text:
# Чорноморський флот ВМФ СРСР
Червонопрапорний Чорноморський флот СРСР (рос. Краснознаменный Черноморский флот ВМФ СССР) — оперативно-стратегічне об'єднання у складі військово-морського флоту Радянського Союзу, що базувалося на Чорному морі.

## Передісторія
Формування Чорноморського флоту Російської імперії почалося після завоювання Криму у 1780-х роках (князь Григорій Потьомкін). Під час турецько-російської війни 1787—1791 років Лиманська гребна флотилія (складалась переважно з козацьких чайок) відіграла важливу роль у перемозі Російської імперії. Наприкінці XVIII — початку ХІХ століть Чорноморському флотові підпорядковувались також Азовська, Дніпровська (Лиманна) та Дунайська флотилії, в яких Азовська обслуговувалася переважно донськими та азовськими, Дніпровська й Дунайська — чорноморськими (пізніше — кубанськими) козаками.
Після Кримської війни й Паризького трактату 1856 року Чорноморський флот занепав і його розбудовано знову з початку 1870-х років.
Традиційно, від самого початку історії Чорноморського флоту до нього набирали українців (на 1917 рік вони становили 80–85 %). Тільки внаслідок політики радянської влади після 1965 року українці на ЧФ становили меншість.
Напередодні Першої світової війни Чорноморський флот мав 8 лінкорів (у трьох бригадах), одну бригаду крейсерів, одну бригаду гідрокрейсерів, одну дивізію ескадрених міноносців, одну дивізію підводних човнів та низку кораблів окремого призначення. У Чорноморському флоті було 36 667 офіцерів та моряків (1914 року у наслідок мобілізації — 68 286). Головна база Чорноморського флоту була в Севастополі.
Після Лютневої революції 1917 року український військовий рух охопив і Чорноморський флот і на поодиноких кораблях постали українські військові ради, що підтримували Українську Центральну Раду. Після проголошення III Універсалу Центральної Ради у складі уряду УНР постав також генеральний секретаріат морських справ (з січня 1918 року — міністерство) на чолі з Дмитром Антоновичем (його помічниками були капітан 3 рангу Михайло Білінський та інженер Олександр Коваленко).
У грудні 1917 в Києві сформувалися ще Українська Військово-Морська Рада і Український Морський Генеральний Штаб на чолі з адміралом Андрієм Покровським. Тому, що за Центральної Ради Крим не був у складі УНР, головна база Чорноморського флоту опинилася поза його межами. Центральна Рада не висунула також претензій до всього Чорноморського флоту, а тільки до тієї частини, що заявила себе українською (лінкор «Воля», крейсер «Пам'ять Меркурія» і есмінець «Завидний»). Тоді на кораблях Чорноморського флоту був цілковитий хаос: відповідно до настроїв команд на кораблях піднімали прапори українські, російські андріївські, червоні, і навіть чорні — анархістські. Д. Антонович дав наказ командам крейсера «Пам'ять Меркурія» й міноносця «Завидний» переміститися до Одеси й Миколаєва, тобто в українські територіальні води. Крейсер «Пам'ять Меркурія» брав участь у січневих боях 1918 року між українським і більшовицьким військом в Одесі.
Протягом кінця 1917 — всього 1918 року активно розбудовувались Військово-морські сили УНР, а згодом Військово-морські сили Української Держави.
Після наступу війська УНР на Крим з ініціативи капітана М. Білінського весь Чорноморський флот 29 квітня 1918 року підняв український прапор. Але німці 30 квітня зайняли Севастополь і проголосили Чорноморський флот своєю воєнною здобиччю. Тоді частина Чорноморського флоту відплила до Новоросійська і вивісила російський прапор, але на домагання німців частково повернулася до Севастополя, де німці інтернували її команди. Інші кораблі на чолі з другим дредноутом за наказом Леніна більшовицькі команди затопили; 11 листопада 1918 року німці передали Чорноморський флот гетьманському урядові.
У середині грудня 1918 року, у зв'язку зі збройною інтервенцією військ Антанти на південь України, кораблі українського Чорноморського флоту було захоплено. Після виходу, наприкінці 1920 року, «Російської ескадри» з Криму та прибуття до Тунісу, Франція інтернувала Чорноморський флот на своїй морській базі в Бізерті (Туніс), а згодом включила частину кораблів Чорноморського флоту до французького флоту, а решту продала як брухт.

## Створення Чорноморського флоту СРСР
На початку 1919 року більшовики ненадовго захопили південь України. Оскільки український рух, в той час, був дуже впливовим та сильним, більшовики вирішили створити з залишків Чорноморського флоту — «Червоний флот Радянської України». Проголосивши створення Української Соціалістичної Радянської Республіки, при Народному комісаріаті військових справ УСРР 28 березня 1919 року було сформовано Морське управління, якому було підпорядковано «Червоний флот». Проте у липні 1919 південь України зайняла армія ВСЮР.
Наприкінці 1920 року, після остаточної окупації України, більшовики майже не мали військово-морських сил на Чорному морі. Тоді, на Азовське море були спрямовані озброєння, техніка та особовий склад з Балтики, Онезької, Сєвєродвінської та Волзько-Каспійської флотилій. Таким чином створювався «Рабоче-крестьянский Красный Флот» на Чорному та Азовському морях.
На початку 1923 року до бойового складу «Морських сил Чорного і Азовського морів» входило лише два есмінці, п'ять канонерських човнів, два підводних човни та півтора десятка тральщиків, відремонтованих в основному за кошти України на її заводах. Відновлення флоту вимагало великих коштів.
16 жовтня 1922 року з ініціативи Політбюро РКП(б) V з'їзд Ленінського комсомолу в Москві ухвалив рішення про шефство комсомолу над Морськими силами республіки. Під гаслом шефства над флотом з голодної України розпочався збір коштів для забезпечення ремонту кораблів. Таким чином в 1924 році було відремонтовано і введено до бойового складу флоту крейсер «Пам'ять Меркурія», перейменованого в «Комінтерн», есмінець «Лейтенант Занте», перейменований в «Незаможник», ряд інших кораблів і допоміжних суден.
Активна відбудова військово-морських сил на Чорному морі почалась після 1928 року.

## З історії флоту
До 1928 року було в основному закінчена ліквідація наслідків розрухи та розпочалася технічна реконструкція ВМС. Флот був посилений за рахунок бойових кораблів, переведених з Балтики. У 1929—1937 Чорноморський флот отримав понад 500 нових бойових кораблів. Були створені ВПС флоту, берегова оборона, система ППО.
1935 року «Морські сили Чорного моря» було перейменовано на Чорноморський флот СРСР. В той час розпочався процес масових репресій у Радянському Союзі. Особливо багато було репресовано українців на Чорноморському флоті у 1937—1939 роках. В гарнізонах флоту заборонили викладання в навчальних закладах української мови та літератури, вони не вивчалися навіть після передачі Криму і Севастополя до складу УРСР в 1954 році — включно до 2000 року. На командні посади Чорноморського флоту призначалися в основному вихідці з Росії, а офіцери-українці розпорошувалися по флотах за межами України. Згідно з партійними директивами з кадрових питань кількість українців на посадах начальників політвідділів та командирів бригад і кораблів 1 рангу Чорноморського флоту до 1990 року не могла перевищувати 13 відсотків їхньої загальної кількості.
Одночасно, достатньо вагомим був внесок України у будівництво й відновлення бойової готовності всіх радянських флотів. До Другої світової війни в УРСР знаходилися головні суднобудівні і судноремонтні центри СРСР: Миколаїв, Херсон, Феодосія і Керч, які були спроможними будувати авіаносці, важкі крейсери, есмінці, десантні кораблі і підводні човни нових типів для всіх флотів ВМФ Союзу РСР.
Сотні тисяч українців самовіддано воювали з ворогами на всіх флотах ВМФ СРСР в роки другої Світової війни та самовіддано служили на флоті після війни. Серед них: Головнокомандувач Військово-морського флоту Союзу РСР, двічі Герой Радянського Союзу, адмірал флоту Радянського Союзу Сергій Горшков, Головнокомандувач ВМФ СРСР та ВМФ РФ Герой Радянського Союзу адмірал флоту Володимир Чернавін, командувачі Чорноморським флотом адмірал Микола Басистий, Герой Радянського Союзу, віце-адмірал Володимир Пилипенко, Герой Радянського Союзу генерал-майор авіації Віктор Калядін, Герой Радянського Союзу капітан 3 рангу Олександр Маринеско, герой-десантник Герой Радянського Союзу старший лейтенант Костянтин Ольшанський, Герой України старший лейтенант Олексій Берест, який завершував службу на Чорноморському флоті та багато інших адміралів, офіцерів і матросів.
Попри втрати, яких ЧФ зазнав за перших днів Німецько-радянської війни (німецька авіація бомбардувала ряд кораблів і війських баз), Чорноморський флот відіграв активну роль у війні (в обороні міст, допомозі в евакуації, в морських десантних операціях тощо).
По Другій світовій війні планово розбудовано також Чорноморський флот, головним завданням якого стало демонструвати військово-морську силу СРСР на Середземному морі, на якому розташувався також шостий американський флот. Тепер Чорноморський флот нараховував 29 підводних човнів, 79 бойових кораблів (крейсерів і винищувачів), 35 великих і 50 малих міноносців, 5 амфібійних кораблів для висадки морської піхоти, понад 200 кораблів різного призначення, 30 розвідувальних, 110 бойових і 110 транспортних літаків, одну бригаду морської піхоти.
Кораблебудівна промисловість України першою в СРСР освоїла будівництво авіаносців, важких авіаносних крейсерів, великих протичовнових кораблів, новітніх типів есмінців, інших проєктів кораблів та ракетної техніки.
На період розпаду Союзу РСР внесок України у розбудову ВМФ СРСР складав понад 30 відсотків.
3 січня 1992 року командувач Чорноморським флотом І. Касатонов підписав наказ про вихід Чорноморського флоту з підпорядкування Генштабу у Москві і підпорядкування ЧФ Міністерству оборони України. Наказ був скасований І. Касатоновим 10 січня 1992 року.

## Аварії кораблів флоту
- Лінкор «Новоросійськ» — затонув 29 жовтня 1955 року після потужного вибуху (імовірно, диверсія).
- Великий протичовновий корабель «Відважний» — затонув 30 серпня 1974 року.

## Командування

### Командувачі Червоного Чорноморського флоту
- квітень — липень 1919 — Шейковський Олександр Іванович

### Начальники Морських і Річкових сил Південно-Західного фронту
- березень — травень 1920 — Ізмайлов Микола Федорович

### Начальники Морських сил Чорного і Азовського морів
- травень — жовтень 1920 — Домбровський Олексій Володимирович
- листопад 1920 — листопад 1921 — Панцержанський Едуард Самуїлович

### Начальники Морських сил Чорного моря
- листопад 1921 — липень 1922 — Максимов Андрій Семенович
- липень 1922 — травень 1924 — Векман Олександр Карлович
- травень — грудень 1924 — Вікторов Михайло Володимирович

### Командувачі Морських сил Чорного моря
- грудень 1924 — жовтень 1926 — Панцержанський Едуард Самуїлович
- жовтень 1926 — червень 1931 — Орлов Володимир Митрофанович
- 11 червня 1931 — 11 січня 1935 — флагман флоту 2 рангу Кожанов Іван Кузьмич

### Командувачі Чорноморського флоту
- 11 січня 1935 — 15 серпня 1937 — флагман флоту 2 рангу Кожанов Іван Кузьмич
- 15 серпня — 30 грудня 1937 — флагман флоту 2 рангу Смирнов-Свєтловський Петро Іванович
- січень 1938 — березень 1939 — флагман 2 рангу Юмашев Іван Степанович
- 25 березня 1939 — 23 квітня 1943 — віцеадмірал Октябрьський Пилип Сергійович
- 24 квітня 1943 — 10 березня 1944 — віцеадмірал Владимирський Лев Анатолійович
- 10 — 28 березня 1944 — тво. віцеадмірал Басистий Микола Єфремович
- 28 березня 1944 — 18 листопада 1948 — адмірал Октябрьський Пилип Сергійович
- січень — квітень 1945 року — тво. віцеадмірал Басистий Микола Єфремович
- 18 листопада 1948 — 2 серпня 1951 — адмірал Басистий Микола Єфремович
- 2 серпня 1951 — 12 липня 1955 — адмірал Горшков Сергій Георгійович
- 12 липня — 8 грудня 1955 — віцеадмірал Пархоменко Віктор Олександрович
- 8 — 15 грудня 1955 — тво. адмірал Андрєєв Володимир Олександрович
- 15 грудня 1955 — 3 лютого 1962 — адмірал Касатонов Володимир Опанасович
- 3 лютого 1962 — 9 грудня 1968 — адмірал Чурсін Серафим Євгенович
- 9 грудня 1968 — 7 березня 1974 — адмірал Сисоєв Віктор Сергійович
- 7 березня 1974 — 22 квітня 1983 — адмірал Ховрін Микола Іванович
- 22 квітня 1983 — 26 липня 1985 — адмірал Калінін Олексій Михайлович
- 26 липня 1985 — 14 вересня 1991 — адмірал Хронопуло Михайло Миколайович
- 14 вересня 1991 — 26 вересня 1992 — віцеадмірал Касатонов Ігор Володимирович

