text:
# Карл Ремігій Фрезеніус
Карл Ремігій Фрезеніус (28 грудня 1818 — 11 червня 1897) — німецький хімік, відомий своїми дослідженнями в галузі аналітичної хімії.

## біографія
Фрезеніус народився 28 грудня 1818 року у Франкфурті, Німеччина. Пропрацювавши деякий час в аптеці в рідному місті, він вступив до Боннського університету в 1840 році, а через рік переїхав до Гіссена, де працював асистентом у лабораторії Лібіха, в 1843 році став доцентом.
У 1845 році його призначили на кафедру хімії, фізики та технології у Вісбаденському сільськогосподарському інституті, а через три роки він став першим директором хімічної лабораторії, яку він спонукав уряд Нассау заснувати на цьому місці. Під його керівництвом і керівництвом лабораторія постійно зростала в розмірах і популярності, у 1862 році при ній була заснована школа фармації (припинила існування в 1877 році) і в 1868 році лабораторія сільськогосподарських досліджень.
Крім своїх адміністративних обов'язків, Фрезеніус займався майже виключно аналітичною хімією, і повнота і точність його підручників з цього предмету (підручники з якісного аналізу вперше з'явилися в 1841 році, а з кількісного в 1846 році) незабаром перетворили їх на стандартні в галузі аналітичної хімії. Багато з оригінальних статей Фрезеніуса були опубліковані в Zeitschrift für analytische Chemie, який він заснував у 1862 році і продовжував редагувати до своєї смерті.
Примітно, що цей журнал (також відомий як Fresenius' Journal of Analytical Chemistry — перший у світі журнал аналітичної хімії) випустив 371 том, усі з яких, крім одного, були відредаговані членами сім'ї Фрезеніусів.
У 1881 році Фрезеніус передав керівництво сільськогосподарською науково-дослідною станцією своєму синові Ремігію Генріху Фрезеніусу (1847—1920), який навчався у Г. Кольбе в Лейпцигу. Інший син, Теодор Вільгельм Фрезеніус (1856—1936), отримав освіту в Страсбурзі та обіймав різні посади в лабораторії Вісбадена.
Фрезеніус раптово помер у Вісбадені у віці 78 років 11 червня 1897 року.

## Праці
- Neue Verfahrensweisen zur Prüfung der Pottasche und Soda, der Aschen, der Säuren, insbesondere des Essigs, so wie des Braunsteins auf ihren wahren Gehalt und Handelswerth: für Chemiker, Pharmaceuten, Techniker und Kaufleute ; lediglich nach eigenen Versuchen bearb. . Winter, Heidelberg 1843 Digital edition by the University and State Library Düsseldorf
- Anleitung zur qualitativen chemischen Analyse oder die Lehre von den Operationen, von den Reagentien und von dem Verhalten der bekannteren Körpern zu Reagentien: für Anfänger und Geübtere . Vieweg, Брауншвейг, 9-те вид. 1856 р. Цифрове видання Університету та Державної бібліотеки Дюссельдорфа
- Anleitung zur quantitativen chemischen Analyse oder die Lehre von der Gewichtsbestimmung und Scheidung der in der Pharmacie, den Künsten, Gewerben und der Landwirtschaft häufiger vorkommenden Körper in einfachen und zusammengesetzten Verbindungen: für Anfänger und Geübtere ; mit 190 Holzstichen . Vieweg, Braunschweig 5th ed. 1870 р . Цифрове видання Університету та Державної бібліотеки Дюссельдорфа

title: Карл Ремігій Фрезеніус

wikitext:
{{Науковець
|дата смерті =
|резиденція =
|alma mater =
|розмір_зображення = 120px
|аспіранти-докторанти = [[Ернст Отто Бекманн]]
|премії =
|конфесія =
}}
'''Карл Ремігій Фрезеніус''' ([[28 грудня]] [[1818]] — [[11 червня]] [[1897]]) — німецький хімік, відомий своїми дослідженнями в галузі [[Аналітична хімія|аналітичної хімії]].

== біографія ==
Фрезеніус народився 28 грудня 1818 року у [[Франкфурт-на-Майні|Франкфурті, Німеччина]]. Пропрацювавши деякий час в [[Фармація|аптеці]] в рідному місті, він вступив до [[Боннський університет|Боннського університету]] в 1840 році, а через рік переїхав до [[Гіссен]]а, де працював асистентом у лабораторії [[Юстус фон Лібіх|Лібіха]], в 1843 році став доцентом{{Sfn|Chisholm|1911}}.

У 1845 році його призначили на кафедру хімії, фізики та технології у [[Вісбаден]]ському сільськогосподарському інституті, а через три роки він став першим директором хімічної лабораторії, яку він спонукав уряд [[Герцогство Нассау|Нассау]] заснувати на цьому місці. Під його керівництвом і керівництвом лабораторія постійно зростала в розмірах і популярності, у 1862 році при ній була заснована школа фармації (припинила існування в 1877 році) і в 1868 році лабораторія сільськогосподарських досліджень{{Sfn|Chisholm|1911}}.

Крім своїх адміністративних обов'язків, Фрезеніус займався майже виключно аналітичною хімією, і повнота і точність його підручників з цього предмету (підручники з [[Якісний аналіз|якісного аналізу]] вперше з'явилися в 1841 році, а з [[Кількісний аналіз|кількісного]] в 1846 році) незабаром перетворили їх на стандартні в галузі аналітичної хімії. Багато з оригінальних статей Фрезеніуса були опубліковані в ''[[Zeitschrift für analytische Chemie]]'', який він заснував у 1862 році і продовжував редагувати до своєї смерті{{Sfn|Chisholm|1911}}.

Примітно, що цей журнал (також відомий як ''[[Fresenius' Journal of Analytical Chemistry]]'' — перший у світі журнал аналітичної хімії) випустив 371 том, усі з яких, крім одного, були відредаговані членами сім'ї Фрезеніусів.

У 1881 році Фрезеніус передав керівництво сільськогосподарською науково-дослідною станцією своєму синові Ремігію Генріху Фрезеніусу (1847—1920), який навчався у [[Адольф Вільгельм Герман Кольбе|Г. Кольбе]] в [[Лейпциг]]у. Інший син, Теодор Вільгельм Фрезеніус (1856—1936)<ref>{{Cite journal|year=1961|title=Fresenius, Theodor Wilhelm|url=http://www.deutsche-biographie.de/sfz17079.html|journal=NBD|volume=5|page=407}}</ref>, отримав освіту в [[Страсбург|Страсбурзі]] та обіймав різні посади в лабораторії Вісбадена{{Sfn|Chisholm|1911}}.

Фрезеніус раптово помер у [[Вісбаден]]і у віці 78 років 11 червня 1897 року{{Sfn|Chisholm|1911}}.

== Праці ==

* ''Neue Verfahrensweisen zur Prüfung der Pottasche und Soda, der Aschen, der Säuren, insbesondere des Essigs, so wie des Braunsteins auf ihren wahren Gehalt und Handelswerth: für Chemiker, Pharmaceuten, Techniker und Kaufleute ; lediglich nach eigenen Versuchen bearb.'' . Winter, Heidelberg 1843 [http://nbn-resolving.de/urn:nbn:de:hbz:061:2-26845 Digital edition] by the University and State Library Düsseldorf
* ''Anleitung zur qualitativen chemischen Analyse oder die Lehre von den Operationen, von den Reagentien und von dem Verhalten der bekannteren Körpern zu Reagentien: für Anfänger und Geübtere'' . Vieweg, Брауншвейг, 9-те вид. 1856 р. [http://nbn-resolving.de/urn:nbn:de:hbz:061:2-21283 Цифрове видання] Університету та Державної бібліотеки Дюссельдорфа
* ''Anleitung zur quantitativen chemischen Analyse oder die Lehre von der Gewichtsbestimmung und Scheidung der in der Pharmacie, den Künsten, Gewerben und der Landwirtschaft häufiger vorkommenden Körper in einfachen und zusammengesetzten Verbindungen: für Anfänger und Geübtere ; mit 190 Holzstichen'' . Vieweg, Braunschweig 5th ed. 1870 р [http://nbn-resolving.de/urn:nbn:de:hbz:061:2-12621 . Цифрове видання] Університету та Державної бібліотеки Дюссельдорфа

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* {{Cite journal|last=D. S. Moore, W. Fresenius|year=1997|title=C. Remigius Fresenius, 1818–1897, founder of Institut Fresenius and "Fresenius' Zeitschrift für analytische Chemie" (now Fresenius' Journal of Analytical Chemistry)|url=|journal=Fresenius' Journal of Analytical Chemistry|volume=358|issue=4|pages=453–455|doi=10.1007/s002160050445}}
* {{Cite journal|last=|year=1919|title=Obituary: Remigius Fresenius|url=|journal=Berichte der Deutschen Chemischen Gesellschaft|volume=52|issue=2|pages=A33–A40|doi=10.1002/cber.19190520238}}
* {{Cite journal|last=Wilhelm Fresenius|year=2001|title=One hundred and forty years "Fresenius' Journal of Analytical Chemistry"|journal=Fresenius' Journal of Analytical Chemistry|volume=371|issue=8|pages=1041–1042|doi=10.1007/s00216-001-1108-7}}

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Фрезеніус}}
[[Категорія:Німецькі хіміки]]
[[Категорія:Німецькі фармацевти]]
[[Категорія:Хіміки-аналітики]]
[[Категорія:Поховані у Вісбадені]]

title: нім. Carl Remigius Fresenius

Народився: 28 грудня 1818[…] · Франкфурт-на-Майні, Вільне місто Франкфурт, Німеччина

Помер: 11 червня 1897[…] (78 років) · Вісбаден, Гессен-Нассау, Королівство Пруссія, Німецька імперія

Поховання: Старий цвинтар (Вісбаден)d

Країна: Королівство Пруссія

Діяльність: хімік, викладач університету, науковець

Alma mater: Боннський університет · Гіссенський університет · Lessing-Gymnasiumd (1836) · Марбурзький університет · Musterschuled

Галузь: аналітична хімія, хімія, applied chemistryd і харчова хіміяd

Заклад: Nassau Institute of Agricultured

Посада: член парламенту і член парламенту

Науковий ступінь: Dr. phil.d (23 липня 1842) і професор (23 червня 1843)

Науковий керівник: Юстус фон Лібіх

Вчителі: Rudolf Christian Böttgerd · Йоганн Баптист Георг Вольфганг Фрезеніус і Юстус фон Лібіх

Відомі учні: Бекман Ернст Отто

Аспіранти, докторанти: Ернст Отто Бекманн

Членство: Леопольдина · Шведська королівська академія наук · Прусська академія наук · Баварська академія наук · Association for Natural History in the Duchy of Nassaud · Society of German Natural Scientists and Physiciansd · Туринська академія наук · Protestantenvereind

Діти: Remigius Heinrich Freseniusd · Theodor Wilhelm Freseniusd

Нагороди: почесний громадянин


text:
# Мабуть, боги з'їхали з глузду II
«Мабуть боги з'їхали з глузду II» (англ. «The Gods Must Be Crazy II») — кінокомедія південноафриканського режисера і сценариста Джеймі Юйса, яка вийшла на кіноекрани в 1989 році і є продовженням фільму «Мабуть, боги з'їхали з глузду» (1980).

## Сюжет
Дія фільму відбувається в Ботсвані. В ньому викладено історію племені бушменів, яке проживає у пустелі Калахарі у своєму ізольованому від всього світу середовищі, і в розмірений, патріархальний побут якого, час від часу, вривається цивілізація.
У фільмі, як і в попередньому, органічно поєднані кілька сюжетних ліній. Перша — про життя і пригоди головного героя, бушмена Xi (Хіко), (роль грає намібійський фермер Н!ксау). Він загубив своїх дітей, Хірі та Хісу, які випадково потрапили у вантажівку браконьєрів і кілька діб біжить за машиною по сліду. Друга — про двох вчених: Ендрю Стейн і Стефана Маршалла, які потрапили у невелику авіакатастрофу серед пустелі Калахарі і намагаються вибратися із цієї халепи. Ще одна — про браконьєрів, які промишляли незаконним відстрілом слонів, заради їх бивнів і двох маленьких бушменів, які непомітно забралися в їхню вантажівку. Хірі та Хіса вперше у своєму житті побачили масу незвичайних речей: вантажівку «з великими круглими колесами замість ніг», гвинтівку і велику кількість води, яку не потрібно збирати по краплинах у вигляді роси. А пригоди двох солдатів: кубинця і ангольця, які ніяк не можуть визначити, хто з них кого взяв у полон, органічно довершує сюжет фільму. Ці, різні історії дуже тісно і гармонічно переплітаються між собою.
Всі події фільму відбуваються на фоні дикої, незайманої природи савани на кордоні із пустелею Калахарі, з її корінними мешканцями: жирафами, гієнами, носорогами, левами, слонами, мавпами, страусами та іншими тваринами, які суттєво доповнюють сюжет фільму.

