text:
# ГЕС Донг-Най 4
ГЕС Донг-Най 4 — гідроелектростанція у південній частині В'єтнаму. Знаходячись між ГЕС Донг-Най 3 (вище за течією) та ГЕС Донг-Най 5, входить до складу каскаду на річці Донг-Най, яка починається на плато Lâm Viên та тече у західному і південному напрямках до злиття на околиці Хошиміна з річкою Сайгон (унаслідок цього формується Soài Rạp, котра за чотири десятки кілометрів досягає Південнокитайського моря).
У межах проєкту річку перекрили греблею з ущільненого котком бетону висотою 128 метрів, довжиною 511 метрів та шириною по гребеню 10 метрів, яка потребувала 1370 тис. м3 матеріалу. Вона утримує водосховище об'ємом 337 млн м3 (корисний об'єм 17 млн м3), в якому припустиме коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 474 та 476 метрів НРМ.
Зі сховища через лівобережний масив прокладено дериваційний тунель довжиною 4,9 км з діаметром 8 метрів. На завершенні він сполучений із запобіжною балансувальною системою, котра складається з двох камер висотою 70 і 35 метрів та діаметром 20 і 7 метрів відповідно. На завершальному етапі до машинного залу прокладено напірний водовід довжиною 0,3 км із діаметром 7 метрів. Можливо відзначити, що оскільки річка описує після греблі вигнуту на північ дугу, відстань до машинного залу по руслу перевищує 15 км.
Наземний зал обладнали двома турбінами типу Френсіс потужністю по 170 МВт, які при напорі у 176 метрів забезпечують виробництво 1,1 млрд кВт·год електроенергії на рік.
Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ.

title: ГЕС Донг-Най 4

wikitext:
{{Гідроелектростанція
|Зображення                     =
|Назва                 =         ГЕС Донг-Най 4
|Пікселі                        =
|Підпис                         =
|Країна                         = {{VNM}}
|lat_dir =N |lat_deg =11 |lat_min = 53 |lat_sec = 6.0
  |lon_dir =E |lon_deg =107 |lon_min = 40 |lon_sec = 22.6
|region     =
  |CoordScale =
|Статус = діюча
|Річка = Донг-Най
|Каскад = каскад на Донг-Най
|Початок будівництва = [[2004]]
|Роки введення першого та останнього гідроагрегатів = [[2013]]
|Встановлена потужність = 340
|Середнє річне виробництво = 1100
|Тип ГЕС = дериваційна
|Розрахований напір = 176
|Тип турбін = Френсіс
|Кількість та марка турбін = 2
|Витрата через турбіни =
|Кількість та марка гідрогенераторів = 2
|Потужність гідроагрегатів = 2 × 170
|Тип греблі = з ущільненого котком бетону
|Висота греблі = 128
|Довжина греблі = 511
|Шлюз =
|ЛЕП = 220
|Власник = Electrictie de Vietnam (EVN)
}}

'''ГЕС Донг-Най 4''' — гідроелектростанція у південній частині [[В'єтнам]]у. Знаходячись між [[ГЕС Донг-Най 3]] (вище за течією) та [[ГЕС Донг-Най 5]], входить до складу каскаду на річці Донг-Най, яка починається на плато Lâm Viên та тече у західному і південному напрямках до злиття на околиці [[Хошимін]]а з річкою [[Сайгон (річка)|Сайгон]] (унаслідок цього формується Soài Rạp, котра за чотири десятки кілометрів досягає [[Південнокитайське море|Південнокитайського моря]]).

У межах проєкту річку перекрили греблею з ущільненого котком бетону висотою 128 метрів, довжиною 511 метрів та шириною по гребеню 10 метрів, яка потребувала 1370 тис. м3 матеріалу. Вона утримує водосховище об'ємом 337 млн м3 (корисний об'єм 17 млн м3), в якому припустиме коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 474 та 476 метрів [[Висота над рівнем моря|НРМ]].

Зі сховища через лівобережний масив прокладено дериваційний тунель довжиною 4,9 км з діаметром 8 метрів. На завершенні він сполучений із запобіжною балансувальною системою, котра складається з двох камер висотою 70 і 35 метрів та діаметром 20 і 7 метрів відповідно. На завершальному етапі до машинного залу прокладено напірний водовід довжиною 0,3 км із діаметром 7 метрів. Можливо відзначити, що оскільки річка описує після греблі вигнуту на північ дугу, відстань до машинного залу по руслу перевищує 15 км.

Наземний зал обладнали двома турбінами типу Френсіс потужністю по 170 МВт, які при напорі у 176 метрів забезпечують виробництво 1,1 млрд кВт·год електроенергії на рік.

Видача продукції відбувається по [[Лінія електропередачі|ЛЕП]], розрахованій на роботу під напругою 220 кВ<ref>{{Cite web|url=http://www.tlu.edu.vn/tieu-chuan-quy-chuan/cong-trinh-thuy-dien-dong-nai-4-4935|title=Công trình Thủy điện Đồng Nai 4|website=www.tlu.edu.vn|language=en-US|accessdate=2018-11-20|archive-date=21 листопада 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181121021809/http://www.tlu.edu.vn/tieu-chuan-quy-chuan/cong-trinh-thuy-dien-dong-nai-4-4935}}</ref><ref>{{Cite web|url=http://www.rccdams.co.uk/dams/dong-nai-4/|title=Malcolm Dunstan and Associates - RCC Dam specialists|last=Associates|first=MD&A|website=RCC Dams - the home of Malcolm Dunstan and Associates (MD&A)|accessdate=2018-11-20|archive-date=21 листопада 2018|archive-url=https://web.archive.org/web/20181121021838/http://www.rccdams.co.uk/dams/dong-nai-4/}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Ізольована стаття|кільце2кластер7}}
[[Категорія:Гідроелектростанції В'єтнаму|Донг-Най]]

title: ГЕС Донг-Най 4

Країна: В'єтнам

Стан: діюча

Річка: Донг-Най

Каскад: каскад на Донг-Най

title: Основні характеристики

Установлена потужність: 340 МВт

Середнє річне виробництво: 1100 млн кВт·год

Тип ГЕС: дериваційна

title: Характеристики обладнання

Тип турбін: Френсіс

Потужність гідроагрегатів: 2 × 170 МВт

title: Основні споруди

Тип греблі: з ущільненого котком бетону

Власник: Electrictie de Vietnam (EVN)

Основні споруди: ГЕС Донг-Най 4


text:
# Карпенко Ігор Васильович
Ігор Васильович Карпенко (23 липня 1976, м. Київ, СРСР) — український хокеїст, воротар. Майстер спорту міжнародного класу.
Вихованець хокейної школи «Сокіл» (Київ). Перший тренер — Борис Гольцев. Виступав за «Сокіл» (Київ), «Порт-Гурон Бордер-Кетс» (CoHL), «Лас-Вегас Тандер» (ІХЛ), «Сент-Джон Флеймс» (АХЛ), «Джонстаун Чіфс» (ECHL), «Металург» (Магнітогорськ), ХК МВД/ТКХ (Твер), «Динамо» (Мінськ), «Беркут» (Київ).
У складі національної збірної України провів 78 матчів (199 пропущених шайб); учасник зимових Олімпійських ігор 2002; учасник чемпіонатів світу 1995 (група C), 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008 (дивізіон I) і 2009 (дивізіон I). У складі юніорської збірної України учасник чемпіонату Європи 1993 (група C) і чемпіонату світу 1995 (U-20) і 1996 (U-20).

## Нагороди та досягнення
- Найкращий воротар Кубка Шпенглера 1999 року.
- Переможець Євроліги (2000)
- Володар Суперкубка Європи (2000)
- Чемпіон Росії (2001), бронзовий призер (2000)
- Чемпіон Росії у вищій лізі (2005)
- Чемпіон Білорусі (2007)
- Чемпіон України (1995, 2006, 2009)

wikiname: ukwiki

title: Карпенко Ігор Васильович

in_language: uk

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Ігор Карпенко
| image           = Igor Karpenko.png
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = воротар
| catches         = лівий
| height          = 172 см
| weight          = 85 кг
| team            =
| league          =
| former_teams    =
| played_for      = [[Металург (хокейний клуб, Магнітогорськ)|Металург Магнітогорськ]]
ХК МВД/ТКХ Твер
[[Динамо (хокейний клуб, Мінськ)|Динамо Мінськ]]
[[Беркут (хокейний клуб, Київ)|Беркут Київ]]
[[Сокіл (Київ)|Сокіл Київ]]
| ntl_team        = {{ih|UKR}}
| birth_date      = 23.7.1976
| birth_place     = м. [[Київ]], [[СРСР]]
| draft           = 185-й загальний
| draft_year      = 1995
| draft_team      = [[Анагайм Дакс|Анагайм Майті Дакс]]
| career_start    = 1993
| career_end      = 2013
}}
{{othernames|Карпенко}}
'''Ігор Васильович Карпенко''' ([[23 липня]] [[1976]], м. [[Київ]], [[СРСР]]) — [[Україна|український]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], воротар. [[Майстер спорту міжнародного класу]].

Вихованець хокейної школи [[Сокіл (Київ)|«Сокіл» (Київ)]]. Перший тренер — Борис Гольцев. Виступав за [[Сокіл (Київ)|«Сокіл» (Київ)]], «Порт-Гурон Бордер-Кетс» (CoHL), «Лас-Вегас Тандер» ([[Інтернаціональна хокейна ліга (1945—2001)|ІХЛ]]), «Сент-Джон Флеймс» ([[АХЛ]]), «Джонстаун Чіфс» (ECHL), [[Металург (хокейний клуб, Магнітогорськ)|«Металург» (Магнітогорськ)]], ХК МВД/ТКХ (Твер), [[Динамо (хокейний клуб, Мінськ)|«Динамо» (Мінськ)]], [[Беркут (хокейний клуб, Київ)|«Беркут» (Київ)]].