## Начальники штабу флоту
- липень — грудень 1917 —  контрадмірал Саблін Михайло Павлович
- грудень 1917 — квітень 1918 — капітан 1-го рангу Ніщенков Олексій Аркадійович (тво)
- травень — липень 1918 — капітан 1-го рангу Лебединський Олексій Ілліч (тво)
- квітень — червень 1919 — капітан 1-го рангу Тягін Борис Євстахович
- березень — червень 1920 — Кондратьєв А. А.
- червень — жовтень 1920 — Сполатбог Олександр Миколайович
- жовтень — листопад 1920 — Іванов В. М.
- листопад 1920 — грудень 1924 — Рибалтовський Володимир Юлійович
- грудень 1924 — березень 1928 — Степанов Георгій Андрійович
- листопад 1925 — квітень 1926 — Потапенко Г. С. (тво)
- березень 1928 — травень 1930 — Виноградський Георгій Георгійович
- травень — листопад 1930 — Лудрі Іван Мартинович
- листопад 1930 — березень 1935 — Душенов Костянтин Іванович
- березень 1935 — травень 1937 — флагман 1-го рангу Боголєпов Віктор Платонович
- травень — серпень 1937 — флагман 2-го рангу Калачов Володимир Петрович
- серпень 1937 — січень 1938 — флагман 2-го рангу Юмашев Іван Степанович
- січень — лютий 1938 — капітан 2-го рангу Клітний Гаврило Михайлович (тво)
- лютий 1938 — квітень 1941 — контрадмірал Харламов Микола Михайлович
- грудень 1938 — квітень 1939 —  капітан 2-го рангу Басистий Микола Єфремович (тво)
- червень 1941 — січень 1944 — контрадмірал Єлисєєв Іван Дмитрович
- лютий —  грудень 1944 — контрадмірал Голубєв-Монаткін Іван Федорович
- грудень 1944 — листопад 1948 —  віцеадмірал Басистий Микола Єфремович
- листопад 1948 — серпень 1951 — віцеадмірал Горшков Сергій Георгійович
- серпень 1951 — липень 1955 віцеадмірал Пархоменко Віктор Олександрович
- липень 1955 — грудень 1956 — віцеадмірал Чурсін Серафим Євгенович
- грудень 1956 — липень 1960 — віцеадмірал Олійник Григорій Григорович
- липень 1960 — липень 1964 — контрадмірал Смирнов Микола Іванович
- липень 1964 — квітень 1967 — віцеадмірал Чорнобай Григорій Корнійович
- квітень 1967 — січень 1971 — контрадмірал Мізін Леонід Васильович
- лютий 1971 — жовтень 1973 — віцеадмірал Ямковий Борис Єфремович
- жовтень 1973 — жовтень 1975 — контрадмірал Саакян Володимир Христофорович
- жовтень 1975 — липень 1977 — контрадмірал Понікаровський Валентин Миколайович
- липень 1977 — червень 1980 — віцеадмірал Акімов Володимир Ілліч
- червень 1980 — вересень 1985 — віцеадмірал Клітний Микола Гаврилович
- вересень 1985 — грудень 1989 — віцеадмірал Селіванов Валентин Єгорович
- грудень 1989 — жовтень 1992 — віцеадмірал Гурінов Георгій Миколайович

### Комісари, члени Військової Ради Чорноморського флоту
- Роменець Василь Власович  (18.11.1917 — 1.03.1918)
- Спіро Вільям Бернгардович (2.03. — 6.04.1918)
- Глебов-Авілов Микола Павлович (14.05. — 18.06.1918)
- Баранов Олексій Васильович (8.05. — 21.10.1920)
- Лудрі Іван Мартинович (27.11.1920 — 13.05.1921)
- Кожанов Іван Кузьмич
- Рудний М. М. (1920—1922)
- Шор І. І. (1921—1922)
- Богданов Михайло Сергійович (1922—1923)
- Зосимов Андріан Григорович (1922—1923)
- Анскін О. Я. (1923—1924)
- Кіреєв Григорій Петрович (1923—1926)
- Дуплицький Дмитро Сергійович (1925—1927)
- Автухов Володимир Павлович (1926)
- Окунєв Григорій Сергійович (1927—1930)
- Гугін Григорій Іванович (1932—1937)
- Разгон Ізраїль Борисович (1936—1937)
- Зємсков Сергій Іванович (1937)
- Фельдман Петро Максимович (1937—1938)
- Морозов Сергій Дмитрович (1938—1939)
- Нікітін Василь Андрійович (1939—1940)
- Муравйов Анатолій Олексійович (1939—1940)
- Кулаков Микола Михайлович (4.05.1940 — 28.12.1943)
- Азаров Ілля Ілліч (26.10.1941 — 6.03.1943)
- Рогов Іван Васильович (28.12.1943 — 11.02.1944, тво.)
- Азаров Ілля Ілліч (.02.1944 — .05. 1947)
- Бондаренко Петро Тихонович (1947—1949)
- Кулаков Микола Михайлович (1950—1955)
- Бистріков Григорій Федотович (1955—1957)
- Торик Микола Антонович (1957—1966)
- Руднєв Іван Семенович (5.02.1966 — 5.05.1975)
- Медведєв Павло Миколайович (5.05.1975 — 2.01.1981)
- Лихвонін Рудольф Миколайович (2.01.1981 — 25.12.1985)
- Некрасов Владилен Петрович (25.12.1985 — 1991)

title: Чорноморський флот ВМФ СРСР

wikitext:
{{Otheruses|Чорноморський флот}}
{{Картка військового підрозділу
| назва                 = Чорноморський флот ВМФ СРСР
| місцева_назва         = Черноморский флот ВМФ СССР
| зображення            =
| розмір_зображення     =
| альт                  =
| підпис                =
| дати                  = [[16 грудня]] [[1917]] – [[1992]]
| країна                = {{ПрТ|СРСР}}
| країни                =
| належність            =
| вид                   = [[Файл:Naval Ensign of the Soviet Union (1950-1991).svg|23px]] [[Військово-морський флот СРСР|ВМФ СРСР]]
| тип                   = [[флот]]
| роль                  =
| спеціалізація         =
| розмір                =
| командна_структура    =
| гарнізон              =
| гарнізон_назва        =
| прізвисько            =
| заступник             =
| гасло                 =
| штандарт              = <!-- або | кольори = -->
| штандарт_назва        = <!-- або | кольори_назва = -->
| марш                  =
| талісман              =
| річниці               =
| оснащення             =
| оснащення_назва       =
| битви                 = [[Німецько-радянська війна]]
| битви_назва           = Війни
| нагороди                   = {{Орден Червоного Прапора|тип=військова частина}}
| почесні_найменування       =
| почесні_найменування_назва =
| розпущено             =
| льотні_години         =
| вебсайт              =
<!-- Командувачі -->
| поточний_командувач   =
| командувач1           =
| командувач1_назва     =
| командувач2           =
| командувач2_назва     =
| командувач3           =
| командувач3_назва     =
| командувач4           =
| командувач4_назва     =
| визначні_командувачі  = [[адмірал]]<br/>[[Октябрьський Пилип Сергійович|Октябрьський П. С.]]
<!-- Знаки розрізнення -->
| знак_розрізнення       =
| знак_розрізнення_назва =
| знак_розрізнення2       =
| знак_розрізнення2_назва =
| знак_розрізнення3       =
| знак_розрізнення3_назва =
| знак_розрізнення4       =
| знак_розрізнення4_назва =
| знак_розрізнення5       =
| знак_розрізнення5_назва =
}}

'''Червонопрапорний Чорноморський флот СРСР''' ({{lang-ru|Краснознаменный Черноморский флот ВМФ СССР}}) — [[Об'єднання (військова справа)|оперативно-стратегічне об'єднання]] у складі [[Військово-морський флот СРСР|військово-морського флоту Радянського Союзу]], що базувалося на [[Чорне море|Чорному морі]].

== Передісторія ==
Формування [[Чорноморський флот Російської імперії|Чорноморського флоту Російської імперії]] почалося після завоювання Криму у 1780-х роках (князь [[Потьомкін Григорій Олександрович|Григорій Потьомкін]]). Під час [[Російсько-турецька війна 1787–1792|турецько-російської війни]] 1787—1791 років [[Лиманська гребна флотилія]] (складалась переважно з козацьких чайок) відіграла важливу роль у перемозі Російської імперії. Наприкінці XVIII — початку ХІХ століть Чорноморському флотові підпорядковувались також Азовська, Дніпровська (Лиманна) та Дунайська флотилії, в яких Азовська обслуговувалася переважно донськими та азовськими, Дніпровська й Дунайська — чорноморськими (пізніше — кубанськими) козаками.

Після Кримської війни й Паризького трактату 1856 року Чорноморський флот занепав і його розбудовано знову з початку 1870-х років.

Традиційно, від самого початку історії Чорноморського флоту до нього набирали українців (на [[1917]] рік вони становили 80–85 %). Тільки внаслідок політики радянської влади після 1965 року українці на ЧФ становили меншість.

Напередодні [[Перша світова війна|Першої світової війни]] Чорноморський флот мав 8 [[лінкор]]ів (у трьох бригадах), одну бригаду [[крейсер]]ів, одну бригаду [[гідрокрейсер]]ів, одну дивізію ескадрених міноносців, одну дивізію підводних човнів та низку кораблів окремого призначення. У Чорноморському флоті було 36 667 офіцерів та моряків (1914 року у наслідок мобілізації — 68 286). Головна база Чорноморського флоту була в [[Севастополь|Севастополі]].

Після Лютневої революції 1917 року український військовий рух охопив і Чорноморський флот і на поодиноких кораблях постали українські військові ради, що підтримували [[Українська Центральна Рада|Українську Центральну Раду]]. Після проголошення III Універсалу Центральної Ради у складі уряду УНР постав також генеральний секретаріат морських справ (з січня 1918 року — міністерство) на чолі з [[Дмитро Антонович|Дмитром Антоновичем]] (його помічниками були капітан 3 рангу [[Білинський Михайло Іванович|Михайло Білінський]] та інженер Олександр Коваленко).

У грудні 1917 в [[Київ|Києві]] сформувалися ще Українська Військово-Морська Рада і Український Морський Генеральний Штаб на чолі з адміралом [[Покровський Андрій Георгійович|Андрієм Покровським]]. Тому, що за [[УЦР|Центральної Ради]] Крим не був у складі УНР, головна база Чорноморського флоту опинилася поза його межами. Центральна Рада не висунула також претензій до всього Чорноморського флоту, а тільки до тієї частини, що заявила себе українською (лінкор [[Воля (лінкор)|«Воля»]], крейсер [[«Пам'ять Меркурія»]] і [[есмінець «Завидний»]]). Тоді на кораблях Чорноморського флоту був цілковитий хаос: відповідно до настроїв команд на кораблях піднімали прапори українські, російські андріївські, червоні, і навіть чорні — анархістські. Д. Антонович дав наказ командам крейсера «Пам'ять Меркурія» й міноносця «Завидний» переміститися до Одеси й Миколаєва, тобто в українські територіальні води. Крейсер «Пам'ять Меркурія» брав участь у січневих боях [[1918]] року між українським і більшовицьким військом в [[Одеса|Одесі]].

Протягом кінця 1917 — всього 1918 року активно розбудовувались [[Військово-морські сили УНР]], а згодом [[Військово-морські сили Української Народної Республіки та Української Держави|Військово-морські сили Української Держави]].

Після наступу війська УНР на [[Кримський півострів|Крим]] з ініціативи капітана М. Білінського весь Чорноморський флот 29 квітня 1918 року підняв український прапор. Але німці 30 квітня зайняли Севастополь і проголосили Чорноморський флот своєю воєнною здобиччю. Тоді частина Чорноморського флоту відплила до [[Новоросійськ]]а і вивісила російський прапор, але на домагання німців частково повернулася до Севастополя, де німці інтернували її команди. Інші кораблі на чолі з другим дредноутом за наказом Леніна більшовицькі команди затопили; 11 листопада 1918 року німці передали Чорноморський флот гетьманському урядові.

У середині грудня 1918 року, у зв'язку зі збройною інтервенцією військ Антанти на південь України, кораблі українського Чорноморського флоту було захоплено. Після виходу, наприкінці 1920 року, [[Бізертська ескадра|«Російської ескадри»]] з Криму та прибуття до Тунісу, Франція інтернувала Чорноморський флот на своїй морській базі в Бізерті (Туніс), а згодом включила частину кораблів Чорноморського флоту до французького флоту, а решту продала як брухт.

== Створення Чорноморського флоту СРСР ==
На початку 1919 року більшовики ненадовго захопили південь України. Оскільки український рух, в той час, був дуже впливовим та сильним, більшовики вирішили створити з залишків Чорноморського флоту — «[[Червоний флот Радянської України]]». Проголосивши створення [[УСРР|Української Соціалістичної Радянської Республіки]], при Народному комісаріаті військових справ УСРР 28 березня 1919 року було сформовано Морське управління, якому було підпорядковано «Червоний флот». Проте у липні 1919 південь України зайняла армія ВСЮР.

