text:
# Шевчук Леонід Володимирович
Леоні́д Володи́мирович Шевчу́к (13 квітня 1985 — 20 січня 2015) — солдат Збройних Сил України, учасник російсько-української війни. Один із «кіборгів».

## Життєпис
Батько Володимир Петрович ростив самостійно сина та дочку.
У часі війни — доброволець, гранатометник, 2-й взвод 1-ї роти, 81-ша окрема аеромобільна бригада, 90-й окремий аеромобільний батальйон.
20 січня група на 2-х БТРах рушила забрати поранених до АД. В умовах густого туману та за відсутності зв'язку — «глушили» терористи — десантники на БТРах потрапили у засідку. Під час бою БТР, який здійснював штурм з іншими військовиками, врізався в будівельні конструкції аеропорту та вибухнув. Тоді загинули солдати Анатолій Доценко, Іван Євдокименко, В'ячеслав Мельник, Андрій Миронюк, молодший сержант Сергій Зулінський.
Похований 3 квітня 2015-го в місті Вінниця, Алея Героїв Центрального кладовища, в останню дорогу Леоніда Шевчука і Сергія Зулінського проводжали тисячі людей.
Без Леоніда лишились батько, сестра, наречена — у квітні мали побратися.

## Нагороди та вшанування
- Указом Президента України № 282/2015 від 23 травня 2015 року, «за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі», нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно)[1].
- Нагороджений нагрудним знаком «За оборону Донецького аеропорту» (посмертно).
- Нагороджений медаллю «За жертовність і любов до України» (посмертно).
- 27 травня 2015 року в місті Вінниця на фасаді будівлі загальноосвітньої школи № 10 (вулиця Андрія Первозванного, 22), де навчався Леонід, йому відкрито меморіальну дошку.
- Вшановується в меморіальному комплексі «Зала пам'яті», в щоденному ранковому церемоніалі 20 січня[2][3].

title: Шевчук Леонід Володимирович

wikitext:
{{Інші значення|тип=прізвище|Шевчук}}
{{Військовик2
| ім'я                = Леонід Володимирович Шевчук
| оригінал імені      =
| портрет             = Шевчук Леонід Володимирович.jpg
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 13.4.1985
| місце народження    = [[Вінниця]]
| дата смерті         = 20.1.2015
| місце смерті        = [[Донецьк]]
| причина смерті      =
| прізвисько          = «Чечен»
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{fЗСУ}}
| рід військ          = {{InВДВ Укр}}
| роки служби         =
| звання              = {{Ранг|країна=Україна|звання=Молодший сержант}}
| формування          = {{90 ОАеМБ ЗСУ|2}}
| командування        =
| битви               = [[Війна на сході України]]
* [[Бої за Донецький аеропорт]]
| нагороди            = {{ряд2|вирівняти=по центру|{{Орден За мужність III ступеня}}|{{Нагрудний знак «За оборону Донецького аеропорту»}}|{{Медаль «За жертовність і любов до України» (УПЦ КП)}}}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}

'''Леоні́д Володи́мирович Шевчу́к''' ([[13 квітня]] [[1985]] — [[20 січня]] [[2015]]) — солдат [[Збройні сили України|Збройних Сил України]], учасник [[Війна на сході України|російсько-української війни]]. Один із «[[Кіборги (захисники Донецького аеропорту)|кіборгів]]».

== Життєпис ==
Батько Володимир Петрович ростив самостійно сина та дочку.

У часі війни — доброволець, гранатометник, 2-й взвод 1-ї роти, 81-ша окрема аеромобільна бригада, 90-й окремий аеромобільний батальйон.

20 січня група на 2-х БТРах рушила забрати поранених до АД. В умовах густого туману та за відсутності зв'язку — «глушили» терористи — десантники на БТРах потрапили у засідку. Під час бою БТР, який здійснював штурм з іншими військовиками, врізався в будівельні конструкції аеропорту та вибухнув. Тоді загинули солдати [[Доценко Анатолій Ігорович|Анатолій Доценко]], [[Євдокименко Іван Миколайович|Іван Євдокименко]], [[Мельник В'ячеслав Олександрович|В'ячеслав Мельник]], [[Миронюк Андрій Миколайович|Андрій Миронюк]], молодший сержант [[Зулінський Сергій Миколайович|Сергій Зулінський]].

Похований 3 квітня 2015-го в місті Вінниця, Алея Героїв Центрального кладовища, в останню дорогу Леоніда Шевчука і [[Зулінський Сергій Миколайович|Сергія Зулінського]] проводжали тисячі людей.

Без Леоніда лишились батько, сестра, наречена — у квітні мали побратися.

== Нагороди та вшанування ==
* Указом Президента України № 282/2015 від 23 травня 2015 року, ''«за особисту [[мужність]] і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]]<nowiki/>»'', нагороджений [[Орден «За мужність»|орденом «За мужність»]] III ступеня (посмертно)<ref>{{УПУ|282/2015|23 травня 2015|Про відзначення державними нагородами України}}</ref>.
* Нагороджений [[Нагрудний знак «За оборону Донецького аеропорту»|нагрудним знаком «За оборону Донецького аеропорту»]] (посмертно).
* Нагороджений [[Медаль «За жертовність і любов до України»|медаллю «За жертовність і любов до України»]] (посмертно).
* 27 травня 2015 року в місті Вінниця на фасаді будівлі загальноосвітньої школи № 10 (вулиця Андрія Первозванного, 22), де навчався Леонід, йому відкрито меморіальну дошку.
* Вшановується в [[Меморіальний комплекс «Зала пам'яті»|меморіальному комплексі «Зала пам'яті»]], в щоденному ранковому церемоніалі 20 січня<ref>{{cite web |url=https://www.mil.gov.ua/news/2022/01/20/dzvin-pamyati-prolunav-pyatdesyat-chotiri-razi%E2%80%A6-v-minoboroni-vshanuvali-zagiblih-ukrainskih-zahisnikiv-i-zahisnicz/|title=В Міноборони вшанували загиблих Українських захисників|website=mil.gov.ua|publisher=Офіційний сайт [[Міністерство оборони України|Міністерства оборони України]]|archiveurl=https://web.archive.org/web/20220120201318/https://www.mil.gov.ua/news/2022/01/20/dzvin-pamyati-prolunav-pyatdesyat-chotiri-razi%E2%80%A6-v-minoboroni-vshanuvali-zagiblih-ukrainskih-zahisnikiv-i-zahisnicz/|archivedate=20 січня 2022}}</ref><ref>{{YouTube|etrVYeCc1g0|Ранковий церемоніал вшанування загиблих українських героїв 20 січня|logo=1|start=527s}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [https://memorybook.org.ua/28/shevchukleo.htm Шевчук Леонід Володимирович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220205212414/https://memorybook.org.ua/28/shevchukleo.htm |date=5 лютого 2022 }} // ''[[Книга пам'яті полеглих за Україну]]''
* [https://ukraine-memorial.org/ua/biography/shevchuk-leonid-volodimirovich/ Шевчук Леонід Володимирович] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220205212414/https://ukraine-memorial.org/ua/biography/shevchuk-leonid-volodimirovich/ |date=5 лютого 2022 }} // ''[[Український меморіал]]''
{{Учасники РУВ|загинув=так}}
{{Ukraine-mil-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Вінниці]]
[[Категорія:Померли в Донецьку]]
[[Категорія:Поховані у Вінниці]]

title: Загальна інформація

Народження: 13 квітня 1985 · Вінниця

Смерть: 20 січня 2015 (29 років) · Донецьк

Поховання: Вінниця

Псевдо: «Чечен»

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: Збройні сили

Рід військ: Десантні війська

Формування: 90 ОАеМБ

Війни / битви: Війна на сході України - Бої за Донецький аеропорт

title: Нагороди та відзнаки

Орден «За мужність» ІІІ ступеня: Нагрудний знак «За оборону Донецького аеропорту» · Медаль «За жертовність і любов до України»


text:
# Нагачів
Нагачі́в — село в Україні, у Яворівському районі Львівської області. Населення становило 3738 осіб у 2012 році, що є одним з найбільших показників серед сільських населених пунктів району. Колишній орган місцевого самоврядування — Нагачівська сільська рада..

## Походження назви
Щодо назви існує дві легенди. Обидві стосуються часів Київської Русі. Тоді на місці сучасного Нагачева були непрохідні ліси та багно. Лише зі західного боку ліси були не такі густі. Саме в цей час майже вся територія сучасної України була захоплена ордами хана Батия. Дійшовши до Галичини, вона поділилася надвоє. У бік Польщі посунула ногайська орда під проводом хана Ногая. Для оборони своїх земель від татар князі з допомогою бояр влаштовували твердині (замки). Така твердиня була й на нагачівській землі. Татари дійшли сюди та взяли її в облогу. Захисникам залишалося лише чекати, бо татари числом були більші. Через деякий час запаси їжі та пороху почали закінчуватися.
Однак у критичні хвилини трапилося диво. Боярин, вождь твердині, останньої хвилини зняв зі свого пальця заручиновий золотий перстень і наказав відлити з нього кулю. Зарядив нею рушницю і тоді, як хан Ногай став на видному місці, боярин поцілився і влучив у нього. Ногай одразу й помер.
За однією з легенд, через цю несподівану смерть у лавах орди зчинився великий переполох, було лише чути «Ногай сов», «Ногай сов», що значило «Ногай загинув». Ногайці сіли на коней, покидаючи свої позиції, забрали мертве тіло свого вождя і втекли у північно-західному напрямку. Той несподіваний та дивний випадок кончини татарського вождя врятував залогу від неминучої смерті. Утікаючи, ногайці закопали тіло свого вождя в лісі біля с. Змієвиськ (Польща), де і нині видніється курган. Відтоді твердиня стала називатися Нагачів від «Ногай сов».
За іншою легендою, коли орда стала втікати, боярин з військом наздогнав багатьох. Одних повбивали, інших взяли у полон. Полонених боярин наказав повивішувати на гаки. Коли люди з різних околиць стали сходитись під охорону твердині, то бачили це й радісно вигукували: «Але боярин їх нагачив!» (понавішував на гаки). Звідси і назва — Нагачів.

## Географія
Цей населений пункт розташований в північно-західній частині Яворівського району на сході Терногородського плато. Відстань до районного центру становить 12 км. Село займає площу 3794 га. Через село протікають річки Липка та Липовець.

## Історія
Перші історичні згадки про Нагачів датуються 1456 роком, але існують і більш ранні — 12-13 ст. Під час визвольних змагань 1648–1654 років загін озброєних селян Нагачева виступив проти польської шляхти. Під час селянських виступів за відміну кріпацтва в 1848 році було спалено панський будинок. Місцева садиба була розміщена на лівому березі потоку Липовець, на місці більш ранньої осади, пам'ятаючої часи наскоків ординців. Напевно вже за панування короля Яна III Собєського, або за короля Августа II село належало Пребендовським, які на початку XVIII століття обладнали місцеву парафію східного обряду.
Останніми нагачівськими власниками маєтку була родина де Lenie Younga, яка прибула до Речі Посполитої з Шотландії. Цей факт мав місце наприкінці XVI століття, за часів короля Сигизмунда III. Впродовж XVII століття, представники цього роду брали активну участь у війнах, що велися між Польщею, Москвою і шведами. У пізніший період оселилися на території перемишльської землі. Після придворних будівель залишився тепер всього лише цінний парковий ліс.
1848 року в Австро-Угорщині ліквідували кріпацтво. У 1849 році 15 селян було заарештовано за антиурядову пропаганду напередодні виборів до австрійського парламенту. В 1919 році Нагачів, як і решта сіл Яворівщини відходить до Польщі. Село стає самостійною унітарною одиницею (гміною) у складі Яворівського повіту Львівського воєводства, а з 1 серпня 1934 року стає центром збірної гміни Нагачів (на кшталт сучасної сільської ради) до складу якої були залучені села Чернилява, Дрогомишль, Гуки, Колониці, Коханівка, Семирівка, Вовча Гора, Липовець, Майдан Липовецький (останній після Другої світової війни відійшов до Польщі). За часів панської Польщі нагачівці виступали проти навчання на польській мові у сільській школі. У 1933 році вони знову виступили проти намагання перейменувати село на Нагачів-Польський.
У вересні 1939 року згідно з таємними домовленостями пакту Ріббентропа-Молотова ця територія опиняється в складі СРСР. 24-25 червня 1941 року біля села відбувалися запеклі бої між 229-м корпусним артилерійським полком Червоної Армії та першою гірськопіхотною дивізією вермахту. Під час цих боїв німецькі війська втратили близько 2 тис. солдатів та офіцерів. В історії цієї дивізії згадується про сильний артилерійський вогонь росіян. В часи німецької окупації з села було вивезено до Яворівського гето і знищено всіх євреїв.
У 1939 році відбулася перша спроба створення колгоспу. Вона була доволі обережною, а вже в 1946 році, після утвердження тут радянської влади, створюється колгосп імені Сталіна. Наприкінці 60-х років XX ст. колгосп мав назву «Прогрес». За ним було закріплено 5483 га сільгоспугідь, у тому числі 3272 га ріллі. Колгосп спеціалізувався на відгодівлі телят та вирощуванні льону. У 1947 році виник партійний осередок КПРС
За радянських часів у селі діяли середня школа, бібліотека, дитячий садок, лікарня, клуб, відділення зв'язку та «Ощадбанку», стадіон, Нагачівське споживче товариство. На місці останнього починається будівництво нового клубу в якому мав би бути кінотеатр, басейн тощо, але у зв'язку з розпадом СРСР і припиненням державного фінансування, будівництво згортається. На теперішній час стадіон існує на новому місці, а майбутній клуб перетворився на довгобуд. Свого часу до села були приєднані навколишні хутори. Зараз село умовно розділено на райони, що замінило фактично назви вулиць. Ось деякі з них: Пісок, Вишенька, Заріччя, Фульмеси, Галиця, Кут перший, Кут другий, Кутець та ін. У селі є своя футбольна команда, яка бере участь у районних змаганнях і є однією з найкращих у районі.