## В головних ролях
- Н!ксау — Xi (Хіко) — бушмен
- Лєна Фаругіа — Ендрю Стейн (доктор юриспруденції)
- Ганс Стридом — Стефан Маршалл (доктор біолог)
- Ейрос — Хірі (син бушмена Хіко)
- Надіс — Хіса (дочка бушмена Хіко)
- Ерік Бовен — Матео
- Треасуре Тсгабалала — Тімі

## Закадрове озвучення
- Російське багатоголосе закадрове озвучення телекомпанії «Новий канал». Ролі озвучували: Анатолій Пашнін, Володимир Терещук та Олена Бліннікова[джерело?].
- Українське двоголосе закадрове озвучення студії «1+1». Ролі озвучували: Євген Пашин та Олена Бліннікова.
- Українське двоголосе закадрове озвучення телекомпанії «Новий канал». Ролі озвучували: Олесь Гімбаржевський та Юлія Перенчук[джерело?].

## Цікаві факти
- Невеликий хижак, що налякав героїв, прокусив колесо їх літака і врешті був врятований від спеки — медоїд[2]. Він настільки агресивний, що перед ним відступають леви, і настільки розумний, що використовує інструменти[3].

wikiname: ukwiki

title: Мабуть, боги з'їхали з глузду II

in_language: uk

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Мабуть боги з'їхали з глузду II
| оригінальна назва = ''The Gods Must Be Crazy II''
| плакат            = Gods must be crazy ii.jpg
| зображення розмір = 200px
| жанр              = [[комедія]]
| режисер           = Джеймі Юйс
| продюсер          = Боєт Троскі
| сценарист         = Джеймі Юйс
| на основі         =
| актори            = Н!ксау, [[Лєна Фаругіа]], Ганс Стридом
| композитор        = Чарльз Фокс
| оператор          = Бастер Рейнольдс
| художник          =
| монтаж            =
| кінокомпанія      = [[Columbia Pictures]] ([[США|US]])
[[20th Century Fox]] ([[США|US]])
Weintraub Entertainment Group ([[США|US]])<ref>{{Amg movie|20085}}. Процитовано: 17-01-2013</ref>
| дистриб'ютор      =
| тривалість        = 98 хвилин
| мова              = [[англійська мова|англійська]], [[африкаанс]], [[Juǀʼhoansi]]
| країна            = [[Файл:Flag of South Africa.svg|20px]] [[ПАР]]
{{BOT}}
{{USA}}
| рік               = [[1989]]
| дата виходу       =
| кошторис          =
| касові збори      =
| ідентифікатор     = 0097443
| сайт              =
| попередній        = «[[Мабуть, боги з'їхали з глузду]]» ([[1980]])
| наступний         = «[[Мабуть, боги з'їхали з глузду III]]» ([[1991]])
}}

'''«Мабуть боги з'їхали з глузду II»''' ({{lang-en|«The Gods Must Be Crazy II»}}) — [[кінокомедія]] [[Південно-Африканська Республіка|південноафриканського]] [[режисер]]а і [[сценарист]]а Джеймі Юйса, яка вийшла на кіноекрани в [[1989]] році і є продовженням фільму «[[Мабуть, боги з'їхали з глузду]]» ([[1980]]).

== Сюжет ==
Дія фільму відбувається в [[Ботсвана|Ботсвані]]. В ньому викладено історію племені [[бушмени|бушменів]], яке проживає у пустелі [[Калахарі]] у своєму ізольованому від всього світу середовищі, і в розмірений, патріархальний побут якого, час від часу, вривається цивілізація.

У фільмі, як і в [[Мабуть боги з'їхали з глузду|попередньому]], органічно поєднані кілька сюжетних ліній. Перша — про життя і пригоди головного героя, бушмена Xi (Хіко), (роль грає [[Намібія|намібійський]] фермер Н!ксау). Він загубив своїх дітей, Хірі та Хісу, які випадково потрапили у вантажівку браконьєрів і кілька діб біжить за машиною по сліду. Друга — про двох вчених: Ендрю Стейн і Стефана Маршалла, які потрапили у невелику авіакатастрофу серед пустелі Калахарі і намагаються вибратися із цієї халепи. Ще одна — про браконьєрів, які промишляли незаконним відстрілом слонів, заради їх бивнів і двох маленьких бушменів, які непомітно забралися в їхню вантажівку. Хірі та Хіса вперше у своєму житті побачили масу незвичайних речей: вантажівку «з великими круглими колесами замість ніг», [[гвинтівка|гвинтівку]] і велику кількість води, яку не потрібно збирати по краплинах у вигляді роси. А пригоди двох солдатів: кубинця і ангольця, які ніяк не можуть визначити, хто з них кого взяв у полон, органічно довершує сюжет фільму. Ці, різні історії дуже тісно і гармонічно переплітаються між собою.

Всі події фільму відбуваються на фоні дикої, незайманої природи [[савана|савани]] на кордоні із пустелею Калахарі, з її корінними мешканцями: [[жираф]]ами, [[гієна]]ми, [[носоріг|носорогами]], [[лев]]ами, [[слон]]ами, [[мавпа]]ми, [[страус]]ами та іншими тваринами, які суттєво доповнюють сюжет фільму.

== В головних ролях ==
* [[Нк'хау|Н!ксау]] — Xi (Хіко) — бушмен
* Лєна Фаругіа — Ендрю Стейн (доктор юриспруденції)
* Ганс Стридом — Стефан Маршалл (доктор біолог)
* Ейрос — Хірі (син бушмена Хіко)
* Надіс — Хіса (дочка бушмена Хіко)
* Ерік Бовен — Матео
* Треасуре Тсгабалала — Тімі

== Закадрове озвучення ==
* Російське багатоголосе закадрове озвучення телекомпанії «[[Новий канал]]». Ролі озвучували: [[Анатолій Пашнін]], Володимир Терещук та Олена Бліннікова{{Джерело?}}.
* Українське двоголосе закадрове озвучення студії «[[1+1]]». Ролі озвучували: [[Євген Пашин]] та Олена Бліннікова.
* Українське двоголосе закадрове озвучення телекомпанії «[[Новий канал]]». Ролі озвучували: Олесь Гімбаржевський та Юлія Перенчук{{Джерело?}}.

== Цікаві факти ==
* Невеликий хижак, що налякав героїв, прокусив колесо їх літака і врешті був врятований від спеки — [[медоїд]]<ref>{{Cite web |url=https://www.youtube.com/watch?v=qUtm969u9F4 |title=Что это за зверь? Кадры из фильма "Наверное, боги сошли с ума 2" // YouTube |accessdate=25 липня 2017 |archive-date=31 березня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200331104054/https://www.youtube.com/watch?v=qUtm969u9F4 }}</ref>. Він настільки агресивний, що перед ним відступають леви, і настільки розумний, що використовує інструменти<ref>[https://www.youtube.com/watch?v=whN4zdwfQ40 Медоеды Змеиные убийцы // YouTube]</ref>.

== Див. також ==
* [[Мабуть, боги з'їхали з глузду]]
* [[Мабуть, боги з'їхали з глузду III]]
* [[Мабуть, боги з'їхали з глузду IV]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://nextfilm.in/title/fid1036/ Мабуть боги з'їхали з глузду II (''The Gods Must Be Crazy II'')]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}. Процитовано: 16-01-2013
* {{IMDb title|0097443}}. Процитовано: 16-01-2013

{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}
{{film-stub}}
[[Категорія:Фільми США 1989]]
[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Кінокомедії США]]
[[Категорія:Кінокомедії ПАР]]
[[Категорія:Кінокомедії Ботсвани]]
[[Категорія:Фільми-сиквели]]
[[Категорія:Фільми про тварин]]
[[Категорія:Фільми, дія яких відбувається в Африці]]
[[Категорія:Фільми 20th Century Fox]]
[[Категорія:Мабуть, боги з'їхали з глузду]]

title: The Gods Must Be Crazy II

Жанр: комедія

Режисер: Джеймі Юйс

Продюсер: Боєт Троскі

Сценарист: Джеймі Юйс

У головних · ролях: Н!ксау, Лєна Фаругіа, Ганс Стридом

Оператор: Бастер Рейнольдс

Композитор: Чарльз Фокс

Кінокомпанія: Columbia Pictures (US) · 20th Century Fox (US) · Weintraub Entertainment Group (US)

Дистриб'ютор: Columbia Pictures, Netflix і Disney+

Тривалість: 98 хвилин

Мова: англійська, африкаанс, Juǀʼhoansi

Країна: ПАР · Ботсвана · США

Попередній: «Мабуть, боги з'їхали з глузду» (1980)

Наступний: «Мабуть, боги з'їхали з глузду III» (1991)


text:
# Олег і рідкісні види мистецтва
«Олег і рідкісні види мистецтва» (ісп. Oleg y las raras artes) — іспанський документальний фільм, знятий Андресом Дуке. Світова прем'єра стрічки відбулась 2 лютого 2016 року на Роттердамському міжнародному кінофестивалі, а в Україні — на Одеському міжнародному кінофестивалі. Фільм розповідає про російського композитора Олега Каравайчука та його творчість.

## Визнання
| Нагороди та номінації фільму «Олег і рідкісні види мистецтва» | Нагороди та номінації фільму «Олег і рідкісні види мистецтва» | Нагороди та номінації фільму «Олег і рідкісні види мистецтва» | Нагороди та номінації фільму «Олег і рідкісні види мистецтва» | Нагороди та номінації фільму «Олег і рідкісні види мистецтва» | Нагороди та номінації фільму «Олег і рідкісні види мистецтва» |
| Рік                                                           | Кінопремія / Кінофестиваль                                    | Категорія / Нагорода                                          | Номінант                                                      | Результат                                                     |                                                               |
| ------------------------------------------------------------- | ------------------------------------------------------------- | ------------------------------------------------------------- | ------------------------------------------------------------- | ------------------------------------------------------------- | ------------------------------------------------------------- |
| 2016                                                          | Міжнародний документальний кінофестиваль «Точка зору»         | Гран-прі                                                      | «Олег і рідкісні види мистецтва»                              | Перемога                                                      |                                                               |
| 2016                                                          | Міжнародний документальний кінофестиваль Cinéma du Réel       | Спеціальна згадка                                             | «Олег і рідкісні види мистецтва»                              | Перемога                                                      |                                                               |
| 2016                                                          | Міжнародний документальний кінофестиваль Cinéma du Réel       | Найкращий композитор                                          | Олег Каравайчук                                               | Перемога                                                      |                                                               |
| 2016                                                          | Одеський міжнародний кінофестиваль                            | Найкращий європейський документальний фільм                   | «Олег і рідкісні види мистецтва»                              | Номінація                                                     |                                                               |

title: Олег і рідкісні види мистецтва

wikitext:
{{Фільм
| українська назва  = Олег і рідкісні види мистецтва
| оригінальна назва = Oleg y las raras artes
| плакат            = Олег і рідкісні види мистецтва.jpg
| зображення розмір = 220пкс
| підпис            = Оригінальний постер
| жанр              = Документальний
| режисер           = [[Андрес Дуке]]
| продюсер          = Марта Андреу
Таня Балло
| сценарист         = Андрес Дуке
| на основі         =
| актори            = [[Каравайчук Олег Миколайович|Олег Каравайчук]]
| композитор        = Олег Каравайчук
| оператор          = Кармен Торрез
| художник          =
| монтаж            = Фелікс Дуке
| кінокомпанія      = Estudi Playtime
| дистриб’ютор      =
| тривалість        = 70 хвилин
| мова              = [[Іспанська мова|іспанська]]
| країна            = {{ESP}}
| рік               =
| дата виходу       = 2 лютого 2016 (Роттердам)
26 березня 2016 (Docudays UA)
| кошторис          =
| касові збори      =
| ідентифікатор     =
| сайт              =
|imdb_id = 5489948
| попередній        =
| наступний         =
}}

'''«Олег і рідкісні види мистецтва»''' ({{lang-es|Oleg y las raras artes}}) — іспанський документальний фільм, знятий [[Андрес Дуке|Андресом Дуке]]. Світова прем'єра стрічки відбулась 2 лютого 2016 року на Роттердамському міжнародному кінофестивалі, а в Україні — на [[7-й Одеський міжнародний кінофестиваль|Одеському міжнародному кінофестивалі]]. Фільм розповідає про російського композитора [[Каравайчук Олег Миколайович|Олега Каравайчука]] та його творчість.<ref name="hollywoodreporter1">{{cite web|url=http://www.hollywoodreporter.com/review/oleg-rare-arts-oleg-y-868117|title='Oleg and the Rare Arts' ('Oleg y las raras artes'): Rotterdam Review|author=Neil Young|date=22 лютого 2016|accessdate=27 червня 2016|language=|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160530162913/http://www.hollywoodreporter.com/review/oleg-rare-arts-oleg-y-868117|archivedate=30 травня 2016|мертвий-url=no|publisher=''[[The Hollywood Reporter]]''}}</ref>

== Визнання ==
{| class="wikitable" style="font-size: 95%;" wigborder="2" cellpadding="3" background: #f9f9f9;
|- align="center"
! colspan=6 style="background:#BCCEE3;" | Нагороди та номінації фільму «Олег і рідкісні види мистецтва»
|- align="center"
! style="background:#E0E0E0;" width="5%"| Рік
! style="background:#E0E0E0;" | Кінопремія / Кінофестиваль
! style="background:#E0E0E0;" | Категорія / Нагорода
! style="background:#E0E0E0;" | Номінант
! style="background:#E0E0E0;" | Результат
|-
| rowspan="4"|{{рік в кіно|2016}}
| rowspan="1"|Міжнародний документальний кінофестиваль «Точка зору»
| rowspan="1"|Гран-прі
| ''«Олег і рідкісні види мистецтва»''
| {{перемога}}
|-
| rowspan="2"|Міжнародний документальний кінофестиваль Cinéma du Réel
| rowspan="1"|Спеціальна згадка
| ''«Олег і рідкісні види мистецтва»''
| {{перемога}}
|-
| rowspan="1"|Найкращий композитор
| Олег Каравайчук
| {{перемога}}
|-
| rowspan="1"|[[7-й Одеський міжнародний кінофестиваль|Одеський міжнародний кінофестиваль]]
| rowspan="1"|Найкращий європейський документальний фільм
| ''«Олег і рідкісні види мистецтва»''
| {{номінація}}
|}

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* {{IMDb title|5489948|Олег і рідкісні види мистецтва}}

[[Категорія:Фільми 2016]]
[[Категорія:Фільми іспанською мовою]]
[[Категорія:Документальні фільми Іспанії]]

title: Oleg y las raras artes

Oleg y las raras artes: Оригінальний постер

Жанр: Документальний

Режисер: Андрес Дуке

Продюсер: Марта Андреу · Таня Балло

Сценарист: Андрес Дуке

У головних · ролях: Олег Каравайчук

Оператор: Кармен Торрез

Композитор: Олег Каравайчук

Монтаж: Фелікс Дуке

Кінокомпанія: Estudi Playtime

Тривалість: 70 хвилин

Мова: іспанська

Країна: Іспанія

Дата виходу: 2 лютого 2016 (Роттердам) · 26 березня 2016 (Docudays UA)


text:
# Thripomyces
Thripomyces — рід грибів родини Ceratomycetaceae. Назва вперше опублікована 1915 року.

