text:
# Норт-Поїнт
Норт-Поїнт (кант. 北角, ютпхін Bak1 Gok3; англ. North Point) розташований у східному окрузі острова Гонконг, одному з найдавніших освоєних районів Гонконгу та найпівнічнішій точці острова Гонконг.
Сьогодні Норт-Пойнт включає en на північному заході, прилеглі райони станції Норт-Пойнт і більшу частину району Семи сестер. Норт-Пойнт тісно пов'язаний із розвитком Козуей-Бей. Коли порт було відкрито, там уже було розсіяне населення Від кінця правління династії Цін до Китайської Республіки населення Гонконгу зросло з 220 000 у 1891 р. Населення зросло до 1,6 млн у 1941 р., і 600 000—700 000 з них були Геппі Веллі, воно почало розширюватися до Норт-Пойнта. Відтоді Норт-Пойнт став поселенням більшості жителів Фуцзяні. Населення Теочу є другою етнічною групою в цій області, а після Другої світової війни Норт-Пойнт (і Каррі-Бей) стали найбільш густонаселена територія в усьому світі. Після відкриття метро Норт Пойнт, яку знають багато людей, стала станцією North Point.

title: Норт-Поїнт

wikitext:
{{без джерел|дата=червень 2023}}
{{Місцевість
 |координати                 =
 |карта розташування         = {{HKG}}
}}
[[Файл:City Garden.jpg|міні|Сіті Ґарден, житловий район у Норт-Поїнт]]
'''Норт-Поїнт''' ([[Кантонська мова|кант.]] 北角, [[ютпхін]] ''Bak1 Gok3''; {{Lang-en|North Point}}) розташований у східному окрузі [[Гонконг (острів)|острова Гонконг]], одному з найдавніших освоєних районів [[Гонконг]]у та найпівнічнішій точці [[Гонконг (острів)|острова Гонконг]]. <ref name="Wordie">{{cite book
|url=https://books.google.com/books?id=qTAZLIY3D7QC
|title=Streets: Exploring Hong Kong Island
|last=Wordie
|first=Jason
|year=2002
|publisher=Hong Kong University Press
|isbn=962-209-563-1
}}</ref>

Сьогодні Норт-Пойнт включає {{ill|en|Фортрес Гілл|Fortress Hill}} на північному заході, прилеглі райони станції Норт-Пойнт і більшу частину району Семи сестер. Норт-Пойнт тісно пов'язаний із розвитком Козуей-Бей. Коли порт було відкрито, там уже було розсіяне населення Від кінця правління династії Цін до Китайської Республіки населення Гонконгу зросло з 220 000 у 1891 р. Населення зросло до 1,6 млн у 1941 р., і 600 000—700 000 з них були [[Геппі-Веллі (Гонконг)|Геппі Веллі]], воно почало розширюватися до Норт-Пойнта. Відтоді Норт-Пойнт став поселенням більшості жителів [[Фуцзянь|Фуцзяні]]. Населення Теочу є другою етнічною групою в цій області, а після Другої світової війни Норт-Пойнт (і Каррі-Бей) стали найбільш густонаселена територія в усьому світі. Після відкриття метро Норт Пойнт, яку знають багато людей, стала станцією North Point.

== Примітки ==
<references />
{{HongKong-geo-stub}}
[[Категорія:Гонконг]]

title: Загальна інформація

Країна: КНР

Адмінодиниця: Eastern Districtd

title: Карта

Карта: Норт-Поїнт у Вікісховищі


text:
# Вестморленд (округа, Ямайка)
Вестморленд (англ. Westmoreland Parish, ям. креол Wesmolan Parish) — округа (парафія), розташована в західній частині острова Ямайка. Входить до складу неофіційного графства Корнвол. На півночі межує з округою Геновер, на сході — з округами Сент-Джеймс і Сент-Елізабет.
Столиця — містечко Саванна-ла-Мар. Інші важливі поселення: Літл-Лондон, Пітерсфілд, Бічел-Таун, Дарлістон.

## Географія
Близько 4400 га (11000 акрів) округи були колись вкриті маршами, які забезпечували пасовищами велику рогату худобу в посушливі сезони. У недавньому минулому уряд витратив мільйони доларів на осушення значних площ в долині річки Негрил.
Майже чверть території округи складається з алювіальних рівнин, придатних для вирощування цукрової тростини, а решта складається з помірної височини пагорбів.
Зрошується численними річками, головними з яких є Кеберіта, Рорінг, Ґрейт, Негріл і Нью-Саванна.

## Промисловість
Головною індустрією округи є цукроваріння, центром якого є Фром, де знаходиться великий центральний цукровий завод.
Завдяки родючим ґрунтам і достатній кількості опадів, округа дуже сприятлива для ведення сільського господарства. Головні продукти округи: ром, банани, імбир і мед. Доволі значними є площі з вирощування рису, особливо на болотистих землях в районі острова Павла.

wikiname: ukwiki

title: Вестморленд (округа, Ямайка)

in_language: uk

wikitext:
{{Адміністративна одиниця
| назва               = округа Вестморленд
| місцева_назва       = {{lang-en|Westmoreland Parish}}<br/>{{lang-jam|Wesmolan Parish}}
| зображення          = Westmoreland in Jamaica.svg
| зображення_розмір   = 300 пкс
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| герб_підпис         =
| прапор_підпис       =
| розташування        =
| розташування_підпис =
| розташування_розмір =
| інші_одиниці        =
| тип_найменування    =
| найменування        =
| девіз               =
| гімн                =
| тип_центра        =
| центр             = [[Саванна-ла-Мар]]
| найбільше_місто   =
| країна            = {{JAM}}
| тип_регіону       = [[Графство]]
| регіон            = [[Корнвол (графство, Ямайка)|Корнвол]]
| тип_регіону2      =
| регіон2           =
| тип_регіону3      =
| регіон3           =
| сусіди            =
| тип_підрозділів   =
| підрозділи        =
| номерний_знак     =
| офіційна_мова          = [[Англійська мова|англійська]]
| населення              = 144 817 (2012)<ref>[http://statinja.gov.jm/Demo_SocialStats/populationbyparish.aspx Населення Ямайки за парафіями (округами).]{{ref-en}}</ref>
| список_за_населенням   =
| місце_за_населенням    =
| щільність_населення    =
| список_за_щільністю_населення =
| місце_за_щільністю_населення  =
| етнікон                =
| площа             = 807
| список_за_площею  =
| місце_за_площею   =
| відсоток_води     =
| ширина            =
| довжина           =
| широта            =
| довгота           =
| середня_висота    =
| макс_висота_місце =
| макс_висота       =
| мін_висота_місце  =
| мін_висота        =
| часовий_пояс      =
| список_за_ввп     =
| ввп               =
|ввп_на_душу_населення =
| список_за_ірлп    =
| ірлп              =
| список_за_джіні   =
| джіні             =
| тип_заснування       =
| заснований           =
| назва_до_заснування  =
| титул_голови_уряду   =
| голова_уряду         =
| титул_представників1 =
| представник1         =
| титул_представників2 =
| представник2         =
| адреса               =
| вебсайт             =
| тип_коду_iso    =
| код_iso         =
| тип_скорочення  =
| скорочення      =
| тип_скорочення2 =
| скорочення2     =
| тип_скорочення3 =
| скорочення3     =
| commons         =
}}

'''Вестморленд''' ({{lang-en|Westmoreland Parish}}, {{lang-jam|Wesmolan Parish}}) — [[округа]] ([[парафія]]), розташована в західній частині острова [[Ямайка]]. Входить до складу неофіційного [[Графство|графства]] [[Корнвол (графство, Ямайка)|Корнвол]]. На півночі межує з округою [[Геновер (округа)|Геновер]], на сході — з округами [[Сент-Джеймс (округа, Ямайка)|Сент-Джеймс]] і [[Сент-Елізабет (округа)|Сент-Елізабет]].

[[Столиця]] — містечко [[Саванна-ла-Мар]]. Інші важливі поселення: [[Літл-Лондон]], [[Пітерсфілд (Ямайка)|Пітерсфілд]], [[Бічел-Таун]], [[Дарлістон]].

== Географія ==
Близько 4400 [[Гектар|га]] (11000 [[акр]]ів) округи були колись вкриті [[Марші|маршами]], які забезпечували [[пасовища]]ми [[Велика рогата худоба|велику рогату худобу]] в посушливі сезони. У недавньому минулому уряд витратив мільйони доларів на осушення значних площ в долині річки [[Негрил]].

Майже чверть території округи складається з [[Алювіальна рівнина|алювіальних рівнин]], придатних для вирощування [[Цукрова тростина (рід)|цукрової тростини]], а решта складається з помірної височини [[пагорб]]ів.

Зрошується численними [[річка]]ми, головними з яких є Кеберіта, Рорінг, Ґрейт, Негріл і Нью-Саванна.

== Промисловість ==
Головною [[Індустрія|індустрією]] округи є [[Цукрова промисловість|цукроваріння]], центром якого є [[Фром (Ямайка)|Фром]], де знаходиться великий центральний цукровий завод.

Завдяки [[Родючість|родючим]] [[ґрунт]]ам і достатній кількості [[Опади|опадів]], округа дуже сприятлива для ведення [[Сільське господарство|сільського господарства]]. Головні продукти округи: [[ром]], [[банани]], [[імбир]] і [[мед]]. Доволі значними є площі з вирощування [[рис]]у, особливо на болотистих землях в районі острова Павла.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* [http://www.discoverjamaica.com/gleaner/discover/geography/polgol.htm Political Geography] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120716192826/http://www.discoverjamaica.com/gleaner/discover/geography/polgol.htm |date=16 липня 2012 }}. {{ref-en}}

{{Адміністративний поділ Ямайки}}
{{Географія Ямайки-доробити}}
[[Категорія:Округи Ямайки]]
[[Категорія:Графство Корнвол (Ямайка)]]

title: англ. Westmoreland Parish · ям. креол Wesmolan Parish

Адм. центр: Саванна-ла-Мар

Країна: Ямайка

Графство: Корнвол

Офіційна мова: англійська

- повна: 807 км²


text:
# Билвенешть
Билвенешть, Билвенешті (рум. Bâlvănești) — село у повіті Мехедінць в Румунії. Входить до складу комуни Билвенешть.
Село розташоване на відстані 273 км на захід від Бухареста, 18 км на північ від Дробета-Турну-Северина, 104 км на північний захід від Крайови.

## Населення
За даними перепису населення 2002 року у селі проживали 355 осіб, усі — румуни. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську.

title: Билвенешть

wikitext:
{{About|село|комуну|Билвенешть (комуна)}}
{{НП Румунії
 | назва               = Билвенешть
 | статус              = село
 | місцева_назва       = ''Bâlvănești''
 | зображення          =
 | зображення_підпис   =
 | повіт               = Мехедінць
 | вид_общини          = Комуна
 | община              = [[Билвенешть (комуна)|Билвенешть]]
 | код_SIRUTA          = 110697
 | широта              = 44.7971
 | довгота             = 22.6778
 | висота              = 524
 | висота_мін          =
 | висота_макс         =
 | населення           = 355
 | рік_насел           = 2002
 | площа               =
 | поштові_індекси     = 227055
}}
'''Билвенешть''', Билвенешті ({{lang-ro|Bâlvănești}}) — село у [[Адміністративний поділ Румунії|повіті]] [[Мехедінць]] в [[Румунія|Румунії]]. Входить до складу комуни [[Билвенешть (комуна)|Билвенешть]].

Село розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref> 273 км на захід від [[Бухарест]]а, 18 км на північ від [[Дробета-Турну-Северин|Дробета-Турну-Северина]], 104 км на північний захід від [[Крайова|Крайови]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Румунії (2002)|перепису населення 2002 року]] у селі проживали {{formatnum:355}} осіб, усі — [[румуни]]<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRufuWF?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014005851/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/etnii2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>. Усі жителі села рідною мовою назвали румунську<ref>{{cite web|url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|title=Recensământul Populaţiei şi al Locuinţelor|language=румунською|accessdate=2011-12-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/6AlRvEJyp?url=http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip|archivedate=2012-09-18|deadurl=no}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131014182803/http://www.kia.hu/konyvtar/erdely/erd2002/limba_materna2002.zip |date=2013-10-14 }}</ref>.