Наприкінці 1920 року, після остаточної окупації України, більшовики майже не мали військово-морських сил на Чорному морі. Тоді, на [[Азовське море]] були спрямовані озброєння, техніка та особовий склад з Балтики, Онезької, Сєвєродвінської та Волзько-Каспійської флотилій. Таким чином створювався «Рабоче-крестьянский Красный Флот» на Чорному та Азовському морях.

На початку 1923 року до бойового складу «Морських сил Чорного і Азовського морів» входило лише два есмінці, п'ять канонерських човнів, два підводних човни та півтора десятка тральщиків, відремонтованих в основному за кошти України на її заводах. Відновлення флоту вимагало великих коштів.

[[16 жовтня]] 1922 року з ініціативи Політбюро РКП(б) V з'їзд Ленінського комсомолу в Москві ухвалив рішення про шефство комсомолу над Морськими силами республіки. Під гаслом шефства над флотом з голодної України розпочався збір коштів для забезпечення ремонту кораблів. Таким чином в 1924 році було відремонтовано і введено до бойового складу флоту крейсер «Пам'ять Меркурія», перейменованого в «Комінтерн», есмінець «Лейтенант Занте», перейменований в «Незаможник», ряд інших кораблів і допоміжних суден.

Активна відбудова військово-морських сил на Чорному морі почалась після 1928 року.

== З історії флоту ==
[[Файл:Чорноморські червонофльотці біля гармати.jpg|thumb|300px|ліворуч|''«Чорноморські червонофльотці біля гармати»''. Світлина з «Універсального журналу». 1929 рік]]
До 1928 року було в основному закінчена ліквідація наслідків розрухи та розпочалася технічна реконструкція ВМС. [[Флот]] був посилений за рахунок бойових кораблів, переведених з Балтики. У 1929—1937 Чорноморський флот отримав понад 500 нових бойових кораблів. Були створені ВПС флоту, [[берегова оборона]], система ППО.

1935 року «Морські сили Чорного моря» було перейменовано на Чорноморський флот СРСР. В той час розпочався процес масових репресій у Радянському Союзі. Особливо багато було репресовано українців на Чорноморському флоті у 1937—1939 роках. В гарнізонах флоту заборонили викладання в навчальних закладах української мови та літератури, вони не вивчалися навіть після передачі Криму і Севастополя до складу УРСР в 1954 році — включно до 2000 року. На командні посади Чорноморського флоту призначалися в основному вихідці з Росії, а офіцери-українці розпорошувалися по флотах за межами України. Згідно з партійними директивами з кадрових питань кількість українців на посадах начальників політвідділів та командирів бригад і кораблів 1 рангу Чорноморського флоту до 1990 року не могла перевищувати 13 відсотків їхньої загальної кількості.

Одночасно, достатньо вагомим був внесок України у будівництво й відновлення бойової готовності всіх радянських флотів. До Другої світової війни в УРСР знаходилися головні суднобудівні і судноремонтні центри СРСР: Миколаїв, Херсон, Феодосія і Керч, які були спроможними будувати авіаносці, важкі крейсери, есмінці, десантні кораблі і підводні човни нових типів для всіх флотів ВМФ Союзу РСР.

Сотні тисяч українців самовіддано воювали з ворогами на всіх флотах ВМФ СРСР в роки другої Світової війни та самовіддано служили на флоті після війни. Серед них: [[Головнокомандувач]] Військово-морського флоту Союзу РСР, [[Двічі Герої Радянського Союзу|двічі Герой Радянського Союзу]], [[адмірал флоту Радянського Союзу]] [[Сергій Горшков]], Головнокомандувач ВМФ СРСР та ВМФ РФ Герой Радянського Союзу [[адмірал флоту]] [[Чернавін Володимир Миколайович|Володимир Чернавін]], командувачі Чорноморським флотом [[адмірал]] [[Микола Басистий]], Герой Радянського Союзу, віце-адмірал [[Володимир Пилипенко]], [[Герой Радянського Союзу]] [[генерал-майор]] авіації [[Віктор Калядін]], Герой Радянського Союзу капітан 3 рангу [[Маринеско Олександр Іванович|Олександр Маринеско]], герой-десантник [[Герой Радянського Союзу]] старший лейтенант [[Ольшанський Костянтин Федорович|Костянтин Ольшанський]], [[Герой України]] старший лейтенант [[Олексій Берест]], який завершував службу на Чорноморському флоті та багато інших адміралів, офіцерів і матросів.

Попри втрати, яких ЧФ зазнав за перших днів [[Німецько-радянська війна|Німецько-радянської війни]] (німецька авіація бомбардувала ряд кораблів і війських баз), Чорноморський флот відіграв активну роль у війні (в обороні міст, допомозі в евакуації, в морських десантних операціях тощо).

По Другій світовій війні планово розбудовано також Чорноморський флот, головним завданням якого стало демонструвати військово-морську силу СРСР на Середземному морі, на якому розташувався також шостий американський флот. Тепер Чорноморський флот нараховував 29 підводних човнів, 79 бойових кораблів (крейсерів і винищувачів), 35 великих і 50 малих міноносців, 5 амфібійних кораблів для висадки морської піхоти, понад 200 кораблів різного призначення, 30 розвідувальних, 110 бойових і 110 транспортних літаків, одну бригаду морської піхоти.

Кораблебудівна промисловість України першою в СРСР освоїла будівництво авіаносців, важких авіаносних крейсерів, великих протичовнових кораблів, новітніх типів есмінців, інших проєктів кораблів та ракетної техніки.

На період розпаду Союзу РСР внесок України у розбудову ВМФ СРСР складав понад 30 відсотків.

3 січня [[1992]] року командувач Чорноморським флотом [[Касатонов Ігор Володимирович|І. Касатонов]] підписав наказ про вихід Чорноморського флоту з підпорядкування [[Генеральний штаб|Генштабу]] у Москві і підпорядкування ЧФ [[Міністерство оборони України|Міністерству оборони України]]. Наказ був скасований І. Касатоновим 10 січня 1992 року<ref>{{Cite web |url=http://slovoprosvity.org/2020/01/22/persha-prysiaha-ukrains-komu-narodovi/ |title=Євген ЛУПАКОВ. Перша присяга українському народові // Слово Просвіти, № 4 — січень 2020 р. |accessdate=2020-01-28 |archive-date=2020-01-24 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200124214043/http://slovoprosvity.org/2020/01/22/persha-prysiaha-ukrains-komu-narodovi/ |url-status=dead }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200124214043/http://slovoprosvity.org/2020/01/22/persha-prysiaha-ukrains-komu-narodovi/ |date=2020-01-24 }}</ref>.

== Поділ флоту ==
{{main|Військово-Морські Сили Збройних Сил України}}

== Аварії кораблів флоту ==
* [[Новоросійськ (лінкор)|Лінкор «Новоросійськ»]] — затонув 29 жовтня 1955 року після потужного вибуху (імовірно, диверсія).
* [[Відважний (великий протичовновий корабель)|Великий протичовновий корабель «Відважний»]] — затонув 30 серпня 1974 року.

== Командування ==

=== Командувачі Червоного Чорноморського флоту ===
* квітень — липень 1919 — [[Шейковський Олександр Іванович]]

=== Начальники Морських і Річкових сил Південно-Західного фронту ===
* березень — травень 1920 — [[Ізмайлов Микола Федорович]]

=== Начальники Морських сил Чорного і Азовського морів ===
* травень — жовтень 1920 — [[Домбровський Олексій Володимирович]]
* листопад 1920 — листопад 1921 — [[Панцержанський Едуард Самуїлович]]

=== Начальники Морських сил Чорного моря ===
* листопад 1921 — липень 1922 — [[Максимов Андрій Семенович]]
* липень 1922 — травень 1924 — [[Векман Олександр Карлович]]
* травень — грудень 1924 — [[Вікторов Михайло Володимирович]]

=== Командувачі Морських сил Чорного моря ===
* грудень 1924 — жовтень 1926 — [[Панцержанський Едуард Самуїлович]]
* жовтень 1926 — червень 1931 — [[Орлов Володимир Митрофанович]]
* 11 червня 1931 — 11 січня 1935 — флагман флоту 2 рангу [[Кожанов Іван Кузьмич]]

=== Командувачі Чорноморського флоту ===
* 11 січня 1935 — 15 серпня 1937 — флагман флоту 2 рангу [[Кожанов Іван Кузьмич]]
* 15 серпня — 30 грудня 1937 — флагман флоту 2 рангу [[Смирнов-Свєтловський Петро Іванович]]
* січень 1938 — березень 1939 — флагман 2 рангу [[Юмашев Іван Степанович]]
* 25 березня 1939 — 23 квітня 1943 — віцеадмірал [[Октябрьський Пилип Сергійович]]
* 24 квітня 1943 — 10 березня 1944 — віцеадмірал [[Владимирський Лев Анатолійович]]
* 10 — 28 березня 1944 — тво. віцеадмірал [[Басистий Микола Єфремович]]
* 28 березня 1944 — 18 листопада 1948 — адмірал [[Октябрьський Пилип Сергійович]]
* січень — квітень 1945 року — тво. віцеадмірал [[Басистий Микола Єфремович]]
* 18 листопада 1948 — 2 серпня 1951 — адмірал [[Басистий Микола Єфремович]]
* 2 серпня 1951 — 12 липня 1955 — адмірал [[Горшков Сергій Георгійович]]
* 12 липня — 8 грудня 1955 — віцеадмірал [[Пархоменко Віктор Олександрович]]
* 8 — 15 грудня 1955 — тво. адмірал [[Андрєєв Володимир Олександрович]]
* 15 грудня 1955 — 3 лютого 1962 — адмірал [[Касатонов Володимир Опанасович]]
* 3 лютого 1962 — 9 грудня 1968 — адмірал [[Чурсін Серафим Євгенович]]
* 9 грудня 1968 — 7 березня 1974 — адмірал [[Сисоєв Віктор Сергійович]]
* 7 березня 1974 — 22 квітня 1983 — адмірал [[Ховрін Микола Іванович]]
* 22 квітня 1983 — 26 липня 1985 — адмірал [[Калінін Олексій Михайлович]]
* 26 липня 1985 — 14 вересня 1991 — адмірал [[Хронопуло Михайло Миколайович]]
* 14 вересня 1991 — 26 вересня 1992 — віцеадмірал [[Касатонов Ігор Володимирович]]

== Начальники штабу флоту ==
* липень — грудень 1917 —  контрадмірал [[Саблін Михайло Павлович]]
* грудень 1917 — квітень 1918 — капітан 1-го рангу [[Ніщенков Олексій Аркадійович]] (тво)
* травень — липень 1918 — капітан 1-го рангу [[Лебединський Олексій Ілліч]] (тво)
* квітень — червень 1919 — капітан 1-го рангу [[Тягін Борис Євстахович]]
* березень — червень 1920 — Кондратьєв А. А.
* червень — жовтень 1920 — [[Сполатбог Олександр Миколайович]]
* жовтень — листопад 1920 — Іванов В. М.
* листопад 1920 — грудень 1924 — [[Рибалтовський Володимир Юлійович]]
* грудень 1924 — березень 1928 — [[Степанов Георгій Андрійович]]
* листопад 1925 — квітень 1926 — Потапенко Г. С. (тво)
* березень 1928 — травень 1930 — [[Виноградський Георгій Георгійович]]
* травень — листопад 1930 — [[Лудрі Іван Мартинович]]
* листопад 1930 — березень 1935 — [[Душенов Костянтин Іванович]]
* березень 1935 — травень 1937 — флагман 1-го рангу [[Боголєпов Віктор Платонович]]
* травень — серпень 1937 — флагман 2-го рангу [[Калачов Володимир Петрович]]
* серпень 1937 — січень 1938 — флагман 2-го рангу [[Юмашев Іван Степанович]]
* січень — лютий 1938 — капітан 2-го рангу [[Клітний Гаврило Михайлович]] (тво)
* лютий 1938 — квітень 1941 — контрадмірал [[Харламов Микола Михайлович]]
* грудень 1938 — квітень 1939 —  капітан 2-го рангу [[Басистий Микола Єфремович]] (тво)
* червень 1941 — січень 1944 — контрадмірал [[Єлисєєв Іван Дмитрович]]
* лютий —  грудень 1944 — контрадмірал [[Голубєв-Монаткін Іван Федорович]]
* грудень 1944 — листопад 1948 —  віцеадмірал [[Басистий Микола Єфремович]]
* листопад 1948 — серпень 1951 — віцеадмірал [[Горшков Сергій Георгійович]]
* серпень 1951 — липень 1955 віцеадмірал [[Пархоменко Віктор Олександрович]]
* липень 1955 — грудень 1956 — віцеадмірал [[Чурсін Серафим Євгенович]]
* грудень 1956 — липень 1960 — віцеадмірал [[Олійник Григорій Григорович]]
* липень 1960 — липень 1964 — контрадмірал [[Смирнов Микола Іванович]]
* липень 1964 — квітень 1967 — віцеадмірал [[Чорнобай Григорій Корнійович]]
* квітень 1967 — січень 1971 — контрадмірал [[Мізін Леонід Васильович]]
* лютий 1971 — жовтень 1973 — віцеадмірал [[Ямковий Борис Єфремович]]
* жовтень 1973 — жовтень 1975 — контрадмірал [[Саакян Володимир Христофорович]]
* жовтень 1975 — липень 1977 — контрадмірал [[Понікаровський Валентин Миколайович]]
* липень 1977 — червень 1980 — віцеадмірал [[Акімов Володимир Ілліч]]
* червень 1980 — вересень 1985 — віцеадмірал [[Клітний Микола Гаврилович]]
* вересень 1985 — грудень 1989 — віцеадмірал [[Селіванов Валентин Єгорович]]
* грудень 1989 — жовтень 1992 — віцеадмірал [[Гурінов Георгій Миколайович]]