## Класифікація
До роду Thripomyces відносять 2 види:
- Thripomyces italicus
- Thripomyces tessinensis

title: Thripomyces

wikitext:
{{заголовок курсивом}}{{Taxobox|image=|image_width=250px|domain=[[Еукаріоти]] (Eukaryota)|regnum=[[Гриби]] (Fungi)|divisio=[[Аскомікотові гриби]] (''Ascomycota'')|classis=[[Laboulbeniomycetes]]|ordo=[[Laboulbeniales]]|familia=[[Ceratomycetaceae]]|genus='''Thripomyces'''|genus_authority=Speg.|synonyms=}}'''Thripomyces''' — рід грибів родини [[Ceratomycetaceae]]. Назва вперше опублікована 1915 року<ref>{{Cite web|url=http://www.mycobank.org/BioloMICS.aspx?TableKey=14682616000000067&Rec=98606&Fields=All|title=Thripomyces|website=www.mycobank.org|accessdate=2019-05-01}}</ref>.

== Класифікація ==
До роду ''Thripomyces'' відносять 2 види:

* ''[[Thripomyces italicus]]''
* ''[[Thripomyces tessinensis]]''

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==

* Spegazzini, C. 1915. Segunda contribución al conocimiento de las Laboulbeniales Italianas. Anales del Museo Nacional de Historia Natural Buenos Aires. 27:37-74 - P.71
{{мікологія-доробити}}
{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Роди грибів]]

title: ?Thripomyces

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Гриби (Fungi)

Відділ: Аскомікотові гриби (Ascomycota)

Клас: Laboulbeniomycetes

Порядок: Laboulbeniales

Родина: Ceratomycetaceae

Рід: Thripomyces · Speg.


text:
# Целих Федот Павлович
Федот Павлович Целих (2 березня 1896, село Владимировка Акмолінської області, тепер Республіка Казахстан — жовтень 1982, місто Київ) — радянський діяч, голова Північно-Казахстанського обласного виконавчого комітету. Депутат Верховної Ради СРСР 1-го скликання (1937—1938).

## Біографія
У 1915—1917 роках служив фельдфебелем в російській армії. Учасник Першої світової війни.
Член РКП(б) з 1919 року.
У 1919 році служив у Червоній армії, з 1919 по 1921 рік — у частинах особливого призначення надзвичайної комісії (ВЧК).
У 1921 році працював інструктором культурно-пропагандистського відділу Атбасарского повітового комітету РКП(б) Акмолінської губернії.
У 1921—1922 роках — голова виконавчого комітету Атбасарської повітової Ради.
У 1922—1923 роках — відповідальний секретар Атбасарского повітового комітету РКП(б) Акмолінської губернії.
У 1923—1924 роках — завідувач торгово-заготівельного відділу Акмолінської губернської Спілки споживчої кооперації.
У 1924—1925 роках — завідувач організаційного відділу Акмолінського губернського комітету РКП(б).
У 1925 році — завідувач Акмолінського губернського управлінням сировинних заготівель.
У 1925—1929 роках — студент Московського комуністичного університету ім. Свердлова.
У 1929—1930 роках — завідувач Кустанайського окружного відділу торгівлі.
У 1930—1931 роках — відповідальний секретар Федорівського районного комітету ВКП(б) Казакської АРСР.
У 1931—1932 роках — відповідальний секретар Талди-Курганського районного комітету ВКП(б) Казакської АРСР.
У 1932—1933 роках — завідувач відділу робітничого постачання та збуту Казакської крайової Ради профспілок. У 1933 році — заступник голови Казакської крайової Ради профспілок.
У 1933—1935 роках — голова Карагандинської обласної Ради профспілок.
У 1935—1937 роках — 1-й секретар Петропавловського міського комітету КП(б) Казахстану.
У серпні 1937 — червні 1938 року — голова виконавчого комітету Північно-Казахстанської обласної Ради в місті Караганді. Цей період відзначений входженням до складу особливої трійки, створеної за наказом НКВС СРСР від 30 липня 1937 року і активною участю в сталінських репресіях.
29 червня 1938 року був заарештований і Особливою Нарадою НКВС СРСР в жовтні 1940 року за статтями 58-1, 58-8, 58-11 КК РРФСР засуджений до 8 років таборів. Пізніше, термін ув'язнення був продовжений. Звільнений з ув'язнення у жовтні 1955 року.
Реабілітований Верховним судом СРСР за відсутністю складу злочину.
У 1955—1958 роках — обліковець-експедитор цегляного заводу в місті Бронниці Московської області.
У 1958—1961 роках — начальник Кусимовського лісозаготівельного цеху Управління комунального господарства Башкирської АРСР.
З 1961 року — персональний пенсіонер союзного значення. Помер у місті Києві на початку жовтня 1982 року.

## Нагороди
- орден «Знак Пошани»
- медалі

title: Целих Федот Павлович

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Целих Федот Павлович
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200 пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Целих}}
'''Федот Павлович Целих''' ({{ДН|2|03|1896}}, село Владимировка [[Акмолінська область (Російська імперія)|Акмолінської області]], тепер [[Республіка Казахстан]] — жовтень {{ДС|||1982}}, місто [[Київ]]) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] діяч, голова Північно-Казахстанського обласного виконавчого комітету. Депутат [[Верховна рада Союзу Радянських Соціалістичних Республік|Верховної Ради СРСР]] 1-го скликання (1937—1938).

== Біографія ==
У 1915—1917 роках служив фельдфебелем в російській армії. Учасник Першої світової війни.

Член [[РКП(б)]] з [[1919]] року.

У 1919 році служив у Червоній армії, з 1919 по 1921 рік — у частинах особливого призначення надзвичайної комісії (ВЧК).

У 1921 році працював інструктором культурно-пропагандистського відділу Атбасарского повітового комітету РКП(б) Акмолінської губернії.

У 1921—1922 роках — голова виконавчого комітету Атбасарської повітової Ради.

У 1922—1923 роках — відповідальний секретар Атбасарского повітового комітету РКП(б) Акмолінської губернії.

У 1923—1924 роках — завідувач торгово-заготівельного відділу Акмолінської губернської Спілки споживчої кооперації.

У 1924—1925 роках — завідувач організаційного відділу Акмолінського губернського комітету РКП(б).

У 1925 році — завідувач Акмолінського губернського управлінням сировинних заготівель.

У 1925—1929 роках — студент Московського комуністичного університету ім. Свердлова.

У 1929—1930 роках — завідувач Кустанайського окружного відділу торгівлі.

У 1930—1931 роках — відповідальний секретар Федорівського районного комітету ВКП(б) Казакської АРСР.

У 1931—1932 роках — відповідальний секретар Талди-Курганського районного комітету ВКП(б) Казакської АРСР.

У 1932—1933 роках — завідувач відділу робітничого постачання та збуту Казакської крайової Ради профспілок. У 1933 році — заступник голови Казакської крайової Ради профспілок.

У 1933—1935 роках — голова Карагандинської обласної Ради профспілок.

У 1935—1937 роках — 1-й секретар Петропавловського міського комітету КП(б) Казахстану.

У серпні 1937 — червні 1938 року — голова виконавчого комітету Північно-Казахстанської обласної Ради в місті Караганді. Цей період відзначений входженням до складу особливої трійки, створеної за наказом НКВС СРСР від 30 липня 1937 року і активною участю в сталінських репресіях.

29 червня 1938 року був заарештований і Особливою Нарадою НКВС СРСР в жовтні 1940 року за статтями 58-1, 58-8, 58-11 КК РРФСР засуджений до 8 років таборів. Пізніше, термін ув'язнення був продовжений. Звільнений з ув'язнення у жовтні 1955 року.

Реабілітований Верховним судом СРСР за відсутністю складу злочину.

У 1955—1958 роках — обліковець-експедитор цегляного заводу в місті Бронниці Московської області.

У 1958—1961 роках — начальник Кусимовського лісозаготівельного цеху Управління комунального господарства Башкирської АРСР.

З 1961 року — персональний пенсіонер союзного значення. Помер у місті Києві на початку жовтня 1982 року.

== Нагороди ==
* [[орден «Знак Пошани»]]
* медалі

== Джерела ==
* Ашимбаев Д. Р. Кто есть кто в Казахстане. Биографическая энциклопедия. Алматы, 2008. {{ref-ru}}

[[Категорія:Депутати Верховної Ради СРСР 1-го скликання]]
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Репресовані]]

title: рос. Федо́т Па́влович Целы́х

Народився: 2 березня 1896 · Акмолінська область, Степове генерал-губернаторство, Російська імперія

Помер: 1982 · Київ, Українська РСР, СРСР

Країна: СРСР

Національність: росіянин

Діяльність: політик

Alma mater: Комуністичний університет імені Якова Свердловаd

Посада: депутат Верховної ради СРСР

Партія: КПРС

Нагороди: орден «Знак Пошани»


text:
# Отар Чиладзе
Чиладзе Отар Іванович (1933—2009) — грузинський письменник, поет і сценарист. Також відомий як перекладач світової літературної класики та творів Олександра Сергійовича Пушкіна грузинською мовою.

## Біографія та творчість
Народився Отар Чиладзе 20 березня 1933 року в Кахетії, у місті Сігнагі. 1938 року йде до першого класу в Батумі. Після закінчення навчання в середній загальноосвітній школі вступає на філологічний факультет Тбіліського державного університету за спеціальністю «журналістика», який 1956 року успішно закінчує.
1958 року починає свою професійну кар'єру в журналі «Цискарі», де працював до 1964 року. У цей же час видає свої перші твори. Зокрема 1963 року побачила світ збірка віршів «Глиняні дощечки», а 1969 року ще одна — під назвою «Дев'ять поем».
Далі письменник поступово переходить до прози, і 1973 року опубліковано роман «Ішла дорогою людина», що висвітлює питання духовного пошуку молодика. У подальших літературних роботах порушено соціально-звичаєві питання грузинського минулого. Серед них такі твори, як «Залізний театр» (1981) і «Березневий півень» (1987).
У творах він один із перших грузинських авторів, які за допомогою своїх, часто ліричних, героїв підняв на поверхню питання про жахи більшовицького терору та післясталінський період, а також відкрив перед читачем усю гаму кольорів грузинської історії.[2]
1991 року Чиладзе починає викладати в Тбіліському театральному інституті, а 1997 року затверджений на посаду генерального редактора журналу «Мнатобі».
1999 року роман «Авелум» номінують на здобуття Нобелівської премії з літератури. Таким чином, Отар Чиладзе стає першим грузинським письменником, що удостоєний честі бути номінованим на таку нагороду.
Помер літератор 1 жовтня 2009 року у віці 76 років. Похований поруч із могилою російського драматурга Олександра Грибоєдова на святій горі Мтацмінда.

title: Отар Чиладзе

wikitext:
{{письменник}}
'''Чиладзе Отар Іванович''' (1933—2009) — грузинський письменник, поет і сценарист. Також відомий як перекладач світової літературної класики та творів [[Пушкін Олександр Сергійович|Олександра Сергійовича Пушкіна]] грузинською мовою.

== Біографія та творчість ==
Народився Отар Чиладзе 20 березня 1933 року в Кахетії, у місті Сігнагі. 1938 року йде до першого класу в Батумі. Після закінчення навчання в середній загальноосвітній школі вступає на філологічний факультет [[Тбіліський державний університет|Тбіліського державного університету]] за спеціальністю «журналістика», який 1956 року успішно закінчує.