== Примітки ==
{{Портал|Румунія}}
{{reflist}}

{{Romania-geo-stub}}

[[Категорія:Села повіту Мехедінць]]

title: Билвенешть · Bâlvănești

Країна: Румунія

Повіт: Мехедінць

Комуна: Билвенешть

Телефонний код: +40 252 (Romtelecom, TR) · +40 352 (інші оператори)


text:
# Гончаренко Олександр Васильович
Олександр Васильович Гончаренко (нар. 11 серпня 1974, с. Біленьке Краматорської міської ради, Донецька область) — український політик, міський голова Краматорська (з 18 листопада 2020 року).

## Життєпис
Народився 11 серпня 1974 року в селищі Біленьке, Краматорської міської ради.

### Освіта
1991 року закінчив Загальноосвітню школу I-III ступенів № 22 м. Краматорська.
Навчався в Бернському університеті за спеціальністю «економіка підприємства».
Навчався в Донецькому Національному університеті, де отримав вищу освіту за спеціальністю: «економіка» факультету: «фінанси та кредит».
Володіє іноземними мовами: англійська, німецька (рівень досконалий).

## Трудова діяльність
• з 1991 по 1996 рік працював оператором ЕОМ у спільному підприємстві «Фистаг Вікторія»;
• з лютого по серпень 1997 року — директор у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Всі споживчі товари»;
• з 1997 по 1998 рік — комерційний директор у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краматорська багатогалузева компанія»;
• з 1998 по 2000 рік — генеральний директор у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Satelite net Service»;
• з 2000 по 2002 рік — керівник комерційного управління Відкритого  акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»;
• з 2002 по 2006 рік — заступник директора з комерційних питань Відкритого акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»;
• з 2006 по 2007 рік — заступник директора з маркетингу та збуту Відкритого акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»;
• з 2007 по 2020 рік — директор з маркетингу та збуту Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь».

## Політична діяльність
2010 року переміг на мажоритарному окрузі в селищі Ясногірці, ставши депутатом Краматорської міської ради від Партії регіонів і був призначений головою постійної планово-бюджетної комісії.
На місцевих виборах 2015 року був повторно обраний депутатом VII скликання Краматорської міської ради від партії  «Наш край», знов очоливши постійну комісію з питань соціально-економічного розвитку, планування, бюджету, фінансів, зовнішньоекономічної діяльності.
Під час дострокових парламентських виборів 2014 року був довіреною особою кандидата Максима Єфимова.
У виборах 2020 року брав участь як безпартійний самовисуванець, запропонувавши виборцям програму під назвою «Краматорська стратегія». Під час виборчих перегонів кандидата підтримували «ОПЗЖ», «Партія Максима Єфимова „Наш Краматорськ”» та «Слуга народу».
У першому турі набрав 48,61% голосів виборців. У другому турі переміг чинного градоначальника Андрія Панкова, набравши 57% голосів виборців. Після оприлюднення екзитполів переможця привітала народний депутат від «ОПЗЖ» Наталія Королевська.
Розпочав у березні 2021 року проєкт демонтажу рекламних конструкцій з центральних вулиць під гаслом: «У Краматорську є на що подивитися і без реклами!».

## Особисте життя
Одружений, виховує доньку.

title: Гончаренко Олександр Васильович

wikitext:
{{Othernames|Гончаренко}}
{{Картка:Лідер
| ім'я = Олександр Гончаренко
| зображення =
| розмір =
| опис зображення =
| посада = [[Краматорська міська рада|Міський голова Краматорська]]
| попередник = [[Панков Андрій Вікторович|Андрій Панков]]
| наступник =
| початок_терміну = [[18 листопада]] [[2020]]
| кінець_терміну =
| дата_народження = 11.08.1974
| місце_народження = селище Біленьке [[Краматорськ]]
| громадянство = {{UKR}}
| освіта = [[Бернський університет]], [[Донецький національний університет]]
| професія =
| нагороди =
| партія = [[Партія регіонів]] (2010-2015), [[Наш край (політична партія)|Наш край]] (2015-2020)
}}
'''Олександр Васильович Гончаренко''' ({{нар}} [[11 серпня]] [[1974]], с. [[Біленьке (Краматорська міськрада)|Біленьке]] [[Краматорська міська рада|Краматорської міської ради]], [[Донецька область]]) — український політик, міський голова Краматорська (з 18 листопада 2020 року)<ref>{{Cite web|url=https://vchasnoua.com/news/merom-kramatorska-obraly-oleksandra-honcharenka-menedzhera-zavodu-nardepa-yefimova|title=Мером Краматорська обрали Олександра Гончаренка — менеджера заводу нардепа Єфимова|website=vchasnoua.com|language=uk|date=2020-11-18}}</ref>.

== Життєпис ==
Народився 11 серпня 1974 року в селищі Біленьке, Краматорської міської ради.

=== Освіта ===
1991 року закінчив Загальноосвітню школу I-III ступенів № 22 м. Краматорська.

Навчався в Бернському університеті за спеціальністю «економіка підприємства».

Навчався в Донецькому Національному університеті, де отримав вищу освіту за спеціальністю: «економіка» факультету: «фінанси та кредит».

Володіє іноземними мовами: англійська, німецька (рівень досконалий).

== Трудова діяльність ==
• з 1991 по 1996 рік працював оператором ЕОМ у спільному підприємстві «Фистаг Вікторія»;

• з лютого по серпень 1997 року — директор у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Всі споживчі товари»;

• з 1997 по 1998 рік — комерційний директор у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краматорська багатогалузева компанія»;

• з 1998 по 2000 рік — генеральний директор у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Satelite net Service»;

• з 2000 по 2002 рік — керівник комерційного управління Відкритого  акціонерного товариства «[[Енергомашспецсталь]]»;

• з 2002 по 2006 рік — заступник директора з комерційних питань Відкритого акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»;

• з 2006 по 2007 рік — заступник директора з маркетингу та збуту Відкритого акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»;

• з 2007 по 2020 рік — директор з маркетингу та збуту Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь».

== Політична діяльність ==
2010 року переміг на мажоритарному окрузі в селищі [[Ясногірка (селище)|Ясногірці]], ставши депутатом [[Краматорська міська рада|Краматорської міської ради]] від [[Партія регіонів|Партії регіонів]] і був призначений головою постійної планово-бюджетної комісії.

На місцевих виборах 2015 року був повторно обраний депутатом VII скликання Краматорської міської ради від партії  «[[Наш край (політична партія)|Наш край]]», знов очоливши постійну комісію з питань соціально-економічного розвитку, планування, бюджету, фінансів, зовнішньоекономічної діяльності.

Під час дострокових парламентських виборів 2014 року був довіреною особою кандидата Максима Єфимова.

У виборах 2020 року брав участь як безпартійний самовисуванець, запропонувавши виборцям програму під назвою «Краматорська стратегія». Під час виборчих перегонів кандидата підтримували «[[ОПЗЖ]]», «Партія Максима Єфимова „Наш Краматорськ”» та «[[Слуга народу]]».

У першому турі набрав 48,61% голосів виборців. У другому турі переміг чинного градоначальника [[Панков Андрій Вікторович|Андрія Панкова]], набравши 57% голосів виборців. Після оприлюднення екзитполів переможця привітала народний депутат від «[[ОПЗЖ]]» [[Королевська Наталія Юріївна|Наталія Королевська]]<ref>{{Citation|title=Наталия Королевская поддержала мэра Краматорска Александра Гончаренка|url=https://www.youtube.com/watch?v=Tg83MeQsbuE|date=2021-05-01}}</ref>.

Розпочав у березні 2021 року проєкт демонтажу рекламних конструкцій з центральних вулиць під гаслом: «У Краматорську є на що подивитися і без реклами!».

== Особисте життя ==
Одружений, виховує доньку.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

[[Категорія:Міські голови Краматорська]]
[[Категорія:Члени Партії регіонів]]
[[Категорія:Краматорськ]]

title: Міський голова Краматорська

Міський голова Краматорська: Нині на посаді

На посаді з: 18 листопада 2020

Попередник: Андрій Панков

Народився: 11 серпня 1974 (50 років) · селище Біленьке Краматорськ

Відомий як: політик

Громадянство: Україна

Освіта: Бернський університет, Донецький національний університет

Alma mater: ДонНУ

Нагороди: орден «За заслуги» III ступеня


text:
# Шесцивлукі
Шесцивлукі (пол. Sześciwłóki) — село в Польщі, у гміні Віжайни Сувальського повіту Підляського воєводства.
Населення — 31 особа (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Сувальського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 17      | 5                  | 9                | 3                    |
| Жінки    | 14      | 1                  | 9                | 4                    |
| Разом    | 31      | 6                  | 18               | 7                    |

title: Шесцивлукі

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Шесцивлукі
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Sześciwłóki}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Підляське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Сувальський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Віжайни (гміна){{!}}Віжайни
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 31
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 87
|поштовий індекс        = 16-407
|автомобільний код      = BSU
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0772151
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Шесцивлукі''' ({{lang-pl|Sześciwłóki}}) — село в Польщі, у [[Віжайни (гміна)|гміні Віжайни]] [[Сувальський повіт|Сувальського повіту]] [[Підляське воєводство|Підляського воєводства]].
Населення — {{formatnum:31}} {{МНОЖИНА:31|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Сувальське воєводство|Сувальського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=17 |ЧолПре=5 |ЧолПрац=9 |ЧолПост=3
|Жін=14 |ЖінПре=1 |ЖінПрац=9 |ЖінПост=4
|Разом=31 |РазомПре=6 |РазомПрац=18 |РазомПост=7
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Віжайни}}

[[Категорія:Села Сувальського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Підляське воєводство

Повіт: Сувальський повіт

Гміна: Віжайни

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: BSU

OSM: ↑2589361 ·R (Ґміна Віжайни)


text:
# Гохгайм-ам-Майн
Гохгайм-ам-Майн (нім. Hochheim am Main) — місто в Німеччині, знаходиться в землі Гессен. Підпорядковується адміністративному округу Дармштадт. Входить до складу району Майн-Таунус.
Площа — 19,43 км2. Населення становить 18 143 ос. (станом на 31 грудня 2020).

title: Гохгайм-ам-Майн

wikitext:
{{Місто Німеччини
| назва = Гохгайм-ам-Майн
| місцева_назва       = Hochheim am Main
| тип_НП              = місто
| зображення          = Hochheim am Main, the Kirchstraße.jpg
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                = DEU Hochheim am Main COA.svg
| прапор              =
| карта               = Hochheim am Main in MTK.svg
| карта_розмір        =
| карта_підпис        = Гохгайм-ам-Майн на карті району
| земля               = [[Гессен]]
| округ               = [[Дармштадт (округ)|Дармштадт]]
| район               = [[Майн-Таунус (район)|Майн-Таунус]]
| посада_лідера       =
| лідер               =
| партія_лідера       =
| висота              = 129
| площа               = 19.43
| дата_населення      = {{Metadata Population DE-HE||дата}}<ref>{{Metadata Population DE-HE||джерело}}</ref>
| населення           = {{Metadata Population DE-HE|06436006}}
| latd=50 | latm=1| lats=0
| longd=8| longm=21| longs=0
| поштовий_код        = 65239
| телефонний_код      = 06146
| стат_код            = 06 4 36 006
| авто_номер          = MTK
| вебсайт             = [http://www.hochheim.de/ www.hochheim.de]
}}
'''Гохгайм-ам-Майн''' ({{lang-de|Hochheim am Main}}) — місто в [[Німеччина|Німеччині]], знаходиться в [[Землі Німеччини|землі]] [[Гессен]]. Підпорядковується [[Округ (Німеччина)|адміністративному округу]] [[Дармштадт (округ)|Дармштадт]]. Входить до складу району [[Майн-Таунус (район)|Майн-Таунус]].

Площа — 19,43 км2. Населення становить {{formatnum:{{Metadata Population DE-HE|06436006}}}} ос. (станом на {{Metadata Population DE-HE||дата}}).