## Церква
Вперше про церкву в с. Нагачів згадується в документах від 1578 року. Дерев'яну триверху церкву було збудовано у 1633 році. За ініціативи декана Яворівського і водночас пароха с. Нагачів о. Михайла Кручковського та війта Леся Антонишина 1906 року було освячено камінь під фундамент нової мурованої церкви, яку завершили 1909 року, а освятили 14 вересня 1910 року на честь Преподобного Симеона Стовпника. Ця церква в плані хрещата, завершена сферичною банею на циліндричному барабані середхрестя. Церкву побудовано за проектом Василя Нагірного. У міжвоєнні роки іконостас для неї малював Антін Манастирський. Сьогодні храм належить парафії ПЦУ.

## Цікавинки села
У селі існує парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва «Парк XIX століття» з віковими липами, на території якого збереглися вали старої фортеці часів Київської Русі. Є кілька великих ставів — улюблене місце відпочинку місцевих мешканців.

## Видатні люди
У селі народились:
- Калиновський Григорій Миколайович(1938—2020) — український науковець у галузі ветеринарної медицини. Доктор ветеринарних наук, професор.
- Семерак Михайло Михайлович (1940) — український науковець, доктор технічних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України, лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки, завідувач кафедри теплоенергетики, теплових та атомних електричних станцій, Інституту енергетики та систем керування Львівської політехніки.

wikiname: ukwiki

title: Нагачів

in_language: uk

wikitext:
{{Село
| назва           = Нагачів
| зображення      = Нагачів вечірній.jpg
| область         = [[Львівська область]]
| район           = [[Яворівський район]]
| громада         = [[Яворівська міська громада]]
| код КОАТУУ      = 4625886001
| засновано       = 1456
| населення       = 3738
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 3,794
| ref-площа       =
| щільність       = 874,19
| поштовий індекс = 81021
| телефонний код  = 3259
| висота          = 219
| ref-висота      =
| водойма         = [[Липка (притока Липовця)|Липка]], [[Липовець (річка)|Липовець]]
| адреса          = 81021, Львівська обл., Яворівський р-н, с.Нагачів
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
'''Нагачі́в''' — [[село]] в Україні, у [[Яворівський район|Яворівському районі]] [[Львівська область|Львівської області]]. Населення становило 3738 осіб у 2012 році, що є одним з найбільших показників серед сільських населених пунктів району. Колишній орган місцевого самоврядування — Нагачівська сільська рада.<ref>{{Cite web |url=http://atu.gki.com.ua/atu/8723 |title=Нагачівська сільська рада |accessdate=22 серпня 2014 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20141210070714/http://atu.gki.com.ua/atu/8723 |archivedate=10 грудня 2014 |deadurl=yes }}</ref>.

== Походження назви ==
Щодо назви існує дві легенди. Обидві стосуються часів Київської Русі. Тоді на місці сучасного Нагачева були непрохідні ліси та багно. Лише зі західного боку ліси були не такі густі. Саме в цей час майже вся територія сучасної України була захоплена ордами хана Батия. Дійшовши до Галичини, вона поділилася надвоє. У бік Польщі посунула ногайська орда під проводом хана Ногая. Для оборони своїх земель від татар князі з допомогою бояр влаштовували твердині (замки). Така твердиня була й на нагачівській землі. Татари дійшли сюди та взяли її в облогу. Захисникам залишалося лише чекати, бо татари числом були більші. Через деякий час запаси їжі та пороху почали закінчуватися.

Однак у критичні хвилини трапилося диво. Боярин, вождь твердині, останньої хвилини зняв зі свого пальця заручиновий золотий перстень і наказав відлити з нього кулю. Зарядив нею рушницю і тоді, як хан Ногай став на видному місці, боярин поцілився і влучив у нього. Ногай одразу й помер.

За однією з легенд, через цю несподівану смерть у лавах орди зчинився великий переполох, було лише чути «Ногай сов», «Ногай сов», що значило «Ногай загинув». Ногайці сіли на коней, покидаючи свої позиції, забрали мертве тіло свого вождя і втекли у північно-західному напрямку. Той несподіваний та дивний випадок кончини татарського вождя врятував залогу від неминучої смерті. Утікаючи, ногайці закопали тіло свого вождя в лісі біля с. Змієвиськ (Польща), де і нині видніється курган. Відтоді твердиня стала називатися Нагачів від «Ногай сов».

За іншою легендою, коли орда стала втікати, боярин з військом наздогнав багатьох. Одних повбивали, інших взяли у полон. Полонених боярин наказав повивішувати на гаки. Коли люди з різних околиць стали сходитись під охорону твердині, то бачили це й радісно вигукували: «Але боярин їх нагачив!» (понавішував на гаки). Звідси і назва — Нагачів.

[[Файл:Панорама с. Нагачів.JPG|міні|Панорама с. Нагачів.]]

== Географія ==
Цей населений пункт розташований в північно-західній частині Яворівського району на сході [[Терногородське плато|Терногородського плато]]. Відстань до районного центру становить 12 км. Село займає площу 3794 га. Через село протікають річки [[Липка (притока Липовця)|Липка]] та [[Липовець (річка)|Липовець]].

== Історія ==
Перші історичні згадки про Нагачів датуються 1456 роком, але існують і більш ранні — 12-13 ст. Під час визвольних змагань 1648–1654 років загін озброєних селян Нагачева виступив проти польської шляхти. Під час селянських виступів за відміну кріпацтва в 1848 році було спалено панський будинок. Місцева садиба була розміщена на лівому березі потоку Липовець, на місці більш ранньої осади, пам'ятаючої часи наскоків ординців. Напевно вже за панування короля Яна III Собєського, або за короля Августа II село належало Пребендовським, які на початку XVIII століття обладнали місцеву парафію східного обряду.
Останніми нагачівськими власниками маєтку була родина де Lenie Younga, яка прибула до Речі Посполитої з Шотландії. Цей факт мав місце наприкінці XVI століття, за часів короля Сигизмунда III. Впродовж XVII століття, представники цього роду брали активну участь у війнах, що велися між Польщею, Москвою і шведами. У пізніший період оселилися на території перемишльської землі. Після придворних будівель залишився тепер всього лише цінний парковий ліс.

1848 року в Австро-Угорщині ліквідували кріпацтво. У 1849 році 15 селян було заарештовано за антиурядову пропаганду напередодні виборів до австрійського парламенту. В 1919 році Нагачів, як і решта сіл Яворівщини відходить до Польщі. Село стає самостійною унітарною одиницею (гміною) у складі Яворівського повіту Львівського воєводства, а з 1 серпня 1934 року стає центром збірної гміни Нагачів (на кшталт сучасної сільської ради) до складу якої були залучені села [[Чернилява]], [[Дрогомишль]], [[Гуки]], [[Колониці]], [[Коханівка (Яворівський район)|Коханівка]], [[Семирівка]], [[Вовча Гора (Яворівський район)|Вовча Гора]], [[Липовець (Яворівський район)|Липовець]], [[Майдан Липовецький]] (останній після Другої світової війни відійшов до Польщі). За часів панської Польщі нагачівці виступали проти навчання на польській мові у сільській школі. У 1933 році вони знову виступили проти намагання перейменувати село на Нагачів-Польський.

У вересні 1939 року згідно з таємними домовленостями [[пакт Ріббентропа-Молотова|пакту Ріббентропа-Молотова]] ця територія опиняється в складі СРСР. 24-25 червня 1941 року біля села відбувалися запеклі бої між 229-м корпусним артилерійським полком Червоної Армії та першою гірськопіхотною дивізією вермахту. Під час цих боїв німецькі війська втратили близько 2 тис. солдатів та офіцерів. В історії цієї дивізії згадується про сильний артилерійський вогонь росіян. В часи німецької окупації з села було вивезено до [[Яворівське гето|Яворівського гето]] і знищено всіх євреїв.

У 1939 році відбулася перша спроба створення колгоспу. Вона була доволі обережною, а вже в 1946 році, після утвердження тут радянської влади, створюється колгосп імені Сталіна. Наприкінці 60-х років XX ст. колгосп мав назву «Прогрес». За ним було закріплено 5483 га сільгоспугідь, у тому числі 3272 га ріллі. Колгосп спеціалізувався на відгодівлі телят та вирощуванні льону. У 1947 році виник партійний осередок [[КПРС]]

За радянських часів у селі діяли середня школа, бібліотека, дитячий садок, лікарня, клуб, відділення зв'язку та «Ощадбанку», стадіон, Нагачівське споживче товариство. На місці останнього починається будівництво нового клубу в якому мав би бути кінотеатр, басейн тощо, але у зв'язку з розпадом СРСР і припиненням державного фінансування, будівництво згортається. На теперішній час стадіон існує на новому місці, а майбутній клуб перетворився на довгобуд. Свого часу до села були приєднані навколишні хутори. Зараз село умовно розділено на райони, що замінило фактично назви вулиць. Ось деякі з них: Пісок, Вишенька, Заріччя, Фульмеси, Галиця, Кут перший, Кут другий, Кутець та ін. У селі є своя футбольна команда, яка бере участь у районних змаганнях і є однією з найкращих у районі.

== Церква ==
Вперше про церкву в с. Нагачів згадується в документах від 1578 року. Дерев'яну триверху церкву було збудовано у 1633 році. За ініціативи декана Яворівського і водночас пароха с. Нагачів о. Михайла Кручковського та війта Леся Антонишина 1906 року було освячено камінь під фундамент нової мурованої церкви, яку завершили 1909 року, а освятили [[14 вересня]] [[1910]] року на честь Преподобного [[Симеон Стовпник|Симеона Стовпника]]. Ця церква в плані хрещата, завершена сферичною банею на циліндричному барабані середхрестя. Церкву побудовано за проектом [[Василь Степанович Нагірний|Василя Нагірного]]. У міжвоєнні роки іконостас для неї малював [[Манастирський Антін Іванович|Антін Манастирський]]. Сьогодні храм належить парафії [[ПЦУ]]<ref>{{Cite web |url=http://uaoc.lviv.ua/index.php?id=58 |title=Сайт Львівської єпархії УАПЦ |accessdate=24 грудня 2015 |archive-date=7 січня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160107121657/http://uaoc.lviv.ua/index.php?id=58 }}</ref>.
[[Файл:Церква Преподобного Симеона Стовпника у с.Нагачів.jpg|thumb|Церква Преподобного Симеона Стовпника у с. Нагачів]]

== Цікавинки села ==
У селі існує парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва «[[Парк XIX століття (Нагачів)|Парк XIX століття]]» з віковими липами, на території якого збереглися вали старої фортеці часів Київської Русі. Є кілька великих ставів — улюблене місце відпочинку місцевих мешканців.