1958 року починає свою професійну кар'єру в журналі «Цискарі», де працював до 1964 року. У цей же час видає свої перші твори. Зокрема 1963 року побачила світ збірка віршів «Глиняні дощечки», а 1969 року ще одна — під назвою «Дев'ять поем».

Далі письменник поступово переходить до прози, і 1973 року опубліковано роман [[Йшла дорогою людина|«Ішла дорогою людина»]], що висвітлює питання духовного пошуку молодика. У подальших літературних роботах порушено соціально-звичаєві питання грузинського минулого. Серед них такі твори, як «Залізний театр» (1981) і «Березневий півень» (1987).

У творах він один із перших грузинських авторів, які за допомогою своїх, часто ліричних, героїв підняв на поверхню питання про жахи більшовицького терору та післясталінський період, а також відкрив перед читачем усю гаму кольорів грузинської історії.[2]

1991 року Чиладзе починає викладати в Тбіліському театральному інституті, а 1997 року затверджений на посаду генерального редактора журналу «Мнатобі».

1999 року роман «Авелум» номінують на здобуття Нобелівської премії з літератури. Таким чином, Отар Чиладзе стає першим грузинським письменником, що удостоєний честі бути номінованим на таку нагороду.

Помер літератор 1 жовтня 2009 року у віці 76 років. Похований поруч із могилою російського драматурга Олександра Грибоєдова на святій горі Мтацмінда.

== Див. також ==
* [[Тамаз Чиладзе]]
== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* http://vecherniy.kharkov.ua/news/33440/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160815152236/http://vecherniy.kharkov.ua/news/33440/ |date=15 серпня 2016 }}
* http://www.apsny.ge/society/1363712802.php {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304190713/http://apsny.ge/society/1363712802.php |date=4 березня 2016 }}

{{Georgia-bio-stub}}
{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Чиладзе, Отар}}
[[Категорія:Грузинські письменники]]
[[Категорія:Грузинські поети]]
[[Категорія:Радянські поети]]
[[Категорія:Уродженці Тбілісі]]

title: груз. ოთარ ივანეს ძე ჭილაძე

Ім'я при народженні: груз. ოთარ ჭილაძე

Народився: 20 березня 1933 · Сігнагі, Грузинська РСР, СРСР

Помер: 1 жовтня 2009 (76 років) · Тбілісі, Грузія

Поховання: Мтацмінда

Країна: Грузія

Діяльність: поет, прозаїк, драматург, сценарист, перекладач, публіцист, письменник

Alma mater: Тбіліський державний університет

Мова творів: грузинська

Magnum opus: Йшла дорогою людина, Everyone That Findeth Med і The Iron Theatred

Брати, сестри: Тамаз Чиладзе

Нагороди: Державна премія Грузинської РСР імені Шота Руставеліd State Prize of Georgiad премія Іллі Чавчавадзеd

груз. ოთარ ივანეს ძე ჭილაძე: Отар Чиладзе у Вікісховищі


text:
# Цецилієва дорога
Цецилієва дорога (лат. Via Cecilia  або Caecilia) — римська дорога, яка відгалужувалась від Соляної дороги за 35 миль (56 км) від Риму
та йшла через Амітернум (лат. Amiternum) до міста Атрі на адріатичного узбережжя.
Відгалуження дороги проходило через Interamnia Praetuttiorum (зараз Терамо) та імовірно досягало адріатичного узбережжя біля Castrum Novum (зараз Джуліанова) на відстані близько 150 км від Риму.
Достеменно невідомо, хто збудував дорогу. Найімовірніше, вона була побудована в 142 році до н.е. консулом Луцієм Цецилієм Метеллом Кальвом або в 117 році до н.е. Луцієм Цецилієм Метеллом Діадематом (консул в 117 р. до н.е.,цензор в 115 р. до н.е. ).

title: Цецилієва дорога

wikitext:
[[Image:Italy topographic map-ancient Roman roads.svg|thumb|right|300px|Римські дороги в Італії]]
'''Цецилієва дорога''' ({{lang-la|Via Cecilia  або Caecilia}}) — [[римські дороги|римська дорога]], яка відгалужувалась від [[Соляна дорога (Рим)|Соляної дороги]] за 35 миль (56 км) від [[Рим]]у
та йшла через [[Амітернум]] ({{lang-la|Amiternum}}) до міста [[Атрі]] на [[Адріатичне море|адріатичного узбережжя]].
Відгалуження дороги проходило через ''Interamnia Praetuttiorum'' (зараз [[Терамо]]) та імовірно досягало адріатичного узбережжя біля ''Castrum Novum'' (зараз [[Джуліанова]]) на відстані близько 150 км від Риму.

Достеменно невідомо, хто збудував дорогу. Найімовірніше, вона була побудована в 142 році до н.е. [[консул]]ом [[Луцій Цецилій Метелл Кальв|Луцієм Цецилієм Метеллом Кальвом]] або в 117 році до н.е. [[Луцій Цецилій Метелл Діадемат|Луцієм Цецилієм Метеллом Діадематом]] ([[консул]] в 117 р. до н.е.,[[Цензор (Давній Рим)|цензор]] в 115 р. до н.е. ).

== Джерела ==
*C. Hulsen, in ''Notizie degli Scavi'' (1896), 87 seq. N. Persichetti in ''Romische Mitteilungen'' (1898), 193 seq.: (1902), 277 seq.

{{Римські дороги}}

[[Категорія:Давньоримські дороги]]


text:
# Вілтон (переписна місцевість, Мен)
Вілтон (англ. Wilton) — переписна місцевість (CDP) в США, в окрузі Франклін штату Мен. Населення — 2071 особа (2020).

## Географія
Вілтон розташований за координатами 44°35′34″ пн. ш. 70°14′11″ зх. д. / 44.59278° пн. ш. 70.23639° зх. д. (44.592754, -70.236456).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році переписна місцевість мала площу 12,92 км², з яких 10,60 км² — суходіл та 2,33 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у переписній місцевості мешкало 2198 осіб у 916 домогосподарствах у складі 581 родини. Густота населення становила 170 осіб/км².  Було 1105 помешкань (86/км²).
Расовий склад населення:
| - 95,6 % — білих - 0,9 % — азіатів - 0,8 % — чорних або афроамериканців - 0,6 % — корінних американців |

До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 1,2 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 24,1 % — особи молодші 18 років, 60,9 % — особи у віці 18—64 років, 15,0 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 38,9 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 96,2 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,4 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 47 853 долари США (медіана — 38 969), а середній дохід на одну сім'ю — 53 504 долари (медіана — 40 417). За межею бідності перебувало 19,5 % осіб, у тому числі 22,2 % дітей у віці до 18 років та 9,5 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 896 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 25,1 %, виробництво — 15,0 %, фінанси, страхування та нерухомість — 13,6 %.

title: Вілтон (переписна місцевість, Мен)

wikitext:
{{Otherplaces|Вілтон}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = переписна місцевість
|українська назва   = Вілтон
|оригінальна назва  = {{lang-en|Wilton}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Мен (штат){{!}}Мен
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Франклін (округ, Мен)|Франклін]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 12,92
|висота центру НП   = 168
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 170,12
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = −5
|DST                    = −4
|телефонний код         = 207
|поштовий індекс        = 04294
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 2385815
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Вілтон''' ({{lang-en|Wilton}}) — [[переписна місцевість]] (''CDP'') в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Франклін (округ, Мен)|Франклін]] штату [[Мен (штат)|Мен]]. Населення — 2071 особа (2020).

== Географія ==
Вілтон розташований за координатами {{Coord|44|35|34|N|70|14|11|W|type:city_region:US-DE}} (44.592754, -70.236456){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році переписна місцевість мала площу 12,92 км², з яких 10,60 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 2,33 км² — [[водойма|водойми]].

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align =  left
| 2010 = 2198
| 2020 = 2071
| estyear =
| estimate =
| estref =
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref name="DecennialCensus">{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=Census of Population and Housing|publisher=Census.gov|accessdate=4 червня 2016|archive-date=19 липня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180719124258/https://www.census.gov//prod/www/decennial.html}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у переписній місцевості мешкало {{formatnum:2198}} осіб у 916 домогосподарствах у складі 581 родини. [[Густота населення]] становила 170 осіб/км².  Було 1105 помешкань (86/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 95,6 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 0,9 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,8 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 0,6 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
|}
До двох чи більше рас належало 1,9 %. Частка іспаномовних становила 1,2 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 24,1 % — особи молодші 18 років, 60,9 % — особи у віці 18—64 років, 15,0 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 38,9 року. На 100 осіб жіночої статі у переписній місцевості припадало 96,2 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 90,4 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:47853}} [[Долар США|долари США]] (медіана — {{formatnum:38969}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:53504}} долари (медіана — {{formatnum:40417}}). За межею бідності перебувало 19,5 % осіб, у тому числі 22,2 % дітей у віці до 18 років та 9,5 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило 896 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 25,1 %, виробництво — 15,0 %, фінанси, страхування та нерухомість — 13,6 %.

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
}}

{{Бібліоінформація}}
{{Франклін (округ, Мен)}}

[[Категорія:Переписні місцевості Мену]]
[[Категорія:Населені пункти округу Франклін (Мен)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Мен

Округ: Франклін

Густота населення: 170,12 осіб/км²

Часовий пояс: UTC−5, влітку UTC-4

OSM: ↑2535179 ·R (Франклін)


text:
# Тандара Кайшета
Тандара Кайшета  (порт. Tandara Caixeta, 30 жовтня 1988) — бразильська волейболістка, олімпійська чемпіонка. Діагональна нападаюча. Олімпійська чемпіонка 2012 та срібний призер на іграх 2020.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада   | Дисципліна | Місце |
| ----------- | ---------- | ----- |
| Лондон 2012 | волейбол   | 1     |

title: Тандара Кайшета

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Tandara Caixeta
| повне_ім'я =
| зображення =
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[бразильці|бразилійка]]
| місце_проживання =
| дата_народження = 30.10.1988
| місце_народження = [[Бразиліа]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 184 см
| вага = 87 кг
| вебсторінка  =
| країна = [[Бразилія]]
| вид_спорту = [[волейбол]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб = Osasco VC, Osasco (BRA)
| команда =
| нац._збірна = {{Vbw|BRA}}
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів = 2021
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalOlympic}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]]|  волейбол}}
| show-medals = yes
}}
'''Тандара Кайшета ''' ({{lang-pt|Tandara Caixeta}}, [[30 жовтня]] [[1988]]) — [[Бразилія|бразильська]] [[волейбол]]істка, [[олімпійська чемпіонка]]. Діагональна нападаюча. Олімпійська чемпіонка 2012 та срібний призер на іграх 2020.

== Виступи на Олімпіадах ==

{|class = "wikitable"
!Олімпіада!! Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]] ||  [[Волейбол на літніх Олімпійських іграх 2012 (жінки)|волейбол]] || 1
|-

|}

== Джерела ==
* {{cite web
|url=https://profiles.worldofvolley.com/wov-community/players/7226/tandara-alves-caixeta.html
|title=Tandara Caixeta
|publisher=WorldofVolley
|language=англійська
|accessdate=18 січня 2021
|archive-date=18 січня 2022
|archive-url=https://web.archive.org/web/20220118141042/https://profiles.worldofvolley.com/wov-community/players/7226/tandara-alves-caixeta.html
|url-status=no
}}
* {{cite web
|url=https://women.volleybox.net/ru/tandara-caixeta-p1315/clubs
|title=Tandara Caixeta
|publisher=[https://women.volleybox.net/what-is-volleybox women.volleybox.net]
|language=англійська
|accessdate=18 січня 2021
|archive-date=2 листопада 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20211102141727/https://women.volleybox.net/ru/tandara-caixeta-p1315/clubs
|url-status=no
}}

{{Жіноча збірна Бразилії з волейболу. Олімпійські ігри 2012}}
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{Olympic-medalist-stub}}
{{Volleyball-bio-stub}}
{{Brazil-sport-bio-stub}}

{{DEFAULTSORT:Кайшета Тандара}}
[[Категорія:Бразильські волейболістки]]
[[Категорія:Олімпійські чемпіони з волейболу]]
[[Категорія:Бразильські олімпійські чемпіони]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 2012]]
[[Категорія:Волейболісти на літніх Олімпійських іграх 2012]]
[[Категорія:Уродженці Бразилії (міста)]]
[[Категорія:Призери Панамериканських ігор 2011 року]]
[[Категорія:Бразильські срібні олімпійські медалісти]]
[[Категорія:Волейболісти на літніх Олімпійських іграх 2020]]
[[Категорія:Спортсмени Ріо-де-Жанейро]]
[[Категорія:Спортсмени Сан-Паулу]]
[[Категорія:Спортсмени Белу-Орізонті]]
[[Категорія:Призери літніх Олімпійських ігор 2020]]
[[Категорія:Спортсмени Бразилії (міста)]]
[[Категорія:Спортсмени Озаску]]
[[Категорія:Спортсмени Кампінаса]]
[[Категорія:Спортсмени Шеньчженя]]
[[Категорія:Бразильські чемпіони Панамериканських ігор]]

title: Загальна інформація

Національність: бразилійка

Громадянство: Бразилія

Народження: 30 жовтня 1988 (36 років) · Бразиліа

Вага: 87 кг

title: Спорт

Країна: Бразилія

Вид спорту: волейбол

Клуб: Osasco VC, Osasco (BRA)

Команда: Osasco Voleibol Clubed, Brazil women's national volleyball teamd, Q86733332?, Q9634077?, Esporte Clube Pinheiros (women's volleyball)d, Associação Desportiva Brusqued, Grêmio Recreativo e Esportivo Reunidasd, Osasco Voleibol Clubed, Serviço Social da Indústria-SPd, Q3652034?, Praia Clubed, Minas Tênis Clubed, Osasco Voleibol Clubed, Guangdong Evergrande Women's Volleyball Clubd і Rio de Janeiro Vôlei Clubed

Нац. збірна: Бразилія

title: Олімпійські ігри

Золото: Лондон 2012 · волейбол


text:
# HD182308
HD182308 — хімічно пекулярна зоря спектрального класу B9, що має видиму зоряну величину в смузі V приблизно  6,5.
Вона  розташована на відстані близько 901,0 світлових років від Сонця.

