text:
# Селіджерд
Селіджерд (перс. سلي جرد) — село в Ірані, у дегестані Нур-Алі-Бейк, в Центральному бахші, шагрестані Саве остану Марказі. За даними перепису 2006 року, його населення становило 49 осіб, що проживали у складі 22 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 14,75°C, середня максимальна – 32,85°C, а середня мінімальна – -6,56°C. Середня річна кількість опадів – 236 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 9,78             | 11,93            | 16,12            | 22,40            | 27,27            | 31,98            | 32,85            | 31,89            | 28,47            | 22,52            | 16,18            | 9,96             |                  |
| Середня температура, °C                       | 1,60             | 3,74             | 7,96             | 14,22            | 19,08            | 23,80            | 26,96            | 26,01            | 22,58            | 16,64            | 10,29            | 4,06             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | −6,56            | −4,44            | −0,22            | 6,04             | 10,91            | 15,62            | 21,08            | 20,12            | 16,68            | 10,74            | 4,39             | −1,82            |                  |
| Норма опадів, мм                              | 33               | 33               | 44               | 31               | 24               | 4                | 1                | 1                | 0                | 12               | 21               | 32               |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 1.35             | 2.02             | 2.98             | 3.03             | 2.84             | 2.67             | 2.71             | 2.59             | 2.30             | 2.28             | 1.92             | 1.34             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 9128             | 12032            | 14491            | 18107            | 22062            | 26230            | 25866            | 23644            | 20166            | 14773            | 10787            | 8784             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Селіджерд

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Селіджерд
  |native_name            = سلي جرد
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 35 | latm = 7 | lats = 51.999996 | latNS = N
  |longd = 50 | longm = 16 | longs = 1.999992 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|35.13111111|50.26722222|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Марказі]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Саве (шагрестан)|Саве]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Центральний (бахш, шагрестан Саве)|Центральний]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Нур-Алі-Бейк (дегестан)|Нур-Алі-Бейк]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 49
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Селіджерд''' ({{lang-fa|سلي جرد}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Нур-Алі-Бейк (дегестан)|Нур-Алі-Бейк]], в [[Центральний (бахш, шагрестан Саве)|Центральному]] бахші, шагрестані [[Саве (шагрестан)|Саве]] остану [[Марказі]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 49 осіб, що проживали у складі 22 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/00.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 14,75°C, середня максимальна – 32,85°C, а середня мінімальна – -6,56°C. Середня річна кількість опадів – 236 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas. |authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology. }}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=1.60           | Січ_сер_опади=33
| Лют_сер=3.74           | Лют_сер_опади=33
| Бер_сер=7.96           | Бер_сер_опади=44
| Кві_сер=14.22           | Кві_сер_опади=31
| Тра_сер=19.08           | Тра_сер_опади=24
| Чер_сер=23.80           | Чер_сер_опади=4
| Лип_сер=26.96           | Лип_сер_опади=1
| Сер_сер=26.01           | Сер_сер_опади=1
| Вер_сер=22.58           | Вер_сер_опади=0
| Жов_сер=16.64           | Жов_сер_опади=12
| Лис_сер=10.29           | Лис_сер_опади=21
| Гру_сер=4.06           | Гру_сер_опади=32

| Січ_сер_мін= -6.56       | Січ_сер_макс= 9.78
| Лют_сер_мін= -4.44       | Лют_сер_макс= 11.93
| Бер_сер_мін= -0.22       | Бер_сер_макс= 16.12
| Кві_сер_мін= 6.04       | Кві_сер_макс= 22.40
| Тра_сер_мін= 10.91       | Тра_сер_макс= 27.27
| Чер_сер_мін= 15.62       | Чер_сер_макс= 31.98
| Лип_сер_мін= 21.08       | Лип_сер_макс= 32.85
| Сер_сер_мін= 20.12       | Сер_сер_макс= 31.89
| Вер_сер_мін= 16.68       | Вер_сер_макс= 28.47
| Жов_сер_мін= 10.74       | Жов_сер_макс= 22.52
| Лис_сер_мін= 4.39       | Лис_сер_макс= 16.18
| Гру_сер_мін= -1.82       | Гру_сер_макс= 9.96

|Січ_вітер = 1.35	|Січ_рад = 9128
|Лют_вітер = 2.02	|Лют_рад = 12032
|Бер_вітер = 2.98	|Бер_рад = 14491
|Кві_вітер = 3.03	|Кві_рад = 18107
|Тра_вітер = 2.84	|Тра_рад = 22062
|Чер_вітер = 2.67	|Чер_рад = 26230
|Лип_вітер = 2.71	|Лип_рад = 25866
|Сер_вітер = 2.59	|Сер_рад = 23644
|Вер_вітер = 2.30	|Вер_рад = 20166
|Жов_вітер = 2.28	|Жов_рад = 14773
|Лис_вітер = 1.92	|Лис_рад = 10787
|Гру_вітер = 1.34	|Гру_рад = 8784
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}
{{Остан Марказі}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Саве]]

title: Координати35°07′52″ пн. ш. 50°16′02″ сх. д. / 35.13111111° пн. ш. 50.26722222° сх. д.: 35°7′51.999996″ пн. ш. 50°16′1.999992″ сх. д. / 35.13111111000° пн. ш. 50.26722222000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Марказі

Шагрестан: Саве

Бахш: Центральний

Дегестан: Нур-Алі-Бейк

Населення (2006)

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Білий Спиридон Юхимович
Бі́лий Спиридо́н Юхи́мович (рос. Белый Спиридон Ефимович; 9 грудня 1912 — 5 березня 1994) — радянський військовик, Герой Радянського Союзу (1944), учасник німецько-радянської війни.

## Біографія
Народився 9 грудня 1912 року на хуторі Бейсужек (нині Виселківський район Краснодарського краю Росії) в селянській родині. Росіянин. Отримав середню освіту. Працював шкільним учителем на рідному хуторі.
До лав РСЧА призваний Виселковським РВК у 1939 році. Закінчив Тбіліське гірсько-артилерійське училище імені 26 Бакинських комісарів.
Учасник німецько-радянської війни з грудня 1942 року. Воював на Північно-Кавказькому, Південному, 4-у Українському та 2-у Українському фронтах.
Особливо командир батареї 150-го гвардійського винищувально-протитанкового артилерйського полку 5-го гвардійського кавалерійського Донського козацького корпусу гвардії лейтенант С. Ю. Білий відзначився під час визволення Лівобережної України: 10 вересня 1943 року переслідуючи відступаючого ворога, разом зі своєю батареєю першим увійшов до міста Волноваха Донецької області і щільним вогнем забезпечив визволення міста; 18 вересня у боях за село Мала Токмачка Запорізької області батарея, після відходу кавалерійських частин, одна вела бій з переважаючими з мото-механізованими частинами ворога, що підтримувались авіацією, але свої позиції не залишила.
Після війни продовжив військову службу в ЗС СРСР. У 1957 році вийшов у запас у званні «підполковника».
Мешкав у місті Новочеркаську Ростовської області, де й помер 5 березня 1994 року.

## Нагороди
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 19 березня 1944 року за зразкове виконання бойових завдань командування на фронті боротьби з німецькими загарбниками та виявлені при цьому відвагу і героїзм, гвардії капітанові Білому Спиридону Юхимовичу присвоєне звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка».
Також нагороджений трьома орденами Вітчизняної війни 1-го ступеня (04.03.1944, 13.03.1945, 06.04.1985) і медалями.

## Пам'ять
6 листопада 2002 року середній загальноосвітній школі № 14 хутора Бейсужек-2 присвоєно ім'я Героя Радянського Союзу Спиридона Юхимовича Білого.

wikiname: ukwiki

title: Білий Спиридон Юхимович

in_language: uk

wikitext:
{{Однофамільці|Білий}}
{{Військовик
| ім'я                = Спиридон Юхимович Білий
| оригінал імені      = <small>{{lang-ru|Спиридон Ефимович Белый}}</small>
| портрет             =
| розмір              =
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 09.12.1912
| місце народження    = [[Бейсужек Вторий (хутір)|Бейсужек]]
| дата смерті         = 05.03.1994
| місце смерті        = [[Новочеркаськ]]
| прізвисько          =
| приналежність       = {{fЗС СРСР}}
| країна              = {{URS}}
| вид збройних сил    = [[сухопутні війська]]
| рід військ          = {{inАрт СРСР|війна=WW2}}
| роки служби         = 1939–1957
| звання              = {{Ранг|країна=СРСР|звання=Підполковник}}
| формування          = [[5-й гвардійський кавалерійський корпус (СРСР)|5-й гвардійський кавалерійський корпус]]
| командування        =
| битви               = [[Німецько-радянська війна]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Медаль Золота Зірка}}
{{!)}}
{{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Леніна}} {{!!}} {{Орден Вітчизняної війни 1 ступеня}} {{!!}} {{Орден Вітчизняної війни 1 ступеня}} {{!!}} {{Орден Вітчизняної війни 1 ступеня}}
{{!}}-
{{!}} {{Орден Червоної Зірки}}
{{!)}}
| відносини           =
| титул               =
| signature           =
| інше                =
}}

'''Бі́лий Спиридо́н Юхи́мович''' ({{lang-ru|Белый Спиридон Ефимович}}; {{ДН|9|12|1912}} — {{ДС|5|3|1994}}) — [[СРСР|радянський]] [[військовик]], [[Герой Радянського Союзу]] (1944), учасник [[Німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]].

== Біографія ==
Народився [[9 грудня]] [[1912]] року на хуторі [[Бейсужек Вторий (хутір)|Бейсужек]] (нині [[Виселківський район]] [[Краснодарський край|Краснодарського краю]] [[Росія|Росії]]) в селянській родині. [[Росіянин]]. Отримав середню освіту. Працював шкільним учителем на рідному хуторі.

До лав [[РСЧА]] призваний Виселковським РВК у 1939 році. Закінчив Тбіліське гірсько-артилерійське училище імені 26 Бакинських комісарів.

Учасник [[Німецько-радянська війна|німецько-радянської війни]] з грудня 1942 року. Воював на [[Північно-Кавказький фронт|Північно-Кавказькому]], [[Південний фронт (Друга світова війна)|Південному]], [[Четвертий Український фронт|4-у Українському]] та [[Другий Український фронт|2-у Українському]] фронтах.

Особливо [[командир]] [[Артилерійська батарея|батареї]] 150-го гвардійського винищувально-протитанкового артилерйського полку [[5-й гвардійський кавалерійський корпус (СРСР)|5-го гвардійського кавалерійського Донського козацького корпусу]] гвардії лейтенант С. Ю. Білий відзначився під час визволення [[Лівобережна Україна|Лівобережної України]]: 10 вересня 1943 року переслідуючи відступаючого ворога, разом зі своєю батареєю першим увійшов до міста [[Волноваха]] [[Донецька область|Донецької області]] і щільним вогнем забезпечив визволення міста; 18 вересня у боях за село [[Мала Токмачка]] [[Запорізька область|Запорізької області]] батарея, після відходу кавалерійських частин, одна вела бій з переважаючими з мото-механізованими частинами ворога, що підтримувались авіацією, але свої позиції не залишила.

Після війни продовжив військову службу в [[ЗС СРСР]]. У 1957 році вийшов у запас у званні «[[підполковник]]а».

Мешкав у місті [[Новочеркаськ]]у [[Ростовська область|Ростовської області]], де й помер [[5 березня]] [[1994]] року.

== Нагороди ==
Указом [[Президія Верховної Ради СРСР|Президії Верховної Ради СРСР]] від [[19 березня]] [[1944]] року<ref>{{Cite web |url=http://podvignaroda.mil.ru/#id=28001023&tab=navDetailDocument |title=Указ Президії ВР СРСР від 19.03.1944 року |accessdate=28.08.2014 |archiveurl=https://www.webcitation.org/667oHlgwN?url=http://podvignaroda.mil.ru/#id=28001023&tab=navDetailDocument |archivedate=13.03.2012 |deadurl=yes }}</ref> за зразкове виконання бойових завдань командування на фронті боротьби з німецькими загарбниками та виявлені при цьому відвагу і героїзм, гвардії капітанові Білому Спиридону Юхимовичу присвоєне звання Героя Радянського Союзу з врученням [[Орден Леніна|ордена Леніна]] і [[Медаль «Золота Зірка»|медалі «Золота Зірка»]].

Також нагороджений трьома [[орден]]ами [[Орден Вітчизняної війни|Вітчизняної війни]] 1-го ступеня (04.03.1944, 13.03.1945, 06.04.1985) і [[Медаль|медалями]].

