримав диплом магістра ділового адміністрування в Державному університеті Моргеда, США.
З 1998 року працює в Міністерстві закордонних справ Латвії, обіймав посади аташе Відділу політики безпеки МЗС, а згодом був третім секретарем Відділу НАТО.
У 2000—2005 роках був третім секретарем Постійного представництва Латвії при ООН в Нью-Йорку та другим секретарем Постійного представництва Латвії при НАТО в Брюсселі. Зголом очолював Відділ контролю над озброєннями та Відділ міжнародних операцій та криз при МЗС.
З 2007 по 2012 рік був радником президента Латвійської Республіки Валдіса Затлерса із закордонних справ. До 2016 року він обіймав посаду Постійного представника Латвії в ЄС у ранзі посла.
У 2016—2018 роках був заступником державного секретаря Міністерства закордонних справ, а з 2018 — обіймає посаду державного секретаря.

## Нагороди
- орден «За заслуги» III ступеня (Україна, 2009)[4];

title: Андріс Пельшс

wikitext:
{{особа
|дата народження=?}}
'''Андріс Пельшс''' ({{lang-lv|Andris Pelšs}}) — латвійський дипломат, радник [[Президенти Латвії|президента Латвії]] із закордонних справ (2007—2012), державний секретар Міністерства закордонних справ Латвії (з 2018 року).

== Біографія ==
У 1997 році закінчив Державний університет Трумана в [[Керксвілл (Міссурі)|Керксвіллі]], США<ref name=":0">{{Cite web|url=https://www.mfa.gov.lv/en/brussels/latvijas-darbiba-es/372-latest-news/60886-state-secretary-andris-pelss-takes-office-at-the-ministry-of-foreign-affairs|website=www.mfa.gov.lv|accessdate=2021-04-25|title=State Secretary Andris Pelšs takes office at the Ministry of Foreign Affairs|archive-date=25 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210425161612/https://www.mfa.gov.lv/en/brussels/latvijas-darbiba-es/372-latest-news/60886-state-secretary-andris-pelss-takes-office-at-the-ministry-of-foreign-affairs}}</ref>.

У 2000 році закінчив факультет історії та філософії [[Латвійський університет|Латвійського університету]], а у 2003 році отримав диплом [[Магістр ділового адміністрування|магістра ділового адміністрування]] в Державному університеті [[Моргед (Кентуккі)|Моргеда]], США<ref name=":0" /><ref name=":1">{{Cite web|title=Zatlera padomnieks „stučījis” ASV vēstniecībai|url=https://jauns.lv/raksts/zinas/192902-zatlera-padomnieks-stucijis-asv-vestniecibai|website=Jauns.lv|accessdate=2021-04-25|language=lv|archive-date=25 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210425150056/https://jauns.lv/raksts/zinas/192902-zatlera-padomnieks-stucijis-asv-vestniecibai}}</ref>.

З 1998 року працює в Міністерстві закордонних справ Латвії, обіймав посади аташе Відділу політики безпеки МЗС, а згодом був третім секретарем Відділу НАТО.

У 2000—2005 роках був третім секретарем Постійного представництва Латвії при [[Організація Об'єднаних Націй|ООН]] в [[Нью-Йорк]]у та другим секретарем Постійного представництва Латвії при [[НАТО]] в [[Брюссель|Брюсселі]]<ref name=":1" />. Зголом очолював Відділ контролю над озброєннями та Відділ міжнародних операцій та криз при МЗС.

З 2007 по 2012 рік був радником президента Латвійської Республіки [[Валдіс Затлерс|Валдіса Затлерса]] із закордонних справ<ref>{{Cite web|title=Par Zatlera ārlietu padomnieku kļuvis Andris Pelšs|url=https://www.delfi.lv/news/national/politics/par-zatlera-arlietu-padomnieku-kluvis-andris-pelss.d?id=18396083|website=delfi.lv|date=2007-07-06|accessdate=2021-04-25|language=lv|last=LETA|archive-date=25 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210425150058/https://www.delfi.lv/news/national/politics/par-zatlera-arlietu-padomnieku-kluvis-andris-pelss.d?id=18396083}}</ref>. До 2016 року він обіймав посаду Постійного представника Латвії в [[Європейський Союз|ЄС]] у ранзі посла.

У 2016—2018 роках був заступником державного секретаря Міністерства закордонних справ, а з 2018 — обіймає посаду державного секретаря<ref name=":0" />.