== Галерея ==
<gallery>Файл:HochheimMainStielwegOpelwerkOdenwaldMelibokusBergstr.JPG|
Файл:Hochheim Bonifatiusdenkmal.JPG|
Файл:HochheimSilhouetteS.JPG|
Файл:Kirche in Hochheim am Main.jpg|
Файл:HochheimViktoriaDenkmalS.JPG|
Файл:HochheimRathausLePontetPlatz.JPG|
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
{{commonscat-inline|Hochheim am Main}}
* [http://www.hochheim.de/ Офіційний сайт] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130708032002/http://www.hochheim.de/ |date=8 липня 2013 }} {{ref-de}}

{{Район Майн-Таунус}}
{{Бібліоінформація|TYP=g|GND=4095367-1|LCCN=n/90/639196|VIAF=151400683}}
{{germany-geo-stub}}

[[Категорія:Міста Гессену]]

title: — місто —

— місто —: Вид Гохгайм-ам-Майн

title: Координати: 50°1′0″ пн. ш. 8°21′0″ сх. д. / 50.01667° пн. ш. 8.35000° сх. д.

Країна: Німеччина

Земля: Гессен

Округ: Дармштадт

Район: Майн-Таунус

Населення (31 грудня 2020)

Гохгайм-ам-Майн на карті району

Гохгайм-ам-МайнРозташування на карті Німеччини

Часовий пояс: CET (UTC+1)

- Літній час: CEST (UTC+2)


text:
# Хтоній
Хтоній (грец. Chthonios) — один з воїнів, який виріс із посіяних Кадмом зубів дракона і врятувався після жорстокої битви воїнів між собою;
Хтоній — епітет Аїда, Гермеса та інших богів, пов'язаних з підземним світом.

title: Хтоній

wikitext:
'''Хтоній''' ({{lang-el|Chthonios}}) — один з воїнів, який виріс із посіяних [[Кадм|Кадмом]] зубів дракона і врятувався після жорстокої битви воїнів між собою;

'''Хтоній''' — [[епітет]] [[Аїд|Аїда]], [[Гермес]]а та інших богів, пов'язаних з підземним світом.

== Література ==
* ''[[Словник античної міфології]].'' — {{К.}}: [[Наукова думка]], 1985. — 236 сторінок.

[[Категорія:Епітети давньогрецьких богів]]
[[Категорія:Персонажі давньогрецьких міфів]]

{{Ізольована стаття}}


text:
# Очирбатин М'ягмарсурен
Очирбатин М'ягмарсурен (нар. 15 квітня 1977) — монгольська борчиня вільного стилю, дворазова бронзова призерка чемпіонатів Азії, бронзова призерка Азійських ігор.

## Життєпис
Боротьбою почала займатися з 1998 року.
Виступала за борцівський клуб «Нік» Улан-Батор. Тренер — Цевег Ойдов.

## Спортивні результати на міжнародних змаганнях

### Виступи на Чемпіонатах світу
| Змагання                        | Збірна   | Вагова категорія          | Місце |
| ------------------------------- | -------- | ------------------------- | ----- |
| Чемпіонат світу з боротьби 2001 | Монголія | жіноча боротьба, до 62 кг | 20    |

### Виступи на Чемпіонатах Азії
| Змагання                       | Збірна   | Вагова категорія          | Місце  |
| ------------------------------ | -------- | ------------------------- | ------ |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2001 | Монголія | жіноча боротьба, до 62 кг | Бронза |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2004 | Монголія | жіноча боротьба, до 59 кг | 4      |
| Чемпіонат Азії з боротьби 2005 | Монголія | жіноча боротьба, до 67 кг | Бронза |

### Виступи на Азійських іграх
| Змагання           | Збірна   | Вагова категорія          | Місце  |
| ------------------ | -------- | ------------------------- | ------ |
| Азійські ігри 2002 | Монголія | жіноча боротьба, до 63 кг | Бронза |

### Виступи на інших змаганнях
| Змагання                                                     | Збірна   | Вагова категорія          | Місце |
| ------------------------------------------------------------ | -------- | ------------------------- | ----- |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2004 (Туніс)  | Монголія | жіноча боротьба, до 63 кг | 8     |
| Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2004 (Мадрид) | Монголія | жіноча боротьба, до 63 кг | 22    |

title: Очирбатин М'ягмарсурен

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = [[Файл:Wrestling pictogram.svg|25 px]] Очирбатин М'ягмарсурен
| повне_ім'я =
| зображення =
| розмір_зображення   = 300пкс
| підпис =
| прізвисько =
| національність = [[Монголи|монголка]]
| місце_проживання = [[Улан-Батор]]
| дата_народження = 15.04.1977
| місце_народження =
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 158 см
| вага = 65 кг
| вебсторінка  =
| країна = {{MGL}}
| вид_спорту = [[Боротьба (спорт)|боротьба]]
| дисципліна = [[жіноча боротьба]]
| студентська_команда =
| клуб  = «Нік» [[Улан-Батор]]
| команда =
| нац._збірна = {{MGL}}
| статус_професіонала =
| тренери = [[Цевег Ойдов]]
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| спортивне_звання =
| нагороди =
| медалі =
{{MedalTopBox}}
{{MedalCountry | 	{{MGL}} }}
{{MedalCompetition|[[Чемпіонат Азії з боротьби|Чемпіонати Азії з боротьби]]}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2001|Улан-Батор 2001]]|жіноча боротьба, до 62 кг}}
{{MedalBronze|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2005|Ухань 2005]]|жіноча боротьба, до 67 кг}}
{{MedalCompetition|[[Азійські ігри]]}}
{{MedalBronze|[[Азійські ігри 2002|Пусан 2002]]|жіноча боротьба, до 63 кг}}
| show-medals = yes
}}
'''Очирбатин М'ягмарсурен''' ({{н}} {{ДН|15|4|1977}}) — [[Монголія|монгольська]] [[Боротьба (спорт)|борчиня]] [[вільна боротьба|вільного стилю]], дворазова бронзова призерка [[Чемпіонат Азії з боротьби|чемпіонатів Азії]], бронзова призерка [[Азійські ігри|Азійських ігор]].

== Життєпис ==

Боротьбою почала займатися з 1998 року.

Виступала за борцівський клуб «Нік» [[Улан-Батор]]. [[Тренер]] — [[Цевег Ойдов]].

{{доробити розділ}}

== Спортивні результати на міжнародних змаганнях ==

=== Виступи на Чемпіонатах світу ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат світу з боротьби 2001]] ||{{MGL}}|| [[Чемпіонат світу з боротьби 2001 — жіноча боротьба, до 62 кг|жіноча боротьба, до 62 кг]] || 20
|-
|}

=== Виступи на Чемпіонатах Азії ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2001]] ||{{MGL}}|| жіноча боротьба, до 62 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2004]] ||{{MGL}}|| жіноча боротьба, до 59 кг || 4
|-
|[[Чемпіонат Азії з боротьби 2005]] ||{{MGL}}|| жіноча боротьба, до 67 кг || {{Бронзова медаль}}
|-
|}

=== Виступи на Азійських іграх ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Азійські ігри 2002]] ||{{MGL}}|| [[Боротьба на Азійських іграх 2002|жіноча боротьба, до 63 кг]] || {{Бронзова медаль}}
|-
|}

=== Виступи на інших змаганнях ===

{|class = "wikitable"
!Змагання!!Збірна!! Вагова категорія!! Місце
|-
|[[Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2004 (Туніс)]] ||{{MGL}}|| жіноча боротьба, до 63 кг || 8
|-
|[[Олімпійський кваліфікаційний турнір з боротьби 2004 (Мадрид)]] ||{{MGL}}|| жіноча боротьба, до 63 кг || 22
|-
|}

== Джерела ==

* {{ІПНН-Борець|8E607357F8AC4DC8B18611DBB3F820ED|}}

== Посилання ==

* {{UWW/HR}}

{{Борець-доробити}}
{{Mongolia-sport-bio-stub}}
{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:М'ягмарсурен Очирбатин}}

[[Категорія:Монгольські борчині вільного стилю]]
[[Категорія:Персоналії:Улан-Батор]]
[[Категорія:Монгольські бронзові призери Азійських ігор]]
[[Категорія:Борці на Азійських іграх 2002]]
[[Категорія:Призери Азійських ігор з боротьби]]

title: Загальна інформація

Національність: монголка

Громадянство: Монголія

Місце проживання: Улан-Батор

Народження: 15 квітня 1977 (48 років) · Улан-Батор, МНР

Вага: 65 кг

title: Спорт

Країна: Монголія

Вид спорту: боротьба

Дисципліна: жіноча боротьба

Клуб: «Нік» Улан-Батор

Нац. збірна: Монголія

Тренери: Цевег Ойдов

title: Чемпіонати Азії з боротьби

Бронза: Улан-Батор 2001 · жіноча боротьба, до 62 кг

Бронза: Ухань 2005 · жіноча боротьба, до 67 кг

title: Азійські ігри

Бронза: Пусан 2002 · жіноча боротьба, до 63 кг


text:
# Суворове (Бєлгородська область)
Суворове (рос. Суворово) — село у Прохоровському районі Бєлгородської області Російської Федерації.
Населення становить 89  осіб. Входить до складу муніципального утворення Прелестненське сільське поселення.

## Історія
Населений пункт розташований у східній частині української суцільної етнічної території — східній Слобожанщині.
Згідно із законом від 20 грудня 2004 року № 159 від 2004 року органом місцевого самоврядування є Прелестненське сільське поселення.

## Населення
| 2002 | 2010 |
| ---- | ---- |
| 136  | ↘89  |

title: Суворове (Бєлгородська область)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[село]]
|тип_род         = села
|назва           = Суворове
|назва ін.       = Суворово
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Бєлгородська область]]
|район           =[[Прохоровський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Прелестненське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 89
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Бєлгородська область
}}
'''Суворове''' ({{lang-ru|Суворово}}) — [[село]] у [[Прохоровський район|Прохоровському районі]] [[Бєлгородська область|Бєлгородської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 89  осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Прелестненське сільське поселення]].

== Історія ==

Населений пункт розташований у східній частині української суцільної етнічної території — [[Східна Слобожанщина|східній Слобожанщині]].

Згідно із законом від [[20 грудня]] [[2004]] року № 159 від 2004 року органом місцевого самоврядування є [[Прелестненське сільське поселення]]<ref>[http://docs.cntd.ru/document/469022085 Закон Белгородской области от 20 декабря 2004 года N 159 «Об установлении границ муниципальных образований и наделении их статусом городского, сельского поселения, городского округа, муниципального района»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Суворово (Белгородская область) }}

{{Населення РФ | Суворово (Белгородская область) | Графік }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Прохоровський район}}
{{Belgorod-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Прохоровського району]]
[[Категорія:Села Бєлгородської області]]

title: село Суворове

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Бєлгородська область

Муніципальний район: Прохоровський район

Поселення: Прелестненське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Суворове · Суворове


text:
# Комахоїдність
Комахоїдність — спосіб життя хижих тварин або рослин, що полягає у харчуванні комахами. Альтернативним терміном є ентомофаг, який також може стосуватися людської практики поїдання комах.
Першими комахоїдними хребетними були земноводні. Коли вони еволюціонували 400 мільйонів років тому, перші земноводні були рибоїдними з численними гострими конічними зубами, дуже схожими на сучасного крокодила. Однак таке ж розташування зубів також підходить для поїдання тварин із зовнішнім скелетом, отже, здатність поїдати комах є продовженням рибної системи.
Попри невеликі розміри комах, є їхня величезна кількість. Комахи складають дуже велику частину біомаси тварин майже в усіх неморських, неполярних середовищах. Багато істот залежить від комах як основної дієти, і багато інших (які технічно не є комахоїдними), все ж використовують комах як білкову добавку, особливо під час розмноження.

## Приклади
Приклади комахоїдних включають різні види коропів, опосумів, жаб, ящірок (наприклад, хамелеонів, геконів), соловейків, ластівок, єхидн, намбатів, мурахоїдів, броненосців, трубкозубів, панголінів, земляних вовків, рукокрилих і павуків. Навіть великі ссавці їдять комах; ведмідь-губач є, мабуть, найбільшим комахоїдним. Комахи також можуть бути комахоїдними; прикладами є бабки, шершні, сонечка, мухи-розбійники та богомоли. Комахоїдність також різною мірою присутня серед приматів, таких як мармозетки, тамарини, довгоп'яти, галаго та ай-аї. Є деякі припущення, що найдавніші примати були нічними, деревними комахоїдними.

