text:
# Чернооково (Добрицька область)
Черноо́ково (болг. Чернооково) — село в Добрицькій області Болгарії. Входить до складу общини Генерал-Тошево.

## Населення
За даними перепису населення 2011 року у селі проживали 277 осіб.
Національний склад населення села:
| Національність   | Кількість осіб | Відсоток |
| ---------------- | -------------- | -------- |
| болгари          | 198            | 81,1%    |
| цигани           | 41             | 16,8%    |
| інша             | 3              | 1,2%     |
| Всього відповіли | 244            |          |

Розподіл населення за віком у 2011 році:
Динаміка населення:

title: Чернооково (Добрицька область)

wikitext:
{{Otheruses|Чернооково}}
{{НП Болгарії
 | назва                 = Чернооково
 | статус                = село
 | місцева_назва         = {{lang-bg|Чернооково}}
 | герб                  =
 | прапор                =
 | зображення            =
 | зображення_підпис     =
 | область               = [[Добрицька область]]
 | община                = [[Генерал-Тошево (община)|Генерал-Тошево]]
 | община_кмет           =
 | община_кмет_партія    =
 | кметство              = '''Чернооково'''
 | кмет                  =
 | кмет_партія           =
 | код_ЕКАТТЕ            = 81219
 | широта                = 43.7105
 | довгота               = 28.1711
 | висота                = 165
 | населення             = 277
 | населення_рік         = 2011
 | населення_джерело     =
 | площа                 =
 | поштові_індекси       = 9532
 | телефонний_код        = 05395
 | вебсторінка           =
 | фізична_о             = 31
 | фізична_о_джерело     = <ref name="відстані">Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref>
 | фізична_с             = 408
 | фізична_с_джерело     = <ref name="відстані"/>}}
'''Черноо́ково''' ({{lang-bg|Чернооково}}) — село в [[Добрицька область|Добрицькій області]] [[Болгарія|Болгарії]]. Входить до складу общини [[Генерал-Тошево (община)|Генерал-Тошево]].

== Населення ==
За даними [[Перепис населення Болгарії (2011)|перепису населення 2011 року]] у селі проживали {{formatnum:277}} осіб.

Національний склад населення села<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и самоопределение по етническа принадлежност към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Fdhrysbu?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_4.pop_by_ethnos.xls|archivedate=05.04.2013|deadurl=no}}</ref>:
{| class="standard"
|-
! style = "background-color:#A0FF60" | Національність
! style = "background-color:#A0FF60" | Кількість осіб
! style = "background-color:#A0FF60" | Відсоток
|-
| [[Болгари в Болгарії|болгари]]
| 198
| 81,1%
|-
| цигани
| 41
| 16,8%
|-
| інша
| 3
| 1,2%
|-
| '''Всього відповіли'''
| 244
|
|}

Розподіл населення за віком у 2011 році<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|title=Национален статистически институт. Население по области, общини, населени места и възраст към 01.02.2011 г.|language=болгарською|accessdate=2012-03-18|archiveurl=https://www.webcitation.org/6Irx9OSLX?url=http://www.nsi.bg/ORPDOCS/Census2011_1.pop_by_age.xls|archivedate=14.08.2013|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/розподіл за віком
| макс=30
| всього=277
| 0-4=20
| 5-9=12
| 10-14=12
| 15-19=15
| 20-24=8
| 25-29=11
| 30-34=15
| 35-39=20
| 40-44=10
| 45-49=3
| 50-54=18
| 55-59=21
| 60-64=24
| 65-69=23
| 70-74=17
| 75-79=30
| 80-84=11
| 85+=7
}}

Динаміка населення<ref>{{cite web|url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=5141&ezik=bul|title=Национален статистически институт. Справка за населението на с. Чернооково, общ. Генерал Тошево, обл. Добрич|language=болгарською|accessdate=2012-01-23|archiveurl=https://www.webcitation.org/6IwUs3yN5?url=http://www.nsi.bg/nrnm/show9.php?sid=5141|archivedate=2013-08-17|deadurl=no}}</ref>:
{{Демографія/Населення Болгарії
|Ширина зображення  = 440
|Максимум шкали     = 1200
|Крок більшої шкали = 200
|Крок меншої шкали  = 40
|1934 = 669
|1946 = 748
|1956 = 866
|1965 = 759
|1975 = 1023
|1985 = 456
|1992 = 393
|2001 = 329
|2011 = 277
}}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Добрицька область|Генерал-Тошево}}
{{Bulgaria-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Болгарія}}

[[Категорія:Села Добрицької області]]

title: Чернооково · болг. Чернооково

Країна: Болгарія

Область: Добрицька область

Община: Генерал-Тошево

Кметство: Чернооково

title: Відстань

Відстань:
До обласного центру
До Софії

title: Розташування

Розташування: ЧернооковоЧернооково (Болгарія)


text:
# Його дівчинка-янкі (фільм, 1910)
Його дівчинка-янкі (англ. His Yankee Girl) — американська короткометражна драма 1910 року.

## У ролях
- Ірвінг Каммінгс
- Мілдред Холленд
- Перл Вайт

wikiname: ukwiki

title: Його дівчинка-янкі (фільм, 1910)

in_language: uk

wikitext:
{{Без джерел|дата=серпень 2023}}
{{Фільм
| українська назва  = Його дівчинка-янкі
| оригінальна назва = His Yankee Girl
| країни            = США
| рік               = [[1910]]
| ідентифікатор     = 0413503
| країна            = {{USA}}
| жанр              = [[короткометражка]], [[Драматичний фільм|драма]]
| тривалість        = 10 хв.
| актори            = [[Ірвінг Каммінгс]]
[[Мілдред Холленд]]
| кінокомпанія      = [[Pathé Frères]]
}}'''''Його дівчинка-янкі''' ({{lang-en|His Yankee Girl}})'' — [[Кінематограф США|американська]] [[Короткометражне кіно|короткометражна]] [[Драма (жанр)|драма]] [[1910 у кіно|1910 року]].

== У ролях ==
* [[Ірвінг Каммінгс]]
* [[Мілдред Холленд]]
* [[Перл Вайт]]

== Посилання ==
''[[imdbtitle:0413503|The Yankee Girl]] на сайті [[IMDb]]''

[[Категорія:Фільми англійською мовою]]
[[Категорія:Фільми-драми США]]
[[Категорія:Короткометражні фільми США]]
[[Категорія:Німі фільми США]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми]]

title: His Yankee Girl

Жанр: короткометражка, драма

У головних · ролях: Ірвінг Каммінгс Мілдред Холленд

Кінокомпанія: Pathé Frères

Мова: англійська

Країна: США


text:
# Опосередковане вимірювання
Опосередковане вимірювання — непряме вимірювання однієї величини з перетворенням її роду чи обчисленнями за результатами вимірювань інших величин, з якими вимірювана величина, пов'язана явною функційною залежністю. Характерним для опосередкованих вимірювань з функціональним вимірювальним перетворення, яке здійснюється або шляхом фізичного вимірювального перетворення, або шляхом числового вимірювального перетворення.

## Приклади
Наприклад, при опосередкованих вимірюваннях потужності постійного струму її визначають чи на основі прямих вимірювань струму та напруги за формулою чи на основі фізичного вимірювального перетворення добутку в іншу фізичну величину. При автоматичних опосередкованих вимірюваннях прямі вимірювання вхідних величин аргументів та числові вимірювальні перетворення результатів їхніх вимірювань, із метою знаходження значення опосередковано виміряної величини здійснюються автоматично всередині засобу вимірювання.
Також опосередковане вимірювання використовується для вимірювання витрати газу.

title: Опосередковане вимірювання

wikitext:
{{Otheruses|Вимірювання (значення)}}

'''Опосередковане вимірювання''' — [[непряме вимірювання]] однієї величини з перетворенням її роду чи обчисленнями за результатами вимірювань інших величин, з якими вимірювана величина, пов'язана явною функційною залежністю. Характерним для опосередкованих вимірювань з функціональним вимірювальним перетворення, яке здійснюється або шляхом фізичного вимірювального перетворення, або шляхом числового вимірювального перетворення.

== Приклади ==
Наприклад, при опосередкованих вимірюваннях потужності постійного струму її визначають чи на основі прямих вимірювань струму та напруги за формулою чи на основі фізичного вимірювального перетворення добутку в іншу фізичну величину. При автоматичних опосередкованих вимірюваннях прямі вимірювання вхідних величин аргументів та числові вимірювальні перетворення результатів їхніх вимірювань, із метою знаходження значення опосередковано виміряної величини здійснюються автоматично всередині засобу вимірювання.

Також опосередковане вимірювання використовується для [[вимірювання]] витрати [[газ]]у.

== Див. також ==
* [[Вимірювання]]
* [[Відносне вимірювання]]
* [[Динамічне вимірювання]]
* [[Непряме вимірювання]]
* [[Абсолютне вимірювання]]
* [[Пряме вимірювання]]
* [[Статичне вимірювання]]

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20111106004548/http://mdqc.nung.edu.ua/naukova-diyalnist/oposeredkovane-vymiryuvannya-vytraty-hazu-i-metrolohichne-zabezpechennya-zasobiv-obliku.htm Опосередковане вимірювання витрати газу і метрологічне забезпечення засобів обліку]

{{tech-stub}}
{{no iwiki}}

[[Категорія:Вимірювання]]


text:
# Нерлинка
Нерлинка (рос. Нерлинка) — присілок у Камєшковському районі Владимирської області Російської Федерації.
Входить до складу муніципального утворення Сергеїхінське сільське поселення. Населення становить 7 осіб (2010).

## Історія
Присілок розташований на землях фіно-угорського народу мещери.
Від 1940 року належить до Камєшковського району. Спочатку у складі Івановської області, а від 1944 року — Владимирської області.
Згідно із законом від 11 травня 2005 року входить до складу муніципального утворення Сергеїхінське сільське поселення.

## Населення
| 1859 | 1905 | 1926 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 140  | ↗145 | ↘142 | ↘10  | ↘7   |

title: Нерлинка

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Нерлинка
|назва ін.       = Нерлинка
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Владимирська область]]
|район           = [[Камєшковський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Сергеїхінське сільське поселення]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 7 (2010){{RUS-VLA-census}}
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[UTC+3]], [[Літній час|літом]] [[UTC+4]]
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка     =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Владимирська область
}}
'''Нерлинка''' ({{lang-ru|Нерлинка}}) — [[присілок]] у [[Камєшковський район|Камєшковському районі]] [[Владимирська область|Владимирської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Входить до складу муніципального утворення [[Сергеїхінське сільське поселення]]. Населення становить 7 осіб (2010){{RUS-VLA-census}}.

== Історія ==

Присілок розташований на землях фіно-угорського народу [[Мещера (плем'я)|мещери]]<ref>''Боровков Е.'' [http://www.historicus.ru/mordva_muroma_meshera/ Мордва, мурома и мещера — древнее население Верхнего Поволжья]. Historicus.ru. {{ref-ru}}</ref>.

Від [[1940]] року належить до Камєшковського району. Спочатку у складі [[Івановська область|Івановської області]], а від [[1944]] року — Владимирської області.

Згідно із законом від 11 травня 2005 року входить до складу муніципального утворення Сергеїхінське сільське поселення<ref>[http://7law.info/vladimir/act4e/w729.htm Закон Владимирской области от 11.05.2005 № 51-ОЗ «О наделении Камешковского района и вновь образованных муниципальных образований, входящих в его состав, соответствующим статусом муниципальных образований и установлении их границ»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150708162647/http://7law.info/vladimir/act4e/w729.htm |date=2015-07-08 }} {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Нерлинка }}

{{Населення РФ | Нерлинка | Графік }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Камєшковський район}}

{{Russia-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Росія}}

[[Категорія:Присілки Владимирської області]]
[[Категорія:Населені пункти Камєшковського району]]

title: присілок Нерлинка

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Владимирська область

Муніципальний район: Камєшковський район

Поселення: Сергеїхінське сільське поселення

title: Основні дані

Часовий пояс: UTC+3, літом UTC+4

Основні дані:
Мапа
· Нерлинка · Нерлинка


text:
# Рената Кохта
Рената Кохта (нім. Renata Kochta; нар. 14 квітня 1973) — колишня німецька тенісистка.
Найвищу одиночну позицію світового рейтингу — 301 місце досягла 8 лютого 1993, парну — 137 місце — 29 березня 1993 року.

