text:
# Гестринон
Гестринон (продається під торговими марками Dimetrose та Неместран) - це ліки, що використовуються для лікування ендометріозу.  Він також використовується для лікування міоми матки та рясних менструальних кровотеч і розглядався як метод контрацепції.   Гестринон застосовується окремо і не випускається в комбінації з іншими ліками. Він приймається перорально або інтравагінально.
Побічні ефекти гестринону включають порушення менструального циклу, гіпоестрогенію, симптоми вірилізації (акне, себорея, зменшення грудей, посилений ріст волосся, облисіння).    Гестринон має складний механізм дії і характеризується як змішаний гестаген та антипрогестаген, слабкий андроген та анаболічний стероїд, слабкий антигонадотропін, слабкий інгібітор стероїдогенезу та функціональний антиестроген.
Гестринон був введений для медичного застосування в 1986 р. Він широко застосовувався в Європі, але, схоже, він залишається на ринку лише в декількох країнах світу.   Ліки недоступні в США. Через анаболічні ефекти використання гестринону в змаганнях було заборонено Міжнародним олімпійським комітетом.

## Медичне використання
Гестринон схвалений і використовується для лікування ендометріозу. Він вважається подібним за механізмом дії та ефектом з даназолом, який також використовується для лікування ендометріозу, але, як повідомляється, він має менше андрогенних побічних ефектів у порівнянні з даназолом.  Гестринон також застосовувався для зменшення розмірів міоми матки та зменшення менорагій.
Через антигонадотропний ефект та здатність пригнічувати овуляцію, гестринон вивчався як метод гормональної контрацепції у жінок. Дослідження тисяч менструальних циклів виявили, що він ефективний для запобігання вагітності. Не зважаючи на ефективність, частота настання вагітності в найбільшому проведеному дослідженні становила 4,6 випадків вагітності на 100 жінок (які протягом року користувалися гестриноном), що є занадто високим показником, щоб препарат можна було рекомендувати як безпечний метод контрацепції. Ліки також досліджувались як засіб екстренної контрацепції

## Протипокази
Препарат протипоказаний під час вагітності, під час лактації, а також пацієнтам із важкими серцевими, печінковими захворюваннями та хронічним захворюванням нирок. Він також протипоказаний пацієнтам, які мали метаболічні та/або судинні розлади під час минулої терапії естрогенами або гестагенами, або які мають алергію на ліки. Ліки протипоказано дітям.

## Побічні ефекти
Основні побічні ефекти гестринону мають андрогенний та антиестрогенний характер.  Дослідження, в якому жінки приймали орально 2,5 мг двічі на тиждень, показало розвиток себореї у 71%, вугрів у 65%, гіпоплазію молочної залози у 29%, гірсутизм у 9% та випадання волосся на шкірі голови у 9% випадків. В іншому дослідженні частота андрогенних побічних ефектів була приблизно 50%. Повідомлялося про інші андрогенні побічні ефекти: жирну шкіру та волосся, збільшення ваги, погрубішання голосу та збільшення клітора (два останні, а також гірсутизм можуть бути незворотними).
Гестринон пригнічує секрецію гонадотропінів та викликає аменорею або олігоменорею у великої частини жінок. Також виявлено, що рівень циркулюючого естрадіолу знижується на 50%, що може призвести до гіпоестрогенії та супутніх симптомів. Проведене дослідження виявило, що при вживанні 2.5 мг гестринону перорально двічі на тиждень показник аменореї становить від 50 до 58%, тоді як при вживанні перорально 5 мг на добу виявив рівень аменореї 100%.
Встановлено, що вагінальний гестринон викликає менше андрогенних побічних ефектів, ніж пероральний гестринон при рівноцінній ефективності при ендометріозі.  Гестринон показує подібну ефективність до даназолу при лікуванні ендометріозу, але з меншою кількістю побічних ефектів, зокрема андрогенних.

## Фармакологія

### Фармакодинаміка
Механізм дії гестринону складний і багатогранний.   Він виявляє високу спорідненість до рецепторів прогестерону (РП), а також нижчу спорідненість до рецепторів андрогену (РА).  Препарат має змішану гестагенну та антигестагенну активність - тобто він є частковим агоністом прогестеронових рецепторів (селективним модулятором РП) і є слабким агоністом РА (анаболічно-андрогенним стероїдом).   Подібно до даназолу, гестринон діє як слабкий антигонадотропний препарат через активацію РП та РА в гіпофізі, також пригнічує підвищення лютеїнізуючого гормону (ЛГ) та фолікулостимулюючого гормону (ФСГ) в середині менструального циклу, не впливаючи на базальний рівень цих гормонів.  Він інгібує стероїдогенез яєчників і завдяки активації РА в печінці знижує рівень циркулюючого зв'язуючого статеві гормони глобуліну (ЗСГГ), що призводить до підвищення рівня вільного тестостерону.   На до РП та РА, виявлено, що гестринон відносно споріднений до рецепторів естрогену (РЕ). Препарат має функціональну антиестрогенну активність в ендометрії.    На відміну від даназолу, гестринон, схоже, не зв’язується з ЗСГГ або кортикостероїд-зв’язуючим глобуліном (КБГ).
| З'єднання                                                                                | РП      | РА    | РЕ         | ГКР     | МКР     | ЗСГГ | КЗГ |
| --------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- | ------- | ----- | ---------- | ------- | ------- | ---- | --- |
| Норетистерон                                                                                | 155–156 | 43–45 | <0,1       | 2,7–2,8 | 0,2     | ?    | ?   |
| Норгестрієнон                                                                                | 63–65   | 70    | <0,1       | 11      | 1.8     | ?    | ?   |
| Левоноргестрел                                                                                | 170     | 84–87 | <0,1       | 14      | 0,6–0,9 | ?    | ?   |
| Гестринон                                                                                | 75–76   | 83–85 | <0,1, 3–10 | 77      | 3.2     | ?    | ?   |
| Примітки: Значення - відсотки (%). Референтними лігандами (100%) були прогестерон для РП (рец. прогестерону), тестостерон для РА (рец. андрогенів), естрадіол для РЕ (рец. естрогенів), дексаметазон для ГКР (глюкокортикоїдний рец.), альдостерон для МКР (мінералкортикоїдний рец.), дигідротестостерон для ЗСГГ (зв'язуючий статеві гормони глобулін) та кортизол для КЗГ (кортикостероїд-зв'язуючий глобулін). Джерела: |         |       |            |         |         |      |     |

### Фармакокінетика
Гестринон зв’язується з альбуміном у кровотоці. Він метаболізується в печінці переважно шляхом гідроксилювання.  Встановлено, що утворюються 4 гідроксильовані активні метаболіти зі зниженою щодо гестринону активністю. Період напіввиведення становить 27,3 годин. Ліки виводяться із сечею та жовчю.

## Хімічна будова
Гестринон, також відомий як 17α-етиніл-18-метил-19-нор-δ 9,11 -тестостерон, 17α-етиніл-18-метилестра-4,9,11-трієн-17β-ол-3-он або як 13β-етил-18,19-динор-17α-прегна-4,9,11-трієн-20-ін-17β-ол-3-он, є синтетичним стероїдом естрану та похідним тестостерону.  Це, зокерма, похідне норетистерону (17α-етиніл-19-нортестостерон) і є членом підгрупи гонанів (18-метилестрану) 19-нортестостеронового сімейства прогестинів.    Гестринон - це метиловий С18 похідний  норгестрієнону (17α-етиніл-19-нор-δ 9,11 -тестостерон) та δ 9,11 аналог левоноргестрелу (17α-етиніл-18-метил-19-нортестостерон), а також відомий як етилноргестрієнон через те, що він є етиловим С13β варіантом  норгестрієнону.  Це також C17α етиніл і С18 метил похідний анаболічного та андрогенного стероїда (ААС) тренболону.
Андрогенні властивості гестринону більше використовуються у його похідного  тетрагідрогестринону (ТГГ; 17α-етил-18-метил-δ 9,11-19-нортестостерон), що синтетичним стероїдом, який набагато потужніший і як ААС, так і прогестаген  ТГГ був заборонений Управлінням з контролю за продуктами та ліками  у 2003 р.

## Історія
Гестринон був введений для медичного застосування в 1986 р.

## Суспільство та культура

### Назвипрепаратів-дженериків
Гестринон - назва дженерика препарату та його МНН.    Він також відомий під кодовими назвами A-46745 та R-2323 (або RU-2323 ).

### Торгові марки
Гестринон продається або продавався під торговими марками Dimetriose, Dimetrose, Dinone, Gestrin та Nemestran.

### Доступність
Гестринон продається або продавався в Європі, Австралії, Латинській Америці та Південно-Східній Азії  , але не в США .

## Рекомендована література
- Coutinho E, Gonçalves MT, Azadian-Boulanger G, Silva AR (1987). Endometriosis therapy with gestrinone by oral, vaginal or parenteral administration. Contrib Gynecol Obstet. Contributions to Gynecology and Obstetrics. 16: 227—35. doi:10.1159/000414891. ISBN 978-3-8055-4627-0. PMID 3691096.
- Coutinho EM (1990). Therapeutic experience with gestrinone. Prog. Clin. Biol. Res. 323: 233—40. PMID 2406749.

title: Гестринон

wikitext:
{{Лікарський засіб
| Зображення = Gestrinone.svg
| imagename =
| IUPAC_name = * (8''S'',13''S'',14''S'',17''R'')-13-ethyl-17-ethynyl-17-hydroxy-1,2,6,7,8,14,15,16-octahydrocyclopenta[''a'']phenanthren-3-one
| CAS_number = 16320-04-0
| ATC_prefix = G03
| ATC_suffix = XA02
| PubChem = 27812
| DrugBank =  DB11619
| KEGG =  D04317
| tradename = Гестринон, Dimetrose, Неместран, інші
| vaccine_type =
| Способи_введення =
| synonyms =
| chemical_formula =
| C= 21 | H= 24 | O= 2
| Молярна маса = 308.421−1
| Біодоступність   =
| Метаболізм       = [[Печінка]]
| Період напіввиведення = 27.3 годин
| Екскреція         = [[Сеча]] або [[Жовч]]
}}
{{Медпопередження}}
'''Гестринон''' (продається під торговими марками '''Dimetrose''' та '''Неместран''') - це ліки, що використовуються для лікування [[Ендометріоз|ендометріозу]].<ref name="pmid2406749">{{Cite journal|author=Coutinho EM|date=1990|title=Therapeutic experience with gestrinone|journal=Prog. Clin. Biol. Res.|volume=323|pages=233–40|pmid=2406749}}</ref> <ref name="MortonHall1999">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=mqaOMOtk61IC&pg=PA132
|title=Concise Dictionary of Pharmacological Agents: Properties and Synonyms
|last=Dr. Ian Morton
|last2=I.K. Morton
|last3=Judith M. Hall
|date=31 жовтня 1999
|publisher=Springer Science & Business Media
|pages=132–
|isbn=978-0-7514-0499-9
}}</ref> Він також використовується для лікування [[Міома матки|міоми матки]] та рясних менструальних кровотеч і розглядався як метод [[Контрацепція|контрацепції]].<ref name="pmid15589885">{{Cite journal|last=La Marca|first=A.|last2=Giulini S.|last3=Vito G.|last4=Orvieto R.|last5=Volpe A.|last6=Jasonni V.M.|date=December 2004|title=Gestrinone in the treatment of uterine leiomyomata: effects on uterine blood supply|journal=Fertility and Sterility|volume=82|issue=6|pages=1694–6|doi=10.1016/j.fertnstert.2004.08.004|pmid=15589885}}</ref> <ref name="pmid14717620">{{Cite journal|last=Roy|first=SN.|last2=Bhattacharya S.|year=2004|title=Benefits and risks of pharmacological agents used for the treatment of menorrhagia|journal=Drug Safety|volume=27|issue=2|pages=75–90|doi=10.2165/00002018-200427020-00001|pmid=14717620}}</ref> <ref name="ThomasRock2012">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=AFP1CAAAQBAJ&pg=PA228
|title=Modern Approaches to Endometriosis
|last=Eric J. Thomas
|last2=John Rock
|date=6 грудня 2012
|publisher=Springer Science & Business Media
|pages=228, 232, 234
|isbn=978-94-011-3864-2
}}</ref> Гестринон застосовується окремо і не випускається в комбінації з іншими ліками.<ref name="Drugs.com">{{Cite web|url=https://www.drugs.com/international/gestrinone.html|title=Gestrinone|accessdate=15 січня 2021|archive-date=16 червня 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20180616204327/https://www.drugs.com/international/gestrinone.html}}</ref> Він приймається [[Пероральний прийом лікарських засобів|перорально]] або інтравагінально. <ref name="Carp2015">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=Ik8SCAAAQBAJ&pg=PA141
|title=Progestogens in Obstetrics and Gynecology
|last=Howard J.A. Carp
|date=9 квітня 2015
|publisher=Springer
|pages=141–
|isbn=978-3-319-14385-9
|quote=Side effects [of gestrinone] are due to the androgenic and anti-estrogenic effects including, voice changes, hirsutism, and clittoral enlargement.
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=22 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210122124347/https://books.google.com/books?id=Ik8SCAAAQBAJ&pg=PA141
}}</ref>

