text:
# Макаров Юрій Іванович
Юрій Іванович Макаров (7 вересня 1934, Кременчук, Полтавська область — 2 червня 2002, Миколаївська область) — один із організаторів суднобудівної галузі СРСР, директор Чорноморского суднобудівного заводу.
Ю. І. Макарову були надані 5 авторських свідоцтв Державним комітетом у справах винаходів і відкриттів СРСР.

## Біографія
У 1958 році закінчив Національний університет кораблебудування, після чого працював на Чорноморському суднобудівному заводі.
У 1963 році став майстром спорту СРСР з вітрильного спорту.
У 1979 році обраний на посаду генерального директора ЧСЗ за рекомендацією попереднього директора — Анатолія Борисовича Ганькевича, який вже йшов на пенсію.
Під керівництвом Ю. І. Макарова побудовано понад 500 пасажирських, рибопромислових, науково-дослідних суден, військових кораблів. Серед яких — авіаносець «Мінськ» (1978), «Новоросійськ» (1982), «Баку» (1987), «Адмірал Кузнецов» (1990), риболовецькі траулери типу «Маяковський» та «Пулковський Меридіан».
Серед унікальних суднобудівних шедеврів часів Юрія Макарова — науково-дослідне судно «Академік Сергій Корольов», який встановив найбільшу кількість рекордів, у тому числі за рівнем забезпечення оперативного управління космічними апаратами, за межами зони радіовидимості наземного автоматизованого комплексу управління, якістю проведення дослідження верхніх шарів атмосфери і космосу. Завдяки цьому судну вдалося всебічно вивчити інфраструктуру сумнозвісного лайнера «Титанік».
Також на рахунку Юрія Івановича перший військовий корабель незалежної України — «Славутич».
3 грудня 1992 року обраний академіком Академії інженерних наук України.
Юрій Макаров неодноразово обирався депутатом Миколаївська обласна рада, був членом облвиконкому (1979—1994), а також постійної депутатської комісії з питань промисловості, транспорту і зв'язку. З його ініціативи у квітні 1990 року в облраді утворили постійну комісію з економічної реформи, куди увійшли відомі у країні керівники підприємств: Віктор Романов, Володимир Бухнач, Володимир Ратуш, Олександр Єшкелєв.
Серед заслуг Юрія Макарова — будівництво мікрорайону Намив (Миколаїв) і розбудову Лісків, поява Інгульський міст і дитяче містечко "Казка", реставрація Миколаївський музей суднобудування і флоту, пологового будинку № 3, житло для ліквідаторів наслідків на ЧАЕС і бази відпочинку, ФОКи і будинки культури, яхт-клуб у Щербанях і Палац культури у Парутиному.

## Нагороди
- Орден «За заслуги» III ступеня (7 вересня 1994 року) — за заслуги в розвитку вітчизняного суднобудування.
- Орден Жовтневої Революції.
- Орден Трудового Червоного Прапора.
- Почесний громадянин Миколаєва
- Значок «Відмінник народної освіти УРСР» (30 березня 1982 року)
- Почесний знак Центральної ради Всесоюзного НТТ суднобудівників ім. академіка Крилова «Найкращому активісту науково-технічного товариства»(1979 рік).
- Почесна медаль Радянського фонду захисту миру (22 лютого 1989 року).
- Премія радянських профспілок «За активну участь у комплексному вирішенні питань соціального розвитку» (1989).
- Велика та мала золоті і три срібні медалі Всеросійський виставковий центр СРСР за досягнуті успіхи у розвитку народного господарства СРСР.
- Медаль імені Юрія Гагаріна «За активне сприяння у розвитку експериментальної бази Центру підготовки космонавтів імені Ю. А. Гагарина»
- Диплом підписаний начальником Центру підготовки космонавтів Г. Т. Береговим
- Перший Золотий знак Союзу промисловців і підприємців України.
- Почесна грамота Президії Верховної Ради УРСР.
- Ювілейна медаль імені академіка В. М. Челомея «За участь в космічних програмах».

## Увічнення пам'яті
- 22 лютого 2002 — Рішенням сесії міськради сквер на Намиві названий на честь Ю. І. Макарова, як засновника цього мікрорайону.[1]
- Рішенням управління з фізичної культури, спорту і туризму облдержадміністрації засновано перехідний кубок з вітрильного спорту пам'яті Ю. І. Макарова.
- Балкер «Юрій Макаров», побудований на заводі «Дамен Шіпярдс Океан».

title: Макаров Юрій Іванович

wikitext:
{{Особа
 |ім'я                 = Юрій Іванович Макаров
 |оригинал імя         =
 |зображення           = Пам'ятник Юрію Івановичу Макарову.jpg
 |ширина               =
 |підпис_зображення    = Пам'ятник Юрію Макарову на [[Намив (Миколаїв)|Намиві]] в Миколаєві
 |ім'я при народженні  =
 |рід занять           =
 |дата_народження      = 7.9.1934
 |місце_народження     = місто [[Кременчук]],<br/>[[Полтавська область]]
 |громадянство         = {{USSR}} {{UKR}}
 |дата_смерті          = 2.6.2002
 |місце_смерті         = [[Миколаївська область|у Миколаївській області]]
 |батько               =
 |матір                =
 |чоловік              =
 |дружина              = Людмила
 |діти                 =
 |нагороди             = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден «За заслуги» III ступеня (Україна)}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Жовтневої Революції}} {{!!}} {{Орден Трудового Червоного Прапора}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Майстер спорту СРСР}} {{!!}} {{Грамота Президії ВР УРСР}} {{!!}} {{Почесний громадянин міста Миколаєва}}
{{!)}}
 |сайт                 =
 |викисклад            =
}}

'''Юрій Іванович Макаров''' ([[7 вересня]] [[1934]], [[Кременчук]], [[Полтавська область]] — [[2 червня]] [[2002]], [[Миколаївська область]]) — один із організаторів [[Суднобудування|суднобудівної галузі]] [[СРСР]], директор [[Чорноморський суднобудівний завод|Чорноморского суднобудівного заводу]].

Ю. І. Макарову були надані 5 авторських свідоцтв Державним комітетом у справах винаходів і відкриттів СРСР.

== Біографія ==
У 1958 році закінчив [[Національний університет кораблебудування імені адмірала Макарова|Національний університет кораблебудування]], після чого працював на Чорноморському суднобудівному заводі.

У 1963 році став майстром спорту СРСР з [[Вітрильний спорт|вітрильного спорту]].

У 1979 році обраний на посаду генерального директора [[Чорноморський суднобудівний завод|ЧСЗ]] за рекомендацією попереднього директора — [[Ганькевич Анатолій Борисович|Анатолія Борисовича Ганькевича]], який вже йшов на пенсію.

Під керівництвом Ю. І. Макарова побудовано понад 500 пасажирських, рибопромислових, науково-дослідних суден, військових кораблів. Серед яких — [[Мінськ (авіаносний крейсер)|авіаносець «Мінськ»]] (1978), «[[Новоросійськ (авіаносний крейсер)|Новоросійськ]]» (1982), «[[Баку (авіаносний крейсер)|Баку]]» (1987), [[Адмірал Кузнецов (авіаносний крейсер)|«Адмірал Кузнецов»]] (1990), риболовецькі [[траулер]]и типу «Маяковський» та «Пулковський Меридіан».

Серед унікальних суднобудівних шедеврів часів Юрія Макарова — науково-дослідне судно [[Академік Сергій Корольов (судно)|«Академік Сергій Корольов»]], який встановив найбільшу кількість рекордів, у тому числі за рівнем забезпечення оперативного управління космічними апаратами, за межами зони радіовидимості наземного автоматизованого комплексу управління, якістю проведення дослідження верхніх шарів атмосфери і космосу. Завдяки цьому судну вдалося всебічно вивчити інфраструктуру сумнозвісного лайнера «Титанік».

Також на рахунку Юрія Івановича перший [[Військово-Морські Сили Збройних Сил України|військовий корабель незалежної України]] — «[[Славутич (корабель управління)|Славутич]]».

[[3 грудня]] 1992 року обраний академіком [[Академія інженерних наук України|Академії інженерних наук України]].

Юрій Макаров неодноразово обирався депутатом [[Миколаївська обласна рада]], був членом облвиконкому (1979—1994), а також постійної депутатської комісії з питань промисловості, транспорту і зв'язку. З його ініціативи у квітні 1990 року в облраді утворили постійну комісію з економічної реформи, куди увійшли відомі у країні керівники підприємств: Віктор Романов, Володимир Бухнач, Володимир Ратуш, Олександр Єшкелєв.

Серед заслуг Юрія Макарова — будівництво мікрорайону [[Намив (Миколаїв)]] і розбудову Лісків, поява [[Інгульський міст]] і [[дитяче містечко "Казка"]], реставрація [[Миколаївський музей суднобудування і флоту]], пологового будинку № 3, житло для ліквідаторів наслідків на ЧАЕС і бази відпочинку, ФОКи і будинки культури, яхт-клуб у Щербанях і Палац культури у Парутиному.

== Нагороди ==
* [[Орден «За заслуги» (Україна)|Орден «За заслуги»]] III ступеня ([[7 вересня]] 1994 року) — ''за заслуги в розвитку вітчизняного суднобудування''.
* [[Орден Жовтневої Революції]].
* [[Орден Трудового Червоного Прапора]].
* [[Почесні громадяни Миколаєва|Почесний громадянин Миколаєва]]
* Значок «[[Відмінник народної освіти УРСР]]» ([[30 березня]] 1982 року)
* Почесний знак Центральної ради Всесоюзного НТТ суднобудівників ім. академіка Крилова «Найкращому активісту науково-технічного товариства»(1979 рік).
* Почесна медаль Радянського фонду захисту миру ([[22 лютого]] 1989 року).
* Премія радянських профспілок «За активну участь у комплексному вирішенні питань соціального розвитку» (1989).
* Велика та мала золоті і три срібні медалі [[Всеросійський виставковий центр]] [[СРСР]] за досягнуті успіхи у розвитку народного господарства [[СРСР]].
* Медаль імені [[Гагарін Юрій Олексійович|Юрія Гагаріна]] «За активне сприяння у розвитку експериментальної бази Центру підготовки космонавтів імені [[Гагарін Юрій Олексійович|Ю. А. Гагарина]]»
* Диплом підписаний начальником Центру підготовки космонавтів Г. Т. Береговим
* Перший Золотий знак Союзу промисловців і підприємців України.
* [[Грамота Президії ВР УРСР|Почесна грамота Президії Верховної Ради УРСР]].
* Ювілейна медаль імені академіка [[Челомей Володимир Миколайович|В. М. Челомея]] «За участь в космічних програмах».

== Увічнення пам'яті ==
* 22 лютого 2002 — Рішенням сесії міськради [[Сквер імені Юрія Макарова|сквер]] на [[Намив (Миколаїв)|Намиві]] названий на честь Ю. І. Макарова, як засновника цього мікрорайону.<ref>{{Cite web |url=http://www.mk.mk.ua/rubric/social/2008/11/03/00225/ |title=В пятницу на Намыве откроют памятник Юрию Макарову |accessdate=23 березня 2013 |archive-date=23 липня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130723221108/http://www.mk.mk.ua/rubric/social/2008/11/03/00225/ }}</ref>
* Рішенням управління з фізичної культури, спорту і туризму облдержадміністрації засновано перехідний кубок з вітрильного спорту пам'яті Ю. І. Макарова.
* [[Балкер]] «Юрій Макаров», побудований на заводі «[[Дамен Шіпярдс Океан]]».