== Видатні люди ==
У селі народились:
* [[Калиновський Григорій Миколайович]](1938—2020) — український науковець у галузі ветеринарної медицини. Доктор ветеринарних наук, професор.
* [[Семерак Михайло Михайлович]] (1940) — український науковець, доктор технічних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України, лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки, завідувач кафедри теплоенергетики, теплових та атомних електричних станцій, Інституту енергетики та систем керування Львівської політехніки.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Історія міст і сіл Української РСР. Київ 1968. [[Історія міст і сіл Української РСР]]

== Посилання ==
* [http://weather.in.ua/ua/l'vovskaja/16510 Погода в селі Нагачів] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170512023135/http://weather.in.ua/ua/l'vovskaja/16510 |date=12 травня 2017 }}

{{Refimprove|date=серпень 2015}}
{{Яворівська міська громада}}
{{Яворівський район}}

[[Категорія:Села Львівської області]]

title: село Нагачів

Країна: Україна

Область: Львівська область

Район: Яворівський район

Тер. громада: Яворівська міська громада

title: Основні дані

Густота населення: 874,19 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: Липка, Липовець

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Нагачів

title: Мапа

Мапа: Нагачів у Вікісховищі


text:
# Яндеміров Валерій Петрович
Валерій Петрович Яндеміров (11 лютого 1963, Казань—16 листопада 2017) — російський шахіст, гросмейстер (1997), тренер.
Випускник Державного центрального інституту фізичної культури (1985, Москва).

## Спортивні досягнення
| РІк  | Місто       | Турнір               | + | − | = | Результат | Місце |
| ---- | ----------- | -------------------- | - | - | - | --------- | ----- |
| 1994 | Еліста      | 47-й чемпіонат Росії | 4 | 3 | 4 | 6 из 11   | 16—23 |
| 2003 | Красноярськ | 56-й чемпіонат Росії | 1 | 3 | 5 | 3½ из 9   | 64—74 |
|      |             |                      |   |   |   | из        |       |

## Зміни рейтингу
| На цьому місці має відображатися графік чи діаграма, однак з технічних причин його відображення наразі вимкнено. Будь ласка, не видаляйте код, який викликає це повідомлення. Розробники вже працюють для того, щоби відновити штатне функціонування цього графіка або діаграми. |                                                                                |
|                                                                                | На цьому місці має відображатися графік чи діаграма, однак з технічних причин його відображення наразі вимкнено. Будь ласка, не видаляйте код, який викликає це повідомлення. Розробники вже працюють для того, щоби відновити штатне функціонування цього графіка або діаграми. |

title: Яндеміров Валерій Петрович

wikitext:
{{Шахіст
 | ім'я               = Валерій Петрович Яндеміров
 | зображення         =
 | розмір_зображення  =
 | підпис_зображення  =
 | країна             = {{RUS}}, {{URS}}, {{RSFSR}}
 | дата_народження    = 11.2.1963
 | місце_народження   = Казань
 | дата_смерті        = 16.11.2017
 | місце_смерті       =
 | титул              =
 | теперішній_рейтинг =
 | піковий_рейтинг    =
}}

'''Валерій Петрович Яндеміров''' ([[11 лютого]] [[1963]], [[Казань]]—[[16 листопада]] [[2017]]) — [[Росія|російський]] [[Шахи|шахіст]], [[Гросмейстер (шахи)|гросмейстер]] ([[1997]]), тренер.

Випускник Державного центрального інституту фізичної культури (1985, Москва).

== Спортивні досягнення ==
{| class="wikitable" style="text-align:center"
 |-
 !РІк ||Місто ||Турнір ||+ || − ||= ||Результат ||Місце
 |-
 |[[1994]] ||align=left|[[Еліста]] ||align=left|[[Чемпіонат Росії з шахів 1994|47-й чемпіонат Росії]] ||4 ||3 ||4 ||6 из 11 ||16—23
 |-
 |[[2003]] ||align=left|[[Красноярськ]] ||align=left|[[Чемпіонат Росії з шахів 2003|56-й чемпіонат Росії]] ||1 ||3 ||5 ||3½ из 9 ||64—74
 |-
 | ||align=left| ||align=left| || || || || из  ||
|}

== Зміни рейтингу ==
{{Ело-діаграма|height=200|width=700|ymin=2300}}

== Посилання ==
* {{ФІДЕ|id=4102622|ім'я=Валерія Яндемірова}}
* {{Chessgames player|id=18162|ім'я=Валерія Яндемірова}}
* [http://www.365chess.com/players/Valeri_Yandemirov Особова картка Валерія Яндемірова] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110502041440/http://www.365chess.com/players/Valeri_Yandemirov |date=2 травня 2011 }} на сайті 365chess.com

{{chess-bio-stub}}

[[Категорія:Радянські шахісти]]
[[Категорія:Російські шахісти]]
[[Категорія:Російські шахові тренери]]
[[Категорія:Шахові гросмейстери]]
[[Категорія:Уродженці Казані]]

title: Валерій Петрович Яндеміров

Оригінал імені: рос. Валерий Петрович Яндемиров

Країна: Росія, СРСР, РРФСР

Народження: 11 лютого 1963 · Казань

Смерть: 16 листопада 2017 (54 роки) · Казань, Росія


text:
# Новочетвертинський замок
Новочетвертинський замок — замок, збудований Яцеком Четвертинським у 1585 році на річці Стир.

## Історія
Спочатку володіння Олександра Святополковича з київських князів, який вперше почав писати себе як князь Святополк на Чвертні. Тоді ж село отримало назву Стара Четвертня, оскільки сусіднє село Боровичі, після побудови там замку, стало називатися Новою Четвертнею. Споруда розташовувалася на річці Стир і була захищена земляними валами. Яцек Четвертинський одружився з Катажиною Бокійовною і мав з нею дочку Анну та синів Стефана та Федора. У XVI столітті замок, як посаг, перейшов у володіння князя Януша Збарського, воєводи Брацлавського, який був одружений з Анною Четвертинською. Після вимирання родини Збарських у 1625 році село повернулося до родини Четвертинських. Наприкінці ХІХ століття воно стало власністю Геліодора Четвертинського. У ХІх столітті село придбав Копчеров.

title: Новочетвертинський замок

wikitext:
{{Пам'ятка}}
'''Новочетвертинський замок''' — замок, збудований Яцеком Четвертинським у 1585 році<ref name="Zamek">{{Cite web |url=https://archive.today/20130809134753/http://www.ruinyizamki.pl/kresy/czetwertnia_nowa.html |title=Nowa Czetwertnia |page=}}</ref> на [[Стир|річці Стир]]<ref name="Geo">{{Cite book |title=Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, t. XV cz. 1 |last=Sulimierski |first=Filip |date=1880-1902 |location=Warszawa |page=371}}</ref>.

== Історія ==
Спочатку володіння Олександра Святополковича з київських князів, який вперше почав писати себе як князь Святополк на Чвертні. Тоді ж село отримало назву Стара Четвертня, оскільки сусіднє село [[Боровичі (Луцький район)|Боровичі]], після побудови там замку, стало називатися Новою Четвертнею<ref name="Geo852">{{Cite book |title=Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, t. I |last=Sulimierski |first=Filip |date=1880-1902 |location=Warszawa |page=852}}</ref>. Споруда розташовувалася на річці [[Стир]]<ref name="Geo852" /> і була захищена земляними валами<ref name="Zamek">{{Cite web |url=https://archive.today/20130809134753/http://www.ruinyizamki.pl/kresy/czetwertnia_nowa.html |title=Nowa Czetwertnia |page=}}</ref>. Яцек Четвертинський одружився з Катажиною Бокійовною<ref name="Zamek" /> і мав з нею дочку Анну та синів Стефана та Федора<ref name="genealogia">{{Citation|title=Jacek Czetwertynski}}</ref>. У [[XVI століття|XVI столітті]] замок, як посаг, перейшов у володіння князя [[Януш Збаразький|Януша Збарського]], воєводи [[Брацлав]]ського, який був одружений з Анною Четвертинською<ref name="Geo">{{Cite book |title=Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, t. XV cz. 1 |last=Sulimierski |first=Filip |date=1880-1902 |location=Warszawa |page=371}}</ref>. Після вимирання родини Збарських у 1625 році село повернулося до родини Четвертинських<ref name="Geo" />. Наприкінці [[XIX століття|ХІХ століття]] воно стало власністю Геліодора Четвертинського<ref name="Geo" />. У ХІх столітті село придбав Копчеров<ref name="wolyn">{{Cite web |url=http://web.archive.org/web/20070307081536/http://wolyn.ovh.org:80/ippw/004.htm |title=Mieczysław Orłowicz, Ilustrowany przewodnik po Wołyniu, Łuck 1929 |website=wolyn.ovh.org}}</ref>.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Бібліографія ==

* Filip Sulimierski, Bronisław Chlebowski, Władysław Walewski, ''Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich'', t. XV cz. 1, W-wa, 1880—1902, s. 371.

== Посилання ==

* {{SgKP|I|852|Czetwertnia}}
* {{SgKP|XV_cz.1|376|Czetwertnia}}
* {{Cite web |url=http://wolyn.ovh.org/ippw/004.htm |title=Mieczysław Orłowicz, Ilustrowany przewodnik po Wołyniu, Łuck  1929 |website=wolyn.ovh.org}}
* [https://archive.today/20130809134753/http://www.ruinyizamki.pl/kresy/czetwertnia_nowa.html zamek w Nowej Czetwertni]
{{arch-stub}}{{Палаци і замки України}}
{{бібліоінформація}}
[[Категорія:Замки та палаци Волинської області]]

title: Новочетвертинський замок

Новочетвертинський замок: Новочетвертинський замокНовочетвертинський замок (Україна)

Розташування: Боровичі · Волинська область

Тип: замок і руїни


text:
# Гаді-Ґавабар
Гаді-Ґавабар (перс. هادي گوابر) — село в Ірані, у дегестані Мачіян, у бахші Келачай, шагрестані Рудсар остану Ґілян. За даними перепису 2006 року, його населення становило 153 особи, що проживали у складі 38 сімей.

## Клімат
Середня річна температура становить 14,54 °C, середня максимальна – 28,43 °C, а середня мінімальна – 0,76 °C. Середня річна кількість опадів – 983 мм.
| Клімат поселення                              | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення | Клімат поселення |
| Показник                                      | Січ.             | Лют.             | Бер.             | Квіт.            | Трав.            | Черв.            | Лип.             | Серп.            | Вер.             | Жовт.            | Лист.            | Груд.            |                  |
| Середній максимум, °C                         | 11,44            | 11,27            | 12,54            | 17,53            | 21,54            | 26,46            | 28,43            | 28,29            | 24,20            | 20,94            | 16,80            | 12,46            |                  |
| Середня температура, °C                       | 6,19             | 6,02             | 7,29             | 12,27            | 16,28            | 21,21            | 24,11            | 23,97            | 19,88            | 16,62            | 12,49            | 8,15             |                  |
| Середній мінімум, °C                          | 0,93             | 0,76             | 2,04             | 7,01             | 11,02            | 15,96            | 19,80            | 19,66            | 15,56            | 12,32            | 8,18             | 3,83             |                  |
| Норма опадів, мм                              | 83               | 74               | 82               | 50               | 48               | 34               | 30               | 48               | 110              | 180              | 135              | 109              |                  |
| Середньомісячна швидкість вітру, м/с          | 2.30             | 2.47             | 2.51             | 2.43             | 2.33             | 2.18             | 2.49             | 2.20             | 2.00             | 2.10             | 2.06             | 2.13             |                  |
| Середньомісячна сонячна радіація, кДж/м²·день | 7306             | 9297             | 11300            | 15399            | 19180            | 20716            | 21642            | 18393            | 14922            | 10889            | 8794             | 6906             |                  |
| --------------------------------------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- | ---------------- |
| Джерело:                                      |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |                  |