== Пам'ять ==
[[6 листопада]] [[2002]] року середній загальноосвітній школі № 14 хутора Бейсужек-2 присвоєно ім'я Героя Радянського Союзу Спиридона Юхимовича Білого.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20140903110313/http://school14.viselki.ru/o_shcole/prisvoenie_imeni.htm Біографія на сайті СЗОШ № 14]{{ref-ru}}

{{Герої Радянського Союзу}}

{{Портали|Біографії|СРСР}}

[[Категорія:Уродженці Виселківського району]]
[[Категорія:Померли в Новочеркаську]]

title: рос. Спиридон Ефимович Белый

Народження: 9 грудня 1912 · Бейсужек

Смерть: 5 березня 1994 (81 рік) · Новочеркаськ

Країна: СРСР

Приналежність: Радянська армія

Вид збройних сил: сухопутні війська

Рід військ: артилерія

Освіта: Тбіліське вище артилерійське командне училищеd

Звання: Підполковник

Формування: 5-й гвардійський кавалерійський корпус

Війни / битви: Німецько-радянська війна

Нагороди: Герой Радянського Союзу · Орден Леніна · Орден Вітчизняної війни I ступеня · Орден Вітчизняної війни I ступеня · Орден Вітчизняної війни I ступеня · Орден Червоної Зірки

title: Війни / битви


text:
# Маклярський Михайло Борисович
Маклярський Михайло (Ісидор) Борисович (1909—1978) — радянський російський кінодраматург. Лауреат двох Сталінських премій (1948, 1951). Заслужений працівник культури РРФСР (1970).
Народився 16 листопада 1909 р. у м. Одесі в родині кравця. Вчився на заочному відділенні юридичного факультету Середньо-Азіатського державного університету.
Учасник радянсько-німецької війни. До 1947 р. служив у лавах Радянської Армії.
Закінчив вищі літературні курси при Інституті літератури ім. М. Горького (1956).
У 1960—1972 рр. — директор Вищих сценарних курсів при Комітеті з кінематографії СРСР.
Автор сценаріїв українських кінокартин:
- «Подвиг розвідника» (1947, у співавт.);
- «Де 042?» (1969, у співавт. з А. Галієвим; реж. О. Ленціус);
- «Інспектор карного розшуку» (1971; у співавт. з К. Рапопортом; реж. С. Цибульник);
- «Будні карного розшуку» (1973; реж. С. Цибульник).

Був членом Спілок письменників і кінематографістів Росії.
Помер 2 червня 1978 р. в Москві.

## Нагороди
- Ордени Вітчизняної війни І і II ст.
- два ордени Червоної Зірки
- медалямі

title: Маклярський Михайло Борисович

wikitext:
{{Кінематографіст}}'''Маклярський Михайло (Ісидор) Борисович''' ([[1909]]—[[1978]]) — радянський російський [[кінодраматург]]. Лауреат двох [[Сталінська премія|Сталінських премій]] ([[1948]], [[1951]]). Заслужений працівник культури РРФСР (1970).

Народився {{Дата народження|16|11|1909}} р. у м. [[Одеса|Одесі]] в родині кравця. Вчився на заочному відділенні юридичного факультету Середньо-Азіатського державного університету.

Учасник [[радянсько-німецька війна|радянсько-німецької війни]]. До [[1947]] р. служив у лавах [[Радянська армія|Радянської Армії]].

Закінчив вищі літературні курси при Інституті літератури ім. М. Горького ([[1956]]).

У [[1960]]—[[1972]] рр. — директор Вищих сценарних курсів при Комітеті з кінематографії СРСР.

Автор сценаріїв українських кінокартин:
* «[[Подвиг розвідника]]» ([[1947 у кіно|1947]], у співавт.);
* «[[Де 042?]]» ([[1969 у кіно|1969]], у співавт. з [[Галієв Анатолій Сергійович|А. Галієвим]]; реж. [[Ленціус Олег Євгенович|О. Ленціус]]);
* «[[Інспектор карного розшуку]]» ([[1971 у кіно|1971]]; у співавт. з [[Рапопорт Кирило Йосифович|К. Рапопортом]]; реж. [[Цибульник Суламіф Мойсеївна|С. Цибульник]]);
* «[[Будні карного розшуку]]» ([[1973 у кіно|1973]]; реж. С. Цибульник).

Був членом Спілок письменників і кінематографістів Росії.

Помер {{Дата смерті|2|6|1978}} р. в [[Москва|Москві]].

== Нагороди ==
* [[Орден Вітчизняної війни|Ордени Вітчизняної війни]] І і II ст.
* два ордени [[Орден Червоної Зірки|Червоної Зірки]]
* [[медаль|медалямі]]

== Література ==
* Сценаристы советского художественного кино. М., 1972. — С.218— 219;
* Кино: Энциклопедический словарь. М., 1987. — С.249.

== Посилання ==
* [http://www.kino-teatr.ru/kino/screenwriter/sov/23812/works/ Фільмографія (kino-teatr.ru)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160313204420/http://www.kino-teatr.ru/kino/screenwriter/sov/23812/works/ |date=13 березня 2016 }}{{ref-ru}}
* [http://www.megabook.ru/Article.asp?AID=581647 Маклярський Михайло Борисович (megabook.ru)]{{ref-ru}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Російські кінодраматурги]]
[[Категорія:Лауреати Державної премії СРСР]]
[[Категорія:Уродженці Одеси]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни]]
[[Категорія:Кавалери ордена Вітчизняної війни]]
[[Категорія:Кавалери ордена Червоної Зірки]]
[[Категорія:Померли в Москві]]

{{кінематографіст-доробити}}

title: рос. Михаил Борисович Маклярский

Дата народження: 3 (16) листопада 1909 або листопад 1909

Місце народження: Одеса, Херсонська губернія, Російська імперія

Дата смерті: 2 червня 1978 (68 років) або червень 1978 (68 років)

Місце смерті: Москва, СРСР

Поховання: Кунцевський цвинтар

Громадянство: СРСР

Alma mater: Літературний інститут імені Горького (1956) і Національний університет Узбекистану (1932)

Професія: сценарист

Заклад: Держфільмофонд СРСР

Членство: СП СРСР

Нагороди: Сталінська премія · Сталінська премія · Заслужений працівник культури РРФСР


text:
# Давиденко Валентина Іванівна
Валенти́на Іва́нівна Давиде́нко (Осипе́ць) (5 квітня 1955, Леськи) — українська поетеса, перекладачка, журналістка, художниця. Заслужений журналіст України (1998).

## Біографія
Народилася 5 квітня 1955 року в селі Леськи Черкаського району Черкаської області.
Закінчила факультет журналістики Київський державний університет ім. Т. Г. Шевченка у 1977 році. Після закінчення університету працює в системі радіо і тележурналістики. Головна редакторка Головної редакції публіцистичних програм ТВО радіо «Голос Києва» КДРТРК. Авторка і ведуча популярних мистецьких програм радіо «Голос Києва».
Зарубіжна консультантка від України міжнародного літературного Інтернет-журналу «Formafluens» (Рим).
Член Національної спілки письменників України, Національної спілки журналістів України. Заслужений журналіст України. Лавреатка літературних премій ім. Бориса Нечерди, Володимира Свідзінського, Дмитра Нитченка. Має Орден Св. Великомучениці Варвари КП УПЦ.

## Творчість

title: Давиденко Валентина Іванівна

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Давиденко Валентина Іванівна
| оригінал імені       =
| жінка                =  жінка
| місце_проживання     =
| інші_імена           =
| псевдонім            =
| прізвисько           =
| зображення           = Valentyna Davydenko.JPG
| розмір_зображення    =
| підпис_зображення    = Валентина Давиденко в редакції газети "[[Слово Просвіти]]"
| ім'я_при_народженні  =
| дата_народження      = 5.4.1955
| місце_народження = с. [[Леськи]] [[Черкаський район|Черкаського району]] [[Черкаська область|Черкаської області]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| причина_смерті =
| громадянство = {{UKR}}
| національність = [[Українці|українка]]
| Alma_mater =
| відомий_(відома) = журналістка
| рід_діяльності =
| титул =
| посада =
| військове звання =
| платня =
| термін =
| попередник =
| наступник =
| партія =
| головував_(-ла) =
| конфесія =
| батько =
| матір =
| рід =
| родичі =
| чоловік =
| діти =
| підпис =
| нагороди =
| сторінка_в_інтернеті = http://valentinadavidenko.com.ua/
| примітки =
| зріст =
| вага =
| герб =
| підпис_герба =
}}
{{othernames|Давиденко}}
'''Валенти́на Іва́нівна Давиде́нко (Осипе́ць)''' ([[5 квітня]] [[1955]], [[Леськи]]) — українська [[поетеса]], [[перекладач]]ка, [[журналіст]]ка, [[художник|художниця]]. [[Заслужений журналіст України]] ([[1998]]).

== Біографія ==
Народилася [[5 квітня]] [[1955]] року в селі [[Леськи]] [[Черкаський район|Черкаського району]] [[Черкаська область|Черкаської області]].

Закінчила факультет журналістики [[Київський державний університет|Київський державний університет ім. Т. Г. Шевченка]] у 1977 році. Після закінчення університету працює в системі радіо і тележурналістики. Головна редакторка Головної редакції публіцистичних програм ТВО радіо «Голос Києва» КДРТРК. Авторка і ведуча популярних мистецьких програм радіо «Голос Києва».

Зарубіжна консультантка від України міжнародного літературного Інтернет-журналу «Formafluens» (Рим).

Член [[Національна спілка письменників України|Національної спілки письменників України]], [[Національна спілка журналістів України|Національної спілки журналістів України]]. [[Заслужений журналіст України]]. Лавреатка літературних премій ім. Бориса Нечерди, Володимира Свідзінського, Дмитра Нитченка. Має [[Орден Святої великомучениці Варвари|Орден Св. Великомучениці Варвари]] КП УПЦ.

== Творчість ==
=== Література і журналістика ===
Автор поетичних книг: «Зелена зірка березня»(1988), «Нічна вежа»(1999), «Флейта Евтерпи»(2004), «Білу лампу внесу тобі в ніч»(2012), книги віршів для дітей «Казкові світлини» (спільний проект із художницею Т. Горюшиною), перекладів сучасних італійських поетів (T. Colusso «La lingua langue» Roma 2009, La Magazine Litteraire Internazional «Formafluens» 2011), численних публікацій з питань образотворчого мистецтва і культури. Вірші перекладалися [[Англійська мова|англійською]], [[Грецька мова|грецькою]], [[Італійська мова|італійською]], [[Польська мова|польською]], [[Російська мова|російською]] мовами.

Авторка і ведуча 12 телефільмів про сучасних художників України циклу «Мистецька мансарда» (телекомпанія [[ICTV]], «Альтернатива»).

Авторка і режисер телефільму про Папу [[Іоан Павло II|Іоана Павла II]] «Гілочка сосни з вулиці Боччеа» (КДТРК).

Авторка проєкту «Барви італійської Умбрії» — виставки італійських художників у Київській міській галереї «Лавра», упорядниця, авторка вступної статті каталогу «Весняний вернісаж — 2006. Барви італійської Умбрії. Associazione culturale «Spoleto Arte»» (2006) українською та італійською мовами.

Співавторка спільного проєкту з композитором [[Тараненко Іван Іванович|І. Тараненком]] — ф'южн-феєрії «Майстер снів» (альбом пісень на вірші Валентини Давиденко, 2007–2012 р.).

Авторка Міжнародного мистецького проєкту «Карнавал Муз». [[Національний музей літератури України]] (2012).

=== Образотворче мистецтво ===
'''Учасниця художніх виставок''': Виставка групи українських художників у Словаччині (2004), Фонд розвитку мистецтв, Київ, (2005, 2011), Республіканський Будинок актора (2005), Корсунь-Шевченківський краєзнавчий музей (2006), Національна Спілка письменників України (2008), Національна спілка журналістів України (2008), Український дім (виставка «Світ очима жінок» (2008), республіканська виставка «Барвиста Україна» (2009), Держскарбниця, Київ, (2010), Міжнародний конкурс-фестиваль «Український тиждень мистецтв» (2009) — друге місце в номінації «Акварельний живопис — профі», Міжнародний конкурс — фестиваль «Український тиждень мистецтв» (2010), Міжнародний конкурс — фестиваль «Білоруський тиждень мистецтв», м. Мінськ (2010), Міжнародний конкурс-фестиваль «Санкт-Петербурзький тиждень мистецтв» (2010), виставка «Різдвяні зустрічі» (2010), Український Дім, виставка українського пейзажу, Музей історії Києва, (2011), тематична виставка до Міжнародного Дня книги («Читання „Дон Кіхота“ М. де С. Сааведри»), Національний музей літератури, (2011), виставка проекту «Київ золотоверхий» — Музей Грушевського, театр «Сузір'я» (2011), міжнародна виставка в галереї «Сполето-арт» (Умбрія, Італія, 2011).

'''Персональні виставки''': Український Фонд культури (2007), галерея «Мистецький курінь» (2008), Київський будинок вчених НАН України (2010), галерея «Печерська» (2011), Національний музей літератури (2012).

Учасниця зарубіжних пленерів (Словаччина, Італія, Польща, Міжнародний пленер у Закарпатті (2004–2011). Учасниця мистецького проєкту відтворення в живописних полотнах храмової архітектури костелів на території України (2007). Живописні серії створені за враженнями від українських пейзажів, а також зарубіжних подорожей.

Твори Валентини Давиденко знаходяться в приватних колекціях в Україні, Німеччині, Польщі, Канаді, Італії, Македонії, Литві. Працює в галузі живопису та графіки.