== Бібліографія ==
* Книга «Авіаносець» (1997)

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* {{cite web|last=Бабич|first=Валерий|publication-date=7 сентября 2004|url=http://www.avianosec.com/makarov.shtml|title=Юрий Иванович Макаров|publisher=[[Вечерний Николаев]]|accessdate=1 червня   2008|archiveurl=https://www.webcitation.org/668uB6R3K?url=http://www.avianosec.com/makarov.shtml|archivedate=2012-03-13|deadurl=no}}
* {{cite web|last=Горбуров|first=Евгений|publication-date=31 мая 2008|url=http://www.vn.mk.ua/stories.php?id=3564|title=Корабел XX столетия|publisher=[[Вечерний Николаев]]|accessdate=1 червня   2008|archiveurl=https://www.webcitation.org/668uCayyt?url=http://www.vn.mk.ua/stories.php?id=3564|archivedate=2012-03-13|deadurl=yes}}
* {{ref-ru}}[http://www.avianosec.com/makarov.shtml ЮРИЙ ИВАНОВИЧ МАКАРОВ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120330081319/http://www.avianosec.com/makarov.shtml |date=30 березня 2012 }}
* {{ref-ru}}[http://www.vn.mk.ua/print.php?type=1&id=3564 КОРАБЕЛ XX СТОЛЕТИЯ]{{Недоступне посилання|date=вересня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* Кремінь, Т. Лоції зоряного корабела (до 80-ліття Юрія Макарова) (4 вересня 2014 року)<ref>{{Cite web|title=Лоції зоряного корабела (до 80-ліття Юрія Макарова)|url=https://rp.mk.ua/2014/09/18487/|website=Рідне Прибужжя|date=2014-09-04|accessdate=2020-06-02|language=ru-RU|archive-date=26 вересня 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200926112413/https://rp.mk.ua/2014/09/18487/}}</ref> |url=https://rp.mk.ua/2014/09/18487/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200926112413/https://rp.mk.ua/2014/09/18487/ |date=26 вересня 2020 }}

{{Почесні громадяни міста Миколаєва}}

[[Категорія:Уродженці Кременчука]]
[[Категорія:Кораблебудівники СРСР]]
[[Категорія:Директори Чорноморського суднобудівного заводу]]
[[Категорія:Керівники підприємств СРСР]]
[[Категорія:Генеральні директори]]

title: Юрій Іванович Макаров

Народився: 7 вересня 1934 · місто Кременчук, · Полтавська область

Помер: 2 червня 2002 (67 років) · у Миколаївській області

Громадянство: СРСР Україна

Діяльність: інженер-механік

У шлюбі з: Людмила

Нагороди: | Орден «За заслуги» ІІІ ступеня | | Орден Жовтневої Революції | Орден Трудового Червоного Прапора | | Майстер спорту СРСР | Грамота Президії Верховної Ради УРСР | Почесний громадянин міста Миколаєва |

title: У шлюбі з

Орден Жовтневої Революції: Орден Трудового Червоного Прапора

title: У шлюбі з

Майстер спорту СРСР: Грамота Президії Верховної Ради УРСР · Почесний громадянин міста Миколаєва


text:
# Будинок на Манго-стріт
«Будинок на Манго-стріт» (англ. The House on Mango Street) — феміністичний роман мексикансько-американської письменниці Сандри Сіснерос 1984 року. Структурований як серія віньєток, він розповідає історію Есперанси Кордеро, 12-річної чикана, яка зростає в латиноамериканському кварталі Чикаго. Частково заснований на власному досвіді Сіснерос, роман розповідає про Есперансу впродовж одного року її життя, коли вона вступає в підлітковий вік і починає стикатися з реаліями життя молодої жінки в бідній та патріархальній громаді. Елементи мексикансько-американської культури та теми соціального класу, раси, сексуальності, ідентичності та гендеру переплітаються упродовж усього роману.
«Будинок на Манго-стріт» вважається сучасною класикою літератури чикано та був предметом численних академічних публікацій у галузі чиканознавства та феміністичної теорії. Книжка розійшлася тиражем понад 6 мільйонів примірників, перекладена понад 20 мовами та є обов'язковою для читання у багатьох школах та університетах на всій території США.
Роман був у списку бестселерів New York Times і є лауреатом кількох головних літературних нагород, зокрема Американської книжкової премії від фонду «До Колумба». Таня Сарачо адаптувала його у театральну постановку, яку поставили в Чикаго 2009 року.
Оскільки роман торкається таких тем, як домашнє насильство, статеве дозрівання, сексуальне насильство та расизм, він зіткнувся з викликами та загрозами цензури. Попри це, він залишається впливовим романом про дорослішання та є основним літературним твором для багатьох молодих людей.

## Передісторія
Сіснерос обговорювала зв'язок між власним особистим досвідом та життям Есперанси, як його зображено у романі «Будинок на Манго-стріт». Як і її головна героїня, Есперанса, Сіснерос є мексикано-американкою, яка народилася та виросла в латиноамериканському районі Чикаго. Однак є й відмінності; наприклад, якщо в Есперанси є два брати та сестра, то Сіснерос була «єдиною дочкою в сім'ї з семи дітей». Раніше Сіснерос припускала, що, бувши єдиною дівчинкою у сім'ї, де одні хлопчики, вона часто почувалася ізольованою. Сіснерос пояснює «свій імпульс до створення історій» «самотністю тих років становлення».
Під час здобуття ступеня магістра образотворчого мистецтва з творчого письма в майстерні письменників Айови Сіснерос вперше відкрила для себе відчуття власної етнічної «іншості», і в цей час вона відчувала себе маргіналізованою «як кольорова людина, як жінка, як людина з робітничого класу». В інтерв'ю[коли?] Сіснерос сказала, що під час навчання в аспірантурі, коли вона почала писати роман «Будинок на Манго-стріт», академічна атмосфера здавалася їй дуже гнітючою. Вона згадала, як виявила, що походження її одногрупників дуже відрізняється від її власного, і зрозуміла, що має з ними мало спільного: «Я була така зла, така залякана своїми однокласниками, що хотіла все покинути. Але… я знайшла спосіб писати… У відповідь на перебування там у мене почала з'являтися „Манго-стріт“, майже як спосіб заявити: ось хто я є. Вона стала моїм прапором». Сіснерос створила Есперансу, спираючись на власні відчуття непричетності[джерело?].

## Короткий зміст
Роман «Будинок на Манго-стріт» охоплює роки становлення Есперанси Кордеро, дівчини-чикана, яка живе в бідному районі Чикаго з батьками та трьома братами та сестрами. Перш ніж оселитися у своєму новому будинку, невеликій та занедбаній будівлі з червоної цегли, що кришиться, родина часто переїжджала, завжди мріючи про власний будинок. Коли вони нарешті прибувають до будинку на Манго-стріт, це не та обіцяна земля їхньої мрії, але батьки Есперанси стверджують, що Манго-стріт — це лише тимчасова зупинка перш ніж вони дістануться до обіцяного будинку. Хоча це значне покращення порівняно з попередніми помешканнями її родини, Есперанса висловлює зневагу до свого нового будинку, оскільки це не «справжній» будинок, як ті, що вона бачила по телевізору. Тужачи за білим дерев'яним будинком з великим подвір'ям та безліччю дерев, Есперанса відчуває задушливе життя на Манго-стріт і прагне втекти. Вона починає писати вірші, щоб висловити ці почуття. Есперанса починає роман із докладних описів дрібних звичок і рис характеру членів своєї родини та незвичних сусідів, змальовуючи таким чином картину району й наводячи приклади багатьох впливових людей, які її оточують. Вона описує час, проведений зі своєю молодшою сестрою Ненні та двома старшими дівчатами, з якими вона потоваришувала по сусідству: Алісією, перспективною молодою студенткою коледжу, мати якої померла, та Марін, яка проводить свої дні, доглядаючи за молодшими кузинами. Есперанса висвітлює важливі або показові моменти як у власному житті, так і в житті своєї громади, здебільшого пояснюючи труднощі, з якими вони стикаються, як-от арешт сусіда за крадіжку автомобіля або смерть тітки Лупе.
У міру розвитку віньєток Есперанса дорослішає та розвиває власне бачення світу. Зрештою Есперанса вступає в пубертат та змінюється сексуально, фізично та емоційно, починає помічати та насолоджуватися чоловічою увагою. Вона дружить із Саллі, привабливою дівчиною, яка носить густий макіяж та провокаційний одяг, і з якої фізично знущається та забороняє їй виходити з дому її дуже релігійний батько. Дружба Саллі та Есперанси руйнується, коли Саллі кидає подругу заради хлопця на карнавалі, залишаючи Есперансу напризволяще групі чоловіків. Вона розповідає про інші випадки нападів, з якими зіткнулася, наприклад, коли старший чоловік силоміць поцілував її на її першій роботі. Травматичний досвід Есперанси та спостереження за жінками у її районі, багатьох з яких контролюють чоловіки в їхньому житті, тільки зміцнюють її бажання покинути Манго-стріт. Лише коли вона зустрічає тіток Рейчел та Люсі, які ворожать їй, вона розуміє, що її досвід на Манго-стріт сформував її особистість і залишиться з нею, навіть якщо вона піде. Наприкінці роману Есперанса присягає, що після свого відходу вона повернеться, щоб допомогти людям, яких вона покинула.

## Структура
Роман складається з 44 взаємопов'язаних віньєток різної довжини, від одного-двох абзаців до кількох сторінок. Головна героїня, Есперанса, розповідає ці віньєтки від першої особи теперішнього часу.
У післямові до 25-річчя видання «Будинку на Манго-стріт» Сіснерос прокоментувала стиль, який вона розробила для його написання: «Вона експериментує, створюючи текст, такий же лаконічний і гнучкий, як поезія, розбиваючи речення на фрагменти, щоб читач робив паузи, змушуючи кожне речення служити їй, а не навпаки, відмовляючись від лапок, щоб оптимізувати типографіку та зробити сторінку якомога простішою та читабельнішою». Сіснерос хотіла, щоб текст легко читався людьми, подібними до тих, кого вона пам'ятала з юності, особливо тими, хто цілими днями працювали, маючи мало часу для читання. За її словами: «Я прагнула створити щось, що було б доступним для людини, яка повертається додому з натрудженими ногами, як мій батько».
2009 року Сіснерос написала новий вступ до роману. Тут вона додає кілька зауважень щодо процесу написання книжки. Спочатку вона придумала назву «Будинок на Манго-стріт»; під нею вона помістила кілька оповідань, віршів та віньєток, які вже написала або які були в процесі написання. Вона додає, що не вважає книжку романом, а «банкою з ґудзиками», групою несумісних історій. Ці оповідання написані в різні періоди; перші три написані в Айові як побічний проєкт, поки Сіснерос навчалася на магістра мистецтв. Під час створення цієї книжки Сіснерос хотіла, щоб це була «книжка, яку можна відкрити на будь-якій сторінці, і яка все одно матиме сенс для читача, який не знає, що було до цього чи після цього». Вона каже, що люди, про яких вона писала, були реальними, поєднанням людей, яких вона зустрічала протягом багатьох років. Вона скомпонувала події минулого й сучасності так, щоб історія мала структуру — початок, середину й кінець, — і щоб усі почуття, які в ній відчуваються, були її особистими.