=== Комісари, члени Військової Ради Чорноморського флоту ===
* [[Роменець Василь Власович]]  (18.11.1917 — 1.03.1918)
* [[Спіро Вільям Бернгардович]] (2.03. — 6.04.1918)
* [[Глебов-Авілов Микола Павлович]] (14.05. — 18.06.1918)
* [[Баранов Олексій Васильович]] (8.05. — 21.10.1920)
* [[Лудрі Іван Мартинович]] (27.11.1920 — 13.05.1921)
* [[Кожанов Іван Кузьмич]]
* Рудний М. М. (1920—1922)
* Шор І. І. (1921—1922)
* [[Богданов Михайло Сергійович]] (1922—1923)
* [[Зосимов Андріан Григорович]] (1922—1923)
* Анскін О. Я. (1923—1924)
* [[Кіреєв Григорій Петрович]] (1923—1926)
* [[Дуплицький Дмитро Сергійович]] (1925—1927)
* [[Автухов Володимир Павлович]] (1926)
* [[Окунєв Григорій Сергійович]] (1927—1930)
* [[Гугін Григорій Іванович]] (1932—1937)
* [[Разгон Ізраїль Борисович]] (1936—1937)
* [[Зємсков Сергій Іванович]] (1937)
* [[Фельдман Петро Максимович]] (1937—1938)
* [[Морозов Сергій Дмитрович]] (1938—1939)
* [[Нікітін Василь Андрійович]] (1939—1940)
* [[Муравйов Анатолій Олексійович]] (1939—1940)
* [[Кулаков Микола Михайлович]] (4.05.1940 — 28.12.1943)
* [[Азаров Ілля Ілліч]] (26.10.1941 — 6.03.1943)
* [[Рогов Іван Васильович]] (28.12.1943 — 11.02.1944, тво.)
* [[Азаров Ілля Ілліч]] (.02.1944 — .05. 1947)
* [[Бондаренко Петро Тихонович]] (1947—1949)
* [[Кулаков Микола Михайлович]] (1950—1955)
* [[Бистріков Григорій Федотович]] (1955—1957)
* [[Торик Микола Антонович]] (1957—1966)
* [[Руднєв Іван Семенович]] (5.02.1966 — 5.05.1975)
* [[Медведєв Павло Миколайович]] (5.05.1975 — 2.01.1981)
* [[Лихвонін Рудольф Миколайович]] (2.01.1981 — 25.12.1985)
* [[Некрасов Владилен Петрович]] (25.12.1985 — 1991)

== Див. також ==
* [[Військово-морський флот СРСР]]
* [[Анексія Криму Росією (2014)]]
* [[Чорноморський флот ВМФ Росії]]
* [[Кампанія на Чорному морі (1941—1944)]]
* [[Чорноморська група військ]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* {{ЕУ}}
* Історія укр. війська — Вид. 2. — Вінніпеґ, 1953.
* Чорноморский флот: исторический очерк. — М., 1969.
* ''Захаров С.'' История военно-морского искусства. — М., 1969.
* ''Басистый Н.'' Море и берег. — М., 1970.
* David R. Jones, Ed. Soviet Armed Forces. Annual, Military-Naval Encyclopedia of Russia and the Soviet Union, 50 vols. Academic International Press.

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20080507210001/http://victory.mil.ru/rkka/units/07/03.html Черноморский флот на '''www.victory.mil.ru''']{{ref-ru}}
* [http://www.flot.com/nowadays/structure/baltic/ Черноморский флот ]
* [https://web.archive.org/web/20100221043559/http://www.ussrfleet.1939-45.ru/cher_fl.php Черноморский флот ]{{ref-ru}}
* [https://web.archive.org/web/20080305152502/http://velikvoy.narod.ru/voyska/voyskacccp/oper_strateg/flot/chernomor.htm Черноморский флот]
* [http://ukrlife.org/main/prosvita/hist_flotua6.htm ЧЕРВОНИЙ ФЛОТ РАДЯНСЬКОЇ УКРАЇНИ]
* [https://web.archive.org/web/20130729122621/http://hai-nyzhnyk.mylivepage.com/wiki/962/335 Чорноморський флот і українське державотворення 1917—1918 років]
* [https://delo.ua/ukraine/chernomorskij-flot-neobjavlenn-60782/ Черноморский флот: необъявленная война 1994 года]
* [http://www.istpravda.com.ua/articles/4dc912b6e10d7/ Холодна війна за Крим. Як ділили флот у 1990-х]
* {{cite web |url=https://www.ukrmilitary.com/2019/06/tsk-dodatok1.html |title=Обставини втрати Україною управління над ЧФ СРСР, поділ флоту та ознаки розкрадання – звіт ТСК |author= |date=2019-06-11 |website=www.ukrmilitary.com|publisher=[[Ukrainian Military Pages]] |accessdate=11 червня 2019}}
* {{cite web |url=https://www.ukrmilitary.com/2019/06/tsk-dodatok2.html |title=Розподіл кораблів, військової техніки та озброєння ЧФ СРСР, а також рух корабельного складу ВМСУ – звіт ТСК |author= |date=2019-06-11 |website=www.ukrmilitary.com|publisher=[[Ukrainian Military Pages]] |accessdate=11 червня 2019}}

{{Збройні Сили СРСР у Другій світовій війні}}

[[Категорія:Колишні військово-морські сили на Чорному морі]]
[[Категорія:Військово-морський флот СРСР]]
[[Категорія:Чорноморський флот СРСР]]
[[Категорія:Колишні військові формування України]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 1917]]
[[Категорія:Грудень 1917]]
[[Категорія:Військові формування, розформовані 1992]]

title: Чорноморський флот ВМФ СРСР

Країна: СРСР

Вид: ВМФ СРСР

Тип: флот

Війни: Німецько-радянська війна

Нагороди: Орден Червоного Прапора

title: Командування

Визначні · командувачі: адмірал · Октябрьський П. С.


text:
# Франсуа Омам-Біїк
Франсуа́ Ома́м-Бії́к (фр. François Omam-Biyik, нар. 21 травня 1966) — камерунський футболіст, що грав на позиції нападника. Відомий за виступами за низку футбольних клубів Франції, Італії та Мексики; а також у національній збірній Камеруну, у складі якої він став переможцем Кубку африканських націй 1988 року. У складі збірної брав участь у трьох чемпіонатах світу, в тому числі в найуспішнішому для камерунської команди чемпіонаті світу 1990 року, в якому вона першою серед африканських збірних дісталась чвертьфіналу турніру. По закінченні кар'єри футболіста — футбольний тренер, до 2019 року очолював тренерський штаб габонського футбольного клубу «Бітам», з 2019 року став одним із тренерів збірної Камеруну.

## Клубна кар'єра
Народився Франсуа Омам-Біїк у передмісті столиці Камеруну Яунде Сакбаєні. Розпочав виступи на футбольних полях молодий футболіст у юнацькій столичній команді «Пума», а у 1986 році розпочав виступи в найтитулованішій камерунській команді «Канон Яунде». У перший же рік виступів Омам-Біїк став у складі столичного камерунського гранда чемпіоном країни. Успішні виступи молодого нападника привернули до нього увагу європейських клубів, насамперед з колишньої метрополії — Франції. У 1987 році камерунський форвард став гравцем французького клубу «Лаваль». У першому ж сезоні Омам-Біїк став кращим бомбардиром клубу, відзначившись у 24 проведених матчах 11 забитими м'ячами. Проте наступний сезон склався для камерунця і його команди невдало, «Лаваль» вибув з Ліги 1, зайнявши лише 19-те місце в чемпіонаті, а Франсуа Омам-Біїк забив лише 4 м'ячі у ворота суперників. Відігравши ще один сезон за «Лаваль» у другому французькому дивізіоні, камерунець у 1990 році став гравцем футбольного клубу «Ренн», який цього року виграв турнір у другому французькому дивізіоні, та повернувся до виступів у Лігу 1. У команді Омам-Біїк знову став кращим бомбардиром, проте команда в чемпіонаті виступила невдало, і лише завдяки переведенню до другого дивізіону трьох клубів у зв'язку із фінансовими махінаціями «Ренн» залишився у вищому дивізіоні. Наступний сезон Омам-Біїк відіграв у клубі «Канн», який зайняв 5-те місце в чемпіонаті, та отримав запрошення до гранда тогочасного французького футболу — «Марсель», проте не витримав конкуренції в основному складі, та провів за команду лише 1 гру в чемпіонаті.
Уже в жовтні 1992 року Франсуа Омам-Біїка керівництво «Марселя» продало у футбольний клуб «Ланс». У команді з Ланса камерунець знову став одним із гравців основного складу, та одним з головних бомбардирів команди, відзначившись за три сезони 18 забитими м'ячами у 53 зіграних матчах. У складі команди став володарем Кубка футбольної ліги в 1994 році. Проте в сезоні 1994—1995 років футболіст втратив місце в основному складі, що призвело до його переходу до мексиканського клубу «Америка», який виступав у найвищому мексиканському дивізіоні. Протягом двох років Омам-Біїк грав за столичний мексиканський клуб, у складі якого відзначався неабиякою результативністю — у 75 проведених матчах нападник візначився 49 забитими м'ячами. Пізніше протягом півроку грав за нижчоліговий мексиканський клуб «Атлетіко Юкатан».
Далі Франсуа Омам-Біїк на короткий час повернувся до Європи, де грав за італійський клуб «Сампдорія», проте вже не був у ньому гравцем основного складу. Менш ніж за рік футболіст повернувся до Мексики, де грав за вищолігові клуби «Атланте» з Канкуна, та «Пуебла» з однойменного міста. У кінці 1999 року повернувся до Франції, де став гравцем клубу другого дивізіону «Шатору», в якому завершив професійну ігрову кар'єру.

## Виступи за збірну
У 1986 році Франсуа Омам-Біїк дебютував у складі національної збірної Камеруну в програному матчі зі збірною Замбії. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 13 років, провів у формі головної команди країни 74 матчі, забивши 28 гол.
Першим великим турніром для Омам-Біїка став Кубок африканських націй 1988 року. На цьому турнірі футболіст разом з ішими гравцями збірної здобув єдиний у своїй біографії титул у збірній, ставши переможцем турніру. Наступний Кубка африканських націй в Алжирі камерунська збірна провела невдало, не вийшовши навіть із групи до турніру плей-офф.
У цьому ж 1990 році Омам-Біїк брав участь у складі збірної в чемпіонаті світу 1990 року в Італії. Уже в матчі відкриття турніру в Мілані нападник відзначився забитим м'ячем у ворота збірної Аргентини, який і приніс перемогу камерунцям у матчі з діючими чемпіонами світу. Завдяки цій перемозі та перемозі в матчі зі збірною Румунії камерунська збірна вийшла до 1/8 фіналу чемпіонату, чому й не завадила поразка в матчі зі збірною СРСР. У 1/8 турніру камерунська збірна переграла збірну Колумбії, проте в 1/4 фіналу поступилась збірній Англії. Проте на той час це було найвище досягнення афрканських збірних на чемпіонаті світу.
Наступним великим турніром, у якому брав участь Франсуа Омам-Біїк, став Кубка африканських націй 1992 року у Сенегалі. На цьому турнірі камерунська збірна зайняла лише 4 місце, поступившись по пенальті збірній Нігерії в матчі за третє місце. На усіх трьох наступних турнірах, в яких брав участь Франсуа Омам-Біїк — чемпіонат світу 1994 року, Кубок африканських націй 1996 року і чемпіонат світу 1998 року — камерунська збірна не зуміла пройти далі за підсумками групового турніру.

## Кар'єра тренера
Розпочав тренерську кар'єру, повернувшись до футболу після кількарічної перерви. У 2008—2009 роках Омам-Біїк був асистентом головного тренера збірної Камеруну. У 2013 році колишній футболіст тренував тоголезький клуб «Гомідо Краліме». З 2013 року Франсуа Омам-Біїк очолювавє тренерський штаб габонського клубу «Бітам». З 2019 року Франсуа Омам-Біїк увійшов до тренерського штабу національної збірної Камеруну.