У складі [[Збірна України з хокею із шайбою|національної збірної України]] провів 78 матчів (199 пропущених шайб); учасник [[Зимові Олімпійські ігри 2002|зимових Олімпійських ігор 2002]]; учасник [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|чемпіонатів світу]] 1995 (група C), [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою 2000|2000]], 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008 (дивізіон I) і [[Чемпіонат світу з хокею з шайбою 2009 (дивізіон I)|2009 (дивізіон I)]]. У складі юніорської збірної України учасник чемпіонату Європи 1993 (група C) і чемпіонату світу 1995 (U-20) і 1996 (U-20).

== Нагороди та досягнення ==
* Найкращий воротар [[Кубок Шпенглера|Кубка Шпенглера]] [[Кубок Шпенглера 1999|1999]] року.
* Переможець Євроліги (2000)
* Володар Суперкубка Європи (2000)
* [[Чемпіонат Росії з хокею із шайбою|Чемпіон Росії]] (2001), бронзовий призер (2000)
* Чемпіон Росії у вищій лізі (2005)
* [[Білоруська Екстраліга|Чемпіон Білорусі]] (2007)
* [[Українська Вища ліга з хокею|Чемпіон України]] (1995, 2006, [[Чемпіонат України з хокею 2008—2009|2009]])

== Посилання ==
* [http://www.eliteprospects.com/player.php?player=12001 Профіль] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111119190143/http://eliteprospects.com/player.php?player=12001 |date=19 листопада 2011 }} на [http://www.eliteprospects.com/ Eliteprospects.com] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/6Cp0ltw3p?url=http://www.eliteprospects.com/ |date=11 грудня 2012 }} {{ref-en}}
* [https://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=22764 Ігор Карпенко] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211016205235/https://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=22764 |date=16 жовтня 2021 }} — статистика [https://www.hockeydb.com/ The Internet Hockey Database] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210224203141/https://www.hockeydb.com/ |date=24 лютого 2021 }}
* [https://web.archive.org/web/20100709150842/http://hcsokol.kiev.ua/hc_player.php?player=1 Профіль на офіційному сайті «Сокола»] {{ref-ru}}

{{Navboxes colour
|title=[[Збірна України з хокею із шайбою|Національна збірна України]]
|bg=#f9dd16
|fg=blue
|list1=
{{Україна на ЧС з хокею 2000}}
{{Україна на ЧС з хокею 2001}}
{{Україна на ОІ з хокею 2002}}
{{Україна на ЧС з хокею 2002}}
{{Україна на ЧС з хокею 2003}}
{{Україна на ЧС з хокею 2004}}
{{Україна на ЧС з хокею 2006}}
{{Україна на ЧС з хокею 2008 (дивізіон I)}}
{{Україна на ЧС з хокею 2009 (дивізіон I)}}
}}
{{Ukr-icehockey-bio-stub}}

[[Категорія:Уродженці Києва]]
[[Категорія:Українські хокеїсти]]
[[Категорія:Українські хокейні воротарі]]
[[Категорія:Гравці збірної України з хокею]]
[[Категорія:Хокеїсти «Сокола» (Київ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Динамо» (Мінськ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Металурга» (Магнітогорськ)]]
[[Категорія:Хокеїсти «Беркута» (Київ)]]
[[Категорія:Задрафтовані «Анагайм Дакс»]]
[[Категорія:Хокеїсти на зимових Олімпійських іграх 2002]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату світу з хокею із шайбою 2000]]
[[Категорія:Гравці чемпіонату світу з хокею із шайбою 2001]]
[[Категорія:Майстри спорту України міжнародного класу]]
[[Категорія:Хокеїсти АХЛ]]

title: Ігор Карпенко

Народився: 23 липня 1976 (48 років) · м. Київ, СРСР

Вага: 85 кг

Позиція: воротар

Хват: лівий

Проф. клуби: Металург Магнітогорськ · ХК МВД/ТКХ Твер · Динамо Мінськ · Беркут Київ · Сокіл Київ

Нац. збірна: Україна

Драфт НХЛ: 185-й загальний, 1995 · Анагайм Майті Дакс


text:
# Луїс де Матос Монтейру Да Фонсека
Луїс де Матос Монтейру да Фонсека (17 травня 1944, Санто-Антан, Кабо-Верде) — дипломат Кабо-Верде. Надзвичайний і Повноважний Посол Кабо-Верде в Україні за сумісництвом (1993—1994), вручив вірчі грамоти Президенту України Леоніду Кравчуку. Служив Виконавчим секретарем у Співтоваристві португаломовних країн у період 2004—2008 років.

## Життєпис
Народився 17 травня 1944 року в Санто-Антан, Кабо-Верде. Закінчив Лісабонський університет. Був членом Африканської партії незалежності Гвінеї і Кабо — Верде (ПАІГК), яка працювала у підпіллі. Його кидали до в'язниці кілька разів у таборі Таррафал. Він працював у риболовецькій компанії під назвою Congel на острові Сан-Вісенте. У 1973—1974 рр. був генеральним секретарем комерційного, промислового та сільськогосподарського товариства Барлавенто.
Після здобуття незалежності у 1975 році він став членом партії ПАІГК і PAICV і був депутатом Національних Зборів у 1975, 1980 і 1985 роках він працював в Кабо-Верде у Міністерства закордонних справ.
Зайняв посаду посла в Нідерландах і ЄС від 1987—1991, а потім РФ, в Україні та інших країнах СНД (1991—1994), в Австрії (1999—2001) і Організації Об'єднаних Націй (2001—2004). З липня 2004 по 2008 рік, да Фонсека був Виконавчий секретар Товариства португаломовних країн.
У 1995—1997 служив генеральним директором з політичних і культурних питань. Тоді з 1997—1999, да Фонсека був генеральним директором з питань зовнішньої політики.

title: Луїс де Матос Монтейру Да Фонсека

wikitext:
{{ІІ|[[Монтейру]]|[[Фонсека|Да Фонсека]]}}
{{особа
|ім'я              =
|оригінал імені    =
|зображення        =
|підпис_зображення =
|розмір            =
|дата народження   = 17.5.1944
|місце народження  = [[Санту-Антан (Кабо-Верде)|Санто-Антан]], [[Кабо-Верде]]
|дата смерті       =
|місце смерті      =
|причина смерті    =
|поховання         =
|підданство        =
|громадянство      = [[File:Flag of Cape Verde.svg|25px|Кабо-Верде]]
|alma mater        =
|відомий_(відома)  = [[Надзвичайні і Повноважні Посли країн Африки в Україні#Кабо-Верде|Надзвичайний і Повноважний Посол Кабо-Верде в Україні]]
|рід діяльності    = [[Дипломат]]
|національність    =
|військове звання  =
|партія            =
|нагороди          =
}}
'''Луїс де Матос Монтейру да Фонсека''' ([[17 травня]] [[1944]], [[Санту-Антан (Кабо-Верде)|Санто-Антан]], [[Кабо-Верде]]) — дипломат Кабо-Верде. Надзвичайний і Повноважний Посол Кабо-Верде в Україні за сумісництвом (1993—1994), вручив вірчі грамоти Президенту України [[Кравчук Леонід Макарович|Леоніду Кравчуку]]<ref>{{Cite web |url=https://photonew.ukrinform.com/stock-photo/virchi-gramoti-posliv-inozemnih-derzhav-342029.html |title=Надзвичайний і Повноважний Посол Кабо-Верде в Україні (за сумісництвом) Луїс де Матос Монтейру Да Фонсека вручив вірчі грамоти президенту України Леоніду Кравчуку. Київ. 1993 рік. Фото Володимира Самохоцького. Із фондів Укрінформу. |accessdate=30 листопада 2019 |archive-date=5 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191205134704/https://photonew.ukrinform.com/stock-photo/virchi-gramoti-posliv-inozemnih-derzhav-342029.html }}</ref>. Служив Виконавчим секретарем у Співтоваристві португаломовних країн у період 2004—2008 років.

== Життєпис ==
Народився [[17 травня]] [[1944]] року в [[Санту-Антан (Кабо-Верде)|Санто-Антан]], [[Кабо-Верде]]. Закінчив [[Лісабонський університет]]. Був членом [[Африканська партія незалежності Гвінеї та Кабо-Верде|Африканської партії незалежності Гвінеї і Кабо — Верде (ПАІГК)]], яка працювала у підпіллі. Його кидали до в'язниці кілька разів у таборі Таррафал. Він працював у риболовецькій компанії під назвою Congel на острові Сан-Вісенте. У 1973—1974 рр. був генеральним секретарем комерційного, промислового та сільськогосподарського товариства Барлавенто.

Після здобуття незалежності у 1975 році він став членом партії ПАІГК і PAICV і був депутатом Національних Зборів у 1975, 1980 і 1985 роках він працював в Кабо-Верде у Міністерства закордонних справ.

Зайняв посаду посла в [[Нідерланди|Нідерландах]] і [[ЄС]] від 1987—1991, а потім [[Росія|РФ]], в [[Україна|Україні]] та інших країнах [[СНД]] (1991—1994), в [[Австрія|Австрії]] (1999—2001) і [[ООН|Організації Об'єднаних Націй]] (2001—2004). З липня 2004 по 2008 рік, да Фонсека був Виконавчий секретар Товариства португаломовних країн.

У 1995—1997 служив генеральним директором з політичних і культурних питань. Тоді з 1997—1999, да Фонсека був генеральним директором з питань зовнішньої політики.

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Дипломати Кабо-Верде]]
[[Категорія:Посли Кабо-Верде в Україні]]
[[Категорія:Посли Кабо-Верде в Росії]]
[[Категорія:Посли Кабо-Верде в Нідерландах]]
[[Категорія:Посли Кабо-Верде в Австрії]]
[[Категорія:Постійні представники Кабо-Верде в ООН]]

title: Луїс де Матос Монтейру Да Фонсека

Народився: 17 травня 1944 (81 рік) · Санто-Антан, Кабо-Верде

Громадянство: Кабо-Верде

Діяльність: Дипломат

Alma mater: Liceu Ludgero Limad

Знання мов: португальська

Посада: Member of the National Assembly of Cape Verded

Партія: Африканська партія незалежності Гвінеї та Кабо-Верде і African Party for the Independence of Cape Verded


text:
# Йоганн Церклас Тіллі
Йоганн Церклас, граф Тіллі (нім. Johann t'Serclaes von Tilly; лютий 1559 — 30 квітня 1632) — фельдмаршал Священної Римської імперії, іспанський граф, німецький полководець, командувач військ Католицької Ліги в Тридцятирічній війні, здобув ряд перемог над протестантами.