## Дійові особи
Есперанса Кордеро — роман «Будинок на Манго-стріт» написаний очима Есперанси Кордеро, підлітки, яка живе в робітничому латиноамериканському районі Чикаго. Есперансу заінтригувала ідея бути мексиканською американкою в Чикаго, що відображає саму авторку за 15 років до публікації цієї книжки. Ми стежимо за цією молодою жінкою, яка досягає статевої зрілості, та за її нескінченною боротьбою за створення нових можливостей для себе. Читач також зустрічає Есперансу, яка живе між двома культурами: мексиканською, з якою вона стикається через своїх батьків, та американською, в якій вона сама живе. Упродовж усієї книжки ми бачимо, як Есперанса відкидає свою громаду чикана як засіб формування та утвердження власної ідентичності.
Як випливає з її імені, Есперанса — це «фігура надії, „запекла жінка“ у складному прагненні до особистої та громадської трансформації». Есперанса використовує свій будинок у Чикаго, щоб поставити під сумнів суспільство та культурні звичаї, які обтяжують її через її ідентичність як молодої жінки-чикана. Вона спостерігає за жінками своєї громади, щоб знайти власний взірець для наслідування, розглядає їхні негативні та позитивні аспекти та використовує те, що дізналася зі своїх спостережень, для формування власної ідентичності.
Магдалена «Ненні» Кордеро — наймолодша сестра Есперанси, головна героїня згадує, що вони обидві дуже відрізняються одна від одної. Її описано як дівчину, що має гладеньке волосся.
Рейчел та Люсі Ґерреро — сестри приблизно одного віку з Есперансою та Ненні, з Техасу, але зараз живуть на Манго-стріт. Вони разом купують старий велосипед і ділять його між собою. Їх описано як дівчат, що мають «товсті, як морозиво, губи», як і решта їхньої родини. Усі вони переживають спільний момент у книжці, приміряючи туфлі на підборах. Аж поки один чоловік не намагається вмовити Рейчел поцілувати його — саме тоді вони зрікаються «краси».
Саллі — одна з найближчих подруг Есперанси, яку згадано в кількох віньєтках роману. Цій персонажці присвячена одна ціла віньєтка. Авторка описує її як «дівчину з очима, як Єгипет, і нейлоновими панчохами кольору диму». Це перша фраза в розділі, і, здається, вона втілює ті мрії, які Саллі плекала для себе. Головну героїню приваблює спосіб бути Саллі, вона вважає її справжньою подругою і любить проводити з нею час.
Саллі, здається, уособлює замкнене коло домашнього насильства та репресій, які переживають жінки на Манго-стріт. Вона відчайдушно прагне знайти чоловіка, аби одружитися з ним, щоб уникнути побоїв та знущань батька вдома. Це «порочне коло» видно, коли Есперанса йде і каже матері Саллі, що її дочка в саду з трьома хлопцями, а мати повністю ігнорує це, не здаючись здивованою чи стурбованою. Її мати доглядає за порізами та синцями Саллі, дозволяючи насильству продовжуватися, і мати, і дочка виправдовуються перед батьком. Той факт, що Саллі у такому молодому віці вступає в шлюб з чоловіком, який зрештою ставиться до неї як і її батько, показує, наскільки цей цикл глибоко вкорінений у способі життя багатьох жінок і передається між поколіннями. Авторка шкодує цю героїню, не звинувачуючи її в тому, що з нею сталося, Саллі була дуже юною та незрілою, щоб до кінця зрозуміти навколишнє середовище і знайти вихід з насильства.
Марін — двоюрідна сестра родини Луї, сусідів родини Есперанси, вона приїхала погостювати з Пуерто-Рико. Вона старша за Есперансу, носить темні нейлонові панчохи та багато макіяжу. У неї є хлопець у Пуерто-Рико, і вона хизується своїми сувенірами від нього молодшим дівчатам, кажучи, що він пообіцяв, що вони незабаром одружаться. Есперанса схиляється до неї як до взірця мудрості, знання багатьох речей. Марін дала багато порад молодшим дівчатам. Вона носила коротші спідниці та мала гарні очі, отримувала багато уваги, проте головна героїня завжди пам'ятатиме її як людину, яка завжди чекала на щось, що так і не сталося. Ця персонажка уособлює багатьох молодих жінок у цьому районі.
Мати Есперанси — в одному з перших описів йдеться, що її волосся схоже на маленькі розетки, на маленькі цукеркові кружечки, кучеряве від шпильок, які вона використовує. Запах матері вселяв у неї відчуття безпеки, мати — її опора, вона бажала Есперансі найкращого. Віньєтка «Розумне печиво» присвячена її матері. Її мати розмовляє двома мовами, співає оперу, читає, пише, вона вміє працювати вдома, могла б бути ким завгодно, проте шкодує, що нікуди не пішла і кинула школу. Її мати висловила обурення тим, що вона кинула школу через брак гарного одягу. Кілька разів упродовж книжки вона заохочує Есперансу продовжувати навчання. Мати Есперанси змальована як покірна жінка з невибагливим характером.
Алісія — молода жінка, яка живе по сусідству з Есперансою. Вона навчається в університеті, і її батько, як вважається, домагається її та залишає виконувати всі хатні справи саму. Алісія також стикається з багатьма труднощами, оскільки жінки, які навчалися в коледжі в той час, особливо латиноамериканські дівчата з низьким рівнем доходу, були великою рідкістю, і громада засуджувала її за це. Однак Алісію вважають взірцем для Есперанси. Навчання Алісії в університеті дозволяє їй втекти від їхньої громади та побачити зовнішній світ. Повернувшись до району зі школи, Алісія, здається, виробила неповагу до культурної спільноти Манго-стріт, і Есперанса помічає, що вона «зарозуміла». Упродовж усього роману Есперанса прагне повчитися в Алісії. Зрештою Алісія прагне стати справжньою американкою, а щоб громада залишилася лише частиною її минулого..
Алісія є натхненням для Есперанси та слухає її смуток, коли їй більше ні з ким поговорити. Есперанса багато чого вчиться в Алісії та її способу життя, розуміючи, що Алісія не «хоче провести все своє життя на фабриці чи за качалкою», а натомість продовжить навчання в університеті та наполегливо навчається. Алісія відіграє велику роль у розумінні особистості Есперанси та її зв'язку з Манго-стріт. Вона підтверджує близькість між ними, заявивши: «Подобається тобі це чи ні, ти [Есперанса] — Манго-стріт».
Тітка Лупе — здебільшого присутня у віньєтці «Народжена поганою», де Есперанса картає себе за те, що наслідує свою тітку, що помирає. Вважається, що тітка Лупе «уособлює пасивність, за яку жінок так шанують у мексиканській культурі, ту пасивність, яка змушує жінок приймати все, що вибирає для них їхнє патріархальне суспільство». Тітка Лупе була одружена, мала дітей і була слухняною домогосподаркою. Однак вона перенесла тяжку хворобу, яка прикувала її до ліжка. Есперанса описує, як її тітка осліпла, а її «кістки стали млявими, як черви». Вважається, що вона є представницею Діви Марії Гваделупської, оскільки її прізвище — Гваделупська. Тітка Лупе також заохочує Есперансу займатися письменництвом, кажучи їй, що «письменництво збереже її свободу». Зрештою тітка Лупе помирає від хвороби.

## Теми

### Гендерна нерівність і фемінізм
Критики зазначили, що бажання Есперанси вирватися зі свого району не обмежується лише бажанням уникнути бідності, а й бажанням уникнути суворих гендерних ролей, гнітючих у її культурі. Відкриття Есперансою власних феміністичних цінностей, які суперечать домашнім ролям, призначеним для жінок-чикана, є вирішальною частиною розвитку її персонажки упродовж усього роману. Відповідно до цієї ідеї, Сіснерос присвячує роман «a las mujeres», або «жінкам».
Есперанса бореться проти традиційних гендерних ролей у власній культурі та обмежень, які її культура накладає на жінок. Науковиця Джин Ваятт пише, цитуючи Глорію Анзалдуа, що "мексиканські соціальні міфи про гендер кристалізуються з особливою силою у трьох іконах: «Діви Марії Гваделупської, люблячої матері, яка не покинула нас, Ла Чінґади (Малінче), зґвалтованої матері, яку ми покинули, та Ла Йорони, матері, яка шукає своїх втрачених дітей». Згідно зі свідченнями феміністських письменниць-чикана, ці «три Наші Матері переслідують сексуальну та материнську ідентичність сучасних мексиканських та чикана жінок».
Кожна персонажка роману потрапляє в пастку жорстокого партнера, раннього материнства або бідності. Есперанса знаходить вихід з патріархального гніту. Урок, який хоче донести Сіснерос, полягає в тому, що для жінок, які потрапили в ту чи іншу пастку, завжди є вихід. Критикиня Марія Елена де Вальдес стверджує, що гендер відіграє значну роль в утиску жінок; він змушує їх применшувати себе до служіння іншим, особливо в домашньому житті. Через свою творчість, каже де Вальдес, Есперанса створює себе як суб'єкта власної історії та дистанціюється від цих гендерних очікувань.
У статті, присвяченій ролі високих підборів у тексті, Ліліяна Буркар стверджує, що Сіснерос пропонує «критичну дисекцію» ролі, яку такі атрибути жіночності відіграють у формуванні самосприйняття молодих жінок. Стверджується, що високі підбори не лише обмежують роль жінки в суспільстві. Есперанса та її подруги отримують високі підбори як частину неофіційного ритуалу посвяти у свою спільноту та суспільство. Ми бачимо це у віньєтці під назвою «Сім'я маленьких ніжок», яка розповідає про матір, яка знайомить своїх дочок з високими підборами, викликаючи в дівчаток початкове захоплення, ніби вони Попелюшка. Втім, це також описується як жахливий досвід для однієї з дівчат, адже вона відчуває, ніби більше не є собою, ніби її нога більше не належить їй — взуття майже відокремлює жінку від її власного тіла. І все ж, як зауважує Бурцар, «зіштовхнувшись з уроком про те, що означає бути дорослою жінкою в сучасному патріархальному американському суспільстві, дівчата вирішують позбутися своїх туфель на підборах».
Буркар описує життя Есперанси Кордеро як … «протиотруту» від доленосного життя, яке прожили інші персонажки. Жінки, які мають мрії, але через обставини та замкнене коло приручення патріархального суспільства вони обмежені тією ж долею, що й жінки, які були до них. Доля, зосереджена на тому, щоб бути дружиною, матір'ю, яка займається сімейними справами на повний робочий день. Есперанса як персонажка формується поза цими гендерними нормами, вона представлена як єдина, хто бунтує. Вибір періоду перед пубертатом важливий, оскільки саме в цей період молодих жінок навчають бути соціально прийнятними, їх знайомлять з високими підборами, фемінними формами поведінки тощо, і таким чином у дуже ранньому віці їх формують у щось, що відповідає правилам громади, де вони стають повністю залежними від чоловіка. Це стосується матері Есперанси, яка надзвичайно добре знає демографічні дані жінок на Манго-стріт, але не знає, як користуватися метро. Тут Буркар зазначає, що «традиційний жіночий bildungsroman відіграв безпосередню роль у схваленні та підтримці культу домашнього затишку для жінок та образу жінки як ангела в домі». Авторка далі стверджує, що капіталізм відіграє безпосередню роль у збереженні ролей жінок у суспільстві, оскільки він заснований на одомашненні жінок, де чоловіки можуть працювати та виконувати роль «годувальника»…
Існує економічна залежність від жінок, які залишаються вдома, і з цими основами Есперанса починає свою «власну тиху війну… [де вона] встає з-за столу, як чоловік, не відсуваючи стілець і не беручи тарілку» на відміну від ролі служниці, жінки, яка відсуває стілець і бере тарілку. Буркар стверджує, що роман закінчується на ноті, де звинувачує патріархальну систему в ув'язненні мексикансько-американських жінок у домі. Для Есперанси приєднання до мейнстримної Америки (наявність «власного будинку») дасть їй свободу як жінці. Однак Буркар стверджує, що це звільнення відбувається коштом жертв інших жінок, жінок, які були до неї, зокрема її матері[джерело?].