## Пекулярний хімічний склад
Зоряна атмосфера HD182308 має підвищений вміст
Hg
.

title: HD182308

wikitext:
{{Starbox begin
| назва = HD182308}}
<!-- {{Starbox image
| зображення =
| підпис = HD182308}}-->
{{Starbox observe
| епоха = [[J2000,0]]
| сузір’я= <!--[[ (сузір'я)|]]-->
| пр_сходж = {{RA|19|19|46,14}}
| схилення= {{DEC|+64|23|26,9}}
| вид_вел =  6,52<ref name=CPcat>Renson P., Manfroid J., '''General catalogue of Ap, HgMn and Am stars''', 2009, A&A...498..961</ref>
}}
{{Starbox character
| клас = [[Зорі спектрального класу B|B9]]
| V =  6,505±0,006<ref name=HIPcat>ESA,  1997, '''The Hipparcos Catalogue''', ESA SP-1200</ref>
| B =  6,392±0,005<ref name=HIPcat/>
| u-b = -0,48
| b-v = -0,098±0,007<ref name=HIPcat/>
| r-i =
| змінна =
}}
{{Фотометрія Стрьомґрена
| b-y = -0,03
| m1 =  0,10
| c1 =  0,57
| hb =  2,70<ref name=CPcat/>
}}
{{Фотометрія Гіппаркос
| hmax =  6,480<ref name=HIPcat/>
| hmin =  6,500<ref name=HIPcat/>
}}
{{Starbox astrometry
| рад_швидк =
| пс =    -1,07± 0,55<ref name=HIPcat/>
| схилення =    8,69± 0,52<ref name=HIPcat/>
| паралакс =   3,62
| п_похибка =   0,49<ref name=HIPcat/>
| відстань_ср =    900,98
| відстань_пс =    276,24
| абс_вел =
}}
{{Starbox detail
| світність =
| обертання =
| температура =
| маса =
| vsini =
| lg_g =
| метал =
| радіус =
| вік=
}}
{{Starbox catalog
| назви =
[[Henry Draper Catalogue|HD]] 182308,
[[Hipparcos Catalogue|HIP]] 94993,
[[Bright Star Catalogue|HR]] 7361,
[[Боннський огляд|BD+64 1344]],
[[Каталог опорних зір|GSC]] 4225-2352
}}
{{Starbox reference
| Simbad= HD182308
}}
{{Starbox end}}

'''HD182308''' — [[хімічно пекулярна зоря]] [[спектральна класифікація зір|спектрального класу]] [[Зорі спектрального класу B|B9]], що має [[видима зоряна величина|видиму зоряну величину]] в [[Система UBV|смузі V]] приблизно  6,5.<ref name=CPcat />
Вона <!-- знаходиться у [[сузір'я|сузір'ї]] [[ (сузір'я)|]]  й --> розташована на відстані близько 901,0 [[світловий рік|світлових років]] від [[Сонце|Сонця]].<ref name=HIPcat/>

==Пекулярний хімічний склад==

[[Зоряна атмосфера]] HD182308 має підвищений вміст
[[ртуть|Hg]]
.<ref name=CPcat />

== Див. також ==

* [[Перелік HgMn-зір]]
* [[Ртутно-манганова зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір (18h-20h)]]
* [[Хімічно пекулярна зоря]]
* [[Перелік хімічно пекулярних зір з пониженим вмістом гелію]]
* [[Хімічно пекулярна зоря з пониженим вмістом гелію]]
* [[Перелік Am-зір]]
* [[Am-зоря]]

== Джерела ==
{{Reflist}}

<!--[[Категорія: (сузір'я)|]]-->
[[Категорія:Хімічно пекулярні зорі]]
[[Категорія:Зорі головної послідовності спектрального  класу B9]]
[[Категорія:HD182000-182999|3]]

{{astro-stub}}

title: HD182308

title: Характеристики

title: Дані фотометрії Стрьомґрена

title: Дані фотометрії Гіппаркос

title: Астрометрія

Власний рух (μ): за пр. піднес.: -1,07± 0,55 мас/рік · за схиленням: 8,69± 0,52 мас/рік

Відстань: 900,98 світлових років · 276,24 парсек

title: Подробиці

Маса: M☉

title: Інші позначення

title: Посилання

SIMBAD: дані для HD182308


text:
# Сас ІІ
Сас II (пол. Sas II) — шляхетський герб, різновид герба Саса.

## Опис герба
У червоному полі золотий півмісяць боком вниз, над ним — між двома золотими зірками — срібна стріла вгору. У клейноді сім павичевих пір'їн, що пронизані срібною стрілою ліворуч.

## Геральдичний рід
Черкавські (Czerkawski), Димитрашки  (Dymitraszek), Хошовські (Hoszowski), Комарницькі  (Komarnicki), Козловські (Kozłowski), Кунічки (Kunicki), Пальмітовські (Palmitowski), Пасхальські (Paschalski), Подмичальські (Podmichalski), Порембальські (Porembalski), Поребальські (Porębalski), Пшежовецькі (Przewoziecki), Ззул-Думінські (Szułho-Dumiński).

title: Сас ІІ

wikitext:
{{Картка герба
|назва              = Сас ІІ
|зображення         = POL_COA_Sas_II.svg
|зображення_розмір  = 200
|середній           =
|середній_розмір    =
|середній_підпис    =
|малий              =
|малий_розмір       =
|малий_підпис       =
|зображення2        =
|зображення2_розмір =
|зображення2_підпис =
|зображення3        =
|зображення3_розмір =
|зображення3_підпис =
|носій              =
|дата_затвердження  =
|нашоломник         =
|корона             =
|шолом              =
|щит                =
|щитотримачі        =
|основа             =
|девіз              =
|ордени             =
|інші_елементи      =
|ранні_версії       =
|використання       =
}}

'''Сас II (пол. Sas II)''' — шляхетський герб, різновид герба [[Сас (герб)|Саса]].

== Опис герба ==
У червоному полі золотий півмісяць боком вниз, над ним — між двома золотими зірками — срібна стріла вгору. У [[Нашоломник|клейноді]] сім павичевих пір'їн, що пронизані срібною стрілою ліворуч.

== Найперша згадка ==

== Геральдичний рід ==
Черкавські (Czerkawski), Димитрашки  (Dymitraszek), Хошовські (Hoszowski), Комарницькі  (Komarnicki), Козловські (Kozłowski), Кунічки (Kunicki), Пальмітовські (Palmitowski), Пасхальські (Paschalski), Подмичальські (Podmichalski), Порембальські (Porembalski), Поребальські (Porębalski), Пшежовецькі (Przewoziecki), Ззул-Думінські (Szułho-Dumiński).

== Джерела ==
* Tadeusz Gajl: Herbarz polski od średniowiecza do XX wieku: ponad 4500 herbów szlacheckich 37 tysięcy nazwisk 55 tysięcy rodów. L&L, 2007. ISBN 978-83-60597-10-1.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Різновиди герба Сас}}
[[Категорія:Шляхетські герби]]
[[Категорія:Родові герби]]
[[Категорія:Польські родові герби]]
[[Категорія:Українські родові герби]]
[[Категорія:Литовські родові герби]]


text:
# Мати (фільм, 1955)
«Мати» (рос. «Мать») — український радянський художній фільм 1955 року, революційна драма режисера Марка Донського, екранізація однойменного роману Максима Горького.

## Сюжет
Пелагея Нилівна Власова (Віра Марецька) спостерігає за революційною діяльністю свого сина Павла (Олексій Баталов), поступово розуміючи всю значимість подій, що відбуваються. Вражена ув'язненням Павла, Власова вступає до лав революційного руху...

## У ролях
- Віра Марецька — Пелагея Власова
- Олексій Баталов — Павло Власов
- Никифор Колофідін — Михайло Власов
- Андрій Петров — Андрій Находка

## Цікаві факти
- Перша роль у кіно Олега Борисова (підпільник).
- В екранізації 1926 (реж. В. Пудовкін) роль Павла зіграв дядько Олексія Баталова Микола Баталов.

## Знімальна група
- Режисер: Марк Донськой
- Автори сценарію: Микола Коварский, Марк Донськой
- Оператор: Олексій Мішурин
- Художник-постановник: Вульф Агранов
- Композитор: Лев Шварц
- Звукооператор: Аріадна Федоренко
- Монтаж: Н. Горбенко
- Художник-гример: Яків Грінберг
- Художник по костюмах: Катерина Гаккебуш
- Директор картини: Борис Жолков

title: Мати (фільм, 1955)

wikitext:
{{значення|Мати (значення){{!}}Мати|тип=фільм}}
{{фільм|зображення=Mother_(1955_film).jpg}}
'''«Мати»''' ({{lang-ru|«Мать»}}) — український радянський художній фільм 1955 року, революційна драма режисера [[Донськой Марко Семенович|Марка Донського]], екранізація однойменного роману [[Максим Горький|Максима Горького]].

== Сюжет ==
Пелагея Нилівна Власова ([[Марецька Віра Петрівна|Віра Марецька]]) спостерігає за революційною діяльністю свого сина Павла ([[Баталов Олексій Володимирович|Олексій Баталов]]), поступово розуміючи всю значимість подій, що відбуваються. Вражена ув'язненням Павла, Власова вступає до лав революційного руху...

== У ролях ==
* [[Марецька Віра Петрівна|Віра Марецька]] — ''Пелагея Власова
* [[Баталов Олексій Володимирович|Олексій Баталов]] — ''Павло Власов
* [[Колофідін Никифор Григорович|Никифор Колофідін]] — ''Михайло Власов
* [[Петров Андрій Олексійович|Андрій Петров]] — ''Андрій Находка

== Цікаві факти ==
* Перша роль у кіно [[Борисов Олег Іванович|Олега Борисова]] (підпільник).
* В екранізації 1926 (реж. [[Пудовкін Всеволод Іларіонович|В. Пудовкін]]) роль Павла зіграв дядько Олексія Баталова [[Баталов Микола Петрович|Микола Баталов]].

== Знімальна група ==
* Режисер: [[Донськой Марко Семенович|Марк Донськой]]
* Автори сценарію: [[Коварський Микола Аронович|Микола Коварский]], [[Донськой Марко Семенович|Марк Донськой]]
* Оператор: [[Мішурин Олексій Олександрович|Олексій Мішурин]]
* Художник-постановник: [[Агранов Вульф Йосипович|Вульф Агранов]]
* Композитор: [[Шварц Лев Олександрович|Лев Шварц]]
* Звукооператор: [[Федоренко Аріадна Никифорівна|Аріадна Федоренко]]
* Монтаж: Н. Горбенко
* Художник-гример: [[Грінберг Яків Львович|Яків Грінберг]]
* Художник по костюмах: [[Гаккебуш Катерина Михайлівна|Катерина Гаккебуш]]
* Директор картини: [[Жолков Борис Михайлович|Борис Жолков]]

== Див. також ==
* [[Мати (фільм, 1926)]]
* [[Мати (фільм, 1989)]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Imdb title | 0048359}}

{{USSR-film-stub}}
{{Фільми Марка Донського}}
{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Фільми 1955]]
[[Категорія:Фільми СРСР 1955]]
[[Категорія:Фільми кіностудії імені Олександра Довженка]]
[[Категорія:Фільми-драми СРСР]]
[[Категорія:Фільми російською мовою]]
[[Категорія:Фільми Марка Донського]]
[[Категорія:Екранізації творів Максима Горького]]
[[Категорія:Екранізації радянських літературних творів]]
[[Категорія:Екранізації російських літературних творів]]
[[Категорія:Екранізації романів]]

title: рос. Мать

Жанр: драматичний фільм

Режисер: Донськой Марко Семенович

Продюсер: Козир Олександр Хомич

Сценарист: Коварський Микола Аронович

У головних · ролях: Марецька Віра Петрівна, Баталов Олексій Володимирович, Борисов Олег Іванович і Тетяна Пілецька

Оператор: Мішурин Олексій Олександрович

Композитор: Шварц Лев Олександрович

Кінокомпанія: Кіностудія ім. О. Довженка

Мова: російська


text:
# Піднімаючи пісочний годинник
«Піднімаючи пісочний годинник» (англ. Bearing an Hourglass) — фентезійний роман американського письменника Пірса Ентоні. Друга з восьми книг серії «Втілення безсмертя».