[[Побічна дія (медицина)|Побічні ефекти]] гестринону включають [[Менструальні розлади|порушення менструального циклу]], гіпоестрогенію, симптоми [[Вірилізація|вірилізації]] ([[акне]], [[себорея]], зменшення грудей, [[Гірсутизм|посилений ріст волосся]], [[Облисіння|облисіння)]]. <ref name="Carp2015"/> <ref name="DesaiPatel2012">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=Y-twBST-240C&pg=PT111
|title=Current Practice in Obstetrics and Gynecology Endometriosis
|last=Pankaj Desai
|last2=Purvi Patel
|date=15 травня 2012
|publisher=JP Medical Ltd
|pages=111–
|isbn=978-93-5025-808-8
|quote=The clinical side effects are dose dependent and similar but less intense than those caused by danazol.12 They include nausea, muscle cramps, and androgenic effects such as weight gain, acne, seborrhea, oily hair/skin, and irreversible voice changes.
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=29 серпня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210829162221/https://books.google.com/books?id=Y-twBST-240C&pg=PT111
}}</ref> <ref name="BlackwellOlive2012">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=pJwxBQAAQBAJ&pg=PP107
|title=Chronic Pelvic Pain: Evaluation and Management
|last=Richard E. Blackwell
|last2=David L. Olive
|date=6 грудня 2012
|publisher=Springer Science & Business Media
|pages=106–107
|isbn=978-1-4612-1752-7
|quote=Side-effects [of gestrinone] include androgenic and antiestrogenic sequelae. Although most side-effects are mild and transient, several, such as voice changes, hirsutism, and clitoral hypertrophy, are potentially irreversible.
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=22 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210122123709/https://books.google.com/books?id=pJwxBQAAQBAJ&pg=PP107
}}</ref> Гестринон має складний механізм дії і характеризується як змішаний гестаген та антипрогестаген, слабкий [[Андрогени|андроген]] та [[Анаболічні стероїди|анаболічний стероїд]], слабкий антигонадотропін, слабкий інгібітор стероїдогенезу та функціональний антиестроген.<ref name="Berek2007">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=P3erI0J8tEQC&pg=PA1167
|title=Berek & Novak's Gynecology
|last=Jonathan S. Berek
|year=2007
|publisher=Lippincott Williams & Wilkins
|pages=1167–
|isbn=978-0-7817-6805-4
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=21 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210121053223/https://books.google.com/books?id=P3erI0J8tEQC&pg=PA1167
}}</ref> <ref name="ThomasRock2012"/> <ref name="FRCOG2015">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=Ik8SCAAAQBAJ&pg=PA141
|title=Progestogens in Obstetrics and Gynecology
|last=Howard J.A. Carp, MB, BS, FRCOG
|date=9 квітня 2015
|publisher=Springer
|pages=141–
|isbn=978-3-319-14385-9
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=22 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210122124347/https://books.google.com/books?id=Ik8SCAAAQBAJ&pg=PA141
}}</ref> <ref name="BromhamBooker1995">{{Cite journal|last=Bromham|first=D. R.|last2=Booker|first2=M. W.|last3=Rose|first3=Gillian|last4=Wardle|first4=P. G.|last5=Newton|first5=J. R.|year=1995|title=A multicentre comparative study of gestrinone and danazol in the treatment of endometriosis|journal=Journal of Obstetrics and Gynaecology|volume=15|issue=3|pages=188–194|doi=10.3109/01443619509015498|issn=0144-3615}}</ref>

Гестринон був введений для медичного застосування в 1986 р.<ref name="AcademicPress1988">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=Plq6RpLymIcC&pg=PA387
|title=Annual Reports in Medicinal Chemistry
|date=1 листопада 1988
|publisher=Academic Press
|pages=387–
|isbn=978-0-08-058367-9
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=30 серпня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210830235241/https://books.google.com/books?id=Plq6RpLymIcC&pg=PA387
}}</ref> Він широко застосовувався в [[Європа|Європі,]] але, схоже, він залишається на ринку лише в декількох країнах світу.<ref name="BlackwellOlive2012"/> <ref name="Index Nominum2000">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=5GpcTQD_L2oC&pg=PA488
|title=Index Nominum 2000: International Drug Directory
|date=January 2000
|publisher=Taylor & Francis
|pages=488, 1288
|isbn=978-3-88763-075-1
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=22 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210122123419/https://books.google.com/books?id=5GpcTQD_L2oC&pg=PA488
}}</ref> <ref name="Drugs.com"/> Ліки недоступні в [[Сполучені Штати Америки|США]].<ref name="LedgerSchlaff2014">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=ON-VBQAAQBAJ&pg=PA57
|title=Chronic Pelvic Pain
|last=William Ledger
|last2=William D. Schlaff
|last3=Thierry G. Vancaillie
|date=11 грудня 2014
|publisher=Cambridge University Press
|pages=57–
|isbn=978-1-316-21414-5
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=21 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210121053218/https://books.google.com/books?id=ON-VBQAAQBAJ&pg=PA57
}}</ref> Через [[Анаболізм|анаболічні]] ефекти використання гестринону в змаганнях було заборонено [[Міжнародний олімпійський комітет|Міжнародним олімпійським комітетом]].<ref>{{Cite web|date=May 2000|url=http://sport-dc.com/medcom/CANADA-LIST.pdf|title=Helping athletes compete drug-free|pages=34|publisher=Canadian Centre for Ethics in Sport|accessdate=2006-06-01|archiveurl=https://web.archive.org/web/20060517045357/http://sport-dc.com/medcom/CANADA-LIST.pdf|archivedate=2006-05-17}}</ref>

== Медичне використання ==
Гестринон схвалений і використовується для лікування [[Ендометріоз|ендометріозу]]. Він вважається подібним за механізмом дії та ефектом з даназолом, який також використовується для лікування ендометріозу, але, як повідомляється, він має менше андрогенних [[Побічна дія (медицина)|побічних ефектів]] у порівнянні з даназолом.<ref name="ShawLuesley2010">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=Ylqqk9-5zUsC&pg=PT2175
|title=Gynaecology: Expert Consult: Online and Print
|last=Robert W. Shaw
|last2=David Luesley
|last3=Ash K. Monga
|date=1 жовтня 2010
|publisher=Elsevier Health Sciences
|pages=2175–
|isbn=978-0-7020-4838-8
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=30 серпня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210830160152/https://books.google.com/books?id=Ylqqk9-5zUsC&pg=PT2175
}}</ref> <ref name="Gupta2011">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=5GiDegG69E0C&pg=PT171
|title=A Comprehensive Textbook of Obstetrics and Gynecology
|last=Sadhana Gupta
|date=14 березня 2011
|publisher=JP Medical Ltd
|pages=171–
|isbn=978-93-5025-112-6
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=31 серпня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210831025118/https://books.google.com/books?id=5GiDegG69E0C&pg=PT171
}}</ref> Гестринон також застосовувався для зменшення розмірів [[Міома матки|міоми матки]] та зменшення менорагій.<ref name="pmid15589885"/> <ref name="pmid14717620"/>

Через [[антигонадотропний]] ефект та здатність пригнічувати [[Овуляція|овуляцію]], гестринон вивчався як метод гормональної [[Контрацепція|контрацепції]] у жінок.<ref name="ThomasRock2012"/> Дослідження тисяч [[Менструальний цикл|менструальних циклів]] виявили, що він ефективний для запобігання [[Вагітність|вагітності]]. Не зважаючи на ефективність, частота настання вагітності в найбільшому проведеному дослідженні становила 4,6 випадків вагітності на 100 жінок (які протягом року користувалися гестриноном), що є занадто високим показником, щоб препарат можна було рекомендувати як безпечний метод контрацепції. Ліки також досліджувались як засіб екстренної контрацепції<ref>{{Cite web|date=October 2006|url=http://www.cecinfo.org/files/ecupdate-9610.rtf|title=Emergency Contraception Update|format=RTF|pages=5|publisher=International Consortium for Emergency Contraception|accessdate=2006-06-01|archiveurl=https://web.archive.org/web/20060620192932/http://www.cecinfo.org/files/ecupdate-9610.rtf|archivedate=2006-06-20}}</ref>

== Протипокази ==
Препарат протипоказаний під [[Вагітність|час вагітності]], під час [[Лактація|лактації]], а також пацієнтам із важкими серцевими, печінковими захворюваннями та [[Хронічна ниркова недостатність|хронічним захворюванням нирок]]. Він також протипоказаний пацієнтам, які мали метаболічні та/або судинні розлади під час минулої терапії естрогенами або гестагенами, або які мають алергію на ліки. Ліки протипоказано дітям.

== Побічні ефекти ==
Основні побічні ефекти гестринону мають [[Андрогени|андрогенний]] та антиестрогенний характер.<ref name="ThomasRock2012"/>  Дослідження, в якому жінки приймали орально 2,5 мг двічі на тиждень, показало розвиток [[Себорейний дерматит|себореї]] у 71%, [[Акне|вугрів]] у 65%, гіпоплазію молочної залози у 29%, [[гірсутизм]] у 9% та випадання волосся на шкірі голови у 9% випадків. В іншому дослідженні частота андрогенних побічних ефектів була приблизно 50%. Повідомлялося про інші андрогенні побічні ефекти: жирну шкіру та волосся, збільшення ваги, [[Хриплий голос|погрубішання голосу]] та [[Кліторомегалія|збільшення клітора]] (два останні, а також гірсутизм можуть бути незворотними).<ref name="Carp2015"/> <ref name="DesaiPatel2012"/> <ref name="BlackwellOlive2012"/>

Гестринон пригнічує [[Секреція|секрецію]] гонадотропінів та викликає [[Аменорея|аменорею]] або олігоменорею у великої частини жінок.<ref name="ThomasRock2012"/> Також виявлено, що рівень циркулюючого [[Естрадіол|естрадіолу]] знижується на 50%, що може призвести до гіпоестрогенії та супутніх [[Симптом|симптомів]].<ref name="BlackwellOlive2012"/> Проведене дослідження виявило, що при вживанні 2.5 мг гестринону перорально двічі на тиждень показник аменореї становить від 50 до 58%, тоді як при вживанні перорально 5 мг на добу виявив рівень аменореї 100%.

Встановлено, що вагінальний гестринон викликає менше андрогенних побічних ефектів, ніж пероральний гестринон при рівноцінній ефективності при ендометріозі. <ref name="ThomasRock2012"/> Гестринон показує подібну ефективність до даназолу при лікуванні ендометріозу, але з меншою кількістю побічних ефектів, зокрема андрогенних. <ref name="ShawLuesley2010"/> <ref name="Gupta2011"/>