## Біографія
Народився в Іспанських Нідерландах в 1559, походив зі знатного шляхетного роду з-під Брюсселя. Виховання отримав в єзуїтській школі.
Військову кар'єру Тіллі почав у віці 15-ти років під час війни проти повсталих Нідерландів. Як простий солдат виявив велику хоробрість. Воював у австрійських військах в Угорщині і Туреччині.
У 1610 Тіллі поступив на службу до герцога Максиміліана Баварського і провів реорганізацію баварських військ. Він розумів ненадійність найманих загонів. За його планом все доросле населення Баварії закликалося до зброї: дворянство — в кавалерію, селяни і городяни — в піхоту. Всі повинні було навчатися військовій справі. Завдяки цьому армія Католицької ліги, фельдмаршалом якої на початку тридцятирічної війни був призначений Тіллі, вважалася непереможною.
У Тіллі в протестантів була репутація «лютого» і «страшного».
Після початку Тридцятирічної війни Тіллі очолив війська Католицької ліги, яка разом з імперськими частинами розбила війська протестантів у битві на Білій горі у 1620 році.
Тіллі був переможений Ернстом Мансфельдом 27 квітня 1622 році під Віслохом. Через 10 днів, 6 травня, він спільно з Гонзало де Кордоба розбив протестантські сили Мансфельда та Георга Фрідріха фон Баден-Дурлаха під Вімпфеном (біля Гейдельберга). Наступного місяця, 20 червня, Тіллі та Кордоба здобули стратегічну перемогу над Христіаном Брауншвейзьким під Хохстом. Після 11-тижневої облоги, Йоганн Тіллі захопив Гейдельберг 19 вересня. Христіан Брауншвейзький вирядив нове військо, але зазнав чергової поразки від Тіллі у битві при Штадтлоні 6 серпня 1623 року. Це закінчило пфальцьку фазу Тридцятирічної війни.
Після вступу у війну Крістіана IV Данського, в 1625 році Тіллі разом з Валленштейном очолили бойові дії проти данців.
Після відставки Валленштейна в 1630 році Тіллі перейняв командування над імперською армією, але не зумів подолати шведського короля Густава II Адольфа.
20 травня 1631 року війська Тіллі і князя Паппергейма розграбували і вирізали взятий штурмом Магдебург.
В битві під Брейтенфельдом війська Тіллі були розбиті шведськими військами Густава Адольфа. Роком пізніше, під час битви на річці Лех Тіллі був смертельно поранений.

title: Йоганн Церклас Тіллі

wikitext:
{{особа}}

'''Йоганн Церклас, граф Тіллі''' ({{lang-de|Johann t'Serclaes von Tilly}}; лютий [[1559]] — {{ДС|30|4|1632}}) — [[фельдмаршал]] [[Священна Римська імперія|Священної Римської імперії]], [[іспанія|іспанський]] [[граф]], [[німеччина|німецький]] полководець, командувач військ [[Католицька Ліга|Католицької Ліги]] в [[Тридцятирічна війна|Тридцятирічній війні]], здобув ряд перемог над протестантами.

== Біографія ==
Народився в [[Іспанські Нідерланди|Іспанських Нідерландах]] в [[1559]], походив зі знатного шляхетного роду з-під [[Брюссель|Брюсселя]]. Виховання отримав в [[єзуїти|єзуїтській школі]].

Військову кар'єру Тіллі почав у віці 15-ти років під час війни проти повсталих Нідерландів. Як простий солдат виявив велику хоробрість. Воював у австрійських військах в Угорщині і Туреччині.

У 1610 Тіллі поступив на службу до герцога [[Максиміліан I Баварський|Максиміліана Баварського]] і провів реорганізацію баварських військ. Він розумів ненадійність найманих загонів. За його планом все доросле населення [[Баварія|Баварії]] закликалося до зброї: дворянство — в кавалерію, селяни і городяни — в піхоту. Всі повинні було навчатися військовій справі. Завдяки цьому армія [[Католицька ліга (Німеччина)|Католицької ліги]], фельдмаршалом якої на початку тридцятирічної війни був призначений Тіллі, вважалася непереможною.

У Тіллі в протестантів була репутація «лютого» і «страшного».

Після початку [[Тридцятирічна війна|Тридцятирічної війни]] Тіллі очолив війська Католицької ліги, яка разом з імперськими частинами розбила війська протестантів у [[Битва на Білій Горі|битві на Білій горі]] у 1620 році.

Тіллі був переможений [[Ернст Мансфельд|Ернстом Мансфельдом]] [[27 квітня]] [[1622]] році під Віслохом. Через 10 днів, 6 травня, він спільно з Гонзало де Кордоба розбив протестантські сили Мансфельда та [[Георг Фрідріх (маркграф Баден-Дурлаху)|Георга Фрідріха фон Баден-Дурлаха]] під Вімпфеном (біля [[Гейдельберг]]а). Наступного місяця, 20 червня, Тіллі та Кордоба здобули стратегічну перемогу над [[Христіан Брауншвейзький|Христіаном Брауншвейзьким]] під Хохстом. Після 11-тижневої облоги, Йоганн Тіллі захопив Гейдельберг 19 вересня. Христіан Брауншвейзький вирядив нове військо, але зазнав чергової поразки від Тіллі у [[Битва при Штадтлоні|битві при Штадтлоні]] 6 серпня 1623 року. Це закінчило пфальцьку фазу Тридцятирічної війни.

Після вступу у війну [[Крістіан IV Данський|Крістіана IV Данського]], в 1625 році Тіллі разом з [[Альбрехт Валленштейн|Валленштейном]] очолили бойові дії проти данців.

Після відставки Валленштейна в 1630 році Тіллі перейняв командування над імперською армією, але не зумів подолати шведського короля [[Густав II Адольф|Густава II Адольфа]].

20 травня 1631 року війська Тіллі і князя Паппергейма розграбували і вирізали взятий штурмом [[Облога Магдебурга 1631|Магдебург]].

В [[Битва при Брейтенфельді 1631|битві під Брейтенфельдом]] війська Тіллі були розбиті шведськими військами [[Густав II Адольф Ваза|Густава Адольфа]]. Роком пізніше, під час [[Битва на річці Лех (1632)|битви на річці Лех]] Тіллі був смертельно поранений<ref name="alex">Олексєєв В. М. ''Тридцятирічна війна''. Л., 1961 {{ref-ru}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Cite Catholic Encyclopedia|wstitle=Johannes Tserclæs, Count of Tilly|first=Martin|last=Spahn}}
* {{cite EB1911|wstitle=Tilly, Johann Tzerclaes, Count of}}

== Посилання ==
* {{УСЕ-4|[http://slovopedia.org.ua/29/53410/22003.html Тіллі]}}

{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Тіллі Йоганн Церклас}}

[[Категорія:Маршали Священної Римської імперії]]
[[Категорія:Учасники Тридцятирічної війни]]
[[Категорія:Новоісторична Чехія]]
[[Категорія:Релігійні війни]]
[[Категорія:Померли від правцю]]

title: нім. Johan t'Serclaes von Tilly

Народився: лютий 1559 · Tilly, Брабант, Габсбурзькі Нідерланди

Помер: 30 квітня 1632[…] (73 роки) · Інгольштадт, Верхня Баварія, Баварське королівство, Баварський округ, Священна Римська імперія · ·правець

Поховання: Баварія

Країна: Німеччина

Діяльність: офіцер, воєначальник

Галузь: військова справа

Знання мов: латина, нідерландська, німецька і французька

Учасник: Вісімдесятирічна війна, Тридцятирічна війна, Битва на річці Лех (1632) і Битва на Білій Горі

Роки активності: з 15 квітня 1632

Титул: граф

Військове звання: генералісимус і генерал

Рід: t´Serclaes familyd


text:
# Фарина Наталія-Марія Петрівна
Ната́лія-Марі́я Петрі́вна Фари́на (19 червня 1967, село Добросин Нестеровського району (нині Жовківського району) Львівської області) — українська співачка (сопрано), народна артистка України (2011), професор Інституту мистецтв РДГУ, занесена до «Золотої книги України» (2000), лавреатка мистецької премії ім. Германа Жуковського від Національної музичної спілки (2006), авторка ідеї та директорка вокального конкурсу «Бурштинові солоспіви»

## Життєпис
Наталія Фарина народилася в селі Добросин Нестеровського району (нині Жовківського району) Львівської області. 1980 року закінчила Львівське культосвітнє училище, 1987 року — Львівську державну консерваторіюім.М. В. Лисенка.
Солістка Рівненської обласної філармонії. професор кафедри естрадної музики Інституту мистецтв Рівненського державного гуманітарного університету.
Репертуар: арії з опер Джузеппе Верді, Вольфганга-Амадея Моцарта, Джакомо Пуччіні, Михайла Глінки, Сергія Рахманінова,Георгія Майбороди, пісні Миколи Лисенка, Кирила Стеценка, Мирослава Скорика, Богдана Янівського .Романси, пісні-ретро, сучасні авторські пісні

## Доробок
- Фарина Наталія Петрівна. Розвиток художньо-інтерпретаційних умінь у студентів-вокалістів музичних факультетів / Наталя-Марія Фарина.: Збірник наукових праць.  Вип.26. — К.: Вид-во НПУ ім. М. П. Драгоманова, Київ 2013. — С.108-112
- Фарина Наталія Петрівна. Українська естрадна музика в національному соціокультурному просторі. Українська культура: минуле, сучасне, шляхи розвитку. Збірник наукових праць. Вип.19.Том 1.-Рівне,2013.-С.110-113.
- Фарина Наталія Петрівна Художні засади вокального мистецтва. Нова педагогічна думка: Науково-методичний журнал.- 2014.1(77).-С.143-147
- Фарина Наталія Петрівна «Вокальні орієнтири співака». Вип. 2. — Рівне, 2014. — 236 с[1].