title: Гаді-Ґавабар

wikitext:
{{Infobox Settlement
  |official_name          = Гаді-Ґавабар
  |native_name            = هادي گوابر
  |image_skyline          =
  |map_caption            =
  |pushpin_map            = Іран
  |latd = 37 | latm = 1 | lats = 50.16 | latNS = N
  |longd = 50 | longm = 16 | longs = 33.96 | longEW = E
  |coor_footnotes = {{coord|37.0306|50.2761|format=dms|display=title}}
  |subdivision_type       = Країна
  |subdivision_name       = [[Іран]]
  |subdivision_type1      = [[Остани Ірану|Остан]]
  |subdivision_name1      = [[Ґілян]]
  |subdivision_type2      = [[Шагрестани Ірану|Шагрестан]]
  |subdivision_name2      = [[Рудсар (шагрестан)|Рудсар]]
  |subdivision_type3      = [[Бахш]]
  |subdivision_name3      = [[Келачай (бахш)|Келачай]]
  |subdivision_type4      = [[Дегестан]]
  |subdivision_name4      = [[Мачіян (дегестан)|Мачіян]]
  |leader_title           =
  |leader_name            =
  |established_title      =
  |established_date       =
  |area_magnitude         =
  |area_metro_km2         =
  |area_metro_sq_mi       =
  |area_land_km2          =
  |area_land_sq_mi        =
  |area_water_km2         =
  |area_water_sq_mi       =
  |area_water_percent     =
  |area_total_km2         =
  |area_total_sq_mi       =
  |population_as_of       = 2006
  |population_total       = 153
  |population_footnotes = <ref name="census2006"/>
  |timezone               = IRST
  |utc_offset             = +3:30
  |timezone_DST           = IRST
  |utc_offset_DST         = +4:30
  |website                =
  |postal_code            =
  |postal_code_type       = Поштовий індекс
  |elevation_m            =
  |footnotes              =
}}
'''Гаді-Ґавабар''' ({{lang-fa|هادي گوابر}}) — село в [[Іран]]і, у дегестані [[Мачіян (дегестан)|Мачіян]], у бахші [[Келачай (бахш)|Келачай]], шагрестані [[Рудсар (шагрестан)|Рудсар]] остану [[Ґілян]]. За даними перепису 2006 року, його населення становило 153 особи, що проживали у складі 38 сімей<ref name="census2006">[https://web.archive.org/web/20110920084728/http://www.amar.org.ir/DesktopModules/FTPManager/upload/upload2360/newjkh/newjkh/01.xls Перепис населення Ірану 2006]</ref>.

== Клімат ==
Середня річна температура становить 14,54 °C, середня максимальна – 28,43 °C, а середня мінімальна – 0,76 °C. Середня річна кількість опадів – 983 мм.<ref name=worldclim>{{citeweb|url=http://www.worldclim.org|title=Worldclim 2: New 1-km spatial resolution climate surfaces for global land areas.|authors=Fick, S.E., R.J. Hijmans|year=2017|publisher=International Journal of Climatology.|accessdate=8 червня 2022|archive-date=12 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220312224814/https://www.worldclim.org/}}</ref><ref name=determ>Значення визначено за географічними координатами поселення із роздільною здатністю 2,5'</ref>
{{Клімат міста
|Місто_род= поселення
|Джерело= <ref name=worldclim/><ref name=determ/>
| Січ_сер=6.19           | Січ_сер_опади=83
| Лют_сер=6.02           | Лют_сер_опади=74
| Бер_сер=7.29           | Бер_сер_опади=82
| Кві_сер=12.27           | Кві_сер_опади=50
| Тра_сер=16.28           | Тра_сер_опади=48
| Чер_сер=21.21           | Чер_сер_опади=34
| Лип_сер=24.11           | Лип_сер_опади=30
| Сер_сер=23.97           | Сер_сер_опади=48
| Вер_сер=19.88           | Вер_сер_опади=110
| Жов_сер=16.62           | Жов_сер_опади=180
| Лис_сер=12.49           | Лис_сер_опади=135
| Гру_сер=8.15           | Гру_сер_опади=109

| Січ_сер_мін= 0.93       | Січ_сер_макс= 11.44
| Лют_сер_мін= 0.76       | Лют_сер_макс= 11.27
| Бер_сер_мін= 2.04       | Бер_сер_макс= 12.54
| Кві_сер_мін= 7.01       | Кві_сер_макс= 17.53
| Тра_сер_мін= 11.02       | Тра_сер_макс= 21.54
| Чер_сер_мін= 15.96       | Чер_сер_макс= 26.46
| Лип_сер_мін= 19.80       | Лип_сер_макс= 28.43
| Сер_сер_мін= 19.66       | Сер_сер_макс= 28.29
| Вер_сер_мін= 15.56       | Вер_сер_макс= 24.20
| Жов_сер_мін= 12.32       | Жов_сер_макс= 20.94
| Лис_сер_мін= 8.18       | Лис_сер_макс= 16.80
| Гру_сер_мін= 3.83       | Гру_сер_макс= 12.46

|Січ_вітер = 2.30	|Січ_рад = 7306
|Лют_вітер = 2.47	|Лют_рад = 9297
|Бер_вітер = 2.51	|Бер_рад = 11300
|Кві_вітер = 2.43	|Кві_рад = 15399
|Тра_вітер = 2.33	|Тра_рад = 19180
|Чер_вітер = 2.18	|Чер_рад = 20716
|Лип_вітер = 2.49	|Лип_рад = 21642
|Сер_вітер = 2.20	|Сер_рад = 18393
|Вер_вітер = 2.00	|Вер_рад = 14922
|Жов_вітер = 2.10	|Жов_рад = 10889
|Лис_вітер = 2.06	|Лис_рад = 8794
|Гру_вітер = 2.13	|Гру_рад = 6906
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Остан Ґілян}}

{{Iran-geo-stub}}

{{Портали|Іран|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти шагрестану Рудсар]]

title: Координати37°01′50″ пн. ш. 50°16′34″ сх. д. / 37.0306° пн. ш. 50.2761° сх. д.: 37°1′50.16″ пн. ш. 50°16′33.96″ сх. д. / 37.0306000° пн. ш. 50.2761000° сх. д.

Країна: Іран

Остан: Ґілян

Шагрестан: Рудсар

Бахш: Келачай

Дегестан: Мачіян

Населення (2006)

Гаді-Ґавабар

Часовий пояс: IRST (UTC+3:30)

- Літній час: IRST (UTC+4:30)


text:
# Скарпа (Куявсько-Поморське воєводство)
Скарпа (пол. Skarpa) — село в Польщі, у гміні Семпульно-Краєнське Семполенського повіту Куявсько-Поморського воєводства.
Населення — 271 особа (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Бидгощського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 137     | 22                 | 103              | 12                   |
| Жінки    | 134     | 24                 | 82               | 28                   |
| Разом    | 271     | 46                 | 185              | 40                   |

title: Скарпа (Куявсько-Поморське воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Скарпа
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Skarpa}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Ciconia ciconia nest skarpa.jpg
|опис зображення    =  <!--wjazd do wsi (po lewej gniazdo [[Bocian biały|bociana białego]])-->
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Куявсько-Поморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Семполенський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Семпульно-Краєнське (гміна){{!}}Семпульно-Краєнське
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 271
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 52
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = CSE
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0095207
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Скарпа''' ({{lang-pl|Skarpa}}) — село в Польщі, у [[Семпульно-Краєнське (гміна)|гміні Семпульно-Краєнське]] [[Семполенський повіт|Семполенського повіту]] [[Куявсько-Поморське воєводство|Куявсько-Поморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:271}} {{МНОЖИНА:271|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Бидгощське воєводство|Бидгощського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=137 |ЧолПре=22 |ЧолПрац=103 |ЧолПост=12
|Жін=134 |ЖінПре=24 |ЖінПрац=82 |ЖінПост=28
|Разом=271 |РазомПре=46 |РазомПрац=185 |РазомПост=40
}}

== Примітки ==
{{commonscat-inline|Skarpa, Kuyavian-Pomeranian Voivodeship}}
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=14 серпня 2018}}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Семпульно-Краєнське}}

{{Куявсько-Поморське-доробити}}

[[Категорія:Села Семполенського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Куявсько-Поморське воєводство

Повіт: Семполенський повіт

Гміна: Семпульно-Краєнське

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: CSE

OSM: ↑1331970 ·R (Ґміна Семпульно-Краєнське)


text:
# Ядрінцев Микола Михайлович
Ядрі́нцев Мико́ла Миха́йлович (* 30 жовтня 1842, Омськ — † 19 червня 1894, Барнаул) — російський публіцист та громадський діяч, дослідник Сибіру.
Народився в Омську, в купецькій сім'ї. В 1851 переїхав до Томська. Навчався з 1854 року в чоловічій гімназії. В 1859 році поїхав до Санкт-Петербургу, де став вільним слухачем університету. Брав активну участь в заснуванні та діяльності братства студентів-сибіряків, в колах якого зароджувалась ідея сибірського патріотизму. В 1862 році друкувався в газетах «Іскра» та «Руське слово». 1863 року повернувся до Омська, де працював вчителем, був одним з організаторів літературних читань. В 1864 році переїхав до Томська, де працював в газеті «Томські губернські відомості». В 1865 році був заарештований за сепаратизм і засланий до Шенкурська Архангельської губернії. В 1874 році звільнений, переїхав до Санкт-Петербурга, де влаштувався секретарем голови комісії з тюремного нагляду. В 1876 році переїхав до Омська, де працював державним службовцем до 1880 року.
В 1878 році здійснив першу комплексну експедицію на Алтай як член Західно-Сибірського відділу Російського географічного товариства. В 1880 році, в результаті другої експедиції, склав географічні мапи Телецького озера та його басейну. Був нагороджений золотою медаллю. Під час експедицій в Мінусінський край в 1886, 1889 та 1891 роках, відкрив руїни Кара-Балгас та древньої монгольської столиці Каракорум.
В 1881 році повернувся до Санкт-Петербурга, де в 1882 році вийшла його праця «Сибір як колонія». Того ж року заснував газету «Восточное обозрение», але 1888 року перевів її до Іркутська. В 1894 році був назначений завідувачем статистичним відділом Управління Алтайського гірського округу. 7 червня 1894 року через невзаємне кохання покінчив життя самогубством. Похований в Барнаулі, гранітний пам'ятник виготовлений на Коливанській шліфувальній фабриці за проектом Шулєва.

## Праці
- Общественная жизнь наших городов //Томские губернские ведомости. 1865. № 19
- Сибирь перед судом русской литературы //Томские губернские ведомости. 1865. № 9
- Женщина в Сибири в XVII и XVIII столетиях. Исторический очерк. //Женский вестник. 1867. № 8. С. 104—123
- Русская народность на востоке //Дело. 1874. № 11. С. 297—340
- Из путевых писем о Сибири //Восточное обозрение. 1882. № 2. С. 47-50
- Культурное и промышленное состояние Сибири. СПб., 1884
- Сочинения. Т. 1. Сибирь как колония: Современное положение Сибири, её нужды и потребности. Её прошлое и будущее. Тюмень, 2000. 480 с

title: Ядрінцев Микола Михайлович

wikitext:
{{особа}}
'''Ядрі́нцев Мико́ла Миха́йлович''' (* [[30 жовтня]] [[1842]], [[Омськ]] — † [[19 червня]] [[1894]], [[Барнаул]]) — [[росія|російський]] публіцист та громадський діяч, дослідник [[Сибір]]у.

Народився в [[Омськ]]у, в купецькій сім'ї. В [[1851]] переїхав до [[Томськ]]а. Навчався з [[1854]] року в чоловічій гімназії. В [[1859]] році поїхав до [[Санкт-Петербург]]у, де став вільним слухачем університету. Брав активну участь в заснуванні та діяльності братства студентів-сибіряків, в колах якого зароджувалась ідея сибірського патріотизму. В [[1862]] році друкувався в газетах ''«Іскра»'' та ''«Руське слово»''. [[1863]] року повернувся до Омська, де працював вчителем, був одним з організаторів літературних читань. В [[1864]] році переїхав до Томська, де працював в газеті ''«Томські губернські відомості»''. В [[1865]] році був заарештований за сепаратизм і засланий до [[Шенкурськ]]а [[архангельська губернія|Архангельської губернії]]. В [[1874]] році звільнений, переїхав до Санкт-Петербурга, де влаштувався секретарем голови комісії з тюремного нагляду. В [[1876]] році переїхав до Омська, де працював державним службовцем до [[1880]] року.