## Особисте життя
Його рідний брат Андре Кана-Біїк також був професійним футболістом і гравцем збірної Камеруну, де він тривалий час виступав разом із братом.

## Титули і досягнення
- Володар Кубка французької ліги (1):

«Ланс»: 1995
- Чемпіон Камеруну (1):

«Канон Яунде»: 1986
- Володар Кубка африканських націй (1):

Камерун: 1988

wikiname: ukwiki

title: Франсуа Омам-Біїк

in_language: uk

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Франсуа Омам-Біїк
| зображення = François Omam-Biyik - Italia '90.jpg
| підпис =
| місце-народження = [[Сакбаєн]]
| країна-народження = [[Камерун]]
| дата-народження = 21.5.1966
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 184 см
| вага = 80 кг
| поточний-клуб  = завершив кар'єру
| позиція = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1986–1987 | {{Прапорець|CMR}} | «[[Канон Яунде]]» | ? |?}}
{{Футболіст рядок 1|1987–1990 | {{Прапорець|FRA}} | [[Лаваль (футбольний клуб)|«Лаваль»]] | 81 |27}}
{{Футболіст рядок 0|1990–1991 | {{Прапорець|FRA}} | [[Ренн (футбольний клуб)|«Ренн»]] | 38 |14}}
{{Футболіст рядок 1|1991–1992 | {{Прапорець|FRA}} | [[Канн (футбольний клуб)|«Канн»]] | 35 |7}}
{{Футболіст рядок 0|1992 | {{Прапорець|FRA}} | [[Олімпік (Марсель)|«Марсель»]] | 1 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1992–1994 | {{Прапорець|FRA}} | [[Ланс (футбольний клуб)|«Ланс»]] | 53 |18}}
{{Футболіст рядок 0|1995–1997 | {{Прапорець|MEX}} | [[Америка (футбольний клуб, Мехіко)|«Америка»]] | 75 |49}}
{{Футболіст рядок 1|1997 | {{Прапорець|MEX}} |[[Атлетіко Юкатан|«Атлетіко Юкатан» (Мерида)]]|? |?}}
{{Футболіст рядок 0|1997–1998 | {{Прапорець|ITA}} | «[[Сампдорія]]» | 6 |0}}
{{Футболіст рядок 1|1998 | {{Прапорець|MEX}} |[[Атланте (Канкун)|«Атланте» (Канкун)]]|? |?}}
{{Футболіст рядок 0|1999 | {{Прапорець|MEX}} | [[Пуебла (футбольний клуб)|«Пуебла»]] | 17 |5}}
{{Футболіст рядок 1|1999-2000 | {{Прапорець|FRA}} | [[Шатору (футбольний клуб)|«Шатору»]] | 3 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1986–1999 | {{Прапорець|CMR}} | [[збірна Камеруну з футболу|Камерун]] | 74 |28}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2013 | {{Прапорець|TGO}} | «Гомідо Краліме»}}
{{Футбольний тренер рядок 1|2013-2019 | {{Прапорець|GAB}} | [[Бітам (футбольний клуб)|«Бітам»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|2019— | {{Прапорець|CMR}} | [[збірна Камеруну з футболу|Камерун]] <small>(асистент)</small>}}
{{Футбольний тренер кінець}}
}}
'''Франсуа́ Ома́м-Бії́к''' ({{lang-fr|François Omam-Biyik}}, {{нар}} [[21 травня]] [[1966]]) — камерунський [[футболіст]], що грав на позиції [[Нападник (футбол)|нападника]]. Відомий за виступами за низку футбольних клубів Франції, Італії та Мексики; а також у [[збірна Камеруну з футболу|національній збірній Камеруну]], у складі якої він став переможцем [[Кубок африканських націй 1988|Кубку африканських націй 1988 року]]. У складі збірної брав участь у трьох чемпіонатах світу, в тому числі в найуспішнішому для камерунської команди [[чемпіонат світу з футболу 1990|чемпіонаті світу 1990 року]], в якому вона першою серед африканських збірних дісталась чвертьфіналу турніру. По закінченні кар'єри футболіста — футбольний тренер, до 2019 року очолював тренерський штаб габонського футбольного клубу [[Бітам (футбольний клуб)|«Бітам»]], з 2019 року став одним із тренерів збірної Камеруну.

== Клубна кар'єра ==
Народився Франсуа Омам-Біїк у передмісті столиці Камеруну [[Яунде]] [[Сакбаєн]]і. Розпочав виступи на футбольних полях молодий футболіст у юнацькій столичній команді «Пума», а у 1986 році розпочав виступи в найтитулованішій камерунській команді «[[Канон Яунде]]». У перший же рік виступів Омам-Біїк став у складі столичного камерунського гранда чемпіоном країни. Успішні виступи молодого нападника привернули до нього увагу європейських клубів, насамперед з колишньої метрополії — Франції. У 1987 році камерунський форвард став гравцем французького клубу [[Лаваль (футбольний клуб)|«Лаваль»]]. У першому ж сезоні Омам-Біїк став кращим бомбардиром клубу, відзначившись у 24 проведених матчах 11 забитими м'ячами. Проте наступний сезон склався для камерунця і його команди невдало, «Лаваль» вибув з [[Ліга 1|Ліги 1]], зайнявши лише 19-те місце в чемпіонаті, а Франсуа Омам-Біїк забив лише 4 м'ячі у ворота суперників. Відігравши ще один сезон за «Лаваль» у другому французькому дивізіоні, камерунець у 1990 році став гравцем футбольного клубу [[Ренн (футбольний клуб)|«Ренн»]], який цього року виграв турнір у другому французькому дивізіоні, та повернувся до виступів у Лігу 1. У команді Омам-Біїк знову став кращим бомбардиром, проте команда в чемпіонаті виступила невдало, і лише завдяки переведенню до другого дивізіону трьох клубів у зв'язку із фінансовими махінаціями «Ренн» залишився у вищому дивізіоні. Наступний сезон Омам-Біїк відіграв у клубі [[Канн (футбольний клуб)|«Канн»]], який зайняв 5-те місце в чемпіонаті, та отримав запрошення до гранда тогочасного французького футболу — [[Олімпік (Марсель)|«Марсель»]], проте не витримав конкуренції в основному складі, та провів за команду лише 1 гру в чемпіонаті.

Уже в жовтні 1992 року Франсуа Омам-Біїка керівництво «Марселя» продало у футбольний клуб [[Ланс (футбольний клуб)|«Ланс»]]. У команді з [[Ланс (Па-де-Кале)|Ланса]] камерунець знову став одним із гравців основного складу, та одним з головних бомбардирів команди, відзначившись за три сезони 18 забитими м'ячами у 53 зіграних матчах. У складі команди став володарем [[Кубок французької ліги з футболу|Кубка футбольної ліги]] в 1994 році. Проте в сезоні 1994—1995 років футболіст втратив місце в основному складі, що призвело до його переходу до мексиканського клубу [[Америка (футбольний клуб, Мехіко)|«Америка»]], який виступав у [[Прімера Дивізіон (Мексика)|найвищому мексиканському дивізіоні]]. Протягом двох років Омам-Біїк грав за столичний мексиканський клуб, у складі якого відзначався неабиякою результативністю — у 75 проведених матчах нападник візначився 49 забитими м'ячами. Пізніше протягом півроку грав за нижчоліговий мексиканський клуб «[[Атлетіко Юкатан]]».

Далі Франсуа Омам-Біїк на короткий час повернувся до Європи, де грав за італійський клуб «[[Сампдорія]]», проте вже не був у ньому гравцем основного складу. Менш ніж за рік футболіст повернувся до Мексики, де грав за вищолігові клуби [[Атланте (Канкун)|«Атланте»]] з [[Канкун]]а, та [[Пуебла (футбольний клуб)|«Пуебла»]] з однойменного міста. У кінці 1999 року повернувся до Франції, де став гравцем клубу другого дивізіону [[Шатору (футбольний клуб)|«Шатору»]], в якому завершив професійну ігрову кар'єру.

== Виступи за збірну ==
У 1986 році Франсуа Омам-Біїк дебютував у складі [[Збірна Камеруну з футболу|національної збірної Камеруну]] в програному матчі зі [[збірна Замбії з футболу|збірною Замбії]]. Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 13 років, провів у формі головної команди країни 74 матчі, забивши 28 гол.

Першим великим турніром для Омам-Біїка став [[Кубок африканських націй 1988|Кубок африканських націй 1988 року]]. На цьому турнірі футболіст разом з ішими гравцями збірної здобув єдиний у своїй біографії титул у збірній, ставши переможцем турніру. Наступний [[Кубок африканських націй з футболу 1990|Кубка африканських націй]] в [[Алжир]]і камерунська збірна провела невдало, не вийшовши навіть із групи до турніру плей-офф.

У цьому ж 1990 році Омам-Біїк брав участь у складі збірної в [[Чемпіонат світу з футболу 1990|чемпіонаті світу 1990 року]] в [[Італія|Італії]]. Уже в матчі відкриття турніру в [[Мілан]]і нападник відзначився забитим м'ячем у ворота [[збірна Аргентини з футболу|збірної Аргентини]], який і приніс перемогу камерунцям у матчі з діючими чемпіонами світу. Завдяки цій перемозі та перемозі в матчі зі [[збірна Румунії з футболу|збірною Румунії]] камерунська збірна вийшла до 1/8 фіналу чемпіонату, чому й не завадила поразка в матчі зі [[збірна СРСР з футболу|збірною СРСР]]. У 1/8 турніру камерунська збірна переграла [[збірна Колумбії з футболу|збірну Колумбії]], проте в 1/4 фіналу поступилась [[збірна Англії з футболу|збірній Англії]]. Проте на той час це було найвище досягнення афрканських збірних на чемпіонаті світу.

Наступним великим турніром, у якому брав участь Франсуа Омам-Біїк, став [[Кубок африканських націй з футболу 1992|Кубка африканських націй 1992 року]] у [[Сенегал]]і. На цьому турнірі камерунська збірна зайняла лише 4 місце, поступившись по пенальті [[збірна Нігерії з футболу|збірній Нігерії]] в матчі за третє місце. На усіх трьох наступних турнірах, в яких брав участь Франсуа Омам-Біїк — [[Чемпіонат світу з футболу 1994|чемпіонат світу 1994 року]], [[Кубок африканських націй з футболу 1996|Кубок африканських націй 1996 року]] і [[Чемпіонат світу з футболу 1998|чемпіонат світу 1998 року]] — камерунська збірна не зуміла пройти далі за підсумками групового турніру.

== Кар'єра тренера ==
Розпочав тренерську кар'єру, повернувшись до футболу після кількарічної перерви. У 2008—2009 роках Омам-Біїк був асистентом головного тренера [[збірна Камеруну з футболу|збірної Камеруну]]. У 2013 році колишній футболіст тренував тоголезький клуб «Гомідо Краліме». З 2013 року Франсуа Омам-Біїк очолювавє тренерський штаб габонського клубу [[Бітам (футбольний клуб)|«Бітам»]].<ref>{{Cite web |date=2 серпня 2013 |title=Omam Biyik entraîneur de l’US Bitam |url=http://fr.starafrica.com/football/omam-biyik-entraineur-de-lus-bitam.html |url-status=dead |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140423041713/http://fr.starafrica.com/football/omam-biyik-entraineur-de-lus-bitam.html |archivedate=23 квітня 2014 |publisher=Starafrica.com |lang=fr}}</ref> З 2019 року Франсуа Омам-Біїк увійшов до тренерського штабу [[збірна Камеруну з футболу|національної збірної Камеруну]].<ref>[http://mondialsport.net/cameroun-le-nouveau-selectionneur-et-ses-adjoints-ont-officiellement-signe-7686.sport Cameroun le nouveau selectionneur et ses adjoints ont officiellement signe] {{ref-fr}}</ref>

== Особисте життя ==
Його рідний брат [[Андре Кана-Біїк]] також був професійним футболістом і гравцем [[збірна Камеруну з футболу|збірної Камеруну]], де він тривалий час виступав разом із братом.