## Державні нагороди
- Заслужений артист України (22.10.1997)
- Народний артист України (23.08.2011)[2]

title: Фарина Наталія-Марія Петрівна

wikitext:
{{ІП|Фарина (прізвище)|Фарина}}
{{Музикант
|Ім'я              = Фарина Наталія-Марія Петрівна
|Оригінал_імені    =
|Зображення        =
|Опис_зображення   =
|Розмір_зображення =
|Повне_ім'я        =
|Дата народження   = 19.06.1961
|Місце народження  = [[Добросин]]
|Дата смерті       =
|Місце смерті      =
|Роки              =
|Країна            = {{URSR}}→{{UKR}}
|Національність    = [[українка]]
|Освіта            =
|Професія          =
|Співацький голос  = [[сопрано]]
|Інструмент        =
|Мова              =
|Жанр              =
|Псевдонім         =
|Колектив          =
|Гурт              =
|Співпраця         =
|Нагороди          =
|Премії            =
|Звання            = {{Народний артист України|2011|жінка=так}}
|Лейбл             =
|Сайт              =
}}
'''Ната́лія-Марі́я Петрі́вна Фари́на''' ([[19 червня]] [[1967]], село [[Добросин]] Нестеровського району (нині [[Жовківський район|Жовківського району]]) [[Львівська область|Львівської області]]) — українська співачка ([[сопрано]]), народна артистка України (2011), професор Інституту мистецтв РДГУ, занесена до «Золотої книги України» ([[2000]]), лавреатка мистецької премії ім. Германа Жуковського від Національної музичної спілки ([[2006]]), авторка ідеї та директорка вокального конкурсу «Бурштинові солоспіви»

== Життєпис ==
Наталія Фарина народилася в селі Добросин [[Нестеровський район|Нестеровського району]] (нині [[Жовківський район|Жовківського району]]) Львівської області. 1980 року закінчила [[Львівський коледж культури і мистецтв|Львівське культосвітнє училище]], [[1987]] року — [[Львівська консерваторія|Львівську державну консерваторіюім]].М. В. Лисенка.

Солістка Рівненської обласної філармонії. професор кафедри естрадної музики Інституту мистецтв [[Рівненський державний гуманітарний університет|Рівненського державного гуманітарного університету]].

Репертуар: арії з опер [[Джузеппе Верді]], [[Моцарт Вольфґанґ Амадей|Вольфганга-Амадея Моцарта]], Джакомо Пуччіні, [[Глінка Михайло Іванович|Михайла Глінки]], Сергія Рахманінова,[[Майборода Георгій Іларіонович|Георгія Майбороди]], пісні [[Лисенко Микола Віталійович|Миколи Лисенка]], [[Стеценко Кирило Григорович|Кирила Стеценка]], [[Скорик Мирослав Михайлович|Мирослава Скорика]], Богдана Янівського .Романси, пісні-ретро, сучасні авторські пісні

== Доробок ==
* Фарина Наталія Петрівна. Розвиток художньо-інтерпретаційних умінь у студентів-вокалістів музичних факультетів / Наталя-Марія Фарина.: Збірник наукових праць.  Вип.26. — К.: Вид-во НПУ ім. М. П. Драгоманова, Київ 2013. — С.108-112
* Фарина Наталія Петрівна. Українська естрадна музика в національному соціокультурному просторі. Українська культура: минуле, сучасне, шляхи розвитку. Збірник наукових праць. Вип.19.Том 1.-Рівне,2013.-С.110-113.
* Фарина Наталія Петрівна Художні засади вокального мистецтва. Нова педагогічна думка: Науково-методичний журнал.- 2014.1(77).-С.143-147
* Фарина Наталія Петрівна «Вокальні орієнтири співака». Вип. 2. — Рівне, 2014. — 236 с<ref>{{Cite web |url=http://vse.rv.ua/news/1432020053-u-rivnomu-spivachka-prezentuie-knigu.html |title=У Рівному співачка презентує книгу |accessdate=19 грудня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20161220180155/http://vse.rv.ua/news/1432020053-u-rivnomu-spivachka-prezentuie-knigu.html |archivedate=20 грудня 2016 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20161220180155/http://vse.rv.ua/news/1432020053-u-rivnomu-spivachka-prezentuie-knigu.html |date=2016-12-20 }}</ref>.

== Державні нагороди ==
* [[Заслужений артист України]] (22.10.1997)
* [[Народний артист України]] (23.08.2011)<ref>{{УПУ|845/2011|23 серпня 2011|Про відзначення державними нагородами України з нагоди 20-ї річниці незалежності України}}</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.irp.rv.ua/site/topicitem.jsp?category_id=444631434&item_id=581159514 Регіональний інформаційний портал. Рівненщина] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070928041300/http://www.irp.rv.ua/site/topicitem.jsp?category_id=444631434&item_id=581159514 |date=28 вересня 2007 }}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Уродженці Жовківського району]]
[[Категорія:Українські співачки]]
[[Категорія:Українські педагоги]]

title: Основна інформація

Дата народження: 19 червня 1961 (63 роки)

Місце народження: Добросин

Громадянство: УРСР→ Україна

Національність: українка

Професії: музикантка

Освіта: Львівська національна музична академія імені Миколи Лисенка

Співацький голос: сопрано

Нагороди: народний артист України


text:
# Кочно (Кршко)
Кочно (словен. Kočno) — поселення в общині Кршко, Споднєпосавський регіон, Словенія. Висота над рівнем моря: 414,3 м.

title: Кочно (Кршко)

wikitext:
{{Місто
 | назва              = Кочно
 | місцева_назва       = Kočno
 | зображення          =
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | прапор          =
 | країна          = [[Словенія]]
 | регіон          = [[Споднєпосавський регіон]]
 | pushpin_map     = Slovenia
 | засноване       =
 | населення       = 12 (2002)
 | площа           = 0.49
 | густота         =
 | висота          =
 | агломерація     =
 | поштові індекси =
 | код країни      =
 | код міста       =
|latd=45 |latm=58 |lats=2.23 |latNS=N
|longd=15 |longm=25 |longs=0.82 |longEW=E
 | coor_pinpoint           =
 | coordinates_type        = source:eswiki
 | coordinates_display     = inline,title
 | coordinates_footnotes   =
 | coordinates_region      = SI
 }}

'''Кочно''' ({{lang-sl|Kočno}}) — поселення в общині [[Кршко (община)|Кршко]], [[Споднєпосавський регіон]], [[Словенія]]. Висота над рівнем моря: 414,3 м.

== Посилання ==
{{Портал|Словенія}}

* [http://www.stat.si/popis2002/si/popisni_rezultati/slovenija/krsko.htm Статистичне бюро Республіки Словенія, населення, 2002] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304123326/http://www.stat.si/popis2002/si/popisni_rezultati/slovenija/krsko.htm |date=4 березня 2016 }}

{{Кршко}}
{{Slovenia-geo-stub}}
[[Категорія:Населені пункти Словенії]]

title: Кочно · Kočno

Країна: Словенія

Регіон: Споднєпосавський регіон

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Номери автомобілів: KK


text:
# Челсі (Алабама)
Челсі (англ. Chelsea) — місто (англ. city) в США, в окрузі Шелбі штату Алабама. Населення — 14 982 особи (2020).

## Історія
Челсі отримало статус міста 1 березня 1996 року з населенням 906 осіб. Згідно з переписом 2000 року, чисельність населення зросла до 2949 осіб. А за переписом 2010 року місто налічувало вже 10 183 мешканці.
Шість разів Челсі було визнано містом дерев США.

## Географія
Челсі розташоване за координатами 33°19′34″ пн. ш. 86°38′12″ зх. д. / 33.32611° пн. ш. 86.63667° зх. д. (33.325999, -86.636676).  За даними Бюро перепису населення США в 2010 році місто мало площу 56,20 км², з яких 55,28 км² — суходіл та 0,92 км² — водойми. В 2017 році площа становила 59,89 км², з яких 58,90 км² — суходіл та 0,99 км² — водойми.

## Демографія
Згідно з переписом 2010 року, у місті мешкали 10 183 особи в 3657 домогосподарствах у складі 2929 родин. Густота населення становила 181 особа/км².  Було 3906 помешкань (69/км²).
Расовий склад населення:
| - 89,5 % — білих - 5,7 % — чорних або афроамериканців - 2,0 % — азіатів - 0,3 % — корінних американців - 0,1 % — вихідців з тихоокеанських островів - 1,1 % — осіб інших рас |

До двох чи більше рас належало 1,3 %. Частка іспаномовних становила 3,2 % від усіх жителів.
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 29,4 % — особи молодші 18 років, 62,6 % — особи у віці 18—64 років, 8,0 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 34,5 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 95,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 91,9 чоловіків також старших 18 років.
Середній дохід на одне домашнє господарство  становив 95 945 доларів США (медіана — 85 757), а середній дохід на одну сім'ю — 100 975 доларів (медіана — 90 245). Медіана доходів становила 72 038 доларів для чоловіків та 41 375 доларів для жінок. За межею бідності перебувало 4,9 % осіб, у тому числі 4,5 % дітей у віці до 18 років та 1,1 % осіб у віці 65 років та старших.
Цивільне працевлаштоване населення становило 5681 осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 20,9 %, роздрібна торгівля — 14,7 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 10,9 %, фінанси, страхування та нерухомість — 10,5 %.

title: Челсі (Алабама)

wikitext:
{{Otherplaces|Челсі}}
{{НП
|країна  = [[Сполучені Штати Америки|США]]
|статус  = місто
|українська назва   = Челсі
|оригінальна назва  = {{lang-en|Chelsea}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     = Chelsea, Alabama.JPG
|опис зображення=
|вид регіону = Штат США{{!}}Штат
|регіон      = Алабама
|вид району  = Округ (США){{!}}Округ
|район       = [[Шелбі (округ, Алабама)|Шелбі]]
|вид общини  =
|община      =
|внутрішній поділ  =
|перша згадка      =
|попередні назви   =
|площа              = 56,20
|висота центру НП   = 156
|клімат             =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          =
|рік перепису       =
|густота населення  = 181,19
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = -6
|DST                    = -5 <!--Якщо є літній час -->
|телефонний код         = 205
|поштовий індекс        = 35043
|автомобільний код      =
|вид ідентифікатора     = [[Федеральні стандарти обробки інформації|Код FIPS]]
|цифровий ідентифікатор = 0114104
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}

'''Челсі''' ({{lang-en|Chelsea}}) — місто ({{lang-en|city}}) в [[Сполучені Штати Америки|США]], в окрузі [[Шелбі (округ, Алабама)|Шелбі]] штату [[Алабама]]. Населення — {{formatnum:14982}} особи (2020).