== Фармакологія ==

=== Фармакодинаміка ===
Механізм дії гестринону складний і багатогранний. <ref name="ThomasRock2012"/> <ref name="ShawLuesley2010"/> Він виявляє високу [[Ліганд (біохімія)|спорідненість]] до [[PGR|рецепторів прогестерону]] (РП), а також нижчу спорідненість до [[Андрогенний рецептор|рецепторів андрогену]] (РА).  Препарат має змішану гестагенну та [[Антигестагени|антигестагенну]] активність - тобто він є частковим агоністом прогестеронових рецепторів (селективним модулятором РП) і є слабким [[Агоніст|агоністом]] РА ([[Анаболічні стероїди|анаболічно-андрогенним стероїдом]]).<ref name="Berek2007"/>  <ref name="FRCOG2015"/> <ref name="BromhamBooker1995"/> Подібно до даназолу, гестринон діє як слабкий антигонадотропний препарат через активацію РП та РА в [[Гіпофіз|гіпофізі]], також пригнічує підвищення [[Лютеїнізуючий гормон|лютеїнізуючого гормону]] (ЛГ) та [[Фолікулостимулювальний гормон|фолікулостимулюючого гормону]] (ФСГ) в середині [[Менструальний цикл|менструального циклу,]] не впливаючи на базальний рівень цих гормонів.  Він інгібує [[Стероїди|стероїдогенез]] [[Яєчник|яєчників]] і завдяки активації РА в [[Печінка|печінці]] знижує рівень циркулюючого зв'язуючого статеві гормони [[SHBG|глобуліну]] (ЗСГГ), що призводить до підвищення рівня вільного [[Тестостерон|тестостерону]].  <ref name="ArakawaMitsuma1989">{{Cite journal|last=Arakawa|first=Satoko|last2=Mitsuma|first2=Mizue|last3=Iyo|first3=Masato|last4=Ohkawa|first4=Ryoichi|last5=Kambegawa|first5=Akira|last6=Okinaga|first6=Shoichi|last7=Arai|first7=Kiyoshi|year=1989|title=Inhibition of Rat Ovarian 3.BETA.-Hydroxysteroid Dehydrogenase (3.BETA.-HSD), 17.ALPHA.-Hydroxylase and 17, 20 Lyase by Progestins and Danazol.|journal=Endocrinologia Japonica|volume=36|issue=3|pages=387–394|doi=10.1507/endocrj1954.36.387|issn=0013-7219|pmid=2583058|doi-access=free}}</ref> На до РП та РА, виявлено, що гестринон відносно споріднений до [[Естрогенові рецептори|рецепторів естрогену]] (РЕ).<ref name="pmid3490730">{{Cite journal|author=Tamaya T, Fujimoto J, Watanabe Y, Arahori K, Okada H|year=1986|title=Gestrinone (R2323) binding to steroid receptors in human uterine endometrial cytosol|journal=Acta Obstet Gynecol Scand|volume=65|issue=5|pages=439–41|doi=10.3109/00016348609157380|pmid=3490730}}</ref> Препарат має функціональну антиестрогенну активність в [[Ендометрій|ендометрії]].    На відміну від даназолу, гестринон, схоже, не зв’язується з ЗСГГ або [[SERPINA6|кортикостероїд-зв’язуючим глобуліном]] (КБГ).
{| class="wikitable mw-collapsible mw-collapsed" style="text-align:left; margin-left:auto; margin-right:auto; border:none;"
|+ class="nowrap" |Відносна спорідненість (%) гестринону та суміжних стероїдів
! З'єднання
! [[PGR|РП]]
! [[Андрогенний рецептор|РА]]
! [[Естрогенові рецептори|РЕ]]
! [[Глюкокортикоїдний рецептор|ГКР]]
! [[NR3C2|МКР]]
! [[SHBG|ЗСГГ]]
! [[SERPINA6|КЗГ]]
|-
| [[Норетистерон]]
| 155–156
| 43–45
| <0,1
| 2,7–2,8
| 0,2
| ?
| ?
|-
| [[Норгестрієнон]]
| 63–65
| 70
| <0,1
| 11
| 1.8
| ?
| ?
|-
| [[Левоноргестрел]]
| 170
| 84–87
| <0,1
| 14
| 0,6–0,9
| ?
| ?
|-
| Гестринон
| 75–76
| 83–85
| <0,1, 3–10
| 77
| 3.2
| ?
| ?
|- class="sortbottom"
| colspan="8" style="width: 1px; background-color:#eaecf0; text-align: center;" | '''Примітки:''' Значення - відсотки (%). Референтними [[Ліганд (біохімія)|лігандами]] (100%) були [[прогестерон]] для РП (рец. прогестерону), [[тестостерон]] для РА (рец. андрогенів), [[естрадіол]] для РЕ (рец. естрогенів), [[дексаметазон]] для ГКР (глюкокортикоїдний рец.), [[альдостерон]] для МКР (мінералкортикоїдний рец.), дигідротестостерон для ЗСГГ (зв'язуючий статеві гормони глобулін) та [[кортизол]] для КЗГ (кортикостероїд-зв'язуючий глобулін). '''Джерела:''' <ref name="pmid7382482">{{Cite journal|author=Delettré J, Mornon JP, Lepicard G, Ojasoo T, Raynaud JP|date=January 1980|title=Steroid flexibility and receptor specificity|journal=J. Steroid Biochem.|volume=13|issue=1|pages=45–59|doi=10.1016/0022-4731(80)90112-0|pmid=7382482}}</ref> <ref name="pmid7421203">{{Cite journal|author=Raynaud JP, Bouton MM, Moguilewsky M, Ojasoo T, Philibert D, Beck G, Labrie F, Mornon JP|date=January 1980|title=Steroid hormone receptors and pharmacology|journal=J. Steroid Biochem.|volume=12|pages=143–57|doi=10.1016/0022-4731(80)90264-2|pmid=7421203}}</ref> <ref name="pmid8136304">{{Cite journal|author=Ojasoo T, Raynaud JP, Doé JC|date=January 1994|title=Affiliations among steroid receptors as revealed by multivariate analysis of steroid binding data|url=https://archive.org/details/sim_journal-of-steroid-biochemistry-and-molecular-biology_1994-01_48_1/page/31|journal=J. Steroid Biochem. Mol. Biol.|volume=48|issue=1|pages=31–46|doi=10.1016/0960-0760(94)90248-8|pmid=8136304}}</ref> <ref name="RaynaudOjasoo1979">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=bhAlBQAAQBAJ&pg=PA169
|title=Drug Design
|last=Raynaud
|first=J.P.
|last2=Ojasoo
|first2=T.
|last3=Bouton
|first3=M.M.
|last4=Philibert
|first4=D.
|year=1979
|pages=169–214
|doi=10.1016/B978-0-12-060308-4.50010-X
|isbn=9780120603084
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=4 червня 2020
|archive-url=https://web.archive.org/web/20200604224240/https://books.google.com/books?id=bhAlBQAAQBAJ&pg=PA169
}}</ref>
|}

=== Фармакокінетика ===
Гестринон зв’язується з [[Альбумін|альбуміном]] у кровотоці.<ref name="ThomasRock2012"/> Він [[Обмін речовин|метаболізується]] в [[Печінка|печінці]] переважно шляхом [[гідроксилювання]].  Встановлено, що утворюються 4 гідроксильовані активні метаболіти зі зниженою щодо гестринону активністю. [[Час біологічного напіврозпаду|Період напіввиведення]] становить 27,3 годин. Ліки [[Виділення|виводяться]] із [[Сеча|сечею]] та [[Жовч|жовчю]].

== [[Хімічна будова]] ==
Гестринон, також відомий як 17α-етиніл-18-метил-19-нор-δ 9,11 -тестостерон, 17α-етиніл-18-метилестра-4,9,11-трієн-17β-ол-3-он або як 13β-етил-18,19-динор-17α-прегна-4,9,11-трієн-20-ін-17β-ол-3-он, є [[Органічні сполуки|синтетичним]] [[Стероїди|стероїдом]] естрану та похідним [[Тестостерон|тестостерону]].<ref name="Elks2014">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=0vXTBwAAQBAJ&pg=PA595
|title=The Dictionary of Drugs: Chemical Data: Chemical Data, Structures and Bibliographies
|last=J. Elks
|date=14 листопада 2014
|publisher=Springer
|pages=595–
|isbn=978-1-4757-2085-3
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=20 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210120235837/https://books.google.com/books?id=0vXTBwAAQBAJ&pg=PA595
}}</ref> <ref name="Index Nominum2000"/> Це, зокерма, похідне норетистерону (17α-етиніл-19-нортестостерон) і є членом підгрупи гонанів (18-метилестрану) 19-нортестостеронового сімейства прогестинів.<ref name="CarrellPeterson2010">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=lcBEheiufVcC&pg=PA200
|title=Reproductive Endocrinology and Infertility: Integrating Modern Clinical and Laboratory Practice
|last=Douglas T. Carrell
|last2=C. Matthew Peterson
|date=23 березня 2010
|publisher=Springer Science & Business Media
|pages=200–
|isbn=978-1-4419-1436-1
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=20 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210120235833/https://books.google.com/books?id=lcBEheiufVcC&pg=PA200
}}</ref> <ref name="Berek2007"/> <ref name="BlandIII2009">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=1u4x_iGiHNEC&pg=PA93
|title=The Breast: Comprehensive Management of Benign and Malignant Diseases
|last=Kirby I. Bland
|last2=Edward M. Copeland III
|date=9 вересня 2009
|publisher=Elsevier Health Sciences
|pages=93–
|isbn=978-1-4377-1121-9
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=22 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210122124127/https://books.google.com/books?id=1u4x_iGiHNEC&pg=PA93
}}</ref> <ref name="Lachelin2013">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=RaHpAgAAQBAJ&pg=PA109
|title=Introduction to Clinical Reproductive Endocrinology
|last=Gillian C. L. Lachelin
|date=11 вересня 2013
|publisher=Elsevier Science
|pages=109–
|isbn=978-1-4831-9380-9
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=22 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210122123741/https://books.google.com/books?id=RaHpAgAAQBAJ&pg=PA109
}}</ref> Гестринон - це [[Метильна група|метиловий]] С18 похідний  норгестрієнону (17α-етиніл-19-нор-δ 9,11 -тестостерон) та δ 9,11 аналог левоноргестрелу (17α-етиніл-18-метил-19-нортестостерон), а також відомий як етилноргестрієнон через те, що він є [[Етильна група|етиловим]] С13β варіантом  норгестрієнону.<ref name="BlackwellOlive2012"/> <ref name="GomelBrill2010">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=C4TOBQAAQBAJ&pg=PA90
|title=Reconstructive and Reproductive Surgery in Gynecology
|last=Victor Gomel
|last2=Andrew Brill
|date=27 вересня 2010
|publisher=CRC Press
|pages=90–
|isbn=978-1-84184-757-3
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=29 серпня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210829160551/https://books.google.com/books?id=C4TOBQAAQBAJ&pg=PA90
}}</ref> Це також C17α етиніл і С18 метил похідний анаболічного та андрогенного стероїда (ААС) [[Тренболон|тренболону]].<ref name="ThiemeHemmersbach2009">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=R-hIC-caIn8C&pg=PA160
|title=Doping in Sports
|last=Detlef Thieme
|last2=Peter Hemmersbach
|date=18 грудня 2009
|publisher=Springer Science & Business Media
|pages=160–162
|isbn=978-3-540-79088-4
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=31 серпня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210831151818/https://books.google.com/books?id=R-hIC-caIn8C&pg=PA160
}}</ref> <ref name="Litwack2012">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=tX9GwWPsMbQC&pg=PA321
|title=Biochemical Actions of Hormones
|last=Gerald Litwack
|date=2 грудня 2012
|publisher=Elsevier
|pages=321–
|isbn=978-0-323-15344-7
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=21 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210121053240/https://books.google.com/books?id=tX9GwWPsMbQC&pg=PA321
}}</ref>

Андрогенні властивості гестринону більше використовуються у його похідного  тетрагідрогестринону (ТГГ; 17α-етил-18-метил-δ 9,11-19-нортестостерон), що [[Конструкторський наркотик|синтетичним стероїдом,]] який набагато потужніший і як ААС, так і прогестаген <ref name="DeathMcGrath2004">{{Cite journal|last=Death|first=Alison K.|last2=McGrath|first2=Kristine C. Y.|last3=Kazlauskas|first3=Rymantas|last4=Handelsman|first4=David J.|year=2004|title=Tetrahydrogestrinone Is a Potent Androgen and Progestin|journal=The Journal of Clinical Endocrinology & Metabolism|volume=89|issue=5|pages=2498–2500|doi=10.1210/jc.2004-0033|issn=0021-972X|pmid=15126583|doi-access=free}}</ref> ТГГ був заборонений Управлінням з [[Управління з продовольства і медикаментів США|контролю]] за [[Управління з продовольства і медикаментів США|продуктами та ліками]]  у 2003 р.<ref name="Hollinger2007">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=qfrLBQAAQBAJ&pg=PA235
|title=Introduction to Pharmacology, Third Edition
|last=Mannfred A. Hollinger
|date=19 жовтня 2007
|publisher=CRC Press
|pages=235–
|isbn=978-1-4200-4742-4
|accessdate=15 січня 2021
|archive-date=22 січня 2021
|archive-url=https://web.archive.org/web/20210122123738/https://books.google.com/books?id=qfrLBQAAQBAJ&pg=PA235
}}</ref>

== Історія ==
Гестринон був введений для медичного застосування в 1986 р.<ref name="AcademicPress1988"/>

== Суспільство та культура ==

=== Назви [[Дженерик|препаратів-дженериків]] ===
''Гестринон'' - назва дженерика препарату та його [[Міжнародна непатентована назва|МНН]].<ref name="Elks2014"/> <ref name="Index Nominum2000"/> <ref name="MortonHall1999"/> <ref name="Drugs.com"/> Він також відомий під кодовими назвами ''A-46745'' та ''R-2323'' (або ''RU-2323'' ).

=== Торгові марки ===
Гестринон продається або продавався під торговими марками Dimetriose, Dimetrose, Dinone, Gestrin та Nemestran.<ref name="Elks2014"/> <ref name="Index Nominum2000"/> <ref name="Drugs.com"/>

=== Доступність ===
Гестринон продається або продавався в [[Європа|Європі]], [[Австралія|Австралії]], [[Латинська Америка|Латинській Америці]] та [[Південно-Східна Азія|Південно-Східній Азії]] <ref name="Index Nominum2000"/> <ref name="Drugs.com"/>, але не в [[Сполучені Штати Америки|США]] . <ref name="LedgerSchlaff2014"/>

== Список літератури ==
{{Reflist}}

== Рекомендована література ==

* {{Cite journal|author=Coutinho E, Gonçalves MT, Azadian-Boulanger G, Silva AR|date=1987|title=Endometriosis therapy with gestrinone by oral, vaginal or parenteral administration|journal=Contrib Gynecol Obstet|series=Contributions to Gynecology and Obstetrics|volume=16|pages=227–35|doi=10.1159/000414891|isbn=978-3-8055-4627-0|pmid=3691096}}
* {{Cite journal|author=Coutinho EM|date=1990|title=Therapeutic experience with gestrinone|journal=Prog. Clin. Biol. Res.|volume=323|pages=233–40|pmid=2406749}}
{{ВП-портали|Біологія|Медицина|Хімія}}
[[Категорія:Третинні спирти]]
[[Категорія:Прогестагени]]
[[Категорія:Спирти]]
[[Категорія:Кетони]]
[[Категорія:Алкіни]]

Торгівельне · найменування: Гестринон, Dimetrose, Неместран, інші

Метаболізм: Печінка

Період напіввиведення: 27.3 годин

Екскреція: Сеча або Жовч


text:
# Бенвенуто Челліні
Бенвенуто Челліні (італ. Benvenuto Cellini, 3 листопада 1500, Флоренція — 13 лютого 1571, Флоренція) — італійський скульптор, ювелір, живописець, воїн та музикант епохи Ренесансу. Звертався до медальєрного мистецтва.