## Комахоїдні рослини
Комахоїдні рослини — це рослини, які отримують частину поживних речовин шляхом відлову та споживання тварин або найпростіших. Вигода, яку вони отримують від свого улову, значно відрізняється; у деяких видів він може включати невелику частину споживання поживних речовин, а в інших він може бути незамінним джерелом поживних речовин. Однак, як правило, така тваринна їжа, якою б цінною вона не була як джерело певних критично важливих мінералів, не є основним джерелом енергії для рослин, яку вони, як правило, отримують в основному шляхом фотосинтезу.
Комахоїдні рослини можуть споживати комах та інший тваринний матеріал, який випадково потрапив у пастку. Однак більшість видів, для яких така їжа становить важливу частину їх споживання, спеціально, часто вражаюче, пристосовані для залучення та забезпечення відповідних запасів. Здобиччю тварин зазвичай, але не виключно, є комахи та інші членистоногі. Рослини, добре пристосовані до споживання тваринної їжі, використовують різноманітні механізми, щоб убезпечити свою здобич, такі як пастки, липкі поверхні, застібки-спускові механізми, інші пастки. Також відомі як м'ясоїдні рослини, вони, здається, пристосовані рости в місцях з тонким або бідним ґрунтом на поживні речовини, особливо азот, наприклад на кислих болотах і скельних відслоненнях.
Технічно ці рослини не є суто комахоїдними, оскільки вони споживають будь-яку тварину, яку можуть забезпечити та споживати; відмінність тривіальна, однак, тому що не багато переважно комахоїдних організмів споживають виключно комах. Більшість тих, хто дотримується такої обмежувальної дієти, як-от певні паразитоїди та мисливські оси, спеціалізуються на експлуатації конкретних видів, а не комах загалом. Справді, так само, як і великі богомоли та павуки, великі лататтеєві рослини, як відомо, споживають хребетних, таких як дрібні гризуни та ящірки. Перший відомий трактат про хижі рослини Чарльз Дарвін написав у 1875 році.

title: Комахоїдність

wikitext:
[[Файл:Aardwolfskull.jpg|міні|праворуч|325пкс|Цей череп [[Земляний вовк|земляного вовка]] демонструє значно зменшені [[моляри]] та [[хижі зуби]], оскільки вони непотрібні будь-якій великій комахоїдній тварині, яка живиться м'якими комахами, такими як терміти. Зубний ряд у землерийок дуже різний. Земляний вовк використовує свої ікла для самооборони та, іноді, для копання; відповідно, ікла не сильно зменшилися]]
'''Комахоїдність''' — спосіб життя [[М'ясоїдні|хижих]] [[тварини|тварин]] або [[рослини|рослин]], що полягає у харчуванні [[комахи|комахами]]<ref>{{cite web |url=http://wordnetweb.princeton.edu/perl/webwn?s=insectivorous |title=Article for ''insectivorous'' |author=Miller, George A. |year=2009 |website=WordNet |publisher=Princeton University |access-date=2010}}</ref>. Альтернативним терміном є ентомофаг<ref>{{cite book |last1=Gullan |first1=P.J. |last2=Cranston |first2=P.S. |title = The Insects: An outline of entomology |year=2005 |publisher=[[Blackwell Publishing]] |place=[[Malden, Massachusetts|Malden, MA]] |isbn=978-1-4051-1113-3 |page=455 |url=https://archive.org/details/isbn_9781405111133/page/455}}</ref>, який також може стосуватися людської практики поїдання комах.

Першими комахоїдними хребетними були [[земноводні]]. Коли вони еволюціонували 400 мільйонів років тому, перші земноводні були {{нп|рибоїдність|рибоїдними|en|Piscivore}} з численними гострими конічними зубами, дуже схожими на сучасного крокодила. Однак таке ж розташування зубів також підходить для поїдання тварин із [[Екзоскелет|зовнішнім скелетом]], отже, здатність поїдати комах є продовженням рибної системи<ref name="SahneyBentonFerry2010RainforestCollapse">{{cite journal |author1=Sahney, S. |author2=Benton, M.J. |author3=Falcon-Lang, H.J. |year=2010 |title=Rainforest collapse triggered Pennsylvanian tetrapod diversification in Euramerica |journal=Geology |volume=38 |issue=12 |pages=1079–1082 |doi=10.1130/G31182.1 |url=http://geology.geoscienceworld.org/cgi/content/abstract/38/12/1079 |format=PDF}}</ref>.

Попри невеликі розміри комах, є їхня величезна кількість. Комахи складають дуже велику частину біомаси тварин майже в усіх неморських, неполярних середовищах. Багато істот залежить від комах як основної дієти, і багато інших (які технічно не є комахоїдними), все ж використовують комах як [[Білки|білкову]] добавку, особливо під час розмноження<ref name="cascades">{{cite book |title=Field Guide to the Cascades & Olympics| year=2004 |publisher=The Mountaineers Books |isbn=978-0-89886-808-1 |pages=317 |url=https://books.google.com/books?id=5YQsJTwkD2AC |access-date=2010-04-01 |author1=Whitney, Stephen R. |author2=Sandelin, R.}}</ref>.

== Приклади ==
Приклади комахоїдних включають різні види [[Коропи (риби)|коропів]], [[Опосумові|опосумів]], [[Безхвості|жаб]], [[Ящірки|ящірок]] (наприклад, [[Хамелеони|хамелеонів]], [[Геконоподібні|геконів]]), [[Соловейко західний|соловейків]], [[Ластівкові|ластівок]], [[Єхиднові|єхидн]]<ref name=echidnainfo>{{cite web |url=http://www.animalinfo.org/species/zaglbrui.htm |title="Long-beaked Echidna (Zaglossus bruijni)" (entry) |website=animalinfo.org |publisher=West of Scotland & Ayr Group |access-date=1 квітня 2010}}</ref>, [[намбат]]ів, [[Мурахоїди|мурахоїдів]], [[броненосці]]в, [[трубкозуб]]ів, [[Панголіноподібні|панголінів]], [[Земляний вовк|земляних вовків]]<ref>{{cite web |url=http://www.hyaenidae.org/the-hyaenidae/aardwolf-proteles-cristatus.html |title=Aardwolf (''Proteles cristata'') |author=Holekamp, Kay E. |publisher=www.animalinfo.org |access-date=1 квітня 2010 |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20100417192844/http://www.hyaenidae.org/the-hyaenidae/aardwolf-proteles-cristatus.html |archive-date=17 квітня 2010}}</ref>, [[Рукокрилі|рукокрилих]] і [[Павуки|павуків]]. Навіть великі ссавці їдять комах<ref name="cascades"/>; [[ведмідь-губач]] є, мабуть, найбільшим комахоїдним. Комахи також можуть бути комахоїдними; прикладами є [[Різнокрилі|бабки]], [[Шершень|шершні]], [[сонечка]], [[Ктирі|мухи-розбійники]] та [[богомоли]]<ref>{{cite book |title=The Economic Importance of Insects |author=Hill, Dennis S. |year=1997 |publisher=Springer |page=198 |isbn=978-0-412-49800-8 |url=https://books.google.com/books?id=RKQIAqMyBJgC |access-date=2010-04-01 }}</ref>. Комахоїдність також різною мірою присутня серед приматів, таких як мармозетки, [[тамарин]]и, [[Довгоп'ятові|довгоп'яти]], [[Галагові|галаго]] та [[Ай-ай|ай-аї]]<ref name="JonesMartinPilbeam">{{cite book |title=The Primate Order |last=Stetoff |first=Rebecca |year=2006 |publisher=Marshall Cavendish |page=92 |isbn=978-0-7614-1816-0 |url=https://books.google.com/books?id=akbsqE8-ar4C}}</ref><ref>{{cite book |title=The Cambridge Encyclopedia of Human Evolution |editor1=Jones, S. |editor2=Martin, R. |editor3=Pilbeam, D. |year=1994 |publisher=Cambridge University Press |place=Cambridge, UK |isbn=0-521-32370-3 |url=https://archive.org/details/cambridgeencyclo00step}}</ref>. Є деякі припущення, що найдавніші примати були нічними, деревними комахоїдними<ref name="Weiss&Mann">{{cite book |author1=Weiss, M.L. |author2=Mann, A.E. |year=1985 |title=Human Biology and Behaviour: An anthropological perspective |publisher=Little Brown & Co. |place=Boston, MA |isbn=0-673-39013-6}}</ref>.

== Комахоїдні рослини ==
[[Рослини-хижаки|Комахоїдні рослини]] — це рослини, які отримують частину поживних речовин шляхом відлову та споживання тварин або найпростіших. Вигода, яку вони отримують від свого улову, значно відрізняється; у деяких видів він може включати невелику частину споживання поживних речовин, а в інших він може бути незамінним джерелом поживних речовин. Однак, як правило, така тваринна їжа, якою б цінною вона не була як джерело певних критично важливих мінералів, не є основним джерелом енергії для рослин, яку вони, як правило, отримують в основному шляхом фотосинтезу<ref name="Slack & Gate">{{cite book |last1=Slack |first1=Adrian |last2=Gate |first2=Jane |year=2000 |title=Carnivorous Plants |publisher=MIT Press |isbn=978-0-262-69089-8}}</ref>.

Комахоїдні рослини можуть споживати комах та інший тваринний матеріал, який випадково потрапив у пастку. Однак більшість видів, для яких така їжа становить важливу частину їх споживання, спеціально, часто вражаюче, пристосовані для залучення та забезпечення відповідних запасів. Здобиччю тварин зазвичай, але не виключно, є комахи та інші членистоногі. Рослини, добре пристосовані до споживання тваринної їжі, використовують різноманітні механізми, щоб убезпечити свою здобич, такі як пастки, липкі поверхні, застібки-спускові механізми, інші пастки<ref name="Slack & Gate"/>. Також відомі як м'ясоїдні рослини, вони, здається, пристосовані рости в місцях з тонким або бідним ґрунтом на поживні речовини, особливо азот, наприклад на кислих болотах і скельних відслоненнях<ref name="Slack & Gate"/>.

Технічно ці рослини не є суто комахоїдними, оскільки вони споживають будь-яку тварину, яку можуть забезпечити та споживати; відмінність тривіальна, однак, тому що не багато переважно комахоїдних організмів споживають виключно комах. Більшість тих, хто дотримується такої обмежувальної дієти, як-от певні паразитоїди та мисливські оси, спеціалізуються на експлуатації конкретних видів, а не комах загалом. Справді, так само, як і великі богомоли та павуки, великі лататтеєві рослини, як відомо, споживають хребетних, таких як дрібні гризуни та ящірки<ref name="Slack & Gate"/>. Перший відомий трактат про хижі рослини Чарльз Дарвін написав у 1875 році<ref name="darwin1875">{{cite book |author=Darwin, C. |author-link=Charles Darwin |title=Insectivorous Plants |publisher=John Murray |place=London, UK |year=1875 |url=http://pages.britishlibrary.net/charles.darwin3/insectivorous/insect01.htm |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20060923021622/http://pages.britishlibrary.net/charles.darwin3/insectivorous/insect01.htm | archive-date=2006-09-23 }}</ref>.

== Див. також ==
* [[Eulipotyphla]]
* [[Ентомофагія]]
* [[М'ясоїдні]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Харчова поведінка}}

[[Категорія:Екологія комах]]
[[Категорія:Харчова поведінка]]


text:
# Гриценко Михайло Семенович
Михайло Семенович Гриценко (7.11.1907 — 23.01.1992) — український педагог, доктор педагогічних наук, професор.