## Фінали ITF

### Одиночний розряд: 5 (1–4)
| Результат | Ранг | Дата           | Турнір                    | Покриття | Суперниця          | Рахунок       |
| --------- | ---- | -------------- | ------------------------- | -------- | ------------------ | ------------- |
| Перемога  | 1.   | 17 серпня 1992 | Кайзерслаутерн, Німеччина | Ґрунт    | Emanuela Sangiorgi | 4–6, 6–0, 6–3 |
| Поразка   | 1.   | 31 серпня 1992 | Бад-Наугайм, Німеччина    | Ґрунт    | Алена Гаврлікова   | 6–3, 2–6, 4–6 |
| Поразка   | 2.   | 27 червня 1993 | Загреб, Хорватія          | Ґрунт    | Сільвія Плішке     | 3–6, 0–6      |
| Поразка   | 3.   | 20 червня 1994 | Загреб, Хорватія          | Ґрунт    | Івона Хорват       | 3–6, 6–2, 1–6 |
| Поразка   | 4.   | 16 жовтня 1995 | Лангенталь, Швейцарія     | Килим    | Яна Мацурова       | 4–6, 6–7(3)   |

### Парний розряд: 6 (4–2)
| Результат | Ранг | Дата           | Турнір                 | Покриття  | Партнерка        | Суперниці                             | Рахунок       |
| --------- | ---- | -------------- | ---------------------- | --------- | ---------------- | ------------------------------------- | ------------- |
| Поразка   | 1.   | 8 серпня 1988  | Коксейде, Бельгія      | Ґрунт     | Хагіт Охайон     | Ілана Бергер Anat Varon               | 2–6, 6–1, 2–6 |
| Перемога  | 1.   | 15 червня 1992 | Марибор, Словенія      | Ґрунт     | Павліна Райзлова | Тіна Кріжан Карин Лушниць             | 2–6, 6–4, 6–4 |
| Поразка   | 2.   | 10 серпня 1992 | Мюнхен, Німеччина      | Ґрунт (O) | Кароліна Шнайдер | Івона Хорват Хрістіна Захаріду        | 4–6, 6–3, 2–6 |
| Перемога  | 2.   | 29 серпня 1994 | Бад-Наугайм, Німеччина | Ґрунт     | Алена Вашкова    | Євгенія Куликовська Наталія Немчинова | 6–3, 1–6, 6–4 |
| Перемога  | 3.   | 20 лютого 1995 | Carvoeiro, Португалія  | Тверде    | Мартіна Павлік   | Катя Альтілія Паула Ерміда            | 7–5, 6–4      |
| Перемога  | 4.   | 3 вересня 1995 | Бад-Наугайм, Німеччина | Ґрунт     | Павліна Нола     | Домініка Горецька Петра Плачкова      | 7–6, 6–2      |

title: Рената Кохта

wikitext:
{{Тенісист
|ім'я_гравця         = Рената Кохта
 Renata Kochta
|фото                =
|громадянство        =
|місце_проживання    =
|дата_народження     = 14 квітня 1973
|місце_народження    = [[Прага]], Czechoslovakia
|дата_смерті         =
|місце_смерті        =
|зріст               =
|вага                =
|початок_кар'єри     =
|завершення_кар'єри  =
|робоча_рука         =
|тренер              =
|призові_гроші       = $48,100
|одиночні_результати             =
|одиночних_титулів               =
|найвища_одиночна_позиція        = Ранг 301 (8 лютого 1993)
|поточна_одиночна_позиція        =
|результати_Australian_Open      =
|результати_Roland_Garros        =
|результати_Wimbledon            =
|результати_US_Open              =
|результати_на_World_Tour_Finals =
|результати_Олімпіади            =
|парні_результати                  =
|парних_титулів                    =
|найвища_парна_позиція             = Ранг 137 (29 березня 1993)
|результати_парні_Australian_Open  =
|результати_парні_Roland_Garros    =
|результати_парні_Wimbledon        =
|результати_парні_US_Open          =
|результати_парні_Олімпіади        =
|результати_мікст_Australian_Open  =
|результати_мікст_Roland_Garros    =
|результати_мікст_Wimbledon        =
|результати_мікст_US_Open          =
|результати_мікст_Олімпіади        =
|останнє_оновлення   =
|медалі              =
}}

'''Рената Кохта''' ({{lang-de|Renata Kochta}}; нар. 14 квітня 1973) — колишня німецька тенісистка.
Найвищу одиночну позицію світового рейтингу — 301 місце досягла 8 лютого 1993, парну — 137 місце — 29 березня 1993 року.

== Фінали ITF ==
=== Одиночний розряд: 5 (1–4) ===
{|class="sortable wikitable" style=font-size:97%
|-
! Результат
! Ранг
! Дата
! Турнір
! Покриття
! Суперниця
! Рахунок
|- style="background:#f0f8ff;"
| bgcolor="98FB98"|Перемога
| 1.
| 17 серпня 1992
| [[Кайзерслаутерн]], Німеччина
| Ґрунт
| {{flagicon|ITA}} Emanuela Sangiorgi
| 4–6, 6–0, 6–3
|- style="background:#f0f8ff;"
| bgcolor=FFA07A|Поразка
| 1.
| 31 серпня 1992
| [[Бад-Наугайм]], Німеччина
| Ґрунт
| {{flagicon|TCH}} [[Алена Гаврлікова]]
| 6–3, 2–6, 4–6
|- style="background:#f0f8ff;"
| bgcolor="FFA07A"|Поразка
| 2.
| 27 червня 1993
| [[Загреб]], Хорватія
| Ґрунт
| {{flagicon|AUT}} [[Сільвія Плішке]]
| 3–6, 0–6
|- style="background:#f0f8ff;"
| bgcolor=FFA07A|Поразка
| 3.
| 20 червня 1994
| [[Загреб]], Хорватія
| Ґрунт
| {{flagicon|CRO}} [[Івона Хорват]]
| 3–6, 6–2, 1–6
|- style="background:#f0f8ff;"
| bgcolor=FFA07A|Поразка
| 4.
| 16 жовтня 1995
| [[Лангенталь]], Швейцарія
| Килим
| {{flagicon|CZE}} [[Яна Мацурова]]
| 4–6, 6–7(3)
|}

=== Парний розряд: 6 (4–2) ===
{|class="sortable wikitable" style=font-size:97%
|-
! Результат
! Ранг
! Дата
! Турнір
! Покриття
! Партнерка
! Суперниці
! Рахунок
|- style="background:#f0f8ff;"
| bgcolor="FFA07A"|Поразка
| 1.
| 8 серпня 1988
| [[Коксейде]], Бельгія
| Ґрунт
| {{flagicon|ISR}} Хагіт Охайон
| {{flagicon|ISR}} [[Ілана Бергер]]
 {{flagicon|ISR}} Anat Varon
| 2–6, 6–1, 2–6
|-style="background:#f0f8ff;"
| bgcolor="#98FB98"|Перемога
| 1.
| 15 червня 1992
| [[Марибор]], Словенія
| Ґрунт
| {{flagicon|CZE}} [[Павліна Райзлова]]
| {{flagicon|SLO}} [[Тіна Кріжан]]
 {{flagicon|SLO}} [[Карин Лушниць]]
| 2–6, 6–4, 6–4
|- style="background:#f0f8ff;"
| style="background:#ffa07a;"|Поразка
| 2.
| 10 серпня 1992
| [[Мюнхен]], Німеччина
| Ґрунт (O)
| {{flagicon|GER}} [[Кароліна Шнайдер]]
| {{flagicon|CRO}} [[Івона Хорват]]
 {{flagicon|GRE}} [[Хрістіна Захаріду]]
| 4–6, 6–3, 2–6
|- bgcolor="#f0f8ff"
| bgcolor="98FB98"|Перемога
| 2.
| 29 серпня 1994
| [[Бад-Наугайм]], Німеччина
| Ґрунт
| {{flagicon|CZE}} [[Алена Вашкова]]
| {{flagicon|RUS}} [[Куликовська Євгенія Борисівна|Євгенія Куликовська]]
 {{flagicon|UKR}} [[Наталія Немчинова]]
| 6–3, 1–6, 6–4
|-bgcolor="#f0f8ff"
| bgcolor="98FB98"|Перемога
| 3.
| 20 лютого 1995
| [[Carvoeiro (Lagoa)|Carvoeiro]], Португалія
| Тверде
| {{flagicon|GER}} [[Мартіна Павлік]]
| {{flagicon|ITA}} Катя Альтілія
{{flagicon|ESP}} [[Паула Ерміда]]
| 7–5, 6–4
|- bgcolor="#f0f8ff"
| bgcolor="98FB98" | Перемога
| 4.
| 3 вересня 1995
| [[Бад-Наугайм]], Німеччина
| Ґрунт
| {{flagicon|BUL}} [[Павліна Нола]]
| {{flagicon|CZE}} Домініка Горецька
{{flagicon|CZE}} Петра Плачкова
| 7–6, 6–2
|}

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
*{{WTA}}
*{{ITF profile}}

{{DEFAULTSORT:Кохта Рената}}
[[Категорія:Народились 1973]]
[[Категорія:Німецькі тенісистки]]
[[Категорія:Спортсмени Праги]]
[[Категорія:Чехословацькі емігранти до Німеччини]]

title: Рената Кохта · Renata Kochta

Громадянство: Німеччина

Місце народження: Прага, Czechoslovakia

title: Одиночний розряд

Найвища позиція: Ранг 301 (8 лютого 1993)

title: Парний розряд

Найвища позиція: Ранг 137 (29 березня 1993)


text:
# 100 ВЕЛОwatt
Веломарафон «100 ВЕЛОwatt» — відкрита першість Рівненської АЕС з велоспорту, яка вперше пройшла у Володимирецькому районі Рівненської області 12 серпня 2017 року. Протяжність дистанції — 100 кілометрів.
Це перший 100-кілометровий веломарафон, організований з ініціативи активної молоді та генерального директора Рівненської АЕС Павла Павлишина. Організаційну та фінансову підтримку заходу надали адміністрація РАЕС, профспілкові комітети РАЕС та НАЕК «Енергоатом», Організація молоді ППО РАЕС. Участь у велоперегонах безкоштовна.
Веломарафон проводиться з метою формування позитивного іміджу атомної енергетики, популяризації велоспорту та здорового способу життя.

## Маршрут 2017 року
Учасники веломарафону «100 ВЕЛОwatt» стартували з пристанційної площі Рівненської АЕС, а фінішували на реабілітаційно-оздоровчому комплексі «Біле озеро». Маршрут був прокладений через села Острів, Балаховичі, Веретено, Полиці, Рафалівку, Суховолю, Олізарку, Любахи, Довговолю, Красносілля, Зеленицю, Половлі, Сопачів, Бабку, Собіщиці, Більську Волю, Рудку. Єдиний контрольний пункт (КП) знаходився на 52-му кілометрі у смт Володимирець. На подолання дистанції відводилося 10 годин. Практично протягом всього маршруту було видно споруди Рівненської АЕС — градирні.

## Учасники та номінації
Для участі у веломарафоні «100 ВЕЛОwatt» зареєструвалися понад 150 велосипедистів-аматорів з різних регіонів України: Рівненської, Волинської, Хмельницької, Запорізької, Львівської, Миколаївської, Закарпатської, Київської областей, міст Київ та Вараш.
Переможців та призерів визначили у різних номінаціях: «Абсолют чоловіки», Абсолют жінки", «Молодь» (18-35 років), "Чоловіки " (36-49 років), «Ветерани» (50 і більше років). Окремим призом було нагороджено найшвидшу команду серед підрозділів НАЕК «Енергоатом».

## Символіка
Веломарафон «100 ВЕЛОwatt» має власний затверджений логотип — велосипедист на фоні вентиляційної труби та градирень Рівненської АЕС, які символічно утворюють назву «100 ВЕЛОwatt». Логотип був розміщений на банері, пам'ятних медалях, призах та іншій сувенірній продукції.

title: 100 ВЕЛОwatt

wikitext:
'''Веломарафон «100 ВЕЛОwatt»''' — відкрита першість [[Рівненська АЕС|Рівненської АЕС]] з велоспорту<ref>{{Cite news|url=http://bikeportal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=5777&Itemid=1344|title=Веломарафон "100 ВЕЛОwatt" 2017 - Положение|last=dArk|language=ru-ru|work=bikeportal.org.ua|accessdate=2017-09-03|archive-date=4 вересня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170904111700/http://bikeportal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=5777&Itemid=1344}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170904111700/http://bikeportal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=5777&Itemid=1344 |date=2017-09-04 }}</ref>, яка вперше пройшла у [[Володимирецький район|Володимирецькому районі]] [[Рівненська область|Рівненської області]] 12 серпня 2017 року. Протяжність дистанції — 100 кілометрів.
[[Файл:5start 100 velowatt.jpg|міні|Старт веломарафону на пристанційній площі РАЕС ]]
Це перший 100-кілометровий веломарафон, організований з ініціативи активної молоді та генерального директора Рівненської АЕС Павла Павлишина. Організаційну та фінансову підтримку заходу надали адміністрація РАЕС, профспілкові комітети РАЕС та [[Енергоатом|НАЕК «Енергоатом»]], Організація молоді ППО РАЕС.<ref>{{Cite web|url=https://www.rnpp.rv.ua/assets/DocSite/Gazeta/2017/08/2017-08-17-09-07_Gazeta_energya1733.pdf|title=Газета "Енергія" №33 від 17.08.2017|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=|accessdate=|archive-date=4 вересня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170904110710/https://www.rnpp.rv.ua/assets/DocSite/Gazeta/2017/08/2017-08-17-09-07_Gazeta_energya1733.pdf}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170904110710/https://www.rnpp.rv.ua/assets/DocSite/Gazeta/2017/08/2017-08-17-09-07_Gazeta_energya1733.pdf |date=2017-09-04 }}</ref> Участь у велоперегонах безкоштовна.

Веломарафон проводиться з метою формування позитивного іміджу атомної енергетики, популяризації велоспорту та здорового способу життя.

== Маршрут 2017 року ==
[[Файл:2route 100 velowatt.jpg|міні|Маршрут веломарафону «100 ВЕЛОwatt» ]]
Учасники веломарафону «100 ВЕЛОwatt» стартували з пристанційної площі Рівненської АЕС, а фінішували на реабілітаційно-оздоровчому комплексі «[[Біле озеро (Володимирецький район)|Біле озеро]]». Маршрут був прокладений через села Острів, Балаховичі, Веретено, Полиці, [[Рафалівка|Рафалівку]], Суховолю, Олізарку, Любахи, Довговолю, Красносілля, Зеленицю, Половлі, [[Сопачів]], Бабку, [[Собіщиці]], [[Більська Воля|Більську Волю]], Рудку. Єдиний контрольний пункт (КП) знаходився на 52-му кілометрі у смт [[Володимирець]]. На подолання дистанції відводилося 10 годин. Практично протягом всього маршруту було видно споруди Рівненської АЕС — градирні.