## Життєпис
Через деякий час у майбутньому (про що свідчить набагато досконаліша, ніж у першій історії, технологія, яка використовується), Нортон — чоловік років сорока — живе мандрівним життям, коли привид на ім’я Гавейн просить його стати батьком дитини своїй дружині Орлін, в яку Нортон зрештою закохується. Гея, Втілення Природи, створює дитину за подобою Гавейна, щоб його кровна лінія продовжувалася. На жаль, через рецесивне захворювання, яке є в родині Гавейна, дитина помирає. Невдовзі Орлін покінчує життя самогубством.
Оплакуючи Орлін, Нортон відновлює свою подорож, під час якої до нього звертається Гавейн. Намагаючись загладити свою помилку, привид повідомляє Нортону про відкриття офісу Часу (Хронос), який керує всіма земними аспектами часу. Ґавейн пояснює, що особа, яка обіймає посаду Хроноса, живе назад у часі до моменту свого народження чи зачаття — ніхто в книзі не впевнений, що це саме. Привид пояснює, що, живучи назад, Нортон може продовжувати бачити Орлін, оскільки вона все ще жива в минулому. Нортон погоджується, і Гавейн веде його до місця, де майбутній посадовець Часу, попередник Нортона, передасть Нортону пісочний годинник.
Нортон одразу ж починає жити життям назад у часі, хоча він може тимчасово піти вперед, щоб взаємодіяти з іншими. Однак коли він живе задом наперед, його не видно смертним. Нортон експериментує зі своїм пісочним годинником, визнаним усіма Втіленнями як найпотужніший магічний пристрій у світі, щоб зупинити та/або повернути час назад, подорожувати на багато мільйонів років у минуле Землі та працювати з Втіленням Долі, якому потрібно його пісочний годинник, щоб допомогти залагодити клубки в її нитках долі.
Оскільки Нортон живе назад у часі, його минуле — це майбутнє всіх інших, що робить його ізольованим персонажем навіть серед інших Втілень. Він також усвідомлює, що це унеможливить стосунки з Орлін, яка живе вперед. Однак у нього роман із Клото, наймолодшим аспектом Долі. Це водночас незручно та інтригуюче для Нортона, оскільки її минуле — це і його майбутнє.
Потім у його новій резиденції в Чистилищі Нортона відвідує Сатана, який повідомляє Нортону, що хоча він може подорожувати куди завгодно в часі зі своїм пісочним годинником, але не може залишити Землю. Сатана стверджує, що має владу подорожувати по всьому всесвіту, оскільки зло пронизує всю реальність, і дає Нортону деякі зразки цієї здатності, змушуючи його подорожувати на інші планети, де, як стверджує Сатана, час тече у зворотному напрямку, дозволяючи Нортону жити нормально і втягнуться як у космічну оперу («Bat Durston and the BEMS»), так і в епічну фантастичну пригоду. Сатана пропонує Нортону можливість мати цю силу, якщо Нортон надасть Сатані послугу; повернутися на 20 років назад і врятувати людину від самогубства.
Нортон повертається в минуле, щоб перевірити цього молодого чоловіка, але після консультацій з іншими Втіленнями йому повідомляють, що цей чоловік є поточним посадовцем Втілення Смерті (Танатос — іншими словами, Зейн з попереднього роману) і що саме спроба самогубства Зейна привела його до цієї посади. Цей чоловік потрібен як Танатос, щоб захистити свою дівчину, Луну Кафтан, від злодійства Сатани, щоб вона могла піти в політику та виконати пророцтво про перешкоду Сатані.
Однак реліквія, яку Сатана дав Нортону, виявилася переодягненим демоном. Коли Нортон повернувся назад у часі, демон висадився на декілька років у минуле, щоб не дати Луні піти в політику (демон дає діючому політику протиотруту, щоб врятувати його життя для того, щоб Луна не зайняла його позицію на дострокових виборах). Через деякі обмеження пісочного годинника перехопити цього демона важко, але Нортону зрештою вдається його зупинити.
Не здаючись, Сатана здійснює ще одну спробу, заманивши Нортона в пастку на одній з інших планет, на якій він мав пригоду. Не знаючи, як повернутися додому, Нортон починає гратися з пісочним годинником, подорожує від початку спостережуваного Всесвіту й аж до його кінця (від Великого вибуху до точки, коли вся матерія опинилася в пастці чорних дір). Він усвідомлює, що його пригоди відбувалися не на інших планетах, а на складних етапах в історії Землі, Сатана використовував промитих мізків акторів і пісочний годинник Хроноса, щоб контролювати плин часу для маніпуляції над Нортоном.
Згодом Нортон дізнається, що демон, який створив ілюзію, був приєднаний до нього, і знову висадився в певний момент у минулому, через два роки після подій першої книги, щоб розпочати кампанію з дискредитації Луни, щоб вона не змогла балотуватися на посаду. Він повертається в минуле до вище вказаної точки і використовує свій пісочний годинник, щоб показати світові все погане, що станеться, якщо Луна не буде обрана. Більше не обдурений ілюзією Сатани, Нортон виявляє, що може піймати його в часову петлю. Зазнавши поразки, Сатана припиняє спроби використовувати Нортона.

## Літературне значення та відгуки
Джекі Кассада в рецензії Library Journal зазначає, що «Серед обширних і часто заплутаних міркувань про природу добра і зла, часу і простору, магії та науки, нестримний гумор Ентоні проявляється несподіваним чином. Далеке від того, щоб бути похмурим – чи навіть алегоричним – це продовження «На блідому коні» сподобається великій читацькій аудиторії Ентоні».
Дейвід Ленгфорд зробив рецензію на «Піднімаючи пісочний годинник» для White Dwarf №70 де зазначив, що «цікаві ідеї ховаються в шлаку».

title: Піднімаючи пісочний годинник

wikitext:
{{Літературний твір
|назва           =  Піднімаючи пісочний годинник
|оригінальна назва = Bearing an Hourglass
|зображення      =
|підпис          =
|автор           = [[Пірс Ентоні]]
|жанр            = [[фентезі]]
|мова оригіналу  = [[Англійська мова|англійська]]
|написаний       =
|публікація      = [[1982]]
|видання         =
|видавництво     = [[Дель Рей Букс]]
|публікація_українською_мовою  =
|переклад        =
|ISBN-13         = 978-0-345-31314-0
|ISBN-10         =
|нагороди        =
|попередник      = «[[На блідому коні]]»
|наступник       = «З заплутаним мотком»
|сайт            =
|wikiquote       =
|wikisource      =
}}
'''«Піднімаючи пісочний годинник»''' ({{lang-en|Bearing an Hourglass}}) — [[фентезі]]йний роман американського письменника [[Пірс Ентоні|Пірса Ентоні]]. Друга з восьми книг серії «Втілення безсмертя».

== Життєпис ==
Через деякий час у майбутньому (про що свідчить набагато досконаліша, ніж у першій історії, технологія, яка використовується), Нортон — чоловік років сорока — живе мандрівним життям, коли привид на ім’я Гавейн просить його стати батьком дитини своїй дружині Орлін, в яку Нортон зрештою закохується. Гея, Втілення Природи, створює дитину за подобою Гавейна, щоб його кровна лінія продовжувалася. На жаль, через рецесивне захворювання, яке є в родині Гавейна, дитина помирає. Невдовзі Орлін покінчує життя самогубством.

Оплакуючи Орлін, Нортон відновлює свою подорож, під час якої до нього звертається Гавейн. Намагаючись загладити свою помилку, привид повідомляє Нортону про відкриття офісу Часу ([[Хронос]]), який керує всіма земними аспектами часу. Ґавейн пояснює, що особа, яка обіймає посаду Хроноса, живе назад у часі до моменту свого народження чи зачаття — ніхто в книзі не впевнений, що це саме. Привид пояснює, що, живучи назад, Нортон може продовжувати бачити Орлін, оскільки вона все ще жива в минулому. Нортон погоджується, і Гавейн веде його до місця, де майбутній посадовець Часу, попередник Нортона, передасть Нортону пісочний годинник.

Нортон одразу ж починає жити життям назад у часі, хоча він може тимчасово піти вперед, щоб взаємодіяти з іншими. Однак коли він живе задом наперед, його не видно смертним. Нортон експериментує зі своїм пісочним годинником, визнаним усіма Втіленнями як найпотужніший магічний пристрій у світі, щоб зупинити та/або повернути час назад, подорожувати на багато мільйонів років у минуле Землі та працювати з Втіленням Долі, якому потрібно його пісочний годинник, щоб допомогти залагодити клубки в її нитках долі.

Оскільки Нортон живе назад у часі, його минуле — це майбутнє всіх інших, що робить його ізольованим персонажем навіть серед інших Втілень. Він також усвідомлює, що це унеможливить стосунки з Орлін, яка живе вперед. Однак у нього роман із [[Клото]], наймолодшим аспектом Долі. Це водночас незручно та інтригуюче для Нортона, оскільки її минуле — це і його майбутнє.

Потім у його новій резиденції в Чистилищі Нортона відвідує Сатана, який повідомляє Нортону, що хоча він може подорожувати куди завгодно в часі зі своїм пісочним годинником, але не може залишити Землю. Сатана стверджує, що має владу подорожувати по всьому всесвіту, оскільки зло пронизує всю реальність, і дає Нортону деякі зразки цієї здатності, змушуючи його подорожувати на інші планети, де, як стверджує Сатана, час тече у зворотному напрямку, дозволяючи Нортону жити нормально і втягнуться як у [[Космічна опера|космічну оперу]] («Bat Durston and the BEMS»), так і в епічну фантастичну пригоду. Сатана пропонує Нортону можливість мати цю силу, якщо Нортон надасть Сатані послугу; повернутися на 20 років назад і врятувати людину від самогубства.

Нортон повертається в минуле, щоб перевірити цього молодого чоловіка, але після консультацій з іншими Втіленнями йому повідомляють, що цей чоловік є поточним посадовцем Втілення Смерті (Танатос — іншими словами, Зейн з попереднього роману) і що саме спроба самогубства Зейна привела його до цієї посади. Цей чоловік потрібен як Танатос, щоб захистити свою дівчину, Луну Кафтан, від злодійства Сатани, щоб вона могла піти в політику та виконати пророцтво про перешкоду Сатані.

Однак реліквія, яку Сатана дав Нортону, виявилася переодягненим [[демон]]ом. Коли Нортон повернувся назад у часі, демон висадився на декілька років у минуле, щоб не дати Луні піти в політику (демон дає діючому політику протиотруту, щоб врятувати його життя для того, щоб Луна не зайняла його позицію на дострокових виборах). Через деякі обмеження пісочного годинника перехопити цього демона важко, але Нортону зрештою вдається його зупинити.

Не здаючись, Сатана здійснює ще одну спробу, заманивши Нортона в пастку на одній з інших планет, на якій він мав пригоду. Не знаючи, як повернутися додому, Нортон починає гратися з пісочним годинником, подорожує від початку [[Видимий всесвіт|спостережуваного Всесвіту]] й аж до його кінця (від [[Великий вибух|Великого вибуху]] до точки, коли вся матерія опинилася в пастці [[Чорна діра|чорних дір]]). Він усвідомлює, що його пригоди відбувалися не на інших планетах, а на складних етапах в історії Землі, Сатана використовував промитих мізків акторів і пісочний годинник Хроноса, щоб контролювати плин часу для маніпуляції над Нортоном.

Згодом Нортон дізнається, що демон, який створив ілюзію, був приєднаний до нього, і знову висадився в певний момент у минулому, через два роки після подій першої книги, щоб розпочати кампанію з дискредитації Луни, щоб вона не змогла балотуватися на посаду. Він повертається в минуле до вище вказаної точки і використовує свій пісочний годинник, щоб показати світові все погане, що станеться, якщо Луна не буде обрана. Більше не обдурений ілюзією Сатани, Нортон виявляє, що може піймати його в часову петлю. Зазнавши поразки, Сатана припиняє спроби використовувати Нортона.

== Літературне значення та відгуки ==
Джекі Кассада в рецензії Library Journal зазначає, що «Серед обширних і часто заплутаних міркувань про природу добра і зла, часу і простору, магії та науки, нестримний гумор Ентоні проявляється несподіваним чином. Далеке від того, щоб бути похмурим – чи навіть алегоричним – це продовження «На блідому коні» сподобається великій читацькій аудиторії Ентоні»<ref name="Cassada">{{cite journal|last=Cassada|first=Jackie|date=1 серпня 1984|title=Bearing a Hourglass (Book)|url=https://archive.org/details/sim_library-journal_1984-08_109_13/page/1470|journal=Library Journal|volume=  109|issue= 13|page=1470|issn=0363-0277}}</ref>.

[[Дейвід Ленгфорд]] зробив рецензію на «Піднімаючи пісочний годинник» для [[White Dwarf]] №70 де зазначив, що «цікаві ідеї ховаються в шлаку»<ref name="WD70">{{cite magazine  | last =Langford | first =Dave | author-link =Дейвід Ленгфорд | title =Critical Mass  | magazine =[[White Dwarf]]  | issue =70  | pages =16  | publisher =Games Workshop  | year = October 1985  }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.isfdb.org/cgi-bin/title.cgi?2387 «Піднімаючи пісочний годинник»] на сайті [[Internet Speculative Fiction Database]] {{ref-en}}
[[Категорія:Фентезійні романи 1982]]
[[Категорія:Фентезійні романи США]]
[[Категорія:Фентезійні романи Великої Британії]]

title: Bearing an Hourglass

Жанр: фентезі

Форма: роман

Автор: Пірс Ентоні

Мова: англійська

Видавництво: Дель Рей Букс

Цикл: Incarnations of Immortalityd

Попередній твір: «На блідому коні»

Наступний твір: «З заплутаним мотком»


text:
# Дельфін
Дельфі́н (Delphinus) — рід морських ссавців з родини дельфінових (Delphinidae).