== Історія ==
[[Файл:Chelsea, Alabama City Hall.JPG|міні|ліворуч|200пкс|Мерія]]

Челсі отримало статус міста [[1 березня]] [[1996]] року з населенням 906 осіб. Згідно з переписом 2000 року, чисельність населення зросла до 2949 осіб. А за переписом 2010 року місто налічувало вже 10 183 мешканці.

Шість разів Челсі було визнано містом дерев США.

== Географія ==
Челсі розташоване за координатами {{Coord|33|19|34|N|86|38|12|W|type:city_region:US-DE}} (33.325999, -86.636676){{R|gazetteer2010}}.  За даними [[Бюро перепису населення США]] в 2010 році місто мало площу 56,20 км², з яких 55,28 км² — [[Суходіл (географія)|суходіл]] та 0,92 км² — [[водойма|водойми]]. В 2017 році площа становила{{R|gazetteer2017}} 59,89 км², з яких 58,90 км² — суходіл та 0,99 км² — водойми.

== Демографія ==
{{USCensusPop
| align = left
| 1990 = 1329
| 2000 = 2949
| 2010 = 10183
| 2020 = 14982
| estyear =
| estimate =
| estref =
| align-fn = center
|footnote=Десятилітній перепис в США<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/prod/www/decennial.html|title=U.S. Decennial Census|publisher=Census.gov|accessdate=6 червня 2013|archiveurl=https://web.archive.org/web/20150426102944/http://www.census.gov/prod/www/decennial.html|archivedate=26 квітня 2015}}</ref><br>2013 Estimate<ref>{{cite web|url=https://www.census.gov/popest/data/cities/totals/2013/SUB-EST2013-3.html|title=Annual Estimates of the Resident Population: 1 квітня 2010 to 1 липня 2013|accessdate=3 червня 2014|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140522161634/http://www.census.gov/popest/data/cities/totals/2013/SUB-EST2013-3.html|archivedate=22 травня 2014|deadurl=yes}}</ref>
}}
Згідно з [[Перепис населення США (2010)|переписом 2010 року]]{{R|cen2010}}, у місті мешкали {{formatnum:10183}} особи в {{formatnum:3657}} домогосподарствах у складі {{formatnum:2929}} родин. [[Густота населення]] становила 181 особа/км².  Було 3906 помешкань (69/км²).

[[Раса|Расовий склад]] населення:
{| style="margin-top:-.7em; margin-bottom: -0.4em;"
|<!--Таблиця потрібна для правильного "прилягання" списку до таблиці населення за роками-->
* 89,5 % — [[Расовий склад США|білих]]
* 5,7 % — [[Расовий склад США|чорних]] або [[афроамериканці]]в
* 2,0 % — [[Американці азійського походження|азіатів]]
* 0,3 % — [[Корінні народи США|корінних американців]]
* 0,1 % — вихідців з [[Тихий океан|тихоокеанських островів]]
* 1,1 % — осіб інших рас
|}
До двох чи більше рас належало 1,3 %. Частка іспаномовних становила 3,2 % від усіх жителів.

За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 29,4 % — особи молодші 18 років, 62,6 % — особи у віці 18—64 років, 8,0 % — особи у віці 65 років та старші. Медіана віку мешканця становила 34,5 року. На 100 осіб жіночої статі у місті припадало 95,3 чоловіків;  на 100 жінок у віці від 18 років та старших — 91,9 чоловіків також старших 18 років.

Середній дохід на одне домашнє господарство  становив {{formatnum:95945}} [[Долар США|доларів США]] (медіана — {{formatnum:85757}}), а середній дохід на одну сім'ю — {{formatnum:100975}} доларів (медіана — {{formatnum:90245}}). Медіана доходів становила {{formatnum:72038}} доларів для чоловіків та {{formatnum:41375}} доларів для жінок.{{R|fulltime2015USD|group="Прим."}} За межею бідності перебувало 4,9 % осіб, у тому числі 4,5 % дітей у віці до 18 років та 1,1 % осіб у віці 65 років та старших.

Цивільне працевлаштоване населення становило {{formatnum:5681}} осіб. Основні галузі зайнятості: освіта, охорона здоров'я та соціальна допомога — 20,9 %, роздрібна торгівля — 14,7 %, науковці, спеціалісти, менеджери — 10,9 %, фінанси, страхування та нерухомість — 10,5 %.

== Примітки ==
{{reflist|group="Прим."|refs=
<ref name=fulltime2015USD>Річний дохід на особу, яка працювала на повну ставку. Оцінка в доларах 2015 року.</ref>
}}

== Джерела ==
{{Портал|США}}
{{reflist
|refs=<ref name=cen2010>{{cite web|url=https://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=American FactFinder|archive-date=2015-01-08|archive-url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml}} {{Webarchive|url=http://webarchive.loc.gov/all/20150108070337/http://factfinder.census.gov/faces/nav/jsf/pages/index.xhtml |date=2015-01-08 }}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2010>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2010-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer}}{{ref-en}}</ref>
<ref name=gazetteer2017>{{cite web|url={{US-census-gazetteer2017-url}}|publisher=[[Бюро перепису населення США]]|accessdate=16-06-2019|title=Gazetteer-2017}}{{ref-en}}</ref>
}}

== Посилання ==
* http://www.open-public-records.com/alabama/chelsea_data.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120422174921/http://www.open-public-records.com/alabama/chelsea_data.htm |date=22 квітня 2012 }} — актуальні дані про освіту, зайнятість, злочинність
* http://www.city-data.com/city/Chelsea-Alabama.html {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111016034359/http://www.city-data.com/city/Chelsea-Alabama.html |date=16 жовтня 2011 }} — актуальні дані про доходи та нерухомість
* http://www.cityofchelsea.com/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160814192015/http://www.cityofchelsea.com/ |date=14 серпня 2016 }}

{{Бібліоінформація}}
{{Шелбі (округ, Алабама)}}

[[Категорія:Міста Алабами]]
[[Категорія:Населені пункти округу Шелбі (Алабама)]]

title: Країна

Країна: США

Штат: Алабама

Округ: Шелбі

Густота населення: 181,19 осіб/км²

Часовий пояс: UTC-6, влітку UTC-5

Автомобільний код: 58 (Шелбі)


text:
# Фармацевтична промисловість
Фармацевтична промисловість — галузь промисловості, пов'язана з дослідженням, розробкою, масовим виробництвом, вивченням ринку і розподілом лікарських засобів, переважно призначених для профілактики, полегшення і лікування хвороб. Фармацевтичні компанії можуть працювати з дженериками чи оригінальними (брендовими) препаратами. Вони підпорядковані різноманітності законів і інструкцій щодо патентування лікарських засобів, клінічних і доклінічних випробувань і особливостей маркетингу готових до продажу продуктів. В наш час[коли?] фармацевтична промисловість одна з найбільш успішних і впливових галузей, відгуки про яку можуть бути суперечливі.

## Історія розвитку
Виробництво лікарських засобів було відомо ще в глибоку давнину. Виникнення промислових підприємств з виробництва медикаментів відноситься до кінця XIX ст. Особливо швидко стали виникати вони на початку ХХ ст. після відкриття синтетичних препаратів. Найбільш інтенсивно розвивалося виробництво медикаментів в Німеччині, Великій Британії, Швейцарії; з багатьох видів медикаментів до 2-ї світової війни 1939-45 Німеччина панувала на світовому ринку. У 70-х рр.. сильно зросло виробництво синтетичних медикаментів та антибіотиків у США і Великій Британії. Розвиток промисловості спирається на досягнення хімічної науки.