== Титули і досягнення ==
* Володар [[Кубок французької ліги з футболу|Кубка французької ліги]] '''(1)''':
: [[Ланс (футбольний клуб)|«Ланс»]]: [[Кубок французької ліги з футболу 1994—1995|1995]]
* [[Чемпіонат Камеруну з футболу|Чемпіон Камеруну]] '''(1)''':
: «[[Канон Яунде]]»: 1986
* [[Файл:Coppa Africa.svg|15пкс]] Володар [[Кубок африканських націй|Кубка африканських націй]] '''(1)''':
: [[збірна Камеруну з футболу|Камерун]]: [[Кубок африканських націй з футболу 1988|1988]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{FIFA player}}
* {{Transfermarkt}}
* {{NFT player}}
* [http://www.footballplayers.ru/players/Omam-Biyik_Francois.html Профіль футболіста на ''footballplayers.ru''] {{ref-ru}}
* [http://www.footballdatabase.eu/football.joueurs.francois.omam-biyik.13857.en.html Профіль футболіста на ''footballdatabase.eu''] {{ref-en}}

{{нк}}
{{Склад збірної Камеруну на Кубку африканських націй 1988}}
{{Склад збірної Камеруну на Кубку африканських націй 1990}}
{{Склад збірної Камеруну на чемпіонаті світу 1990}}
{{Склад збірної Камеруну на Кубку африканських націй 1992}}
{{Склад збірної Камеруну на чемпіонаті світу 1994}}
{{Склад збірної Камеруну на Кубку африканських націй 1996}}
{{Склад збірної Камеруну на чемпіонаті світу 1998}}
{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Омам-Біїк}}
[[Категорія:Камерунські футболісти]]
[[Категорія:Футболісти «Канон Яунде»]]
[[Категорія:Футболісти «Лаваля»]]
[[Категорія:Футболісти «Ренна»]]
[[Категорія:Футболісти «Канна»]]
[[Категорія:Футболісти «Олімпіка» (Марсель)]]
[[Категорія:Футболісти «Ланса»]]
[[Категорія:Футболісти «Америки» (Мехіко)]]
[[Категорія:Футболісти «Венадоса»]]
[[Категорія:Футболісти «Атланте»]]
[[Категорія:Футболісти «Сампдорії»]]
[[Категорія:Футболісти «Шатору»]]
[[Категорія:Футболісти «Пуебли»]]
[[Категорія:Камерунські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Франції]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Мексиці]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Італії]]
[[Категорія:Камерунські футбольні тренери]]
[[Категорія:Камерунські емігранти до Франції]]

title: Особисті дані

Народження: 21 травня 1966 (58 років)

Вага: 80 кг

Громадянство: Камерун

Позиція: нападник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Канон Яунде» · ? · (?)

«Лаваль» · 81 · (27)

«Ренн» · 38 · (14)

«Канн» · 35 · (7)

«Марсель» · 1 · (0)

«Ланс» · 53 · (18)

«Америка» · 75 · (49)

«Атлетіко Юкатан» (Мерида) · ? · (?)

«Сампдорія» · 6 · (0)

«Атланте» (Канкун) · ? · (?)

«Пуебла» · 17 · (5)

«Шатору» · 3 · (0)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Камерун · 74 · (28)

title: Тренерська діяльність**

Роки: Команда · Посада

«Гомідо Краліме»

«Бітам»

Камерун (асистент)

Тренерська діяльність**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Тренерська діяльність**: ** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# Мордовська автономна область
Мордовська автономна область — адміністративно-територіальна одиниця РРФСР у складі Середньоволзького краю, що існувала з 10 січня 1930 року — 20 грудня 1934 року. Адміністративний центр — місто Саранськ.

## Історія
Область утворена 10 січня 1930 року у складі Середньоволзького краю в результаті реформи Мордовського округу.
20 грудня 1934 року Мордовська автономна область була перетворена в Мордовську Автономну Радянську Соціалістичну Республіку у складі Середньоволзького краю.

## Адміністративний поділ
На 1 жовтня 1931 року у складі області було 22 райони, 648 сільради, 4 міста, у тому числі 1 (Саранськ — 20221 жит.) виділений в самостійну адміністративно-господарську одиницю, 3 робітничих селища, 1 800 сільських населених пунктів. Міське населення на одна січні 1931 року — 3,3 % (45 852 чол.).
| - Ардатовський, - Атяшевський, - Ачадовський, - Дубенський, - Єльніковський, - Зубово-Полянський, - Ігнатовський, - Інсарський, - Ічалковський - Ковилкінський, | - Козловський, - Кочкуровський, - Краснослободський, - Ромодановський, - Рузаєвський, - Рибкинський, - Саранський, - Старошайговський, - Темниковський, - Теньгушевський, | - Торбеєвський, - Чамзинський. |

title: Мордовська автономна область

wikitext:
{{Infobox former country
|native_name={{lang-myv|Эрзя-Мокшонь область}},<br/>{{lang-ru|Мордовская АО}}
|conventional_long_name=Мордовська автономна область
|common_name=Мордовської AO
| continent = Європа
|subdivision = [[Автономна область Радянського Союзу|автономна область]]
|nation = [[СРСР]]
|life_span = 30 січня 1930 — 20 грудня 1934
|p1 = Мордовський округ
|flag_p1 =
|s1 = Мордовська Автономна Радянська Соціалістична Республіка
|flag_s1 =
|image_flag =
|image_coat =
|image_map =
|image_map_caption =
|capital = Саранськ
|government_type = Радянська республіка
|title_leader = |leader1 = |year_leader1 =
|era = ХХ століття
|event_start = перетворення
|year_start = 1930
|date_start= 30 січня
|event_end = перетворення
|year_end = 1934
|date_end = 20 грудня
|today = {{flag|Russia}} [[Росія]]
}}
'''Мордовська автономна область''' — адміністративно-територіальна одиниця [[РРФСР]] у складі [[Середньоволзький край|Середньоволзького краю]], що існувала з 10 січня 1930 року — 20 грудня 1934 року. Адміністративний центр — місто [[Саранськ]].

== Історія ==
Область утворена 10 січня 1930 року у складі Середньоволзького краю в результаті реформи [[Мордовський округ|Мордовського округу]].

20 грудня 1934 року Мордовська автономна область була перетворена в [[Мордовська Автономна Радянська Соціалістична Республіка|Мордовську Автономну Радянську Соціалістичну Республіку]] у складі Середньоволзького краю.

== Адміністративний поділ ==
На 1 жовтня 1931 року у складі області було 22 райони, 648 сільради, 4 міста, у тому числі 1 (Саранськ — 20221 жит.) виділений в самостійну адміністративно-господарську одиницю, 3 робітничих селища, 1 800 сільських населених пунктів<ref>{{Cite web |url=http://wwhp.ru/mordo.htm |title=Всемирный исторический проект. Республика Мордовия |accessdate=30 серпня 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20101203205441/http://wwhp.ru/mordo.htm |archivedate=3 грудня 2010 |deadurl=yes }}</ref>. Міське населення на одна січні 1931 року — 3,3 % (45 852 чол.).

{| cellpadding="10"
|- valign="top"
|
* [[Ардатовський район (Мордовія)|Ардатовський]],
* [[Атяшевський район|Атяшевський]],
* Ачадовський,
* [[Дубенський район|Дубенський]],
* [[Єльніковський район|Єльніковський]],
* [[Зубово-Полянський район|Зубово-Полянський]],
* [[Большеігнатовський район|Ігнатовський]],
* [[Інсарський район|Інсарський]],
* [[Ічалковський район|Ічалковський]]
* [[Ковилкінський район|Ковилкінський]],
||
* Козловський,
* [[Кочкуровський район|Кочкуровський]],
* [[Краснослободський район|Краснослободський]],
* [[Ромодановський район|Ромодановський]],
* [[Рузаєвський район|Рузаєвський]],
* Рибкинський,
* Саранський,
* [[Старошайговський район|Старошайговський]],
* [[Темниковський район|Темниковський]],
* [[Теньгушевський район|Теньгушевський]],
||
* [[Торбеєвський район|Торбеєвський]],
* [[Чамзинський район|Чамзинський]].
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{USSR-stub}}
{{Мордва}}
[[Категорія:Автономні області РРФСР]]
[[Категорія:Радянська доба Мордовії]]
[[Категорія:Засновані в СРСР 1930]]

title: ерз. Эрзя-Мокшонь область, · рос. Мордовская АО · Мордовська автономна область

Мордовський округ · Flag: 30 січня 1930 — 20 грудня 1934 · Мордовська Автономна Радянська Соціалістична Республіка · Flag

Столиця: Саранськ

Форма правління: Радянська республіка

Історичний період: ХХ століття

• перетворення:
30 січня
20 грудня

title: Населення

Попередник: Наступник

| | Мордовський округ |: | Мордовська Автономна Радянська Соціалістична Республіка |

Сьогодні є частиною: Росія


text:
# Цимохи (Підляське воєводство)
Цимохи (пол. Cimochy) — село в Польщі, у гміні Нарва Гайнівського повіту Підляського воєводства.
Населення — 20 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Білостоцького воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 10      | 0                  | 5                | 5                    |
| Жінки    | 10      | 0                  | 2                | 8                    |
| Разом    | 20      | 0                  | 7                | 13                   |

title: Цимохи (Підляське воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Цимохи
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Cimochy}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Cimochy-droga.jpeg
|опис зображення    =  <!--Cimochy-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Підляське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Гайнівський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Нарва (гміна){{!}}Нарва
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 20
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 85
|поштовий індекс        = 17-210
|автомобільний код      = BHA
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0035926
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Цимохи}}

'''Цимохи''' ({{lang-pl|Cimochy}}) — село в Польщі, у [[Нарва (гміна)|гміні Нарва]] [[Гайнівський повіт|Гайнівського повіту]] [[Підляське воєводство|Підляського воєводства]].
Населення — {{formatnum:20}} {{МНОЖИНА:20|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Білостоцьке воєводство (1975—1998)|Білостоцького воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=10 |ЧолПре=0 |ЧолПрац=5 |ЧолПост=5
|Жін=10 |ЖінПре=0 |ЖінПрац=2 |ЖінПост=8
|Разом=20 |РазомПре=0 |РазомПрац=7 |РазомПост=13
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Cimochy (Podlaskie Voivodeship)}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Нарва}}

{{Підляське-доробити}}

[[Категорія:Села Гайнівського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Підляське воєводство

Повіт: Гайнівський повіт

Гміна: Нарва

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: BHA

OSM: ↑3094092 ·R (Ґміна Нарев)


text:
# 24250 Лютеолсон
24250 Лютеолсон (24250 Luteolson) — астероїд головного поясу, відкритий 4 грудня 1999 року.
Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,500.
Названий на честь Лютера Олсона (народився 1934 року), члена Зали Слави баскетболу, відомого баскетбольного тренера команди університету Аризони.

title: 24250 Лютеолсон

wikitext:
{{Планета
| назва = 24250 Лютеолсон
| тип = астероїд
| центр = Сонце
| відкривач = [[Каталінський огляд]]
| місце відкриття = [[Каталінський огляд]]
| дата відкриття = [[4 грудня]] [[1999]]
| метод відкриття =
| на честь =
| мп_категорія = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви = '''1999 XS109'''
1991 PH23
1991 RL31
1997 EB3
| пос_орбіта = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|24250|2014.05.11|2013.07.17}}</ref>
| епоха = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр = 2,861865074075 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр = 1,929786339637 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь = 2,395825706856 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| сер_радіус орбіти =
| ексцентриситет = 0,194521398566
| орбітальний період = 1354,507012065 д
| синодичний період =
| середня швидкість = 0,265779354992 °/д
| середня аномалія = 322,2030637327°
| нахил орбіти = 4,041644182376°
| кутова відстань =
| висх_довгота = 97,46398946655°
| арг_перицентру = 326,0036029344°
| розміри =
| альбедо =
| період обертання =
| стандартна величина = 14,3
| спектр_тип =
}}

'''24250 Лютеолсон''' (24250 Luteolson) — [[астероїд]] [[пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[4 грудня]] [[1999]] року.

[[Тіссеранів параметр]] щодо [[Юпітер (планета)|Юпітера]] — 3,500.

Названий на честь [[Лютер Ослон|Лютера Олсона]] (народився [[1934]] року), члена Зали Слави баскетболу, відомого баскетбольного тренера команди [[Університет Аризони|університету Аризони]].

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{DEFAULTSORT:Лютеолсон}}

== Див. також ==
* [[Список астероїдів (24201-24300)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|24250}}
* [http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140513034022/http://www.minorplanetcenter.net/iau/lists/NumberedMPs |date=13 травня 2014 }}{{ref-en}}

{{Навігація малих планет|24249 Bobbiolson|(24251) 1999 XL117}}

{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1999]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: 24250 Лютеолсон

Відкривач: Каталінський огляд

Місце відкриття: Каталінський огляд

Дата відкриття: 4 грудня 1999

title: Позначення

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики


text:
# Гау (Оклахома)
Гау (англ. Howe) — місто (англ. town) в США, в окрузі Лефлор штату Оклахома. Населення — 625 осіб (2020).

## Географія
Гау розташований за координатами 34°56′58″ пн. ш. 94°38′26″ зх. д. / 34.94944° пн. ш. 94.64056° зх. д. (34.949405, -94.640421).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 3,87 км², уся площа — суходіл. В 2017 році площа становила 4,27 км², уся площа — суходіл.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкали 802 особи в 251 домогосподарстві у складі 194 родин. Густота населення становила 207 осіб/км².  Було 293 помешкання (76/км²).
Расовий склад населення:
| - 76,8 % — білих - 12,5 % — корінних американців - 1,0 % — азіатів - 0,7 % — чорних або афроамериканців - 3,7 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 5,2 %. Частка іспаномовних становила 7,7 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 26,1 % — особи молодші 18 років, 63,1 % — особи у віці 18—64 років, 10,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 36,0 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 93,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 93,8 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 46 116 доларів США (медіана — 26 406), а середній дохід на одну сім'ю — 53 097 доларів (медіана — 33 500). За межею бідності перебувало 42,0 % осіб, у тому числі 48,1 % дітей у віці до 18 років та 25,2 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 301 осіб. Основні галузі зайнятості: виробництво — 23,9 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 20,6 %, роздрібна торгівля — 11,3 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 9,6 %.

title: Гау (Оклахома)

wikitext:
{{Otherplaces|Гау (значення){{!}}Гау}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Гау
|оригінальна назва  = {{lang-en|Howe}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Оклахома
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Лефлор (округ, Оклахома)|Лефлор]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 3,87
|висота центру НП   = 149
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 207,24
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −6
|DST                    = −5
|телефонний код         = 539/918
|поштовий індекс        = 74940
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 4036150
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Гау''' ({{lang-en|Howe}}) — місто ({{lang-en|town}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Лефлор (округ, Оклахома)|Лефлор]] штату [[Оклахома]]. Населення — 625 осіб (2020).