В [[1878]] році здійснив першу комплексну експедицію на [[алтай (гори)|Алтай]] як член Західно-Сибірського відділу [[російське географічне товариство|Російського географічного товариства]]. В [[1880]] році, в результаті другої експедиції, склав географічні мапи [[телецьке озеро|Телецького озера]] та його басейну. Був нагороджений золотою медаллю. Під час експедицій в [[мінусінська улоговина|Мінусінський край]] в [[1886]], [[1889]] та [[1891]] роках, відкрив руїни [[Кара-Балгас]] та древньої монгольської столиці [[каракорум (місто)|Каракорум]].

[[Файл:Vosstochnoe obozrenie.jpg|thumb|200px|праворуч|Газета «Восточное обозрение» за 13 грудня 1884 року]]

В [[1881]] році повернувся до [[Санкт-Петербург]]а, де в [[1882]] році вийшла його праця ''«Сибір як колонія»''. Того ж року заснував газету ''«Восточное обозрение»'', але [[1888]] року перевів її до [[Іркутськ]]а. В [[1894]] році був назначений завідувачем статистичним відділом Управління [[алтайський гірський округ|Алтайського гірського округу]]. [[7 червня]] 1894 року через невзаємне кохання покінчив життя самогубством. Похований в [[Барнаул]]і, гранітний пам'ятник виготовлений на [[коливань|Коливанській]] шліфувальній фабриці за проектом [[Шулєв]]а.

== Праці ==
* Общественная жизнь наших городов //Томские губернские ведомости. [[1865]]. № 19
* Сибирь перед судом русской литературы //Томские губернские ведомости. 1865. № 9
* Женщина в Сибири в XVII и XVIII столетиях. Исторический очерк. //Женский вестник. [[1867]]. № 8. С. 104—123
* Русская народность на востоке //Дело. [[1874]]. № 11. С. 297—340
* Из путевых писем о Сибири //Восточное обозрение. [[1882]]. № 2. С. 47-50
* Культурное и промышленное состояние Сибири. СПб., [[1884]]
* Сочинения. Т. 1. Сибирь как колония: Современное положение Сибири, её нужды и потребности. Её прошлое и будущее. Тюмень, [[2000]]. 480 с

== Література ==
* Коржавин В. К. Проблема коренных народов Сибири в трудах Н. М. Ядринцева //Вопросы истории социально-экономической и культурной жизни Сибири. Ч. I-1970. Новосибирск, [[1971]]. С. 65-72.
* Паршукова Н. П. Н. М. Ядринцев и Г. Н. Потанин о городах Сибири //Города Сибири XVIII — начала ХХ вв.: Сборник научных статей. Барнаул, [[2001]]. С. 147—152.
* Рафиенко Л. С. Мемориальные памятники Н. М. Ядринцева в Сибири //Культурное наследие Азиатской России: материалы I Сибиро-Уральского исторического конгресса. (г. Тобольск, 25-27 ноября 1997 г.). Тобольск, [[1997]]. С. 53-54.
* Сезёва Н. И. Юмор и сатира в творчестве сибиряков художника И. А. Калганова и писателя Н. М. Ядринцева //Ежегодник Тюменского областного краеведческого музея: 1999. Тюмень, [[2000]]. С. 178—193.
* Шиловский М. В. Патриот Сибири (К 160-летию со дня рождения Н. М. Ядринцева) //Сибирский исторический журнал. [[2002]]. № 1. С. 100—104. — ISBN 5-88081-320-7
* Ядринцев Николай Михайлович //Северо-Казахстанская область. Энциклопедия. Алматы, [[2004]]. С. 604.

{{персоналія-доробити}}

[[Категорія:Письменники-самогубці]]
[[Категорія:Російські письменники]]
[[Категорія:Самогубці, які отруїлися]]

title: Ядрінцев Микола Михайлович

Псевдо: N. Semilužinskij і N. Michajlovič

Народився: 18 (30) жовтня 1842 або 31 жовтня 1842 · Омськ, Тобольська губернія, Західно-Сибірське генерал-губернаторство, Російська імперія

Помер: 7 (19) червня 1894 (51 рік) або 20 червня 1894 (51 рік) · Барнаул, Томська губернія, Російська імперія · ·отруєння

Країна: Російська імперія

Діяльність: мандрівник-дослідник, археолог

Галузь: археологія і регіоналістика

Alma mater: Санкт-Петербурзький державний університет

Знання мов: російська

У шлюбі з: Adelaida Yadrintsevad

Діти: Lidiya Dobrov-Yadrintsevad


text:
# Суха Балка (Кам'янський район)
Суха́ Ба́лка — село в Україні, Жовтоводській міській громаді Кам'янського району Дніпропетровської області.

## Географія
Село Суха Балка знаходиться на відстані 1,5 км від міста Жовті Води і села Полтаво-Боголюбівка, за 2 км від селища Мирне. У селі бере початок Балка Суха з загатою.

## Населення
За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 788 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Відсоток |
| --------------- | -------- |
| українська      | 90,5 %   |
| російська       | 9,1 %    |
| інші/не вказали | 0,4 %    |

title: Суха Балка (Кам'янський район)

wikitext:
{{Otheruses|Суха Балка}}
{{Село України
| назва           = Суха Балка
| область         = [[Дніпропетровська область]]
| район           = [[Кам'янський район (Дніпропетровська область)|Кам'янський район]]
| громада         = [[Жовтоводська міська громада]]
| розташування    = П'ятихатський район.gif
| mapx            = 57
| mapy            = 339
| засновано       =
| населення       = 500
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           =
| ref-площа       =
| щільність       =
| поштовий індекс = 52291
| телефонний код  = 5652
| координати      = {{coord|48|22|30|N|33|33|39|E|scale:30000_region:UA|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48
| lat_min         = 22
| lat_sec         = 30
| lon_deg         = 33
| lon_min         = 33
| lon_sec         = 39
| висота          = 148
| ref-висота      =
| водойма         = [[Балка Суха (притока Жовтої)|Балка Суха]]
| адреса          = 52204, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, бул. Свободи, 33
| сільський голова =
| облікова картка = [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=29.01.2010&rf7571=6898 Облікова картка]
| прапор          =
| герб            =
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}
'''Суха́ Ба́лка''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], [[Жовтоводська міська громада|Жовтоводській міській громаді]] [[Кам'янський район (Дніпропетровська область)|Кам'янського району]] [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської області]].

== Географія ==
Село ''Суха Балка'' знаходиться на відстані 1,5 км від міста [[Жовті Води]] і села [[Полтавобоголюбівка|Полтаво-Боголюбівка]], за 2 км від селища [[Мирне (П'ятихатська міська громада)|Мирне]]. У селі бере початок [[Балка Суха (притока Жовтої)|Балка Суха]] з загатою.

== Населення ==
За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкало 788 осіб.<ref name="населення 2001"/>

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="standard"
|-
! [[Мови в Україні|Мова]]
! Відсоток
|-
| [[Українська мова в Україні|українська]]
| align="right"| 90,5 %
|-
| [[російська мова в Україні|російська]]
| align="right"| 9,1 %
|-
| інші/не вказали
| align="right"| 0,4 %
|}

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 2001">{{cite web|url=http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp|назва=Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Дніпропетровська область (осіб) - Регіон , Рік (2001(05.12))|вебсайт=database.ukrcensus.gov.ua|видавець=Банк даних [[Державна служба статистики України|Державної служби статистики України]]|дата-доступу=7 листопада 2019|archive-date=2014-07-31|archive-url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/MULT/Database/Census/databasetree_uk.asp}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20140731182036/http://database.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp |date=2014-07-31 }}</ref>

}}

== Джерела ==
* [http://rada.info/region/Дніпропетровська-область/Жовті-Води/ Сторінка Жовтоводівської міськради на сайті обласної ради]

== Посилання ==
* [http://zhvisti.com/ Сайт газети «Жовтоводівські вісті»]
* [http://weather.in.ua/ua/dnepropetrovskaja/25576 Погода в селі Суха Балка]

{{Dnipropetrovsk-geo-stub}}
{{Жовтоводська міська громада}}

{{Портали|Дніпропетровська область|Україна|Географія}}

[[Категорія:Села Дніпропетровської області]]
[[Категорія:Населені пункти Кам'янського району (Дніпропетровська область)]]

title: село Суха Балка

Область: Дніпропетровська область

Район: Кам'янський район

Тер. громада: Жовтоводська міська громада

Облікова картка: Облікова картка

title: Основні дані

title: Географічні дані

Водойми: Балка Суха

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Суха Балка


text:
# Hesperelaea
Hesperelaea — це рід рослин, що складається лише з одного виду, ймовірно, нині вимерлого. Hesperelaea palmeri була знайдена лише на острові Гвадалупе, невеликому острові в Тихому океані, що є частиною мексиканського штату Нижня Каліфорнія, приблизно в 400 км на південний захід від Енсенади. Остання колекція рослини на острові була в 1875 році, тому тепер вид і рід слід вважати вимерлими. Інтенсивні пошуки 2000 року не увінчалися успіхом.
На момент збору типового матеріалу в 1875 році Hesperelaea palmeri була знайдена лише в одному каньйоні на східній стороні острова. Це був кущ із широко-ланцетними листками до 5 см завдовжки. Квітки блідо-жовті, пелюстки довжиною понад 10 мм. Цей вид був незвичайним у родині, оскільки мав повністю окремі пелюстки.
Філогенетичний аналіз на основі ДНК з ядерного геному, а також мітохондріальної та хлоропластної ДНК свідчить про те, що H. palmeri тісно пов’язана з родами Forestiera та Priogymnanthus у трибі Oleeae, і, можливо, з сестринською лінією Forestiera. Аналіз молекулярного годинника оцінив його відмінність від найближчих родичів у ранньому міоцені, ймовірно, до віку острова Гвадалупе. Це свідчить про те, що H. palmeri є палеоендеміком, який колись був широко розповсюдженим, а потім відступив на острів Гвадалупе після зміни навколишнього середовища.

title: Hesperelaea

wikitext:
{{Speciesbox
|image =
|image_caption =
| status = EX | status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref name="iucn">{{cite web |author=Fuentes, A.C.D. |author2=Martínez Salas, E. |author3=Samain, M.-S. |date=2020 |title=''Hesperelaea palmeri'' |volume=2020 |page=e.T126608606A126609708 |doi=10.2305/IUCN.UK.2020-3.RLTS.T126608606A126609708.en |access-date=20.11.2021}}</ref>
|display_parents = 3
|genus = Hesperelaea
|parent_authority = [[Ейса Грей|A.Gray]]
|species = palmeri
|authority = [[Ейса Грей|A.Gray]]
}}
'''''Hesperelaea''''' — це [[рід (біологія)|рід]] рослин, що складається лише з одного виду, ймовірно, нині вимерлого. ''Hesperelaea palmeri'' була знайдена лише на острові [[Гвадалупе (острів)|Гвадалупе]], невеликому острові в Тихому океані, що є частиною мексиканського штату [[Баха-Каліфорнія|Нижня Каліфорнія]], приблизно в 400 км на південний захід від [[Енсенада (Нижня Каліфорнія)|Енсенади]]. Остання колекція рослини на острові була в 1875 році, тому тепер вид і рід слід вважати вимерлими<ref name="WCSP"/>. Інтенсивні пошуки 2000 року не увінчалися успіхом<ref name="Redman2000"/>.

На момент збору типового матеріалу в 1875 році ''Hesperelaea palmeri'' була знайдена лише в одному каньйоні на східній стороні острова. Це був [[кущ]] із широко-ланцетними [[листок|листками]] до 5 см завдовжки. [[Квітка|Квітки]] блідо-жовті, [[пелюстка|пелюстки]] довжиною понад 10 мм. Цей вид був незвичайним у родині, оскільки мав повністю окремі пелюстки<ref name="Gray1876"/><ref name="Shreve1964"/>.