### Домашнє та сексуальне насильство
Епізоди домашнього та сексуального насильства є поширеними у демонстрації жіночих проблем у громаді чикано в романі «Будинок на Манго-стріт». МакКракен пише, що «ми бачимо жінку, чоловік якої замикає її в будинку, дочку, жорстоко побиту батьком, та власну сексуальну ініціацію Есперанси через зґвалтування». Як зазначає МакКракен, багато чоловіків, зображених в історіях, «контролюють або привласнюють жіночу сексуальність, приймаючи ту чи іншу форму насильства, ніби це їхнє вроджене право». Численні історії подруги Есперанси, Саллі, є прикладом цього патріархального насильства, як згадує МакКракен. Саллі змушена ховатися у своєму будинку, а батько б'є її. Пізніше вона рятується від насильства з боку батька завдяки шлюбу, де вона стає залежною та контрольованою іншим чоловіком. Як аналізує МакКракен, «спроби батька контролювати її сексуальність змушують Саллі обміняти одну репресивну патріархальну в'язницю на іншу». Роман «Будинок на Манго-стріт» пропонує уявлення про насильницьке сексуальне ініціювання Есперанси, а також зображує утиск та домашнє насильство, з якими стикаються інші жінки-чикана. Разом із досвідом сексуального насильства, яке пережила Есперанса, «інші випадки чоловічого насильства у збірці — ув'язнення Рафаели, побиття Саллі та подробиці життя Мінерви, ще однієї молодої одруженої жінки, чоловік якої б'є її та кидає камінь у вікно, — ці епізоди утворюють континуум, у якому пов'язані секс, патріархальна влада та насильство».

### Підлітковий вік
Тема підліткового віку домінує упродовж усієї книжки. Точна хронологія подій ніколи не уточнюється, проте, виглядає, вона описує кілька ключових років життя Есперанси Кордеро в її районі чикано. Ми бачимо її перетворення з наївної дитини на молоду жінку, яка набуває яскравого розуміння «статевої нерівності, насильства та соціально-економічної диспропорції». Есперанса часто розривається між своєю дитячою ідентичністю та становленням як жінки та сексуальності, особливо коли стає свідкою того, як її подруга Саллі заходить до Мавпячого саду, щоб поцілувати хлопчиків. У цей момент вона подивилася на свої «ноги в білих шкарпетках і потворних круглих черевиках. Вони здавалися далекими. Вони вже не здавалися моїми ногами. І сад, який колись був таким гарним місцем для ігор, теж не здавався моїм».
З віком молоді жінки в романі починають досліджувати свої межі. Коли Есперансі, Ненні, Люсі та Рейчел дають туфлі на високих підборах, вони експериментують з ходьбою як дорослі жінки. Вони часто спостерігають за літніми жінками зі сумішшю подиву та страху за майбутнє. Увага з боку чоловіків небажана для Есперанси, тоді як її подруги відчувають певний внутрішній конфлікт, адже така увага для них є показником власної цінності. Есперанса ж відрізняється від своїх подруг: вона прагне вирватися на волю й жити за власними правилами.

### Ідентичність
Марія Елена де Вальдес стверджує, що Есперансині «пошуки самооцінки та своєї справжньої ідентичності — це тонка, але потужна наративна нитка, яка об'єднує текст». Естетична боротьба, яка відбувається в цьому творі, відбувається на Манго-стріт. Це місце, цей світ, стає залученим у внутрішні переживання, які відчуває персонажка. Головна героїня використовує цей світ як дзеркало, щоб глибоко зазирнути в себе, оскільки, за словами де Вальдес, вона «втілює первісні потреби всіх людей: свободу та приналежність». Тут видно, як героїня намагається об'єднатися з уявленнями про навколишній світ, Манго-стріт.
Стосунки головної героїні з самим будинком є стовпом у цьому процесі самопізнання, будинок сам по собі також є живою істотою, як зазначає де Вальдес. Її район породжує боротьбу між страхом і ворожістю, між дуалістичними силами, між уявленням про «я» і «вони». Ці сили справляють на героїню сильне враження й скеровують її особистісне зростання.
Сам будинок відіграє дуже важливу роль, особливо в тому, як оповідачка реагує на нього. Вона повністю усвідомлює, що їй там не місце, все в ньому описується в негативних термінах, розмежовуючи те, чим воно не є, на противагу тому, чим воно є. Саме усвідомивши, де їй не місце, вона розуміє, де вона може знайти своє місце. Це схоже на поняття світла і темряви. Ми знаємо, що темрява — це відсутність світла, у цьому випадку її особистість існує поза цим будинком на Манго-стріт.

### Належність
Есперанса Кордеро — бідна дитина, яка прагне знайти відчуття приналежності поза межами свого району, оскільки відчуває: «Це не мій дім, — кажу я, — і хитаю головою, ніби струшування може зруйнувати рік, який я тут прожила. Я не належу сюди. Я не хочу, щоб моє коріння було звідси». Есперанса намагається знайти таке відчуття приналежності у зовнішньому світі, сприймаючи його як безпечне місце, яке прийме її. Вона висловлює це бажання належати до громади через дрібниці, як-то перевага англійській мові над іспанською, яка зазвичай використовується в її громаді, або активне бажання придбати будинок за межами Манго-стріт. Іншими словами, відчуття приналежності Есперанси абсолютно залежить від того, чи відокремиться вона від своєї рідної іспанської мови, спільноти та, зрештою, від Манго-стріт.
Марін — ще одна персонажка, якій, як вважається, бракує приналежності. Марін «чекає, поки зупиниться машина, впаде зірка, хтось змінить її життя», і хоча вона має покинути Манго-стріт, ця можливість малоймовірна, оскільки їй бракує грошей та незалежності, щоб виїхати. Есперанса бачить Марін як особистість, здатну лише тужити, але не здатну по-справжньому належати до когось, оскільки її мрії та бажання романтизовані та нереалістичні.

### Мова
Есперанса зрідка використовує іспанські слова, і, як зазначає Реґіна Бец, «іспанська мова часто зустрічається на сторінках, де Есперанса цитує інших персонажів», але «англійська є основною мовою в романі Сіснерос». Це ознака, продовжує Бец, того, що її ідентичність «розривається» між «англійською мовою […] та іспанським корінням». Бец стверджує, що «І авторка, і героїня називають себе англійками, щоб утвердитися як письменниці й незалежні жінки».
Крім того, вважається, що мовні бар'єри, присутні в романі «Будинок на Манго-стріт», є символом межі між собою та свободою та можливостями, які присутні в решті Америки. Крім того, у цій книжці двомовності надається певна цінність, тоді як іспаномовних висміюють та жаліють.

wikiname: ukwiki

title: Будинок на Манго-стріт

in_language: uk

wikitext:
{{Картка книги
|назва = Будинок на Манго-стріт
|зображення =
|автор = [[Сандра Сіснерос]]
|країна = [[США]]
|мова = [[англійська мова]]
|publisher = Arte Público Pres
|media_type = Print (hardcover, paperback, & library binding), audio cassette, and audio CD
|сторінки = 103 (1st edition, paperback)
|isbn = 978-0934770200|<!-- See Wikipedia:WikiProject_Novels or Wikipedia:WikiProject_Books -->
|публікація = 1984
|публікація_українською_мовою = Юлія Шекет, «[[Книголав]]», 2025
}}
'''«Будинок на Манго-стріт»''' ({{langx|en|The House on Mango Street}}) — [[Список феміністичної літератури|феміністичний]] роман мексикансько-американської письменниці [[Сандра Сіснерос|Сандри Сіснерос]] 1984 року. Структурований як серія віньєток, він розповідає історію Есперанси Кордеро, 12-річної чикана, яка зростає в латиноамериканському кварталі Чикаго. Частково заснований на власному досвіді Сіснерос, роман розповідає про Есперансу впродовж одного року її життя, коли вона вступає в [[Підліток|підлітковий вік]] і починає стикатися з реаліями життя молодої жінки в бідній та [[Патріархат|патріархальній]] громаді. Елементи мексикансько-американської культури та теми соціального класу, раси, сексуальності, ідентичності та [[Гендер|гендеру]] переплітаються упродовж усього роману.

''«Будинок на Манго-стріт»'' вважається сучасною класикою літератури чикано та був предметом численних академічних публікацій у галузі чиканознавства та [[Теорія фемінізму|феміністичної теорії]]. Книжка розійшлася тиражем понад 6 мільйонів примірників, перекладена понад 20 мовами та є обов'язковою для читання у багатьох школах та університетах на всій території США.

Роман був у [[Список бестселерів «Нью-Йорк таймс»|списку бестселерів ''New York Times'']] і є лауреатом кількох головних літературних нагород, зокрема Американської книжкової премії від фонду «До Колумба». Таня Сарачо адаптувала його у театральну постановку, яку поставили в Чикаго 2009 року<ref>{{Cite web |url=https://www.steppenwolf.org/tickets--events/seasons/200910/the-house-on-mango-street1/ |title=The House on Mango Street |website=www.steppenwolf.org |access-date=2020-03-21 |archive-date=2021-11-02 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211102222012/https://www.steppenwolf.org/tickets--events/seasons/200910/the-house-on-mango-street1/ |url-status=dead }}</ref>.

Оскільки роман торкається таких тем, як [[домашнє насильство]], [[статеве дозрівання]], [[Сексуальне домагання|сексуальне насильство]] та [[расизм]], він зіткнувся з викликами та загрозами цензури. Попри це, він залишається впливовим романом про дорослішання та є основним літературним твором для багатьох молодих людей.

== Передісторія ==
Сіснерос обговорювала зв'язок між власним особистим досвідом та життям Есперанси, як його зображено у романі ''«Будинок на Манго-стріт»''<ref>Such as in {{Harvnb|Montagne|2009}}</ref>. Як і її головна героїня, Есперанса, Сіснерос є мексикано-американкою, яка народилася та виросла в латиноамериканському районі Чикаго. Однак є й відмінності; наприклад, якщо в Есперанси є два брати та сестра, то Сіснерос була «єдиною дочкою в сім'ї з семи дітей»<ref name="madsen106">{{Harvnb|Madsen|2000}}</ref>. Раніше Сіснерос припускала, що, бувши єдиною дівчинкою у сім'ї, де одні хлопчики, вона часто почувалася ізольованою. Сіснерос пояснює «свій імпульс до створення історій» «самотністю тих років становлення»<ref name="madsen106" />.

Під час здобуття ступеня магістра образотворчого мистецтва з творчого письма в майстерні письменників Айови<ref name="madsen106">{{Harvnb|Madsen|2000}}</ref> Сіснерос вперше відкрила для себе відчуття власної етнічної «іншості», і в цей час вона відчувала себе маргіналізованою «як кольорова людина, [[Сексизм|як жінка]], як людина з робітничого класу»<ref name="montagne2009">{{Harvnb|Montagne|2009}}</ref>. В інтерв'ю{{Коли}} Сіснерос сказала, що під час навчання в аспірантурі, коли вона почала писати роман ''«Будинок на Манго-стріт»'', академічна атмосфера здавалася їй дуже гнітючою. Вона згадала, як виявила, що походження її одногрупників дуже відрізняється від її власного, і зрозуміла, що має з ними мало спільного: «Я була така зла, така залякана своїми однокласниками, що хотіла все покинути. Але… я знайшла спосіб писати… У відповідь на перебування там у мене почала з'являтися „''Манго-стріт“'', майже як спосіб заявити: ось хто я є. Вона стала моїм прапором»<ref>{{Harvnb|Tokarczyk|2008}}</ref>. Сіснерос створила Есперансу, спираючись на власні відчуття непричетності{{Джерело|дата=April 2020}}.