== Джерела ==
* «Кіномистецтво України», стор. 163
* Жінки України. Київ, 2001. — стор. 114–115.
* Енциклопедія Сучасної України. — Том 7. — Ґ — Ді. — Київ, 2007.
* Київський Національний Університет імені Шевченка. Шляхами Успіху. — ІІ том. — Київ, 2006.
* Художники Києва. Українське образотворче мистецтво 1991–2011 років. Живопис. Графіка. Скульптура. — Київ: «Криниця», 2011.
* [[Володимир Базилевський]]. Флейта — ім'я жіноче. «Лук Одіссеїв. Статті, есеї, діалоги». — Київ: «Ярославів Вал», 2005.
* Уляна Глібчук. «Коли міф проростає крізь античний мармур» // [[Українська літературна газета]]. — 11. 02. 2011.
* [[Балабко Олександр Васильович|Олександр Балабко]]. З полотен до віршів чи навпаки? // [[Українська літературна газета]]. — 2.04. 2010.
* [[Людмила Таран]]. «Золота чаша Валентини Давиденко» // [[Вечірній Київ]]. — 9.10. 2003.
* [[Світлана Короненко]]. «…Я — туман меланхолії, зірка пустель…» // [[Літературна Україна]]. — 1.01.2009.
* Людмила Яновська. «Загадкові сюжети кольору» // Урядовий кур'єр. — 20.02. 2010.
* Юрій Брязгунов. Акварелі душі під музику Вівальді // [[Молодь України (газета)|Молодь України]]. — 16. 02. 2010.
* Телефільм «Подих слова. Валентина Давиденко» у 3 частинах. КДТРК, 2010.

== Посилання ==
* http://valentinadavidenko.com.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150721120409/http://valentinadavidenko.com.ua/ |date=21 липня 2015 }} Персональний сайт Валентини Давиденко
* [http://www.pisni.org.ua/persons/2755.html Біографія Валентини Давиденко на сайті pisni.org.ua] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150721214306/http://www.pisni.org.ua/persons/2755.html |date=21 липня 2015 }}
* http://cpod.co/tag/valentina-davidenko/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150722010321/http://cpod.co/tag/valentina-davidenko/ |date=22 липня 2015 }}
* http://tv.wnet.ua/channel/118/2011/03/19/allday/all{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* http://tv.most.ua/12-3-2011/26/day{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* http://gazeta.ua/ru/post/229231
* http://litgazeta.com.ua/node/572{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* http://litgazeta.com.ua/node/1511{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* http://day.kiev.ua/291874
* https://web.archive.org/web/20101106072213/http://www.izvestia.com.ua/?%2Fopinions%2F
* http://saint-maria.org.ua/news/1195/{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* http://www.vsetv.com/schedule_channel_466_week_2012-05-12.html
* https://web.archive.org/web/20150611151222/http://magazines.russ.ru/sib/2009/10/be12-pr.html
* http://nashkiev.ua/afisha/vystavki/concerto-grosso-valentina-davidenko-zhivopis.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304101059/http://nashkiev.ua/afisha/vystavki/concerto-grosso-valentina-davidenko-zhivopis.html |date=4 березня 2016 }}
* http://magazines.russ.ru/authors/d/vdavidenko/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131031212158/http://magazines.russ.ru/authors/d/vdavidenko/ |date=31 жовтня 2013 }}
* [https://www.youtube.com/watch?v=4SM_TmO80eo Валентина Давиденко поезія та музика] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160405041633/https://www.youtube.com/watch?v=4SM_TmO80eo |date=5 квітня 2016 }}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Леськів]]
[[Категорія:Українські журналістки]]
[[Категорія:Члени НСПУ]]
[[Категорія:Члени НСЖУ]]

title: Давиденко Валентина Іванівна

Народилася: 5 квітня 1955 (69 років) · с. Леськи Черкаського району Черкаської області

Громадянство: Україна

Національність: українка

Діяльність: журналістка, перекладачка, художниця

Відома завдяки: журналістка

Alma mater: ННІ журналістики КНУ ім. Т. Шевченка

Членство: Національна спілка журналістів України і Національна спілка письменників України

Нагороди: Заслужений журналіст України


text:
# Дені Гочко
Дені Гочко (чорн. Deni Hočko, нар. 22 квітня 1994, Цетинє, Сербія і Чорногорія) — чорногорський футболіст, вінгер кіпрського клубу «Пафос» та національної збірної Чорногорії.

## Ігрова кар'єра

### Клубна
Дені Гочко почав займатися футболом у своєму рідному місті Цетинє, у клубі «Ловчен». У серпні 2012 року футболіст провів свою першу гру у чемпіонаті Чорногорії. Через рік він перейшов до складу столичної «Будучності». З цим клубом Гочко виграв чемпіонат країни у сезоні 2016/17.
Влітку 2017 року футболіст перебрався до португальського чемпіонату, де підписав дворічний контракт з клубом «Фамалікан». Влітку 2019 року як вільний агент приєднався до бельгійського клубу «Мускрон». Контракт гравця з клубом було укладено терміном на три роки.
Влітку 2021 року Дені Гочко став гравцем кіпрського клубу «Пафос».

### Збірна
У травні 2018 року у матчі проти команди Боснії і Герцеговини Дені Гочко дебютував у національній збірній Чорногорії.

## Досягнення
Будучност
 Чемпіон Чорногорії: 2016/17

title: Дені Гочко

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Дені Гочко
| зображення = Deni_Hočko,_Czech_Rp.-Montenegro_EURO_2020_QR_10-06-2019.jpg
| повне-ім'я = Дені Гочко
| дата-народження = 22.04.1994
| місце-народження = [[Цетинє]], [[Сербія і Чорногорія]]
| зріст = 175 см
| вага = 74 кг
| громадянство = {{MNE}}
| поточний-клуб = {{Прапорець|CYP}} [[Пафос (футбольний клуб)|«Пафос»]]
| позиція = [[півзахисник (футбол)|вінгер]]
| номер = 6
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|клуб}}
{{Футболіст рядок 0|2011–2013| {{Прапорець|MNE}} | [[Ловчен (футбольний клуб)|«Ловчен»]] | 26 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2013–2017| {{Прапорець|MNE}} | [[Будучност (Подгориця)|«Будучност»]] | 117 |7}}
{{Футболіст рядок 0|2017–2019| {{Прапорець|POR}} | [[Фамалікан (футбольний клуб)|«Фамалікан»]] | 63 |1}}
{{Футболіст рядок 1|2019–2021| {{Прапорець|BEL}} | [[Рояль Ексель Мускрон|«Мускрон»]] | 53 |1}}
{{Футболіст рядок 0|2021–    | {{Прапорець|CYP}} | [[Пафос (футбольний клуб)|«Пафос»]] | 15 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|збірна}}
{{Футболіст рядок 0|2010     | {{Прапорець|MNE}} | [[Юнацька збірна Чорногорії з футболу (U-17)|Чорногорія (U-17)]] | 2 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2012     | {{Прапорець|MNE}} | [[Юнацька збірна Чорногорії з футболу (U-19)|Чорногорія (U-19)]] | 3 |0}}
{{Футболіст рядок 0|2013–2015| {{Прапорець|MNE}} | [[Молодіжна збірна Чорногорії з футболу|Чорногорія (U-21)]] | 7 |0}}
{{Футболіст рядок 1|2018–    | {{Прапорець|MNE}} | [[Збірна Чорногорії з футболу|Чорногорія]] | 6 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 15 жовтня 2022
| збірна-поновлення = 15 жовтня 2022
}}

'''Дені Гочко''' ({{lang-cnr|Deni Hočko}}, {{нар}} 22 квітня 1994, [[Цетинє]], [[Сербія і Чорногорія]]) — чорногорський футболіст, [[півзахисник (футбол)|вінгер]] кіпрського клубу [[Пафос (футбольний клуб)|«Пафос»]] та [[Збірна Чорногорії з футболу|національної збірної Чорногорії]].

== Ігрова кар'єра ==
=== Клубна ===
Дені Гочко почав займатися футболом у своєму рідному місті [[Цетинє]], у клубі [[Ловчен (футбольний клуб)|«Ловчен»]]. У серпні 2012 року футболіст провів свою першу гру у чемпіонаті Чорногорії.<ref>[https://int.soccerway.com/matches/2012/08/11/montenegro/first-league/fk-lovcen-cetinje/fk-celik-niksic/1298776/ Lovćen vs. Čelik - 11 August 2012] - портал футбольної статистики Soccerway {{ref-en}}</ref> Через рік він перейшов до складу [[Будучност (Подгориця)|столичної «Будучності»]].<ref>[https://int.soccerway.com/matches/2013/08/11/montenegro/first-league/fk-buducnost-podgorica/fk-mladost-podgorica/1481693/ Buducnost vs. OFK Titograd - 11 August 2013] - портал футбольної статистики Soccerway {{ref-en}}</ref> З цим клубом Гочко виграв чемпіонат країни у сезоні 2016/17.

Влітку 2017 року футболіст перебрався до португальського чемпіонату, де підписав дворічний контракт з клубом [[Фамалікан (футбольний клуб)|«Фамалікан»]].<ref>https://www.vijesti.me/sport/fudbal/hocko-potpisao-na-dvije-godine</ref> Влітку 2019 року як вільний агент приєднався до бельгійського клубу [[Рояль Ексель Мускрон|«Мускрон»]].<ref>https://www.notele.be/it9-media65918-deni-hocko-s-engage-avec-l-excel-mouscron.html</ref> Контракт гравця з клубом було укладено терміном на три роки.

Влітку 2021 року Дені Гочко став гравцем кіпрського клубу [[Пафос (футбольний клуб)|«Пафос»]].<ref>https://www.facebook.com/fcpafos/posts/1722858507908661</ref>

=== Збірна ===
У травні 2018 року у матчі проти [[Збірна Боснії і Герцеговини з футболу|команди Боснії і Герцеговини]] Дені Гочко дебютував у [[Збірна Чорногорії з футболу|національній збірній Чорногорії]].<ref>https://www.vijesti.me/sport/fudbal/kakav-jubilej-hocko-100-fudbaler-koji-je-zaigrao-za-crnu-goru</ref>

== Досягнення ==
'''Будучност'''

{{трофей|корона|золота}} [[Чемпіонат Чорногорії з футболу|Чемпіон Чорногорії]]: [[Чемпіонат Чорногорії з футболу 2016—2017|2016/17]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://www.national-football-teams.com/player/71190.html Дені Гочко] на National-Football-Teams.com
* [https://www.worldfootball.net/player_summary/deni-hocko/ Дені Гочко] на WorldFootball.net
* [https://soccer365.com.ua/players/46681/ Дені Гочко] на soccer365.com.ua
* {{transfermarkt}}
* {{soccerway}}

{{DEFAULTSORT:Гочко Дені}}

[[Категорія:Уродженці Цетинє]]
[[Категорія:Чорногорські футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Чорногорії з футболу]]
[[Категорія:Гравці збірної Чорногорії з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Ловчена»]]
[[Категорія:Футболісти «Будучності» (Подгориця)]]
[[Категорія:Футболісти «Фамалікана»]]
[[Категорія:Футболісти «Рояль Ексель Мускрон»]]
[[Категорія:Футболісти «Пафоса»]]
[[Категорія:Чорногорські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Португалії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Бельгії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери на Кіпрі]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Дені Гочко

Народження: 22 квітня 1994 (30 років)

Вага: 74 кг

Громадянство: Чорногорія

Позиція: вінгер

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Пафос»

title: Професіональні клуби*

Роки: клуб · І (г)

«Ловчен» · 26 · (0)

«Будучност» · 117 · (7)

«Фамалікан» · 63 · (1)

«Мускрон» · 53 · (1)

«Пафос» · 15 · (0)

title: Національна збірна**

Роки: збірна · І (г)

Чорногорія (U-17) · 2 · (0)

Чорногорія (U-19) · 3 · (0)

Чорногорія (U-21) · 7 · (0)

Чорногорія · 6 · (0)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 15 жовтня 2022.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 15 жовтня 2022.


text:
# Вилча
Вилча — повіт Румунії, на південних схилах Східних Карпат у середній течії річки Олт. Адміністративний центр — місто Римніку-Вилча.

## Географія
Річки: Джилорт.

## Господарство
Видобування слюди, кам'яної солі, нафти. Деревообробка, харчова промисловість, виробництво будівельних матеріалів. ГЕС на р. Лотру. У горах — лісозаготівлі.
Культивується кукурудза, пшениця, тютюн, виноградарство (район Дрегешані) та плодівництво.
Навколо мінеральних джерел виросли курорти: Беїле-Говора, Беїле-Оленешті.