== Нагороди ==

* [[Орден «За заслуги» (Україна)|орден «За заслуги»]] III ступеня (Україна, 2009)<ref>{{Cite web|url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/533/2009#Text|website=zakon.rada.gov.ua|accessdate=2021-04-25|title=Про відзначення державними нагородами України громадян Латвійської Республіки № 533/2009 від 10.07.2009|archive-date=21 квітня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210421093542/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/533/2009#Text}}</ref>;

== Примітки ==
{{примітки}}

{{DEFAULTSORT:Пельшс Андріс}}
[[Категорія:Посли Латвії]]
[[Категорія:Дипломати XX століття]]
[[Категорія:Дипломати XXI століття]]

title: Андріс Пельшс

Народився: невідомо

Країна: Латвія

Діяльність: дипломат

Alma mater: Латвійський університет, Truman State Universityd і Morehead State Universityd

Знання мов: англійська, російська, французька і латиська

Посада: державний секретар і посол Латвіїd

Нагороди: орден «За заслуги» III ступеня


text:
# Сойка блакитна
Сойка блакитна (Gymnorhinus cyanocephalus) — вид горобцеподібних птахів родини воронових (Corvidae). Поширений у Північній Америці.

## Поширення
Вид поширений у західній та південно-західній частинах США (від центрального Орегону на схід до західної Південної Дакоти та на південь до центральної частини Нью-Мексико та крайньої західної Оклахоми) та на півночі Нижньої Каліфорнії у Мексиці. Середовищем існування цих птахів є напівпосушливі гірські схили на висоті від 1200 до 3500 м, вкриті чапаральними та сосновими лісами.

## Опис
Птах завдовжки 26-29 см, вагою 99-111 г. Це міцні, але стрункі птахи з округлою головою, тонким і подовженим конічним дзьобом, пальчастими крилами, міцними ногами та квадратним кінчиком хвоста. Оперення майже повністю синювато-блакитного кольору, яскравіше на обличчі (де воно далі темніше між дзьобом та оком) і грудях, блідіше на потилиці, шиї, спині та крилах (виняток становлять махові пера, які темніші та мають тенденцію до сірувато-коричневого кольору з лавандовими відтінками, такого ж кольору, як хвіст), причому хвіст має коричневу нижню поверхню, тоді як черево має білуваті відтінки.

## Спосіб життя
Це дуже соціальний вид, який часто утворює дуже великі зграї, по 250 особин, у яких кілька особин є вартовими для зграї, стежачи за хижаками, поки їхні супутники годуються. Кедрові горіхи є основною їжею, але вони доповнюють свій раціон фруктами. Вони також їдять комах багатьох видів, а іноді полюють на них на льоту. Вони гніздяться колоніально, але ніколи не розміщують більше одного гнізда на одному дереві. Іноді колонії охоплюють великі території з гніздом на кожному дереві. Зазвичай відкладають 3–4 яйця ранньою весною. Інкубація триває 16 днів. Самець приносить їжу біля гнізда, а самиця прилітає за нею і годує пташенят. Через три тижні після вилуплення молоді птахи вилітають з гнізда.

title: Сойка блакитна

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name =  Сойка блакитна
| image =
| image2 =
| status = VU
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{IUCN|id=22705608 |title=''Gymnorhinus cyanocephalus'' |assessor=BirdLife International |assessor-link=BirdLife International |version=2022.2 |year=2020 |accessdate= 20 серпня 2023}}</ref>
| image_width = 258px
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Воронові]] (Corvidae)
| genus = '''Блакитна сойка (''Gymnorhinus'')'''
| species = '''Сойка блакитна'''
| binomial = ''Gymnorhinus cyanocephalus''
| binomial_authority = [[Максиміліан Від-Нойвід|Wied-Neuwied]], 1841
| range_map = Gymnorhinus_cyanocephala_map.jpg
| range_map_caption = Мапа поширення виду
| wikispecies = Gymnorhinus cyanocephalus
}}

'''Сойка блакитна'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Gymnorhinus cyanocephalus'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Воронові|воронових]] (Corvidae). Поширений у [[Північна Америка|Північній Америці]].