## Біографія
М. С. Гриценко народився  7 листопада 1907 року у с. Великі Сорочинці Полтавської губернії в селянській сім'ї.
В 1923—1928 роках навчався у сільськогосподарській прошколі та Велико-Сорочинському педагогічному технікумі. Потім викладав історію та суспільствознавство у семірічній школі м. Опішня Полтавської області, школі ФЗУ м. Карлівка.
Згодом екстерном закінчив Київський інститут народної освіти, а у 1933 році — аспірантуру Науково-дослідного інституту педагогіки УРСР.
В 1930—1933 роках був заступником директора з навчальної роботи Харківського індустріального технікуму, а в 1933—1941 роках — заступником директора з науково-навчальної роботи та завідувачем кафедри педагогіки і психології Запорізького педагогічного інституту.
В 1941 році викладав історію педагогіки на педагогічних курсах Народного комісаріату освіти та історію у середній школі в Ленінаканській області. Потім працював директором учительського інституту в м. Моздок, директором дитячого дому  в м. Джалал-Абад.
В роки війни закінчив Вищий воєнно-педагогічний інститут Червоної Армії та служив лектором Політичного управління 2-го Українського фронту (1943—1945 рр.). Після демобілізації в 1946—1949 роках працював на кафедрі педагогіки в Одеському державному університеті. В 1949—1956 роках був директором та завідувачем кафедри педагогіки і психології Одеського педагогічного інституту іноземних мов.
В 1956—1983 роках працював доцентом, професором кафедри педагогіки Одеського державного педагогічного інституту імені К. Д. Ушинського.
В 1970 році захистив дисертацію «Розвиток загальноосвітньої школи в Українській РСР (1917—1967 рр.)»  на здобуття наукового ступеня доктора педагогічних наук. У 1971 році присвоєно вчене звання професора.
З 1983 року  був старшим науковим співробітником, професором-консультантом Науково-дослідного інституту педагогіки  УРСР.
Обирався головою Одеського міського педагогічного товариства.
Помер 23 січня 1992 року в м. Київ.

## Наукова діяльність
М. С. Гриценко досліджував питання організації процесу навчання у середніх спеціальних та вищих навчальних закладах; історію народної освіти, школи та педагогічної думки в Україні. Робота «Нариси з історії школи в Українській РСР (1917—1965)» стала першою спробою систематизованого огляду розвитку української школи за майже півстолітній період. В 1973 році за його редакцією вийшов навчальний посібник «Історія педагогіки».
Є автором 108 опублікованих праць.

### Праці
- Зв'язок Запорізького педінституту з учительством// Комуністична освіта. — 1935. — № 2. — С. 84 — 85.

- Методичні семінари для вчителів// Комуністична освіта. — 1936. — № 4. — С. 95 — 96.

- Становлення радянської школи на Україні// Радянська школа. — 1957. — № 10. — С. 20 — 26.

- Развитие советской школы на Украине. — М., 1958. — 71 с.

- Школа Украинской ССР в период Великой Отечественной войны 1941—1945гг.: Учебное пособие по педагогике и истории педагогики для студентов-заочников. — Одесса, 1960. — 76 с.

- Очерки по истории школы в Украинской ССР (1917—1965) /Под ред. доц. С. Н. Литвинова. — М., 1961. — 260 с.

- Важные условия успешного изучения истории педагогики в педвузах //Советская школа. — 1962. — № 3. — С. 68 — 69.

- Нариси з історії школи в Українській РСР. — Київ: Радянська школа, 1966. — 260 с.

- Важные этапы развития истории педагогики на Украине //Советская школа. — 1968. — № 2. — С. 27 — 30.

- Развитие советской школы на Украине. — М., 1958. — 71 с.

- История педагогики: Учебное пособие для педагогических институтов /Под ред. М. С. Гриценко. — М., 1973. — 448 с.

## Нагороди
- Ордени Червоної Зірки, Вітчизняної війни 2 ст.

- Медалі «За бойові заслуги», «За взяття Будапешта», «За взяття Відня», «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.», «За доблесну працю» та інші.

- Медалі А. С. Макаренка, К. Д. Ушинського

- Знак «Відмінник народної освіти УРСР»

title: Гриценко Михайло Семенович

wikitext:
{{Особа
|оригінал імені =
|зображення =
|дата народження =
|місце народження =
|дата смерті =
|місце смерті =
|поховання =
|громадянство = {{USR}}
|науковий ступінь = [[доктор педагогічних наук]]
|вчене звання = [[професор]]
|заклад = [[Одеський педагогічний інститут ім. К. Д. Ушинського]]
|нагороди = {{Орден Червоної Зірки}}{{Орден Вітчизняної війни 2 ступеня}}{{Медаль «За бойові заслуги»}}
            {{Медаль «За взяття Будапешта»}}{{Медаль «За взяття Відня»}}{{Медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»}}
            {{Медаль «В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна»}}
}}

'''Михайло Семенович Гриценко''' ([[7 листопада|7.11]].[[1907]] — [[23 січня|23.01]].[[1992|1992)]] — український [[педагог]], [[доктор педагогічних наук]], [[професор]].

== Біографія ==
М. С. Гриценко народився  7 листопада 1907 року у с. [[Великі Сорочинці]] [[Полтавська губернія|Полтавської губернії]] в селянській сім'ї.

В 1923—1928 роках навчався у сільськогосподарській прошколі та Велико-Сорочинському педагогічному технікумі. Потім викладав історію та суспільствознавство у семірічній школі м. [[Опішня]] Полтавської області, школі [[Школа фабрично-заводського учнівства|ФЗУ]] м. [[Карлівка|Карлівка.]]

Згодом екстерном закінчив [[Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова|Київський інститут народної освіти]], а у 1933 році — [[Аспірантура|аспірантуру]] [[Інститут педагогіки Національної академії педагогічних наук України|Науково-дослідного інституту педагогіки]] [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР.]]

В 1930—1933 роках був заступником директора з навчальної роботи Харківського індустріального технікуму, а в 1933—1941 роках — заступником директора з науково-навчальної роботи та [[Завідувач кафедри|завідувачем кафедри]] педагогіки і психології [[Запорізький педагогічний інститут|Запорізького педагогічного інституту.]]

В 1941 році викладав історію [[Педагогіка|педагогіки]] на педагогічних курсах Народного комісаріату освіти та історію у середній школі в Ленінаканській області. Потім працював директором учительського інституту в м. [[Моздок|Моздок,]] директором дитячого дому  в м. [[Джалал-Абад]].

В роки війни закінчив Вищий воєнно-педагогічний інститут [[Червона армія|Червоної Армії]] та служив лектором [[Політичний відділ|Політичного управління]] [[2-й Український фронт|2-го Українського фронту]] (1943—1945 рр.). Після демобілізації в 1946—1949 роках працював на кафедрі педагогіки в [[Одеський національний університет імені І. І. Мечникова|Одеському державному університеті]]. В 1949—1956 роках був [[Ректор|директором]] та завідувачем кафедри [[Педагогіка|педагогіки]] і [[Психологія|психології]] Одеського педагогічного інституту іноземних мов.

В 1956—1983 роках працював [[Доцент|доцентом]], професором кафедри педагогіки [[Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К. Д. Ушинського|Одеського державного педагогічного інституту імені К. Д. Ушинського.]]

В 1970 році захистив [[Дисертація|дисертацію]] «Розвиток загальноосвітньої школи в Українській РСР (1917—1967 рр.)»  на здобуття [[Науковий ступінь|наукового ступеня]] [[Доктор педагогічних наук|доктора педагогічних наук]]. У 1971 році присвоєно [[вчене звання]] [[Професор|професора.]]

З 1983 року  був [[Старший науковий співробітник|старшим науковим співробітником]], професором-консультантом [[Інститут педагогіки Національної академії педагогічних наук України|Науково-дослідного інституту педагогіки]]  УРСР.

Обирався головою Одеського міського педагогічного товариства.

Помер 23 січня 1992 року в м. [[Київ|Київ.]]

== Наукова діяльність ==
М. С. Гриценко досліджував питання організації процесу навчання у середніх спеціальних та вищих навчальних закладах; історію народної освіти, школи та педагогічної думки в Україні. Робота «Нариси з історії школи в Українській РСР (1917—1965)» стала першою спробою систематизованого огляду розвитку української школи за майже півстолітній період. В 1973 році за його редакцією вийшов навчальний посібник «Історія педагогіки».

Є автором 108 опублікованих праць.

=== Праці ===
* Зв'язок Запорізького педінституту з учительством// Комуністична освіта. — 1935. — № 2. — С. 84 — 85.

* Методичні семінари для вчителів// Комуністична освіта. — 1936. — № 4. — С. 95 — 96.

* Становлення радянської школи на Україні// Радянська школа. — 1957. — № 10. — С. 20 — 26.

* Развитие советской школы на Украине. — М., 1958. — 71 с.

* Школа Украинской ССР в период Великой Отечественной войны 1941—1945гг.: Учебное пособие по педагогике и истории педагогики для студентов-заочников. — Одесса, 1960. — 76 с.

* Очерки по истории школы в Украинской ССР (1917—1965) /Под ред. доц. С. Н. Литвинова. — М., 1961. — 260 с.

* Важные условия успешного изучения истории педагогики в педвузах //Советская школа. — 1962. — № 3. — С. 68 — 69.

* Нариси з історії школи в Українській РСР. — Київ: Радянська школа, 1966. — 260 с.

* Важные этапы развития истории педагогики на Украине //Советская школа. — 1968. — № 2. — С. 27 — 30.

* Развитие советской школы на Украине. — М., 1958. — 71 с.

* История педагогики: Учебное пособие для педагогических институтов /Под ред. М. С. Гриценко. — М., 1973. — 448 с.

== Нагороди ==
* Ордени [[Орден Червоної Зірки|Червоної Зірки]], [[Орден Вітчизняної війни 2 ступеня|Вітчизняної війни 2 ст.]]

* Медалі [[Медаль «За бойові заслуги»|«За бойові заслуги»]], [[Медаль «За взяття Будапешта»|«За взяття Будапешта»,]] [[Медаль «За взяття Відня»|«За взяття Відня»]], [[Медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»|«За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»]], [[Медаль «В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна»|«За доблесну працю»]] та інші.

* Медалі [[Медаль А. С. Макаренка|А. С. Макаренка]], К. Д. Ушинського

* Знак «<nowiki/>[[Значок «Відмінник народної освіти УРСР»|Відмінник народної освіти УРСР]]<nowiki/>»

== Література ==
* Память огненных лет: О  выпускниках, студентах и сотрудниках института — участниках Великой Отечественной войны/ Од. гос. пед. ин-т им. К. Д. Ушинского; Авт.-сост. Бабенко К. Б., Бондаренко К. А., Орищенко В. Г.; Редкол.: Сермеев Б. В. (руков.) и др, — Одесса: Маяк,  1990. — С. 61 — 62.

* Ільченко Ж. Гриценко Михайло Семенович // Педагогічний словник / За ред. Ярмаченка М. Д. — Київ: Педагогічна думка, 2001. — С.123-124

* Самоплавська Т. О. Гриценко Михайло Семенович// Українська педагогіка в персоналіях: у 2 кн.: Навчальний посібник. — Книга 2. ХХ століття / За ред. О. В. Сухомлинської — Київ: Либідь, 2005. — С.481- 484

* Південноукраїнський державний педагогічний університет ім. К. Д. Ушинського: Історичний поступ. Сучасність. Майбутнє. / О. Я. Чебикін, І. А. Болдирєв та ін. — Одеса, 2007. — С. 98.
*Науковці Південноукраїнського національного педагогічного університету імені К. Д. Ушинського: Біографічний словник/ [[Букач Валерій Михайлович|В. М. Букач]]. — Вип. 1. — Одеса: ПНПУ, 2019. — С. 26 - 28. http://dspace.pdpu.edu.ua/bitstream/123456789/3475/1/Науковці%20ПНПУ%20-%201.doc.pdf {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220123202442/http://dspace.pdpu.edu.ua/bitstream/123456789/3475/1/Науковці%20ПНПУ%20-%201.doc.pdf |date=23 січня 2022 }}

== Посилання ==

* Гриценко Михайло Семенович// [[Енциклопедія сучасної України]]// http://esu.com.ua/search_articles.php?id=31770 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190105201113/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=31770 |date=5 січня 2019 }}
* Педагог, науковець …//http://old.dnpb.gov.ua/datas/upload/files/Gricenco.pdf {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190105200932/http://old.dnpb.gov.ua/datas/upload/files/Gricenco.pdf |date=5 січня 2019 }}
* Педагогічний музей України// http://pmu.in.ua/virtual-exhibitions/juvilei_pedagogiv/

{{Нормативний контроль}}
{{ВП-портали|Освіта|Педагогіка|Одеса}}
[[Категорія:Радянські педагоги]]
[[Категорія:Доктори педагогічних наук]]
[[Категорія:Професори]]
[[Категорія:Науковці Південноукраїнського національного педагогічного університету]]
[[Категорія:Викладачі Південноукраїнського національного педагогічного університету]]
[[Категорія:Науковці Запорізького національного університету]]
[[Категорія:Науковці Одеського університету]]
[[Категорія:Випускники Київського педагогічного інституту]]
[[Категорія:Науковці Інституту педагогіки НАПН України]]
[[Категорія:Ректори вишів Одеси]]

title: Гриценко Михайло Семенович

Народився: 7 листопада 1907 · Сорочинці, Миргородський повіт, Полтавська губернія, Російська імперія

Помер: 23 січня 1992 (84 роки) · Київ, Україна

Громадянство: СРСР

Alma mater: Національний педагогічний університет імені Михайла Драгоманова

Науковий ступінь: доктор педагогічних наук

Вчене звання: професор

Нагороди: Медаль «За бойові заслуги» Медаль «За взяття Будапешта» Медаль «За взяття Відня» Медаль «За доблесну працю (За військову доблесть)»


text:
# Павлик Богдан Богданович
Богда́н Богда́нович Па́влик — український правоохоронець, капітан міліції, учасник російсько-української війни. Командир роти добровольчого батальйону «Січ», позивний «Маестро».