== Учасники та номінації ==
[[Файл:3winners 100 velowatt.jpg|міні|Переможці у категорії «Абсолют чоловіки» ]]
Для участі у веломарафоні «100 ВЕЛОwatt» зареєструвалися понад 150 велосипедистів-аматорів з різних регіонів України: Рівненської, Волинської, Хмельницької, Запорізької, Львівської, Миколаївської, Закарпатської, Київської областей, міст Київ та [[Вараш]].

Переможців та призерів визначили у різних номінаціях: «Абсолют чоловіки», Абсолют жінки", «Молодь» (18-35 років), "Чоловіки " (36-49 років), «Ветерани» (50 і більше років)<ref>{{Cite news|url=http://bikeportal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=5928&Itemid=1344|title=Веломарафон "100 ВЕЛОwatt" 2017 - Результаты|last=dArk|language=ru-ru|work=bikeportal.org.ua|accessdate=2017-09-03|archive-date=4 вересня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170904112850/http://bikeportal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=5928&Itemid=1344}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170904112850/http://bikeportal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=5928&Itemid=1344 |date=2017-09-04 }}</ref>. Окремим призом було нагороджено найшвидшу команду серед підрозділів НАЕК «Енергоатом».

== Символіка ==
Веломарафон «100 ВЕЛОwatt» має власний затверджений логотип — велосипедист на фоні вентиляційної труби та градирень Рівненської АЕС, які символічно утворюють назву «100 ВЕЛОwatt». Логотип був розміщений на банері, пам'ятних медалях, призах та іншій сувенірній продукції.

== Посилання ==
* {{Facebook|events/1229073713881328/}}

== Примітки ==
{{примітки}}

[[Категорія:Велоспорт в Україні]]
[[Категорія:Спорт у Рівненській області]]


text:
# The Way of All Flesh
The Way of All Flesh (з англ. — «Шлях всього живого») — четвертий студійний альбом метал-гурту Gojira, виданий 14 жовтня 2008 року лейблом Listenable Records. Загальна тривалість композицій встановлює 75:07. Альбом відносять до таких напрямків, як дез-метал, треш-метал, ґрув-метал, прогресивний метал.

## Список композицій
Автор слів Джо Дуплантьє, за виключенням сьомого треку (написаного разом з Ренді Блайтом), автор музики Джо Дуплантьє і Маріо Дуплантьє, за виключенням сьомого треку (написаного разом з Крістіаном Андрю).
| #     | Назва                                        | Тривалість |
| ----- | -------------------------------------------- | ---------- |
| 1.    | «Oroborus»                                   | 5:21       |
| 2.    | «Toxic Garbage Island»                       | 4:06       |
| 3.    | «A Sight to Behold»                          | 5:09       |
| 4.    | «Yama's Messengers»                          | 4:03       |
| 5.    | «The Silver Cord» (інструментальна)          | 2:31       |
| 6.    | «All the Tears»                              | 3:40       |
| 7.    | «Adoration for None» (за участі Ренді Блайт) | 6:19       |
| 8.    | «The Art of Dying»                           | 9:54       |
| 9.    | «Esoteric Surgery»                           | 5:44       |
| 10.   | «Vacuity»                                    | 4:51       |
| 11.   | «Wolf Down the Earth»                        | 6:25       |
| 12.   | «The Way of All Flesh»                       | 17:03      |
| 66:52 |                                              |            |

title: The Way of All Flesh

wikitext:
{{Музичний альбом
| Назва      =  The Way of All Flesh
| Тип        = [[Студійний альбом]]
| Виконавець = [[Gojira]]
| Обкладинка = Gojira_-_The_Way_of_All_Flesh_-_2008.jpg
| Колір      =
| Випущено   = [[14 жовтня]] [[2008]] [http://www.metal-archives.com/release.php?id=211489 Encyclopaedia Metallum – Gojira – The Way of All Flesh]
| Записаний  =
| Жанри       = [[дез-метал]], [[треш-метал]], [[ґрув-метал]], [[прогресивний метал]]
| Тривалість = 75:07
| Лейбл      = Listenable
| Продюсер   = [[Джо Дуплантьє]]
| Країна     =
| Огляди     =
| Попередній = [[From Mars to Sirius]]
| Рік        = 2008
| Наступний  = [[L'Enfant Sauvage]]
}}

'''''The Way of All Flesh''''' (з [[Англійська мова|англ.]] — «Шлях всього живого») — четвертий студійний альбом метал-гурту [[Gojira]], виданий [[14 жовтня]] [[2008]] року [[Лейбл звукозапису|лейблом]] [[Listenable Records]]. Загальна тривалість композицій встановлює 75:07. Альбом відносять до таких [[музичні напрямки|напрямків]], як [[дез-метал]], [[треш-метал]], [[ґрув-метал]], [[прогресивний метал]].

== Список композицій ==
{{tracklist
| extra_column    =
| total_length    = 66:52
| all_lyrics      = [[Джо Дуплантьє]], за виключенням сьомого треку (написаного разом з [[Ренді Блайт|Ренді Блайтом]])
| all_music       = Джо Дуплантьє і [[Маріо Дуплантьє]], за виключенням сьомого треку (написаного разом з Крістіаном Андрю)
| title1          = Oroborus
| extra1          =
| length1         = 5:21
| title2          = Toxic Garbage Island
| extra2          =
| length2         = 4:06
| title3          = A Sight to Behold
| extra3          =
| length3         = 5:09
| title4          = Yama's Messengers
| extra4          =
| length4         = 4:03
| title5          = The Silver Cord
| note5           = інструментальна
| extra5          =
| length5         = 2:31
| title6          = All the Tears
| extra6          =
| length6         = 3:40
| title7          = Adoration for None
| note7           = за участі Ренді Блайт
| extra7          =
| length7         = 6:19
| title8          = The Art of Dying
| extra8          =
| length8         = 9:54
| title9          = Esoteric Surgery
| extra9          =
| length9         = 5:44
| title10          = Vacuity
| extra10          =
| length10         = 4:51
| title11          = Wolf Down the Earth
| extra11          =
| length11         = 6:25
| title12          = The Way of All Flesh
| extra12          =
| length12         = 17:03
}}

== Посилання ==
* [[Allmusic]]:[http://www.allmusic.com/album/the-way-of-all-flesh-r1417219 allmusic ((( The Way of All Flesh > огляд] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110514212618/http://www.allmusic.com/album/the-way-of-all-flesh-r1417219 |date=14 травня 2011 }}
* About.com [http://heavymetal.about.com/od/cdreviews/gr/gojirathewayof.htm Gojira – The Way Of All Flesh Review – About.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110527190101/http://heavymetal.about.com/od/cdreviews/gr/gojirathewayof.htm |date=27 травня 2011 }}
* Alternative Press [https://web.archive.org/web/20120323012337/http://www.altpress.com/reviews/1386.htm // AP: REVIEWS – Death becomes them]
* ChartAttack:[http://www.chartattack.com/reviews/62042/gojira Gojira] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110607113131/http://www.chartattack.com/reviews/62042/gojira |date=7 червня 2011 }}
{{примітки}}
{{Gojira}}

[[Категорія:Альбоми Gojira]]

title: Студійний альбом

Виконавець: Gojira

Дата випуску: 14 жовтня 2008 Encyclopaedia Metallum – Gojira – The Way of All Flesh

Лейбл: Listenable

Продюсер: Джо Дуплантьє

title: Хронологія Gojira

| Попередній | From Mars to Sirius |: | L'Enfant Sauvage | Наступний |

Попередній: From Mars to Sirius

L'Enfant Sauvage: Наступний

title: Gojira

Студійні альбоми: Terra Incognita · The Link · From Mars to Sirius · The Way of All Flesh · L'Enfant Sauvage · Magma

Демо-альбоми: Victim · Possessed · Saturate · Wisdom Comes

Живі альбоми: The Link Alive

Дотичні статті: Дискографія · Cavalera Conspiracy


text:
# Кутяніна Валентина Степанівна
Кутяніна Валентина Степанівна (нар. 13 лютого 1950, м. Умань (Київська область, нині Черкаська область)) — радянська та українська вчена-хімік, доктор хімічних наук (1994), професор (1997)..

## Біографія
Кутяніна Валентина Степанівна закінчила у 1972 р. Дніпропетровський хіміко-технологічний інститут (нині Український хіміко-технологічний університет), в якому й працює з 1975 р. З 1995 р. професор кафедри хімії і технології переробки еластомерів.

## Наукові дослідження
Науковий напрямок – хімія та технологія переробки еластомерів.

## Основні наукові праці
- Применение алифатических полиаминов в качестве модификаторов свойств резин. Москва, 1986; Структурно-химическая модификация эластомеров. К., 1989;
- Адгезионно-активные модификаторы БР // Каучук и резина. 1998. № 4;
- Масс-спектрометрическое исследование термодеструкции карбоксиметилпроизводных полигуанидин-гидрохлоридов // Полимер. журн. 2009. Т. 31, № 2;
- Исследования термостабильности комплексонатов металлов монохлоруксусного производного полигексаметиленгуанидингидрохлорида // Там само. 2010. Т. 32, № 1 (усі – співавт.).

title: Кутяніна Валентина Степанівна

wikitext:
{{Науковець
|ім'я             = Кутяніна Валентина Степанівна
|оригінал імені   =
|жінка            = «так»
|зображення       =
|розмір           =
|підпис           =
|дата народження  = 13.2.1950
|місце народження = м. [[Умань]]
|дата смерті      =
|місце смерті     =
|резиденція       =
|громадянство     = {{USSR}}, {{UKR}}
|національність   =
|галузь           = [[хімія]]
|alma mater       = [[Дніпропетровський хіміко-технологічний інститут]] (1972)
|заклад           = [[Український державний хіміко-технологічний університет]]
|посада           =
|відомий завдяки  =
|звання           = [[професор]]
|ступінь          = [[доктор хімічних наук]]
|керівник         =
|учні             =
|аспіранти-докторанти =
|батько           =
|мати            =
|дружина          =
|чоловік          =
|діти             =
|нагороди         =
|автограф         =
|сайт             =
|примітки         =
}}

'''Кутяніна Валентина Степанівна''' ({{н}} {{ДН|13|2|1950}}, м. [[Умань]] ([[Київська область]], нині [[Черкаська область]])) — радянська та українська вчена-хімік, доктор хімічних наук (1994), професор (1997).<ref name="bio">[http://esu.com.ua/search_articles.php?id=52198 Енциклопедія сучасної України. Кутяніна Валентина Степанівна]</ref>.

== Біографія ==
Кутяніна Валентина Степанівна закінчила у 1972 р. [[Дніпропетровський хіміко-технологічний інститут]] (нині Український хіміко-технологічний університет), в якому й працює з 1975 р. З 1995 р. професор кафедри хімії і технології переробки еластомерів.<ref name="bio" />

== Наукові дослідження ==
Науковий напрямок – хімія та технологія переробки [[Еластомери|еластомерів]].<ref name="bio" />

== Основні наукові праці ==
* Применение алифатических полиаминов в качестве модификаторов свойств резин. Москва, 1986; Структурно-химическая модификация эластомеров. К., 1989;
* Адгезионно-активные модификаторы БР // Каучук и резина. 1998. № 4;
* Масс-спектрометрическое исследование термодеструкции карбоксиметилпроизводных полигуанидин-гидрохлоридов // Полимер. журн. 2009. Т. 31, № 2;
* Исследования термостабильности комплексонатов металлов монохлоруксусного производного полигексаметиленгуанидингидрохлорида // Там само. 2010. Т. 32, № 1 (усі – співавт.).

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*[http://esu.com.ua/search_articles.php?id=52198 Енциклопедія сучасної України. Кутяніна Валентина Степанівна]
*[http://www.udhtu.com.ua/index.php?p=100 Біографія Кутяніної В.С. на сайті Державного ВНЗ "Український державний хіміко-технологічний університет"] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150709090144/http://udhtu.com.ua/index.php?p=100 |date=9 липня 2015 }}

{{Ізольована стаття}}

[[Категорія:Уродженці Умані]]
[[Категорія:Українські жінки-хіміки]]
[[Категорія:Жінки-науковці]]

title: Кутяніна Валентина Степанівна

Народилася: 13 лютого 1950 (75 років) · м. Умань

Країна: СРСР, Україна

Alma mater: Дніпропетровський хіміко-технологічний інститут (1972)

Галузь: хімія

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: доктор хімічних наук


text:
# Наукова бібліотека Львівського національного університету імені Івана Франка
Наукова бібліотека Львівського національного університету імені Івана Франка — головна наукова бібліотека університету, одна з найбільших і найдавніших наукових бібліотек України з фондом більше 3 млн томів. Заснована 1608 року як книгозбірня львівського Єзуїтського колегіуму. В. о. директора — Олександр Седляр.

## Фонди
Фонди бібліотеки на сьогодні становлять більше трьох мільйонів книг, 120 тисяч з яких — унікальні стародруки і рукописи, найстаріший з яких датований XIII століттям.
Фонди поділяються на шість структурних груп:
- Фонд рукописних, стародрукованих та рідкісних видань
- Фонд періодичних видань
- Фонд науково-бібліографічного відділу
- Фонд книгозберігання
- Фонд навчальної літератури
- Резервно-обмінний фонд

У бібліотеці зберігаються численні унікальні видання й манускрипти. Зокрема у фондах бібліотеки є книжки з особистої бібліотеки французького кардинала Мазаріні, французького короля Людовіка XV, польського короля Сигізмунда II, гетьмана Івана Мазепи.
У кінці XVIII століття наукова бібліотека університету була єдиним державним депозитарієм документів Речі Посполитої, тож з ліквідацією державних і церковних установ документи і книги передавали саме сюди. У той час до книгозбірні потрапили стародруки із 147-ми ліквідованих монастирів, зокрема й зі Скита Манявського.
Від 1807 року бібліотека отримувала обов'язковий примірник періодичних та наукових видань, які з'являлися на території держави. Це правило діяло до 1939 року. Тому фонд періодики в цій бібліотеці є найбільшим в Україні.
Протягом австрійського періоду в історії Львова бібліотека комплектувалася надходженнями із території всієї Австро-Угорщини.