== Поширення ==
Вид поширений у західній та південно-західній частинах [[США]] (від центрального [[Орегон]]у на схід до західної [[Південна Дакота|Південної Дакоти]] та на південь до центральної частини [[Нью-Мексико]] та крайньої західної [[Оклахома|Оклахоми]]) та на півночі [[Нижня Каліфорнія|Нижньої Каліфорнії]] у [[Мексика|Мексиці]]. Середовищем існування цих птахів є напівпосушливі гірські схили на висоті від 1200 до 3500 м, вкриті [[чапараль]]ними та сосновими лісами.

== Опис ==
Птах завдовжки 26-29 см, вагою 99-111 г. Це міцні, але стрункі птахи з округлою головою, тонким і подовженим конічним дзьобом, пальчастими крилами, міцними ногами та квадратним кінчиком хвоста. Оперення майже повністю синювато-блакитного кольору, яскравіше на обличчі (де воно далі темніше між дзьобом та оком) і грудях, блідіше на потилиці, шиї, спині та крилах (виняток становлять [[махові пера]], які темніші та мають тенденцію до сірувато-коричневого кольору з лавандовими відтінками, такого ж кольору, як хвіст), причому хвіст має коричневу нижню поверхню, тоді як черево має білуваті відтінки.

== Спосіб життя ==
Це дуже соціальний вид, який часто утворює дуже великі зграї, по 250 особин, у яких кілька особин є вартовими для зграї, стежачи за хижаками, поки їхні супутники годуються. Кедрові горіхи є основною їжею, але вони доповнюють свій раціон фруктами. Вони також їдять комах багатьох видів, а іноді полюють на них на льоту. Вони гніздяться колоніально, але ніколи не розміщують більше одного гнізда на одному дереві. Іноді колонії охоплюють великі території з гніздом на кожному дереві. Зазвичай відкладають 3–4 яйця ранньою весною. Інкубація триває 16 днів. Самець приносить їжу біля гнізда, а самиця прилітає за нею і годує пташенят. Через три тижні після вилуплення молоді птахи вилітають з гнізда.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*[http://hikearizona.com/dexcoder.php?dex=2&PID=139 Pinyon jay on HikeArizona.COM]
*[https://web.archive.org/web/20030418183256/http://a1410.g.akamai.net/f/1410/1633/7d/209.133.64.45/birds/birds_l/BD0028_1l.jpg Pinyon jay]
*[https://explorer.natureserve.org/Taxon/ELEMENT_GLOBAL.2.101291/Gymnorhinus_cyanocephalus Article & RangeMaps] InfoNatura, NatureServe
*[http://vireo.acnatsci.org/search.html?Form=Search&SEARCHBY=Common&KEYWORDS=pinyon+jay&showwhat=images&AGE=All&SEX=All&ACT=All&Search=Search&VIEW=All&ORIENTATION=All&RESULTS=24 Pinyon jay photo gallery] VIREO

{{Taxonbar|from1=Q374328|from2=Q10763401}}
{{птахи-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Воронові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1841]]
[[Категорія:Птахи США]]
[[Категорія:Птахи Мексики]]

title: ?Сойка блакитна

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Воронові (Corvidae)

Рід: Блакитна сойка (Gymnorhinus)

Вид: Сойка блакитна

Вікісховище: Gymnorhinus cyanocephalus

Віківиди: Gymnorhinus cyanocephalus


text:
# Зелль
Зелль (нім. Söll) — містечко й громада округу Куфштайн у землі Тіроль, Австрія.
Зелль лежить на висоті  703 м над рівнем моря і займає площу 45,94 км². Громада налічує 3556 мешканців.
Густота населення 77/км².
Громада розташована в районі, який називають Зелльланд, між Високим Сальве та Вільдер Кайзер.
|                                |
| Зелль на мапі округу та землі. |

Бургомістом міста є Йоганн Айзенманн. Адреса управління громади: Dorf 84, 6306 Söll (Tirol).

## Галерея
- Die Barockkirche St. Peter und Paul
- Söll und die Hohe Salve
- Panorama zwischen Söll und Ellmau
- Das Wallfahrtskirchlein am Stampfanger
- Kirche St. Peter und Paul
- Kriegerdenkmal
- Wandmalereien an der Hauptstraße
- Traditionelle Tiroler Architektur an der Hauptstraße
- Straße mit Häusern

## Виноски
1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018 — Статистичне управління Австрії.
2. ↑  https://www.statistik.at/blickgem/blick1/g70526.pdf
3. ↑  www.soell.tirol.gv.at. Архів оригіналу за 6 травня 2021. Процитовано 17 липня 2021.