## Біографія

### Юнацькі роки
Бенвенуто Челліні, син архітектора та музиканта Джованні Челліні та його дружини, пані Марії Елізабетти ді Стефано Граначчі, народився 3 листопада 1500 року на 21 році їхнього подружнього життя.
Його батько працював на Медічі та у власній майстерні виготовляв музичні інструменти. На думку батька Бенвенуто мав також стати музикою, але вже у 14 років наважився піти проти волі батька та присвятити себе та своє життя ювелірній справі.
Великих зусиль коштувало Бенвенуто, щоб батько дав згоду та віддав його на навчання до майстерні Мікеланджело да Вівіано. Сплинуло дуже мало часу, і батько змінив своє рішення та забрав його з майстерні, після чого Бенвенуто втік до майстерні Антоніо ді Сандро, де відразу хлопець зробив великий ривок у навчанні та вдало почав власну творчість. У 1516 році Челліні мусив покинути Флоренцію на півроку через участь у бійці, котру він сам влаштував у маестро Франческо Касторо у Сієні. За помилуванням Джуліо де Медичі (котрий пізніше став Папою Климентом VII) йому було дозволено повернутися до Флоренції. Трохи пізніше Челліні працював у Болоньї у маестро Ерколє, потім у майстра мініатюр Сципіо Кавалетті. Після цього він повернувся до Флоренції, яку згодом знов покинув через сварку з братом та поїхав у Пізу, де цілий рік працював над золотими та срібними виробами, під керівництвом майстра Уллів'єрі делла Кйостра. Здобувши цей неоціненний досвід у мандрах, Челліні знов повернувся до Флоренції.

### Перше прибуття до Рима
Заняття музикою, котрою Челліні займався лише з примусу батька, набридали йому все більше і більше, що спричинило сварку із батьком, наслідком якої була втеча Бенвенуто із батьківського дому та Флоренції. Він поїхав у Рим, де влаштувався у майстерню до Фіренцуоли ді Ломбардіо. Але на прохання батька він через два роки повернувся додому та знову зайнявся музикою. Сварки із колегами ставали все жорсткішими, через що Челліні однієї ночі перевдягнувся у монаха та знов покинув місто.
Він подався до Рима приблизно у листопаді 1523 року, де на цей час Джуліо де Медічі став Папою Климентом VII.
Челліні було замовлено «велику чашу для води», яку створив у міланській майстерні художник Джанфранческо Пенні для єпископа з міста Саламанка. Але виконанню цього замовлення стала на перешкоді зустріч Челліні із батьком, що закінчилась черговою сваркою. Через затягнення закінчення роботи Папа настільки розлютився, що відмовився від сплати гонорару, обговореного із Челліні. Після цього Челліні вирішив, що є власником виконаної ним роботи, і він мусив захищати її зі зброєю, коли по неї прийшли посланці від Папи. Скандал із самим папою зробив Челліні відомим у римському суспільстві. Замовлення, які стали надходити постійно, дали йому змогу відкрити власну майстерню. Окрім ювелірної справи, він почав виготовляти печатки.
На цей період припадає зустріч Челліні із Порціо Кіджі, якого він дуже поважав та завдяки замовленням якого мав змогу відкрити власну майстерню. У будинку Кіджі (зараз Вілла Фарнезіна) Бенвенуто мав змогу вивчати фрески Рафаеля, які мали могутній вплив на подальший розвиток митця.
Чума, що у 1525 році змушувала мешканців Риму покидати свої домівки, торкнулася і Челліні. Він скуповував за безцінь у баварців, що працювали на полях, античні медальйони та коштовне каміння, котрі ті знаходили під час роботи. Метою купівель була майбутня спекуляція, перепродаж за більшу ціну при поверненні до Рима кардиналам, поціновувачам античного мистецтва.

### Облога і руйнація Рима (Sacco di Roma)
Під час облоги Рима у 1527 році Челліні, як палкий підданий Медичі, взяв участь у обороні Риму. Добра військова підготовка дала йому змогу проявити себе непоганим вояком, що підняло його авторитет в очах Папи. За наказом Папи і без вагань Челліні знищив (перелив вироби у злитки золота) декілька ювелірних виробів, що разом важили близько 200 фунтів золота, для того, щоб вони не потрапили до рук загарбників. Але вберегти Рим від пограбування і руйнацій не вдалося.
Після закінчення окупації, капітан Челліні повернувся до Флоренції, щоб потім подорожувати до Мантуї та зустрітися там ненадовго із відомим міланським золотих справ майстром Нікколо. Через чотири місяці Челліні повернувся до Флоренції, котра щойно оговталась від чуми. Із родичів живими там лишились лише брат та молодша сестра. Любов до єдиних родичів, яким пощастило вижити, змусила Челліні на деякий час затриматись у місті та зібрати гроші від продажу коштовностей для їх утримання.
На замовлення Джироламо Маццеті він працював над золотим медальйоном, що кріпився до капелюха. На горельєфі медальйона було зображено, як Геркулес голіруч вбиває лева. Ця робота отримала схвальні відгуки геніального Мікеланджело Буонарроті. Завдяки доброму відгуку вже тоді «божественного» скульптора-митця, популярність Челліні надзвичайно зросла та він став отримувати важливі замовлення та братися за найскладніші роботи. Трохи пізніше створений медальйон для Федеріко Джинорі надалі перейшов у володіння Франциска І із Франції і сприяв запрошенню Челліні до французького двору.

### Папа Павло ІІІ
Папа Климент VII помер у 1534 році. Його наступником став Папа Павло ІІІ із дому Фарнезе. Скориставшись нагодою, Челліні вбив Помпео де Капітанеіса, що був ініціатором його переслідувань. Замість штрафу Папа видав йому листа на отримання Челліні волі. За таку доброзичливість Челліні старанно працював над створенням печатки для Папи. Сім'я загиблого Помпео шукала приводу помститися, та не знайшла підтримки володаря міста. Загроза вбивства примусила Челліні тікати до Флоренції.
Поновлений лист Папи зробив повернення Челліні до Рима можливим. Однієї ночі на нього намагалися скоїти замах, і від страти врятував його лише лист Папи. За цим випадком прийшла хвороба, від якої помирало дуже багато людей. До Челліні вже навіть дійшли сонети, створені на його смерть. Але виживши, митець сприйняв це зцілення за диво. Для повного одужання він поїхав до своєї сестри.
Усього на рахунку Челліні було три вбивства. За своє життя він стояв багато разів перед судом. Одного разу його було засуджено до страти. Окрім тілесних пошкоджень, мав також багато звинувачень за крадіжки та заборонені сексуальні практики.

### Перша поїздка до Франції
У 1535 велика подорож через Падую, Венецію, міста Швейцарії, а звідти до міста Ліон, дорога привела Бенвенуто Челліні до Парижа. Але ця подорож не принесла довгоочікуваного результату. Зустріч із королем не відбулася і Челліні був змушений повернутися назад. Прибувши до Рима Челліні відкрив власну майстерню, де на нього працювало вже дванадцять чоловік.

### Ув'язнення
У Римі, на підставі чуток, які швидко поширювались завдяки його ворогові, Бенвенуто було заарештовано. Обвинувачення було висунуто на підставі крадіжки дорогоцінних каменів, до яких Челліні було допущено зі згоди Папи. Два довгих роки митець мусив конати у жахливій в'язниці, а спроба втечі ще більше погіршила ситуацію. Одного разу була навіть спроба вбивства Челліні. В ті часи метод вбивства діамантом був дуже поширеним: камінь розбивали на дрібні шматки та додавали до їжі, внаслідок чого, завдяки будові каменя, дрібні шматочки застрягали глибоко у горлі. Жертва помирала довго та у великих стражданнях. Від такої загибелі Челліні врятувала жадібність людини, котрій доручили віднести їжу. Той вкрав діамант, а розтрощив фальшивий, чим мимоволі врятував життя ув'язненому.
Вперше після інтервенції кардинала Феррари Іпполіто д'Есте, Челліні знов отримав свободу. Після цього він отримав запрошення до французького двору від Франциска І. 22 вересня Челліні прибув до Франції вже вдруге.

### Друга поїздка до Франції
Перша зустріч із королем пройшла у замку Фонтенбло, де король виказав Челліні свої погляди на мистецтво та побажання щодо майбутніх замовлень. Але дуже скоро почало відчуватися незадоволення, викликане мізерною, на думку Бенвенуто, платнею, порівняно із замовленнями, виконання яких вимагав король. Так, одного дня, Челліні вирішив втекти до Єрусалиму. Зібравшись рано вранці він вирушив у дальню подорож, яка скінчилась вже дуже скоро, коли люди короля його схопили та відвезли до палацу. Раптом, втеча стала для Челліні успіхом, бо король зробив замовлення та надав матеріали для дванадцяти срібних статуй. Як майстерню він отримав невеликий палац неподалік від Лувра.
Якось король відвідав майстерню Челліні. Твори майстра полонили володаря і той висловив свою подяку. Трохи пізніше Челліні представив заготовку золотої сільнички, яка так припала до душі правителю, що він не мав змоги відірвати від неї очей. За милості короля було створено ще багато коштовних робіт. Та за короткий проміжок часу Челліні також встиг отримати дуже впливових ворогів, серед яких була і фаворитка короля мадам д'Етамп.

### Повернення до Італії
Влітку 1545 року Челліні вирішив повернутися до Італії. Прибувши до Флоренції наприкінці червня, він зустрівся із Козімо Медічі, який запропонував йому роботу у своїй майстерні. Запропоноване виконання скульптури Персея із головою медузи змусило Челліні зробити самому собі та своїм натхненникам Мікеланджело та Донателло виклик. Ці думки захопили його настільки, що він вирішив прийняти замовлення.
У той час Франциск І дуже засмутився від'їздом митця та звинуватив його у невдячності, відмовивши йому у поверненні до Франції.
У 1545 році герцог подарував Челліні будинок у Флоренції, де він жив до кінця свого життя та у садку якого працював над створенням свого Персея. Через постійні труднощі та перешкоди закінчення роботи затягнулось аж на вісім років. Крім того, за цей проміжок часу Челліні виконав ще багато робіт із золота, які він передавав до герцогського двору. Впродовж усієї своєї творчої діяльності Челліні відчував себе понад усе золотих справ майстром, а вже потім — скульптором.

### Останні роки
Постійні сварки та незадоволення, життєві розчарування та депресії зробили відбиток на почуттях Бенвенуто; 1558 року він постригся у монахи.
Але вже у 1560 році він відмовляється від сану та одружується із власною домогосподаркою П'єрою ді Сальвадоре Паріджі. Ще до шлюбу вона народила Челліні сина, який помер у 1559 році.
Незважаючи на подружнє життя та захоплення Челліні впродовж всього життя жінками, у його бік лунали закиди щодо гомосексуальності. Також історія мистецтв проглядає сполученість мови форм його скульптур із гомосексуальністю. Його було багато разів звинувачено у садомазохізмі.
У 23-річному віці Челліні було звинувачено за садомазохістські відношення із хлопцем на ім'я Доменіко ді сер Джуліано да Ріпа. Але покарання не було винесено, можливо, через молодість Бенвенуто. Він стояв перед судом у Парижі, але вимоги позивача на покарання не були задоволені.
У 1556 році позов зробила мати його учня Фернандо ді Джованні ді Монтепульчано, котрий був його моделлю при створенні Персея. Позов було висунуто на підставі мазохізму. Челліні мусив виплатити п'ятдесят скуді золотом та був засуджений на чотири роки. Покарання було полегшене через особисте прохання герцога Тоскани Медичі.
Помер Бенвенуто Челліні 13 лютого 1571 року у Флоренції.
- Міст Понте Векйо з монументом на честь Б.Челліні, Флоренція
- Погруддя Б.Челліні
- Персей (Бенвенуто Челліні)
- Медаль на честь папи римського Климента VII роботи Б.Челліні

## Творчість

### «La Vita»
Книга «Життєпис Бенвенуто, сина маестро Джованні Челліні, флорентійця, написана ним самим у Флоренції», є однією із найвизначніших пам'яток літератури XVI століття. Бенвенуто Челліні почав писати автобіографію у 1558 році, однак більша частина рукопису написана рукою 14-річного хлопця, секретаря Челліні, та ще декілька сторінок виконано іншою рукою. Хроніка життєвого шляху доведена до 1562 року. У XVIII столітті, після багатьох пригод, рукопис зник. У 1805 році його було знайдено в одному із книжкових магазинів у Флоренції та передано до бібліотеки Лауренціана, де він зберігається дотепер. Перше друковане видання з'явилось у Неаполі в 1728 році.
Життя Бенвенуто Челліні описано в літературному жанрі, який можна назвати популярним, у цьому й полягає відмінність від таких творів, як «Сповідь блаженного Августина» або «Сповідь Руссо». На сторінках цієї книги Бенвенуто Челліні не виказував жодних нових ідей; він дуже відкрито розповідав про свої пригоди, думки та почуття, що не характерно для жанру автобіографії того часу, приховавши низку неприємних ситуацій або подавши себе у вигідному світлі. Книга написана живою розмовною мовою (на тосканському діалекті), котра дуже переконливо передає думки та хвилювання самовпевненої, але нещасної людини у бурхливу добу XVI століття.