Філогенетичний аналіз на основі ДНК з ядерного геному, а також мітохондріальної та хлоропластної ДНК свідчить про те, що ''H. palmeri'' тісно пов’язана з родами ''Forestiera'' та ''Priogymnanthus'' у трибі [[Oleeae]], і, можливо, з сестринською лінією ''Forestiera''<ref name="Zedane2016"/><ref name="VandePaer2016"/>. Аналіз молекулярного годинника оцінив його відмінність від найближчих родичів у ранньому [[міоцен]]і, ймовірно, до віку острова Гвадалупе. Це свідчить про те, що ''H. palmeri'' є палеоендеміком, який колись був широко розповсюдженим, а потім відступив на острів Гвадалупе після зміни навколишнього середовища<ref name="Zedane2016"/>.

== Примітки ==
{{Reflist|refs=

<ref name="WCSP">{{cite web |last1=Govaerts |first1=R. |year=2017 |title=''Hesperelaea palmeri'' A.Gray, Proc. Amer. Acad. Arts 11: 83 (1876) |publisher=Royal Botanic Gardens, Kew |url=http://apps.kew.org/wcsp/namedetail.do?name_id=370564 |access-date=2017-08-06}}</ref>

<ref name="Redman2000">{{cite book |editor-last1=Santos del Prado |editor-first1=K. |editor-last2=Peters |editor-first2=E. |author-last1=Rebman |author-first1=J.P. |author-last2=Oberbauer |author-first2=T.A. |author-last3=Léon de la Luz |author-first3=J.L. |year=2005 |title=Isla Guadalupe: restauración y conservación |chapter=La flora de Isla Guadalupe y sus islotes adyacentes |pages=67–81 |language=es |publisher=Instituto Nacional de Ecología |location=México |isbn=968-817-725-3 |url=http://www.inecc.gob.mx/descargas/publicaciones/477.pdf }}</ref>

<ref name="Gray1876">{{cite book |last1=Gray |first1=A. |year=1876 |title=Miscellaneous Botanical Contributions |series=Proceedings of the American Academy of Arts and Sciences |volume=11 |pages=83 |url=https://www.biodiversitylibrary.org/page/8862039}}</ref>

<ref name="Shreve1964">{{cite book |last1=Shreve |first1=F. |last2=Wiggins |first2=I.R. |year=1964 |title=Vegetation and Flora of the Sonoran Desert |volume=2 |publisher=Stanford University Press |location=Stanford}}</ref>

<ref name="Zedane2016">{{cite journal |last1=Zedane |first1=L. |last2=Hong-Wa |first2=C. |last3=Murienne |first3=J. |last4=Jeziorski |first4=C. |last5=Baldwin |first5=B.G. |last6=Besnard |first6=G. |title=Museomics illuminate the history of an extinct, paleoendemic plant lineage (''Hesperelaea'', Oleaceae) known from an 1875 collection from Guadalupe Island, Mexico |journal=Biological Journal of the Linnean Society |volume=117 |issue=1 |year=2016 |pages=44–57 |issn=0024-4066 |doi=10.1111/bij.12509|url=https://cloudfront.escholarship.org/dist/prd/content/qt1615g4rh/qt1615g4rh.pdf }} {{open access}}</ref>

<ref name="VandePaer2016">{{cite journal|last1=Van de Paer |first1=C. |last2=Hong-Wa |first2=C. |last3=Jeziorski |first3=C. |last4=Besnard |first4=G. |title=Mitogenomics of ''Hesperelaea'', an extinct genus of Oleaceae |journal=Gene |volume=594 |issue=2 |year=2016 |pages=197–202 |issn=0378-1119 |doi=10.1016/j.gene.2016.09.007|pmid=27601255 }}</ref>

}}

{{Taxonbar|from=Q5197330}}

[[Категорія:Ендемічна флора Мексики]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Вимерлий (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Айстериди (Asterids)

Порядок: Губоцвіті (Lamiales)

Родина: Маслинові (Oleaceae)

Триба: Oleeae

Підтриба: Oleinae

Рід: Hesperelaea · A.Gray

Вид: H. palmeri

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва: Hesperelaea palmeri · A.Gray


text:
# Ectendomeliola
Ectendomeliola — рід грибів родини Meliolaceae. Назва вперше опублікована 2006 року.

## Класифікація
До роду Ectendomeliola відносять 2 види:
- Ectendomeliola otonephelii
- Ectendomeliola walsurae

title: Ectendomeliola

wikitext:
{{заголовок курсивом}}
{{Taxobox
| image =
| image_width = 250px
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Гриби]] (Fungi)
| divisio = [[Аскомікотові гриби]] (''Ascomycota'')
| classis = [[Сордаріоміцети]] (''Sordariomycetes'')
| ordo = [[Meliolales]]
| familia = [[Meliolaceae]]
| genus = '''Ectendomeliola'''
| genus_authority = Hosag. & D.K. Agarwal
| synonyms =
}}
'''Ectendomeliola''' — рід грибів родини [[Meliolaceae]]. Назва вперше опублікована 2006 року.<ref>{{Cite web|url=http://www.mycobank.org/BioloMICS.aspx?TableKey=14682616000000067&Rec=443050&Fields=All |title=Ectendomeliola|website=www.mycobank.org|accessdate=2019-05-01}}</ref>

== Класифікація ==
До роду ''Ectendomeliola'' відносять 2 види:
* ''[[Ectendomeliola otonephelii]]''
* ''[[Ectendomeliola walsurae]]''

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Hosagoudar, V.B.; Agarwal, D.K. 2006. Ectendomeliola - a new genus of Meliolaceae. Indian Phytopathology. 59(1):98-100 - P.99

{{мікологія-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Роди грибів]]
[[Категорія:Сордаріоміцети]]

title: ?Ectendomeliola

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Гриби (Fungi)

Відділ: Аскомікотові гриби (Ascomycota)

Клас: Сордаріоміцети (Sordariomycetes)

Порядок: Meliolales

Родина: Meliolaceae

Рід: Ectendomeliola · Hosag. & D.K. Agarwal


text:
# Нижньочуманська сільська рада
Ни́жньочума́нська сільська рада (рос. Нижнечуманский сельский совет) — сільське поселення у складі Баєвського району Алтайського краю Росії.
Адміністративний центр — село Нижньочуманка.

## Історія
2015 року була ліквідована Нижньопайвинська сільська рада (село Нижньопайва), територія увійшла до складу Нижньочуманської сільради.

## Населення
Населення — 1358 осіб (2019; 1649 в 2010, 2062 у 2002).

## Склад
До складу сільської ради входять:
| Населений пункт     | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| ------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Нижньопайва, село   | 483                    | 336                    |
| Нижньочуманка, село | 1051                   | 911                    |
| Павловка, село      | 154                    | 90                     |
| Покровка, село      | 280                    | 257                    |
| Рибні Борки, селище | 94                     | 55                     |

title: Нижньочуманська сільська рада

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
  | назва               = Нижньочуманська сільська рада
{{lang-ru|Нижнечуманский сельский совет}}
  | прапор              =
  | опис прапора        =
  | герб                =
  | опис герба          =
  | розташування        =
  | країна              = {{RUS}}
  | регіон              = [[Алтайський край]]
  | район               = [[Баєвський район]]
  | центр               = село [[Нижньочуманка]]
  | голова              =
  | дата утворення      =
  | депутатський корпус =
  | площа               = 523,91
  | населення           = 1358 осіб ([[2019]]{{RUS-census2019}})
  | щільність           = 2,59
  | населені пункти     = 5 сільських нп
  | телефонний код      =
  | поштові індекси     =
  | часовий пояс        =
  | ЗКАТО               =
  | сайт                =
 }}

'''Ни́жньочума́нська сільська рада''' ({{lang-ru|Нижнечуманский сельский совет}}) — [[сільське поселення Росії|сільське поселення]] у складі [[баєвський район|Баєвського району]] [[алтайський край|Алтайського краю]] [[росія|Росії]].

Адміністративний центр — село [[Нижньочуманка]].

== Історія ==
[[2015]] року була ліквідована '''Нижньопайвинська сільська рада''' (село ''Нижньопайва''), територія увійшла до складу Нижньочуманської сільради<ref>Закон Алтайского края от 30.06.2015 № 61-ЗС «О преобразовании муниципальных и административно-территориальных образований Нижнепайвинский сельсовет Баевского района Алтайского края и Нижнечуманский сельсовет Баевского района Алтайского края»</ref>.

== Населення ==
Населення — 1358 осіб ([[2019]]; 1649 в [[2010]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2010/altajskij-kraj.htm Дані перепису населення 2010 року]</ref>, 2062 у [[2002]]<ref>[http://pop-stat.mashke.org/russia-census-2002/altajskij-kraj.htm Дані перепису населення 2002 року]</ref>).

== Склад ==
До складу сільської ради входять:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[Нижньопайва]], село
| align="right"| 483
| align="right"| 336
|-----
| [[Нижньочуманка]], село
| align="right"| 1051
| align="right"| 911
|-----
| [[павловка (Баєвський район)|Павловка]], село
| align="right"| 154
| align="right"| 90
|-----
| [[покровка (Баєвський район)|Покровка]], село
| align="right"| 280
| align="right"| 257
|-----
| [[Рибні Борки]], селище
| align="right"| 94
| align="right"| 55
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{altay-kr-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}
{{баєвський район}}

[[Категорія:Поселення Баєвського району]]

title: Нижньочуманська сільська рада · рос. Нижнечуманский сельский совет

Країна: Росія

Регіон: Алтайський край

Район: Баєвський район

Центр: село Нижньочуманка

title: Основні дані

Густота населення: 2,59 осіб/км²

Населені пункти: 5 сільських нп


text:
# Палац спорту (Вільнюс)
Палац спорту, Палац концертів і спорту — будівля у Вільнюсі із залом універсального призначення для проведення спортивних змагань, концертів та інших видовищних заходів, з незвичайною покрівлею, яка формою нагадує хвилю або корабель; деякий час дана споруда сприймалася мало не символом міста; єдиний у Литві зразок бруталізму. Палац внесено до Реєстру культурних цінностей Литовської Республіки, код 17400), охороняється державою як об'єкт регіонального значення. Розташований посередині Шніпішкського єврейського кладовища.

## Історія
У 1960 році, за іншими відомостями в 1961, в Інституті проектування міського будівництва оголосили конкурс проектів спортивного залу у Вільнюсі, реалізація якого розширила б великий спортивний комплекс поруч зі стадіоном «Жальгіріс». У конкурсі брали участь три групи архітекторів. До реалізації було прийнято проект Едуардаса Хломаускаса і Зігмантаса Ляндзбергіса (який зайняв друге місце) з виразним пластичним силуетом. Зовні Палац спорту нагадує побудований у 1958 році Вінер Штадтхалле у Відні, у 1966 році Палац спорту в Мінську та інші будівлі аналогічного призначення, при цьому маючи дах оригінальної конструкції і форми.
Свого часу найбільший у Вільнюсі зал вміщував до 6 тисяч глядачів. У ньому в будь-який час року можна було проводити змагання з ковзанярського спорту, хокею, баскетболу, боксу та інших видів спорту. Авторам Палацу спорту — архітекторам Едуардасу Хломаускасу, Зігмантасу Ляндзбергісу, Йонасу Крюкялісу, інженерам Генрікасу Карвялісу, Альгімантасу Катілюсу, будівельникам І. Марцеліюс Мартінайтіс, Й. Рукаса, Н. Пяскіну була присуджена Республіканська премія 1973 року.
У Палаці спорту проходили великі спортивні змагання, концерти, а також установчий з'їзд Саюдіса в 1988 році.
У 2004 році дане приміщення придбала Інвестиційна група банку «Ūkio banko investicinė grupė». Радикальній реконструкції будівлі перешкоджало те, що Палац спорту був включений до Реєстру культурних цінностей Литовської Республіки. Заходи в палаці проводилися все рідше, й будівля поступово опинилася в аварійному стані.