## Адміністративний поділ
Жудець поділено на 2 муніципії, 9 міст.
- Римніку-Вилча
- Дреґешані
- Бебені
- Белчешті
- Бербешті
- Беїле-Ґовора
- Беїле-Оленешті
- Брезой
- Келіменешті
- Хорезу
- Окнеле-Марі

title: Вилча

wikitext:
{{Повіт Румунії
| назва                = Вилча
| місцева_назва        =
Judeţul Vâlcea
| герб                 = Actual Valcea county CoA.png
| герб_підпис          =
| розташування         = Valcea.png
| регіон               = [[Олтенія]] та [[Мунтенія]]
| центр                = [[Римніку-Вилча]]
| найбільше_місто      =
| населення            = 413 247
| населення_рік        = 2002
| місце_за_населенням  =
| густота_населення    = 72
| місце_за_щільністю_населення =
| площа                = 5 765 км²
| місце_за_площею      =
| часовий_пояс         = GMT+2
| ввп                  =
| ірлп                 =
| джіні                =
| президент            = Dr.ing. Ion Câlea
| адреса               =
| вебсайт              = http://www.cjvalcea.ro/
| код_iso              = RO-VL
| скорочення           =
}}
'''Вилча''' — повіт Румунії, на південних схилах [[Східні Карпати|Східних Карпат]] у середній течії річки [[Олт (річка)|Олт]]. Адміністративний центр — місто [[Римніку-Вилча]].

== Географія ==
Річки: [[Джилорт]].

== Господарство ==
Видобування слюди, кам'яної солі, [[нафта|нафти]]. Деревообробка, харчова промисловість, виробництво будівельних матеріалів. ГЕС на р. Лотру. У горах — лісозаготівлі.<ref>{{Cite web |url=http://dic.academic.ru/dic.nsf/bse/76612/Вылча |title=Велика радянська енциклопедія |accessdate=24 листопада 2008 |archive-date=3 травня 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150503171108/http://dic.academic.ru/dic.nsf/bse/76612/Вылча }}</ref>

Культивується кукурудза, пшениця, тютюн, виноградарство (район Дрегешані) та плодівництво.

Навколо мінеральних джерел виросли курорти: Беїле-Говора, Беїле-Оленешті.

== Адміністративний поділ ==
Жудець поділено на 2 муніципії, 9 міст.
* [[Римніку-Вилча]]
* [[Дреґешані]]
* [[Бебені]]
* [[Белчешті]]
* [[Бербешті]]
* [[Беїле-Ґовора]]
* [[Беїле-Оленешті]]
* [[Брезой]]
* [[Келіменешті]]
* [[Хорезу]]
* [[Окнеле-Марі]]

== Примітки ==
{{Commons category|Vâlcea County}}
{{reflist}}

{{Розташування2|nw={{RO-HD}}|n={{RO-SB}}|ne=|w={{RO-GJ}}|e={{RO-AG}}|sw={{RO-DJ}}|s={{RO-OT}}|se=}}
{{Міста Вилчі}}
{{Повіт Вилча}}
{{Повіти Румунії}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Вилча| ]]
[[Категорія:Засновані в Румунії 1879]]
[[Категорія:Засновані в Румунії 1940]]
[[Категорія:Засновані в Румунії 1968]]

title: · Judeţul Vâlcea

Центр: Римніку-Вилча

Країна: Румунія

Іст. регіон: Олтенія та Мунтенія

Номерний знак: VL

Офіційна мова: Румунська

- повна: 5 765 км² км²

Президент: Dr.ing. Ion Câlea

Код ISO 3166-2: RO-VL

· Judeţul Vâlcea: Повіт Вилча на мапі Румунії


text:
# Карл-Гайнц Кербель
Карл-Гайнц Кербель (нім. Karl-Heinz Körbel, нар. 1 грудня 1954, Доссенгайм) — німецький футболіст, захисник клубу «Айнтрахт». По завершенні ігрової кар'єри — тренер.
Відомий насамперед як рекордсмен найвищого футбольного дивізіону Німеччини за кількістю проведених ігор — 602, причому встановив цей рекорд граючи за єдину команду — франкфуртський «Айнтрахт». Грав за національну збірну Німеччини.

## Клубна кар'єра
Народився 1 грудня 1954 року в місті Доссенгайм. Вихованець футбольної школи місцевого однойменного клубу.
1972 року 17-річний юнак перейшов до франкфуртського «Айнтрахта», кольори якого й захищав незмінно до 1991 року. Став прикладом футбольного довголіття, тим більше як для польового гравця, — грав на найвищому рівні до 37 років, при цьому залишаючись гравцем основного складу. Зокрема, у своєму останньому сезоні 1990/91 пропустив лише одну гру в Бундеслізі. Загалом за 19 сезонів, проведених у найвищому німецькому дивізіоні, взяв участь у 602 іграх, встановивши рекорд цього змагання.

## Виступи за збірну
1974 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Німеччини, протягом двох років зіграв у 6 матчах, після чого до її лав більше не залучався.

## Кар'єра тренера
Завершивши ігрову кар'єру у статусі живої легенди «Айнтрахта», залишився у структурі клубу, займаючи різні тренерські посади. 1994 року після відставки Клауса Топпмеллера деякий час виконував обов'язки головного тренера франкфуртської команди. За рік, у 1995, коли команду залишив її наступний наставник Юпп Гайнкес, Кербеля було призначено вже повноцінним головним тренером «Айнтрахта». Проте залишив посаду вже після завершення сезону 1995/96, за результатами якого франкфуртський клуб уперше в своїй історії втратив місце у Бундеслізі, одним із засновників якої він був 1963 року.
В наступному ще двічі пробував свої сили як головний тренер професійних команд — протягом 1996–1997 років працював з «Любеком», а з 1997 по 1998 рік тренував команду клубу «Цвікау».
Згодом повернувся до «Айнтрахта», де зосередився на роботі в академії, яку поєднав з посадою у раді директорів клубу.

## Титули і досягнення
- Володар Кубка Німеччини (4):

«Айнтрахт»: 1973-1974, 1974-1975, 1980-1981, 1987-1988
- Володар Кубка УЄФА (1):

«Айнтрахт»: 1979-1980

title: Карл-Гайнц Кербель

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Карл-Гайнц Кербель
| зображення = Koerbel.jpg
| підпис =
| місце-народження = [[Доссенгайм]]
| країна-народження = [[Німеччина]]
| дата-народження = 1.12.1954
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =
| позиція = [[Захисник (футбол)|захисник]]
| номер  =
| юнацькі-роки = 1962–1972
| юнацькі-клуби = {{Прапорець|GER}} «Доссенгайм»
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 0|1972–1991 | {{Прапорець|GER}} | [[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|«Айнтрахт»]] | 602 |45}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 0|1974–1975 | {{Прапорець|GER}} | [[збірна Німеччини з футболу|ФРН]] | 6 |0}}
{{Футболіст кінець}}
| тренер = {{Футбольний тренер початок}}
{{Футбольний тренер заголовок}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1994 | {{Прапорець|GER}} | [[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|«Айнтрахт»]]|<small>(в. о.)</small>}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1995–1996 | {{Прапорець|GER}} | [[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|«Айнтрахт»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 0|1996–1997 | {{Прапорець|GER}} | [[Любек (футбольний клуб)|«Любек»]]}}
{{Футбольний тренер рядок 1|1997–1998 | {{Прапорець|GER}} | [[Цвікау (футбольний клуб)|«Цвікау»]]}}
{{Футбольний тренер кінець}}
| пк-поновлення = [[1 листопада]] [[2018]]
| збірна-поновлення = [[1 листопада]] [[2018]]
}}
'''Карл-Гайнц Кербель''' ({{lang-de|Karl-Heinz Körbel}}, {{нар}} [[1 грудня]] [[1954]], [[Доссенгайм]]) — німецький [[футболіст]], [[Захисник (футбол)|захисник]] клубу [[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|«Айнтрахт»]]. По завершенні ігрової кар'єри — [[Футбольний тренер|тренер]].

Відомий насамперед як рекордсмен [[Бундесліга (Німеччина)|найвищого футбольного дивізіону Німеччини]] за кількістю проведених ігор — 602, причому встановив цей рекорд граючи за єдину команду — [[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|франкфуртський «Айнтрахт»]]. Грав за [[збірна Німеччини з футболу|національну збірну Німеччини]].

== Клубна кар'єра ==
Народився [[1 грудня]] [[1954]] року в місті [[Доссенгайм]]. Вихованець футбольної школи місцевого однойменного клубу.

1972 року 17-річний юнак перейшов до [[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|франкфуртського «Айнтрахта»]], кольори якого й захищав незмінно до 1991 року. Став прикладом футбольного довголіття, тим більше як для польового гравця, — грав на найвищому рівні до 37 років, при цьому залишаючись гравцем основного складу. Зокрема, у своєму останньому сезоні 1990/91 пропустив лише одну гру в [[Бундесліга (Німеччина)|Бундеслізі]]. Загалом за 19 сезонів, проведених у найвищому німецькому дивізіоні, взяв участь у 602 іграх, встановивши рекорд цього змагання.

== Виступи за збірну ==
1974 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Німеччини з футболу|національної збірної Німеччини]], протягом двох років зіграв у 6 матчах, після чого до її лав більше не залучався.

==Кар'єра тренера==
Завершивши ігрову кар'єру у статусі живої легенди [[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|«Айнтрахта»]], залишився у структурі клубу, займаючи різні тренерські посади. 1994 року після відставки [[Клаус Топпмеллер|Клауса Топпмеллера]] деякий час виконував обов'язки головного тренера франкфуртської команди. За рік, у 1995, коли команду залишив її наступний наставник [[Юпп Гайнкес]], Кербеля було призначено вже повноцінним головним тренером «Айнтрахта». Проте залишив посаду вже після завершення сезону 1995/96, за результатами якого франкфуртський клуб уперше в своїй історії втратив місце у Бундеслізі, одним із засновників якої він був 1963 року.

В наступному ще двічі пробував свої сили як головний тренер професійних команд — протягом 1996–1997 років працював з [[Любек (футбольний клуб)|«Любеком»]], а з 1997 по 1998 рік тренував команду клубу [[Цвікау (футбольний клуб)|«Цвікау»]].

Згодом повернувся до «Айнтрахта», де зосередився на роботі в академії, яку поєднав з посадою у раді директорів клубу.

==Титули і досягнення==
*  Володар [[Кубок Німеччини з футболу|Кубка Німеччини]] '''(4)''':
:[[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|«Айнтрахт»]]: [[Кубок Німеччини з футболу 1973—1974|1973-1974]], [[Кубок Німеччини з футболу 1974—1975|1974-1975]], [[Кубок Німеччини з футболу 1980—1981|1980-1981]], [[Кубок Німеччини з футболу 1987—1988|1987-1988]]
*  Володар [[Кубок УЄФА|Кубка УЄФА]] '''(1)''':
:[[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|«Айнтрахт»]]: [[Кубок УЄФА 1979-1980|1979-1980]]

== Посилання ==
*{{Transfermarkt}}
*{{Wfb}}
*{{Fussballdaten}}
*{{NFT player}}

{{Тренери ФК Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)}}
{{footballer-stub}}

{{Портали|Біографії|Футбол}}

{{DEFAULTSORT:Кербель}}
[[Категорія:Німецькі футболісти]]
[[Категорія:Німецькі футбольні тренери]]
[[Категорія:Гравці збірної Німеччини з футболу]]
[[Категорія:Футболісти «Айнтрахта» (Франкфурт-на-Майні)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Айнтрахт» (Франкфурт-на-Майні)]]
[[Категорія:Тренери ФК «Любек»]]
[[Категорія:Тренери ФК «Цвікау»]]

title: Особисті дані

Народження: 1 грудня 1954 (70 років)

Громадянство: Німеччина

Позиція: захисник

title: Юнацькі клуби

«Доссенгайм»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Айнтрахт» · 602 · (45)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

ФРН · 6 · (0)

title: Тренерська діяльність***

Роки: Команда · Посада

«Айнтрахт» · (в. о.)

«Айнтрахт»

«Любек»

«Цвікау»

Тренерська діяльність***: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 1 листопада 2018.

Тренерська діяльність***: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 1 листопада 2018.

Тренерська діяльність***: *** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# Манівці (клуб)
Туристсько-спортивний клуб «Манівці»  — українська громадська організація зі штаб-квартирою у Львові, яка здійснює організацію туристичних заходів у напрямку активного відпочинку та працює за принципами соціального підприємництва. Один з лідерів у сфері екстремального туризму та спелеотуризму в Україні.

## Історія
Команда сучасного клубу була сформована у кінці 1990-х років при Львівському університеті фізичної культури з метою проведення піших турів у Карпати та експедицій до печери «Оптимістична». Громадська організація зареєстрована 2003 року у Львові. З часу заснування здійснила цілий ряд корпоративних заходів, проектів та конференцій.