## Відділ рукописних, стародрукованих та рідкісних книг
Відділ рукописних, стародрукованих та рідкісних книг імені Ф. П. Максименка було засновано 1905 року, сьогодні він налічує понад 120 тисяч одиниць зберігання: рукописи, документи на пергаменті та інкунабули, палеотипи, спеціальні колекції.
Рішенням Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2008 року (№ 1345-р) фонд рукописних, стародрукованих та рідкісних книг Наукової бібліотеки Львівського національного університету імені Івана Франка включено до Державного реєстру наукових об'єктів, що становлять національне надбання.
Станом на 2010 рік загальна кількість фонду відділу рідкісних книг становить 119933 од. зб. Фонд відділу структурно поділяється на 10 колекцій:
- Колекція рукописних книг та документів XI—ХХ ст.;
- Колекція інкунабул (1454—1500 рр.);
- Колекція палеотипів (1501—1550 рр.);
- Колекція стародруків (1551—1825 рр.);
- Колекція графічних та образотворчих видань (XVII—XX ст.);
- Колекція картографії (1511—2001 рр.);
- Колекція воєнних друків (1905—1945 рр.);
- Колекція афіш (1816—1942 рр.);
- Колекція періодики (XVIII—XX ст.);
- Колекція рідкісних книг (XIX—XX ст.).

### Інкунабули
Сьогодні в бібліотеці Львівського університету зберігається 49 інкунабул. Це одне з найбільших зібрань інкунабул в Україні. Каталоги інкунабул у фондах бібліотеки склали Є. Барвінський (публ. 1912), К. Пекарський (публ. 1927), А. Єнджейовська і Р. Котуля (неопубл., 1939), Ф. П. Максименко (публ. 1958), Н. П. Швець (неопубл., 2002).
До 1941 зібрання бібліотеки Університету було найбільшим у Львові. Формування започатковано 1784 року, коли разом з бібліотекою Ґареллі було передано колекцію з 136 інкунабул. Найстаршою з них була «Biblia, Germanica. [Straßburg: Henr. Eggestein, non post 1470]. 2o», а наймолодшою — «Regulae grammaticales antiquorum. Wien: Ioan. Winterburg, 1500. 4o». Після скасування багатьох релігійних орденів у 1784 році до колекції було долучено першодруки закритих 147 монастирських бібліотек, книги з яких надходили протягом 1785–1786 років. За станом на 1 березня 1786 року у бібліотеці Львівського університету з монастирських збірок було нараховано 620 інкунабул, з них видань 1465, 1469-75 — 24 , 1476-80 — 61, 1481-90 — 142, 1491–501 — 265, недатованих (прибл. 1480–1500) — 128.
При комплектуванні фондів бібліотек на той час Придворна Імператорська віденська бібліотека мала пріоритет у відборі. Тому найцінніші інкунабули, а разом з ними рукописи, стародруки відправляли до Відня. У травні 1785 року директор львівської бібліотеки Г. Ґ. фон Бретшнайдер пропонував список з 31 інкунабул 1465—1479 років, а 1786 року склав новий список для відправлення до Відня, в якому було 129 інкунабул.
За наступні 60 років фонд бібліотеки Львівського університету поповнювався завдяки купівлі та приватним дарам. У цьому була значна заслуга директора бібліотеки Ф. Стронського. З університетських хронік відомо, що бібліотека в серпні 1848 року зберігала 899 інкунабул, з яких після пожежі 2 жовтня 1848 року залишилося лише 205. До 1912 року додалося тільки 9 назв першодруків.
Значне збільшення колекції відбулося 1938 року, коли бібліотека Львівського університету здобула право на придбання дорогоцінного зібрання покійного графа Ю.-С. Козєбродського. У його приватній бібліотеці було 104 інкунабули, з них 11 не відомих у книгознавчій літературі, чимало видань, які збереглися у єдиних примірниках у світі: «Historia Alexandri Magni Germanica rerum enarratione Ioannis Hartlieb. Augsburg: Antonius Sorg, 8.VI.1478. 20»; «Ambrosius s. Epistolae. Libri 1-10 etc. Cum additione Georgii Cribelli. Milano: Leonardus Pachel, 18.XII.1490. 20»; "Breviarium Augustanum / Ed. iussu Frid. Hohenzollern. Ps. hiemalis. Augsburg: Erhardus Ratdolt, I.1493. 20" та інші. 1939 року разом бібліотекою теологічного факультету, у складі якої як депозит зберігалась бібліотека Львівського кафедрального костелу, надійшло 17 інкунабул. Зібрання інкунабул досягло 336 томів, але 1943 року під час нацистської окупації майже всі були вивезені до Кракова.
У бібліотеці залишилося 40 назв у 43 томах, у 1958 році 2 з цих інкунабул за обміном були передані бібліотеці Саратовського університету. Завдяки книгознавчим дослідженням фондів бібліотеки співробітниками відділу рукописних та рідкісних книг до збірки долучено ще 11 назв.
На 1 січня 2005 року збірка інкунабул нараховує 49 назв у 51 томах. Найстаріша інкунабула бібліотеки — «Nicolaus de Lyra. Postilla in universa Biblia cum expositionibus Guillemi Britonis et additionibus Pauli Burgensis… . Ps. 2: Psalterium. Straßburg: Johann Mentelin, 1472. 20». 1473 рік репрезентований у збірці виданнями учня та сподвижника Йоганна Ґутенберґа Петера Шеффера: «Augustinus Aurelius. De civitate Dei, cum commento Thomae Waleys et Nicolai Trivet. Mainz: Petrus Schöffer, 5. IX. 1473. 2o» та: «Vincentius Bellovacensis. Speculum historiale. Vol. 3-4. [Strassburg: R-typ. = Adolphus Rusch, ca 1473]. 20» з мистецькою оправою майстра Йоганна Ріхенбаха з Гейслінгена, виконаною близько 1481–1486 років для єпископа діоцезії Секкау в Штирії (Австрія) Маттіаса Шейта фон Вестерштеттена (1440—17 травня 1517).
Бібліотека має декілька інкунабул, які збереглися у дуже обмеженій кількості примірників у світі, а саме: «Defectus in missa. [Roma: Stephan Plannck, ca 1493/94. 8o»- відомо про примірник Національної бібліотеки Франції; видання «Breviarium Cracoviense. Nürnberg: Ioannes Stuchs, 1498. 8o», яке збереглося лише у 3 примірниках та 1 фрагменті; разом з ним оправлене видання краківського друкаря Яна Галлера «Officium in festo Immaculate Beatae Mariae Virginis. [Kraków: Jan Haller, 1509]. 8o», про існування якого було відомо тільки з архівних джерел.

### Спеціальні фонди
У відділі рідкісних книг зберігаються також цінні спеціальні фонди, а саме:
- Фонд «Єзуїтика» — архів Малопольської провінції Товариства Ісуса. Опрацьований у 1896 р. Євгеном Барвінським, польським бібліографом, використовувався як історичне джерело в праці польського історика Станіслава Заленського «Єзуїти в Польщі». Надійшов до бібліотеки після розформування в 1773 р. єзуїтського товариства. Документи з 1394 до 1780 р. — листування, заповіти, описи майна, яке належало закладам єзуїтів у Білій Церкві, Фастові, Кременці, Ярославі, Луцьку, Львові, Острозі, Самборі та інших містах.
- Фонд «Тінеціана» — документи Львівського Тінеціанського монастиря з 1516 по 1792 рр. — листування, юридичні та економічні документи монастиря і декілька рукописів, що йому належали. Надійшов у складі книг, які були одержані з анульованих австрійським урядом 147 монастирів Галичини та Буковини (1784).
- Фонд «Економія Самборська» — інвентарі, записи про ведення судових справ на теренах Самбірської економії 1598–1805 рр.
- Фонд «Факти міста Снятина» — документи економічного та юридичного характеру з 1655 по 1813 рр.
- Фонд Цісарсько-Кайзерської цензури — рукописні каталоги видань відомого львівського видавця Піллера, ХІХ ст.
- Збірка церковнослов'янських рукописних книг (XV–XVIII ст.), придбана у Антона Петрушевича — 25 од. зб.
- Збірка вірменських рукописів — 11 кодексів (XV–XIX ст.) і збірка східних рукописів — 22 кн. (XVII–XX ст.), що були придбані бібліотекою у професора університету Зігмунта Смогожевського 1926 року.
- Збірка польського бібліофіла князя Йозефа Саби Козебродського, придбана бібліотекою 1936 року у вдови. Складається з 22 кодексів XII-ХХ ст.
- Фонд Леона Олександра Деспот-Зеновича, польського аристократа, — родинні документи, листи (XV–XIX ст.).
- Фонд професора Т. Піня — листування з відомими діячами польської культури: письменником Леопольдом Стаффом, поетом Ф. Новицьким, письменником Владиславом Орканом.
- Фонд Станіслава Борковського — польського вченого-природознавця — наукові праці, родинне та майнове листування  — з 1815 по 1850 рр.

## Видання бібліотеки
У бібліотеці засновано низку періодичних видань, присвячених різним бібліотечним темам, виходять також видання поза серіями.
Бібліотека публікує такі періодичні і серійні видання:
- Вісник Львівського університету. Серія «Книгознавство, бібліотекознавство та інформаційні технології».
- Visnyk of the Lviv University. Series «Bibliology, Library Studies and Information Technologies».
- Серія «Біобібліографія вчених університету»
- Серія «Українська біобібліографія. Нова серія»
- Серія «Doctor Honoris Causa»
- Серія «Каталоги книгозбірні»
- Серія «Дрібненька бібліотека»
- Серія «Мемуари і документи»

### Загальна література
- Наукова бібліотека Львівського національного університету ім. Івана Франка: Матеріали до енцикл. / ред.: С. Макарчук; упоряд.: Н. Швець. — Л.: ЛНУ ім. І. Франка, 2005. — 196 c.
- Наукова бібліотека Львівського державного університету ім. Івана Франка: Корот. довідн. — Л., 1959. — 41 с.
- Архівні установи України: Довідник / Автори-укладачі О. І. Алтухова, С. І. Андросов, Л. С. Анохіна та ін.; ред. кол. О. С. Онищенко, Р. Я. Пиріг, Л. А. Дубровіна та ін.; упоряд. Г. В. Боряк, С. Г. Даневич, Л. А. Дубровіна та ін.; Державний комітет архівів України, Міністерство культури і мистецтв України; Національна бібліотека України ім. В. І. Вернадського НАН України. — К., 2000. — С. 194—196.
- Archives and Manuscript Collections in the Microfiche / Ed. by P. Grimsted Kennedy. — Leiden, 1989. — Ser. 3: Soviet Ukraine and Moldavia.
- Ghwalewik E. Zbiory polskie: Archiwa, biblioteki, gabinety, galerje, muzea i inne zbiory pamiatek przeszlosci w ojczyznie i na obczyznie. — Warzsawa, 1926. — Т. 1. — S. 390–393.
- Les bibliothegues de Lwow: Apercu soimmaire / Direc. M. Eustache Gaberle. — Lwow, 1929. — P. 37—57.
- Dudik A. Archive im Konigreiche Galizien und Lodomerien. — Wien, 1867. — S. 111—124.
- Grimsted Kennedy P. Archives and Manuscript Repositories in the USSR. Ukraine and Moldavia. — Princeton, 1988. — B. 1. — P. 573—577.

### Спеціальні колекції
- Романски С. Влахобългарски рукописи въ Львовската университетска библиотека // Периодическо списание на Българското книжевно дружество въ Софиа // 1910. — Т. 71, № 7/8. — С. 587—610. — [Окреме вид.: София, 1910. — 24 с.]
- Савченко А. Коллекция ибадитских рукописей Научной библиотеки Львовского государственного университета им. И. Я. Франко: Науч. докл. / АН УССР. Ин-т философии. — Препр. — К., 1988. — 19 с.
- Гаркавець О. Вірмено-кипчацькі рукописи в Україні, Вірменії, Росії: Кат.— К., 1993. — 328 с.
- Інкін В. Ф. Архів Самбірської економії // ЗНТШ. — 1996. — Т. CCXXXI: Праці Комісії спеціальних (допоміжних) історичних дисциплін. — С. 107—146.
- Люзняк М. Поширення української книги Товариством «Просвіта» на Лемківщині у 30-х роках XX ст. [Огляд фонду № 122, Товариство «Просвіта», ЛНБ НАН України] // Вісн. Львів. ун-ту. Сер. іст. — 1999. — Вип. 34. — С. 487—493.
- Люстрації королівщин українських земель XVI–XVIII ст.: Матеріали до реєстру рукоп. та друкованих текстів / Уклала Р. Майборода. — К., 1999. — 316 с.
- Швець Н. Історія формування картографічної збірки Наукової бібліотеки ЛДУ ім. І. Франка // Картографія та історія України: Зб. наук. праць. — Львів, 2000. — С. 234—235.