## Назва
У перекладі з давньогрецької δελφίς, δελφύς дослівно означає «утроб», «матка», тобто «риба з маткою».
Нерідко словом «дельфін» позначають всіх зубатих представників ряду китоподібних (підряд дельфіноподібні, або «зубаті кити»). Зокрема, це стосується трьох різних родів родини дельфінових, поширених у морських акваторіях України: фоцени, афаліни і власне дельфіна.

## Систематика
|                                         |  |  |
| Пам'ятна монета НБУ присвячена Дельфіну |  |  |

Дельфін (Delphinus) — типовий рід родини Дельфінові (Delphinidae).
- рід Delphinus — Дельфін
  - Delphinus capensis — Дельфін довгомордий
  - Delphinus delphis — Дельфін білобокий
  - Delphinus tropicalis — Дельфін тропічний

- Delphinus delphis
- Delphinus capensis
- Delphinus tropicalis
- Дельфін звичайний біля берегів Ірландії
- Дельфін капський у затоці Баха-Каліфорнії
- Дельфін на гербі департаменту Луара, Франція

title: Дельфін

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Дельфін
| image = Common dolphin noaa.jpg
| image_width = 270px
| image_caption =
| image2 =
| image2_caption =
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Ссавці]] (Mammalia)
| ordo = [[Китоподібні]] (Cetacea)
| subordo = [[Зубаті кити]] (Odontoceti)
| familia = [[Дельфінові]] (Delphinidae)
| genus = '''Дельфін (''Delphinus'')'''
| genus_authority = [[Карл Лінней|Linnaeus]], 1758
| range_map =
| range_map_width =
| range_map_caption =
| wikispecies = Delphinus
| commons = Category:Delphinus
| itis = 180438
| ncbi = 9728
}}
{{Otheruses}}
'''Дельфі́н''' (''Delphinus'') — рід морських ссавців з родини [[Дельфінові|дельфінових]] (Delphinidae).

== Назва ==
У перекладі з [[Давньогрецька мова|давньогрецької]] {{lang-el2|δελφίς, δελφύς}} дослівно означає [[матка|«утроб», «матка»]], тобто «риба з маткою».

Нерідко словом «дельфін» позначають всіх зубатих представників ряду китоподібних (підряд [[дельфіноподібні]], або «[[зубаті кити]]»). Зокрема, це стосується трьох різних родів родини [[Дельфінові|дельфінових]], поширених у морських акваторіях України: [[фоцена|фоцени]], [[афаліна|афаліни]] і власне дельфіна.

== Систематика ==
{{double image|right|Дельфін аверс.jpg|120|Дельфін реверс.jpg|120|[[Дельфін (срібна монета)|Пам'ятна монета НБУ присвячена Дельфіну]]}}
Дельфін (''Delphinus'') — [[типовий рід]] родини [[Дельфінові]] ([[Delphinidae]]).

* рід ''[[Delphinus]]'' — Дельфін
** ''[[Delphinus capensis]]'' — [[Дельфін довгомордий]]
** ''[[Delphinus delphis]]'' — [[Дельфін білобокий]]
** ''[[Delphinus tropicalis]]'' — [[Дельфін тропічний]]

<gallery>
Cetacea range_map Short-beaked Common Dolphin.PNG | ''[[Delphinus delphis]]''
Cetacea range_map Long-beaked Common Dolphin.PNG | ''[[Delphinus capensis]]''
Delphinus tropicalis range_map.svg | ''[[Delphinus tropicalis]]''
Common Dolphin.jpg|Дельфін звичайний біля берегів Ірландії
Delfin Saltarín.jpg|Дельфін капський у затоці [[Баха-Каліфорнія|Баха-Каліфорнії]]
Blason département fr Loire.svg|Дельфін на гербі департаменту [[Луара (департамент)|Луара]], Франція
</gallery>

== Див. також ==
* [[Дельфін (сузір'я)]]
* [[Посмішка дельфіна]]
* [[Тварини-символи]]
* [[Афродіта]] (дельфін — один з її атрибутів)

== Джерела ==
[http://www.bucknell.edu/msw3/browse.asp?id=14300043 Рід Дельфін (''Delphunus'')] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110624084702/http://www.bucknell.edu/msw3/browse.asp?id=14300043 |date=24 червня 2011 }} // [[Види ссавців світу]], 2005 (англ.).

{{Taxonbar|from1=Q312257|from2=Q207114}}

[[Категорія:Тварини-символи]]
[[Категорія:Дельфін|*]]
[[Категорія:Дельфінові]]
[[Категорія:Роди ссавців України]]

title: ?Дельфін

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Китоподібні (Cetacea)

Підряд: Зубаті кити (Odontoceti)

Родина: Дельфінові (Delphinidae)

Рід: Дельфін (Delphinus) · Linnaeus, 1758

Віківиди: Delphinus


text:
# Школа ім. Лесі Українки (Мельбурн)
Шко́ла ім. Ле́сі Украї́нки, також відома як Украї́нська Шко́ла в Нобл Па́рку, Мельбурн (англ. Ukrainian Community School in Noble Park, Melbourne) — суботня школа, яка спеціалізується на вивченні української мови, літератури, історії, географії і культури. Заснована у 1954 році.

## Історія
Школа була заснована Григорієм Дацковим у 1954 році. Першою вчителькою працювала Тетяна Сліпецька, яка в майбутньому стала директором школи. Спочатку школу відвідували 8 учнів. Перші заняття відбувалися безпосередньо у невеликому будиночку родини Сліпецьких.
В 1960 році було отримано дозвіл на користування приміщенням католицької школи в Нобл Парку з оплатою 100 фунтів на рік. На цей час уже налічувалося 43 учні. Більшість учнів походило із сімей, які у роки Другої Світової Війни були відправлені на примусові роботи до Німеччини, а після капітуляції Третього Рейху, побоюючись сталінських репресій в СРСР, перебралися до Австралії.
У 1962 році у Нобл Парку було організоване відділення Об'єднання Українців. Через рік українська громада придбала 20 соток землі, було розпочате будівництво будинку Народного Дому. Керував будівництвом Мирослав Сліпецький, чоловік Тетяни Сліпецької. Всі роботи по будівництву виконували волонтери української громади на безоплатних засадах.
7 лютого 1969 школа перебралася до збудованого будинку Народного Дому української громади, який займає по сьогодні.
У зв'язку зі збільшенням кількості учнів до 100 чоловік у 1982 приміщення школи було розширено, зокрема було збудоване приміщення клубу.

## Навчальний курс
Школа проводить навчання для учнів усіх вікових груп. Для дітей дошкільного віку працює дитячий садок.
Школа акредитована урядом штату Вікторія для проведення викладання української мови, як іноземної, згідно Вікторіанського Сертифікату Освіти (англ. Victorian Certificate of Education). Бали отримані на тестах з української мови враховуються у конкурсі для вступу до університетів Австралії.
Крім вивчення української мови, літератури, історії, географії і культури в школі проводиться факультативне викладання Слова Божого православними і греко-католицькими священиками.
Навчання проходять по суботам з 9:00 до 13:45. Навчальні чверті відповідають таким у загальноосвітніх школах штату Вікторія.
Після закінчення школи можна продовжити вивчення української мови на однойменній кафедрі університету Монаша.

## Стипендії
Власники компанії «MIMIVIC GROUP» Марія і Віктор Рудевичі за сприяння  університету Монаша найкращим учням школи надають стипендію в розмірі від 100 до 2500 доларів в залежності від віку і успіхів у навчанні.

## Розташування
Школа знаходиться в районі-передмісті Великого Мельбурну Нобл Парк (англ. Noble Park, укр. Шляхетний Парк), муніципалітету Великий Данденонг (англ. Greater Dandenong). В 30 хвилинах їзди автомобільними шляхами від центра Мельбурна та 7 хвилинах від центра Данденонга
Неподалік школи знаходитися станція електропотягів мельбурнського метро (англ. Metro Trains Melbourne) Нобл Парк.

## Персоналії
- Грушецький Неван Нікандер — учитель школи, поет-гуморист, драматург, громадський діяч;
- Боженна Коваленко (Олена Рябченко) — вчителька школи, письменниця, журналістка, поетеса, педагог, громадська діячка.[7]

title: Школа ім. Лесі Українки (Мельбурн)

wikitext:
{{ Школа
| Назва        = Школа ім. Лесі Українки в Нобл Парку, Мельбурн, Вікторія, Австралія<br />
| Зображення   = School in Noble Park.JPG
| Зображення_підпис   =
| Девіз        =
| Заснована    = [[1954]]
| Країна       = {{AUS}}
| Закрита      =
| Директор     = Орися Стефин
| Тип          = Суботня школа
| Учні         =
| Учителі      =
| Вартість навчання = $400 за рік
| Інфраструктура =
| Адреса       = 26 Chandler Road, Noble Park VIC 3174
| Координати   = {{Coor dms |37|57|52|S|145|11|13|E|scale:30000}}

| Сайт         = http://www.ukrainianschool.com.au/
| Поле         = [[Facebook]]
| Текст поля   = https://www.facebook.com/UkrSchoolNP/
}}
'''Шко́ла ім. Ле́сі Украї́нки''', також відома як '''Украї́нська Шко́ла в Нобл Па́рку, [[Мельбурн]]''' ({{lang-en|Ukrainian Community School in Noble Park, Melbourne}}) — суботня школа, яка спеціалізується на вивченні української мови, літератури, історії, географії і культури.<ref>{{Cite web |url=http://osvita.ukrainianworldcongress.org/Аvstralija-shkola-zvit-2003-2008/ |title=Звіт Української Центральної Шкільної Ради (УЦШР) Австралії (2003–2008 рр.) // Світовий Конгрес Українців |accessdate=6 квітня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140407084151/http://osvita.ukrainianworldcongress.org/Аvstralija-shkola-zvit-2003-2008/ |archivedate=7 квітня 2014 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140407084151/http://osvita.ukrainianworldcongress.org/Аvstralija-shkola-zvit-2003-2008/ |date=2014-04-07 }}</ref> Заснована у [[1954]] році.<ref>{{Cite web |url=http://shron.chtyvo.org.ua/Markus_Vasyl/Entsyklopediia_ukrainskoi_diiaspory_Tom_1_Avstraliia-Aziia-Afryka.pdf |title=Енциклопедія Української Діяспори том 4 (Австралія - Азія - Африка) — Encyclopedia of Ukrainian Diaspora Vol. 4 (Australia - Asia - Africa) - Entsyklopediia_ukrainskoi_diiaspory_Tom_1_Avstraliia-Aziia-Afryka.pdf |accessdate=25 листопада 2015 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304112713/http://shron.chtyvo.org.ua/Markus_Vasyl/Entsyklopediia_ukrainskoi_diiaspory_Tom_1_Avstraliia-Aziia-Afryka.pdf |archivedate=4 березня 2016 |deadurl=yes }}</ref>

== Історія ==
Школа була заснована Григорієм Дацковим у 1954 році. Першою вчителькою працювала Тетяна Сліпецька, яка в майбутньому стала директором школи.<ref>{{Cite web |url=http://nbnews.com.ua/ru/blogs/101426/ |title=У Мельбурні знайшла Вічний спочинок видатна українка Тетяна Сліпецька, народжена на Січеславщині |accessdate=12 квітня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140223214110/http://nbnews.com.ua/ru/blogs/101426/ |archivedate=23 лютого 2014 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140223214110/http://nbnews.com.ua/ru/blogs/101426/ |date=2014-02-23 }}</ref> Спочатку школу відвідували 8 учнів. Перші заняття відбувалися безпосередньо у невеликому будиночку родини Сліпецьких.

В 1960 році було отримано дозвіл на користування приміщенням католицької школи в Нобл Парку з оплатою 100 фунтів на рік. На цей час уже налічувалося 43 учні. Більшість учнів походило із сімей, які у роки [[Друга Світова Війна|Другої Світової Війни]] були відправлені на [[Примусова праця у Третьому Рейху|примусові роботи до Німеччини]], а після капітуляції [[Третій Рейх|Третього Рейху]], побоюючись [[Сталінські репресії|сталінських репресій]] в [[СРСР]], перебралися до Австралії.

У [[1962]] році у Нобл Парку було організоване відділення [[Союз Українських Організацій в Австралії|Об'єднання Українців]]. Через рік українська громада придбала 20 [[ар|соток]] землі, було розпочате будівництво будинку ''Народного Дому''. Керував будівництвом Мирослав Сліпецький, чоловік Тетяни Сліпецької. Всі роботи по будівництву виконували волонтери української громади на безоплатних засадах.

7 лютого 1969 школа перебралася до збудованого будинку ''Народного Дому'' української громади, який займає по сьогодні.