## Діяльність
Організація здійснює роботу за такими напрямками:
- Освітні та інформаційні проекти з питань здорового способу життя та активного відпочинку
- Створення туристичних маршрутів
- Організація туристичних походів, експедицій, корпоративних заходів, проектів та конференцій у напрямку активного відпочинку та екстремального туризму
- Надання туристичного спорядження в оренду
- Пропагування здорового способу життя та охорони навколишнього середовища

title: Манівці (клуб)

wikitext:
{{Поліпшити|7 вересня 2023}}{{Картка:Громадська організація
|назва = Туристсько-спортивний клуб «Манівці»
|абревіатура =
|емблема     = Логотип ТСК «Манівці» (Львів).png
|розмір емблеми = 180px
|підпис      =
|зображення  =
|розмір зображення =
|підпис зображення =
|девіз           =
|рік заснування  = [[2003]]
|рік ліквідації  =
|тип             = [[громадська організація]]
|мета діяльності = популяризація активного відпочинку та здорового способу життя
|засновники = Тарас Білошицький
Наталя Васильєва
Софія Ступко
|голова     = Тарас Білошицький
|ключові особи =
|кількість членів =
|положення =
|адреса = [[Вулиця Анатолія Вахнянина (Львів)|вул. Вахнянина]], 29
[[Львів|м. Львів]]
|сайт = http://manivci.org/ manivci.org
}}
{{без джерел|дата=квітень 2018}}
'''Туристсько-спортивний клуб «Манівці»'''  — [[Україна|українська]] [[громадська організація]] зі штаб-квартирою у [[Львів|Львові]], яка здійснює організацію туристичних заходів у напрямку активного відпочинку та працює за принципами [[Соціальне підприємництво|соціального підприємництва]]. Один з лідерів у сфері екстремального туризму та [[спелеотуризм]]у в Україні.

== Історія ==
Команда сучасного клубу була сформована у кінці 1990-х років при [[Львівський державний університет фізичної культури|Львівському університеті фізичної культури]] з метою проведення піших турів у [[Українські Карпати|Карпати]] та експедицій до [[Оптимістична печера|печери «Оптимістична»]]. Громадська організація зареєстрована [[2003]] року у Львові. З часу заснування здійснила цілий ряд корпоративних заходів, проектів та конференцій.

== Діяльність ==
Організація здійснює роботу за такими напрямками:
* [[Освіта|Освітні]] та інформаційні проекти з питань здорового способу життя та активного відпочинку
* Створення туристичних маршрутів
* Організація туристичних походів, експедицій, корпоративних заходів, проектів та конференцій у напрямку активного відпочинку та екстремального туризму
* Надання туристичного спорядження в оренду
* Пропагування здорового способу життя та охорони навколишнього середовища

== Посилання ==
* [http://manivci.org/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180307061326/http://manivci.org/ |date=7 березня 2018 }}
* [https://www.facebook.com/manivci.org Профіль організації на Facebook] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220124134624/https://www.facebook.com/manivci.org |date=24 січня 2022 }}
* [https://web.archive.org/web/20180225034117/http://www.socialbusiness.in.ua/index.php/sotsialni-pidpryiemstva/katalog/149-turklub-manivtsi-m-lviv Соціальне підприємство "Турклуб «Манівці», м. Львів]
* [https://prezi.com/rg9dgy9wlxja/presentation/ Соціальне підприємство "Турклуб «Манівці» на prezi.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180301044503/https://prezi.com/rg9dgy9wlxja/presentation/ |date=1 березня 2018 }}
* [https://catalog.lviv.ua/link3263.html Турклуб «Манівці»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160517082001/http://catalog.lviv.ua/link3263.html |date=17 травня 2016 }}
{{бібліоінформація}}
{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Охорона природи у Львівській області]]
[[Категорія:Громадські організації Львівської області]]
[[Категорія:Туризм в Україні]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2003]]
[[Категорія:Туристичні клуби України]]
[[Категорія:Спелеотуризм]]
[[Категорія:Організації Львова]]

title: Туристсько-спортивний клуб «Манівці»

Тип: громадська організація

Засновники: Тарас Білошицький · Наталя Васильєва · Софія Ступко

Голова: Тарас Білошицький

Адреса: вул. Вахнянина, 29 · м. Львів


text:
# Войнівка (зупинний пункт)
Во́йнівка — пасажирський залізничний зупинний пункт Шевченківської дирекції Одеської залізниці.
Розташований між селами Заповідне Маловисківський район та Іванівка Новомиргородський район Кіровоградської області на лінії імені Тараса Шевченка — Помічна між станціями Новомиргород (12 км) та Виска (8 км).
Станом на січень 2020 року щодня дві пари дизель-потягів прямують за напрямком імені Тараса Шевченка — Помічна/Виска.

title: Войнівка (зупинний пункт)

wikitext:
{{Станція
| назва_колір = Blue1
| назва_колір_фону = yellow
| підзаголовок_колір = Purple1
| підзаголовок_колір_фону = Cyan1
| назва = Войнівка
| лінія_верх = [[Шевченківська дирекція залізничних перевезень|Шевченківська дирекція]]
| система_верх = [[Одеська залізниця]]
| тип = зупинний пункт
| зображення =
| зображення_розмір =
| зображення_підпис =
| розташування =
| адреса = с. [[Заповідне]], [[Іванівка (Новомиргородський район)|Іванівка]]
| координати = {{coord|48|41|43|N|31|39|13|E|scale:1500}}
| лінії = [[Імені Тараса Шевченка (станція)|Імені Тараса Шевченка]] — [[Помічна (станція)|Помічна]]
| структура =
| глибина =
| рівнів =
| платформ = 1
| тип_платформ = бічна
| колій = 1
| статус =
| час_роботи =
| транспортні_послуги =
| супутні_послуги =
| інженер =
| відкрито = {{дата з віком|1937}}
| закрито =
| перебудовано =
| електрифіковано =
| колишні_назви =
| архітектор =
| стиль =
| поверхів =
| власник = [[Одеська залізниця]]
| оператор = [[Укрзалізниця]]
| вебсайт =
| тип_коду =
| код =
| код_ємр = 423519
| код_експрес_2 = 2208332
| зона =
| пасажиропотік =
| мапа =
| мапа_стан =
| мапа_назва =
| мапа_маршруту =
| мапа_маршруту_стан =
| мапа_маршруту_назва =
}}

{{Otheruses}}
{{Ім. Т. Шевченка — Помічна}}
'''Во́йнівка''' — пасажирський залізничний [[зупинний пункт]] [[Шевченківська дирекція залізничних перевезень|Шевченківської дирекції]] [[Одеська залізниця|Одеської залізниці]].

Розташований між селами [[Заповідне]] [[Маловисківський район]] та [[Іванівка (Новомиргородський район)|Іванівка]] [[Новомиргородський район]] [[Кіровоградська область|Кіровоградської області]] на лінії [[Імені Тараса Шевченка (станція)|імені Тараса Шевченка]] — [[Помічна (станція)|Помічна]] між станціями [[Новомиргород (станція)|Новомиргород]] (12 км) та [[Виска]] (8 км).

Станом на січень 2020 року щодня дві пари дизель-потягів прямують за напрямком імені Тараса Шевченка — Помічна/Виска<ref>[https://swrailway.gov.ua/timetable/eltrain3-4/?sid=1451&lng= Войнівка]{{Недоступне посилання}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ТК4}}
* {{ЖДС}}

{{railway-station}}
{{railway-stub}}

[[Категорія:Транспорт Новоукраїнського району]]
[[Категорія:Зупинні пункти Одеської залізниці]]
[[Категорія:Зупинні пункти Кіровоградської області]]
[[Категорія:Засновані в Кіровоградській області 1937]]

title: Розташування

Адреса: с. Заповідне, Іванівка

title: Структура

Лінія(ї): Імені Тараса Шевченка — Помічна

Тип платформ: бічна

title: Історія

title: Інша інформація

Власник: Одеська залізниця

Оператор: Укрзалізниця

title: Дільниця ім. Т. Шевченка — Помічна

Черкаси
920,7 · ім. Т. Шевченка
Знам'янка
р. Холодний
р. Гнилий Ташлик
р. Велика Вись
р. Мала Вись
р. Чорний Ташлик
Чорноліська
Підгородна
Долинська
Колосівка

Миронівка

922,2 · Хмельницька

923,8 · Мала Яблунівка

924,9 · Берегова

926,2 · Малосмілянка

927,3 · Дачна

928,3 · Софіївка

934,4 · Червоний Хутір

938 · Переїзна

942,2 · Сердюківка

944,1 · Кизиловий Сад

948,7 · Богунове

952,6 · Макіївка

954,3 · Будо-Макіївка

| Черкаська область | | Кіровоградська область |

962,2 · Капітанівка

968,7 · Радгоспна

972,6 · Турія

976,6 · Новомиргород

989 · Войнівка

997,3 · Виска

1000,4 · Улянівка

1002,4 · Рожене

1008 · Олександрівка

1017,7 · Капустине

1026,9 · Червоний Граніт

1029,1 · Кар'єрний

1032,9 · Адабаш

1048,9 · Помічна


text:
# Smokie
Smokie (укр. «Смо́укі») — британський глем-рок-гурт.

## Історія
Був створений 1964 року в Бредфорді учасниками шкільного гурту, який неодноразово змінював назву. До першого складу ввійшли: Кріс Норман (нар. 1950) — вокал, гітара; Алан Сілсон (Alan Silson; 21 червня 1951, Бредфорд, Велика Британія) — бас, вокал і Пітер Спенсер (Peter Spencer; 13 жовтня 1948, Лідс, Велика Британія) — ударні.
Професійно ці музиканти дебютували 1968 року під назвою Kindness, концертуючи в різних кемпінгах і танцювальних залах. Також у цей період група акомпанувала колишньому вокалісту Herman's Hermits Пітеру Нуну. Однак ранні сингли гурту, що були записані на багатьох фірмах, не стали популярними. Не допомогла й зміна назви гурту 1974 року на Smokey.
Переломним моментом у кар'єрі музикантів виявилась зустріч із власником фірми «RAK Records» Мікі Мостом, який рекомендував групу популярній авторській спілці композиторів Нікі Чінна і Майка Чепмена, відомій під скороченою назвою Чіннічеп.
1975 року в британські топ-чарти потрапили твори у виконанні Smokey: «If You Think You Know How to Love Me» і «Don't Play Your Rock 'n' Roll to Me». Того ж року гурт змушений був змінити написання своєї назви на Smokie після протесту, поданого співаком Смокі (Smokey) Робінсоном. Великим хітом наступного року стала пісня Чіннічепа «Living Next Door To Alice», яка спочатку призначалась австралійському гурту New World.
1978 рік приніс популярний твір «Stumblin' In», який Кріс Норман виконав у дуеті з Сюзі Кватро, що також була пов'язана з «RAK Records». Того ж року вийшов і лонгплей «The Montreux Album». Поступово в репертуарі гурту почали домінувати композиції Нормана і Спенсера, однак це не застрахувало гурт від падіння популярності. 1980 року до чартів потрапила версія старого твору Боббі Ві «Take Good Care Of My Baby», яка виявилась останньою піснею гурту.
1982 року Smokie припинили свою діяльність, і Норман та Спенсер зайнялись компонуванням пісень для
інших виконавців, пов'язаних з фірмою «RAK». Вони були також авторами хіта «Head Over Heels» у виконанні відомого футболіста Кевіна Кігана, та твору «This Time Well Get It Right», який презентував збірну Англії з футболу 1982 року на Мондіалі. Окрім цього Норман, перебравшись до Німеччини, розпочав сольну кар'єру, успіх в якій йому принесла співпраця з німецьким композитором і продюсером Дітером Боленом.
1986 року також у Німеччині Сілсон та Аттлі вирішили відновити діяльність групи і запросили до співпраці Алана Бартона (Alan Barton; 16 вересня 1953, Барнслі, Велика Британія — 23 березня 1995, Німеччина) — вокал, гітара; Мартіна Болларда (Martin Bullard) — клавішні та екс-Black Lace Стіва Піннелла (Steve Pinnell) — ударні. У наступні роки гурт отримував дивіденди від давньої популярності, користуючись чималим успіхом головно в Німеччині. Саме в цій країні під час одного з чергових турів, 23 березня 1995 року, в автокатастрофі загинув Алан Бартон. Однак, незважаючи на цю трагедію, гурт, запросивши Майка Крафта (Mike Craft), продовжив свою діяльність. Незабаром у складі гурту з'явився Мік Макконнелл (Mick McConnell).