## Життєпис
Народився 1981 року в місті Турка Львівської області.
Працював експертом-криміналістом у міліції. У складі десантних військ брав участь у миротворчій місії в Іраку. Надалі працював у режимному відділі слідчого ізолятора в місті Львові.
Стояв біля джерел створення добровольчого батальйону міліції «Січ», навчав бійців. Перший командир роти батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Січ». У бойових діях на сході України брав участь з липня 2014 року, пройшов Піски, Авдіївку.
Після повернення з війни працював охоронцем. Потім роботи не мав. Хотів продати машину й поїхати на заробітки за кордон. За день до смерті передав свої особисті фронтові речі до місцевого музею АТО.
Заподіяв собі смерть. Перед тим дістав звістку про загибель на Донбасі побратима, сильно переживав через це. А за кілька днів до того ветерана «вивела із себе» відмова депутатів Турківської міськради виділити для учасників бойових дій закинуту земельну ділянку. Саме на ній, на єдиній яблуньці в куті пустиря, що при в'їзді в місто, 4 серпня 2017 року й знайшли його тіло.
Ховали Богдана Павлика з усіма почестями, із священиком. Віддати останню шану приїхали друзі-АТОвці, які разом воювали. З представників влади був лише депутат облради «свободівець» Андрій Тягнибок, який проходив службу під керівництвом «Маестро».
Похований на військовій ділянці кладовища міста Турки.
Залишилися дружина й син.

## Нагороди
За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджений орденом Данила Галицького (27.5.2015).

title: Павлик Богдан Богданович

wikitext:
{{Військовик2
| ім'я                = Богдан Павлик
| оригінал імені      = Павлик Богдан Богданович
| портрет             = Павлик Богдан Богданович.jpg
| ім'я при народженні =
| дата народження     = 21.8.1981
| місце народження    = [[Турка]], [[Львівська область]]
| дата смерті         = 4.8.2017
| місце смерті        = [[Турка]]
| причина смерті      = [[самогубство]]
| прізвисько          = «Маестро»
| країна              = {{UKR}}
| вид збройних сил    = {{FМВС}}
| рід військ          = {{FПСПОП}}
| роки служби         = 2014—2015
| звання              = {{РангМВС|Капітан}}
| формування          = {{Січ (батальйон)|2}}
| командування        = [[Міністерство внутрішніх справ України|МВС України]]
| битви               = [[Українська миротворча місія в Іраку|Миротворча місія в Іраку]]<br/>[[Війна на сході України]]
* [[Бої за Піски]]
* [[Бої за Авдіївку (2014—2021)|Бої за Авдіївку]]
| нагороди            = {{(!}} style="background: transparent"
{{!}} {{Орден Данила Галицького}}
{{!)}}
| університет         =
| signature           =
| інше                =
}}
{{Однофамільці|Павлик}}
'''Богда́н Богда́нович Па́влик''' — український правоохоронець, капітан міліції, учасник [[Війна на сході України|російсько-української війни]]. Командир роти добровольчого [[Рота поліції «Січ»|батальйону «Січ»]], позивний «Маестро».

== Життєпис ==
Народився 1981 року в місті Турка Львівської області.

Працював експертом-криміналістом у міліції. У складі десантних військ брав участь у [[Українська миротворча місія в Іраку|миротворчій місії в Іраку]]. Надалі працював у режимному відділі слідчого ізолятора в місті Львові.

Стояв біля джерел створення добровольчого батальйону міліції «Січ», навчав бійців. Перший командир роти батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Січ». У бойових діях на сході України брав участь з липня 2014 року, пройшов [[Піски (Ясинуватський район)|Піски]], [[Авдіївка|Авдіївку]].

Після повернення з війни працював охоронцем. Потім роботи не мав. Хотів продати машину й поїхати на заробітки за кордон. За день до смерті передав свої особисті фронтові речі до місцевого музею АТО.

Заподіяв собі смерть. Перед тим дістав звістку про загибель на Донбасі побратима, сильно переживав через це. А за кілька днів до того ветерана «вивела із себе» відмова депутатів Турківської міськради виділити для учасників бойових дій закинуту земельну ділянку. Саме на ній, на єдиній яблуньці в куті пустиря, що при в'їзді в місто, 4 серпня 2017 року й знайшли його тіло.

Ховали Богдана Павлика з усіма почестями, із священиком. Віддати останню шану приїхали друзі-АТОвці, які разом воювали. З представників влади був лише депутат облради «свободівець» [[Тягнибок Андрій Ярославович|Андрій Тягнибок]], який проходив службу під керівництвом «Маестро».

Похований на військовій ділянці кладовища міста Турки.

Залишилися дружина й син.

== Нагороди ==
''За особисту [[мужність]] і [[героїзм]], виявлені у захисті державного [[суверенітет]]у та територіальної цілісності України, вірність військовій [[присяга|присязі]]'' нагороджений орденом Данила Галицького (27.5.2015).

== Джерела ==
* {{УПУ|290/2015|27 травня 2015|Про відзначення державними нагородами України}}
* [http://turka.at.ua/news/2015-07-04-2146 Богдан Павлик удостоївся ордена] // Турка — перлина Карпат, 4 липня 2015.
* [http://zik.ua/news/2017/08/05/na_lvivshchyni_proshchayutsya_z_komandyrom_yakyy_proyshov_pisky_avdiivku_a_vdoma_1145281 На Львівщині прощаються з командиром, який пройшов АТО, а вдома наклав на себе руки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170807020234/http://zik.ua/news/2017/08/05/na_lvivshchyni_proshchayutsya_z_komandyrom_yakyy_proyshov_pisky_avdiivku_a_vdoma_1145281 |date=7 серпня 2017 }} // ZIK, 5 серпня 2017.
* ''Михайло Галущак''. [http://vgolos.com.ua/blogs/bez_mogo_dozvolu_ne_vmyraty_pamyati_bogdanovycha_277373.html «Без мого дозволу не вмирати». Пам'яті Богдановича] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170823115820/http://vgolos.com.ua/blogs/bez_mogo_dozvolu_ne_vmyraty_pamyati_bogdanovycha_277373.html |date=23 серпня 2017 }} // «Вголос», 8 серпня 2017.
* ''Іван Фаріон''. [http://wz.lviv.ua/life/204816-viina-dohaniaie-soldativ-i-vdoma Війна доганяє солдатів і вдома…] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170823121755/http://wz.lviv.ua/life/204816-viina-dohaniaie-soldativ-i-vdoma |date=23 серпня 2017 }} // «Високий замок», 10 серпня 2017.

{{Учасники РУВ}}
[[Категорія:Уродженці Турки]]
[[Категорія:Українські миротворці]]
[[Категорія:Українські міліціонери]]
[[Категорія:Померли в Турківському районі]]
[[Категорія:Поховані в Турківському районі]]
[[Категорія:Вояки полку поліції особливого призначення «Київ»]]

title: Загальна інформація

Народження: 21 серпня 1981 · Турка, Львівська область

Смерть: 4 серпня 2017 (35 років) · Турка · (самогубство)

Псевдо: «Маестро»

title: Військова служба

Приналежність: Україна

Вид ЗС: МВС

Рід військ: Спеціальна поліція

Формування: «Січ»

Війни / битви: Миротворча місія в Іраку · Війна на сході України - Бої за Піски - Бої за Авдіївку

title: Командування

Командування: МВС України


text:
# Вернер Арбер
Вернер Арбер (нім. Werner Arber; нар. 3 червня 1929, Греніхен, Швейцарія) — швейцарський мікробіолог і генетик, лауреат Нобелівської премії в галузі медицини і фізіології 1978 року. Відкрив рестрикційні ферменти.
В 1949—1953 роках навчався в Швейцарській політехнічній школі, де займався ізотопом Cl-34. Після закінчення політеху в 1953 році почав працювати в біофізичній лабораторії Університету Женеви у галузі електронної мікроскопії. Займався дослідженнями мутантівбактеріофагу лямбда, які лягли в основу його докторської дисертації.
У 1958—1960 працював в Університеті Південної Каліфорнії, потім знову повернувся до Женеви. У 1971 році перейшов в Університет Базеля.

title: Вернер Арбер

wikitext:
{{ІП|Арбер}}
{{Науковець
| зображення_підпис = Вернер Арбер у 2018 році
}}
'''Вернер Арбер''' ({{lang-de|Werner Arber}}; {{н}} [[3 червня]] [[1929]], [[Греніхен]], [[Швейцарія]]) — швейцарський мікробіолог і генетик, лауреат [[Нобелівська премія з фізіології або медицини|Нобелівської премії]] в галузі медицини і фізіології [[1978]] року. Відкрив [[рестриктази|рестрикційні ферменти]].

В [[1949]]—[[1953]] роках навчався в [[Швейцарська вища технічна школа Цюриха|Швейцарській політехнічній школі]], де займався [[ізотоп]]ом [[Cl]]-34. Після закінчення політеху в [[1953]] році почав працювати в біофізичній лабораторії [[Університет Женеви|Університету Женеви]] у галузі [[електронна мікроскопія|електронної мікроскопії]]. Займався дослідженнями [[мутант]]ів[[бактеріофаг]]у ''[[Фаг лямбда|лямбда]]'', які лягли в основу його докторської дисертації.

У [[1958]]—[[1960]] працював в [[Університет Південної Каліфорнії|Університеті Південної Каліфорнії]], потім знову повернувся до Женеви. У [[1971]] році перейшов в [[Університет Базеля]].

== Див. також ==
* [[Нуклеази]]
* [[Гемілтон Сміт]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://nobelprize.org/nobel_prizes/medicine/laureates/1978/arber-autobio.html Автобіографія Вернера Арбера на сайті Нобелівського комітету] {{ref-en}}
* [http://www.vega.org.uk/video/programme/128 Відеоінтерв'ю з Арбер]
* [http://nt.ru/nl/mf/arber.htm  Вернер Арбер: біографія на сайті nt.ru]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}

{{ac}}
{{Нобелівська премія з фізіології або медицини}}

{{DEFAULTSORT:Арбер Вернер}}
[[Категорія:Швейцарські біологи]]
[[Категорія:Молекулярні біологи]]
[[Категорія:Члени і члени-кореспонденти Національної академії наук США]]
[[Категорія:Почесні члени Угорської академії наук]]

title: нім. Werner Arber

нім. Werner Arber: Вернер Арбер у 2018 році

Народився: 3 червня 1929 (95 років) · Греніхен

Країна: Швейцарія

Діяльність: біолог, генетик, лікар, викладач університету

Alma mater: Женевський університет · Федеральна вища технічна школа Цюриха · Базельський університет

Галузь: мікробіологія

Заклад: Університет Південної Каліфорнії · Женевський університет

Посада: ректор Базельського університетуd

Науковий ступінь: професор

Аспіранти, докторанти: Daisy Dussoixd

Членство: Папська академія наук · Національна академія наук США · Європейська академія · Американська академія мистецтв і наук · Іспанська королівська інженерна академіяd · Угорська академія наук · Європейська організація молекулярної біології

Діти: Silvia Arberd

Нагороди: honorary doctorate of the University of Las Palmas, Gran Canariad (1996) Член Американської академії мистецтв і наук EMBO Membershipd почесний доктор Університету Луї Пастераd (1989)


text:
# Жлуктенко Юрій Олексійович
Ю́рій Олексі́йович Жлукте́нко (нар. 18 (31) серпня 1915, Олександрівка — пом. 4 лютого 1990, Київ) — український мовознавець, перекладознавець, педагог, перекладач, доктор філологічних наук з 1969, професор з 1969, іноземний член Фризької академії (Нідерланди).