### Колекція інкунабул
- Denis M. Die Merkwürdigkeiten der k. k. garellischen öffentl. Bibliothek am Theresiano: In 2 Bd. Wien, 1780. Bd. 1. — S. 33—41;
- Bretschneider und G. van Swieten: Ein Beitrag zur Geschichte der Universitäts-Bibliothek in Lemberg // Mitt. ÖVfB 1906. — S. 11—30;
- Barwiński E. Katalog inkunabułów Biblioteki Uniwersyteckiej we Lwowie. Lw., 1912. VIII, 25 s., 3 tabl.;
- Piekarski K. Inkunabuły i Polonica XVI wieku w bibliotece Katedralnej we Lwowie // Silva rerum. — 1927. — T. 3, maj. — S. 69—72;
- Mękarski S. Drogocenny księgozbiór // Pion. — 1938. — Nr. 47;
- Jędrzejowska A., Kotula R. Katalog inkunabułów Biblioteki Uniwersyteckiej we Lwowie. Przybytki z lat 1923–1938. — Lwów, 1940;
- Максименко Ф. П. Першодруки (інкунабули) Наукової бібліотеки Львівського університету. Каталог. — Львів, 1958. — 32 с.;
- Triller E. O inkunabułach w zbiorach lwowskich // Rocz. bibl. — 1867. — Z. 1-2. — S. 183—185;
- Швець Н. Зведений каталог інкунабул, що зберігаються у бібліотеках та музеях Львова. — 2002 (рукопис);
- Kotula R. Ein bisher unbekannter Richenbach-Einband aus der Sammlung der Universitätsbibliothek in Lwów (Polen) // Archiv für Buchbinderei. 1939; № 39. — S. 79—81, 156—157;
- Швець Н. Примірник Краківського бревіарію 1498 р. у НБ ЛУ // Зб. Праць РРК, С. 41-62; НБ ЛНУ рук. 255 IV; Архів бібліотеки ф. 31, оп. 4, 226, 400/1.

wikitext:
{{Картка:Бібліотека
| назва                    = Наукова бібліотека Львівського національного університету імені Івана Франка
| оригінальна назва        =
| зображення               = Драгоманова 5.JPG
| зображення_підпис        = Головний корпус бібліотеки на вул. Драгоманова, 5
| тип                      = університетська
| адреса                   = Україна, 79601, Львів, вул. Драгоманова, 5
| дата_заснування          = [[1608]] рік як книгозбірня Єзуїтського колегіуму
| кількість_філій          =
| обсяг_фондів             = 3 млн томів
| річний_обіг              =
| кількість_читачів        = бл. 65 тис. читачів
| бюджет                   =
| директор                 = Олександр Седляр (в.о.)
| кількість_співробітників =
| вебсайт                 = https://www.lnulibrary.lviv.ua/
}}
[[Файл:Драгоманова 5 (2).JPG|міні|праворуч|250пкс|Книгосховище бібліотеки]]
[[Файл:WikiConference 2015 Lviv - About WMF 04.JPG|міні|праворуч|250пкс|Велика читальна зала]]
'''Наукова бібліотека Львівського національного університету імені Івана Франка''' — головна наукова бібліотека [[Львівський університет|університету]], одна з найбільших і найдавніших наукових бібліотек України з [[Бібліотечний фонд|фондом]] більше 3 млн томів. Заснована [[1608]] року як книгозбірня львівського Єзуїтського колегіуму. В. о. директора — Олександр Седляр.

== Фонди ==
Фонди бібліотеки на сьогодні становлять більше трьох мільйонів книг, 120 тисяч з яких — унікальні стародруки і рукописи, найстаріший з яких датований XIII століттям.
Фонди поділяються на шість структурних груп:
* Фонд рукописних, стародрукованих та рідкісних видань
* Фонд періодичних видань
* Фонд науково-бібліографічного відділу
* Фонд книгозберігання
* Фонд навчальної літератури
* Резервно-обмінний фонд

У бібліотеці зберігаються численні унікальні видання й манускрипти. Зокрема у фондах бібліотеки є книжки з особистої бібліотеки французького кардинала [[Мазаріні]], французького короля [[Людовік XV|Людовіка XV]], польського короля [[Сигізмунд II Август|Сигізмунда II]], гетьмана [[Іван Мазепа|Івана Мазепи]].

У кінці XVIII століття наукова бібліотека університету була єдиним державним депозитарієм документів Речі Посполитої, тож з ліквідацією державних і церковних установ документи і книги передавали саме сюди. У той час до книгозбірні потрапили стародруки із 147-ми ліквідованих монастирів, зокрема й зі [[Скит Манявський|Скита Манявського]].

Від 1807 року бібліотека отримувала [[обов'язковий примірник]] періодичних та наукових видань, які з'являлися на території держави. Це правило діяло до 1939 року. Тому фонд періодики в цій бібліотеці є найбільшим в Україні.

Протягом австрійського періоду в історії Львова бібліотека комплектувалася надходженнями із території всієї [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщини]].

== Відділ рукописних, стародрукованих та рідкісних книг ==
Відділ рукописних, стародрукованих та рідкісних книг імені Ф. П. Максименка було засновано 1905 року, сьогодні він налічує понад 120 тисяч одиниць зберігання: рукописи, документи на пергаменті та інкунабули, палеотипи, спеціальні колекції.

Рішенням Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2008 року (№ 1345-р) фонд рукописних, стародрукованих та рідкісних книг Наукової бібліотеки Львівського національного університету імені Івана Франка включено до Державного реєстру наукових об'єктів, що становлять національне надбання.
[[Файл:Скляна_стеля_та_розписи_у_великій_читальній_залі.jpg|міні|Скляна стеля та розписи у великій читальній залі]]
Станом на 2010 рік загальна кількість фонду відділу рідкісних книг становить 119933 од. зб. Фонд відділу структурно поділяється на 10 колекцій:
* Колекція рукописних книг та документів XI—ХХ ст.;
* Колекція інкунабул (1454—1500 рр.);
* Колекція палеотипів (1501—1550 рр.);
* Колекція стародруків (1551—1825 рр.);
* Колекція графічних та образотворчих видань (XVII—XX ст.);
* Колекція картографії (1511—2001 рр.);
* Колекція воєнних друків (1905—1945 рр.);
* Колекція афіш (1816—1942 рр.);
* Колекція періодики (XVIII—XX ст.);
* Колекція рідкісних книг (XIX—XX ст.).

=== Інкунабули ===
Сьогодні в бібліотеці Львівського університету зберігається 49 [[інкунабули|інкунабул]]. Це одне з найбільших зібрань інкунабул в Україні. Каталоги інкунабул у фондах бібліотеки склали Є. Барвінський (публ. 1912), К. Пекарський (публ. 1927), А. Єнджейовська і Р. Котуля (неопубл., 1939), Ф. П. Максименко (публ. 1958), Н. П. Швець (неопубл., 2002).
[[Файл:Книгосховище Бібліотеки Львівського університету, 1904.png|міні|ліворуч|200пкс|Книгосховище бібліотеки. 1904 рік]]
До 1941 зібрання бібліотеки Університету було найбільшим у Львові. Формування започатковано 1784 року, коли разом з бібліотекою Ґареллі було передано колекцію з 136 інкунабул. Найстаршою з них була «Biblia, Germanica. [Straßburg: Henr. Eggestein, non post 1470]. 2o», а наймолодшою — «Regulae grammaticales antiquorum. Wien: Ioan. Winterburg, 1500. 4o». Після скасування багатьох релігійних орденів у 1784 році до колекції було долучено першодруки закритих 147 монастирських бібліотек, книги з яких надходили протягом 1785–1786 років. За станом на 1 березня 1786 року у бібліотеці Львівського університету з монастирських збірок було нараховано 620 інкунабул, з них видань 1465, 1469-75 — 24 , 1476-80 — 61, 1481-90 — 142, 1491–501 — 265, недатованих (прибл. 1480–1500) — 128.

При комплектуванні фондів бібліотек на той час [[Австрійська національна бібліотека|Придворна Імператорська віденська бібліотека]] мала пріоритет у відборі. Тому найцінніші інкунабули, а разом з ними рукописи, стародруки відправляли до Відня. У травні 1785 року директор львівської бібліотеки Г. Ґ. фон Бретшнайдер пропонував список з 31 інкунабул 1465—1479 років, а 1786 року склав новий список для відправлення до Відня, в якому було 129 інкунабул.

За наступні 60 років фонд бібліотеки Львівського університету поповнювався завдяки купівлі та приватним дарам. У цьому була значна заслуга директора бібліотеки Ф. Стронського. З університетських хронік відомо, що бібліотека в серпні 1848 року зберігала 899 інкунабул, з яких після пожежі 2 жовтня 1848 року залишилося лише 205. До 1912 року додалося тільки 9 назв першодруків.

Значне збільшення колекції відбулося 1938 року, коли бібліотека Львівського університету здобула право на придбання дорогоцінного зібрання покійного графа Ю.-С. Козєбродського. У його приватній бібліотеці було 104 інкунабули, з них 11 не відомих у книгознавчій літературі, чимало видань, які збереглися у єдиних примірниках у світі: «Historia Alexandri Magni Germanica rerum enarratione Ioannis Hartlieb. Augsburg: Antonius Sorg, 8.VI.1478. 20»; «Ambrosius s. Epistolae. Libri 1-10 etc. Cum additione Georgii Cribelli. Milano: Leonardus Pachel, 18.XII.1490. 20»; "Breviarium Augustanum / Ed. iussu Frid. Hohenzollern. Ps. hiemalis. Augsburg: Erhardus Ratdolt, I.1493. 20" та інші. 1939 року разом бібліотекою теологічного факультету, у складі якої як депозит зберігалась бібліотека Львівського кафедрального костелу, надійшло 17 інкунабул. Зібрання інкунабул досягло 336 томів, але 1943 року під час нацистської окупації майже всі були вивезені до [[Краків|Кракова]].

У бібліотеці залишилося 40 назв у 43 томах, у 1958 році 2 з цих інкунабул за обміном були передані бібліотеці Саратовського університету. Завдяки книгознавчим дослідженням фондів бібліотеки співробітниками відділу рукописних та рідкісних книг до збірки долучено ще 11 назв.

На 1 січня 2005 року збірка інкунабул нараховує 49 назв у 51 томах. Найстаріша інкунабула бібліотеки — «Nicolaus de Lyra. Postilla in universa Biblia cum expositionibus Guillemi Britonis et additionibus Pauli Burgensis… . Ps. 2: Psalterium. Straßburg: Johann Mentelin, 1472. 20». 1473 рік репрезентований у збірці виданнями учня та сподвижника Йоганна Ґутенберґа Петера Шеффера: «Augustinus Aurelius. De civitate Dei, cum commento Thomae Waleys et Nicolai Trivet. Mainz: Petrus Schöffer, 5. IX. 1473. 2o» та: «Vincentius Bellovacensis. Speculum historiale. Vol. 3-4. [Strassburg: R-typ. = Adolphus Rusch, ca 1473]. 20» з мистецькою оправою майстра Йоганна Ріхенбаха з Гейслінгена, виконаною близько 1481–1486 років для єпископа діоцезії Секкау в [[Штирія|Штирії]] ([[Австрія]]) Маттіаса Шейта фон Вестерштеттена (1440—17 травня 1517).

Бібліотека має декілька інкунабул, які збереглися у дуже обмеженій кількості примірників у світі, а саме: «Defectus in missa. [Roma: Stephan Plannck, ca 1493/94. 8o»- відомо про примірник [[Національна бібліотека Франції|Національної бібліотеки Франції]]; видання «Breviarium Cracoviense. Nürnberg: Ioannes Stuchs, 1498. 8o», яке збереглося лише у 3 примірниках та 1 фрагменті; разом з ним оправлене видання краківського друкаря Яна Галлера «Officium in festo Immaculate Beatae Mariae Virginis. [Kraków: Jan Haller, 1509]. 8o», про існування якого було відомо тільки з архівних джерел.

=== Спеціальні фонди ===
У відділі рідкісних книг зберігаються також цінні спеціальні фонди, а саме:
* Фонд «Єзуїтика» — архів Малопольської провінції Товариства Ісуса. Опрацьований у 1896 р. Євгеном Барвінським, польським бібліографом, використовувався як історичне джерело в праці польського історика Станіслава Заленського «Єзуїти в Польщі». Надійшов до бібліотеки після розформування в 1773 р. єзуїтського товариства. Документи з 1394 до 1780 р. — листування, заповіти, описи майна, яке належало закладам єзуїтів у [[Біла Церква|Білій Церкві]], [[Фастів|Фастові]], [[Кременець|Кременці]], [[Ярослав (місто)|Ярославі]], [[Луцьк]]у, [[Львів|Львові]], [[Острог|Острозі]], [[Самбір|Самборі]] та інших містах.
* Фонд «Тінеціана» — документи [[Львівський Тінеціанський монастир|Львівського Тінеціанського монастиря]] з 1516 по 1792 рр. — листування, юридичні та економічні документи монастиря і декілька рукописів, що йому належали. Надійшов у складі книг, які були одержані з анульованих австрійським урядом 147 монастирів Галичини та Буковини (1784).
* Фонд «Економія Самборська» — інвентарі, записи про ведення судових справ на теренах Самбірської економії 1598–1805 рр.
* Фонд «Факти міста Снятина» — документи економічного та юридичного характеру з 1655 по 1813 рр.
* Фонд Цісарсько-Кайзерської цензури — рукописні каталоги видань відомого львівського видавця Піллера, ХІХ ст.
* Збірка церковнослов'янських рукописних книг (XV–XVIII ст.), придбана у Антона Петрушевича — 25 од. зб.
* Збірка вірменських рукописів — 11 кодексів (XV–XIX ст.) і збірка східних рукописів — 22 кн. (XVII–XX ст.), що були придбані бібліотекою у професора університету Зігмунта Смогожевського 1926 року.
* Збірка польського бібліофіла князя Йозефа Саби Козебродського, придбана бібліотекою 1936 року у вдови. Складається з 22 кодексів XII-ХХ ст.
* Фонд Леона Олександра Деспот-Зеновича, польського аристократа, — родинні документи, листи (XV–XIX ст.).
* Фонд професора Т. Піня — листування з відомими діячами польської культури: письменником [[Леопольд Стафф|Леопольдом Стаффом]], поетом Ф. Новицьким, письменником Владиславом Орканом.
* Фонд Станіслава Борковського — польського вченого-природознавця — наукові праці, родинне та майнове листування  — з 1815 по 1850 рр.