### Розвиток фармацевтичної промисловості в Україні
Хіміко-фармацевтична промисловість в Україні розвинулася досить давно, чому сприяла наявність місцевої сировини (мінеральні солі, спирт, брам, лікуванні води тощо). Піонерами її були споч. чужинці: лабораторії — І. Зінґера (заснована 1874), П. Леґрана (1875) і К. Левітона (1884) — всі три в Одесі, пізніше постали ін, фармацевтичні лабораторії: Ф. Деля в Лубнях, С. Снапіра в Кременчуці, К. Дебу біля Слов'янського, К. Шмідта й А. Марцінчика в Києві. У 1914 році найбільшими підприємствами хіміко-фармацевтичної промисловості були лабораторії заводів «Санітас», «Стелля», «Лябор», «Фарм-ґален». Аж до другої світової війни велику ролю відогравали аптеки, в яких за рецептами лікарів виготовляли ліки зі складових (найчастіше імпортованих) матеріалів. Однією з перших аптек в Україні була аптека у Львові (1392 — 1400); від початку 18 століття постали аптеки в Глухові (1707) і Лубнях. 1896 у Києві було всього 7 аптек; перша з них була аптека Бунґе (1728).
В УССР після першої світової війни усі незруйновані підприємства зосереджено у так званому «Укрмедторзі» й з об'єднаних менших підприємств створено більші фармацевтичні заводи (ім. Свердлова, «Здоров'я трудящим», «Червона зоря»). Розпочато заходи для виготовлення з лікарських рослин медичних препаратів у Лубнях і Житомирі. Безпосередньо перед другою світовою війною побудовано нові фармацевтичні заводи в Одесі та Львові. Але виробництво складніших ліків і препаратів (або вітамінів) перебувало ще в експериментальній стадії, покищо лише з лабораторіях науково-дослідних інститутів (головні з них: Український Інститут Експериментальної Фармації та Всеукраїнський науково-досоідний інститут ендокринології й органотерапії, обидва в Харкові). Потреба населення в медикаментах покривалася лише на 50-60%, важливіші ліки одержували лише великі лікарні та поліклініки. До 1935 року більші фармацевтичні підприємства УРСР перебували у віданні народного комісаріату здоров'а УРСР, але в 1935-1937 роках великі заводи були підпорадковані Москві, і відтоді хіміко-фармацевтична промисловість працювала за планами та програмами, визначеними «главками» московських міністерств.
Стан хіміко-фармацевтичної промисловості помітно покращився аж у 1950-х роках. Тоді наладнано продукцію антибіотиків, у першу чергу типу пеніциліни та стрептоміцини (завод ім. Свердлова); неоцид та ґлюкозокадази почали випускати в 1963-1965 роках; імацину та левіміцентину пізніше. В Україні побудовано нові заводи вітамінів і рослинних антибіотиків (в Умані, Борщагівці та Дарниці). У 1957 році почали масово продукувати протитифозні вакцини, а також біогенні стимулятори (в Лубнях і Одесі). Розбудовано випуск зуболікарських препаратів у Харкові, медичного гіпсу в Щирці, гігроскопічної вати в Чернівцях. У 1964 році на Дарницькому заводі наладнано виробництво іньєкційних розчинів в ампулах. У 1950-1960-х роках почали вироблати фітохімічні препарати для лікуванна та контролю серцево-судинної системи (строфантин, гетоксин, давкарин, корглікон, резерпін); їх випуск був зконцентрований на фабриці «Здоров'я трудящим» (Харків) і на
Львівському хіміко-фармацевтичному заводі
У 1980 році в Україні працювали 24 великі фармацевтичні заводи, та 30 - допоміжного профілю. Асортимент продуктів хіміко-фармацевтичної промисловості охоплював на початок 1970-х років близько 900 назв, у тому числі низку вітамінних препаратів. Частина готових, масово випродукованих ліків у рецептурі аптек України становила 1974 році близько 65% (у США 95%); 35% ліків виготовляли аптеки. Деякі препарати виготовляли окремі цехи заводів інших галузей промисловості, наприклад, глюкозу продукує Верхньодніпровський крохмальний завод, органотерапевтичні препарати з тваринної сировини — цехи-лабораторії м'асокомбінатів у Полтаві, Вінниці, Донецьку, Ворошиловграді. Водночас велику кількість найновіших, експериментальних ліків комплексної структури випускають лабораторії науково-дослідних інститутів не лише фармацевтичного профілю, але й Інститут колоїдної хімії та хімії води АН УРСР, інститути ендокринології та токсикології (в Харкові та Києві), Інститут Органічної Хімії АН УРСР й інші. Ріст продукції хіміко-фармацевтичної промисловості за повоєнні роки видно з таблиці нижче.

### УРСР у 1950— 1975 pp
Продукціа деяких хім.-фармацевтичних виробів в УРСР у 1950 — 1975 pp.
| Продукти                                          | 1950 | 1965 | 1970 | 1975 |
| ------------------------------------------------- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| Готові ліки, млн пакетів чи флаконів              | 114  | 642  | 927  | 1302 |
| Готові вакцини в млн ампуль                       | 59   | 439  | 572  | 700  |
| Вітаміни у формі таблеток чи драже (т)            | 381  | 1779 | 2293 | 3637 |
| Синтетичні вітаміни (т)                           | 0,19 | 39,7 | 147  | 304  |
| Сировина (і півфабрикати) з лікарських рослин (т) | 217  | 1444 | 2653 | 3952 |
| Зуболікарські апарати                             | 821  | 1092 | 1781 | 2067 |

У 1970-х pp. хімічно-фармацевтична промисловість покривала близько 80 % потреби в ліках установ та пацієнтів. Не вистачає деяких сульфоамідних препаратів, анальгезувальних засобів антикоагулянтів, галенових препаратів та ін. Досить примітивне було упакування готових ліків; щойно побудова двох нових спеціальних зав. (у Мар'янівці і Баківці на Житомирщині та в с. Кодра на Київщині) 1975 дещо поліпшила ситуацію. Пізно наладнано виробництво розпилювачів для хвороб носа, горла (на Білгород-Дністровському зав., повної потужности він досяг лише під кінець 1970-х pp.), а також рентґенологічних і автоматично рекордуючих фільмових плівок для модерної апаратури, пов'язаної з технікою комп'ютерної діагностики. На початку 1980-х pp. мед.-лікувальна автоматика та комп'ютери застосувались уже в кількох спеціалізованих лікарнях УССР, зокрема в секторі онкології та ендокринології.
Науково-дослідні інститути видають два журнали: «Фармацевтичний журнал» (6 разів на рік), та «Украинский биохимический журнал" (6 разів на рік), а також періодичний збірник «Фармакологія та лікарська токсикологія» (у минулому «Фармакология и токсикология»).

title: Фармацевтична промисловість

wikitext:
'''Фармацевтична промисловість'''<ref>[https://www.pharmencyclopedia.com.ua/article/316/farmacevtichna-promislovist Фармацевтична промисловість] // ФЕ</ref> — галузь [[Промисловість|промисловості]], пов'язана з дослідженням, розробкою, масовим виробництвом, вивченням [[ринок|ринку]] і розподілом [[Лікарські засоби|лікарських засобів]], переважно призначених для профілактики, полегшення і лікування хвороб.<ref name="defin">{{ref-ru}}{{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100818190553/http://krugosvet.ru/enc/medicina/FARMATSEVTICHESKAYA_PROMISHLENNOST.html |date=18 серпня 2010 }}[http://www.krugosvet.ru/enc/medicina/FARMATSEVTICHESKAYA_PROMISHLENNOST.html Фармацевтическая промышленность]  Энциклопедия «Кругосвет»</ref><ref>{{Cite book
|url=https://onlinelibrary.wiley.com/doi/book/10.1002/14356007
|title=Pharmaceuticals, General Survey
|date=2003-03-11
|editor-last=Wiley-VCH
|series=Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry
|publisher=Wiley
|edition=1
|language=en
|doi=10.1002/14356007.a19_273.pub2
|isbn=978-3-527-30385-4
}}</ref> Фармацевтичні компанії можуть працювати з [[дженерик]]ами чи оригінальними ([[бренд]]овими) препаратами. Вони підпорядковані різноманітності [[закон]]ів і інструкцій щодо [[патент]]ування [[лікарський засіб|лікарських засобів]], [[Клінічні випробування|клінічних]] і [[Доклінічні випробування|доклінічних випробувань]] і особливостей [[маркетинг]]у готових до продажу продуктів. В наш час{{коли}} фармацевтична промисловість одна з найбільш успішних і впливових [[Галузь|галузей]], відгуки про яку можуть бути суперечливі.

== Історія розвитку ==
Виробництво лікарських засобів було відомо ще в глибоку давнину. Виникнення промислових підприємств з виробництва медикаментів відноситься до кінця XIX ст. Особливо швидко стали виникати вони на початку ХХ ст. після відкриття синтетичних препаратів. Найбільш інтенсивно розвивалося виробництво медикаментів в Німеччині, Великій Британії, Швейцарії; з багатьох видів медикаментів до 2-ї світової війни 1939-45 Німеччина панувала на світовому ринку. У 70-х рр.. сильно зросло виробництво синтетичних медикаментів та антибіотиків у США і Великій Британії. Розвиток промисловості спирається на досягнення хімічної науки.

=== Розвиток фармацевтичної промисловості в Україні ===
{{main|Фармацевтична промисловість України}}
{{Вікіфікувати|дата=Травень 2024}}
Хіміко-фармацевтична промисловість в Україні розвинулася досить давно, чому сприяла наявність місцевої сировини ([[мінеральні солі]], [[Спирти|спирт]], брам, [[Мінеральні води України|лікуванні води]] тощо). Піонерами її були споч. чужинці: лабораторії — І. Зінґера (заснована 1874), П. Леґрана (1875) і К. Левітона (1884) — всі три в [[Одеса|Одесі]], пізніше постали ін, фармацевтичні лабораторії: Ф. Деля в [[Лубни|Лубнях]], С. Снапіра в [[Кременчук|Кременчуці]], К. Дебу біля Слов'янського, К. Шмідта й А. Марцінчика в [[Київ|Києві]]. У 1914 році найбільшими підприємствами хіміко-фармацевтичної промисловості були лабораторії заводів «Санітас», «Стелля», «Лябор», «Фарм-ґален». Аж до [[Друга світова війна|другої світової війни]] велику ролю відогравали [[Аптека|аптеки]], в яких за [[рецепт]]ами [[лікар]]ів виготовляли ліки зі складових (найчастіше імпортованих) матеріалів. Однією з перших аптек в Україні була аптека у [[Львів|Львові]] (1392 — 1400); від початку [[18 століття]] постали аптеки в [[Глухів|Глухові]] (1707) і Лубнях. 1896 у Києві було всього 7 аптек; перша з них була [[Аптека-музей (Київ)|аптека]] [[Георг-Фрідріх Бунге|Бунґе]] (1728).

В [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УССР]] після [[Перша світова війна|першої світової війни]] усі незруйновані підприємства зосереджено у так званому «Укрмедторзі» й з об'єднаних менших підприємств створено більші фармацевтичні заводи ([[Артеріум|ім. Свердлова]], «[[Фармацевтична компанія «Здоров'я»|Здоров'я трудящим]]», «[[Червона Зірка (хімфармзавод)|Червона зоря]]»). Розпочато заходи для виготовлення з лікарських рослин медичних препаратів у Лубнях і [[Житомир]]і. Безпосередньо перед другою світовою війною побудовано нові фармацевтичні заводи в Одесі та Львові. Але виробництво складніших ліків і препаратів (або вітамінів) перебувало ще в експериментальній стадії, покищо лише з лабораторіях [[Науково-дослідний інститут|науково-дослідних інститутів]] (головні з них: Український Інститут Експериментальної Фармації та [[Інститут проблем ендокринної патології імені В. Я. Данилевського НАМН України|Всеукраїнський науково-досоідний інститут ендокринології й органотерапії]], обидва в [[Харків|Харкові]]). Потреба населення в медикаментах покривалася лише на 50-60%, важливіші ліки одержували лише великі [[Лікарня|лікарні]] та [[Поліклініка|поліклініки]]. До 1935 року більші фармацевтичні підприємства [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]] перебували у віданні [[Народний комісаріат з охорони здоров'я УРСР|народного комісаріату здоров'а УРСР]], але в 1935-1937 роках великі заводи були підпорадковані [[Москва|Москві]], і відтоді хіміко-фармацевтична промисловість працювала за планами та програмами, визначеними «главками» московських міністерств.