## Дискографія
- 1975 — Pass It Around
- 1975 — Changing All the Time
- 1976 — Midnight Café
- 1977 — Greatest Hits
- 1977 — Bright Lights & Back Alleys
- 1978 — The Montreux Albumum
- 1979 — The Other Side of the Road
- 1980 — Greatest Hits Vol. 2
- 1980 — Very Best Of Smokie
- 1980 — Smokie's Hits
- 1981 — Solid Ground
- 1982 — Strangers In Paradise
- 1982 — Midnight Delight
- 1988 — All Fired Up
- 1988 — My Heart Is True
- 1989 — Boulevard Of Broken Dreams
- 1989 — Smokie Greatest Hits Live
- 1990 — Whose Are These Boots
- 1990 — Smokie Forever
- 1990 — The Best Of Smokie
- 1990 — 18 Carat Gold The Very Best Of Smokie
- 1992 — Chasing Shadows
- 1992 — The Collection
- 1992 — The Story Of Smokie
- 1993 — Burning Ambition
- 1994 — Celebration
- 1995 — Who The F…k Is Alice?…
- 1995 — The Best Of 20 Years Smokie & Chris Norman
- 1995 — The Complete Smokie Collection
- 1995 — From Smokie With Love
- 1995 — The World & Elsewhere
- 1996 — With Love From… Smokie The Best Ballads
- 1996 — Light A Candle
- 1998 — Wild Horses - The Nashville Album
- 1998 — Take a Minute

### Кріс Норман
- 1982 — Rock Away Teardrops
- 1986 — Some Hearts Are Diamonds
- 1987 — Different Shades
- 1988 — Hits From The Heart
- 1988 — Sarah
- 1989 — Break The Ice
- 1991 — Interchange
- 1992 — The Growing Years
- 1994 — The Album
- 1995 — Obssession

## Учасники
- Steve Pinnell
- Martin Bullard
- Mick McConnell
- Pete Lincoln

title: Smokie

wikitext:
{{Музичний гурт
 |Назва            = «Smokie» («Смо́укі»)
 |Фото             = 2018 Smokie - by 2eight - 8SC2949.jpg
 |Підпис           =
 |Роки             = [[1964]]
 |Місце_створення  =
 |Країна           = [[Велика Британія]]
 |Жанр             = [[поп-рок]], [[глем-рок]]
 |Лейбл            =
 |Склад            =
 |Колишні_учасники =
 |Сайт             =
 }}

'''Smokie''' ({{lang-uk|«Смо́укі»}}) — британський [[глем-рок]]-гурт.

== Історія ==

Був створений [[1964]] року в [[Бредфорд]]і учасниками шкільного гурту, який неодноразово змінював назву. До першого складу ввійшли: [[Кріс Норман]] (нар. 1950) — вокал, гітара; Алан Сілсон (''Alan Silson''; 21 червня 1951, [[Бредфорд]], [[Велика Британія]]) — бас, вокал і Пітер Спенсер (''Peter Spencer''; 13 жовтня 1948, Лідс, Велика Британія) — ударні.

Професійно ці музиканти дебютували 1968 року під назвою Kindness, концертуючи в різних кемпінгах і танцювальних залах. Також у цей період група акомпанувала колишньому вокалісту ''Herman's Hermits'' Пітеру Нуну. Однак ранні сингли гурту, що були записані на багатьох фірмах, не стали популярними. Не допомогла й зміна назви гурту [[1974]] року на ''Smokey''.
Переломним моментом у кар'єрі музикантів виявилась зустріч із власником фірми «RAK Records» Мікі Мостом, який рекомендував групу популярній авторській спілці композиторів Нікі Чінна і Майка Чепмена, відомій під скороченою назвою Чіннічеп.

[[1975]] року в британські топ-чарти потрапили твори у виконанні Smokey: «{{не перекладено|If You Think You Know How to Love Me}}» і «{{Не перекладено|Don't Play Your Rock 'n' Roll to Me}}». Того ж року гурт змушений був змінити написання своєї назви на ''Smokie'' після протесту, поданого співаком Смокі (''Smokey'') Робінсоном. Великим хітом наступного року стала пісня Чіннічепа «{{не перекладено|Living Next Door To Alice}}», яка спочатку призначалась австралійському гурту New World.

[[1978]] рік приніс популярний твір «[[Stumblin' In]]», який Кріс Норман виконав у дуеті з [[Сюзі Кватро]], що також була пов'язана з «RAK Records». Того ж року вийшов і лонгплей «The Montreux Album». Поступово в репертуарі гурту почали домінувати композиції Нормана і Спенсера, однак це не застрахувало гурт від падіння популярності. 1980 року до чартів потрапила версія старого твору [[Боббі Ві]] «Take Good Care Of My Baby», яка виявилась останньою піснею гурту.

[[1982]] року Smokie припинили свою діяльність, і Норман та Спенсер зайнялись компонуванням пісень для
інших виконавців, пов'язаних з фірмою «RAK». Вони були також авторами хіта «Head Over Heels» у виконанні відомого футболіста [[Кевін Кіган|Кевіна Кігана]], та твору «This Time Well Get It Right», який презентував збірну Англії з футболу 1982 року на Мондіалі. Окрім цього Норман, перебравшись до Німеччини, розпочав сольну кар'єру, успіх в якій йому принесла співпраця з німецьким композитором і продюсером [[Дітер Болен|Дітером Боленом]].

1986 року також у Німеччині Сілсон та Аттлі вирішили відновити діяльність групи і запросили до співпраці Алана Бартона (''Alan Barton''; 16 вересня 1953, Барнслі, Велика Британія — 23 березня 1995, Німеччина) — вокал, гітара; Мартіна Болларда (''Martin Bullard'') — клавішні та екс-Black Lace Стіва Піннелла (''Steve Pinnell'') — ударні. У наступні роки гурт отримував дивіденди від давньої популярності, користуючись чималим успіхом головно в Німеччині. Саме в цій країні під час одного з чергових турів, 23 березня 1995 року, в автокатастрофі загинув Алан Бартон. Однак, незважаючи на цю трагедію, гурт, запросивши Майка Крафта (''Mike Craft''), продовжив свою діяльність. Незабаром у складі гурту з'явився Мік Макконнелл (Mick McConnell).

== Дискографія ==

* [[1975]] — ''[[Pass It Around]]''
* [[1975]] — ''[[Changing All the Time]]''
* [[1976]] — ''[[Midnight Café]]''
* [[1977]] — ''[[Greatest Hits (альбом Smokie)|Greatest Hits]]''
* [[1977]] — ''[[Bright Lights & Back Alleys]]''
* [[1978]] — ''[[The Montreux Albumum]]''
* [[1979]] — ''[[The Other Side of the Road]]''
* [[1980]] — ''Greatest Hits Vol. 2''
* [[1980]] — ''Very Best Of Smokie''
* [[1980]] — ''Smokie's Hits''
* [[1981]] — ''[[Solid Ground]]''
* [[1982]] — ''Strangers In Paradise''
* [[1982]] — ''Midnight Delight''
* [[1988]] — ''All Fired Up''
* [[1988]] — ''My Heart Is True''
* [[1989]] — ''Boulevard Of Broken Dreams''
* [[1989]] — ''Smokie Greatest Hits Live''
* [[1990]] — ''Whose Are These Boots''
* [[1990]] — ''Smokie Forever''
* [[1990]] — ''The Best Of Smokie''
* [[1990]] — ''18 Carat Gold The Very Best Of Smokie''
* [[1992]] — ''Chasing Shadows''
* [[1992]] — ''The Collection''
* [[1992]] — ''The Story Of Smokie''
* [[1993]] — ''Burning Ambition''
* [[1994]] — ''Celebration''
* [[1995]] — ''Who The F…k Is Alice?…''
* [[1995]] — ''The Best Of 20 Years Smokie & Chris Norman''
* [[1995]] — ''The Complete Smokie Collection''
* [[1995]] — ''From Smokie With Love''
* [[1995]] — ''The World & Elsewhere''
* [[1996]] — ''With Love From… Smokie The Best Ballads''
* [[1996]] — ''Light A Candle''
* [[1998]] — ''[[Wild Horses - The Nashville Album]]''
* [[1998]] — ''[[Take a Minute]]''

=== Кріс Норман ===

* [[1982]] — ''Rock Away Teardrops''
* [[1986]] — ''Some Hearts Are Diamonds''
* [[1987]] — ''Different Shades''
* [[1988]] — ''Hits From The Heart''
* [[1988]] — ''Sarah''
* [[1989]] — ''Break The Ice''
* [[1991]] — ''Interchange''
* [[1992]] — ''The Growing Years''
* [[1994]] — ''The Album''
* [[1995]] — ''Obssession''

== Учасники ==
<gallery>
File:2018 Smokie - Steve Pinnell - by 2eight - DSC3239.jpg|Steve Pinnell
File:2018 Smokie - Martin Bullard - by 2eight - DSC3053.jpg|Martin Bullard
File:2018 Smokie - Mick McConnell - by 2eight - DSC3024.jpg|Mick McConnell
File:The Sweet - 2018111225445 2018-04-21 30 Jahre Radio Regenbogen - Sven - 1D X MK II - 2130 - B70I6308.jpg|Pete Lincoln
</gallery>

== Посилання ==
* [http://www.smokie.co.uk/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090609141224/http://www.smokie.co.uk/ |date=9 червня 2009 }}
* [http://www.jugi3.ch/homepage/smokie.htm The Smokie Discography] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090723045054/http://www.jugi3.ch/homepage/smokie.htm |date=23 липня 2009 }}
* [http://www.allmusic.com/cg/amg.dll?p=amg&sql=11:hr65mpe39f1o Історія Smokie: AMG]
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Поп-рок гурти]]
[[Категорія:Англійські глем-рокові гурти]]
[[Категорія:Софт-рок гурти]]
[[Категорія:Музичні гурти Бредфорда]]

title: Основна інформація

Жанр: поп-рок, глем-рок

Країна: Велика Британія

Склад: Кріс Норман


text:
# Akysis portellus
Akysis portellus — вид риб з роду Akysis родини Akysidae ряду сомоподібні.

## Опис
Загальна довжина сягає 3,4 см. Голова широка, дещо сплощена зверху. Морда округла. Статеві відмінності визначити дуже складно. Тулуб трохи витягнутий. Скелет складається з 32—33 хребців. У спинному плавці є 1 колючий і 4—5 м'яких променів. Грудні плавці витягнуті. Черевні плавці маленькі. У самців і самиць статевий сосочок розташовано по-різному. Жировий плавець помірної довжини. Анальний плавець маже такий самий як спинний. Хвостовий плавець сильно розділений, лопаті широкі.
Схожий візерунком на вид Akysis longifilis, але голова темна. Загальний фон помаранчево-жовтий з коричневим малюнком, який не утворює окремої смуги.

## Спосіб життя
Є бентопелагічною рибою. Зустрічається в мілководних річках і струмках на швидкій течії, де рослинність може бути присутньою біля берегів. Віддає перевагу піщано-кам'янистим ґрунтам. Живе групами по кілька десятків особин. Вдень заривається в пісок, рідше відсиджується під камінням. Активна вночі. Живиться донними безхребетними.
Про розмноження відомо, що 1 самиця нереститься з декількома самцями. Ікру відкладають на камені або просто на ґрунт. Інкубаційний період триває 4 доби.

## Розповсюдження
Зустрічається на півдні М'янми — у басейні річки Сіттанг.

title: Akysis portellus

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Taxobox
| name = ''Akysis portellus''
| status = DD
| status_system = iucn3.1
| image =
| image_width =
| image_caption =
| domain = [[Домен Ядерні|Ядерні]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| subregnum = [[Справжні багатоклітинні]] (Eumetazoa)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| subphylum = [[Черепні]] (Craniata)
| subphylum2 = [[Хребетні]] (Vertebrata)
| superclassis = [[Щелепні]] (Gnathostomata)
| classis = [[Променепері]] (Actinopterygii)
| subclassis = [[Новопері]] (Neopterygii)
| infraclassis = [[Костисті риби]] (Teleostei)
| superordo = [[Остаріофізи]] (Ostariophysi)
| ordo = [[Сомоподібні]] (Siluriformes)
| familia = [[Akysidae]]
| subfamilia =
| genus = ''[[Akysis]]''
| genus_authority=
| species = '''''Akysis portellus'''''
| species_authority= Ng, 2009
| subdivision_ranks =
| subdivision =
| wikispecies = Akysis portellus
| commonscat = Akysis portellus
}}

'''''Akysis portellus''''' — вид риб з роду ''[[Akysis]]'' [[родина (біологія)|родини]] [[Akysidae]] ряду [[сомоподібні]].

== Опис ==
Загальна довжина сягає 3,4 см. Голова широка, дещо сплощена зверху. Морда округла. Статеві відмінності визначити дуже складно. Тулуб трохи витягнутий. Скелет складається з 32—33 хребців. У спинному плавці є 1 колючий і 4—5 м'яких променів. Грудні плавці витягнуті. Черевні плавці маленькі. У самців і самиць статевий сосочок розташовано по-різному. Жировий плавець помірної довжини. Анальний плавець маже такий самий як спинний. Хвостовий плавець сильно розділений, лопаті широкі.

Схожий візерунком на вид ''[[Akysis longifilis]]'', але голова темна. Загальний фон помаранчево-жовтий з коричневим малюнком, який не утворює окремої смуги.

== Спосіб життя ==
Є бентопелагічною рибою. Зустрічається в мілководних річках і струмках на швидкій течії, де рослинність може бути присутньою біля берегів. Віддає перевагу піщано-кам'янистим ґрунтам. Живе групами по кілька десятків особин. Вдень заривається в пісок, рідше відсиджується під камінням. Активна вночі. Живиться донними безхребетними.

Про розмноження відомо, що 1 самиця нереститься з декількома самцями. Ікру відкладають на камені або просто на ґрунт. Інкубаційний період триває 4 доби.

== Розповсюдження ==
Зустрічається на півдні М'янми — у басейні річки Сіттанг.

== Джерела ==
* Eschmeyer, W.N. (ed.), 1998. Catalog of fishes. Special Publication, California Academy of Sciences, San Francisco.
* Ng, H.H., 2009. ''Akysis portellus'' sp. Nov., a new species of catfish (Teleostei: Akysidae) from the Sittang River drainage, Myanmar. Journal of Threatened Taxa 1(1):2-8.