### Збережені роботи
Сучасники високо цінували Челліні як ремісника, стосовно ж його художньої майстерності думки розділились; однак, попри це, саме йому доручили представляти скульпторів на церемонії поховання Мікеланджело. Бенедетто Варкі і Джорджо Вазарі казали багато гарних речей щодо його таланту ювеліра. Вазарі, наприклад, писав, що Челліні — неперевершений майстер медальєрного мистецтва, який перевершив навіть давніх, та великий ювелір свого часу, а також геніальний скульптор. Із створених ним витворів ювелірного мистецтва небагато збереглося: сільничка Франциска І (1540—1543, Відень, художньо-історичний музей), медалі та монети, створені для Папи Климента VII та Алессандро Медічі, а також ескізи декоративної застібки для одягу Климента VII.
Місце Челліні в історії мистецтв визначається перш за все його скульптурними роботами. Його творчість вплинула на розвиток маньєризму. Найбільш значущим його творінням, створеним під час перебування у Франції, є бронзовий рельєф Німфа Фонтенбло (до 1545 року, Лувр). Із збережених витворів, створених ним після прибуття до Флоренції: Персей (1545—1553, Флоренція, Лоджія Ланчі), статуетка хорта (1545—1546, Флоренція, Барджелло), бюст Козімо Медічі (1545—1548, там само), Ганімед (1548—1550), Аполлон і Гіацинт, Нарцис (усе у Флоренції), бюст Біндо Альтовіті(Музей Гарднер, Бостон, США), Розп'яття (зак. 1562, Ескоріаль).

### Скульптура. Персей
Докладніше Персей
Без сумніву Челліні можна вважати найвидатнішим золотих справ майстром епохи Відродження, але також свій внесок він зробив і в скульптуру. Головне місце займає скульптурна група «Персей, що тримає голову Медузи», робота, виконана на замовлення Козімо І Медічі, яка зараз знаходиться у Лоджії Ланчі у Флоренції. Працюючи над Персеєм, Челліні спробував досягти рівня майстерності свого вчителя Мікеланджело. Під час довгої та важкої праці Бенвенуто довелось подолати багато труднощів, в нього почалась сильна гарячка, внаслідок якої він практично не міг самостійно рухатись. Спочатку він довірив закінчити роботу своїм учням, котрі, через складнощі виконання, трохи не спотворили усю скульптуру.
До 1996 року скульптура, знаходячись просто неба, постійно була під впливом зовнішнього середовища протягом сторіч, внаслідок чого була сильно пошкоджена. Наприкінці 1990-х рр. Персея забрали з Лоджії та перенесли до приміщення музею Уфіцці для чистки та реставрації. Цей процес затягнувся на роки, і скульптура повернулася на своє місце лише у червні 2000 року.
Серед інших робіт, що зробили автора відомим ще за життя, був Марс для фонтана у Фонтенбло та бронзові двері, монети, викарбувані для папи римського та флорентійських правителів, срібний Юпітер у натуральний розмір, а також бронзове погруддя банкіра Біндо Альтовіті.

### Золоті вироби
До збережених дотепер робіт належить медальйон Климента VII, що є символом миру між християнськими правителями (1530). На медальйоні зображено бюст Папи, він був підписаний іменем самого автора. Також зберігся підписаний медальйон із портретом Франциска, медаль Кардинала П'єтро Бембо, а також неперевершена золота сільничка (відома як Сальєра), зроблена для Франциска І. Цей артефакт — 26-и сантиметрова у висоту фігура, красою якої захоплювались як у ті часи, так і сьогодні. Фігура зображує голих бога та жінку, що сидять один навпроти одного із перехрещеними ногами, символізуючи Землю.
Сільничка Сальєра (La Saliera) була вкрадена із віденського музею історії мистецтв у 2003 році. Після викрадення злочинці зв'язались із поліцією та вели переговори про повернення шедевру за викуп. Але домовитися так і не вдалося. В обмін на сільничку викрадачі хотіли отримати 10 млн євро (експерти оцінюють справжню вартість у 50 млн євро).
Через два роки поліції знов вдалося встановити контакт із викрадачами сільнички. Переговори щодо повернення шедевру ювелірного мистецтва було поновлено у жовтні 2005 року. Як доказ, що сільничка дійсно знаходиться у них, злочинці надали одну від'єднану деталь — тризуб. Поліція домовилась про передачу сільнички, однак, операція провалилась.
За загадкових обставин австрійський поліції все ж таки вдалось повернути шедевр на його місце у музеї 21 січня 2006 року. Кажуть, одного із злочинців вдалося сфотографувати, і те фото було таке якісне та пізнаване, що крадій сам прийшов та вказав місцезнаходження сільнички.

### Мармурова фігура Христа
Однією із найважливіших робіт, що відноситься до пізньої творчості Челліні, є оголена фігура Христа зроблена із мармуру. Коли Челліні отримав прекрасний шматок мармуру, він вважав себе не гідним навіть торкатися до нього і першою людиною, котрій він хотів віддати мармур, був Мікеланджело. Але Челліні довелось взятися за роботу самому, бо Мікеланджело був вже у віці та не міг подолати таке завдання. Як наслідок, Челліні створив такий шедевр, що не поступався витворам його вчителя. Хоч спочатку скульптуру планували розмістити на місці поховання Челліні, пізніше її було продано Медічі та перевезено до монастиря неподалік від Мадриду (Crocifisso (El Escorial, Monastero di San Lorenzo, 1556—1562)). Там робота була трохи допрацьована: до неї було додано настегенну пов'язку.

### Втрачені роботи
Бенвенуто Челліні працював на Алессандро Медічі, першого графа Флоренції, для якого у 1535 році створив монету — медаль(аверс-профіль графа, реверс — фігури святих Косми і Даміана).
Деякі мистецтвознавці[хто?] вважають «Юпітера, що перемагає гігантів», «Поєдинок Персея та Фіная» та Собаку роботами, створеними руками Челліні.
До інших втрачених робіт відносяться: незакінчена чаша Климента VII; золота обкладинка для молитовної книги, подарунка Папи Павла III Чарльзу V (повний опис цих робіт Челліні наводить в автобіографії); великі срібні статуї Юпітера, Вулкана та Марса, зроблені на замовлення Франциска І під час перебування у Парижі; бюст Юлія Цезаря; срібна чаша для кардинала Феррари. Неперевершений золотий «ґудзик», зроблений Челліні для плаща Климента VII. Конкурс на створення цього ґудзика дуже яскраво зображує Челліні в автобіографії. Пізніше ґудзика було пожертвувано Папою разом із багатьма іншими ювелірними шедеврами на вимогу Наполеона, під час завершення кампанії проти церкви у 1797 році. Згідно з угодою, Папі було запропоновано віддати третю частину суми у 30.000.000 франків золотом та дорогоцінностями. Зберігся малюнок акварельними фарбами, написаний Ф. Бертолі на вимогу англійця на ім'я Талман у першій половині 18 сторіччя. Лицева та зворотна сторони, як і обід, зображені повністю. Художник зобразив також дорогоцінні камені, розміщені на ґудзику, включно з великим діамантом, який у ті часи вважався другим за розміром у світі.

## Аналіз життя і творчості
Сам Бенвенуто, учень Мікеланджело, вельми шанував свого вчителя, однак був переконаний, що той — представник покоління художників, яке відходить, а серед його однолітків рівних йому просто немає. Коли правитель Флоренції герцог Козімо Медічі, замовивши мармурову статую Персея, він вирішив трохи збити ціну за виконання та натякнув, що інший художник зробив би це не гірше, Бенвенуто вигукнув: «Мій вчитель Мікеланджело Буонарроті, коли був молодшим, зробив би так само, та і йому це коштувало б не менших зусиль, ніж мені. Зараз, коли він вже старий та авжеж не зможе виконати це замовлення, я не думаю, що на світі є інша людина, яка здатна впоратись із таким замовленням». Впевненість Челліні у своїй обраності була безмірно великою. У автобіографії «Життя» він перелічує відразу декілька фактів, які вказують на його обраність: у ранньому дитинстві він голіруч схопив скорпіона, і той його вжалив; потім він бачив у вогнищі саламандру, в якійсь мірі містичну істоту, і оскільки ніхто інший не міг її побачити, то це і стало для нього знаком обраності.
Але це лише квіточки у порівнянні із тим, що відбувалось із Бенвенуто у середньому віці, коли він став вже не тільки відомим художником, але й відомим хуліганом та бретером. За свої витівки він постійно опинявся у в'язниці, а також у найаристократичнішій з них — у замку Святого Янгола у Римі. Саме там у Бенвенуто були найфантастичніші видіння. До нього приходили Христос та Мадонна із двома укляклими янголами з обох боків. Він мав пророчі сни про себе та інших. Але найголовніше трапилось із ним після того, як він вийшов із в'язниці. Навколо його голови з'явилось сяйво. Справжній німб, як у святих. Сам він розповідає про це із вельми радісною тональністю. "Я не хочу мовчати про найдивовижнішу подію, котра коли-небудь траплялась із людиною. Я розповідаю про це у доказ всемогутності Бога. Ось чим він мене винагородив: після видіння, про яке я розповідав, навколо моєї голови з'явилось сяйво, чудесне явище. Його бачило дуже багато людей, котрим я його показував. Чим північніше знаходився сам Бенвенуто (наприклад у Франції), тим більш явно виднілось сяйво. Особливо сприятливими були вологі, росисті ранки, години через дві після сходу Сонця.
Найдивніше, що Челліні, розповідаючи нам про ці дива в автобіографії, схоже, сам у них вірив. «Він сам себе помазав та коронував абсолютним монархом мистецтва, і кожний випад проти нього сприймався як образа його величності» — сказав про нього один критик. Бенвенуто, схоже, дійсно вважав себе одним із великих цього світу, не тільки рівним герцогам, але й куди більш значущим. Одного разу, на шляху до Франції, він повинен був заїхати у місто Феррара до кардинала д'Есте. Назустріч художнику виїхав слуга кардинала, котрий сказав йому, що кардинал просить його поспішати та їхати на поштових. «Я йому відповів, що моє мистецтво не робиться на поштових, — пише Бенвенуто. — Що коли я подорожую, то їду невтомними переходами, що мене повинен супроводжувати кінний слуга для особистих послуг, що я повинен бути забезпеченим грошима, достатніми для подорожі». Посланець кардинала зарозуміло відповів, що так подорожують лише сини герцога. Бенвенуто сказав, що не знає, як подорожують сини герцога, бо сином герцога ніколи не був, а якщо той буде його ображати, то він взагалі не поїде.

### Використання образу в мистецтві
- Гектор Берліоз написав оперу про життя Челліні.
- Александр Дюма написав драму «Бенвенуто Челліні», а також роман «Асканіо», що базується на житті Бенвенуто.
- Грегорі Ла Кава[en] зняв кінострічку «Романи Челліні» у 1934 році.
- Марк Твен, у книзі «Принц та жебрак», називає витвори Бенвенуто Челліні «безцінними».
- Герман Мелвілл, у книзі Мобі Дік.

wikiname: ukwiki

title: Бенвенуто Челліні

in_language: uk

wikitext:
{{стиль|дата=січень 2019}}
{{Художник}}
'''Бенвенуто Челліні''' ({{lang-it|Benvenuto Cellini}}, [[3 листопада]] [[1500]], [[Флоренція]] — [[13 лютого]] [[1571]], Флоренція) — італійський скульптор, ювелір, живописець, воїн та музикант епохи [[Відродження|Ренесансу]]. Звертався до [[медальєрне мистецтво|медальєрного мистецтва.]]

== Біографія ==

=== Юнацькі роки ===
Бенвенуто Челліні, син архітектора та музиканта Джованні Челліні та його дружини, пані Марії Елізабетти ді Стефано Граначчі, народився 3 листопада 1500 року на 21 році їхнього подружнього життя.

Його батько працював на [[Медічі]] та у власній майстерні виготовляв музичні інструменти. На думку батька Бенвенуто мав також стати музикою, але вже у 14 років наважився піти проти волі батька та присвятити себе та своє життя ювелірній справі.