== Географія ==
Гау розташований за координатами {{Coord|34|56|58|N|94|38|26|W|type:city_region:US-DE}} (34.949405, -94.640421){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 3,87 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]]. В 2017 році площа становила{{R|gazetteer2017}} 4,27 км², уся площа — [[Суходіл (географія)|суходіл]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1900 = 626
| 1910 = 538
| 1920 = 711
| 1930 = 692
| 1940 = 640
| 1950 = 486
| 1960 = 390
| 1970 = 403
| 1980 = 562
| 1990 = 510
| 2000 = 697
| 2010 = 802
| 2020 = 625
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web |url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html |title=Census of Population and Housing |publisher=Census.gov |accessdate=4 червня 2015  |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html |archivedate=26 квітня 2015 }}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкали 802 особи в 251 домогосподарстві у складі 194 родин. [[Густота населення]] становила 207 осіб/км².  Було 293 помешкання (76/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 76,8 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 12,5 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 1,0 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,7 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 3,7 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 5,2 %. Частка іспаномовних становила 7,7 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 26,1 % — особи молодші 18 років, 63,1 % — особи у віці 18—64 років, 10,8 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 36,0 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 93,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 93,8 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:46116}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:26406}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:53097}} доларів (медіана — {{formatnum:33500}}). За межею бідності перебувало 42,0 % осіб, у тому числі 48,1 % дітей у віці до 18 років та 25,2 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 301 осіб. Основні галузі зайнятості: виробництво — 23,9 %, освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 20,6 %, роздрібна торгівля — 11,3 %, мистецтво, розваги та відпочинок — 9,6 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2017>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2017-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer-2017}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Лефлор (округ, Оклахома)}}

[[Категорія:Містечка Оклахоми]]
[[Категорія:Населені пункти округу Лефлор (Оклахома)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Оклахома

Округ: Лефлор

Населення: 625 осіб (1 квітня 2020)

Густота населення: 207,24 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−6, влітку UTC-5


text:
# Церцис європейський
Церцис європейський (Cercis siliquastrum) — вид рослин родини бобові (Fabaceae).

## Назва
Назва роду походить від грецького слова грец. κερκις, що означає «ткацький човник», натякаючи на форму стручка. Назва виду походить від латинського слова лат. siliqua, що означає «стручок».
В англійській мові має назву «дерево Юди».
В українській мові зустрічається назва «церсис звичайний» та «багряник».

## Класифікація
Знайдені викопні рештки дерева віком 40 млн років. Молекулярно-біологічні дослідження свідчать, що рід церсис відокремився від бобових на самому початку еволюції цієї групи рослин. Церсис європейський єдиний з роду, що росте в Європі. Інші п'ять видів поширені в Північній Америці та Азії.

## Будова
Листопадне дерево до 12 м з круглястим листям, довжиною до 8 см. Квітки великі до 2,5 см, пелюстки забарвлені в рожево-фіолетовий колір. Квітки церсиса розпускаються в середині весни ще на голих гілках. Ззовні вони схожі на квіти інших бобових, проте відрізняються за будовою. Дерево розвивається повільно — за 5 років виростає лише до 1-1,5 м.

## Поширення та середовище існування
Росте у листопадних лісах помірного поясу, в напівпосушливих чагарникових заростях Східного Середземномор'я, Чорноморського узбережжя, Близького Сходу.

## В культурі
Існує легенда, що саме на цьому дереві повісився Юда Іскаріот. Зв'язок з Юдою можливо утворився через стручки, що висять з дерева, ніби шибеники. Є теорія, що таку назву дерево отримало помилково після перекладу з французької фр. Arbre de Judée, що означає дерево з Юдеї, і свідчить лише про те, що церцис був поширений на території цієї країни. Існує також давня легенда, що бджоли, які скуштували мед дерева — помирають. Хоча в дійсності ні квіти церциса, ні нектар не містять отрути.
Квіткові бруньки, квіти та молоді плоди їстівні. Квітами прикрашають страви, додають до овочевих салатів. Смак квіток церциса солодко-кислуватий. Молоді плоди можна їсти сирими, їхній смак приємно терпкий. В основному в їх використовуються в Греції та Туреччині. Квіткові бруньки заливають оцтом та використовують як приправу.
В серіалі Доктор Хто (серія 218 «Давай уб'ємо Гітлера», 2011) з цього дерева виготовлено отруту.
В серіалі Реальна кров з церциса виготовляють кілок, щоб убити вампіра.

## Практичне використання
Використовується у декоративному озеленені, культивується з 1813 року. В Україні вирощується рідко, оскільки у нашому кліматі дерево обмерзає і погано цвіте. Зростає в ботанічному саду ім. О. Фоміна.  Існує кілька культурних сортів з білими квітами: «Альба», «Білий лебідь».
Деревина церциса дуже тверда, має красиву текстуру. Її використовують для виготовлення шпону та фанери.
У народній медицині квіти та листя церциса використовують при проблемах з печінкою, селезінкою, хронічним ринітом, проблемами з диханням, жовтяницею, сечокам’яною хворобою та набряками на ногах у вагітних.

## Цікаві факти
В Карпатах охороняються чотири церциси європейських як ботанічна пам'ятка природи місцевого значення. Ці дерева розміщені у Рахівському районі в Лужанському лісництві.

## Галерея
- Розріз квітки
- Листя
- Квіти
- Рослина навесні
- Стручки
- Дерево восени
- Доросле дерево
- Білий сорт рослини

title: Церцис європейський

wikitext:
{{taxobox
|name = Церцис європейський
|image = Cercis siliquastrum L.jpg
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Рослини]] (Plantae)
| divisio = [[Вищі рослини]] (Streptophyta)
| superclassis = [[Покритонасінні]] (Magnoliophyta)
| classis = [[Евдикоти]]
| subclassis = [[Розиди]] (Rosids)
| ordo = [[Бобовоцвіті]] (Fabales)
| familia = [[Бобові]] (Fabaceae)
| subfamilia = [[Cercidoideae]]
|genus = ''[[Cercis]]''
|species = '''''Церцис європейський'''''
|binomial = ''Cercis siliquastrum''
|binomial_authority = [[Карл Лінней|L.]], 1753
|synonyms = *''Siliquastrum orbicularis''<small> Moench</small>
}}
'''Церцис європейський''' (''Cercis siliquastrum'') — вид рослин родини [[бобові]] (Fabaceae).

== Назва ==
Назва роду походить від грецького слова {{lang-el|κερκις}}, що означає «[[Човник (ткацтво)|ткацький човник]]», натякаючи на форму стручка. Назва виду походить від латинського слова {{lang-la|siliqua}}, що означає «стручок».<ref>{{Cite book|url=https://books.google.com.ua/books?id=m9u_247PryEC&pg=PA25&lpg=PA25&dq=Greek+kerkis,+a+%22shuttle%22&source=bl&ots=vzW-gu-FZX&sig=w1vAWx8IQzX85_gpYWAftYO7rrc&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwiEooGF05nUAhXIIpoKHUtyCJoQ6AEIPjAD#v=onepage&q=Greek%20kerkis,%20a%20%22shuttle%22&f=false|title=Plant Taxonomy: past, present, and future|last=Gupta|first=Rajni|date=2012-01-01|publisher=The Energy and Resources Institute (TERI)|language=en|isbn=9788179933596}}</ref>

В англійській мові має назву «дерево Юди».

В українській мові зустрічається назва «церсис звичайний»<ref>Ліс. — К.Махаон-Україна, 2008. — 304 с., іл. — С. 138</ref> та «багряник»<ref name=":0">{{Cite news|url=http://diznaysyak.xyz/roslini/enciklopedija-roslin/15998-cercis-abo-bagrjanik-bagrjannik-vidi-i.html|title=Церцис або багряник (багрянник): види і вирощування розкішно квітучого дерева|language=ru|work=Енциклопедія садівників і городників - diznaysyak.xyz|accessdate=2017-05-31}}{{Недоступне посилання|date=жовтня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>.

== Класифікація ==
Знайдені викопні рештки дерева віком 40 млн років. Молекулярно-біологічні дослідження свідчать, що рід церсис відокремився від бобових на самому початку еволюції цієї групи рослин. Церсис європейський єдиний з роду, що росте в Європі. Інші п'ять видів поширені в Північній Америці та Азії.

== Будова ==
Листопадне дерево до 12 м з круглястим листям, довжиною до 8 см. Квітки великі до 2,5 см, пелюстки забарвлені в рожево-фіолетовий колір. Квітки церсиса розпускаються в середині весни ще на голих гілках. Ззовні вони схожі на квіти інших бобових, проте відрізняються за будовою. Дерево розвивається повільно — за 5 років виростає лише до 1-1,5 м.

== Поширення та середовище існування ==
Росте у листопадних лісах помірного поясу, в напівпосушливих чагарникових заростях Східного Середземномор'я, Чорноморського узбережжя, Близького Сходу.

== В культурі ==
Існує легенда, що саме на цьому дереві повісився [[Юда Іскаріот]]. Зв'язок з Юдою можливо утворився через стручки, що висять з дерева, ніби шибеники. Є теорія, що таку назву дерево отримало помилково після перекладу з французької {{lang-fr|Arbre de Judée}}, що означає дерево з [[Юдея|Юдеї]], і свідчить лише про те, що церцис був поширений на території цієї країни.<ref>Mabberley, D.J. (2008). Mabberleys's plant-book (3 ed.). Cambridge University Press. p. 170. ISBN 978-0-521-82071-4.</ref> Існує також давня легенда, що бджоли, які скуштували мед дерева — помирають. Хоча в дійсності ні квіти церциса, ні нектар не містять отрути.
Квіткові бруньки, квіти та молоді плоди їстівні. Квітами прикрашають страви, додають до овочевих салатів. Смак квіток церциса солодко-кислуватий. Молоді плоди можна їсти сирими, їхній смак приємно терпкий. В основному в їх використовуються в Греції та Туреччині. Квіткові бруньки заливають оцтом та використовують як приправу.
В серіалі [[Доктор Хто]] (серія 218 «Давай уб'ємо Гітлера», 2011) з цього дерева виготовлено отруту.

В серіалі [[Реальна кров]] з церциса виготовляють кілок, щоб убити вампіра.

== Практичне використання ==
Використовується у декоративному озеленені, культивується з 1813 року. В Україні вирощується рідко, оскільки у нашому кліматі дерево обмерзає і погано цвіте. Зростає в [[Ботанічний сад імені академіка Олександра Фоміна|ботанічному саду ім. О. Фоміна]].<ref>[http://kievgarden.blogspot.com/2008/05/blog-post.html?m=1 ''Киевский сад: Иудино дерево - южное чудо'']</ref>  Існує кілька культурних сортів з білими квітами: «Альба», «Білий лебідь».<ref>Hatch, Laurence (2007). [https://books.google.com/books?id=Hc8vQI0oM70C&pg=PT489&dq=cercis+siliquastrum&hl=en&ei=JqhuTprZCYeKmQXz5-X-CQ&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=2&ved=0CDIQ6AEwAQ#v=onepage&q=cercis%20siliquastrum&f=false ''Cultivars of Woody Plants Volume I (A-G)'']. Raleigh, North Carolina: TCR Press. Retrieved 13 September 2011.</ref>
Деревина церциса дуже тверда, має красиву текстуру. Її використовують для виготовлення шпону та фанери.
У народній медицині квіти та листя церциса використовують при проблемах з печінкою, селезінкою, хронічним ринітом, проблемами з диханням, жовтяницею, сечокам’яною хворобою та набряками на ногах у вагітних.