== Короткий зміст ==
Роман ''«Будинок на Манго-стріт»'' охоплює роки становлення Есперанси Кордеро, дівчини-чикана, яка живе в бідному районі Чикаго з батьками та трьома братами та сестрами. Перш ніж оселитися у своєму новому будинку, невеликій та занедбаній будівлі з червоної цегли, що кришиться, родина часто переїжджала, завжди мріючи про власний будинок. Коли вони нарешті прибувають до будинку на Манго-стріт, це не та обіцяна земля їхньої мрії, але батьки Есперанси стверджують, що Манго-стріт — це лише тимчасова зупинка перш ніж вони дістануться до обіцяного будинку<ref name="de Valdés 2005">{{Harvnb|de Valdés|2005}}</ref>. Хоча це значне покращення порівняно з попередніми помешканнями її родини, Есперанса висловлює зневагу до свого нового будинку, оскільки це не «справжній» будинок, як ті, що вона бачила по телевізору. Тужачи за білим дерев'яним будинком з великим подвір'ям та безліччю дерев, Есперанса відчуває задушливе життя на Манго-стріт і прагне втекти. Вона починає писати вірші, щоб висловити ці почуття. Есперанса починає роман із докладних описів дрібних звичок і рис характеру членів своєї родини та незвичних сусідів, змальовуючи таким чином картину району й наводячи приклади багатьох впливових людей, які її оточують. Вона описує час, проведений зі своєю молодшою сестрою Ненні та двома старшими дівчатами, з якими вона потоваришувала по сусідству: Алісією, перспективною молодою студенткою коледжу, мати якої померла, та Марін, яка проводить свої дні, [[Репродуктивна праця|доглядаючи за молодшими кузинами]]. Есперанса висвітлює важливі або показові моменти як у власному житті, так і в житті своєї громади, здебільшого пояснюючи труднощі, з якими вони стикаються, як-от арешт сусіда за крадіжку автомобіля або смерть тітки Лупе.

У міру розвитку віньєток Есперанса дорослішає та розвиває власне бачення світу. Зрештою Есперанса вступає в пубертат та змінюється [[Жіноча сексуальність|сексуально]], фізично та емоційно, починає помічати та насолоджуватися чоловічою увагою. Вона дружить із Саллі, привабливою дівчиною, яка носить густий макіяж та провокаційний одяг, і з якої [[Домашнє насильство|фізично знущається та забороняє їй виходити з дому]] її дуже релігійний батько. Дружба Саллі та Есперанси руйнується, коли Саллі кидає подругу заради хлопця на карнавалі, залишаючи Есперансу напризволяще групі чоловіків. Вона розповідає про інші випадки нападів, з якими зіткнулася, наприклад, коли старший чоловік [[Сексуальне насильство|силоміць поцілував]] її на її першій роботі. Травматичний досвід Есперанси та спостереження за жінками у її районі, багатьох з яких [[Аб'юзивні стосунки|контролюють чоловіки в їхньому житті]], тільки зміцнюють її бажання покинути Манго-стріт. Лише коли вона зустрічає тіток Рейчел та Люсі, які ворожать їй, вона розуміє, що її досвід на Манго-стріт сформував її особистість і залишиться з нею, навіть якщо вона піде. Наприкінці роману Есперанса присягає, що після свого відходу вона повернеться, щоб допомогти людям, яких вона покинула.

== Структура ==
Роман складається з 44 взаємопов'язаних віньєток різної довжини, від одного-двох абзаців до кількох сторінок. Головна героїня, Есперанса, розповідає ці віньєтки від першої особи [[Теперішній час|теперішнього часу]].

У післямові до 25-річчя видання ''«Будинку на Манго-стріт''» Сіснерос прокоментувала стиль, який вона розробила для його написання: «Вона експериментує, створюючи текст, такий же лаконічний і гнучкий, як поезія, розбиваючи речення на фрагменти, щоб читач робив паузи, змушуючи кожне речення служити їй, а не навпаки, відмовляючись від лапок, щоб оптимізувати типографіку та зробити сторінку якомога простішою та читабельнішою»<ref name="montagne2009">{{Harvnb|Montagne|2009}}</ref>. Сіснерос хотіла, щоб текст легко читався людьми, подібними до тих, кого вона пам'ятала з юності, особливо тими, хто цілими днями працювали, маючи мало часу для читання. За її словами: «Я прагнула створити щось, що було б доступним для людини, яка повертається додому з натрудженими ногами, як мій батько»<ref name="montagne2009" />.

2009 року Сіснерос написала новий вступ до роману. Тут вона додає кілька зауважень щодо процесу написання книжки. Спочатку вона придумала назву «Будинок на Манго-стріт»; під нею вона помістила кілька оповідань, віршів та віньєток, які вже написала або які були в процесі написання. Вона додає, що не вважає книжку романом, а «банкою з ґудзиками», групою несумісних історій<ref>{{Harvnb|Cisneros|2009}}</ref>. Ці оповідання написані в різні періоди; перші три написані в Айові як побічний проєкт, поки Сіснерос навчалася на магістра мистецтв<ref>{{Harvnb|Cisneros|2009}}</ref>. Під час створення цієї книжки Сіснерос хотіла, щоб це була «книжка, яку можна відкрити на будь-якій сторінці, і яка все одно матиме сенс для читача, який не знає, що було до цього чи після цього»<ref>{{Harvnb|Cisneros|2009}}</ref>. Вона каже, що люди, про яких вона писала, були реальними, поєднанням людей, яких вона зустрічала протягом багатьох років. Вона скомпонувала події минулого й сучасності так, щоб історія мала структуру — початок, середину й кінець, — і щоб усі почуття, які в ній відчуваються, були її особистими<ref>{{Harvnb|Cisneros|2009}}</ref>.

== Дійові особи ==
'''Есперанса Кордеро''' — роман ''«Будинок на Манго-стріт»'' написаний очима Есперанси Кордеро, підлітки, яка живе в робітничому латиноамериканському районі Чикаго. Есперансу заінтригувала ідея бути мексиканською американкою в Чикаго, що відображає саму авторку за 15 років до публікації цієї книжки<ref name="de Valdés 2005">{{Harvnb|de Valdés|2005}}</ref>. Ми стежимо за цією молодою жінкою, яка досягає статевої зрілості, та за її нескінченною боротьбою за створення нових можливостей для себе<ref name="Wissman 2006 page">{{Harvnb|Wissman|2006}}</ref>. Читач також зустрічає Есперансу, яка живе між двома культурами: мексиканською, з якою вона стикається через своїх батьків, та американською, в якій вона сама живе<ref>{{Harvnb|Cepeda|2006}}</ref>. Упродовж усієї книжки ми бачимо, як Есперанса відкидає свою громаду чикана як засіб формування та утвердження власної ідентичності<ref>{{Harvnb|Betz|2012}}</ref>.

Як випливає з її імені, Есперанса — це «фігура надії, „запекла жінка“ у складному прагненні до особистої та громадської трансформації»<ref>{{Harvnb|Wissman|2006}}</ref>. Есперанса використовує свій будинок у Чикаго, щоб поставити під сумнів суспільство та культурні звичаї, які обтяжують її через її ідентичність як молодої жінки-чикана<ref>{{Harvnb|Matchie|1995}}</ref>. Вона спостерігає за жінками своєї громади, щоб знайти власний взірець для наслідування, розглядає їхні негативні та позитивні аспекти та використовує те, що дізналася зі своїх спостережень, для формування власної ідентичності<ref>{{Harvnb|Cepeda|2006}}</ref>.

'''Магдалена «Ненні» Кордеро''' — наймолодша сестра Есперанси, головна героїня згадує, що вони обидві дуже відрізняються одна від одної. Її описано як дівчину, що має гладеньке волосся<ref name="Cisneros 1984 page=6">{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>.

'''Рейчел та Люсі Ґерреро''' — сестри приблизно одного віку з Есперансою та Ненні, з Техасу, але зараз живуть на Манго-стріт. Вони разом купують старий велосипед і ділять його між собою<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>. Їх описано як дівчат, що мають «товсті, як морозиво, губи», як і решта їхньої родини. Усі вони переживають спільний момент у книжці, приміряючи туфлі на підборах. Аж поки один чоловік не намагається вмовити Рейчел поцілувати його — саме тоді вони зрікаються «краси»<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>.

'''Саллі''' — одна з найближчих подруг Есперанси, яку згадано в кількох віньєтках роману. Цій персонажці присвячена одна ціла віньєтка<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>. Авторка описує її як «дівчину з очима, як Єгипет, і нейлоновими панчохами кольору диму». Це перша фраза в розділі, і, здається, вона втілює ті мрії, які Саллі плекала для себе. Головну героїню приваблює спосіб бути Саллі, вона вважає її справжньою подругою і любить проводити з нею час.

Саллі, здається, уособлює замкнене коло [[Домашнє насильство|домашнього насильства]] та репресій, які переживають жінки на Манго-стріт. Вона відчайдушно прагне знайти чоловіка, аби одружитися з ним, щоб уникнути побоїв та знущань батька вдома. Це «порочне коло» видно, коли Есперанса йде і каже матері Саллі, що її дочка в саду з трьома хлопцями, а мати повністю ігнорує це, не здаючись здивованою чи стурбованою. Її мати доглядає за порізами та синцями Саллі, дозволяючи насильству продовжуватися<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>, і мати, і дочка виправдовуються перед батьком. Той факт, що Саллі у такому молодому віці вступає в шлюб з чоловіком, який зрештою ставиться до неї як і її батько, показує, наскільки цей цикл глибоко вкорінений у способі життя багатьох жінок і передається між поколіннями. Авторка шкодує цю героїню, не звинувачуючи її в тому, що з нею сталося, Саллі була дуже юною та незрілою, щоб до кінця зрозуміти навколишнє середовище і знайти вихід з насильства.

'''Марін''' — двоюрідна сестра родини Луї, сусідів родини Есперанси, вона приїхала погостювати з Пуерто-Рико<ref name="cisneros23">{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>. Вона старша за Есперансу, носить темні нейлонові панчохи та багато макіяжу<ref name="cisneros23" />. У неї є хлопець у Пуерто-Рико, і вона хизується своїми сувенірами від нього молодшим дівчатам, кажучи, що він пообіцяв, що вони незабаром одружаться. Есперанса схиляється до неї як до взірця мудрості, знання багатьох речей. Марін дала багато порад молодшим дівчатам. Вона носила коротші спідниці та мала гарні очі, отримувала багато уваги, проте головна героїня завжди пам'ятатиме її як людину, яка завжди чекала на щось, що так і не сталося. Ця персонажка уособлює багатьох молодих жінок у цьому районі<ref name="Cisneros 1984 page=27">{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>.

'''Мати''' Есперанси — в одному з перших описів йдеться, що її волосся схоже на маленькі розетки, на маленькі цукеркові кружечки, кучеряве від шпильок, які вона використовує<ref name="Cisneros 1984 page=6">{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>. Запах матері вселяв у неї відчуття безпеки, мати — її опора, вона бажала Есперансі найкращого. Віньєтка «Розумне печиво» присвячена її матері. Її мати розмовляє двома мовами, співає оперу, читає, пише, вона вміє працювати вдома, могла б бути ким завгодно, проте шкодує, що нікуди не пішла і кинула школу. Її мати висловила обурення тим, що вона кинула школу через брак гарного одягу<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>. Кілька разів упродовж книжки вона заохочує Есперансу продовжувати навчання. Мати Есперанси змальована як покірна жінка з невибагливим характером<ref>{{Harvnb|Burcar|2019}}</ref>.

'''Алісія''' — молода жінка, яка живе по сусідству з Есперансою. Вона навчається в університеті, і її батько, як вважається, [[Інцест|домагається її]] та залишає виконувати всі [[Репродуктивна праця|хатні справи]] саму<ref name="Betz 2012 page= 27">{{Harvnb|Betz|2012}}</ref>. Алісія також стикається з багатьма труднощами, оскільки жінки, які навчалися в коледжі в той час, особливо латиноамериканські дівчата з низьким рівнем доходу, були великою рідкістю, і громада засуджувала її за це<ref>{{Harvnb|Cepeda|2006}}</ref>. Однак Алісію вважають взірцем для Есперанси. Навчання Алісії в університеті дозволяє їй втекти від їхньої громади та побачити зовнішній світ. Повернувшись до району зі школи, Алісія, здається, виробила неповагу до культурної спільноти Манго-стріт, і Есперанса помічає, що вона «зарозуміла»<ref name="Betz 2012 page= 27" />. Упродовж усього роману Есперанса прагне повчитися в Алісії<ref name="Betz 2012 page= 27" />. Зрештою Алісія прагне стати справжньою американкою, а щоб громада залишилася лише частиною її минулого.<ref name="Betz 2012 page= 27" />.