## Біографія
1937—1946 рр. — студент філологічного факультету Київського державного університету ім. Тараса Шевченка. Значний вплив на становлення Ю. О. Жлуктенка як дослідника справив відомий учений-германіст проф. І. В. Шаровольський, що був у 1937 р. деканом новоствореного ф-ту західноєвропейських мов і літератур.
1941—1945 рр. — на фронті, учасник боїв за звільнення України, Молдови, Румунії, Болгарії, Югославії, Угорщини, Австрії; нагороджений орденом «Червона зірка» та медаллю «За відвагу».
З 1946 р. — викладач, а з 1948 до 1954 р. завідувач кафедри іноземних мов Київського інституту кінорежисерів.
1954 р. — захистив кандидатську дисертацію на тему «Постпозитивні дієслівні приставки в сучасній англійській мові».
1955 р. — обраний на посаду завідувача кафедри іноземних мов Київського фінансово-економічного інституту (тепер Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана).
1968 р. — захистив докторську дисертацію на тему «Українсько-англійські міжмовні відносини в США і Канаді».
1969—1977 рр. — професор, завідувач кафедри англійської філології, декан факультету романо-германської філології Київського національного університету ім. Тараса Шевченка.
1975—1982 рр. — завідувач відділу романо-германського мовознавства Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні.
1987 р. — обраний членом Фризької академії (Нідерланди).
1988—1989 рр. — провідний науковий співробітник-консультант відділу загального мовознавства Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні.

## Наукова діяльність
Напрямки наукової діяльності: германістика, соціолінгвістика, контрастивна лінгвістика, загальне мовознавство, перекладознавство, лексикографія, методика викладання іноземних мов.
Ю. О. Жлуктенко опублікував близько 190 друкованих праць. Він був співавтором і відповідальним редактором ряду видань, що справили визначальний вплив на формування в Україні цілих лінгвістичних напрямків, зокрема контрастивної лінгвістики, соціолінгвістики, лінгвістичної теорії перекладу. Ю. О. Жлуктенко започаткував видання Вісника Київського університету (серія романо-германської філології) і наукового збірника «Исследования по романской и германской филологии» і з 1969 до 1978 р. очолював їхні редколегії. Ю. О. Жлуктенко першим з українських мовознавців системно досліджував мовне життя українців північноамериканської діаспори, присвятивши цій темі дві монографії («Українсько-англійські міжмовні відносини. Українська мова у США і Канаді», 1964 та «Українська мова на лінгвістичній карті Канади» (1990, опубліковано посмертно) та низку статей.
Особливо вагомим є внесок Ю. О. Жлуктенка в становлення українського перекладознавства як окремої філологічної дисципліни. Ю. О. Жлуктенко спільно з проф. О. І. Чередниченком став ініціатором заснування в 1979 р. першого в Україні періодичного наукового збірника з питань перекладознавства «Теорія і практика перекладу». З його ініціативи у 1971 р. в Київському університеті ім. Т.Шевченка було створено першу в Україні кафедру теорії і практики перекладу і відновлено викладання східних мов (арабської, китайської та японської). Він був співукладачем (разом з М. Подвезьком) першого післявоєнного українсько-англійського словника (1952). У 1974 р. вийшов за його редакцією (укладачі — М. Подвезько, М. Балла) англійсько-український словник. На базі цього словника укладено шкільний англійсько-український словник (видання 1978, 1984, 1991, 1994). У 1982 р. вийшло перше, а в 1987 — друге видання українсько-англійського словника, одним з укладачів і редактором якого був Ю. О. Жлуктенко.
Ю. О. Жлуктенко був перекладачем наукових і художніх творів, зокрема монографії У. Вайнрайха «Мовні контакти», роману фризького прозаїка Рінка ван дер Вельде «Верша», творів фризьких поетів, повісті «Небезпека» бельгійського письменника Й. Ванделоо.
Основні праці: Монографії
- Порівняльна граматика англійської та української мов. — К., 1960.
- Українсько-англійські міжмовні відносини. Українська мова в США і Канаді. — К., 1964.
- Навчання іноземних мов за методичною системою Ч. Фріза-Р. Ладо. — К., 1969.
- Лингвистические аспекты двуязычия. — К., 1974.
- Фризский язык (в соавт. С А. В. Двухжиловым) . — К., 1984.
- Українська мова на лінгвістичній карті Канади. — К., 1990.

Монографії за редакцією Ю. О. Жлуктенка
- Нариси з контрастивної лінгвістики. К., 1978.
- Варианты полинациональных литературных языков. К., 1981.
- Язык и идеология. К., 1981.
- Межязыковые отношения и языковая политика. К., 1988.

Підручники
- Ukrainian: підручник української мови для англомовців (у співавторстві з Н. І. Тоцькою, Т. К. Молодід) . — К., 1973, 1978.
- Elementary Ukrainian: підручник української мови для початкуючих англомовців (у співавт. з Н. І. Тоцькою) . — К., 1989.
- Изучаем украинский язык: Самоучитель / Ю. А. Жлуктенко, Е. А. Карпиловская, В. И. Ярмак. — К., 1991.

Вибрані статті
- Англійські синтаксичні впливи в мовленні українців США і Канади // Вісн. Київ. ун-ту. Серія іноземної філології. — 1974. — № 8.
- Структурне співвідношення моделі і копії при лексичному запозиченні // Вісн. Київ. Ун-ту. Серія іноземної філології. — 1975. — № 9.
- Контрастивна лінгвістика: проблеми і перспективи (у співавт. з В. Н. Бубликом) // Мовознавство. — 1976. — № 4.
- Українська іммігрантська мова в мовній ситуації Канади // Мовознавство. −1976. — № 6.
- Контрастивная лингвистика и типология // Исследования по романской и германской филологии. — К., 1977.
- Гетерогенні елементи в мовній системі // Мовознавство. — 1977. — № 4.
- Деякі питання теорії мовної варіативності // Питання романо-германської філології та методики викладання іноземних мов. — К., 1978.
- Концепція «природжених ідей» у генеративній граматиці Н.Хомського // Мовознавство. — 1980. — № 5.
- Проблеми адекватності перекладу (у співавт. з О. В. Двухжиловим) // Теорія і практика перекладу. — 1981. — № 6.
- Ідейні аспекти теорій «мовного планування» // Мовознавство. — 1982. — № 4.
- Розвиток досліджень з контрактивної лінгвістики в Угорській Народній Республіці // Мовознавство. — 1983. — № 4.
- Мовна ситуація й мовна політика в США: міфи і реальність (у співавт. з Н. М. Биховець) // Мовознавство. −1984. — № 5.
- Зовнішня мовна політика імперіалістичних держав 70-80-х років // Мовознавство. −1985. — № 3.
- Мовна ситуація і мовна політика Великої Британії // Мовознавство. −1985. — № 5.
- Процеси архаїзації в англійській лексиці (у співавт. з Ю. І. Шевчуком) // Іноземна філологія. — 1985. — Вип. 79.
- Органічність мови як соціолінгвістичний параметр багатомовної ситуації // Мовознавство. — 1987. — № 4.
- Мова етнічної групи в світлі теорії мовної варіативності // Мовознавство. −1988. — № 1.
- Переклик двох національних поезій // Всесвіт. — 1988. — № 10.
- Ukrainian poetry in the Netherlands // Ukraine. — 1988. — No 9.
- Аспекти контрактивної лексикології // Мовознавство. −1989. — № 6.
- Проблеми іншомовної інтерпретації Шевченкового слова // Мовознавство. −1989. — № 3.
- Сучасні проблеми теорії та практики мовного планування // Мовознавство. −1990. — № 4.

Переклади
- Вайнрайх У. Языковые контакты / Переклад з англійської. — К: Вища школа, 1979.
- Рінк ван дер Вельде. Верша / Переклад із фризької // Всесвіт. — 1983. — № 7.
- Ванделоо Й. Небезпека / Переклад з фламандської // Всесвіт. — 1987. — № 10.
- Над озерами білі вітрила (антологія фризької поезії) / Переклад із фризької (у співавт. з А. П. Грузином). — К., 1997.

title: Жлуктенко Юрій Олексійович

wikitext:
{{однофамільці|Жлуктенко}}
{{Науковець
| ім'я               = Юрій Жлуктенко
| ім'я_мовою_оригінала =
| зображення         = Zhluktenko.jpg
| зображення_розмір  = 200px
| зображення_підпис  = Юрій Жлуктенко
| дата народження    = 31.08.1915 (18)
| місце народження   = [[Олександрівка (Юр'ївський район)|Олександрівка]],<br/>[[Олександрівська волость (Новомосковський повіт)|Олександрівська волость]], [[Новомосковський повіт]], [[Катеринославська губернія]], [[Російська імперія]]
| дата смерті        = 4.02.1990
| місце смерті       = [[Київ]]
| резиденція         =
| громадянство       = [[Радянське громадянство|радянське]]
| національність     = [[Українці|українець]]
| галузь             = [[Мовознавство]]
| заклад             =
| Alma Mater         = [[Київський національний університет імені Тараса Шевченка|КДУ імені Т. Шевченка]]
| відомий через      =
| звання             =
| ступінь            = [[доктор філологічних наук]]
| керівник           =
| учні               = [[Шевчук Юрій (мовознавець)|Юрій Шевчук]], [[Ажнюк Богдан Миколайович|Богдан Ажнюк]]
| нагороди           = {{Орден Червоної Зірки}} {{Медаль «За відвагу»}}
| примітки           =
| особиста_сторінка  =
}}
'''Ю{{наголос}}рій Олексі{{наголос}}йович Жлукте{{наголос}}нко''' ({{н}} {{ДН|31|8|1915|18}}, [[Олександрівка (Юр'ївський район)|Олександрівка]] — {{пом}} {{Дата смерті|4|2|1990}}, [[Київ]]) — український [[мовознавець]], перекладознавець, педагог, перекладач, [[доктор філологічних наук]] з [[1969]], професор з [[1969]], іноземний член {{не перекладено|Фризька академія|Фризької академії|fy|Fryske Akademy}} ([[Нідерланди]]).

== Біографія ==
1937—1946 рр. — студент філологічного факультету Київського державного університету ім. Тараса Шевченка. Значний вплив на становлення Ю. О. Жлуктенка як дослідника справив відомий учений-германіст проф. І. В. Шаровольський, що був у 1937 р. деканом новоствореного ф-ту західноєвропейських мов і літератур.

1941—1945 рр. — на фронті, учасник боїв за звільнення України, Молдови, Румунії, Болгарії, Югославії, Угорщини, Австрії; нагороджений орденом «Червона зірка» та медаллю «За відвагу».

З 1946 р. — викладач, а з 1948 до 1954 р. завідувач кафедри іноземних мов Київського інституту кінорежисерів.

1954 р. — захистив кандидатську дисертацію на тему «Постпозитивні дієслівні приставки в сучасній англійській мові».

1955 р. — обраний на посаду завідувача кафедри іноземних мов Київського фінансово-економічного інституту (тепер Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана).

1968 р. — захистив докторську дисертацію на тему «Українсько-англійські міжмовні відносини в США і Канаді».

1969—1977 рр. — професор, завідувач кафедри англійської філології, декан факультету романо-германської філології Київського національного університету ім. Тараса Шевченка.

1975—1982 рр. — завідувач відділу романо-германського мовознавства [[Інститут мовознавства імені О. О. Потебні НАН України|Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні]].

1987 р. — обраний членом Фризької академії (Нідерланди).

1988—1989 рр. — провідний науковий співробітник-консультант відділу загального мовознавства Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні.

== Наукова діяльність ==
Напрямки наукової діяльності: германістика, соціолінгвістика, контрастивна лінгвістика, загальне мовознавство, перекладознавство, лексикографія, методика викладання іноземних мов.

Ю. О. Жлуктенко опублікував близько 190 друкованих праць. Він був співавтором і відповідальним редактором ряду видань, що справили визначальний вплив на формування в Україні цілих лінгвістичних напрямків, зокрема контрастивної лінгвістики, соціолінгвістики, лінгвістичної теорії перекладу. Ю. О. Жлуктенко започаткував видання Вісника Київського університету (серія романо-германської філології) і наукового збірника «Исследования по романской и германской филологии» і з 1969 до 1978 р. очолював їхні редколегії. Ю. О. Жлуктенко першим з українських мовознавців системно досліджував мовне життя українців північноамериканської діаспори, присвятивши цій темі дві монографії («Українсько-англійські міжмовні відносини. Українська мова у США і Канаді», 1964 та «Українська мова на лінгвістичній карті Канади» (1990, опубліковано посмертно) та низку статей.