| Австрія | Це незавершена стаття з географії Австрії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |

title: Зелль

wikitext:
{{НП
 |країна                  = [[Австрія]]
 |статус                  =
 |українська назва        = Зелль
 |оригінальна назва       = Söll (Tirol)
 |підпорядкування         =
 |герб                    =  Wappen at soell.png
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |ширина герба            =
 |ширина прапора          =
 |зображення              = <!-- Example.jpg -->
|опис зображення = |lat_deg            =  47 | lat_min = 30 | lat_sec = 13

|lon_deg            =  12 | lon_min = 11 | lon_sec = 31
  |CoordAddon             =
 |розмір карти країни     =
 |розмір карти регіону    =
 |розмір карти району     =
 |position                = <!-- right, left, top або bottom (положення підпису маркера на мапі) -->
 |вид регіону             = Земля
 |регіон                  = Тіроль (земля){{!}}Тіроль
 |регіон у таблиці        =
 |вид району              = Округ
 |район                   = [[Куфштайн (округ)|Куфштайн]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =
 |община                  =
 |община в таблиці        =
 |карта країни            =
 |карта регіону           =
 |карта району            =
 |внутрішній поділ        =
 |вид голови              =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =
  |рік перепису           =
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            =
 |DST                     = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
 |телефонний код          =  05333
 |поштовий індекс         = 6306
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = <!--назва або скороч., наприклад, для НП Росії-ЗКАТУ, України-КОАТУУ -->
 |цифровий ідентифікатор  = 70526
 |сайт                    =  [http://www.soell.tirol.gv.at www.soell.tirol.gv.at]
 |мова сайту              =
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 3            =
 |мова сайту 4            =
 |мова сайту 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   =
 |add2                    =
 |add3n                   =
 |add3                    =
}}

'''Зелль''' ({{lang-de|Söll}}) — [[Адміністративний поділ Австрії|містечко й громада]] округу [[Куфштайн (округ)|Куфштайн]] у землі [[Тіроль (земля)|Тіроль]], Австрія<ref name="website">{{Cite web |url=http://www.soell.tirol.gv.at/ |title=www.soell.tirol.gv.at |accessdate=17 липня 2021 |archive-date=6 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210506190814/http://www.soell.tirol.gv.at/ }}</ref>.
Зелль лежить на висоті  703 м над рівнем моря і займає площу 45,94 км². Громада налічує {{Метадані населення AT-7|70526}} мешканців.
Густота населення {{#expr:({{Метадані населення AT-7|70526}}/45.94) round 0}}/км².

Громада розташована в районі, який називають Зелльланд, між Високим Сальве та Вільдер Кайзер.

{|style border =1
|[[file:Söll im Bezirk KU.png|300px]]
|-
|Зелль на мапі округу та землі.
|}

Бургомістом міста є Йоганн Айзенманн. Адреса управління громади: Dorf 84, 6306 Söll (Tirol).

== Галерея ==
<gallery>
Soell_Kirche.jpg|Die Barockkirche ''St. Peter und Paul''
Soell+HoheSalve.jpg|Söll und die Hohe Salve
Tussen Söll en Ellmau, straatzicht met panorama foto2 2012-08-08 14.37.jpg|Panorama zwischen Söll und Ellmau
Stampfangerkirchlein Söll.jpg|Das Wallfahrtskirchlein am Stampfanger
SoellKirche.jpg|Kirche ''St. Peter und Paul''
SoellDenkmal.jpg|Kriegerdenkmal
SoellGasthof.jpg|Wandmalereien an der Hauptstraße
SoellHauptstr.jpg|Traditionelle Tiroler Architektur an der Hauptstraße
Söll, straatzicht foto3 2012-08-08 15.13.jpg|Straße mit Häusern
</gallery>

== Виноски ==
{{reflist}}
{{commonscat}}
{{austria-geo-stub}}
{{Громади округу Куфштайн}}
[[Категорія:Громади Тіролю]]

title: сусідні нас. пункти

Країна: Австрія

Земля: Тіроль

Округ: Куфштайн

Межує з: | Куфштайн ? |

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Автомобільний код: KU


text:
# Гнила Рудка (притока Гнилої)
Гнила Рудка — річка в Україні,  у Тернопільському та Чортківському районах Тернопільської області, ліва притока Гнилої (басейн Дністра).