Алісія є натхненням для Есперанси та слухає її смуток, коли їй більше ні з ким поговорити<ref>{{Harvnb|Cepeda|2006}}</ref>. Есперанса багато чого вчиться в Алісії та її способу життя, розуміючи, що Алісія не «хоче провести все своє життя на фабриці чи за качалкою»<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>, а натомість продовжить навчання в університеті та наполегливо навчається<ref name="Sloboda 1997 page= 5">{{Harvnb|Sloboda|1997}}</ref>. Алісія відіграє велику роль у розумінні особистості Есперанси та її зв'язку з Манго-стріт. Вона підтверджує близькість між ними, заявивши: «Подобається тобі це чи ні, ти [Есперанса] — Манго-стріт»<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref><ref name="Sloboda 1997 page= 5" />.

'''Тітка Лупе''' — здебільшого присутня у віньєтці «Народжена поганою», де Есперанса картає себе за те, що наслідує свою тітку, що помирає. Вважається, що тітка Лупе «уособлює пасивність, за яку жінок так шанують у мексиканській культурі, ту пасивність, яка змушує жінок приймати все, що вибирає для них їхнє [[Патріархат|патріархальне]] суспільство»<ref name="Cepeda 2006 page= 21">{{Harvnb|Cepeda|2006}}</ref>. Тітка Лупе була одружена, мала дітей і була слухняною домогосподаркою. Однак вона перенесла тяжку хворобу, яка прикувала її до ліжка. Есперанса описує, як її тітка осліпла, а її «кістки стали млявими, як черви»<ref name="Cisneros 1984 page=61">{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>. Вважається, що вона є представницею Діви Марії Гваделупської, оскільки її прізвище — Гваделупська<ref name="Cepeda 2006 page= 21" />. Тітка Лупе також заохочує Есперансу займатися письменництвом, кажучи їй, що «письменництво збереже її свободу»<ref name="Cisneros 1984 page=61" />. Зрештою тітка Лупе помирає від хвороби.

== Теми ==

=== Гендерна нерівність і фемінізм ===
Критики зазначили, що бажання Есперанси вирватися зі свого району не обмежується лише бажанням уникнути бідності, а й бажанням уникнути суворих гендерних ролей, гнітючих у її культурі. Відкриття Есперансою власних [[Фемінізм|феміністичних]] цінностей, які суперечать домашнім ролям, призначеним для жінок-чикана, є вирішальною частиною розвитку її персонажки упродовж усього роману. Відповідно до цієї ідеї, Сіснерос присвячує роман «a las mujeres», або «жінкам»<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>.

Есперанса бореться проти традиційних гендерних ролей у власній культурі та обмежень, які її культура накладає на жінок. Науковиця Джин Ваятт пише, цитуючи Глорію Анзалдуа, що "мексиканські соціальні міфи про [[гендер]] кристалізуються з особливою силою у трьох іконах: «<nowiki/>[[Мати Божа Гваделупська|Діви Марії Гваделупської]], люблячої матері, яка не покинула нас, Ла Чінґади (Малінче), зґвалтованої матері, яку ми покинули, та [[Йорона|Ла Йорони]], матері, яка шукає своїх втрачених дітей». Згідно зі свідченнями [[Чікана-фемінізм|феміністських письменниць-чикана]], ці «три Наші Матері переслідують сексуальну та материнську ідентичність сучасних мексиканських та чикана жінок»<ref>{{Harvnb|Wyatt|1995}}</ref>.

Кожна персонажка роману потрапляє в [[Аб'юзивні стосунки|пастку жорстокого партнера]], [[Підліткова вагітність|раннього материнства]] або [[Фемінізація бідності|бідності]]. Есперанса знаходить вихід з патріархального гніту. Урок, який хоче донести Сіснерос, полягає в тому, що для жінок, які потрапили в ту чи іншу пастку, завжди є вихід<ref>{{Harvnb|Burcar|2017}}</ref>. Критикиня Марія Елена де Вальдес стверджує, що гендер відіграє значну роль в утиску жінок; він змушує їх применшувати себе до служіння іншим, особливо в домашньому житті. Через свою творчість, каже де Вальдес, Есперанса створює себе як суб'єкта власної історії та дистанціюється від цих гендерних очікувань<ref>{{Harvnb|de Valdés|1992}}</ref>.

У статті, присвяченій ролі високих підборів у тексті, Ліліяна Буркар стверджує, що Сіснерос пропонує «критичну дисекцію» ролі, яку такі атрибути [[Жіночність|жіночності]] відіграють у формуванні самосприйняття молодих жінок<ref>{{Harvnb|Burcar|2019}}</ref>. Стверджується, що високі підбори не лише обмежують роль жінки в суспільстві. Есперанса та її подруги отримують високі підбори як частину неофіційного ритуалу посвяти у свою спільноту та суспільство. Ми бачимо це у віньєтці під назвою «Сім'я маленьких ніжок», яка розповідає про матір, яка знайомить своїх дочок з високими підборами, викликаючи в дівчаток початкове захоплення, ніби вони Попелюшка<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>. Втім, це також описується як жахливий досвід для однієї з дівчат, адже вона відчуває, ніби більше не є собою, ніби її нога більше не належить їй — взуття майже відокремлює жінку від її власного тіла. І все ж, як зауважує Бурцар, «зіштовхнувшись з уроком про те, що означає бути дорослою жінкою в сучасному патріархальному американському суспільстві, дівчата вирішують позбутися своїх туфель на підборах»<ref>{{Harvnb|Burcar|2019}}</ref>.

Буркар описує життя Есперанси Кордеро як … «протиотруту» від доленосного життя, яке прожили інші персонажки. Жінки, які мають мрії, але через обставини та замкнене коло приручення патріархального суспільства вони обмежені тією ж долею, що й жінки, які були до них. Доля, зосереджена на тому, щоб бути дружиною, матір'ю, яка займається [[Репродуктивна праця|сімейними справами]] [[Неоплачувана робота|на повний робочий день]]<ref>{{Harvnb|Burcar|2017}}</ref>. Есперанса як персонажка формується поза цими гендерними нормами, вона представлена як єдина, хто бунтує. Вибір періоду перед пубертатом важливий, оскільки саме в цей період молодих жінок навчають бути соціально прийнятними<ref>{{Harvnb|Burcar|2017}}</ref>, їх знайомлять з високими підборами, фемінними формами поведінки тощо, і таким чином у дуже ранньому віці їх формують у щось, що відповідає правилам громади, де вони стають повністю залежними від чоловіка. Це стосується матері Есперанси, яка надзвичайно добре знає демографічні дані жінок на Манго-стріт, але не знає, як користуватися метро<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>. Тут Буркар зазначає, що «традиційний жіночий bildungsroman відіграв безпосередню роль у схваленні та підтримці культу домашнього затишку для жінок та образу жінки як ангела в домі»<ref name="Burcar 2017 page= 117">{{Harvnb|Burcar|2017}}</ref>. Авторка далі стверджує, що [[капіталізм]] відіграє безпосередню роль у збереженні ролей жінок у суспільстві, оскільки він заснований на [[Окремі сфери|одомашненні жінок]], де чоловіки можуть працювати та виконувати [[Модель годувальника|роль «годувальника»]]…<ref name="Burcar 2017 page= 117" />

Існує економічна залежність від жінок, які залишаються вдома, і з цими основами Есперанса починає свою «власну тиху війну… [де вона] встає з-за столу, як чоловік, не відсуваючи стілець і не беручи тарілку»<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref> на відміну від ролі служниці, жінки, яка відсуває стілець і бере тарілку. Буркар стверджує, що роман закінчується на ноті, де звинувачує патріархальну систему в ув'язненні мексикансько-американських жінок у домі<ref>{{Harvnb|Burcar|2017}}</ref>. Для Есперанси приєднання до мейнстримної Америки (наявність «власного будинку») дасть їй свободу як жінці<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>. Однак Буркар стверджує, що це звільнення відбувається коштом жертв інших жінок, жінок, які були до неї, зокрема її матері{{Джерело|дата=April 2020}}.

=== Домашнє та сексуальне насильство ===
Епізоди [[Домашнє насильство|домашнього]] та [[Сексуальне насильство|сексуального насильства]] є поширеними у демонстрації жіночих проблем у громаді чикано в романі «''Будинок на Манго-стріт»''<ref name="McCracken 1989 page= 67">{{Harvnb|McCracken|1989}}</ref>. МакКракен пише, що «ми бачимо жінку, чоловік якої замикає її в будинку, дочку, жорстоко побиту батьком, та власну сексуальну ініціацію Есперанси через [[зґвалтування]]<nowiki/>»<ref name="McCracken 1989 page= 67" />. Як зазначає МакКракен, багато чоловіків, зображених в історіях, «контролюють або привласнюють жіночу сексуальність, приймаючи ту чи іншу форму насильства, ніби це їхнє вроджене право»<ref name="McCracken 1989 page= 67" />. Численні історії подруги Есперанси, Саллі, є прикладом цього патріархального насильства, як згадує МакКракен. Саллі змушена ховатися у своєму будинку, а батько б'є її. Пізніше вона рятується від насильства з боку батька завдяки шлюбу, де вона стає залежною та контрольованою іншим чоловіком. Як аналізує МакКракен, «спроби батька контролювати її [[Жіноча сексуальність|сексуальність]] змушують Саллі обміняти одну репресивну патріархальну в'язницю на іншу»<ref>{{Harvnb|McCracken|1989}}</ref>. Роман ''«Будинок на Манго-стріт»'' пропонує уявлення про насильницьке сексуальне ініціювання Есперанси, а також зображує утиск та домашнє насильство, з якими стикаються інші жінки-чикана. Разом із досвідом сексуального насильства, яке пережила Есперанса, «інші випадки [[Насильство проти жінок|чоловічого насильства]] у збірці — ув'язнення Рафаели, побиття Саллі та подробиці життя Мінерви, ще однієї молодої одруженої жінки, чоловік якої б'є її та кидає камінь у вікно, — ці епізоди утворюють континуум, у якому пов'язані секс, патріархальна влада та насильство»<ref>{{Harvnb|McCracken|1989}}</ref>.

=== Підлітковий вік ===
Тема підліткового віку домінує упродовж усієї книжки. Точна хронологія подій ніколи не уточнюється, проте, виглядає, вона описує кілька ключових років життя Есперанси Кордеро в її районі чикано<ref name="Dubb 2007 page= 220">{{Harvnb|Dubb|2007}}</ref>. Ми бачимо її перетворення з наївної дитини на молоду жінку, яка набуває яскравого розуміння «статевої нерівності, насильства та соціально-економічної диспропорції»<ref name="Dubb 2007 page= 220" />. Есперанса часто розривається між своєю дитячою ідентичністю та становленням як жінки та сексуальності, особливо коли стає свідкою того, як її подруга Саллі заходить до Мавпячого саду, щоб поцілувати хлопчиків. У цей момент вона подивилася на свої «ноги в білих шкарпетках і потворних круглих черевиках. Вони здавалися далекими. Вони вже не здавалися моїми ногами. І сад, який колись був таким гарним місцем для ігор, теж не здавався моїм»<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref><ref name="Dubb 2007 page= 227">{{Harvnb|Dubb|2007}}</ref>.