== Видання бібліотеки ==
У бібліотеці засновано низку періодичних видань, присвячених різним бібліотечним темам, виходять також видання поза серіями.
Бібліотека публікує такі періодичні і серійні видання:
* Вісник Львівського університету. Серія «Книгознавство, бібліотекознавство та інформаційні технології».
* Visnyk of the Lviv University. Series «Bibliology, Library Studies and Information Technologies».
* Серія «Біобібліографія вчених університету»
* Серія «Українська біобібліографія. Нова серія»
* Серія «Doctor Honoris Causa»
* Серія «Каталоги книгозбірні»
* Серія «Дрібненька бібліотека»
* Серія «Мемуари і документи»

== Література ==

=== Загальна література ===
* Наукова бібліотека Львівського національного університету ім. Івана Франка: Матеріали до енцикл. / ред.: С. Макарчук; упоряд.: Н. Швець. — Л.: ЛНУ ім. І. Франка, 2005. — 196 c.
* Наукова бібліотека Львівського державного університету ім. Івана Франка: Корот. довідн. — Л., 1959. — 41 с.
* Архівні установи України: Довідник / Автори-укладачі О. І. Алтухова, С. І. Андросов, Л. С. Анохіна та ін.; ред. кол. О. С. Онищенко, Р. Я. Пиріг, Л. А. Дубровіна та ін.; упоряд. Г. В. Боряк, С. Г. Даневич, Л. А. Дубровіна та ін.; Державний комітет архівів України, Міністерство культури і мистецтв України; Національна бібліотека України ім. В. І. Вернадського НАН України. — К., 2000. — С. 194—196.
* Archives and Manuscript Collections in the Microfiche / Ed. by P. Grimsted Kennedy. — Leiden, 1989. — Ser. 3: Soviet Ukraine and Moldavia.
* ''Ghwalewik E.'' Zbiory polskie: Archiwa, biblioteki, gabinety, galerje, muzea i inne zbiory pamiatek przeszlosci w ojczyznie i na obczyznie. — Warzsawa, 1926. — Т. 1. — S. 390–393.
* Les bibliothegues de Lwow: Apercu soimmaire / Direc. M. Eustache Gaberle. — Lwow, 1929. — P. 37—57.
* ''Dudik A.'' Archive im Konigreiche Galizien und Lodomerien. — Wien, 1867. — S. 111—124.
* ''Grimsted Kennedy P.'' Archives and Manuscript Repositories in the USSR. Ukraine and Moldavia. — Princeton, 1988. — B. 1. — P. 573—577.

=== Спеціальні колекції ===
* ''Романски С.'' Влахобългарски рукописи въ Львовската университетска библиотека // Периодическо списание на Българското книжевно дружество въ Софиа // 1910. — Т. 71, № 7/8. — С. 587—610. — [Окреме вид.: София, 1910. — 24 с.]
* ''Савченко А.'' Коллекция ибадитских рукописей Научной библиотеки Львовского государственного университета им. И. Я. Франко: Науч. докл. / АН УССР. Ин-т философии. — Препр. — К., 1988. — 19 с.
* ''Гаркавець О.'' Вірмено-кипчацькі рукописи в Україні, Вірменії, Росії: Кат.— К., 1993. — 328 с.
* ''Інкін В. Ф.'' Архів Самбірської економії // ЗНТШ. — 1996. — Т. CCXXXI: Праці Комісії спеціальних (допоміжних) історичних дисциплін. — С. 107—146.
* Люзняк М. Поширення української книги Товариством «Просвіта» на Лемківщині у 30-х роках XX ст. [Огляд фонду № 122, Товариство «Просвіта», ЛНБ НАН України] // Вісн. Львів. ун-ту. Сер. іст. — 1999. — Вип. 34. — С. 487—493.
* Люстрації королівщин українських земель XVI–XVIII ст.: Матеріали до реєстру рукоп. та друкованих текстів / Уклала Р. Майборода. — К., 1999. — 316 с.
* ''Швець Н.'' Історія формування картографічної збірки Наукової бібліотеки ЛДУ ім. І. Франка // Картографія та історія України: Зб. наук. праць. — Львів, 2000. — С. 234—235.

=== Колекція інкунабул ===
* ''Denis M.'' Die Merkwürdigkeiten der k. k. garellischen öffentl. Bibliothek am Theresiano: In 2 Bd. Wien, 1780. Bd. 1. — S. 33—41;
* Bretschneider und G. van Swieten: Ein Beitrag zur Geschichte der Universitäts-Bibliothek in Lemberg // Mitt. ÖVfB 1906. — S. 11—30;
* ''Barwiński E.'' Katalog inkunabułów Biblioteki Uniwersyteckiej we Lwowie. Lw., 1912. VIII, 25 s., 3 tabl.;
* ''Piekarski K.'' Inkunabuły i Polonica XVI wieku w bibliotece Katedralnej we Lwowie // Silva rerum. — 1927. — T. 3, maj. — S. 69—72;
* ''Mękarski S.'' Drogocenny księgozbiór // Pion. — 1938. — Nr. 47;
* ''Jędrzejowska A., Kotula R.'' Katalog inkunabułów Biblioteki Uniwersyteckiej we Lwowie. Przybytki z lat 1923–1938. — Lwów, 1940;
* ''Максименко Ф. П.'' Першодруки (інкунабули) Наукової бібліотеки Львівського університету. Каталог. — Львів, 1958. — 32 с.;
* ''Triller E.'' O inkunabułach w zbiorach lwowskich // Rocz. bibl. — 1867. — Z. 1-2. — S. 183—185;
* ''Швець Н.'' Зведений каталог інкунабул, що зберігаються у бібліотеках та музеях Львова. — 2002 (рукопис);
* ''Kotula R.'' Ein bisher unbekannter Richenbach-Einband aus der Sammlung der Universitätsbibliothek in Lwów (Polen) // Archiv für Buchbinderei. 1939; № 39. — S. 79—81, 156—157;
* ''Швець Н.'' Примірник Краківського бревіарію 1498 р. у НБ ЛУ // Зб. Праць РРК, С. 41-62; НБ ЛНУ рук. 255 IV; Архів бібліотеки ф. 31, оп. 4, 226, 400/1.

== Посилання ==
* [https://www.lnulibrary.lviv.ua/ Офіційний сайт]
* [https://library-service.com.ua:8443/lvnuif/ Електронний каталог]
* [http://www.day.kiev.ua/uk/news/080213-unikalna-biblioteka-lvivskogo-universitetu-stala-zhertvoyu-minosviti Унікальна бібліотека Львівського університету стала жертвою Міносвіти]
* [http://www.galinfo.com.ua/news/125189.html Табачник ліквідував відділ реставрації стародруків бібліотеки Львівського університету]

{{Структура Львівського університету}}
{{Бібліотеки України}}
[[Категорія:Університетські бібліотеки України]]
[[Категорія:Бібліотеки Львова]]
[[Категорія:Львівський університет]]
[[Категорія:Наукові установи у Львові]]
[[Категорія:Засновані у Львові 1608]]
[[Категорія:Бібліотеки, засновані 1608]]
[[Категорія:Спеціальні бібліотеки]]

Країна: Україна, Австрійська імперія і Австро-Угорщина

Тип: університетська

Розташування: Львів

Заснована: 1608 рік як книгозбірня Єзуїтського колегіуму

Фонди: 3 млн томів

Читачів: бл. 65 тис. читачів

Директор: Олександр Седляр (в.о.)


text:
# Westchester Cup 1991
Westchester Cup 1991 — жіночий тенісний турнір, що проходив на відкритих кортах з твердим покриттям Manhattanville College у Вестчестері (США). Належав до турнірів 5-ї категорії в рамках Туру WTA 1991. Відбувсь усьому і тривав з 22 до 28 липня 1991 року. Несіяна Ізабель Демонжо здобула титул в одиночному розряді й отримала 18 тис. доларів США.

## Фінальна частина

### Одиночний розряд
Ізабель Демонжо —  Лорі Макніл 6–4, 6–4

### Парний розряд
Розалін Феербенк /  Ліз Грегорі —  Катріна Адамс /  Лорі Макніл 7–5, 6–4

title: Westchester Cup 1991

wikitext:
{{TennisEventInfo|1991|Westchester Cup|
| дата=22-28 липня
| за ліком=7-й
| категорія=[[WTA Турніри 5-ї категорії|5-та]]
| сітка=32S / 16D
| призові=100 тис. [[Долар США|доларів]]
| місце=[[Вестчестер (округ, Нью-Йорк)|Вестчестер]]
| Арена=[[Manhattanville College]]
| champs={{flagicon|FRA}} [[Ізабель Демонжо]]
| champd={{flagicon|RSA|1928}} [[Розалін Феербенк]] / {{flagicon|RSA|1928}} [[Ліз Грегорі]]
}}

'''Westchester Cup 1991''' — жіночий [[теніс]]ний турнір, що проходив на відкритих [[Тенісний корт з твердим покриттям|кортах з твердим покриттям]] [[Manhattanville College]] у [[Вестчестер (округ, Нью-Йорк)|Вестчестері]] ([[Сполучені Штати Америки|США]]). Належав до [[WTA Турніри 5-ї категорії|турнірів 5-ї категорії]] в рамках [[Тур WTA 1991|Туру WTA 1991]]. Відбувсь усьому і тривав з 22 до 28 липня 1991 року. Несіяна [[Ізабель Демонжо]] здобула титул в одиночному розряді й отримала 18 тис. доларів США.

== Фінальна частина ==

=== Одиночний розряд ===
{{flagicon|FRA}} [[Ізабель Демонжо]] — {{flagicon|USA}} [[Лорі Макніл]] 6–4, 6–4

=== Парний розряд ===
{{flagicon|RSA|1928}} [[Розалін Феербенк]] / {{flagicon|RSA|1928}} [[Ліз Грегорі]] — {{flagicon|USA}} [[Катріна Адамс]] / {{flagicon|USA}} [[Лорі Макніл]] 7–5, 6–4

== Посилання ==
* [http://www.itftennis.com/procircuit/tournaments/women's-tournament/info.aspx?tournamentid=1020001312 ITF tournament edition draws] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170729180741/http://www.itftennis.com/procircuit/tournaments/women's-tournament/info.aspx?tournamentid=1020001312 |date=29 липня 2017 }}
* [https://wtafiles.blob.core.windows.net/pdf/draws/archive/1991/533.pdf Tournament draws] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170930035807/https://wtafiles.blob.core.windows.net/pdf/draws/archive/1991/533.pdf |date=30 вересня 2017 }}

{{Турніри Virginia Slims of New York}}
{{Тур WTA 1991}}

{{Портали|Теніс|Спорт}}

[[Категорія:Тур WTA 1991|Westchester Cup]]
[[Категорія:1991 в американському спорті]]
[[Категорія:Virginia Slims of Central New York|1991]]

title: Westchester Cup 1991

Дата: 22-28 липня

Категорія: 5-та

Призові: 100 тис. доларів

Місце: Вестчестер

Арена: Manhattanville College


text:
# Гардзениці-Перші
Гардзениці-Перші (пол. Gardzienice Pierwsze) — село в Польщі, у гміні П'яскі Свідницького повіту Люблінського воєводства.
Населення — 619 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Люблінського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 310     | 51                 | 216              | 43                   |
| Жінки    | 309     | 52                 | 162              | 95                   |
| Разом    | 619     | 103                | 378              | 138                  |

title: Гардзениці-Перші

wikitext:
{{НП
|країна = [[Польща]]
|статус = село
|українська назва = Гардзениці-Перші
|оригінальна назва = {{lang-pl|Gardzienice Pierwsze}}
|підпорядкування =
|герб =
|прапор =
|ширина герба =
|ширина прапора =
|зображення =
|опис зображення =
|вид регіону = Воєводство
|регіон = Люблінське воєводство
|вид району = Повіт
|район = [[Свідницький повіт (Люблінське воєводство)|Свідницький повіт]]
|вид общини = Гміна
|община = Гміна П'яскі (Свідницький повіт){{!}}П'яскі
|внутрішній поділ =
|перша згадка =
|попередні назви =
|площа =
|висота центру НП =
|клімат =
|офіційна мова =
|офіційна мова-ref =
|населення = 619
|рік перепису = 2011{{R|nsp}}
|густота населення =
|агломерація =
|національний склад =
|конфесійний склад =
|катойконім =
|часовий пояс = +1
|DST = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код = (+48) 81
|поштовий індекс = 21-050
|автомобільний код = LSW
|вид ідентифікатора = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0389179
|сайт =
|add1n =
|add1 =
}}

'''Гардзениці-Перші''' ({{lang-pl|Gardzienice Pierwsze}}) — село в Польщі, у [[Пяски (гміна, Свідницький повіт)|гміні П'яскі]] [[Свідницький повіт (Люблінське воєводство)|Свідницького повіту]] [[Люблінське воєводство|Люблінського воєводства]].