Стан хіміко-фармацевтичної промисловості помітно покращився аж у 1950-х роках. Тоді наладнано продукцію [[антибіотик]]ів, у першу чергу типу [[пеніцилін]]и та [[стрептоміцин]]и (завод [[Артеріум|ім. Свердлова]]); неоцид та ґлюкозокадази почали випускати в 1963-1965 роках; імацину та [[Хлорамфенікол|левіміцентину]] пізніше. В Україні побудовано нові заводи вітамінів і рослинних антибіотиків (в [[Уманський вітамінний завод|Умані]], [[Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод|Борщагівці]] та [[Дарниця (фармацевтична компанія)|Дарниці]]). У 1957 році почали масово продукувати [[Тиф|протитифозні]] [[вакцини]], а також біогенні стимулятори (в Лубнях і Одесі). Розбудовано випуск зуболікарських препаратів у Харкові, медичного гіпсу в [[Щирець|Щирці]], гігроскопічної вати в [[Чернівці|Чернівцях]]. У 1964 році на Дарницькому заводі наладнано виробництво іньєкційних розчинів [[Ампула|в ампулах]]. У 1950-1960-х роках почали вироблати фітохімічні препарати для лікуванна та контролю [[Серцево-судинна система людини|серцево-судинної системи]] ([[строфантин]], гетоксин, давкарин, [[корглікон]], [[резерпін]]); їх випуск був зконцентрований на фабриці «Здоров'я трудящим» (Харків) і на
Львівському хіміко-фармацевтичному заводі

У 1980 році в Україні працювали 24 великі фармацевтичні заводи, та 30 - допоміжного профілю. Асортимент продуктів хіміко-фармацевтичної промисловості охоплював на початок 1970-х років близько 900 назв, у тому числі низку вітамінних препаратів. Частина готових, масово випродукованих ліків у рецептурі аптек України становила 1974 році близько 65% (у США 95%); 35% ліків виготовляли аптеки. Деякі препарати виготовляли окремі цехи заводів інших галузей промисловості, наприклад, [[Глюкоза|глюкозу]] продукує [[Дніпровський крохмалепатоковий комбінат|Верхньодніпровський крохмальний завод]], органотерапевтичні препарати з тваринної сировини — цехи-лабораторії м'асокомбінатів у [[Полтава|Полтаві]], [[Вінниця|Вінниці]], [[Донецьк]]у, [[Луганськ|Ворошиловграді]]. Водночас велику кількість найновіших, експериментальних ліків комплексної структури випускають лабораторії науково-дослідних інститутів не лише фармацевтичного профілю, але й [[Інститут колоїдної хімії та хімії води імені А. В. Думанського НАН України|Інститут колоїдної хімії та хімії води АН УРСР]], [[Інститут проблем ендокринної патології імені В. Я. Данилевського НАМН України|інститути ендокринології]] та [[Інститут фармакології та токсикології НАМН України|токсикології]] (в Харкові та Києві), [[Інститут органічної хімії НАН України|Інститут Органічної Хімії АН УРСР]] й інші. Ріст продукції хіміко-фармацевтичної промисловості за повоєнні роки видно з таблиці нижче.

=== УРСР у 1950 — 1975 pp ===
Продукціа деяких хім.-фармацевтичних виробів в УРСР у 1950 — 1975 pp.
{| class="wikitable"
|-
! Продукти !! 1950 !! 1965 !! 1970 !! 1975
|-
| Готові ліки, млн пакетів чи флаконів || 114 || 642 || 927 || 1302
|-
| Готові вакцини в млн ампуль || 59 || 439 || 572 ||700
|-
| Вітаміни у формі таблеток чи драже (т) || 381 || 1779 || 2293 || 3637
|-
| Синтетичні вітаміни (т) || 0,19 || 39,7 || 147 || 304
|-
| Сировина (і півфабрикати) з лікарських рослин (т) || 217 || 1444 || 2653 || 3952
|-
| Зуболікарські апарати || 821 || 1092 || 1781 || 2067
|}

У 1970-х pp. хімічно-фармацевтична промисловість покривала близько 80 % потреби в ліках установ та пацієнтів. Не вистачає деяких сульфоамідних препаратів, анальгезувальних засобів антикоагулянтів, галенових препаратів та ін. Досить примітивне було упакування готових ліків; щойно побудова двох нових спеціальних зав. (у Мар'янівці і Баківці на Житомирщині та в с. Кодра на Київщині) 1975 дещо поліпшила ситуацію. Пізно наладнано виробництво розпилювачів для хвороб носа, горла (на Білгород-Дністровському зав., повної потужности він досяг лише під кінець 1970-х pp.), а також рентґенологічних і автоматично рекордуючих фільмових плівок для модерної апаратури, пов'язаної з технікою комп'ютерної діагностики. На початку 1980-х pp. мед.-лікувальна автоматика та комп'ютери застосувались уже в кількох спеціалізованих лікарнях УССР, зокрема в секторі онкології та ендокринології.

Науково-дослідні інститути видають два журнали: «[[Фармацевтичний журнал]]» (6 разів на рік), та «[[Український біохімічний журнал|Украинский биохимический журнал]]" (6 разів на рік), а також періодичний збірник «[[Фармакологія та лікарська токсикологія]]»<ref>[https://pharmtox-j.org.ua/index.php/pharmtox-j «Фармакологія та лікарська токсикологія»]</ref> (у минулому «Фармакология и токсикология»)<ref>{{ЕУ|9|[https://web.archive.org/web/20141110114831/http://litopys.org.ua/encycl/euii282.htm 3577-3586]|Хемічна промисловість|С. Процюк}}</ref>.

== Див. також ==
* [[Лікарські засоби]]
* [[Фармацевтичний ринок]]
* [[Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками]]
* [[Перелік фармацевтичних компаній]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* [http://journals-lute.lviv.ua/index.php/visnyk-econom/article/view/728/691 Особливості фармацевтичної промисловості в Україні та за її межами]. В. І. Куцик, Ю. О. Майборода // № 61 (2020): Вісник ЛТЕУ. Економічні науки. DOI: https://doi.org/10.36477/2522-1205-2020-61-11
* [http://zt.knute.edu.ua/files/2020/02(109)/7.pdf Фармацевтична промисловість Франції]. САЛІХОВА О., ГОНЧАРЕНКО Д. //Зовнішня торгівля: економіка, фінанси, право. 2020. № 2, С.67-84. DOI: https://doi.org/10.31617/zt.knute.2020(109)05
* Фармацевтична галузь України — інтеграція в європейський та світовий ринок чи тупцювання на місці?
** [https://www.apteka.ua/article/511114 Vol. 1] // «Щотижневику АПТЕКА». № 30 (1201) 12 Серпня 2019 р.
** [https://www.apteka.ua/article/511114 Vol. 2] // «Щотижневику АПТЕКА». № 31 (1202) 19 Серпня 2019 р.
** [https://www.apteka.ua/article/511114 Vol. III] // «Щотижневику АПТЕКА». № 32 (1203) 26 Серпня 2019 р.
* [https://visnyk.vntu.edu.ua/index.php/visnyk/article/download/2293/2233/2602 Суперечливі тенденції розвитку фармацевтичної промисловості України]. А. В. Вітюк, К. Р. Траченко // Вісник Вінницького політехнічного інституту. 2018. № 6, С.35-43. https://doi.org/10.31649/1997-9266-2018-141-6-35-43
* [https://library.vspu.edu.ua/polki/akredit/kaf_3/chernova3.pdf Суспільно-географічні аспекти розвитку фармацевтичної промисловості світу. Чернова Г. В.] (2014)
* [http://www.economy.nayka.com.ua/?op=1&z=2547 Конкурентоспроможність фармацевтичної промисловості україни]. Г. В. Костюк, А. В. Коваленко. // Ефективна економіка № 11, 2013
* Борисюк Ю. Аптечное дело в УССР. К. 1958 (С.?)
* Натрадзе А. Очерки развития химико-фармацевтической промышленности СССР. М. 1967 (С.?)
* Туркевич М. Фармацевтична хімія. К. 1973 (С.?)
{{Мало джерел|дата=серпень 2022}}

== Посилання ==
*[[Фармацевтична енциклопедія]]: [http://www.pharmencyclopedia.com.ua/article/1719/virobnictvo ВИРОБНИЦТВО] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160310171402/http://www.pharmencyclopedia.com.ua/article/1719/virobnictvo |date=10 березня 2016 }} | [http://www.pharmencyclopedia.com.ua/article/307/farmacevtichna-galuz ФАРМАЦЕВТИЧНА ГАЛУЗЬ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160803141244/http://www.pharmencyclopedia.com.ua/article/307/farmacevtichna-galuz |date=3 серпня 2016 }}
* [http://pidruchniki.com/1081080637392/meditsina/istoriya_rozvitku_aptekarskoyi_spravi_ukrayini Історія розвитку аптекарської справи в Україні] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141110122410/http://pidruchniki.com/1081080637392/meditsina/istoriya_rozvitku_aptekarskoyi_spravi_ukrayini |date=10 листопада 2014 }}

{{Галузі промисловості}}

[[Категорія:Фармацевтична промисловість|*]]


text:
# Длужек (Вармінсько-Мазурське воєводство)
Длужек (пол. Dłużek, нім. Hartigswalde) — село в Польщі, у гміні Єдвабно Щиценського повіту Вармінсько-Мазурського воєводства.
Населення — 65 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Ольштинського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 30      | 8                  | 21               | 1                    |
| Жінки    | 35      | 9                  | 19               | 7                    |
| Разом    | 65      | 17                 | 40               | 8                    |

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Длужек
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Dłużek}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Вармінсько-Мазурське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Щиценський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Гміна Єдвабно{{!}}Єдвабно
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 65
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 89
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = NSZ
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0476547
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Длужек}}