Великих зусиль коштувало Бенвенуто, щоб батько дав згоду та віддав його на навчання до майстерні [[Мікеланджело да Вівіано]]. Сплинуло дуже мало часу, і батько змінив своє рішення та забрав його з майстерні, після чого Бенвенуто втік до майстерні [[Антоніо ді Сандро]], де відразу хлопець зробив великий ривок у навчанні та вдало почав власну творчість. У 1516 році Челліні мусив покинути Флоренцію на півроку через участь у бійці, котру він сам влаштував у маестро [[Франческо Касторо]] у [[Сієна|Сієні]]. За помилуванням [[Климент VII|Джуліо де Медичі]] (котрий пізніше став [[Климент VII|Папою Климентом VII]]) йому було дозволено повернутися до Флоренції. Трохи пізніше Челліні працював у Болоньї у маестро Ерколє, потім у майстра мініатюр [[Сципіо Кавалетті]]. Після цього він повернувся до Флоренції, яку згодом знов покинув через сварку з братом та поїхав у [[Піза|Пізу]], де цілий рік працював над золотими та срібними виробами, під керівництвом майстра [[Уллів'єрі делла Кйостра]]. Здобувши цей неоціненний досвід у мандрах, Челліні знов повернувся до Флоренції.

=== Перше прибуття до Рима ===
Заняття музикою, котрою Челліні займався лише з примусу батька, набридали йому все більше і більше, що спричинило сварку із батьком, наслідком якої була втеча Бенвенуто із батьківського дому та Флоренції. Він поїхав у Рим, де влаштувався у майстерню до [[Фіренцуола ді Ломбардіо|Фіренцуоли ді Ломбардіо]]. Але на прохання батька він через два роки повернувся додому та знову зайнявся музикою. Сварки із колегами ставали все жорсткішими, через що Челліні однієї ночі перевдягнувся у монаха та знов покинув місто.

Він подався до Рима приблизно у листопаді 1523 року, де на цей час Джуліо де Медічі став Папою Климентом VII.

Челліні було замовлено «велику чашу для води», яку створив у міланській майстерні художник Джанфранческо Пенні для [[єпископ]]а з міста [[Саламанка]]. Але виконанню цього замовлення стала на перешкоді зустріч Челліні із батьком, що закінчилась черговою сваркою. Через затягнення закінчення роботи Папа настільки розлютився, що відмовився від сплати гонорару, обговореного із Челліні. Після цього Челліні вирішив, що є власником виконаної ним роботи, і він мусив захищати її зі зброєю, коли по неї прийшли посланці від Папи. Скандал із самим папою зробив Челліні відомим у римському суспільстві. Замовлення, які стали надходити постійно, дали йому змогу відкрити власну майстерню. Окрім ювелірної справи, він почав виготовляти печатки.

На цей період припадає зустріч Челліні із Порціо Кіджі, якого він дуже поважав та завдяки замовленням якого мав змогу відкрити власну майстерню. У будинку Кіджі (зараз [[Вілла Фарнезіна]]) Бенвенуто мав змогу вивчати [[фреска|фрески]] [[Рафаель Санті|Рафаеля]], які мали могутній вплив на подальший розвиток митця.

[[Чума]], що у 1525 році змушувала мешканців Риму покидати свої домівки, торкнулася і Челліні. Він скуповував за безцінь у баварців, що працювали на полях, античні медальйони та коштовне каміння, котрі ті знаходили під час роботи. Метою купівель була майбутня спекуляція, перепродаж за більшу ціну при поверненні до Рима кардиналам, поціновувачам античного мистецтва.

=== Облога і руйнація Рима (Sacco di Roma) ===
Під час [[Пограбування Рима|облоги Рима]] у 1527 році Челліні, як палкий підданий Медичі, взяв участь у обороні Риму. Добра військова підготовка дала йому змогу проявити себе непоганим вояком, що підняло його авторитет в очах Папи. За наказом Папи і без вагань Челліні знищив (перелив вироби у злитки золота) декілька ювелірних виробів, що разом важили близько 200 фунтів золота, для того, щоб вони не потрапили до рук загарбників. Але вберегти Рим від пограбування і руйнацій не вдалося.

Після закінчення окупації, капітан Челліні повернувся до Флоренції, щоб потім подорожувати до [[Мантуя|Мантуї]] та зустрітися там ненадовго із відомим міланським золотих справ майстром Нікколо. Через чотири місяці Челліні повернувся до Флоренції, котра щойно оговталась від [[чума|чуми]]. Із родичів живими там лишились лише брат та молодша сестра. Любов до єдиних родичів, яким пощастило вижити, змусила Челліні на деякий час затриматись у місті та зібрати гроші від продажу коштовностей для їх утримання.

На замовлення Джироламо Маццеті він працював над золотим медальйоном, що кріпився до капелюха. На [[горельєф]]і медальйона було зображено, як [[Геракл|Геркулес]] голіруч вбиває лева. Ця робота отримала схвальні відгуки геніального [[Мікеланджело Буонарроті]]. Завдяки доброму відгуку вже тоді «божественного» скульптора-митця, популярність Челліні надзвичайно зросла та він став отримувати важливі замовлення та братися за найскладніші роботи. Трохи пізніше створений медальйон для Федеріко Джинорі надалі перейшов у володіння [[Франциск I (король Франції)|Франциска І]] із Франції і сприяв запрошенню Челліні до французького двору.

=== Папа Павло ІІІ ===
Папа [[Климент VII]] помер у 1534 році. Його наступником став [[Павло III|Папа Павло ІІІ]] із дому Фарнезе. Скориставшись нагодою, Челліні вбив Помпео де Капітанеіса, що був ініціатором його переслідувань. Замість штрафу Папа видав йому листа на отримання Челліні волі. За таку доброзичливість Челліні старанно працював над створенням печатки для Папи. Сім'я загиблого Помпео шукала приводу помститися, та не знайшла підтримки володаря міста. Загроза вбивства примусила Челліні тікати до Флоренції.

Поновлений лист Папи зробив повернення Челліні до Рима можливим. Однієї ночі на нього намагалися скоїти замах, і від страти врятував його лише лист Папи. За цим випадком прийшла хвороба, від якої помирало дуже багато людей. До Челліні вже навіть дійшли сонети, створені на його смерть. Але виживши, митець сприйняв це зцілення за диво. Для повного одужання він поїхав до своєї сестри.

Усього на рахунку Челліні було три вбивства. За своє життя він стояв багато разів перед судом. Одного разу його було засуджено до страти. Окрім тілесних пошкоджень, мав також багато звинувачень за крадіжки та заборонені сексуальні практики.

=== Перша поїздка до Франції ===
У 1535 велика подорож через [[Падуя|Падую]], [[Венеція|Венецію]], міста Швейцарії, а звідти до міста [[Ліон]], дорога привела Бенвенуто Челліні до [[Париж]]а. Але ця подорож не принесла довгоочікуваного результату. Зустріч із королем не відбулася і Челліні був змушений повернутися назад. Прибувши до Рима Челліні відкрив власну майстерню, де на нього працювало вже дванадцять чоловік.

=== Ув'язнення ===
У Римі, на підставі чуток, які швидко поширювались завдяки його ворогові, Бенвенуто було заарештовано. Обвинувачення було висунуто на підставі крадіжки дорогоцінних каменів, до яких Челліні було допущено зі згоди Папи. Два довгих роки митець мусив конати у жахливій в'язниці, а спроба втечі ще більше погіршила ситуацію. Одного разу була навіть спроба вбивства Челліні. В ті часи метод вбивства діамантом був дуже поширеним: камінь розбивали на дрібні шматки та додавали до їжі, внаслідок чого, завдяки будові каменя, дрібні шматочки застрягали глибоко у горлі. Жертва помирала довго та у великих стражданнях. Від такої загибелі Челліні врятувала жадібність людини, котрій доручили віднести їжу. Той вкрав діамант, а розтрощив фальшивий, чим мимоволі врятував життя ув'язненому.

Вперше після інтервенції кардинала [[Феррара|Феррари]] {{нп|Іпполіто д'Есте||it|Ippolito d'Este}}, Челліні знов отримав свободу. Після цього він отримав запрошення до французького двору від Франциска І. 22 вересня Челліні прибув до [[Франція|Франції]] вже вдруге.

=== Друга поїздка до Франції ===
Перша зустріч із королем пройшла у замку [[Фонтенбло]], де король виказав Челліні свої погляди на мистецтво та побажання щодо майбутніх замовлень. Але дуже скоро почало відчуватися незадоволення, викликане мізерною, на думку Бенвенуто, платнею, порівняно із замовленнями, виконання яких вимагав король. Так, одного дня, Челліні вирішив втекти до Єрусалиму. Зібравшись рано вранці він вирушив у дальню подорож, яка скінчилась вже дуже скоро, коли люди короля його схопили та відвезли до палацу. Раптом, втеча стала для Челліні успіхом, бо король зробив замовлення та надав матеріали для дванадцяти срібних статуй. Як майстерню він отримав невеликий палац неподалік від Лувра.

Якось король відвідав майстерню Челліні. Твори майстра полонили володаря і той висловив свою подяку. Трохи пізніше Челліні представив заготовку золотої сільнички, яка так припала до душі правителю, що він не мав змоги відірвати від неї очей. За милості короля було створено ще багато коштовних робіт. Та за короткий проміжок часу Челліні також встиг отримати дуже впливових ворогів, серед яких була і фаворитка короля мадам д'Етамп.

=== Повернення до Італії ===
Влітку 1545 року Челліні вирішив повернутися до Італії. Прибувши до Флоренції наприкінці червня, він зустрівся із [[Козімо Медічі]], який запропонував йому роботу у своїй майстерні. Запропоноване виконання скульптури Персея із головою медузи змусило Челліні зробити самому собі та своїм натхненникам Мікеланджело та [[Донателло]] виклик. Ці думки захопили його настільки, що він вирішив прийняти замовлення.

У той час Франциск І дуже засмутився від'їздом митця та звинуватив його у невдячності, відмовивши йому у поверненні до Франції.

У 1545 році герцог подарував Челліні будинок у Флоренції, де він жив до кінця свого життя та у садку якого працював над створенням свого Персея. Через постійні труднощі та перешкоди закінчення роботи затягнулось аж на вісім років. Крім того, за цей проміжок часу Челліні виконав ще багато робіт із золота, які він передавав до герцогського двору. Впродовж усієї своєї творчої діяльності Челліні відчував себе понад усе золотих справ майстром, а вже потім — скульптором.

=== Останні роки ===
Постійні сварки та незадоволення, життєві розчарування та депресії зробили відбиток на почуттях Бенвенуто; 1558 року він постригся у монахи.
Але вже у 1560 році він відмовляється від сану та одружується із власною домогосподаркою П'єрою ді Сальвадоре Паріджі. Ще до шлюбу вона народила Челліні сина, який помер у 1559 році.

Незважаючи на подружнє життя та захоплення Челліні впродовж всього життя жінками, у його бік лунали закиди щодо [[Гомосексуальність|гомосексуальності]]. Також історія мистецтв проглядає сполученість мови форм його скульптур із гомосексуальністю. Його було багато разів звинувачено у [[садомазохізм]]і.

У 23-річному віці Челліні було звинувачено за садомазохістські відношення із хлопцем на ім'я Доменіко ді сер Джуліано да Ріпа. Але покарання не було винесено, можливо, через молодість Бенвенуто. Він стояв перед судом у Парижі, але вимоги позивача на покарання не були задоволені.

У 1556 році позов зробила мати його учня Фернандо ді Джованні ді Монтепульчано, котрий був його моделлю при створенні Персея. Позов було висунуто на підставі [[мазохізм]]у. Челліні мусив виплатити п'ятдесят скуді золотом та був засуджений на чотири роки. Покарання було полегшене через особисте прохання герцога [[Тоскана|Тоскани]] Медичі.

Помер Бенвенуто Челліні 13 лютого 1571 року у Флоренції.

<gallery>
Зображення:Firenze.Cellini01.jpg|Міст Понте Векйо з монументом на честь Б.Челліні, Флоренція
Зображення:CelliniBust.jpg|Погруддя Б.Челліні
Зображення:Firenze.Loggia.Perseus01.JPG|[[Персей (Бенвенуто Челліні)]]
Зображення:Carlino_ClementeVII.jpg|Медаль на честь папи римського Климента VII роботи Б.Челліні
</gallery>

== Творчість ==

=== «La Vita» ===
Книга «Життєпис Бенвенуто, сина маестро Джованні Челліні, флорентійця, написана ним самим у Флоренції», є однією із найвизначніших пам'яток літератури XVI століття. Бенвенуто Челліні почав писати автобіографію у 1558 році, однак більша частина [[рукопис]]у написана рукою 14-річного хлопця, секретаря Челліні, та ще декілька сторінок виконано іншою рукою. Хроніка життєвого шляху доведена до 1562 року. У XVIII столітті, після багатьох пригод, рукопис зник. У 1805 році його було знайдено в одному із книжкових магазинів у Флоренції та передано до [[Бібліотека Лауренціана|бібліотеки Лауренціана]], де він зберігається дотепер. Перше друковане видання з'явилось у Неаполі в 1728 році.