{{taxonbar}}
[[Категорія:Akysis]]
[[Категорія:Риби М'янми]]
[[Категорія:Тварини, описані 2009]]

title: ?Akysis portellus

Домен: Ядерні (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Підцарство: Справжні багатоклітинні (Eumetazoa)

Тип: Хордові (Chordata)

Підтип: Черепні (Craniata)

Надклас: Щелепні (Gnathostomata)

Клас: Променепері (Actinopterygii)

Підклас: Новопері (Neopterygii)

Інфраклас: Костисті риби (Teleostei)

Надряд: Остаріофізи (Ostariophysi)

Ряд: Сомоподібні (Siluriformes)

Родина: Akysidae

Рід: Akysis

Вид: Akysis portellus · Ng, 2009

Вікісховище: Akysis portellus

Віківиди: Akysis portellus


text:
# Арауетес
Арауетес (ісп. Arahuetes) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-і-Леон, у провінції Сеговія. Населення — 49 осіб (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 80 км на північ від Мадрида, 30 км на північний схід від Сеговії.
На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)
- Арауетес: 30 осіб
- Пахарес-де-Педраса: 19 осіб

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

title: Арауетес

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Арауетес
 | місцева_назва       = ''Arahuetes''
 | прапор              =
 | герб                =
 | автономна_спільнота = [[Кастилія-і-Леон]]
 | провінція           = [[Сеговія (провінція)|Сеговія]]
 | комарка             =
 | широта              = 41.133
 | довгота             = -3.85
 | висота              =
 | населення           = 49
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 16,36
 | густота             = 3,0
 | поштові_індекси     = 40173
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 40019
 | мер                 = Педро Франсіско Бланко Альваро
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 =
}}
[[File:Iglesia de San Andrés, en Arahuetes (Segovia, España).jpg|thumb|Арауетес]]
'''Арауетес''' ({{lang-es|Arahuetes}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кастилія-і-Леон]], у провінції [[Сеговія (провінція)|Сеговія]]. Населення — {{formatnum:49}} осіб (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 80 км на північ від [[Мадрид]]а, 30 км на північний схід від [[Сеговія|Сеговії]].

На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік)<ref>{{cite web|url=http://www.ine.es/nomen2/|title=Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales|publisher=[[Національний інститут статистики Іспанії]] (INE)|language=іспанською|accessdate=2011-06-12|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Cbe6GOiV?url=http://www.ine.es/nomen2/|archivedate=2012-12-02|deadurl=yes}}</ref>
* Арауетес: 30 осіб
* Пахарес-де-Педраса: 19 осіб

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Arahuetes}}

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Сеговія}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Сеговія]]

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Кастилія-і-Леон

Провінція: Сеговія

Густота: 3,0 ос./км²

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Педро Франсіско Бланко Альваро (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Марія Саксен-Альтенбурзька (1845–1930)
Марія Саксен-Альтенбурзька (нім. Marie von Sachsen-Altenburg), повне ім'я Марія Ґаспаріна Амалія Антуанетта Кароліна Шарлотта Єлизавета Луїза Саксен-Альтенбурзька (нім. Marie Gasparine Amalie Antoinette Caroline Charlotte Elisabeth Luise von Sachsen-Altenburg, 28 червня 1845 — 5 липня 1930) — принцеса Саксен-Альтенбурзька з Ернестинської лінії Веттінів, донька принца Саксен-Альтенбурзького Едуарда та принцеси Ройсс-Грайцької Луїзи, дружина князя Шварцбург-Зондерсгаузенського Карла Ґюнтера.
Зробила внесок у збереження лялькової колекції «Mon plaisir».

## Біографія

### Дитинство та юність
Народилась 28 червня 1845 року в батьківському палаці на Карлштрассе у Мюнхені другою дитиною та єдиною донькою в родині принца Саксен-Альтенбурзького Едуарда та його другої дружини Луїзи Ройсс-Ґряйцької. Мала старшого брата Альберта та єдинокровних сестер Терезу й Антуанетту від першого шлюбу батька з Амалією Гогенцоллерн-Зігмарінгенською. Протягом життя сестри підтримували тісний контакт.
Раннє дитинство Марії пройшло у Мюнхені, де батько ніс військову службу як головнокомандувач армії Баварії. Його сестра Тереза в той час була королевою-консортом країни. Юна принцеса товаришувала з племінником Людвігом, своїм однолітком, синами принца Луїтпольда, доньками послів Великої Британії та Пруссії. В більш пізні роки була подругою Кароліни Шоенайх-Каролатської, Матільди цур Ліппе та Фредеріки Ганноверської.
Едуард Саксен-Альтенбурзький раптово помер від серцевого нападу, коли доньці ще не виповнилося 7 років. Сімейство переїхало до мюнхенського палацу Німфенбург. Матір у 1854 році взяла другий шлюб із Генріхом IV Ройсс-Кестрицьким. Від цього союзу у Марії з'явились молодші єдиноутробні сестри Елеонора, Єлена й Єлизавета та брат Генріх XXIV.

У квітні 1860 принцеса пройшла конфірмацію, після чого була відправлена до двору свого кузена Ернста Саксен-Альтенбурзького у Альтенбурзі. Там її освітою відала фройляйн фон Лідерскрон. Марія виявила особливу цікавість до літератури й історії.
Часто подорожувала, супроводжуючи сестер. Принцесси навідували родичів у тюринзьких резиденціях, популярним місцем був Айзенберг, бували у Берліні та Веймарі, як у місцях, де працювали видатні діячі культури. Також Марія зупинялася у Кройті біля озера Тегернзе, проводила певний час у Альпах. У 1866 році відвідала Швейцарію, між іншим, Бернське високогір'я та Санкт-Моріц. У 1868 колишній князь Гогенцоллерн-Зігмарінгену Карл Антон запросив її до своєї осінньої резиденції Вайнбург, а баварська королівська родина приймала дівчину у замку Гоеншванґау.
На початку 1860-х розглядалася як потенційна кандидатура у наречені для принца Уельського. З кінця 1859 року пошуками займалася його старша сестра Вікторія, кронпринцеса Пруссії. Згідно вимог королеви Вікторії, дівчина мала «добре виглядати, бути здоровою, освіченою, мати добру вдачу». Кронпринцеса знайшла шість гідних кандидаток, які мали «відповідне положення в світі, сповідували протестантизм та були молодшими за принца Уельського». Ними виявилися Марія Нідерландська, Анна Гессен-Дармштадтська, Єлизавета цу Від, Александріна Прусська, Олександра Данська та принцеса Марія. Кандидатуру принцеси Саксен-Альтенбурзької відкинули, оскільки вона вважалася «шокуюче вдягненою і завжди зі своєю найнеприємнішою матір'ю». Принц Уельський 1863 року побрався з Олександрою Данською.
Навесні 1868 року при Дессауському дворі зустріла спадкоємного принца Шварцбург-Зондерсгаузену Карла Ґюнтера, з яким невдовзі заручилася. У серпні того ж року мало відбутися весілля, але було відкладене через серйозну хворобу Марії на дифтерію.

### Шлюб
Перед своїм 24-річчям принцеса взяла шлюб із 38-річним Карлом Ґюнтером. Весілля відбулося 12 червня 1869 у замковій кірсі Альтенбурзького замку. Церемонію провів пастор Ґілберт. На вінчанні, окрім інших, були присутніми кронпринц Пруссії, князь Ройсс Генріх XXII, Александра Саксен-Альтенбурзька, правляче подружжя Ангальту та молодші брати нареченого. Шлюб пари виявився бездітним.
Під час франко-прусської війни Марія турбувалася про поранених і хворих. Заснувала асоціацію підтримки, яка збирала гроші для нужденних солдатських дружин та їхніх дітей, а також для поранених та мобілізованих жінок, які, серед іншого, виробляли бинти для армії. Заснувала приватну лікарню та підтримувала дияконіс.
Після зречення 17 липня 1880 року Ґюнтера Фрідріха Карла II, Карл Ґюнтер став правлячим князем Шварцбург-Зондерсгаузену, а Марія — княгинею-консортом. Офіційний в'їзд нового правлячого подружжя до столиці відбувся 4 вересня 1880 року.
Наприкінці 1881 року Марія передала історичну та вельми значущу колекцію ляльок «Mon plaisir» шварцбурзької княгині Августи Доротеї до Арнштадтського замку. У 1892 році колекція була переміщена до замку Ґерен. Княгиня ревно реставрувала, поповнювала та відновлювала дану колекцію репродукцій придворного життя XVII та XVIII століть.
У 1883 році подружжя пожертвувало переобладнану будівлю оранжереї замка Ебелебен «рятувальній установі для морально занедбаних дітей». З приводу срібного весілля 1894 року князівське подружжя заснувало Фонд Карла та Марії (нім. Karl-Marien-Stiftung), куди пожертвувало суму у розмірі 34 944,95 марок. Кошти мали використовуватися для догляду за хворими і, зокрема, на користь дітей, які потребують освіти. Також мало бути виділене безкоштовне ліжко у державній лікарні Зондерсгаузену, спроектований будинок Карл-Марієн-Хаус в Ебелебені та створений ще один центр з виховання та догляду за маленькими дітьми в районі Арнштадту.
Герман Шрьодель у біографічній книзі 1905 року змальовував Марію так: «…характер, сповнений духу та життєвої сили, принцеса в усіх відношеннях; чарівної доброти, весела, з чудовим почуттям гумору. Вона відчуває людину, розуміє людські страждання та радості, а її доброта – це справжня доброта, доброта від серця. У той же час вона скрізь виявляє чудове практичне чуття до благополуччя свого народу в країні.»
Карл Ґюнтер пішов з життя навесні 1909 року. Князівство успадкував його родич Ґюнтер Віктор Шварцбург-Рудольштадтський. Марія продовжувала мати власний двір і мешкала переважно у замках Зондерсгаузену та Ґерену. Після падіння монархії у 1918 році отримала право мешкати у флігелі свого колишнього палаці у Зондерсгаузені. У тій же будівлі жили Ґюнтер Віктор, який зрікся престолу, та його дружина Анна Луїза.
Княгиня пішла з життя за часів Веймарської республіки, 5 липня 1930 року, у Зондерсгаузені. Була похована у князівській каплиці місцевої церкви Святої Трійці.

title: Марія Саксен-Альтенбурзька (1845–1930)

wikitext:
{{Otherpersons|Марія Саксен-Альтенбурзька}}{{Правитель
|посада                 = княгиня-консорт Шварцбург-Зондерсгаузену
|ім'я                   = Марія Саксен-Альтенбурзька
|оригінал імені         = {{lang-de|Marie von Sachsen-Altenburg}}
|порядок-жін            = 6
|зображення             = Prinzessin Marie Gasparine von Sachsen-Altenburg.jpg
|підпис                 = Світлина принцеси Марії роботи Людвіґа Анґерера, [[1860-ті]], [[Австрійська національна бібліотека]]
|початок повноважень    = 17 липня 1880
|закінчення повноважень = 28 березня 1909
|попередник             = [[Матильда цу Гогенлое-Орінґен]]
|наступник              = [[Анна Луїза Шонбург-Вальденбурзька]]
|коронація              =
|інші титули            =
|віце-президент         =
|партія                 =
|дата народження        = 28.6.1845
|місце народження       = [[Мюнхен]]
|країна                 = [[Баварське королівство]]
|дата смерті            = 5.7.1930
|місце смерті           = [[Зондерсгаузен]], земля Тюрингія, [[Веймарська республіка]]
|Чоловік                = [[Карл Ґюнтер (князь Шварцбург-Зондерсгаузену)|Карл Ґюнтер]]
|діти                   = ''не було''
|династія               = [[Ернестинська лінія Веттінів]], Шварцбурги
|батько                 = [[Едуард Саксен-Альтенбурзький]]
|мати                   = Луїза Ройсс-Ґряйцька
|Commons                = Princess Marie Gasparine of Saxe-Altenburg
}}

'''Марія Саксен-Альтенбурзька''' ({{lang-de|Marie von Sachsen-Altenburg}}), повне ім'я '''Марія Ґаспаріна Амалія Антуанетта Кароліна Шарлотта Єлизавета Луїза Саксен-Альтенбурзька''' ({{lang-de|Marie Gasparine Amalie Antoinette Caroline Charlotte Elisabeth Luise von Sachsen-Altenburg}}, [[28 червня]] [[1845]] — [[5 липня]] [[1930]]) — принцеса [[Саксен-Альтенбурзьке герцогство|Саксен-Альтенбурзька]] з [[Ернестинська лінія Веттінів|Ернестинської лінії Веттінів]], донька принца Саксен-Альтенбурзького [[Едуард Саксен-Альтенбурзький|Едуарда]] та принцеси [[Ройсс-Грайцьке князівство|Ройсс-Грайцької]] Луїзи, дружина князя Шварцбург-Зондерсгаузенського [[Карл Ґюнтер (князь Шварцбург-Зондерсгаузену)|Карла Ґюнтера]].