## Будівля
Оригінальністю відрізняється не стільки будівля, скільки вантові конструкції покрівлі (інженер Генрікас Вітаутас Карвяліс). Фасад та інтер'єр покриті характерним для того періоду оздоблювальним матеріалом — плитками доломіту. Фоє прикрашало вмонтоване в стіну дерев'яне панно (художник Р. Каваляускас). У північному крилі розташовувалося кафе-бар, декороване дзеркалами і коричневим дерматином (автор Т. Багінскас). Універсальному призначенню залу служили майданчик-трансформер і сцена вагою 46 тонн, яка могла складатися як книжка вздовж задньої стіни залу. Залежно від характеру проведених заходів коливалася кількість глядачів: мінімальна кількість була на хокейних матчах — 3176; баскетбольний матч могли спостерігати 4520 осіб, боксерський поєдинок — 5400 глядачів; якщо ж у залі планувалося проведення зборів або концерту, тоді він вміщував максимальну кількість людей — 6000.

title: Палац спорту (Вільнюс)

wikitext:
{{Стадіон|назва=Дворец спорта|ціна побудови=|покриття=|місткість=4400|команда=|архітектор=|зруйнований=|закритий=2008|відкритий=1971|розміри стадіону=|власник=|оригінальна назва=Vilniaus koncertų ir sporto rūmai|реконструйований=|побудований=1971|місцезнаходження= [[Вільнюс]], [[Литва]]|region=|lat_sec=26.9|зображення=|логотип=|колишні назви=|сайт=}}

'''Палац спорту,''' '''''Палац концертів і спорту''''' — будівля у [[Вільнюс]]і із залом універсального призначення для проведення спортивних змагань, концертів та інших видовищних заходів, з незвичайною покрівлею, яка формою нагадує хвилю або корабель; деякий час дана споруда сприймалася мало не символом міста<ref>{{Cite web|url=http://www.respublika.lt/lt/naujienos/lietuva/kitos_lietuvos_zinios/tauta_ugdo_ne_alus_ir_krepsinis/,print.1|title=Tautą ugdo ne alus ir krepšinis|last=|date=2011-08-07|website=Respublika.lt|publisher=„Respublikos” leidiniai|accessdate=2017-01-07|language=lt}}</ref>; єдиний у Литві зразок [[Бруталізм|бруталізму]]{{Sfn|Naujosios architektūros gidas|2011|с=126}}. Палац внесено до Реєстру культурних цінностей Литовської Республіки, код 17400), охороняється державою як об'єкт регіонального значення<ref>{{Cite web|url=http://kvr.kpd.lt/#/static-heritage-detail/81614685-5F87-4722-8675-78A94DC0C1C2|title=Vilniaus koncertų ir sporto rūmai|last=|date=|website=Kultūros vertybių registras|publisher=Kultūros paveldo departamentas prie Kultūros ministerijos|accessdate=2017-01-07|language=lt}}</ref>. Розташований посередині Шніпішкського єврейського кладовища.

== Історія ==
У [[1960|1960 році]]{{Sfn|Petrulis}}, за іншими відомостями в [[1961|1961,]] в Інституті проектування міського будівництва оголосили конкурс проектів спортивного залу у Вільнюсі, реалізація якого розширила б великий спортивний комплекс поруч зі стадіоном «<nowiki/>[[Жальгіріс (стадіон)|Жальгіріс]]<nowiki/>». У конкурсі брали участь три групи архітекторів. До реалізації було прийнято проект [[Едуардас Хломаускас|Едуардаса Хломаускаса]] і [[Зігмантас Ляндзбергіс|Зігмантаса Ляндзбергіса]] (який зайняв друге місце) з виразним пластичним силуетом{{Sfn|Naujosios architektūros gidas|2011|с=126}}. Зовні Палац спорту нагадує побудований у 1958 році Вінер Штадтхалле у Відні, у [[1966|1966 році]] [[Палац спорту (Мінськ)|Палац спорту]] в [[Мінськ]]у та інші будівлі аналогічного призначення, при цьому маючи дах оригінальної конструкції і форми.

Свого часу найбільший у Вільнюсі зал вміщував до 6 тисяч глядачів. У ньому в будь-який час року можна було проводити змагання з ковзанярського спорту, хокею, баскетболу, боксу та інших видів спорту<ref>{{Книга|автор=Акстинас, Бронюс|частина=Знакомьтесь: Литва|заголовок=|відповідальний=Т. Гаврилова (перевод)|видання=|місце=Вильнюс|видавництво=Минтис|рік=1975|том=|сторінки=37|сторінок=212|серія=|isbn=|тираж=50000}}</ref>. Авторам Палацу спорту — архітекторам [[Едуардас Хломаускас|Едуардасу Хломаускасу]], [[Зігмантас Ляндзбергіс|Зігмантасу Ляндзбергісу]], [[Йонас Крюкяліс|Йонасу Крюкялісу]], інженерам Генрікасу Карвялісу, Альгімантасу Катілюсу, будівельникам І. Марцеліюс Мартінайтіс, Й. Рукаса, Н. Пяскіну була присуджена Республіканська премія 1973 року<ref>{{Книга|автор=Папшис, Антанаса|заголовок=|частина= Вильнюс|відповідальний=Д. Гельпернас (перевод)|видання=|місце=Вильнюс|видавництво=Минтис|рік=1977|том=|сторінки=94|сторінок=280|серія=|isbn=|тираж=35000}}</ref>.

У Палаці спорту проходили великі спортивні змагання, концерти, а також установчий з'їзд [[Саюдіс]]а в 1988 році.

У [[2004|2004 році]] дане приміщення придбала Інвестиційна група банку «{{Langi|lt|Ūkio banko investicinė grupė}}». Радикальній реконструкції будівлі перешкоджало те, що Палац спорту був включений до Реєстру культурних цінностей Литовської Республіки<ref>{{Cite web|url=http://lietuvosdiena.lrytas.lt/aktualijos/nutriuse-sporto-rumai-laukia-varzytyniu-plaktuko-201303160752.htm|title=Nutriušę Sporto rūmai laukia varžytynių plaktuko|last=Jančys, Artūras|date=2013-03-16|website=lietuvosdiena.lrytas.lt|publisher=Lietuvos rytas|accessdate=2017-01-07|language=lt|archive-date=2017-01-08|archive-url=https://web.archive.org/web/20170108093535/http://lietuvosdiena.lrytas.lt/aktualijos/nutriuse-sporto-rumai-laukia-varzytyniu-plaktuko-201303160752.htm}}</ref>. Заходи в палаці проводилися все рідше, й будівля поступово опинилася в аварійному стані{{Sfn|Petrulis}}.

== Будівля ==
Оригінальністю відрізняється не стільки будівля, скільки вантові конструкції покрівлі (інженер Генрікас Вітаутас Карвяліс). Фасад та інтер'єр покриті характерним для того періоду оздоблювальним матеріалом — плитками [[Доломіт|доломіту]]. Фоє прикрашало вмонтоване в стіну дерев'яне панно (художник Р. Каваляускас). У північному крилі розташовувалося кафе-бар, декороване дзеркалами і коричневим дерматином (автор Т. Багінскас){{Sfn|Naujosios architektūros gidas|2011|с=126}}. Універсальному призначенню залу служили майданчик-трансформер і сцена вагою 46 тонн, яка могла складатися як книжка вздовж задньої стіни залу. Залежно від характеру проведених заходів коливалася кількість глядачів: мінімальна кількість була на хокейних матчах — 3176; баскетбольний матч могли спостерігати 4520 осіб, боксерський поєдинок — 5400 глядачів; якщо ж у залі планувалося проведення зборів або концерту, тоді він вміщував максимальну кількість людей — 6000{{Sfn|Petrulis}}.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* {{Книга|автор=|частина=Koncertų ir sporto rūmai|заголовок = Vilnius 1900—2012. Naujosios architektūros gidas |відповідальний=Reklaitė, Julija; Leitanaitė, Rūta (sudarytojos)|видання=|місце=Vilnius|видавництво=Baltos lankos|рік=2011|том=|сторінки=126—127|сторінок=304|серія=|isbn=978-9955-23-517-0|тираж=1500|ref=Naujosios architektūros gidas}}{{ref-lt}}

== Посилання ==
* {{Cite web|url=http://www.autc.lt/lt/architekturos-objektai/1106?id=1106&oe=5|title=Koncertų ir sporto rūmai Vilniuje|last=Petrulis, Vaidas|date=|website=Architektūros ir urbanistikos tyrimų centras|publisher=Architektūros ir urbanistikos tyrimų centras|accessdate=2017-01-07|language=lt|ref=Petrulis}}
{{Ізольована стаття|кільце2}}
[[Категорія:Посилання на Вікісховище безпосередньо в статті]]
[[Категорія:Вікіпедія:Статті з іншим значенням на Вікіданих]]
[[Категорія:Архітектура Литви]]
[[Категорія:1971 в СРСР]]

title: Палац спорту

Оригінал назви: Vilniaus koncertų ir sporto rūmai

Країна: Литва

Розташування: Вільнюс, Литва

Команда (-и): Klaipėdos Nafta-Universitetasd


text:
# Товака-самітник
Товака-самітник (Chamaeza meruloides) — вид горобцеподібних птахів родини мурахоловових (Formicariidae).

## Поширення
Ендемік Бразилії. Живе у вологому атлантичному лісі на південному сході країни.

## Опис
Птах завдовжки 19-19,5 см, вагою 66—77 г. Тіло міцне з короткими закругленими крилами, довгими і сильними ніжками і коротким квадратним хвостом. Спина, голова, крила коричневі. Хвіст червонувато-коричневий. Надбрівна смуга, щоки та горло білого кольору. Груди та черево строкаті, білі з коричневим. Дзьоб тонкий, чорного кольору.

## Спосіб життя
Мешкає у вологих лісах з густим підліском. Трапляється поодинці або парами. Більшу частину дня проводить на землі, шукаючи поживу, рухаючись досить повільно і обережно, готовий сховатися в гущавині підліску за найменшої небезпеки. Живиться комахами та іншими дрібними безхребетними.

title: Товака-самітник

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name = Товака-самітник
| image =
| image_caption =
| image2 =
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{cite journal|url=https://www.iucnredlist.org/details/22703221/0 |title=''Chamaeza meruloides'' |author=BirdLife International |author-link=BirdLife International |year=2017 |access-date=5 лютого 2020}}</ref>
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Горобцеподібні]] (Passeriformes)
| familia = [[Мурахоловові]] (Formicariidae)
| genus = [[Товака]] (''Chamaeza'')
| species = '''Товака-самітник'''
| binomial = ''Chamaeza meruloides''
| binomial_authority = [[Ніколас Вігорс|Vigors]], 1825
| wikispecies = Chamaeza meruloides
| range_map = Chamaeza meruloides dist.png
| range_map_caption = Мапа поширення виду
}}
'''Товака-самітник'''<ref>{{ВНПС}}</ref> (''Chamaeza meruloides'') — вид [[Горобцеподібні|горобцеподібних]] птахів родини [[Мурахоловові|мурахоловових]] (Formicariidae).

== Поширення ==
Ендемік [[Бразилія|Бразилії]]. Живе у [[Бразильський атлантичний ліс|вологому атлантичному лісі]] на південному сході країни.

== Опис ==
Птах завдовжки 19-19,5 см, вагою 66—77 г. Тіло міцне з короткими закругленими крилами, довгими і сильними ніжками і коротким квадратним хвостом. Спина, голова, крила коричневі. Хвіст червонувато-коричневий. Надбрівна смуга, щоки та горло білого кольору. Груди та черево строкаті, білі з коричневим. Дзьоб тонкий, чорного кольору.

== Спосіб життя ==
Мешкає у вологих лісах з густим підліском. Трапляється поодинці або парами. Більшу частину дня проводить на землі, шукаючи поживу, рухаючись досить повільно і обережно, готовий сховатися в гущавині підліску за найменшої небезпеки. Живиться комахами та іншими дрібними безхребетними.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.xeno-canto.org/species/chamaeza-meruloides '''''Chamaeza meruloides'''''] на xeno-canto.