З віком молоді жінки в романі починають досліджувати свої межі<ref name="Dubb 2007 page= 227">{{Harvnb|Dubb|2007}}</ref>. Коли Есперансі, Ненні, Люсі та Рейчел дають туфлі на високих підборах, вони експериментують з ходьбою як дорослі жінки. Вони часто спостерігають за літніми жінками зі сумішшю подиву та страху за майбутнє. Увага з боку чоловіків небажана для Есперанси, тоді як її подруги відчувають певний внутрішній конфлікт, адже така увага для них є показником власної цінності. Есперанса ж відрізняється від своїх подруг: вона прагне вирватися на волю й жити за власними правилами<ref>{{Harvnb|Dubb|2007}}</ref>.

=== Ідентичність ===
Марія Елена де Вальдес стверджує, що Есперансині «пошуки самооцінки та своєї справжньої ідентичності — це тонка, але потужна наративна нитка, яка об'єднує текст»<ref>{{Harvnb|de Valdés|1992}}</ref>. Естетична боротьба, яка відбувається в цьому творі, відбувається на Манго-стріт. Це місце, цей світ, стає залученим у внутрішні переживання, які відчуває персонажка. Головна героїня використовує цей світ як дзеркало, щоб глибоко зазирнути в себе, оскільки, за словами де Вальдес, вона «втілює первісні потреби всіх людей: свободу та приналежність»<ref>{{Harvnb|de Valdés|1992}}</ref>. Тут видно, як героїня намагається об'єднатися з уявленнями про навколишній світ, Манго-стріт.

Стосунки головної героїні з самим будинком є стовпом у цьому процесі самопізнання, будинок сам по собі також є живою істотою, як зазначає де Вальдес<ref>{{Harvnb|de Valdés|1992}}</ref>. Її район породжує боротьбу між страхом і ворожістю, між дуалістичними силами, між уявленням про «я» і «вони». Ці сили справляють на героїню сильне враження й скеровують її особистісне зростання.

Сам будинок відіграє дуже важливу роль, особливо в тому, як оповідачка реагує на нього. Вона повністю усвідомлює, що їй там не місце, все в ньому описується в негативних термінах, розмежовуючи те, чим воно не є, на противагу тому, чим воно є. Саме усвідомивши, де їй не місце, вона розуміє, де вона може знайти своє місце<ref>{{Harvnb|de Valdés|1992}}</ref>. Це схоже на поняття світла і темряви. Ми знаємо, що темрява — це відсутність світла, у цьому випадку її особистість існує поза цим будинком на Манго-стріт.

=== Належність ===
Есперанса Кордеро — бідна дитина, яка прагне знайти відчуття приналежності поза межами свого району, оскільки відчуває: «Це не мій дім, — кажу я, — і хитаю головою, ніби струшування може зруйнувати рік, який я тут прожила. Я не належу сюди. Я не хочу, щоб моє коріння було звідси»<ref>{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref><ref name="Betz 2012 page= 20">{{Harvnb|Betz|2012}}</ref>. Есперанса намагається знайти таке відчуття приналежності у зовнішньому світі, сприймаючи його як безпечне місце, яке прийме її. Вона висловлює це бажання належати до громади через дрібниці, як-то перевага англійській мові над іспанською, яка зазвичай використовується в її громаді, або активне бажання придбати будинок за межами Манго-стріт<ref name="Betz 2012 page= 20" />. Іншими словами, відчуття приналежності Есперанси абсолютно залежить від того, чи відокремиться вона від своєї рідної іспанської мови, спільноти та, зрештою, від Манго-стріт<ref name="Betz 2012 page= 20" />.

Марін — ще одна персонажка, якій, як вважається, бракує приналежності. Марін «чекає, поки зупиниться машина, впаде зірка, хтось змінить її життя»<ref name="Cisneros 1984 page=27">{{Harvnb|Cisneros|1984}}</ref>, і хоча вона має покинути Манго-стріт, ця можливість малоймовірна, оскільки їй бракує грошей та незалежності, щоб виїхати<ref>{{Harvnb|Betz|2012}}</ref>. Есперанса бачить Марін як особистість, здатну лише тужити, але не здатну по-справжньому належати до когось, оскільки її мрії та бажання романтизовані та нереалістичні.

=== Мова ===
Есперанса зрідка використовує іспанські слова, і, як зазначає Реґіна Бец, «іспанська мова часто зустрічається на сторінках, де Есперанса цитує інших персонажів», але «англійська є основною мовою в романі Сіснерос»<ref>{{Harvnb|Betz|2012}}</ref>. Це ознака, продовжує Бец, того, що її ідентичність «розривається» між «англійською мовою […] та іспанським корінням»<ref name="Betz 2012 page= 18">{{Harvnb|Betz|2012}}</ref>. Бец стверджує, що «І авторка, і героїня називають себе англійками, щоб утвердитися як письменниці й незалежні жінки»<ref name="Betz 2012 page= 18" />.

Крім того, вважається, що мовні бар'єри, присутні в романі «''Будинок на Манго-стріт»,'' є символом межі між собою та свободою та можливостями, які присутні в решті Америки. Крім того, у цій книжці двомовності надається певна цінність, тоді як іспаномовних висміюють та жаліють<ref name="Betz 2012 page= 20">{{Harvnb|Betz|2012}}</ref>.

== Література та культура чикано ==
Роман ''«Будинок на Манго-стріт»'' є прикладом літератури чикано та досліджує складнощі її культури. Через Есперансу Кордеро, героїню цього роману, Сандра Сіснерос демонструє, що «патріархальна чиказька чикано спільнота, яка її виховала, не дозволить їй розвиватися як письменниці»<ref name="Betz 2012 page= 32">{{Harvnb|Betz|2012}}</ref>. У цій книжці вона звертається до проблеми утиску, який переживають багато жінок, зростаючи в громадах чикано, як-от Манго-стріт<ref name="Betz 2012 page= 32" />.

== Адаптації ==
2017 року композитор Дерек Бермел з дозволу Сандри Сіснерос створив ''«Манго-сюїту» –'' оркестрову сюїту з хореографією та монологами, взятими з роману. Цей твір замовили для Інституту Чаутоква Френсіс та Сінді Летро на честь Тома та Джейн Беккер, а його світова прем'єра відбулася 22 липня 2017 року. Вистава об'єднала зусилля Симфонічного оркестру Чаутоква, Театральної компанії Чаутоква, Балету Шарлотти та Голосової програми Чаутоква<ref>{{Cite web |url=https://chqdaily.com/2017/07/derek-bermel-sandra-cisneros-collaboration-receives-premiere-mango-suite/ |title=Derek Bermel and Sandra Cisneros collaboration receives its premiere through 'Mango Suite' |last=de Oliveira |first=Philip |date=2017-07-22 |website=The Chautauquan Daily |language=en-US |access-date=2024-11-12}}</ref>.

22 січня 2020 року ''[[Deadline.com|Deadline Hollywood]]'' повідомив, що за романом ''«Будинок на Манго-стріт»'' [[Gaumont|компанія Gaumont Film Company]], яка раніше виробляла переважно іспаномовний серіал ''[[Нарко|«Нарко»]],'' зніме телесеріал<ref>{{Cite web |url=https://www.nbcnews.com/news/latino/narcos-producer-adapt-sandra-cisneros-house-mango-street-tv-n1121486 |title='Narcos' producer to adapt Sandra Cisneros' 'The House on Mango Street' for TV |date=23 January 2020 |website=[[NBC News]] |access-date=19 August 2020}}</ref>.

Дерек Бермель та Сандра Сіснерос також співпрацюють над розробкою оперної адаптації роману ''«Будинок на Манго-стріт».'' Лібретисткою є Сіснерос, а офіційна прем'єра твору відбудеться в липні 2025 року на фестивалі Glimmerglass у північній частині штату Нью-Йорк<ref>{{Cite web |url=https://www.chicagotribune.com/2024/11/05/house-on-mango-street-opera-first-look/ |title='House on Mango Street' is becoming an opera, with Sandra Cisneros' help |last=Tribune |first=Hannah Edgar {{!}} Chicago |date=2024-11-05 |website=Chicago Tribune |language=en-US |access-date=2024-11-12}}</ref>.

== Критичне прийняття ==
Роман ''«Будинок на Манго-стріт»'', друга велика публікація Сіснерос, отримав схвальні відгуки критики, зокрема, похвалу від латиноамериканської спільноти за реалістичне зображення досвіду латиноамериканців у США. Бібі Мур Кемпбелл з ''журналу «The New York Times Book Review»'' написала: «Сіснерос спирається на свою багату [латиноамериканську] спадщину… і спокушає точною, лаконічною прозою, створюючи незабутніх персонажів, яких хочеться оживити зі сторінок. Вона не лише обдарована письменниця, а й абсолютно важлива»<ref>{{Cite web |url=https://www.politics-prose.com/book/9780679734772 |title=The House on Mango Street (Vintage Contemporaries) (Paperback) {{!}} Politics and Prose Bookstore |date=April 3, 1991 |website=www.politics-prose.com |language=en |access-date=2019-12-16}}</ref>. Книжка принесла Сіснерос Американську книжкову премію від Фонду «До Колумба» (1985)<ref>{{Cite web |url=http://www.bookweb.org/btw/awards/The-American-Book-Awards---Before-Columbus-Foundation.html |title=The American Book Awards / Before Columbus Foundation [1980–2012] |last=American Booksellers Association |date=2013 |website=BookWeb |archive-url=https://web.archive.org/web/20130313174235/http://bookweb.org/btw/awards/The-American-Book-Awards---Before-Columbus-Foundation.html |archive-date=March 13, 2013 |url-status=dead |access-date=September 25, 2013}}</ref> і тепер є обов'язковою для читання в багатьох шкільних програмах на всій території Сполучених Штатів<ref>{{Cite web |url=https://www.penguinrandomhouse.com/books/27844/the-house-on-mango-street-by-sandra-cisneros/9780679433354/teachers-guide/ |title=The House on Mango Street Teacher's Guide |last=Cisneros |first=Sandra |publisher=Penguin Random House |access-date=24 March 2020}}</ref>.

=== Цензура та спроби заборони ===
[[Файл:Arizona_Ethnic_Studies.jpg|альт=Protesters against HB 2281|міні|350x350пкс| Протестувальники у червні 2011 року на підтримку програми мексикансько-американських досліджень Об'єднаного шкільного округу Тусона. Новий закон штату фактично припинив дію програми, назвавши її суперечливою.]]
Попри високу оцінку в галузі латиноамериканської літератури, роман ''«Будинок на Манго-стріт»'' критикували за підняту тематику та заборонили у кількох шкільних програмах. Американська бібліотечна асоціація віднесла його до списку «Книжок з різноманітним змістом, які часто намагаються заборонити»<ref>{{Cite web |url=http://www.ala.org/advocacy/bbooks/frequentlychallengedbooks/diverse |title=Frequently Challenged Books with Diverse Content |last=KPEKOLL |date=2016-08-05 |website=Advocacy, Legislation & Issues |language=en |access-date=2020-02-23}}</ref>. Наприклад, 2012 року шкільна рада Сент-Геленс в Орегоні вилучила книжку зі своєї навчальної програми середньої школи, висловивши «занепокоєння щодо представлених соціальних проблем»<ref name=":5">{{Cite journal |last=Van Winkle |first=Katie |date=Fall 2012 |title=Saving Mango Street |url=https://eric.ed.gov/?id=EJ987601 |journal=Rethinking Schools |language=en |volume=27 |issue=1 |pages=35–36 |issn=0895-6855}}</ref>. У відповідь Кеті Ван Вінкл, колишня учениця Сент-Геленс, розпочала кампанію з написання листів у Facebook. Її зусилля «врятувати Манго-стріт» увінчалися успіхом, і шкільна рада Сент-Геленс проголосувала за те, щоб залишити ''«Будинок на Манго-стріт»'' у навчальній програмі<ref>{{Cite web |url=https://www.penguinrandomhouse.com/books/27844/the-house-on-mango-street-by-sandra-cisneros/9780679433354/teachers-guide/ |title=The House on Mango Street Teacher's Guide |website=Penguin Random House}}</ref><ref>{{Cite web |url=https://www.matchfishtank.org/curriculum/english-language-arts/7th-grade-english/finding-home-the-house-on-mango-street/ |title=Finding home in the house on Mango Street: 7th Grade English}}</ref>.