## Опис
Довжина річки приблизно 18 км. Висота витоку над рівнем моря — 320 м, висота гирла — 293 м, падіння річки — 27 м, похил річки — 1,5 м/км. Формується з приток, багатьох безіменних струмків та водойм.

## Розташування
Бере початок на північно-східній стороні від села Поплави. Тече переважно на південний схід і в смт Гримайлів впадає в річку Гнилу, праву притоку Збруча.
Населені пункти вздовж берегової смуги: Скалат, Криве, Зарубинці, Глібів.
Річку перетинає автомобільна дорога Т 2002.

title: Гнила Рудка (притока Гнилої)

wikitext:
{{Річка
| назва             = Гнила Рудка
| оригінальна_назва =
| зображення        = Stawy w hlibowie.jpg
| зображення_розмір = 300px
| підпис            = Гнила Рудка в селі Глібів
| довжина           = 18 км
| висота_витоку     = 320 м
| висота_гирла      = 293 м
| похил_річки       = 1,5 м/км
| стік              =
| площа_басейну     =
| витік             = на північно-східній стороні від села [[Поплави (Підволочиський район)|Поплави]]
| витік_коорд       = {{coord|49|27|02|N|25|55|15|E|scale:6000}}
| гирло             = [[Гнила (притока Збруча)|Гнилої]]
| гирло_коорд       = {{coord|49|21|01|N|25|57|54|E|scale:6000}}
| басейн            = [[Дністер|Дністра]]
| країни_басейну    = {{UKR}}<br/>
| прирічкові_країни =
| притоки           =
| мапа              =
| мапа_розмір       =
| мапа_підпис       =
}}
'''Гнила Рудка''' — [[річка]] в [[Україна|Україні]],  у [[Тернопільський район|Тернопільському]] та [[Чортківський район|Чортківському]] районах [[Тернопільська область|Тернопільської області]], ліва притока [[Гнила (притока Збруча)|Гнилої]] (басейн [[Дністер|Дністра]]).

== Опис ==
Довжина річки приблизно 18<ref>{{Cite web|url=http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-35-088.jpg|title=Мапа Тернопіля|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=6 листопада 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20211106054148/http://freemap.com.ua/maps/genshtab/m-35-088.jpg}}</ref> км. Висота витоку над рівнем моря — 320 м, висота гирла — 293 м, падіння річки — 27 м, похил річки — 1,5 м/км. Формується з приток, багатьох безіменних струмків та водойм.

== Розташування ==
Бере початок на північно-східній стороні від села [[Поплави (Підволочиський район)|Поплави]]. Тече переважно на південний схід і в смт [[Гримайлів]] впадає в річку Гнилу, праву притоку Збруча.

Населені пункти вздовж берегової смуги: [[Скалат]], [[Криве (Підволочиський район)|Криве]], [[Зарубинці (Підволочиський район)|Зарубинці]], [[Глібів (Гусятинський район)|Глібів]].

Річку перетинає автомобільна дорога {{Автошлях Т|2002}}.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{river-stub}}
{{refimprove|дата=жовтень 2019}}

{{Портал|Тернопільщина}}

[[Категорія:Малі річки України]]
[[Категорія:Річки Тернопільського району]]
[[Категорія:Річки Чортківського району]]
[[Категорія:Притоки Збруча]]

title: Гнила Рудка

Гирло: Гнилої

Басейн: Дністра

Країни: Україна

Регіон: Тернопільська область

Довжина: 18 км


text:
# Карлос Домінгос Массоні
Карлос Домінгос Массоні (порт. Carlos Domingos Massoni, 4 січня 1939) — бразильський баскетболіст.
Бронзовий призер Олімпійських Ігор 1960, 1964 років, учасник 1968, 1972 років.
Переможець Панамериканських ігор 1971 року, срібний призер 1963 року, бронзовий призер 1959 року.
Чемпіон світу 1963 року, срібний призер 1970 року, бронзовий призер 1967 року.