== Цікаві факти ==
В Карпатах охороняються [[Церцис європейський (пам'ятка природи)|чотири церциси європейських]] як ботанічна пам'ятка природи місцевого значення. Ці дерева розміщені у Рахівському районі в Лужанському лісництві.<ref>{{Cite web|url=http://www.ecozakarpat.net.ua/parks/botanichna-pam-iatka-prirodi-mistsievogho-znachiennia-tsiertsis-ievropieiskii|title=Ботанічна пам’ятка природи місцевого значення Церцис європейський {{!}} Природно-заповідний фонд {{!}} Система державного моніторингу якості поверхневих вод в Закарпатській області|last=ОДА|first=Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської|website=www.ecozakarpat.net.ua|accessdate=2017-05-31}}</ref>

== Галерея ==
<gallery>
Cercis flower (longitudinal section).jpg|Розріз квітки
Cercis siliquastrum - leaves.jpg|Листя
Cercis Siliquastrum.jpg|Квіти
Cercis siliquastrum spring.jpg|Рослина навесні
Cercis siliquastrum2.jpg|Стручки
20151112Cercis siliquastrum1.jpg|Дерево восени
PikiWiki Israel 29960 Judas Tree in Bloom.JPG|Доросле дерево
PikiWiki Israel 12610 klil david.JPG|Білий сорт рослини
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Ліс. — К.Махаон-Україна, 2008. — 304 с., іл. — С. 138
* Церцис або багряник (багрянник): види і вирощування розкішно квітучого дерева // Енциклопедія садівників і городників — [http://diznaysyak.xyz/roslini/enciklopedija-roslin/15998-cercis-abo-bagrjanik-bagrjannik-vidi-i.html URL]{{Недоступне посилання|date=жовтня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53414/23570.html Церцис]}}

{{Портали|Ботаніка|Біологія}}

{{taxonbar|from=Q29488}}
[[Категорія:Бобові]]
[[Категорія:Декоративні дерева]]
[[Категорія:Садові рослини]]
[[Категорія:Рослини, описані 1753]]
[[Категорія:Юда Іскаріот]]

title: ?Церцис європейський

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Рослини (Plantae)

Відділ: Вищі рослини (Streptophyta)

Надклас: Покритонасінні (Magnoliophyta)

Клас: Евдикоти

Підклас: Розиди (Rosids)

Порядок: Бобовоцвіті (Fabales)

Родина: Бобові (Fabaceae)

Підродина: Cercidoideae

Рід: Cercis

Вид: Церцис європейський

Вікісховище: Cercis siliquastrum


text:
# Еленія гірська
Еле́нія гірська (Elaenia frantzii) — вид горобцеподібних птахів родини тиранових (Tyrannidae). Мешкає в Мексиці, Центральній і Південній Америці. Вид названий на честь німецького лікаря і натураліста Александра фон Франціуса.

## Опис
Довжина птаха становить 14-15 см, вага 17-20 г. Верхня частина тіла тьмяно-оливкова. Крила темні з двома білуватими смужками, пера мають вузькі жовті края. Навколо очей вузькі білі кільця. Горло і груди жовтувато-сірі, живіт тьмяно-жовтий. Очі темно-карі. Дзьоб чорний, біля основий світло-роговий, лапи чорнуваті. Виду не притаманний ставтевий диморфізм. Молоді птахи мають коричнювате забарвлення, нижня частина тіла у них блідіша, а смужки на грудях білі. Представники підвиду E. f. pudica мають менші розміри, ніж представники номінативного підвиду, верхня частина тіла у них тьмяніша, а нижня частина тіла світліша. Представники підвиду E. f. browni мають менші розміри, ніж представники номінативного підвиду, верхня частина тіла у них світліша. Представники підвиду E. f. ultima вирізняються тьмянішим забарвленням.

## Підвиди
Виділяють чотири підвиди:
- E. f. ultima Griscom, 1935 — Чіапас (південна Мексика), Гватемала, Сальвадор, Гондурас;
- E. f. frantzii Lawrence, 1865 — Нікарагуа, Коста-Рика, західна Панама;
- E. f. browni Bangs, 1898 — Сьєрра-Невада-де-Санта-Марта (північна Колумбія), Сьєрра-де-Періха (північно-східна Колумбія і північно-західна Венесуела);
- E. f. pudica Sclater, PL, 1871 — Анди в Колумбії, західній і північній Венесуели (Кордильєра-де-Мерида і Прибережний хребет).

## Поширення і екологія
Гірські еленії мешкають в Мексиці, Гватемалі, Сальвадорі, Гондурасі, Нікарагуа, Коста-Риці, Панамі, Колумбії і Венесуелі. Вони живуть у вологих гірських і рівнинних тропічних лісах, на узліссях, галявинах, полях і пасовищах. Ведуть переважно поодинокий спосіб життя. Гніздяться на висоті від 1900 до 2900 м над рівнем моря, подекуди на висоті 3600 м над рівнем моря. Взимку мігрують в передгір'я і долини, на висоті 600-750 м над рівнем моря. живляться плодами і комахами. В Коста-Риці сезон розмноження триває з березня по листопад. Гніздо чашоподібне, зроблене з моху і лишайників, розміщується на дереві, на висоті 2 м над землею. В кладці 2 білуватих яйця, інкубаційний період триває 16 днів.

title: Еленія гірська

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Еленія гірська
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{cite web|url=https://www.iucnredlist.org/species/22699298/138099816|title=''Elaenia frantzii'' |author=BirdLife International |author-link=BirdLife International |year=2016 }}</ref>
| image =Elaenia frantzii Elaenia montañera Mountain Elaenia (24413147939).jpg
| image_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Тиранові]] (Tyrannidae)
| genus = [[Еленія]] (''Elaenia'')
| species = '''Еленія гірська'''
| binomial = ''Elaenia frantzii''
| binomial_authority = [[Джордж Ньюболд Лоуренс|Lawrence]], 1865<ref name=oryg>{{cytuj pismo | url = https://www.biodiversitylibrary.org/item/54331#page/192/mode/1up | tytuł = Descriptions of Birds from Central America | autor = G.N. Lawrence | czasopismo = Annals of the Lyceum of Natural History of New York | rok = 1865 | strony = 172–173}}</ref>
| subdivision_ranks = Підвиди
| subdivision =
(Див. текст)
| range_map =Elaenia frantzii map.svg
| range_map_caption = Ареал виду
| synonyms =
| wikispecies = Elaenia frantzii
| commonscat = Elaenia frantzii
| commons = Elaenia frantzii
}}
'''Еле́нія гірська'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Elaenia frantzii'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Тиранові|тиранових]] (Tyrannidae). Мешкає в [[Мексика|Мексиці]], [[Центральна Америка|Центральній]] і [[Південна Америка|Південній Америці]]. Вид названий на честь німецького лікаря і натураліста {{нп|Александр фон Франціус|Александра фон Франціуса|en|Alexander von Frantzius}}<ref>{{cite book | last=Jobling | first=James A. | year=2010| title=The Helm Dictionary of Scientific Bird Names | url=https://archive.org/details/Helm_Dictionary_of_Scientific_Bird_Names_by_James_A._Jobling | publisher=Christopher Helm | location=London | isbn= 978-1-4081-2501-4 | page=[https://archive.org/details/Helm_Dictionary_of_Scientific_Bird_Names_by_James_A._Jobling/page/n163 163] }}</ref>.

== Опис ==
[[Файл:Elaenia frantzii Elaenia montañera Mountain Elaenia (11280238045).jpg|міні|ліворуч|200пкс|Гірська еленія]]
[[Файл:Elaenia frantzii Elaenia montañera Mountain Elaenia (10924862646).jpg|міні|ліворуч|200пкс|Гірська еленія]]
[[Файл:Mountain Elaenia (49548572391).jpg|міні|ліворуч|200пкс|Гірська еленія]]
Довжина птаха становить 14-15 см, вага 17-20 г. Верхня частина тіла тьмяно-оливкова. Крила темні з двома білуватими смужками, пера мають вузькі жовті края. Навколо очей вузькі білі кільця. Горло і груди жовтувато-сірі, живіт тьмяно-жовтий. Очі темно-карі. Дзьоб чорний, біля основий світло-роговий, лапи чорнуваті. Виду не притаманний ставтевий диморфізм. Молоді птахи мають коричнювате забарвлення, нижня частина тіла у них блідіша, а смужки на грудях білі. Представники підвиду ''E. f. pudica'' мають менші розміри, ніж представники номінативного підвиду, верхня частина тіла у них тьмяніша, а нижня частина тіла світліша. Представники підвиду ''E. f. browni'' мають менші розміри, ніж представники номінативного підвиду, верхня частина тіла у них світліша. Представники підвиду ''E. f. ultima'' вирізняються тьмянішим забарвленням<ref name=pdf>{{cytuj pismo | url = http://web.archive.org/web/20170121125317/https://peerj.com/articles/1598.pdf | tytuł = Phylogenetic and morphologic evidence confirm the presence of a new montane cloud forest associated bird species in Mexico, the Mountain Elaenia (''Elaenia frantzii''; Aves: Passeriformes: Tyrannidae) | autor = Zachary R. Hanna, Marco F. Ortiz-Ramírez, César A. Ríos-Muñoz, Héctor Cayetano-Rosas, Rauri C. K. Bowie & Adolfo G. Navarro-Sigüenza | czasopismo = PeerJ | rok = 2016 | doi = 10.7717/peerj.1598}}</ref>.

== Підвиди ==
Виділяють чотири підвиди:<ref name=ioc>{{cite web|editor1-last=Gill|editor1-first=Frank|editor1-link=Frank Gill (ornithologist)|editor2-last=Donsker|editor2-first=David|year=2021|title=Tyrant flycatchers|work=World Bird List Version 12.1|url=https://www.worldbirdnames.org/bow/flycatchers/|publisher=International Ornithologists' Union|accessdate=31 січня 2022|archive-date=4 травня 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140504040959/https://www.worldbirdnames.org/bow/flycatchers/}}</ref>
* ''E. f. ultima'' Griscom, 1935 — [[Чіапас]] (південна Мексика), Гватемала, Сальвадор, Гондурас;
* ''E. f. frantzii'' Lawrence, 1865 — Нікарагуа, Коста-Рика, західна Панама;
* ''E. f. browni'' Bangs, 1898 — [[Сьєрра-Невада-де-Санта-Марта]] (північна Колумбія), [[Сьєрра-де-Періха]] (північно-східна Колумбія і північно-західна Венесуела);
* ''E. f. pudica'' Sclater, PL, 1871 — [[Анди]] в Колумбії, західній і північній Венесуели ([[Кордильєра-де-Мерида]] і [[Прибережний хребет (Венесуела)|Прибережний хребет]]).

== Поширення і екологія ==
Гірські еленії мешкають в [[Мексика|Мексиці]], [[Гватемала|Гватемалі]], [[Сальвадор]]і, [[Гондурас]]і, [[Нікарагуа]], [[Коста-Рика|Коста-Риці]], [[Панама|Панамі]], [[Колумбія|Колумбії]] і [[Венесуела|Венесуелі]]. Вони живуть у вологих гірських і рівнинних тропічних лісах, на узліссях, галявинах, полях і пасовищах. Ведуть переважно поодинокий спосіб життя. Гніздяться на висоті від 1900 до 2900 м над рівнем моря, подекуди на висоті 3600 м над рівнем моря. Взимку мігрують в передгір'я і долини, на висоті 600-750 м над рівнем моря<ref name=Hilty>{{cite book |last=Hilty |first=Steven L. |date=2003 |title=Birds of Venezuela |publisher=Princeton University Press |isbn=0-7136-6418-5 }}</ref><ref name=StreweNavarro>{{cite journal |last1=Strewe |first1=Ralf |last2=Navarro |first2=Cristobal |date=2004 |title=New and noteworthy records of birds from the Sierra Nevada de Santa Marta region, north-eastern Colombia |journal=[[Bulletin of the British Ornithologists' Club]] |publisher=British Ornithologists' Club |volume=124 |issue=1 |pages=38–51 |url=https://www.biodiversitylibrary.org/item/123799#page/46/mode/1up |accessdate=31 січня 2022 |archive-date=31 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220131182819/https://www.biodiversitylibrary.org/item/123799#page/46/mode/1up }}</ref>. живляться плодами і комахами. В Коста-Риці сезон розмноження триває з березня по листопад. Гніздо чашоподібне, зроблене з моху і лишайників, розміщується на дереві, на висоті 2 м над землею. В кладці 2 білуватих яйця, інкубаційний період триває 16 днів.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{cite book |last1=Stiles |first1=F. Gary |last2=Skutch |first2=Alexander F. |date=1989 |title=A Guide to the Birds of Costa Rica |url=https://archive.org/details/guidetobirdsofco0000stil |publisher=Comstock Publishing Associates |isbn=0-8014-9600-4 }}

{{Taxonbar|from=Q901862}}
{{bird-stub}}

[[Категорія:Тиранові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1865]]
[[Категорія:Птахи Мексики]]
[[Категорія:Птахи Гватемали]]
[[Категорія:Птахи Сальвадору]]
[[Категорія:Птахи Гондурасу]]
[[Категорія:Птахи Нікарагуа]]
[[Категорія:Птахи Коста-Рики]]
[[Категорія:Птахи Панами]]
[[Категорія:Птахи Колумбії]]
[[Категорія:Птахи Сьєрра-Невади-де-Санта-Марти]]
[[Категорія:Птахи Венесуели]]

title: ?Еленія гірська

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Тиранові (Tyrannidae)

Рід: Еленія (Elaenia)

Вид: Еленія гірська

Вікісховище: Elaenia frantzii

Віківиди: Elaenia frantzii