Зробила внесок у збереження лялькової колекції «Mon plaisir».

== Біографія ==
=== Дитинство та юність ===
Народилась 28 червня 1845 року в батьківському палаці на Карлштрассе у [[Мюнхен]]і другою дитиною та єдиною донькою в родині принца Саксен-Альтенбурзького [[Едуард Саксен-Альтенбурзький|Едуарда]] та його другої дружини Луїзи Ройсс-Ґряйцької. Мала старшого брата Альберта та єдинокровних сестер [[Тереза Саксен-Альтенбурзька|Терезу]] й [[Антуанетта Саксен-Альтенбурзька|Антуанетту]] від першого шлюбу батька з [[Амалія Гогенцоллерн-Зігмарінген|Амалією Гогенцоллерн-Зігмарінгенською]]. Протягом життя сестри підтримували тісний контакт.

Раннє дитинство Марії пройшло у Мюнхені, де батько ніс військову службу як головнокомандувач армії Баварії. Його сестра [[Тереза Саксен-Гільдбурггаузенська|Тереза]] в той час була королевою-консортом країни. Юна принцеса товаришувала з племінником [[Людвіг II (король Баварії)|Людвігом]], своїм однолітком, синами принца [[Луїтпольд Баварський|Луїтпольда]], доньками послів Великої Британії та Пруссії. В більш пізні роки була подругою Кароліни Шоенайх-Каролатської, Матільди цур Ліппе та Фредеріки Ганноверської.

Едуард Саксен-Альтенбурзький раптово помер від серцевого нападу, коли доньці ще не виповнилося 7 років. Сімейство переїхало до мюнхенського [[Палац Німфенбург|палацу Німфенбург]]. Матір у 1854 році взяла другий шлюб із Генріхом IV Ройсс-Кестрицьким. Від цього союзу у Марії з'явились молодші єдиноутробні сестри [[Елеонора Ройсс-Кестрицька|Елеонора]], Єлена й Єлизавета та брат Генріх XXIV.

У квітні 1860 принцеса пройшла конфірмацію, після чого була відправлена до двору свого кузена Ернста Саксен-Альтенбурзького у [[Альтенбург|Альтенбурзі]]. Там її освітою відала фройляйн фон Лідерскрон. Марія виявила особливу цікавість до літератури й історії. [[Файл:Marie Gasparine, Hereditary Princess of Schwarzburg-Sondershausen.jpg|міні|200пкс|Світлина принцеси Марії]]Часто подорожувала, супроводжуючи сестер. Принцесси навідували родичів у тюринзьких резиденціях, популярним місцем був [[Айзенберг (Тюрингія)|Айзенберг]], бували у Берліні та Веймарі, як у місцях, де працювали видатні діячі культури. Також Марія зупинялася у Кройті біля озера [[Тегернзе]], проводила певний час у Альпах. У 1866 році відвідала Швейцарію, між іншим, [[Бернське високогір'я]] та [[Санкт-Моріц]]. У 1868 колишній князь [[Гогенцоллерн-Зігмарінгенське князівство|Гогенцоллерн-Зігмарінгену]] Карл Антон запросив її до своєї осінньої резиденції Вайнбург, а баварська королівська родина приймала дівчину у [[Замок Гоеншванґау|замку Гоеншванґау]].

На початку 1860-х розглядалася як потенційна кандидатура у наречені для [[Едуард VII|принца Уельського]]. З кінця 1859 року пошуками займалася його старша сестра [[Вікторія Саксен-Кобург-Готська|Вікторія]], кронпринцеса Пруссії. Згідно вимог королеви Вікторії, дівчина мала «добре виглядати, бути здоровою, освіченою, мати добру вдачу».<ref>Battiscombe, Georgina. Queen Alexandra: [англ.]. — L. : Constable, 1969. — 362 p.— ISBN 0-09-456560-0. — стор. 17. [https://archive.org/details/queenalexandra00batt] </ref> Кронпринцеса знайшла шість гідних кандидаток, які мали «відповідне положення в світі, сповідували протестантизм та були молодшими за принца Уельського». Ними виявилися [[Марія Нідерландська]], [[Анна Гессен-Дармштадтська]], [[Єлизавета (королева Румунії)|Єлизавета цу Від]], [[Александріна Прусська (1842—1906)|Александріна Прусська]], [[Олександра Данська]] та принцеса Марія.<ref>Meyrick, Broadley Alexander. The boyhood of a great king, 1841-1858: an account of the early years of the life of His Majesty Edward VII: [англ.]. — L. : Harper and Brothers, 1906. — стор. 369—370.</ref> Кандидатуру принцеси Саксен-Альтенбурзької відкинули, оскільки вона вважалася «шокуюче вдягненою і завжди зі своєю найнеприємнішою матір'ю».<ref> Hibbert, Christopher. Edward VII: The Last Victorian King. New York.2007: Palgrave Macmillan. стор. 41 [https://archive.org/details/edwardviilastvic00hibb/page/n55] {{ref-en}}</ref> Принц Уельський 1863 року побрався з Олександрою Данською.

Навесні 1868 року при Дессауському дворі зустріла спадкоємного принца Шварцбург-Зондерсгаузену [[Карл Ґюнтер (князь Шварцбург-Зондерсгаузену)|Карла Ґюнтера]], з яким невдовзі заручилася. У серпні того ж року мало відбутися весілля, але було відкладене через серйозну хворобу Марії на [[дифтерія|дифтерію]].

=== Шлюб ===
[[Файл:Marie von Schwarzburg-Sondershausen.JPG|міні|праворуч|200пкс|Княгиня Марія]]
Перед своїм 24-річчям принцеса взяла шлюб із 38-річним [[Карл Ґюнтер (князь Шварцбург-Зондерсгаузену)|Карлом Ґюнтером]]. Весілля відбулося 12 червня 1869 у замковій кірсі Альтенбурзького замку. Церемонію провів пастор Ґілберт. На вінчанні, окрім інших, були присутніми [[Фрідріх III (німецький імператор)|кронпринц Пруссії]], князь Ройсс Генріх XXII, [[Александра Саксен-Альтенбурзька]], правляче подружжя Ангальту та молодші брати нареченого. Шлюб пари виявився бездітним.

Під час [[Французько-прусська війна|франко-прусської війни]] Марія турбувалася про поранених і хворих. Заснувала асоціацію підтримки, яка збирала гроші для нужденних солдатських дружин та їхніх дітей, а також для поранених та мобілізованих жінок, які, серед іншого, виробляли бинти для армії. Заснувала приватну лікарню та підтримувала дияконіс.

Після зречення 17 липня 1880 року Ґюнтера Фрідріха Карла II, Карл Ґюнтер став правлячим князем Шварцбург-Зондерсгаузену, а Марія — княгинею-консортом. Офіційний в'їзд нового правлячого подружжя до столиці відбувся 4 вересня 1880 року.

Наприкінці 1881 року Марія передала історичну та вельми значущу колекцію ляльок «Mon plaisir» шварцбурзької княгині [[Августа Доротея Брауншвейг-Вольфенбюттельська (1666—1751)|Августи Доротеї]] до Арнштадтського замку. У 1892 році колекція була переміщена до замку Ґерен.<ref>Лялькове місто «Mon plaisir» [https://www.kulturbetrieb-arnstadt.de/cms/schlossmuseum/14-schlossmuseum/101-monplaisir13.html] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20221115215759/https://www.kulturbetrieb-arnstadt.de/cms/schlossmuseum/14-schlossmuseum/101-monplaisir13.html|date=2022-11-15}} {{ref-de}}</ref> Княгиня ревно реставрувала, поповнювала та відновлювала дану колекцію репродукцій придворного життя XVII та XVIII століть.

У 1883 році подружжя пожертвувало переобладнану будівлю оранжереї замка Ебелебен «рятувальній установі для морально занедбаних дітей». З приводу срібного весілля 1894 року князівське подружжя заснувало Фонд Карла та Марії ({{lang-de|Karl-Marien-Stiftung}}), куди пожертвувало суму у розмірі 34 944,95 марок. Кошти мали використовуватися для догляду за хворими і, зокрема, на користь дітей, які потребують освіти. Також мало бути виділене безкоштовне ліжко у державній лікарні Зондерсгаузену, спроектований будинок ''Карл-Марієн-Хаус'' в Ебелебені та створений ще один центр з виховання та догляду за маленькими дітьми в районі Арнштадту.<ref>Klaus Reinhold. Chronik Arnstadt. [https://www.arnstadt.de/fileadmin/Arnstadt/Stadt_und_Verwaltung/Stadtportrait/Arnstadt_Chronik/Arnstadt-Chronik-Band-1.pdf] {{ref-de}}</ref>

Герман Шрьодель у біографічній книзі 1905 року змальовував Марію так: ''«…характер, сповнений духу та життєвої сили, принцеса в усіх відношеннях; чарівної доброти, весела, з чудовим почуттям гумору. Вона відчуває людину, розуміє людські страждання та радості, а її доброта – це справжня доброта, доброта від серця. У той же час вона скрізь виявляє чудове практичне чуття до благополуччя свого народу в країні.»''<ref>Schroedel, Hermann: Karl Günther Fürst von Schwarzburg-Sondershausen nebst der Jugendgeschichte der Fürstin Marie von Schwarzburg-Sondershausen, Leipzig: Fischer & Kürsten 1905, стор. 43.</ref>

Карл Ґюнтер пішов з життя навесні 1909 року. Князівство успадкував його родич Ґюнтер Віктор Шварцбург-Рудольштадтський. Марія продовжувала мати власний двір і мешкала переважно у замках Зондерсгаузену та Ґерену. Після падіння монархії у 1918 році отримала право мешкати у флігелі свого колишнього палаці у Зондерсгаузені. У тій же будівлі жили Ґюнтер Віктор, який зрікся престолу, та його дружина [[Анна Луїза Шонбург-Вальденбурзька|Анна Луїза]].

Княгиня пішла з життя за часів [[Веймарська республіка|Веймарської республіки]], 5 липня 1930 року, у [[Зондерсгаузен|Зондерсгаузені]]. Була похована у князівській каплиці місцевої церкви Святої Трійці<ref>Князівська каплиця церкви Святої Трійці у Зондерсгаузені [http://www.royaltyguide.nl/countries/germany/S/sondershausen/furstenkapelle.htm] {{ref-en}}</ref>.

== Генеалогія ==
{{Wikidata/Ancestors}}

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Література ==
* Cremer, Annette: Mon Plaisir. Die Puppenstadt der Auguste Dorothea von Schwarzburg (1666-1751), Köln: Böhlau 2015, ISBN 978-3-412-22399-1.
* Schroedel, Hermann: Karl Günther Fürst von Schwarzburg-Sondershausen nebst der Jugendgeschichte der Fürstin Marie von Schwarzburg-Sondershausen, Leipzig: Fischer & Kürsten 1905.

== Посилання ==
* [http://www.royaltyguide.nl/families/fam-U-V-W/wettin/saxealtenburg.htm Саксен-Альтенбурги] {{ref-en}} {{ref-en}}
* [https://www.geni.com/people/Marie-Gasparine-von-Sachsen-Altenburg-Fürstin-zu-Schwarzburg-Sondershausen/6000000002188453576 Профіль на Geni.com] {{ref-en}}
* [https://www.genealogics.org/getperson.php?personID=I00029668&tree=LEO Профіль на Genealogics.org] {{ref-en}}
* [http://www.thepeerage.com/p11097.htm#i110963 Профіль на Thepeerage.com] {{ref-en}}
* [http://www.genealogy.euweb.cz/wettin/wettin7.html#EKW Генеалогія Марії Саксен-Альтенбурзької] {{ref-en}}
* [http://genealogy.euweb.cz/schwburg/schwburg6.html#K2 Генеалогія Карла Ґюнтера Шварцбург-Зондерсгаузенського] {{ref-en}}

{{бібліоінформація}}
{{портали|Історія|Біографії|Німеччина}}

[[Категорія:Уродженці Мюнхена]]
[[Категорія:Померли в Зондерсгаузені]]
[[Категорія:Ернестинська лінія Веттінів]]
[[Категорія:Шварцбурги]]
[[Категорія:Німецькі принцеси]]
[[Категорія:Княгині-консорти Шварцбург-Зондерсгаузену]]

title: 6-а княгиня-консорт Шварцбург-Зондерсгаузену

Кінець правління: 28 березня 1909

Попередник: Матильда цу Гогенлое-Орінґен

Наступник: Анна Луїза Шонбург-Вальденбурзька

Дата народження: 28 червня 1845

Місце народження: Мюнхен

Країна: Баварське королівство

Дата смерті: 5 липня 1930 (85 років)

Місце смерті: Зондерсгаузен, земля Тюрингія, Веймарська республіка

Чоловік: Карл Ґюнтер

Діти: не було

Династія: Ернестинська лінія Веттінів, Шварцбурги

Батько: Едуард Саксен-Альтенбурзький

Мати: Луїза Ройсс-Ґряйцька

6-а княгиня-консорт Шварцбург-Зондерсгаузену: Марія Саксен-Альтенбурзька у Вікісховищі