Роман ''«Будинок на Манго-стріт»'' також був однією з понад 80 книжок, які були частиною навчальної програми з мексикансько-американських досліджень для учнів з дитячого садка до 12 класу Об'єднаного шкільного округу Тусона, перш ніж програму скасували згідно із законопроєктом Палати представників Аризони № 2281<ref>{{Cite web |url=https://www.huffpost.com/entry/every-week-is-banned-book_b_5861030 |title=Every Week Is Banned Books Week For Chicanos |last=Diaz |first=Tony |date=2014-09-23 |website=HuffPost |language=en |access-date=2019-12-15}}</ref>. Цей закон «забороняє класам пропагувати повалення Сполучених Штатів, пропагувати расову образу або підкреслювати етнічну приналежність учнів, а не їхню індивідуальність». Коли програму мексикансько-американських досліджень закрили, всі книжки, пов'язані з нею, зокрема «Будинок на Манго-стріт», вилучили з навчальної програми школи.

У відповідь на це вчителі, автори та активісти навесні 2012 року створили караван під назвою «Проєкт Librotraficante» що розпочався в Аламо та закінчився в Тусоні. Його учасники організовували семінари та розповсюджували книжки, вилучені з навчальної програми<ref>{{Cite news|url=https://www.nytimes.com/2012/03/09/us/gtt.html|title=GTT, The Papers Trail, San Antonio|last=Hoinski|first=Michael|date=2012-03-08|work=New York Times|access-date=2016-11-13}}</ref>. Сама Сіснерос подорожувала з караваном, читаючи ''«Будинок на Манго-стріт»'' та проводячи семінари з літератури чикано. Вона принесла з собою численні примірники книжки, розповсюдила їх та обговорила тематичні наслідки свого роману, а також розповіла про автобіографічні елементи книжки<ref>{{Cite web |url=https://newamericamedia.org/2012/03/librotraficantes-bring-banned-books-into-arizona.php |title=Librotraficantes Bring Banned Books into Arizona |last=Fernandez |first=Valeria |date=2012-03-15 |website=New America Media |archive-url=https://web.archive.org/web/20171122182912/https://newamericamedia.org/2012/03/librotraficantes-bring-banned-books-into-arizona.php |archive-date=2017-11-22 |url-status=usurped |access-date=2016-11-13}}</ref>.

== Історія публікацій ==
''«Будинок на Манго-стріт»'' розійшовся тиражем понад 6 мільйонів примірників і перекладений понад 20 мовами<ref>{{Cite web |url=https://www.nbcnews.com/news/latino/64-pen-winner-sandra-cisneros-just-getting-started-n970076 |title=Sandra Cisneros, this year's PEN/Nabokov award winner, says she's just getting started. |date=12 February 2019 |website=NBC News |language=en |access-date=2019-12-15}}</ref>. 2008 року, до 25-річчя книжки, перевидано спеціальне ювілейне видання<ref name="montagne2009">{{Harvnb|Montagne|2009}}</ref>.

* 1983, США, Arte Público Press{{ISBN|978-0934770200}}, Дата публікації 1983, м'яка обкладинка
* 1984, США, Arte Público Press{{ISBN|0-934770-20-4}}, Дата публікації 1 січня 1984 р., м'яка обкладинка
* 1991, Сполучені Штати, Вінтажні сучасні вироби {{ISBN|0-679-73477-5}}, Дата публікації: 3 квітня 1991 р., м'яка обкладинка

Вступ додали до роману 2009 року. Його можна знайти у виданні книжки, присвяченому 25-річчю ({{ISBN|9780345807199}}).

== Переклад українською ==
2025 року у видавництві «[[Книголав]]» вийшов український переклад роману. Перекладачка — Юлія Шекет.

== Також ==

* [[Чікана-фемінізм]]
* [[Список феміністичної літератури]]

== Примітки ==
{{reflist|3}}

== Джерела ==
* {{Citation|last=Betz|first=Regina M|title=Chicana 'Belonging' in Sandra Cisneros' ''The House on Mango Street''|journal=Rocky Mountain Review|year=2012|volume=66|pages=18–33|url=https://www.jstor.org/stable/rockmounrevi.66.18|access-date=21 March 2020}}
* {{Citation|last=Burcar|first=Lilijana|title=Ethnicizing women's Domestic Entrapment in Sandra Cisneros's Antibildungsroman ''The House on Mango Street''|journal=Fluminensia: Journal for Philological Research|date=2017|volume=29|number=2|pages=113–137|doi=10.31820/f.29.2.4|url=https://doaj.org/article/5df70e8c5bd24f149e621637e457a375}}
* {{Citation|last=Burcar|first=Lilijana|title=High Heels as a Disciplinary Practice of Femininity in Sandra Cisneros's ''The House on Mango Street''|journal=Journal of Gender Studies|year=2019|volume=28|number=3|pages=353–362|doi=10.1080/09589236.2018.1472556|url=https://repozitorij.uni-lj.si/Dokument.php?id=190435&dn=}}.
* {{Citation|last=Cepeda|first=Christine|title=The Construction of Chicana Identity in ''The House on Mango Street'' by Sandra Cisneros|date=2006|url=https://scholarship.rice.edu/bitstream/handle/1911/17868/1435715.PDF}}. MA Thesis, Rice University.
* {{Citation|last=Cisneros|first=Sandra|title=The House on Mango Street|year=1984|publisher=Vintage|place=New York|isbn=9780679734772}}
* {{Citation|last=Cisneros|first=Sandra|title=The House on Mango Street|chapter=A House of My Own|date=2009|publisher=Vintage|place=New York|pages=xi-xxvii|isbn=9780679734772}}
* de Oliveira, Philip (2017-07-22), [https://chqdaily.com/2017/07/derek-bermel-sandra-cisneros-collaboration-receives-premiere-mango-suite/ «Derek Bermel and Sandra Cisneros collaboration receives its premiere through ‘Mango Suite’»] ''The Chatauquan Daily,'' retrieved November 12, 2024
* {{Citation|last=de Valdés|first=María Elena|title=In Search of Identity in Cisneros's The House on Mango Street.|journal=Canadian Review of American Studies|date=1992|volume=23|number=1|pages=55–72|doi=10.3138/CRAS-023-01-04|url=https://muse.jhu.edu/article/681089/|access-date=18 March 2020}}.
* {{Citation|last=de Valdés|first=María Elena|chapter=The Critical Reception of Sandra Cisneros's ''The House on Mango Street''|title=Contemporary Literary Criticism|year=2005|volume=193|publisher=Gale Literature Resource Center|chapter-url=https://link-gale-com.ezproxy.library.ubc.ca/apps/doc/H1100059813/LitRC?u=ubcolumbia&sid=LitRC&xid=55b8b575|access-date=18 March 2020}} Originally published as {{Citation|last=de Valdés|first=María Elena|chapter=The Critical Reception of Sandra Cisneros's ''The House on Mango Street''|title=Gender, Self, and Society: Proceedings of the IV International Conference on the Hispanic Cultures of the United States|editor-last=von Bardeleben|editor-first=Renate|publisher=Peter Lang|pages=287–295|year=1993}}
* {{Citation|last=Dubb|first=Christina Rose|title=Adolescent Journeys: Finding Female Authority in ''The Rain Catchers'' and ''The House on Mango Street''|journal=Children's Literature in Education|year=2007|volume=38|number=3|pages=219–232|doi=10.1007/s10583-006-9032-2}}
* {{Citation|last=Madsen|first=Deborah L.|title=Understanding Contemporary Chicana Literature: Bernice Zamora, Ana Castillo, Sandra Cisneros, Denise Chávez, Alma Luz Villanueva, Lorna Dee Cervantes|place=Columbia, SC|publisher=University of South Carolina Press|isbn=1-57003-379-X|oclc=45066368|year=2000}}.
* {{Citation|last=Matchie|first=Thomas|title=Literary Continuity in Sandra Cisneros's ''The House on Mango Street''|journal=The Midwest Quarterly|year=1995|volume=37|number=1|pages=67–79|url=https://go.gale.com/ps/anonymous?id=GALE%7CA17604084|access-date=March 18, 2020}}
* {{Citation|last=McCracken|first=Ellen|chapter=Sandra Cisneros' The House on Mango Street: Community-Oriented Introspection and the Demystification of Patriarchal Violence|title=Breaking Boundaries: Latina Writings and Critical Readings|editor1-last=Horno-Delgado|editor1-first=Asunción|editor2-first=Eliana|editor2-last=Ortega|editor3-first=Nina|editor3-last=Scott|editor4-first=Nancy|editor4-last=Saporta Sternbach|place=Amherst|publisher=University of Massachusetts Press|year=1989|pages=62–71|chapter-url=http://ellenmccracken.weebly.com/uploads/1/4/7/0/14703852/2736_001.pdf|access-date=March 31, 2020}}
* {{Citation|last=Montagne|first=Renee|url=https://www.npr.org/templates/story/story.php?storyId=102900929|title=House on Mango Street Celebrates 25 Years|date=2009-04-09|journal=National Public Radio|access-date=2020-03-21}}.
* {{Citation|last=Sloboda|first=Nicholas|title=A Home in the Heart: Sandra Cisneros's ''The House on Mango Street''|journal=Aztlán|date=1997|volume=22|number=2|pages=89–106|doi=10.1525/azt.1997.22.2.89|url=https://www.ingentaconnect.com/contentone/csrc/aztlan/1997/00000022/00000002/art00006|access-date=23 March 2020}}
* {{Citation|chapter="Spiritual Sustenance: An Interview with Sandra Cisneros"|last=Tokarczyk|first=Michelle|title=Class Definitions: On the Lives and Writings of Maxine Hong Kingston, Sandra Cisneros, and Dorothy Allison|place=Selinsgrove|publisher=Susquehanna University Press|year=2008|isbn=9781575911212|pages=212–219}}.
* {{Citation|last=Wissman|first=Kelly|title="Writing Will Keep You Free": Allusions to and Recreations of the Fairy Tale Heroine in The House on Mango Street|journal=Children's Literature in Education|date=June 20, 2006|volume=38|number=1|pages=17–34|doi=10.1007/s10583-006-9018-0}}.
* {{Citation|last=Wyatt|first=Jean|title=On Not Being La Malinche: Border Negotiations of Gender in Sandra Cisneros's "Never Marry a Mexican" and "Woman Hollering Creek"|journal=Tulsa Studies in Women's Literature|date=1995|volume=14|number=2|pages=243–271|doi=10.2307/463899|jstor=463899}}.
[[Категорія:Романи 1983]]
[[Категорія:Романи США]]
[[Категорія:Романи виховання]]
[[Категорія:Романи, перекладені українською мовою]]
[[Категорія:Романи, дія яких відбувається в Чикаго]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Феміністична художня література]]
[[Категорія:Чікана]]
[[Категорія:Твори про зґвалтування]]
[[Категорія:Література про домашнє насильство]]

title: «Будинок на Манго-стріт»

Автор: Сандра Сіснерос

Країна: США

Мова: англійська мова

Тема: Чикаго, Mexican Americansd і дитинство

Жанр: художній вимисел і роман виховання

Видавництво: Arte Público Pres

Сторінок: 103 (1st edition, paperback)

title: Видання українською

Видано українською: Юлія Шекет, «Книголав», 2025