Життя Бенвенуто Челліні описано в літературному жанрі, який можна назвати [[Белетристика|популярним]], у цьому й полягає відмінність від таких творів, як «Сповідь блаженного Августина» або «Сповідь Руссо». На сторінках цієї книги Бенвенуто Челліні не виказував жодних нових ідей; він дуже відкрито розповідав про свої пригоди, думки та почуття, що не характерно для жанру [[Автобіографія|автобіографії]] того часу, приховавши низку неприємних ситуацій або подавши себе у вигідному світлі. Книга написана живою розмовною мовою (на [[Тосканський діалект|тосканському діалекті]]), котра дуже переконливо передає думки та хвилювання самовпевненої, але нещасної людини у бурхливу добу XVI століття.

=== Збережені роботи ===
Сучасники високо цінували Челліні як ремісника, стосовно ж його художньої майстерності думки розділились; однак, попри це, саме йому доручили представляти скульпторів на церемонії поховання Мікеланджело. [[Бенедетто Варкі]] і [[Джорджо Вазарі]] казали багато гарних речей щодо його таланту ювеліра. Вазарі, наприклад, писав, що Челліні — неперевершений майстер медальєрного мистецтва, який перевершив навіть давніх, та великий ювелір свого часу, а також геніальний скульптор. Із створених ним витворів ювелірного мистецтва небагато збереглося: сільничка Франциска І (1540—1543, [[Відень]], [[Музей історії мистецтв|художньо-історичний музей]]), медалі та монети, створені для Папи Климента VII та [[Алессандро Медічі]], а також ескізи декоративної застібки для одягу Климента VII.

Місце Челліні в історії мистецтв визначається перш за все його скульптурними роботами. Його творчість вплинула на розвиток [[маньєризм]]у. Найбільш значущим його творінням, створеним під час перебування у Франції, є бронзовий рельєф {{нп|Німфа Фонтенбло||fr|Nymphe de Fontainebleau}} (до 1545 року, [[Лувр]]). Із збережених витворів, створених ним після прибуття до Флоренції: [[Персей (Бенвенуто Челліні)|Персей]] (1545—1553, Флоренція, [[Лоджія Ланчі]]), статуетка хорта (1545—1546, Флоренція, [[Національний музей Барджелло|Барджелло]]), бюст Козімо Медічі (1545—1548, там само), [[Ганімед]] (1548—1550), [[Аполлон і Гіацинт]], [[Нарцис (міфологія)|Нарцис]] (усе у Флоренції), бюст Біндо Альтовіті([[Музей Ізабелли Стюарт Гарднер|Музей Гарднер]], Бостон, [[Сполучені Штати Америки|США]]), Розп'яття (зак. 1562, [[Ескоріальський монастир|Ескоріаль]]).

=== Скульптура. Персей ===
''Докладніше'' [[Персей (Бенвенуто Челліні)|Персей]]

Без сумніву Челліні можна вважати найвидатнішим золотих справ майстром епохи Відродження, але також свій внесок він зробив і в скульптуру. Головне місце займає скульптурна група «Персей, що тримає голову Медузи», робота, виконана на замовлення Козімо І Медічі, яка зараз знаходиться у Лоджії Ланчі у Флоренції. Працюючи над Персеєм, Челліні спробував досягти рівня майстерності свого вчителя Мікеланджело. Під час довгої та важкої праці Бенвенуто довелось подолати багато труднощів, в нього почалась сильна [[гарячка]], внаслідок якої він практично не міг самостійно рухатись. Спочатку він довірив закінчити роботу своїм учням, котрі, через складнощі виконання, трохи не спотворили усю скульптуру.

До 1996 року скульптура, знаходячись просто неба, постійно була під впливом зовнішнього середовища протягом сторіч, внаслідок чого була сильно пошкоджена. Наприкінці 1990-х рр. Персея забрали з Лоджії та перенесли до приміщення [[Галерея Уффіці|музею Уфіцці]] для чистки та реставрації. Цей процес затягнувся на роки, і скульптура повернулася на своє місце лише у червні 2000 року.

Серед інших робіт, що зробили автора відомим ще за життя, був Марс для [[фонтан]]а у [[Фонтенбло]] та бронзові двері, монети, викарбувані для папи римського та флорентійських правителів, срібний [[Юпітер (міфологія)|Юпітер]] у натуральний розмір, а також бронзове погруддя банкіра Біндо Альтовіті.

=== Золоті вироби ===
До збережених дотепер робіт належить медальйон Климента VII, що є символом миру між християнськими правителями (1530). На медальйоні зображено бюст Папи, він був підписаний іменем самого автора. Також зберігся підписаний медальйон із портретом Франциска, медаль Кардинала П'єтро Бембо, а також неперевершена золота сільничка (відома як [[Сільничка Франциска I|Сальєра]]), зроблена для Франциска І. Цей артефакт — 26-и сантиметрова у висоту фігура, красою якої захоплювались як у ті часи, так і сьогодні. Фігура зображує голих бога та жінку, що сидять один навпроти одного із перехрещеними ногами, символізуючи Землю.

Сільничка Сальєра (La Saliera) була вкрадена із віденського музею історії мистецтв у 2003 році. Після викрадення злочинці зв'язались із поліцією та вели переговори про повернення шедевру за викуп. Але домовитися так і не вдалося. В обмін на сільничку викрадачі хотіли отримати 10 млн євро (експерти оцінюють справжню вартість у 50 млн євро).

Через два роки поліції знов вдалося встановити контакт із викрадачами сільнички. Переговори щодо повернення шедевру ювелірного мистецтва було поновлено у жовтні 2005 року. Як доказ, що сільничка дійсно знаходиться у них, злочинці надали одну від'єднану деталь — тризуб. Поліція домовилась про передачу сільнички, однак, операція провалилась.

За загадкових обставин австрійський поліції все ж таки вдалось повернути шедевр на його місце у музеї 21 січня 2006 року. Кажуть, одного із злочинців вдалося сфотографувати, і те фото було таке якісне та пізнаване, що крадій сам прийшов та вказав місцезнаходження сільнички.

=== Мармурова фігура Христа ===
Однією із найважливіших робіт, що відноситься до пізньої творчості Челліні, є оголена фігура Христа зроблена із мармуру. Коли Челліні отримав прекрасний шматок мармуру, він вважав себе не гідним навіть торкатися до нього і першою людиною, котрій він хотів віддати мармур, був Мікеланджело. Але Челліні довелось взятися за роботу самому, бо Мікеланджело був вже у віці та не міг подолати таке завдання. Як наслідок, Челліні створив такий шедевр, що не поступався витворам його вчителя. Хоч спочатку скульптуру планували розмістити на місці поховання Челліні, пізніше її було продано Медічі та перевезено до монастиря неподалік від [[Мадрид]]у (Crocifisso (El Escorial, Monastero di San Lorenzo, 1556—1562)). Там робота була трохи допрацьована: до неї було додано настегенну пов'язку.

=== Втрачені роботи ===
Бенвенуто Челліні працював на Алессандро Медічі, першого графа Флоренції, для якого у 1535 році створив монету — медаль(аверс-профіль графа, реверс — фігури святих [[Косма і Даміан|Косми і Даміана]]).
Деякі мистецтвознавці{{хто?}} вважають «Юпітера, що перемагає гігантів», «Поєдинок Персея та Фіная» та Собаку роботами, створеними руками Челліні.

До інших втрачених робіт відносяться: незакінчена чаша Климента VII; золота обкладинка для молитовної книги, подарунка Папи Павла III Чарльзу V (повний опис цих робіт Челліні наводить в автобіографії); великі срібні статуї Юпітера, Вулкана та Марса, зроблені на замовлення Франциска І під час перебування у Парижі; бюст [[Гай Юлій Цезар|Юлія Цезаря]]; срібна чаша для кардинала Феррари. Неперевершений золотий «ґудзик», зроблений Челліні для плаща Климента VII. Конкурс на створення цього ґудзика дуже яскраво зображує Челліні в автобіографії. Пізніше ґудзика було пожертвувано Папою разом із багатьма іншими ювелірними шедеврами на вимогу [[Наполеон]]а, під час завершення кампанії проти церкви у 1797 році. Згідно з угодою, Папі було запропоновано віддати третю частину суми у 30.000.000 франків золотом та дорогоцінностями. Зберігся малюнок акварельними фарбами, написаний Ф. Бертолі на вимогу англійця на ім'я Талман у першій половині 18 сторіччя. Лицева та зворотна сторони, як і обід, зображені повністю. Художник зобразив також дорогоцінні камені, розміщені на ґудзику, включно з великим діамантом, який у ті часи вважався другим за розміром у світі.

== Аналіз життя і творчості ==
Сам Бенвенуто, учень Мікеланджело, вельми шанував свого вчителя, однак був переконаний, що той — представник покоління художників, яке відходить, а серед його однолітків рівних йому просто немає. Коли правитель Флоренції герцог Козімо Медічі, замовивши мармурову статую Персея, він вирішив трохи збити ціну за виконання та натякнув, що інший художник зробив би це не гірше, Бенвенуто вигукнув: «Мій вчитель Мікеланджело Буонарроті, коли був молодшим, зробив би так само, та і йому це коштувало б не менших зусиль, ніж мені. Зараз, коли він вже старий та авжеж не зможе виконати це замовлення, я не думаю, що на світі є інша людина, яка здатна впоратись із таким замовленням». Впевненість Челліні у своїй обраності була безмірно великою. У автобіографії «Життя» він перелічує відразу декілька фактів, які вказують на його обраність: у ранньому дитинстві він голіруч схопив скорпіона, і той його вжалив; потім він бачив у вогнищі саламандру, в якійсь мірі містичну істоту, і оскільки ніхто інший не міг її побачити, то це і стало для нього знаком обраності.

Але це лише квіточки у порівнянні із тим, що відбувалось із Бенвенуто у середньому віці, коли він став вже не тільки відомим художником, але й відомим хуліганом та [[бретер]]ом. За свої витівки він постійно опинявся у в'язниці, а також у найаристократичнішій з них — у [[Замок Святого Ангела|замку Святого Янгола]] у Римі. Саме там у Бенвенуто були найфантастичніші видіння. До нього приходили Христос та Мадонна із двома укляклими янголами з обох боків. Він мав пророчі сни про себе та інших. Але найголовніше трапилось із ним після того, як він вийшов із в'язниці. Навколо його голови з'явилось сяйво. Справжній німб, як у святих. Сам він розповідає про це із вельми радісною тональністю. "Я не хочу мовчати про найдивовижнішу подію, котра коли-небудь траплялась із людиною. Я розповідаю про це у доказ всемогутності Бога. Ось чим він мене винагородив: після видіння, про яке я розповідав, навколо моєї голови з'явилось сяйво, чудесне явище. Його бачило дуже багато людей, котрим я його показував. Чим північніше знаходився сам Бенвенуто (наприклад у Франції), тим більш явно виднілось сяйво. Особливо сприятливими були вологі, росисті ранки, години через дві після сходу Сонця.

Найдивніше, що Челліні, розповідаючи нам про ці дива в автобіографії, схоже, сам у них вірив. «Він сам себе помазав та коронував абсолютним монархом мистецтва, і кожний випад проти нього сприймався як образа його величності» — сказав про нього один критик. Бенвенуто, схоже, дійсно вважав себе одним із великих цього світу, не тільки рівним герцогам, але й куди більш значущим. Одного разу, на шляху до Франції, він повинен був заїхати у місто Феррара до кардинала д'Есте. Назустріч художнику виїхав слуга кардинала, котрий сказав йому, що кардинал просить його поспішати та їхати на поштових. «Я йому відповів, що моє мистецтво не робиться на поштових, — пише Бенвенуто. — Що коли я подорожую, то їду невтомними переходами, що мене повинен супроводжувати кінний слуга для особистих послуг, що я повинен бути забезпеченим грошима, достатніми для подорожі». Посланець кардинала зарозуміло відповів, що так подорожують лише сини герцога. Бенвенуто сказав, що не знає, як подорожують сини герцога, бо сином герцога ніколи не був, а якщо той буде його ображати, то він взагалі не поїде.

=== Використання образу в мистецтві ===
* [[Гектор Берліоз]] написав оперу про життя Челліні.
* [[Александр Дюма (батько)|Александр Дюма]] написав драму «Бенвенуто Челліні», а також роман «Асканіо», що базується на житті Бенвенуто.
* {{нп|Грегорі Ла Кава|||Gregory La Cava}} зняв кінострічку «[[Романи Челліні]]» у 1934 році.
* [[Марк Твен]], у книзі «Принц та жебрак», називає витвори Бенвенуто Челліні «безцінними».
* [[Герман Мелвілл]], у книзі Мобі Дік.