{{птахи-доробити}}

{{Портали|Біологія}}

[[Категорія:Мурахоловові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1825]]
[[Категорія:Ендемічні птахи Бразилії]]

title: ?Товака-самітник

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Горобцеподібні (Passeriformes)

Родина: Мурахоловові (Formicariidae)

Рід: Товака (Chamaeza)

Вид: Товака-самітник

Вікісховище: Chamaeza meruloides

Віківиди: Chamaeza meruloides


text:
# Цмерешка Горца
Цмерешка Горца (словен. Cmereška Gorca) — поселення в общині Подчетртек, Савинський регіон, Словенія. Висота над рівнем моря: 299 м.

title: Цмерешка Горца

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Цмерешка Горца
 | місцева_назва       = Cmereška Gorca
 | зображення          = CmereskaGorca1.JPG
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Савинський регіон]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 87 (2013)
 | площа           = 1,4
 | густота         =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
|latd=46 |latm=11 |lats=6.28 |latNS=N
|longd=15 |longm=35 |longs=21.87 |longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Цмерешка Горца''' ({{lang-sl|Cmereška Gorca}}) — поселення в общині [[Подчетртек (община)|Подчетртек]], [[Савинський регіон]], [[Словенія]]. Висота над рівнем моря: 299 м.

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/KrajevnaImena/default.asp?txtIme= Статистичне бюро Республіки Словенія]

{{Подчетртек}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Цмерешка Горца · Cmereška Gorca

Країна: Словенія

Регіон: Савинський регіон

Площа: 1,4 км²

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: CE

OSM: ↑1685739 ·R (Подчетртек)


text:
# Вулиця Михайла Старицького (Рівне)
Михайла Старицького - одна з вулиць у м. Рівному, названа на честь відомого українського поета, драматурга, прозаїка, культурно-громадського діяча Михайла Петровича Старицького. До 1993 року носила назву Василя Андрійовича Бегми - радянського партійного і державного діяча, генерал-майора, одноко із керівників партизанського руху в Україні під час другої світової війни.
Як дістатися транспортом з центру міста? Маршрутне таксі №35-А,34,39,65,51. Тролейбус №1, №10.
Будинки: 1, 3, 11, 17, 7, 19, 26-28, 30, 31, 33, 34, 35а, 36-45, 47, 47а, 48, 50-55, 57-62, 64,65-77, 48, 54, 23, 25, 29, 35, 49, 40а, 32, 45, 37а, 21, 21а, 50а, 19а, 17а
Поштовий інднкс: 33024

title: Вулиця Михайла Старицького (Рівне)

wikitext:
{{інші вулиці|Вулиця Михайла Старицького}}
[[Файл:Старицький Михайло.jpg|міні|Михайло Старицький]]
'''Михайла Старицького''' - одна з вулиць у м. [[Рівне|Рівному]], названа на честь відомого українського поета, драматурга, прозаїка, культурно-громадського діяча [[Михайло Петрович Старицький|Михайла Петровича Старицького]]. До 1993 року носила назву [[Василь Андрійович Бегма|Василя Андрійовича Бегми]] - радянського партійного і державного діяча, генерал-майора, одноко із керівників [[Радянський партизанський рух на території України у часи Другої світової війни|партизанського руху в Україні]] під час [[друга світова війна|другої світової війни]].<ref>{{Cite web|url=http://na-skryzhalyah.blogspot.com/2016/07/blog-post_14.html|title=Михайло Старицький:успіхи та трагедії долі|last=Герей|first=Василь|website=На скрижалях|accessdate=2017-10-12|archive-date=13 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171013013151/http://na-skryzhalyah.blogspot.com/2016/07/blog-post_14.html}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://odal.spainrus.info/muzyka/9f66cbbd92a3a587764cc924c62adba5.php|title=Пути непокоренных Василь Бегма|website=odal.spainrus.info|language=ru-ru|accessdate=2017-10-12|archiveurl=https://web.archive.org/web/20171012201827/http://odal.spainrus.info/muzyka/9f66cbbd92a3a587764cc924c62adba5.php|archivedate=2017-10-12|deadurl=yes}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://yandex.ua/maps/10355/rivne/?whatshere%5Bpoint%5D=26.227509,50.633052&whatshere%5Bzoom%5D=17&mode=whatshere|title=Карта Рівного: вулиці, будинки, організації — Яндекс.Карти|website=yandex.ua|language=uk|accessdate=2017-10-12|archive-date=13 жовтня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171013013413/https://yandex.ua/maps/10355/rivne/?whatshere%5Bpoint%5D=26.227509,50.633052&whatshere%5Bzoom%5D=17&mode=whatshere}}</ref>

'''''Як дістатися транспортом з центру міста?''''' Маршрутне таксі №35-А,34,39,65,51. Тролейбус №1, №10.

'''Будинки:''' 1, 3, 11, 17, 7, 19, 26-28, 30, 31, 33, 34, 35а, 36-45, 47, 47а, 48, 50-55, 57-62, 64,65-77, 48, 54, 23, 25, 29, 35, 49, 40а, 32, 45, 37а, 21, 21а, 50а, 19а, 17а

'''Поштовий інднкс:''' 33024

== Див. також ==
* [[Вулиці Рівного]]

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Вулиці Рівного, названі на честь людей|Старицького]]


text:
# Перстень Нібелунга
«Перстень Нібелунга» (нім. Der Ring des Nibelungen) — назва циклу з чотирьох епічних опер Ріхарда Вагнера, заснованих на реконструкціях німецької міфології, на ісландських сагах і середньовічній поемі «Пісня про Нібелунгів»:
1. Золото Рейну (нім. Das Rheingold),
2. Валькірія (нім. Die Walküre),
3. Зигфрід (нім. Siegfried),
4. Загибель богів (нім. Götterdämmerung).

Ріхард Вагнер написав також і лібрето усіх опер. Композитор створював цикл упродовж 26 років — з 1848—1874. Загальний час виконання всіх чотирьох опер складає понад 15 годин, найкоротша опера «Золото Рейну» триває дві з половиною години, найдовша — «Загибель богів» — більше ніж п'ять. Серед дієвих осіб боги, герої, кілька видів чарівних істот, перстень, який дає владу над світом. Драма розвивається протягом трьох поколінь, завершуючись апокаліпсисом у «Загибелі богів».

## Історія створення
Опери почали створюватися у 1848 році, коли Вагнер написав «Міф про нібелунгів» як начерк для драми, що поєднує різні легенди й міфи в єдиний текст (схожий за змістом на «Каблучку Нібелунга», але з істотними відмінностями). Рік по тому він почав писати лібрето, назване «Смерть Зіґфріда» (нім. Siegfrieds Tod).
У 1850 році закінчилося створення начерку для «Смерті Зигфріда» і була створена опера «Молодість Зигфріда» (нім. Der junge Siegfried), надалі перейменована в «Зигфріда», й отримала форму до 1851 року.
У жовтні 1851 року Вагнер вирішив створити цикл до чотирьох опер, які б гралися чотири вечори поспіль: «Золото Рейну», «Валькірія», «Юність Зигфріда», «Смерть Зигфріда» (нім. Das Rheingold, Die Walküre, Der Junge Siegfried and Siegfrieds Tod).
Лібрето всіх чотирьох опер були завершені в грудні 1852 року й опубліковані в 1853 році. У листопаді Вагнер почав писати музику для першої опери «Золото Рейну». 1857 року була завершена третя опера «Зигфрід», після чого робота була припинена на 12 років заради опер «Трістан та Ізольда» і «Нюрнберзькі мейстерзінгери».
З 1869 року Вагнер жив на кошти короля Баварії Людвіга ІІ. У ці роки він повернувся до музики «Зигфріда» й істотно доробив її. У жовтні 1869 року Вагнер завершив створення останньої опери («Загибель богів», перейменованої зі «Смерть Зигфріда»).
Вперше у повному обсязі тетралогія була поставлена з 13 по 17 серпня 1876 року на урочистому відкритті театру у Байройті.

title: Перстень Нібелунга

wikitext:
{{Опера
|назва = Цикл опер «Перстень Нібелунга»}}
'''«Перстень Нібелунга»''' ({{lang-de|Der Ring des Nibelungen}}) — назва циклу з чотирьох епічних [[опера|опер]] [[Ріхард Вагнер|Ріхарда Вагнера]], заснованих на реконструкціях німецької міфології, на ісландських [[сага]]х і середньовічній поемі «[[Пісня про Нібелунгів]]»:
# [[Золото Рейну]] ({{lang-de|Das Rheingold}}),
# [[Валькірія (опера)|Валькірія]] ({{lang-de|Die Walküre}}),
# [[Зигфрід (опера)|Зигфрід]] ({{lang-de|Siegfried}}),
# [[Загибель богів (опера)|Загибель богів]] ({{lang-de|Götterdämmerung}}).

Ріхард Вагнер написав також і [[лібрето]] усіх опер. Композитор створював цикл упродовж 26 років — з [[1848]]—[[1874]]. Загальний час виконання всіх чотирьох опер складає понад 15 годин, найкоротша опера «Золото Рейну» триває дві з половиною години, найдовша — «Загибель богів» — більше ніж п'ять. Серед дієвих осіб боги, герої, кілька видів чарівних істот, перстень, який дає владу над світом. Драма розвивається протягом трьох поколінь, завершуючись апокаліпсисом у «Загибелі богів».

== Історія створення ==
Опери почали створюватися у [[1848]] році, коли Вагнер написав «Міф про нібелунгів» як начерк для драми, що поєднує різні легенди й міфи в єдиний текст (схожий за змістом на «Каблучку Нібелунга», але з істотними відмінностями). Рік по тому він почав писати лібрето, назване «Смерть Зіґфріда» ({{lang-de|Siegfrieds Tod}}).

У [[1850]] році закінчилося створення начерку для «Смерті Зигфріда» і була створена опера «Молодість Зигфріда» ({{lang-de|Der junge Siegfried}}), надалі перейменована в «Зигфріда», й отримала форму до [[1851]] року.

У жовтні [[1851]] року Вагнер вирішив створити цикл до чотирьох опер, які б гралися чотири вечори поспіль: «Золото Рейну», «Валькірія», «Юність Зигфріда», «Смерть Зигфріда» ({{lang-de|Das Rheingold, Die Walküre, Der Junge Siegfried and Siegfrieds Tod}}).

Лібрето всіх чотирьох опер були завершені в грудні [[1852]] року й опубліковані в [[1853]] році. У листопаді Вагнер почав писати музику для першої опери «Золото Рейну». [[1857]] року була завершена третя опера «Зигфрід», після чого робота була припинена на 12 років заради опер «[[Трістан та Ізольда (опера)|Трістан та Ізольда]]» і «[[Нюрнберзькі мейстерзінгери]]».

З [[1869]] року Вагнер жив на кошти короля Баварії [[Людвіг II (король Баварії)|Людвіга ІІ]]. У ці роки він повернувся до музики «Зигфріда» й істотно доробив її. У жовтні 1869 року Вагнер завершив створення останньої опери («Загибель богів», перейменованої зі «Смерть Зигфріда»).

Вперше у повному обсязі тетралогія була поставлена з [[13 серпня|13]] по [[17 серпня]] 1876 року на урочистому відкритті [[Театр у Байройті|театру]] у [[Байройтський фестиваль|Байройт]]і.

== Посилання ==
* [http://home.arcor.de/rww2002/rww2002/ring/ring.htm Детальна інформація про тетралогію] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161120201213/http://home.arcor.de/rww2002/rww2002/ring/ring.htm |date=20 листопада 2016 }}{{ref-de}}
* [https://web.archive.org/web/20071219114120/http://100oper.nm.ru/019.html Стислий зміст тетралогії «Перстень Нібелунга» на сайті «100 опер»]{{ref-ru}}
* [http://www.belcanto.ru/kolzo.html Тетралогія «Перстень Нібелунга» на сайті www.belcanto.ru] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080309135852/http://www.belcanto.ru/kolzo.html |date=9 березня 2008 }}{{ref-ru}}

{{Нормативний контроль}}
{{Опери Ріхарда Вагнера}}
{{Пісня про Нібелунгів}}
<!--не подрібнюйте по країнах чи ще бозна як, поважайте працю інших! -->
{{портали|Музика|Театр}}

[[Категорія:Опери Ріхарда Вагнера]]
[[Категорія:Музичні твори 1870-х]]

title: нім. Der Ring des Nibelungen

Композитор: Ріхард Вагнер

Автор лібрето: Ріхард Вагнер

Мова лібрето: німецька

Джерело сюжету: Едда, Сага про Вьольсунгів, Þiðreks sagad і Пісня про Нібелунгів

Кількість дій: 4 опера

Перша постановка: серпень 1876

Місце першої постановки: Театр у Байройті

нім. Der Ring des Nibelungen: Перстень Нібелунга у Вікісховищі