Особливо вагомим є внесок Ю. О. Жлуктенка в становлення українського перекладознавства як окремої філологічної дисципліни. Ю. О. Жлуктенко спільно з проф. О. І. Чередниченком став ініціатором заснування в 1979 р. першого в Україні періодичного наукового збірника з питань перекладознавства «Теорія і практика перекладу». З його ініціативи у 1971 р. в Київському університеті ім. Т.Шевченка було створено першу в Україні кафедру теорії і практики перекладу і відновлено викладання східних мов (арабської, китайської та японської). Він був співукладачем (разом з М. Подвезьком) першого післявоєнного українсько-англійського словника (1952). У 1974 р. вийшов за його редакцією (укладачі — [[Подвезько Михайло Леонтійович|М. Подвезько]], М. Балла) англійсько-український словник. На базі цього словника укладено шкільний англійсько-український словник (видання 1978, 1984, 1991, 1994). У 1982 р. вийшло перше, а в 1987 — друге видання українсько-англійського словника, одним з укладачів і редактором якого був Ю. О. Жлуктенко.

Ю. О. Жлуктенко був перекладачем наукових і художніх творів, зокрема монографії У. Вайнрайха «Мовні контакти», роману фризького прозаїка {{не перекладено|Рінк ван дер Вельде|Рінка ван дер Вельде|fy|Rink van der Velde}} «Верша», творів фризьких поетів, повісті «Небезпека» бельгійського письменника [[Йос Ванделоо|Й. Ванделоо]].

Основні праці: Монографії
* Порівняльна граматика англійської та української мов. — К., 1960.
* Українсько-англійські міжмовні відносини. Українська мова в США і Канаді. — К., 1964.
* Навчання іноземних мов за методичною системою Ч. Фріза-Р. Ладо. — К., 1969.
* Лингвистические аспекты двуязычия. — К., 1974.
* Фризский язык (в соавт. С А. В. Двухжиловым) . — К., 1984.
* Українська мова на лінгвістичній карті Канади. — К., 1990.

Монографії за редакцією Ю. О. Жлуктенка
* Нариси з контрастивної лінгвістики. К., 1978.
* Варианты полинациональных литературных языков. К., 1981.
* Язык и идеология. К., 1981.
* Межязыковые отношения и языковая политика. К., 1988.

Підручники
* Ukrainian: підручник української мови для англомовців (у співавторстві з Н. І. Тоцькою, Т. К. Молодід) . — К., 1973, 1978.
* Elementary Ukrainian: підручник української мови для початкуючих англомовців (у співавт. з Н. І. Тоцькою) . — К., 1989.
* Изучаем украинский язык: Самоучитель / Ю. А. Жлуктенко, Е. А. Карпиловская, В. И. Ярмак. — К., 1991.

Вибрані статті
* Англійські синтаксичні впливи в мовленні українців США і Канади // Вісн. Київ. ун-ту. Серія іноземної філології. — 1974. — № 8.
* Структурне співвідношення моделі і копії при лексичному запозиченні // Вісн. Київ. Ун-ту. Серія іноземної філології. — 1975. — № 9.
* Контрастивна лінгвістика: проблеми і перспективи (у співавт. з В. Н. Бубликом) // Мовознавство. — 1976. — № 4.
* Українська іммігрантська мова в мовній ситуації Канади // Мовознавство. −1976. — № 6.
* Контрастивная лингвистика и типология // Исследования по романской и германской филологии. — К., 1977.
* Гетерогенні елементи в мовній системі // Мовознавство. — 1977. — № 4.
* Деякі питання теорії мовної варіативності // Питання романо-германської філології та методики викладання іноземних мов. — К., 1978.
* Концепція «природжених ідей» у генеративній граматиці Н.Хомського // Мовознавство. — 1980. — № 5.
* Проблеми адекватності перекладу (у співавт. з О. В. Двухжиловим) // Теорія і практика перекладу. — 1981. — № 6.
* Ідейні аспекти теорій «мовного планування» // Мовознавство. — 1982. — № 4.
* Розвиток досліджень з контрактивної лінгвістики в Угорській Народній Республіці // Мовознавство. — 1983. — № 4.
* Мовна ситуація й мовна політика в США: міфи і реальність (у співавт. з Н. М. Биховець) // Мовознавство. −1984. — № 5.
* Зовнішня мовна політика імперіалістичних держав 70-80-х років // Мовознавство. −1985. — № 3.
* Мовна ситуація і мовна політика Великої Британії // Мовознавство. −1985. — № 5.
* Процеси архаїзації в англійській лексиці (у співавт. з Ю. І. Шевчуком) // Іноземна філологія. — 1985. — Вип. 79.
* Органічність мови як соціолінгвістичний параметр багатомовної ситуації // Мовознавство. — 1987. — № 4.
* Мова етнічної групи в світлі теорії мовної варіативності // Мовознавство. −1988. — № 1.
* Переклик двох національних поезій // Всесвіт. — 1988. — № 10.
* Ukrainian poetry in the Netherlands // Ukraine. — 1988. — No 9.
* Аспекти контрактивної лексикології // Мовознавство. −1989. — № 6.
* Проблеми іншомовної інтерпретації Шевченкового слова // Мовознавство. −1989. — № 3.
* Сучасні проблеми теорії та практики мовного планування // Мовознавство. −1990. — № 4.

Переклади
* Вайнрайх У. Языковые контакты / Переклад з англійської. — К: Вища школа, 1979.
* Рінк ван дер Вельде. Верша / Переклад із фризької // Всесвіт. — 1983. — № 7.
* Ванделоо Й. Небезпека / Переклад з фламандської // Всесвіт. — 1987. — № 10.
* Над озерами білі вітрила (антологія фризької поезії) / Переклад із фризької (у співавт. з А. П. Грузином). — К., 1997.

== Література про вченого ==
* Биховець Н. М. Ю. О. Жлуктенко у спогадах / Н. М. Биховець // Мовознавство. — 2010. — № 4/5. — С. 92-93.
* Жлуктенко Н. З архіву Юрія Жлуктенка / Н. Жлуктенко // Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Іноземна філологія. — 2006. — Вип. 40. — С. 54-56.
* Зорівчак Р. Видатний український мовознавець // Мови європейського культурного ареалу: розвиток і взаємодія. — К., 1995. — С. 7-12.
* Зорівчак Р. П. Жлуктенко Юрій Олексійович // Енциклопедія Сучасної України. — Київ, 2009. — Т. 9. — С. 620.
* [http://www.vsesvit-journal.com/index.php?option=com_content&task=view&id=815&Itemid=41 Зорівчак Р. Україністика в інтелектуальному життєписі професора Юрія Олексійовича Жлуктенка: До 95-річчя з дня народження] // Всесвіт. — 2010. — № 11-12. — С. 251—262.
* Зорівчак Р. П., Чередниченко О. І. Юрій Олексійович Жлуктенко (31.VIII.1915 — 4.11.1990) // Теорія і практика перекладу. — К, 1991. — Вип. 17. — С. 172—179.
* Національна пам'ять у філології: спадщина професора Юрія Олексійовича Жлуктенка: матеріали Всеукр. наук. конф. (Львів, 2—3 жовт. 2015 р.) / [редкол.: Р. П. Зорівчак (голова) та ін.]. — Львів: ЛНУ ім. І. Франка, 2017. — 293 с., VI с. іл. : іл., портр. ; 25 см. — У надзаг.: Львів. нац. ун-т ім. Івана Франка та ін. — Текст укр., англ., ісп., нім., нідерланд. — Бібліогр. в кінці доп. — Імен. покажч.:
с. 277—291. — 300 пр. — ISBN 978-617-10-0372-9
* Пилипчук О. В. Професор Юрій Олексійович Жлуктенко як теоретик контрастивної лінгвістики // Studia Germanica et Romanica. — Донецьк, 2011. — Т. 8. — № 3. — С. 105—113.
* Покажчик праць Ю. О. Жлуктенка / укл. Н. Ю. Жлуктенко // Мови європейського культурного ареалу: розвиток і взаємодія. — К, 1995. — С. 256—269.
* Семчинський С. В. Жлуктенко Юрій Олексійович // Українська мова: Енциклопедія. — К., 2000.
* Чередниченко О. І. У вічності ім'я твоє (замість передмови) / Чередниченко О. І. // Мовні і концептуальні картини світу. — Київ, 2006. — Вип. 17. — С. 3.
* [http://inmo.org.ua/history/famous-workers/yurij-oleksijovich-zhluktenko.html Сторінка Ю. О. Жлуктенка на сайті Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні НАН України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160805091542/http://inmo.org.ua/history/famous-workers/yurij-oleksijovich-zhluktenko.html |date=5 серпня 2016 }}
* У барвах мов: до 100-річчя від дня народження Ю. Жлуктенка (1915—1990) // [http://nplu.org/storage/images/NBV/Kalendar2(2015).pdf Дати і події] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160910001725/http://www.nplu.org/storage/images/NBV/Kalendar2(2015).pdf |date=10 вересня 2016 }}, 2015, друге півріччя: календар знамен. дат № 1 (5) / Нац. парлам. б-ка України. — Київ, 2014. — С. 41–44.
{{Бібліоінформація}}
{{ВП-портали|Україна|Українська мова|Біографії}}

[[Категорія:Українські мовознавці]]
[[Категорія:Українські лексикографи]]
[[Категорія:Українські соціолінгвісти]]
[[Категорія:Дослідники української мови]]
[[Категорія:Науковці Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні]]
[[Категорія:Уродженці Юр'ївського району]]
[[Категорія:Випускники філологічного факультету Київського університету]]
[[Категорія:Доктори філологічних наук]]

title: Юрій Жлуктенко

Народився: 18 (31) серпня 1915 · Олександрівка, · Олександрівська волость, Новомосковський повіт, Катеринославська губернія, Російська імперія

Помер: 4 лютого 1990 (74 роки) · Київ

Країна: радянське

Національність: українець

Діяльність: мовознавець

Alma mater: КДУ імені Т. Шевченка

Галузь: Мовознавство

Науковий ступінь: доктор філологічних наук

Відомі учні: Юрій Шевчук, Богдан Ажнюк

Нагороди: Орден Червоної Зірки · Медаль «За відвагу»


text:
# Мешково (Большереченський район)
Мешково (рос. Мешково) — присілок у Большереченському районі Омської області Російської Федерації.
Муніципальне утворення — Євгащинське сільське поселення. Населення становить 185 осіб.

## Історія
Згідно із законом від 30 липня 2004 року входить до складу муніципального утворення Євгащинське сільське поселення.

## Населення
| 1926 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 560  | ↘238 | ↘185 |

title: Мешково (Большереченський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = присілок
|тип_род         =
|назва           = Мешково
|назва ін.       = Мешково
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Омська область]]
|район           = [[Большереченський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Євгащинське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = 185
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси =
|телефонний код  =
|часовий пояс    =
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        =
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       =
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       =
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       =
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             =
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Омська область
}}
'''Мешково''' ({{lang-ru|Мешково}}) — [[присілок]] у [[Большереченський район|Большереченському районі]] [[Омська область|Омської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Муніципальне утворення — [[Євгащинське сільське поселення]]. Населення становить 185 осіб.

== Історія ==
Згідно із законом від [[30 липня]] [[2004]] року входить до складу муніципального утворення [[Євгащинське сільське поселення]]<ref>[http://docs.cntd.ru/document/943013630 Закон Омской области от 30 июля 2004 года № 548-ОЗ «О границах и статусе муниципальных образований Омской области»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190628031042/http://docs.cntd.ru/document/943013630 |date=28 червня 2019 }} {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==
{{Населення РФ|Мешково (Омская область)}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Большереченський район}}
{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Населені пункти Большереченського району]]

title: присілок Мешково

Суб'єкт Російської Федерації: Омська область

Муніципальний район: Большереченський район

Поселення: Євгащинське сільське поселення

title: Основні дані

Основні дані:
Мапа
· Мешково · Мешково