== Див. також ==
* [[Портрети Бенвенуто Челліні]]
* [[Мистецтво Італії]]
* [[Маньєризм]]
* [[Пограбування Рима]]
* [[Ювелірна справа]]
* [[Сільничка Франциска I]] (Сальєра)
* [[Школа Фонтенбло]]

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела та література ==
* {{gutenberg|no=4028|name=Autobiography of Benvenuto Cellini'', [[Джон Аддінґтон Сімондз|Symonds]] translation'}}
* [http://www.booksinmyphone.com/index.php?author=Benvenuto%20Cellini Автобіографія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070928055809/http://www.booksinmyphone.com/index.php?author=Benvenuto%20Cellini |date=28 вересня 2007 }}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53415/23760.html Челліні]}}
* [http://www.pbase.com/yolyn/image/33903662/original Зображення на Pbase] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060313213542/http://www.pbase.com/yolyn/image/33903662/original |date=13 березня 2006 }}
* [https://web.archive.org/web/20060308152618/http://www.scultura-italiana.com/Galleria/Cellini%20Benvenuto/ Колекція зображень]
{{Commons|Benvenuto_Cellini|Бенвенуто Челліні }}
{{Портал|Мистецтво|Біографії|Скульптура|Італія}}
{{Нормативний контроль}}

{{DEFAULTSORT:Челліні, Бенвенуто}}
[[Категорія:Італійські художники]]
[[Категорія:Художники епохи Відродження]]
[[Категорія:Скульптори епохи Відродження]]
[[Категорія:Письменники епохи Відродження]]
[[Категорія:Італійські скульптори]]
[[Категорія:Маньєристські скульптори]]
[[Категорія:Народились 1500]]
[[Категорія:Померли 1571]]
[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Італійські медальєри]]
[[Категорія:Люди на марках]]
[[Категорія:ЛГБТ-люди Італії]]
[[Категорія:ЛГБТ-художники]]
[[Категорія:ЛГБТ-письменники чоловіки]]
[[Категорія:Люди, яких переслідували за антигомосексуальними законами]]

title: італ. Benvenuto Cellini

Народження: 1 листопада 1500 · Флоренція, Флорентійська республіка[…]

Смерть: 13 лютого 1571 (70 років)

Національність: італійці

Країна: Франція

Релігія: католицька церква

Жанр: міфологічний живопис і релігійний живописd

Вчитель: Michelangelo Brandinid і Lucagnolo da Jesid

Діяльність: скульптор, письменник, медальєр, автобіограф, архітектурний кресляр, ювелір, мистецтвознавець, срібляр, музикант, ювелір

Напрямок: маньєризм

Покровитель: Козімо I Медічі

Член: Академія витончених мистецтвd

Твори: Fontainebleau Nymphd, Персей, Сільничка Франциска I, Ganymeded, Ganymede with Eagle and Eagletd, Head of Medusad, Jupiter, Minerva with Shieldd, Minervad, Narcissus, Perseus and the Head of Medusa (plaster replica)d, Bronze sketch of Perseus with the Head of Medusad, Pedestal of Perseusd, Wax sketch for Perseusd і Bust of Cosimo Id

У шлюбі з: Piera Parigid

Роботи в колекції: Штедель, Музей Прадо, Музей Гетті, Національна галерея мистецтв, Колекція Фріка, Музей Вікторії та Альберта, Музей історії мистецтв, Лувр, Музей мистецтва Метрополітен і Національний музей Барджелло

італ. Benvenuto Cellini: Бенвенуто Челліні у Вікісховищі


text:
# Петер Александер фон ле Форт
Барон Петер Александер Герман Ріхард Макс фон ле Форт (нім. Peter Alexander Hermann Richard Max Baron von le Fort; 28 липня 1899, Шверін — 2 травня 1969, Гарміш-Партенкірхен) — німецький офіцер і спортивний функціонер, оберст вермахту. Кавалер Німецького хреста в золоті.

## Біографія
Представник давнього знатного протестантського роду. Син оберста Прусської армії Штефана фон ле Форта, молодший брат відомої письменниці Гертруди фон ле Форт. В кінці Першої світової війни вступив в Прусську армію. Учасник Каппського заколоту. 17 березня 1920 року разом з бійцями фрайкору під командуванням його двоюрідного брата ротмістра Штефана фон ле Форта взяв участь в облозі міста Варен. Наступного дня Петер і Штефан обстріляли місто з гармати і трьох кулеметів, 5 осіб загинули і ще 11 отримали поранення. Після придушення заколоту брати втекли до Мюнхена та Австрії, а їхнє сімейне майно конфіскував уряд Мекленбург-Стреліцу. В 1923 році переїхав до Гарміш-Партенкірхена, де його ніхто не знав, і влаштувався працювати журналістом. У вересні того ж року взяв участь у відкриття пам'ятної дошки Альберту Лео Шлагетеру. Окрім цього, ле Форт став спортивним менеджером лижного клубу Гарміша.
В 1936 році він був призначений генеральним секретарем Організаційного комітету зимових Олімпійських ігор, а також очолив комітет спеціалістів з ковзанів і хокею. У лютому 1937 року як керівник імперського лижного управління взяв участь у заході, який організував імперський намісник Саксонії Мартін Мучманн з нагоди відкриття чемпіонату Німеччини з лижного спорту.
Учасник Другої світової війни, командував різними артилерійськими частинами. Після війни взятий у полон радянськими військами. Його утримували в спецтаборі НКВС №2 «Бухенвальд». В 1950 року звільнений разом із Карлом Ріттером фон Гальтом, оскільки їхнє звільнення було однією з умов для прийняття СРСР у МОК.

## Нагороди
- Почесний хрест ветерана війни з мечами
- Німецький Олімпійський знак 2-го класу
- Залізний хрест 2-го і 1-го класу
- Німецький хрест в золоті (13 грудня 1942) — як майор резерву і командир 2-го дивізіону 79-го гірського артилерійського полку 1-ї гірської дивізії.
- Сертифікат пошани (№3 858; 7 вересня 1944) — як оберст і командир 236-го артилерійського полку 162-ї (тюркської) піхотної дивізії.

title: Петер Александер фон ле Форт

wikitext:
{{Особа
|оригінал імені    = {{lang-de|Peter Alexander Hermann Richard Max Baron von le Fort}}
|військове звання  = [[Оберст]]
|дата смерті       =
|місце народження  =
|нагороди          = {{{!}}
{{!}}{{Золотий німецький хрест}}{{!!}}{{Залізний хрест 1-го класу 1939}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу 1939}}
{{!}}-
{{!}}{{Почесний хрест ветерана війни}}{{!!}}{{Німецький Олімпійський знак 2-го класу}}
{{!}}}
|герб = Le_Fort_Baron.png
}}
'''Барон Петер Александер Герман Ріхард Макс фон ле Форт''' ({{lang-de|Peter Alexander Hermann Richard Max Baron von le Fort}}; [[28 липня]] [[1899]], [[Шверін]] — [[2 травня]] [[1969]], [[Гарміш-Партенкірхен]]) — німецький офіцер і спортивний функціонер, [[оберст]] [[вермахт]]у. Кавалер [[Німецький хрест|Німецького хреста]] в золоті.

== Біографія ==
Представник давнього знатного протестантського роду. Син оберста [[Прусська армія|Прусської армії]] Штефана фон ле Форта, молодший брат відомої письменниці [[Гертруда фон ле Форт|Гертруди фон ле Форт]]. В кінці [[Перша світова війна|Першої світової війни]] вступив в [[Прусська армія|Прусську армію]]. Учасник [[Каппський заколот|Каппського заколоту]]. 17 березня 1920 року разом з бійцями [[фрайкор]]у під командуванням його двоюрідного брата ротмістра Штефана фон ле Форта взяв участь в облозі міста [[Варен (Мюріц)|Варен]]. Наступного дня Петер і Штефан обстріляли місто з гармати і трьох кулеметів, 5 осіб загинули і ще 11 отримали поранення. Після придушення заколоту брати втекли до Мюнхена та Австрії, а їхнє сімейне майно конфіскував уряд Мекленбург-Стреліцу. В 1923 році переїхав до [[Гарміш-Партенкірхен]]а, де його ніхто не знав, і влаштувався працювати журналістом. У вересні того ж року взяв участь у відкриття пам'ятної дошки [[Альберт Лео Шлагетер|Альберту Лео Шлагетеру]]. Окрім цього, ле Форт став спортивним менеджером лижного клубу Гарміша.

В 1936 році він був призначений генеральним секретарем Організаційного комітету [[Зимові Олімпійські ігри 1936|зимових Олімпійських ігор]], а також очолив комітет спеціалістів з ковзанів і хокею. У лютому 1937 року як керівник імперського лижного управління взяв участь у заході, який організував імперський намісник Саксонії [[Мартін Мучманн]] з нагоди відкриття чемпіонату Німеччини з лижного спорту.

Учасник Другої світової війни, командував різними артилерійськими частинами. Після війни взятий у полон радянськими військами. Його утримували в спецтаборі НКВС №2 «Бухенвальд». В 1950 року звільнений разом із [[Карл Ріттер фон Гальт|Карлом Ріттером фон Гальтом]], оскільки їхнє звільнення було однією з умов для прийняття СРСР у [[МОК]].

== Нагороди ==

* [[Почесний хрест ветерана війни]] з мечами
* [[Німецький Олімпійський знак]] 2-го класу
* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хрест]] 2-го і 1-го класу
* [[Німецький хрест]] в золоті (13 грудня 1942) — як [[майор]] резерву і командир 2-го дивізіону 79-го гірського артилерійського полку 1-ї гірської дивізії.
* [[Сертифікат Пошани Головнокомандувача Сухопутних військ Вермахту|Сертифікат пошани]] (№3 858; 7 вересня 1944) — як оберст і командир 236-го артилерійського полку [[162-га тюркська піхотна дивізія (Третій Рейх)|162-ї (тюркської) піхотної дивізії]].

== Бібліографія ==

* ''Winter-Olympia 1936 – Herausgegeben im Einvernehmen mit dem Organisationskomitee für die IV. Olympischen Winterspiele 1936 in Garmisch-Partenkirchen'', F. Bruckmann, München 1935 (gemeinsam mit Dr. Hermann Harster, Pressechef der Winterspiele)
* ''Kampf und Sieg in Schnee und Eis'', Knorr & Hirth Verlag, München 1936 (gemeinsam mit Dr. Hermann Harster)
* ''So kämpfte und siegte die Jugend der Welt'', 1936 (gemeinsam mit Dr. Hermann Harster und Franz Miller)
* ''Spur im Schnee – Jahrbuch des Fachamts Skilauf im Deutschen Reichsbund für Leibesübungen'', Knorr & Hirth Verlag, München 1938 (gemeinsam mit Dr. Hermann Harster)

== Література ==

* Renate Krüger: ''[http://www.dreikoenigswege.de/20._Von_der_Monarchie_zur_Republik.pdf Mecklenburg Wege eines Landes.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110718231623/http://www.dreikoenigswege.de/20._Von_der_Monarchie_zur_Republik.pdf |date=18 липня 2011 }}''
* Otto Baader: ''Die Weihe des Schlageter-Denkmals auf dem Ostgipfel der Zugspitze''. In: Loisach-Bote. Garmisch-Partenkirchener Lokalanzeiger 43 (1923), Nr. 110, 16. September 1923, Titelseite
* [https://www.gapgeschichte.de/ns_zeit_1936_olympiade_text/06_baron_le_fort.htm Alois Schwarzmüller: ''1936 - Anmerkungen zu den Olympischen Winterspielen in Garmisch-Partenkirchen'', 2006.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210203024353/https://www.gapgeschichte.de/ns_zeit_1936_olympiade_text/06_baron_le_fort.htm |date=3 лютого 2021 }}
* ''Empfang beim Reichsstatthalter. Kameradschaftsabend aus Anlaß der Deutschen und Heeres-Skimeisterschaften''. In: Der Freiheitskampf vom 13. Februar 1937, S. 1.
* Arnd Krüger: ''Deutschland und die olympische Bewegung (1945–1980)''. In: Horst Ueberhorst (Hrsg.): ''Geschichte der Leibesübungen.'' Band 3/2: ''Leibesübungen und Sport in Deutschland vom Ersten Weltkrieg bis zur Gegenwart.'' Bartels und Wernitz, Berlin 1981, <nowiki>ISBN 3-87039-054-9</nowiki>, S. 1048–1081.
{{DEFAULTSORT:Форт}}
[[Категорія:Уродженці Шверіна]]
[[Категорія:Ле Форти|П]]
[[Категорія:Прусські військовики]]
[[Категорія:Німецькі військовики Першої світової війни]]
[[Категорія:Члени Фрайкору]]
[[Категорія:Учасники Каппського заколоту]]
[[Категорія:Німецькі лижники]]
[[Категорія:Учасники Другої світової війни з Німеччини]]
[[Категорія:Оберсти вермахту]]
[[Категорія:В'язні концтабору Бухенвальд]]
[[Категорія:В'язні ГУЛАГу]]

Народився: 28 липня 1899 · Шверін, Велике герцогство Мекленбург-Шверінське, Німецька імперія

Помер: 2 травня 1969 (69 років) · Ґарміш-Партенкірхен, Верхня Баварія, Баварія, Німеччина

Діяльність: sporting director

Учасник: Перша світова війна і Друга світова війна

Військове звання: Оберст

Нагороди: | Золотий німецький хрест | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | | Почесний хрест ветерана війни (для учасників бойових дій) | Німецький Олімпійський знак 2-го класу | |

title: Військове звання

Золотий німецький хрест: Залізний хрест 1-го класу · Залізний хрест 2-го класу

Почесний хрест ветерана війни (для учасників бойових дій): Німецький Олімпійський знак 2-го класу