title: Карлос Домінгос Массоні

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Карлос Домінгос Массоні
| оригінал імені = Carlos Domingos Massoni
| зріст  =
| вага   =
| медалі = {{MedalSport | Чоловічий [[баскетбол]] }}
{{MedalCountry | {{bk|BRA}} }}
{{MedalCompetition | [[Баскетбол на Олімпійських іграх]] }}
{{MedalBronze | [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 1960|Рим 1960]] |Командні змагання }}
{{MedalBronze | [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 1964|Токіо 1964]] |Командні змагання }}
{{MedalCompetition | [[Чемпіонат світу з баскетболу]] }}
{{MedalGold | [[Чемпіонат світу з баскетболу 1963|Ріо-де-Жанейро 1963]] |Командні змагання }}
{{MedalSilver | [[Чемпіонат світу з баскетболу 1970|Любляна 1970]] |Командні змагання }}
{{MedalBronze | [[Чемпіонат світу з баскетболу 1967|Монтевідео 1967]] |Командні змагання }}
{{MedalCompetition | [[Баскетбол на Панамериканських іграх|Панамериканські ігри]] }}
{{MedalGold | [[Баскетбол на Панамериканських іграх 1971|Калі 1971]] |Командні змагання }}
{{MedalSilver | [[Баскетбол на Панамериканських іграх 1963|Сан-Паулу 1963]] |Командні змагання }}
{{MedalBronze | [[Баскетбол на Панамериканських іграх 1959|Чикаго 1959]] |Командні змагання }}
}}

'''Карлос Домінгос Массоні''' ({{lang-pt|Carlos Domingos Massoni}}, 4 січня 1939) — [[Бразилія|бразильський]] [[Баскетбол|баскетболіст]].
<!--ДосягненняПочаток (будь ласка, не видаляйте цей і наступний коментарі, вони потрібні ботові для оновленнь)-->Бронзовий призер Олімпійських Ігор [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 1960|1960]], [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 1964|1964]] років, учасник [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 1968|1968]], [[Баскетбол на літніх Олімпійських іграх 1972|1972]] років.
Переможець Панамериканських ігор [[Баскетбол на Панамериканських іграх 1971|1971]] року, срібний призер [[Баскетбол на Панамериканських іграх 1963|1963]] року, бронзовий призер [[Баскетбол на Панамериканських іграх 1959|1959]] року.
Чемпіон світу [[Чемпіонат світу з баскетболу 1963|1963]] року, срібний призер [[Чемпіонат світу з баскетболу 1970|1970]] року, бронзовий призер [[Чемпіонат світу з баскетболу 1967|1967]] року.
<!--ДосягненняКінець Код:OGB6064OGU6872.716359637067-->

== Посилання ==
* [https://www.olympedia.org/athletes/6022 Карлос Домінгос Массоні на Olympedia.org]
* [https://olympics.com/en/athletes/Carlos-Domingo-Massoni Карлос Домінгос Массоні на Olympics.com]
* [https://web.archive.org/web/20161231000000/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/Mo/Mosquito-1.html Карлос Домінгос Массоні на Sports-Reference.com]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Массоні Карлос Домінгос}}
[[Категорія:Народились 1939]]
[[Категорія:Баскетболісти на літніх Олімпійських іграх 1960]]
[[Категорія:Баскетболісти на літніх Олімпійських іграх 1964]]
[[Категорія:Баскетболісти на літніх Олімпійських іграх 1968]]
[[Категорія:Баскетболісти на літніх Олімпійських іграх 1972]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 1960]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 1964]]
[[Категорія:Бразильські бронзові олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Атакувальні захисники]]
[[Категорія:Баскетболісти «Палмейраса»]]
[[Категорія:Призери Панамериканських ігор 1971 року]]
[[Категорія:Бразильські баскетболісти]]
[[Категорія:Олімпійські медалісти з баскетболу]]
[[Категорія:Бразильські чемпіони Панамериканських ігор]]
[[Категорія:Бразильські срібні призери Панамериканських ігор]]
[[Категорія:Бразильські бронзові призери Панамериканських ігор]]
[[Категорія:Бразильські олімпійські баскетболісти та баскетболістки]]

title: Загальна інформація

Громадянство: Бразилія

Народження: 4 січня 1939 (86 років) · Сан-Паулу, Бразилія

Вага: 82 кг

title: Спорт

Вид спорту: баскетбол

Команда: Палмейрас

title: Баскетбол на Олімпійських іграх

Бронза:
Рим 1960 · Командні змагання
Токіо 1964 · Командні змагання

title: Чемпіонат світу з баскетболу

Золото: Ріо-де-Жанейро 1963 · Командні змагання

Срібло: Любляна 1970 · Командні змагання

Бронза: Монтевідео 1967 · Командні змагання

title: Панамериканські ігри

Золото: Калі 1971 · Командні змагання

Срібло: Сан-Паулу 1963 · Командні змагання

Бронза: Чикаго 1959 · Командні змагання