Населення — {{formatnum:619}} {{МНОЖИНА:619|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Люблінське воєводство (1975–1998)|Люблінського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=310 |ЧолПре=51 |ЧолПрац=216 |ЧолПост=43
|Жін=309 |ЖінПре=52 |ЖінПрац=162 |ЖінПост=95
|Разом=619 |РазомПре=103 |РазомПрац=378 |РазомПост=138
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна П'яскі (Свідницький повіт)}}

[[Категорія:Села Свідницького повіту (Люблінське воєводство)]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Люблінське воєводство

Повіт: Свідницький повіт

Гміна: П'яскі

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: LSW

OSM: ↑3107066 ·R (Ґміна П'яскі)


text:
# Коба-Кая
Коба-Кая (крим. Qoba Qaya), Орел, Печерна скеля, Хобанин-каяси, Чікен-Кая — висока скеляста гора, що обрамляє зі сходу Синю бухту (Новий Світ, Крим). Виглядає як неправильний гостроверхий конус. Обривається до моря високою стіною, утворюючи своєю південно-східною частиною мис Чікенин.
Розташована на території ботанічного заказника Новий Світ. По схилах — можжевелово-соснові рідколісся.
У горі є два гроти. Один з них, названий росіянами на честь Голіцина, дав назву горі — «qoba» означає «печера», Qoba Qaya — «Печерна скеля». Висота «стелі» цієї величезної природної порожнини досягає 25-30 метрів, а ширина — до 17 м. У глибині грота джерело з прісною водою, має форму колодязя. У морі, під склепіннями грота, видно величезну брилу, що колись впала зі «стелі» — камінь «Черепаха». Під ним — наскрізний підводний тунель.

title: Коба-Кая

wikitext:
{{Скеля
| назва              = Коба-Кая
| місцева_назва      =
| фото               =Коба-Кая.jpg
| фото_розмір        =
| коментар           =
| країна             = {{UKR}}
| регіон             = [[АРК]]
| гірська_система    = [[Кримські гори]]
| latd = 44 | latm =49 | lats = 23 | latNS =
| longd =34 | longm =55 | longs =03 | longEW =
| висота             =
| вік                =
| мапа               = <!-- Example.jpg -->
| мапа_підпис        =
| мапа_ширина        =
| карта розташування = <!-- Перу -->
| розмір карти       = <!-- для шаблону «Карта розташування» -->
}}
'''Коба-Кая''' ({{lang-crh|Qoba Qaya}}), '''Орел''', '''Печерна скеля''', '''Хобанин-каяси''', '''Чікен-Кая''' — висока [[скеля]]ста [[гора]], що обрамляє зі сходу [[Синя бухта|Синю бухту]] ([[Новий Світ (заказник)|Новий Світ]], [[Крим]]). Виглядає як неправильний гостроверхий [[конус]]. Обривається до моря високою стіною, утворюючи своєю південно-східною частиною мис [[Чікенин]].

Розташована на території [[Новий Світ (заказник)|ботанічного заказника Новий Світ]]. По схилах — можжевелово-соснові рідколісся.

У горі є два [[грот]]и. Один з них, названий росіянами на честь Голіцина, дав назву горі — «''qoba''» означає «печера», ''Qoba Qaya'' — «Печерна скеля». Висота «стелі» цієї величезної природної порожнини досягає 25-30 метрів, а ширина — до 17 м. У глибині грота джерело з прісною водою, має форму колодязя. У морі, під склепіннями грота, видно величезну брилу, що колись впала зі «стелі» — камінь «Черепаха». Під ним — наскрізний підводний тунель.<ref>{{Cite web|title=Орёл (Коба-Кая), гора (Новый Свет) — путеводитель по отдыху в Крыму|url=https://jalita.com/guidebook/sudak/koba-kaya.shtml|website=jalita.com|accessdate=2023-12-19|language=ru}}</ref>

== Джерела ==

* [http://geokrym.narod.ru/toponim/t-v-ii.html Крим. Географічні назви] {{Webarchive|url=https://archive.today/20121205073407/http://geokrym.narod.ru/toponim/t-v-ii.html |date=5 Грудня 2012 }}
* [http://crimea.nezabarom.ua/ua/noviy_svet/ Новий Світ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121016091133/http://crimea.nezabarom.ua/ua/noviy_svet/ |date=16 Жовтня 2012 }}

== Література ==
* Горный Крым. Атлас туриста / ГНПП «Картографія», Укргеодезкартографія ; ред.: Д. И. Тихомиров, Д. В. Исаев, геоинформ. подгот. Е. А. Стахова. — К. : ДНВП «Картографія», 2010. — 112 с.

== Примітки ==
{{reflist}}
[[Категорія:Скелі Криму]]
[[Категорія:Південне узбережжя Криму]]
[[Категорія:Кримські гори]]

title: Коба-Кая

Країна: Україна

Регіон: АРК

Система: Кримські гори


text:
# Мурмолка
Мурмо́лка (рос. мурмолка, пол. murmołka) — московська (російська) шапка із високим наголовком і хутряним околишем, розсіченим по середині.

title: Мурмолка

wikitext:
[[Файл:01 015 Book illustrations of Historical description of the clothes and weapons of Russian troops.jpg|250px|міні|[[Москаль]] у [[Терлик|терлику]] й мурмолці]]

'''Мурмо́лка''' ({{lang-ru|мурмолка}}, {{lang-pl|murmołka}}) — [[московія|московська]] (російська) [[шапка]] із високим наголовком і хутряним околишем, розсіченим по середині<ref>Bazielich 1997: 66.</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* Савваитов П. Описание старинных русских утварей, одежд, оружия... 1896.
* Bazielich, В. Stroje ludowe narodów europejskich: Stroje ludowe Europy środkowej i wschodniej, Т. 2; Wydawnictwo Uniwersytetu Wrocławskiego, 1997. s. 66.
* Gutkowska-Rychlewska, М. Historia ubiorów, 1968. s. 550.
{{clothes-stub}}
{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Головні убори]]
[[Категорія:Російський одяг]]


text:
# Amapá (P-32)
Amapá (P-32) — корабель ВМС Бразилії типу «Рорайма», який виконує функцію річкового патрульного корабля. Фактично являє собою річковий канонерський човен.
Побудований на верфі MacLaren Estaleiros e Serviços Marítimos, em Niteróiу Нітерої, була спущена на воду 10 березня 1974 року і включена у склад ВМС 12 січня 1976 р., з тих пір діє у водах басейну річки Амазонка.

## Походження назви
Ім'я корабля обране на честь бразильського штату Амапа. Amapá також є амазонським деревом, яке належить до сімейства Apocinaceous (Hancornia Amapá).
Це третій корабель ВМС Бразилії, який носить це ім'я. Попередниками були річковий канонерський човен 1904 року, та канонерський човен 1912 року.

## Місія
Він підпорядкований 9-му військово-морському округу та Амазонській флотилії (FlotAM), що базуються на Манаус.
«Patrolheiro da Amazônia» керується девізом «Патруль, захист та інтеграція».

## Технічні характеристики
- Водотоннажність: 340 тонн (стандарт), 365 тонн (завантажений).
- Розміри: 46,3 м довжини, 8,45 м ширини та 1,37 м осадки.
- Рушій:
  - 2 6-циліндрові дизельні двигуни V 616 / 18TL, дизельні двигуни VOLVO PENTA, що створюють 1825   к.с.
- Швидкість: 17,5 вузлів (максимум).
- Радіус дії: 6000 морських миль на 11 вузлів, автономія 30 днів.
- Озброєння:
  - 1 гармата Бофорс L / 70 з 40   мм;
  - 4. кулемети (12.7   мм);
  - 2 міномети з 81 мм;
  - 2 кулемети .50;
  - 2 кулемети «Ерлікон» 20   мм.
- 2 LAR — швидкісні катери
- Екіпаж: 48 чоловіків (5 офіцерів).
- Інше обладнання:
  - кабінет лікаря;
  - стоматологічний кабінет;
  - лазарет.[1]

title: Amapá (P-32)

wikitext:
{{Військовий корабель
| Назва                    = Амапа{{наголос}}
| Оригінал назви           = Amapá
| Ілюстрація               = NPaFlu_Amapá_-_P_32.jpg
| Підпис                   = <center> NPaFlu Amapá (P-32), що перетинає річку в басейні Амазонки. </center>
| Тип/клас судна           =
| Попередній клас          =
| Наступний клас           =
| Підклас                  =
| Прапор                   =
| Порт приписки            =
| На честь                 =
| Організація              =
| Виготовлювач             =
| Вартість                 =
| Замовлено                =
| Закладено                =
| Спущено                  =
| Експлуатація з           =
| Служба                   =
| Переданий                =
| Прийнятий                =
| Скасовано                =
| Перейменований           =
| Перекваліфікований       =
| Виведений                =
| Загибель                 =
| Статус                   =
| Нагороди                 =
| Бойовий досвід           =
| Прізвисько               =
| Девіз                    =
| Позивний                 =
| Палубний код             =
| Номер вимпела            =
| Номер ІМО                =
| Номер MMSI               =
| Емблема                  =
| Водотоннажність          =
| Довжина                  =
| Ширина                   =
| Висота                   =
| Осадка                   =
| Бронювання               =
| Двигуни                  =
| Гвинти                   =
| Потужність               =
| Швидкість                =
| Дальність плавання       =
| Автономність плавання    =
| Екіпаж                   =
| Артилерія                =
| Торпедно-мінне озброєння =
| Ракетне озброєння        =
| Зенітне озброєння        =
| Радіолокаційне озброєння =
| Авіація                  =
}}

'''Amapá (P-32)''' — корабель [[Військово-морські сили Бразилії|ВМС Бразилії]] типу «Рорайма», який виконує функцію річкового патрульного корабля. Фактично являє собою [[річковий канонерський човен]].

Побудований на верфі MacLaren Estaleiros e Serviços Marítimos, em Niteróiу Нітерої, була спущена на воду 10 березня 1974 року і включена у склад ВМС 12 січня 1976 р., з тих пір діє у водах басейну річки [[Амазонка]].

== Походження назви ==
Ім'я корабля обране на честь бразильського штату [[Амапа]]. Amapá також є амазонським деревом, яке належить до сімейства [[Барвінкові|Apocinaceous]] (Hancornia Amapá).

Це третій корабель ВМС Бразилії, який носить це ім'я. Попередниками були річковий канонерський човен 1904 року, та канонерський човен 1912 року.

== Місія ==
Він підпорядкований 9-му військово-морському округу та [[Флотилія Амазонки|Амазонській флотилії]] (FlotAM), що базуються на [[Манаус]].

«Patrolheiro da Amazônia» керується девізом «Патруль, захист та інтеграція».

== Технічні характеристики ==

* [[Водотоннажність]]: 340 тонн (стандарт), 365 тонн (завантажений).
* Розміри: 46,3 м довжини, 8,45 м ширини та 1,37 м осадки.
* Рушій:
** 2 6-циліндрові дизельні двигуни V 616 / 18TL, дизельні двигуни VOLVO PENTA, що створюють 1825   к.с.
* Швидкість: 17,5 вузлів (максимум).
* Радіус дії: 6000 морських миль на 11 вузлів, автономія 30 днів.
* Озброєння:
** 1 гармата Бофорс L / 70 з 40   мм;
** 4. кулемети (12.7   мм);
** 2 міномети з 81 мм;
** 2 кулемети .50;
** 2 кулемети «Ерлікон» 20   мм.
* 2 LAR — швидкісні катери
* Екіпаж: 48 чоловіків (5 офіцерів).
* Інше обладнання:
** кабінет лікаря;
** стоматологічний кабінет;
** [[лазарет]].<ref>{{Cite web|url=https://www.naval.com.br/ngb/A/A048/A048.htm|title=NPaFlu Amapá - P 32|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=португальська|accessdate=28.01.2020|archive-date=24 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200224225151/http://www.naval.com.br/ngb/A/A048/A048.htm}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Канонерські човни Бразилії]]


text:
# Бандерівці
Банде́рівці — у вузькому сенсі послідовники одного з лідерів українського організованого націоналізму Степана Бандери та його ідеології (світогляду); у пропаганді РФ та залежних від неї державних утворень— усі прибічники і захисники незалежності України.