У зв'язку зі збільшенням кількості учнів до 100 чоловік у 1982 приміщення школи було розширено, зокрема було збудоване приміщення клубу.

== Навчальний курс ==
[[Файл:Ukrainian House Noble Park.JPG|right|thumb|Дошка з іменами фундаторів школи]]
Школа проводить навчання для учнів усіх вікових груп. Для дітей дошкільного віку працює дитячий садок.

Школа акредитована урядом [[Вікторія (штат)|штату Вікторія]] для проведення викладання української мови, як іноземної, згідно ''Вікторіанського Сертифікату Освіти'' ({{iw|Victorian Certificate of Education|англ. Victorian Certificate of Education|en|Victorian Certificate of Education}}). Бали отримані на тестах з української мови враховуються у конкурсі для вступу до [[університет]]ів Австралії.

Крім вивчення української мови, літератури, історії, географії і культури в школі проводиться факультативне викладання ''Слова Божого'' православними і греко-католицькими священиками.

Навчання проходять по суботам з 9:00 до 13:45. Навчальні чверті відповідають таким у загальноосвітніх школах штату Вікторія.

Після закінчення школи можна продовжити вивчення української мови на однойменній кафедрі [[Університет Монаша|університету Монаша]].<ref>{{Cite web |url=http://www.monash.edu.au/pubs/handbooks/aos/ukrainian-studies/ |title=Area of Study: Ukrainian studies // © 2014 Monash University |accessdate=24 липня 2014 |archive-date=28 липня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140728114205/http://www.monash.edu.au/pubs/handbooks/aos/ukrainian-studies/ }}</ref>

== Стипендії ==
Власники компанії «MIMIVIC GROUP» Марія і Віктор Рудевичі за сприяння  [[Університет Монаша|університету Монаша]] найкращим учням школи надають стипендію в розмірі від 100 до 2500 доларів в залежності від віку і успіхів у навчанні.<ref>{{Cite web |url=http://ozeukes.com/community/княжий-дарунок-панства-рудевичів/ |title=КНЯЖИЙ ДАРУНОК ПАНСТВА РУДЕВИЧІВ — Australian Federation of Ukrainian Organisations |accessdate=12 грудня 2015 |archive-date=22 грудня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151222150141/http://ozeukes.com/community/княжий-дарунок-панства-рудевичів/ }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151222150141/http://ozeukes.com/community/княжий-дарунок-панства-рудевичів/ |date=2015-12-22 }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://artsonline.monash.edu.au/ukrainian/victor-and-maria-rudewych-donate-1-52-million-to-support-ukrainian-studies/ |title=Victor and Maria Rudewych Donate $1.52 Million to Support Ukrainian Studies {{!}} Ukrainian Studies |accessdate=12 грудня 2015 |archive-date=22 грудня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151222162027/http://artsonline.monash.edu.au/ukrainian/victor-and-maria-rudewych-donate-1-52-million-to-support-ukrainian-studies/ }}</ref>

== Розташування ==
Школа знаходиться в районі-передмісті Великого Мельбурну [[Нобл Парк]] ({{lang-en|Noble Park}}, ''укр. Шляхетний Парк''), муніципалітету Великий [[Данденонг]] ({{lang-en|Greater Dandenong}}). [https://maps.google.com/maps?saddr=Melbourne,+Victoria,+Australia&daddr=26+Chandler+Road,+Noble+Park+VIC+3174&hl=uk&sll=-37.975868,145.2015&sspn=0.054126,0.122223&geocode=FaUAv_0d0PajCCn3TbrStUbWajGQzYwhdVYEBA%3BFSi2vP0dp2CnCCl5-_W1YBTWajHaSHy6jHUHwg&oq=Melbou,+Victoria,+Australia&mra=ls&t=m&z=11 В 30 хвилинах їзди автомобільними шляхами від центра Мельбурна] та [https://maps.google.com/maps?saddr=Dandenong,+Victoria,+Australia&daddr=26+Chandler+Road,+Noble+Park+VIC+3174&hl=uk&sll=-37.977424,145.197887&sspn=0.027063,0.061111&geocode=FXxbvP0djc2nCCmfHvcc_hPWajGA34whdVYEBQ%3BFSi2vP0dp2CnCCl5-_W1YBTWajHaSHy6jHUHwg&mra=ls&t=m&z=13 7 хвилинах від центра Данденонга]

Неподалік школи знаходитися станція електропотягів мельбурнського метро (англ. {{iw|Metro Trains Melbourne}}) [https://maps.google.com/maps?saddr=Noble+Park+station&daddr=26+Chandler+Road,+Noble+Park+VIC+3174&hl=uk&ll=-37.966328,145.182588&spn=0.006767,0.015278&sll=-37.96582,145.181228&sspn=0.006767,0.015278&geocode=FX6pvP0d5DqnCCHQEfUJdlYEHSlLmmnDiBTWajHQEfUJdlYEHQ%3BFSi2vP0dp2CnCCl5-_W1YBTWajHaSHy6jHUHwg&dirflg=w&mra=ltm&t=m&z=16 Нобл Парк].

== Персоналії ==
* [[Грушецький Неван Нікандер]] — учитель школи, поет-гуморист, драматург, громадський діяч;
* [[Коваленко Боженна|Боженна Коваленко]] (Олена Рябченко) — вчителька школи, письменниця, журналістка, поетеса, педагог, громадська діячка.<ref>{{Cite web |url=http://www.istpravda.com.ua/articles/2013/12/3/140266/ |title=Австралійські свідчення про Голодомор. Божена Коваленко // Історична правда |accessdate=12 квітня 2014 |archive-date=6 квітня 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140406104723/http://www.istpravda.com.ua/articles/2013/12/3/140266/ }}</ref>

== Див. також ==
* [[Українське шкільництво в діаспорі]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{ВП-портали|Австралія|Українська діаспора}}

[[Категорія:Школи Австралії]]
[[Категорія:Українська діаспора Мельбурна]]
[[Категорія:Освіта в Мельбурні]]
[[Категорія:Об'єкти, названі на честь Лесі Українки]]

title: Школа ім. Лесі Українки в Нобл Парку, Мельбурн, Вікторія, Австралія ·

Тип: Суботня школа

Країна: Австралія

Розташування: Вікторія

Директор: Орися Стефин

Вартість навчання: $400 за рік

Адреса: 26 Chandler Road, Noble Park VIC 3174


text:
# Ольховка (Желєзногорський район)
Ольховка (рос. Ольховка) — селище в Желєзногорському районі Курської області Російської Федерації.
Населення становить 8 осіб. Входить до складу муніципального утворення Трояновська сільрада.

## Історія
Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю Східна Слобожанщина.
Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Трояновська сільрада.

## Населення
| 1926 | 1979 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- | ---- |
| 73   | ↘35  | ↘12  | ↘8   |

title: Ольховка (Желєзногорський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[селище]]
|тип_род         = селища
|назва           = Ольховка
|назва ін.       = Ольховка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Курська область]]
|район           = [[Желєзногорський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Трояновська сільрада]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 8
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Курська область
}}
'''Ольховка''' ({{lang-ru|Ольховка}}) — [[селище]] в [[Желєзногорський район|Желєзногорському районі]] [[Курська область|Курської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 8 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Трояновська сільрада]].

== Історія ==

Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю [[Східна Слобожанщина]].

Від 2004 року входить до складу муніципального утворення [[Трояновська сільрада]]<ref>[https://web.archive.org/web/20160314021302/http://zakon.scli.ru/ru/legal_texts/legislation_rf/index.php?d_id4=bb946d29-340c-4f4d-a79c-98e025259910&do4=document&id4=1bcc3f5b-8dc3-4546-b263-22f994cbb55b Закон Курской области от 14.10.2004 № 48-ЗКО «О муниципальных образованиях Курской области»] {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Ольховка (Железногорский район) }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Желєзногорський район}}
{{Russia-geo-stub}}

[[Категорія:Населені пункти Желєзногорського району]]

title: селище Ольховка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Курська область

Муніципальний район: Желєзногорський район

Поселення: Трояновська сільрада

title: Основні дані

Населення: ▼ 8

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Ольховка · Ольховка


text:
# Ахмед Жауаші
Ахмед Жауаші (араб. أحمد الجواشي, нар. 13 липня 1975) — туніський футболіст, що грав на позиції воротаря.
Виступав, зокрема, за клуби «Монастір» та «Сфаксьєн», а також національну збірну Тунісу.

## Клубна кар'єра
У дорослому футболі дебютував 2001 року виступами за команду клубу «Монастір».
Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Сфаксьєн», до складу якого приєднався 2004 року. Відіграв за сфакську команду наступні три сезони своєї ігрової кар'єри.
Протягом 2007—2009 років захищав кольори команди клубу «Етюаль дю Сахель».
Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі «Хаммам-Ліф», за команду якого виступав протягом 2009—2010 років.

## Виступи за збірну
У 2002 році дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Тунісу.
У складі збірної був учасником чемпіонату світу 2002 року в Японії і Південній Кореї, Кубка африканських націй 2002 року у Малі.

title: Ахмед Жауаші

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Ахмед Жауаші
| зображення =
| підпис =
| повне-ім'я = Ахмед Жауаші
| місце-народження =
| країна-народження = [[Туніс]]
| дата-народження = 13.7.1975
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст = 179 см
| вага = 79 кг
| поточний-клуб  = завершив кар'єру
| позиція = [[Воротар (футбол)|воротар]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2001–2004 | {{Прапорець|TUN}} | [[Монастір (футбольний клуб)|«Монастір»]] | ? |?}}
{{Футболіст рядок 1|2004–2007 | {{Прапорець|TUN}} | «[[Сфаксьєн]]» | ? |?}}
{{Футболіст рядок 0|2007–2009 | {{Прапорець|TUN}} | «[[Етюаль дю Сахель]]» | ? |?}}
{{Футболіст рядок 1|2009–2010 | {{Прапорець|TUN}} | [[Хаммам-Ліф (футбольний клуб)|«Хаммам-Ліф»]] | ? |?}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2002 | {{Прапорець|TUN}} | [[збірна Тунісу з футболу|Туніс]] | ? |?}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
}}
'''Ахмед Жауаші''' ({{lang-ar|أحمد الجواشي}}, {{н}} [[13 липня]] [[1975]]) — [[туніс]]ький [[футболіст]], що грав на позиції [[Воротар (футбол)|воротар]]я.

Виступав, зокрема, за клуби [[Монастір (футбольний клуб)|«Монастір»]] та «[[Сфаксьєн]]», а також [[збірна Тунісу з футболу|національну збірну Тунісу]].

== Клубна кар'єра ==
У дорослому футболі дебютував [[2001]] року виступами за команду клубу [[Монастір (футбольний клуб)|«Монастір»]].

Своєю грою за цю команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «[[Сфаксьєн]]», до складу якого приєднався [[2004]] року. Відіграв за [[сфакс]]ьку команду наступні три сезони своєї ігрової кар'єри.

Протягом [[2007]]—[[2009]] років захищав кольори команди клубу «[[Етюаль дю Сахель]]».

Завершив професійну ігрову кар'єру у клубі [[Хаммам-Ліф (футбольний клуб)|«Хаммам-Ліф»]], за команду якого виступав протягом [[2009]]—[[2010]] років.

== Виступи за збірну ==
У [[2002]] році дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Тунісу з футболу|національної збірної Тунісу]].

У складі збірної був учасником [[Чемпіонат світу з футболу 2002|чемпіонату світу 2002 року]] в [[Японія|Японії]] і [[Південна Корея|Південній Кореї]], [[Кубок африканських націй з футболу 2002|Кубка африканських націй 2002 року]] у [[Малі]].

== Посилання ==
*[http://www.fifa.com/worldfootball/statisticsandrecords/players/player=188249/index.html Статистика виступів у змаганнях під егідою ФІФА.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141105082124/http://www.fifa.com/worldfootball/statisticsandrecords/players/player=188249/index.html |date=5 листопада 2014 }} {{ref-en}}
*[http://www.transfermarkt.it/it/-/aufeinenblick/spieler_66295|.html Профіль гравця на ''TransferMarkt'']{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} {{ref-it}}, {{ref-de}}, {{ref-en}}

{{нк}}
{{Склад збірної Тунісу на Кубку африканських націй 2002}}
{{Склад збірної Тунісу на чемпіонаті світу 2002}}
{{footballer-stub}}
{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Жауаші Ахмед}}
[[Категорія:Туніські футболісти]]
[[Категорія:Футбольні воротарі]]
[[Категорія:Гравці збірної Тунісу з футболу]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату світу з футболу 2002]]
[[Категорія:Футболісти «Монастіра»]]
[[Категорія:Футболісти «Сфаксьєна»]]
[[Категорія:Футболісти «Етюаль дю Сахель»]]
[[Категорія:Футболісти «Хаммам-Ліфа»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Ахмед Жауаші

Народження: 13 липня 1975 (49 років)

Вага: 79 кг

Громадянство: Туніс

Позиція: воротар

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: завершив кар'єру

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Монастір» · ? · (?)

«Сфаксьєн» · ? · (?)

«Етюаль дю Сахель» · ? · (?)

«Хаммам-Ліф» · ? · (?)

title: Національна збірна

Роки: Збірна · І (г)

Туніс · ? · (?)

Національна збірна: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.