## Походження
Цей термін походить від прізвища особи Степана Бандери. Первинно ним означали членів ОУН(б), яку очолював Степан Бандера. У сучасному значенні— ті українські націоналісти, які вважають себе послідовниками ОУНР. Після 1940-х років поняття «бандерівці» стали вживати для означення частини українського націоналізму в радянській і російській пропаганді, як до того використовували терміни «мазепинці», «виговці», «петлюрівці», «махновці» тощо відповідно прізвищ історичних особистостей історії України.
Ця назва особливо часто вживалася радянською пропагандою в негативному значенні як синонім бандитизму і загроза російському імперіалізму, загалом позначаючи усе українське націоналістичне підпілля (незважаючи на ширший його поділ на фракції, що було примітивною уніфікацією під час і після Другої світової війни), а також українських націоналістів за кордоном і тих, хто в Українській РСР стояв в опозиції до радянської національної політики.
Під час національно-визвольної боротьби 1940—1950-тих рр. більшість її учасників (послідовників традицій ОУНР) називали себе бандерівцями. У такому ж значенні слово вжито у повстанських піснях народного та літературного походження, наприклад:
| «Ми — хлопці-бандерівці зі зброєю в руках бороним рідну землю, живемо у лісах…». |
Митрополит Епіфаній каже:
| Для декого таке найменування є лайливим, але для нас це честь. Бо наша земля породила таких славних героїв, які колись казали, що прийде час і один буде говорити “Слава Україні!”, а мільйони відповідатимуть “Героям Слава!”. Ми з вами дочекалися цього часу, тому повинні радіти, що є спадкоємцями наших героїв та маємо можливість осягнути і продовжувати те, що вони накреслили. |
З моменту здобуття незалежності України термін бандерівці став більш загальним, та застосовується в Росії та її пропаганді після Революції гідності та війни на Донбасі, характеризуючи українців як поплічників Бандери, незалежно від їхнього ставлення до нього.

title: Бандерівці

wikitext:
{{unibox}}
'''Банде́рівці''' — у вузькому сенсі послідовники одного з лідерів українського організованого націоналізму [[Бандера Степан Андрійович|Степана Бандери]] та його ідеології (світогляду); у [[Російська пропаганда|пропаганді РФ]] та залежних від неї державних утворень— усі прибічники і захисники незалежності України.<ref>[[Кузьо Тарас]]. Війна Путіна проти України. Революція, націоналізм і криміналітет / Пер. з англ. [[Павлишин Андрій Степанович|Андрія Павлишина]]. — К.: [[Дух і літера (видавництво)|Дух і Літера]], 2018. — 560 с. ISBN 978-966-378-622-3. С. 8.</ref>

== Походження ==
Цей термін походить від прізвища особи [[Бандера Степан Андрійович|Степана Бандери]]. Первинно ним означали членів [[Організація українських націоналістів революційна|ОУН(б),]] яку очолював Степан Бандера. У сучасному значенні— ті [[Український націоналізм|українські націоналісти]]<ref>ОУН-УПА, [http://lib.oun-upa.org.ua/bandera/poltava.html Хто такі бандерівці і за що вони борються] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130619085357/http://lib.oun-upa.org.ua/bandera/poltava.html |date=19 червня 2013 }}</ref>, які вважають себе послідовниками ОУНР<ref>Сурма, [http://surma.moy.su/publ/1-1-0-2111 Чи має Провідник ОУН послідовників у сучасній українській політиці?]</ref>. Після 1940-х років поняття «бандерівці» стали вживати для означення частини українського націоналізму в [[Радянська пропаганда|радянській]] і [[Російська пропаганда|російській]] пропаганді, як до того використовували терміни «[[Мазепинство|мазепинці]]», «[[виговці]]», «[[петлюрівці]]», «[[махновці]]» тощо відповідно [[Прізвище|прізвищ]] історичних [[Особистість|особистостей]] [[Історія України|історії України]].

Ця назва особливо часто вживалася [[Радянська пропаганда|радянською пропагандою]] в негативному значенні як синонім [[бандитизм]]у і загроза [[Російський імперіалізм|російському імперіалізму]], загалом позначаючи усе [[Український націоналізм|українське націоналістичне]] [[Рух опору|підпілля]] (незважаючи на ширший його поділ на фракції, що було примітивною уніфікацією під час і після [[Друга світова війна|Другої світової війни]]), а також українських націоналістів за кордоном і тих, хто в [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Українській РСР]] стояв в опозиції до [[Радянський народ|радянської національної політики]].

Під час національно-визвольної боротьби [[1940]]—[[1950-ті|1950-тих]] рр. більшість її учасників (послідовників традицій ОУНР) називали себе ''бандерівцями''. У такому ж значенні слово вжито у [[Повстанські пісні|повстанських піснях]] народного та літературного походження, наприклад:

{{text|«''Ми — хлопці-бандерівці зі зброєю в руках бороним рідну землю, живемо у лісах…''».}}

[[Епіфаній (митрополит Київський)|Митрополит Епіфаній]] каже<ref>{{Cite web|title=Митрополит Епіфаній: "Пишаємося, коли нас називають бандерівцями"|url=http://religionpravda.com.ua/2019/04/12/Митрополит-Епіфаній-Пишаємося-коли-н/|website=Релігійна правда|date=2019-04-12|accessdate=2019-04-12|language=uk|archive-date=20 лютого 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20200220024345/http://religionpravda.com.ua/2019/04/12/Митрополит-Епіфаній-Пишаємося-коли-н/}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200220024345/http://religionpravda.com.ua/2019/04/12/Митрополит-Епіфаній-Пишаємося-коли-н/ |date=2020-02-20 }}</ref>:{{Text|Для декого таке найменування є лайливим, але для нас це честь. Бо наша земля породила таких славних героїв, які колись казали, що прийде час і один буде говорити “Слава Україні!”, а мільйони відповідатимуть “Героям Слава!”. Ми з вами дочекалися цього часу, тому повинні радіти, що є спадкоємцями наших героїв та маємо можливість осягнути і продовжувати те, що вони накреслили.}}
З моменту [[Проголошення незалежності України 1991|здобуття незалежності України]] термін ''бандерівці'' став більш загальним, та застосовується в [[Росія|Росії]] та її пропаганді після [[Революція гідності|Революції гідності]] та [[Війна на сході України|війни на Донбасі]], характеризуючи українців як поплічників Бандери, незалежно від їхнього ставлення до нього.

== Див. також ==
* [[Організація українських націоналістів революційна|ОУН(б)]]
* [[Організація українських націоналістів|ОУН]]
* [[Петлюрівці]]
* [[Стигматизація]]
* [[Виговці]]
* [[Мазепинство]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{МСІУ}}
* Г. Дем'ян. Бандерівці // {{ТЕС|1}}

== Посилання ==
{{external media
| topic     =
| subtopic  =
| font-size =
| align     =
| clear     =
| width     =
| video1    = [https://www.youtube.com/watch?v=vqxLWvks7kQ БАНДЕРА и БАНДЕРОВЦЫ. РАЗОБЛАЧЕНИЕ КРЕМЛЕВСКИХ МИФОВ.]
}}
* [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=40251  «БАНДЕ́РІВЦІ» ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160505034652/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=40251 |date=5 травня 2016 }} // [[ЕСУ]]

{{Бібліоінформація}}
{{Степан Бандера}}
{{Провідники ОУН}}

[[Категорія:ОУН]]
[[Категорія:ОУНР]]
[[Категорія:Російська пропаганда під час російсько-української війни]]

Названо на честь: Степан Бандера

Політична позиція: ультраправі

Політична ідеологія: український націоналізм і ультранаціоналізм


text:
# Б'янка Белер
Б'янка Ніколь Блер Кроуфорд (дівоче Б'янка Ніколь Блер; нар. 9 квітня 1989) — американська професійна реслерка, а також спортсменка фітнес-бікіні. З квітня 2016 року знаходиться на контракті з WWE, де виступає у ростері бренду SmackDown під ринговим ім'ям Б'янка Белер (англ. Bianca Belair). Белер - одна з двох жінок, які перемагали у головній події на головному шоу WWE - Реслманії, а її 420-денний рейн у статусі чемпіонки RAW є найдовшим в історії титулу.
Белер дебютувала у професійному реслінгу в 2016 році на бренді розвитку талантів NXT і неодноразово змагалася за жіноче чемпіонство жовтого бренду. Після того, як її запросили до SmackDown, вона виграла жіночий матч Royal Rumble 2021 року, ставши другим афроамериканським реслером після Скелі, що вигравав матч Royal Rumble. Вона успішно для себе боролася з Сашою Бенкс за титул чемпіонки SmackDown на Реслманії 37 (друга жіноча головна подія у історії Реслманії), а також це був перший випадок, коли дві афроамериканки стали головною подією флагманського шоу WWE. У 2021 році вона посіла перше місце серед 150 найкращих реслерок за версією Pro Wrestling Illustrated (PWI). В 2023 році вона стала найтривалішою чемпіонкою RAW, протримавшись у даному статусі 420 днів. Вона також має найдовший рейн серед усіх жіночих чемпіонств WWE з 2006 року і WWE просуває її як найтривалішу жіночу чемпіонку сучасної епохи. Цей рейн побив кілька інших рекордів WWE, включаючи найдовший рейн чорношкірого чемпіона світу (чоловіка або жінки) і найдовший рейн афроамериканця серед одиночних чемпіонств.

title: Б'янка Белер

wikitext:
{{Професійний реслер
| name        = Б'янка Белер
| image       = Bianca Belair Texas 2023.jpg
| caption     = Белер у 2023 році
| birth_name  = Б'янка Ніколь Блер<ref name="utsports" /><ref name=Class2016WWEPC>{{cite web|url=http://www.wwe.com/shows/wwenxt/article/wwe-performance-center-new-recruits|title=WWE Performance Center welcomes new class of recruits|date=12 квітня 2016|access-date=23 листопада 2016|publisher=[[WWE]]|archive-date=29 липня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170729091848/http://www.wwe.com/shows/wwenxt/article/wwe-performance-center-new-recruits|url-status=live}}</ref>
| birth_date  = {{Birth date and age|1989|4|9}}<ref name="utsports">{{cite web|url=http://www.utsports.com/roster.aspx?rp_id=3209|title=Bianca Blair – 2012–13 Track & Field / XC Roster – University of Tennessee Athletics|website=www.utsports.com|access-date=21 серпня 2017|archive-date=22 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170822054051/http://www.utsports.com/roster.aspx?rp_id=3209|url-status=live}}</ref>
| birth_place = [[Ноксвілл]], [[Теннессі]], [[США]]<ref name="utsports" />
| trainer     = Сара Дель Рей<ref name="Cagematch" />
[[WWE Performance Center]]<ref name=Class2016WWEPC/>
| debut       = 29 вересня 2016 року<ref name="Cagematch">{{cite web|url=https://www.cagematch.net/?id=2&nr=18242|title=Bianca Belair profile|website=Cagematch.net|access-date=26 січня 2019|archive-date=13 травня 2021|archive-url=https://web.archive.org/web/20210513185554/https://www.cagematch.net/?id=2&nr=18242|url-status=live}}</ref>
| billed      = [[Ноксвілл]], [[Теннессі]]<ref name="Belair" />
| height      = 170 см<ref name="Belair" />
| ring_names  = '''Bianca Belair'''<ref name="Belair">{{cite web|url=https://www.wwe.com/superstars/bianca-belair|title=Bianca Belair|access-date=14 липня 2017|work=[[WWE]]|archive-date=17 листопада 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171117070955/http://www.wwe.com/superstars/bianca-belair|url-status=live}}</ref>
Bianca Blair<ref name="Cagematch" />
Binky Blair<ref name="Binky">{{cite web|url=http://www.f4wonline.com/wwe-news/nxt-cocoa-fl-live-results-bobby-roode-makes-his-florida-nxt-debut-215281|title=NXT Cocoa, FL, live results: Bobby Roode makes his Florida NXT debut|date=25 червня 2016|access-date=21 серпня 2017|archive-date=22 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170822055545/http://www.f4wonline.com/wwe-news/nxt-cocoa-fl-live-results-bobby-roode-makes-his-florida-nxt-debut-215281|url-status=live}}</ref>
| signature   = Bianca Belair Signature.svg
| signature_size = 100px
| spouse      = {{marriage|[[Монтез Форд]]|2018}}
}}'''Б'янка Ніколь Блер Кроуфорд''' (дівоче '''Б'янка Ніколь Блер'''; {{нар|1}} 9 квітня 1989) — американська [[Реслінг|професійна реслерка]], а також спортсменка фітнес-бікіні. З квітня 2016 року знаходиться на контракті з [[WWE]], де виступає у ростері бренду [[WWE SmackDown|SmackDown]] під ринговим ім'ям '''Б'янка Белер''' ({{Lang-en|Bianca Belair}}). Белер - одна з двох жінок, які перемагали у головній події на головному шоу WWE - [[Реслманія|Реслманії]], а її 420-денний рейн у статусі [[Чемпіон Raw WWE серед жінок|чемпіонки RAW]] є найдовшим в історії титулу.

Белер дебютувала у професійному реслінгу в 2016 році на бренді розвитку талантів [[WWE NXT|NXT]] і неодноразово змагалася за [[Чемпіонство NXT серед жінок|жіноче чемпіонство жовтого бренду]]. Після того, як її запросили до [[WWE SmackDown|SmackDown]], вона виграла [[Королівська Битва (2021)|жіночий матч Royal Rumble 2021 року]], ставши другим афроамериканським реслером після [[Двейн Джонсон|Скелі]], що вигравав матч Royal Rumble. Вона успішно для себе боролася з [[Саша Бенкс|Сашою Бенкс]] за титул [[Чемпіон SmackDown WWE серед жінок|чемпіонки SmackDown]] на [[Реслманія 37|Реслманії 37]] (друга жіноча головна подія у історії Реслманії), а також це був перший випадок, коли дві афроамериканки стали головною подією флагманського шоу WWE. У 2021 році вона посіла перше місце серед 150 найкращих реслерок за версією [[Pro Wrestling Illustrated]] (PWI). В 2023 році вона стала найтривалішою [[Чемпіон Raw WWE серед жінок|чемпіонкою RAW]], протримавшись у даному статусі 420 днів. Вона також має найдовший рейн серед усіх жіночих чемпіонств WWE з 2006 року і WWE просуває її як найтривалішу жіночу чемпіонку сучасної епохи. Цей рейн побив кілька інших рекордів WWE, включаючи найдовший рейн чорношкірого чемпіона світу (чоловіка або жінки) і найдовший рейн афроамериканця серед одиночних чемпіонств.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Белер}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Американські реслери]]
[[Категорія:Уродженці Ноксвілла]]

title: Б'янка Белер

Рідне ім'я: Б'янка Ніколь Блер

Народження: 9 квітня 1989 (35 років) · Ноксвілл, Теннессі, США

Громадянство: США

У шлюбі з: Монтез Форд (одр. 2018)

title: Кар'єра у професійному реслінгу

Рингові імена: Bianca Belair · Bianca Blair · Binky Blair

Звідки: Ноксвілл, Теннессі

Тренери: Сара Дель Рей · WWE Performance Center

Дебют: 29 вересня 2016 року