'''Длужек''' ({{lang-pl|Dłużek}}, {{lang-de|Hartigswalde}}) — село в Польщі, у [[Єдвабно (гміна)|гміні Єдвабно]] [[Щиценський повіт|Щиценського повіту]] [[Вармінсько-Мазурське воєводство|Вармінсько-Мазурського воєводства]].
Населення — {{formatnum:65}} {{МНОЖИНА:65|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Ольштинське воєводство|Ольштинського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=30 |ЧолПре=8 |ЧолПрац=21 |ЧолПост=1
|Жін=35 |ЖінПре=9 |ЖінПрац=19 |ЖінПост=7
|Разом=65 |РазомПре=17 |РазомПрац=40 |РазомПост=8
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Єдвабно}}

[[Категорія:Села Щиценського повіту]]

title: Країна

Країна: Польща

Воєводство: Вармінсько-Мазурське воєводство

Повіт: Щиценський повіт

Гміна: Єдвабно

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Автомобільний код: NSZ

OSM: ↑2991584 ·R (Ґміна Єдвабно)


text:
# Nehalem (мікроархітектура)
Nehalem — кодова назва мікроархітектури процесора Intel, наступник мікроархітектури Core. Nehalem процесори використовують 45-нм техпроцес. Система з двома процесорами Nehalem була представлена на Форумі Intel для розробників у 2007 році. Перший процесор, випущений з архітектурою Nehalem в листопаді 2008 року, був десктоп-процесор Core i7.
Nehalem  докорінно відрізняється від Netburst, зберігаючи при цьому деякі з незначних особливостей останнього. Мікропроцесори на основі Nehalem використовують більш високі тактові частоти і є більш енергоефективними, ніж Penryn мікропроцесори. Знову вводиться Hyper-threading, поряд зі зниженням обсягу кеш-пам'яті L2, а також збільшенням кеш-пам'яті L3, що є загальним для всіх ядер. Наступною після Nehalem стала мікроархітектура Sandy Bridge, анонсована у січні 2011 року.

## Нововведення
Процесори Nehalem містять не менш 731 млн транзисторів, що на 10% менше, ніж у процесорів Yorkfield. Але площа кристала значно збільшилася в порівнянні з попередником — з 214 до 263 мм².
Архітектура Nehalem побудована на базі Core, але містить такі кардинальні зміни, як:
- Вбудований контролер пам'яті, що підтримує 2 або 3 канали DDR3 SDRAM або 4 канали FB-DIMM
- Нова шина QPI, що прийшла на зміну шині FSB (тільки в процесорах для LGA 1366; процесори для LGA 1156 використовують шину DMI)
- Можливість випуску процесорів з вбудованим графічним процесором (в бюджетних рішеннях на базі 2-х ядерних процесорів)
- На відміну від Kentsfield і Yorkfield, які складаються з двох кристалів по 2 ядра в кожному, всі 4 ядра Bloomfield знаходяться на одному кристалі
- Додано кеш 3-го рівня
- Додана підтримка SMT (організація 2-х логічних ядер з 1 фізичного)

## Історія
Згідно зі стратегією «тік-так», щороку оновлюється чи архітектура процесорів, або використовуваний техпроцес. Першими процесорами  «ери» архітектури Nehalem були Bloomfield. Bloomfield — сімейство, що складається з десктопних (Core i7) і серверних (Xeon) процесорів. Так, серверні Xeon були повністю сумісні з десктопними материнськими платами і функціонально відрізнялися від Core i7 тільки наявністю підтримки ECC-пам'яті. Всі ці процесори встановлювалися в роз'єми Socket 1366 і використовували чипсети з кодовою назвою Tylersburg. Для десктопних процесорів доступний один чипсет — X58, дорогий і гарячий. Були й спеціальні серверні чипсети. Одночасно було випущено сімейство серверних процесорів, що підтримують роботу в двопроцесорних системах — Gainestown. Принциповою відмінністю цих процесорів була наявність двох шин QPI. Одна з'єднувала його з чипсетом, а друга — з іншим процесором.
Потім у Intel було «позачергове» оновлення. Справа в тому, що Bloomfield були дорогими процесорами, і увійти навіть до mainstream-сегменту з ними було дуже скрутно. Одним з нововведень Bloomfield відносно більш старих процесорів Intel стала інтеграція в процесор контролера пам'яті. У нових процесорах було вирішено спростити цей контролер (з триканального до двоканального) і перемістити в кристал контролер PCI Express 2.0. Таким чином позбулися північного мосту і шини QPI, що істотно знизило вартість систем на базі нових процесорів за рахунок невеликих втрат у швидкості. Нове сімейство десктопних і серверних процесорів називалося Lynnfield. Зрозуміло, настільки серйозні зміни зажадали розробки нового процесорного роз'єму і нового чипсета; відповідно, з'явився роз'єм Socket 1156 і чипсет P55. Двопроцесорні сервери поки при цьому залишилися долею Gainestown.
Також інновації, вироблені при створенні Lynnfield, нарешті дозволили перенести архітектуру Nehalem в мобільний сегмент. Вийшло сімейство мобільних процесорів під назвою Clarksfield. Вони теж називаються Core i7 і від десктопних моделей їх можна відрізнити за суфіксом M в кінці.
Intel вирішила продавати всі процесори архітектури Nehalem під брендом «Core i№», розділяючи таким чином моделі по продуктивності і позиціонуванню. Відповідно, Core i3 — low-end, Core i5 — mainstream, Core i7 — performance. Плюс, для самих бюджетних моделей все ще буде використовуватися бренд Pentium. Таким чином, під одним і тим же брендом може ховатися як процесор Bloomfield, так і Lynnfield, або навіть мобільний Clarksfield.

title: Nehalem (мікроархітектура)

wikitext:
[[Файл:Intel Nehalem arch.svg|thumb|Мікроархітектура чотириядерної реалізації]]
'''Nehalem''' — кодова назва мікроархітектури процесора Intel, наступник [[Intel Core (мікроархітектура)|мікроархітектури Core]]. Nehalem процесори використовують 45-нм техпроцес. Система з двома процесорами Nehalem була представлена на Форумі Intel для розробників у 2007 році. Перший процесор, випущений з архітектурою Nehalem в листопаді 2008 року, був десктоп-процесор [[Core i7]].

Nehalem  докорінно відрізняється від Netburst, зберігаючи при цьому деякі з незначних особливостей останнього. Мікропроцесори на основі Nehalem використовують більш високі тактові частоти і є більш енергоефективними, ніж [[Penryn]] мікропроцесори. Знову вводиться [[Hyper-threading]], поряд зі зниженням обсягу кеш-пам'яті L2, а також збільшенням кеш-пам'яті L3, що є загальним для всіх ядер. Наступною після Nehalem стала мікроархітектура [[Sandy Bridge]], анонсована у січні 2011 року.

==Нововведення==

Процесори Nehalem містять не менш 731 млн транзисторів, що на 10% менше, ніж у процесорів Yorkfield. Але площа кристала значно збільшилася в порівнянні з попередником — з 214 до 263 мм².

Архітектура Nehalem побудована на базі Core, але містить такі кардинальні зміни, як:

*Вбудований контролер пам'яті, що підтримує 2 або 3 канали DDR3 SDRAM або 4 канали FB-DIMM
*Нова шина [[QuickPath Interconnect|QPI]], що прийшла на зміну шині FSB (тільки в процесорах для LGA 1366; процесори для LGA 1156 використовують шину DMI)
*Можливість випуску процесорів з вбудованим графічним процесором (в бюджетних рішеннях на базі 2-х ядерних процесорів)
*На відміну від Kentsfield і Yorkfield, які складаються з двох кристалів по 2 ядра в кожному, всі 4 ядра Bloomfield знаходяться на одному кристалі
*Додано кеш 3-го рівня
*Додана підтримка SMT (організація 2-х логічних ядер з 1 фізичного)

==Історія==
Згідно зі [[Тік-так (стратегія)|стратегією «тік-так»]], щороку оновлюється чи архітектура процесорів, або використовуваний техпроцес. Першими процесорами  «ери» архітектури Nehalem були Bloomfield. Bloomfield — сімейство, що складається з [[десктоп]]них ([[Core i7]]) і серверних ([[Xeon]]) процесорів. Так, серверні Xeon були повністю сумісні з десктопними материнськими платами і функціонально відрізнялися від Core i7 тільки наявністю підтримки [[ECC-пам'ять|ECC-пам'яті]]. Всі ці процесори встановлювалися в роз'єми [[LGA 1366|Socket 1366]] і використовували чипсети з кодовою назвою Tylersburg. Для десктопних процесорів доступний один чипсет — X58, дорогий і гарячий. Були й спеціальні серверні чипсети. Одночасно було випущено сімейство серверних процесорів, що підтримують роботу в двопроцесорних системах — Gainestown. Принциповою відмінністю цих процесорів була наявність двох шин [[QuickPath Interconnect|QPI]]. Одна з'єднувала його з чипсетом, а друга — з іншим процесором.

Потім у Intel було «позачергове» оновлення. Справа в тому, що Bloomfield були дорогими процесорами, і увійти навіть до mainstream-сегменту з ними було дуже скрутно. Одним з нововведень Bloomfield відносно більш старих процесорів Intel стала інтеграція в процесор контролера пам'яті. У нових процесорах було вирішено спростити цей контролер (з триканального до двоканального) і перемістити в кристал контролер [[PCI Express]] 2.0. Таким чином позбулися північного мосту і шини QPI, що істотно знизило вартість систем на базі нових процесорів за рахунок невеликих втрат у швидкості. Нове сімейство десктопних і серверних процесорів називалося [[Lynnfield]]. Зрозуміло, настільки серйозні зміни зажадали розробки нового процесорного роз'єму і нового чипсета; відповідно, з'явився роз'єм [[LGA 1156|Socket 1156]] і чипсет P55. Двопроцесорні сервери поки при цьому залишилися долею Gainestown.

Також інновації, вироблені при створенні Lynnfield, нарешті дозволили перенести архітектуру Nehalem в мобільний сегмент. Вийшло сімейство мобільних процесорів під назвою Clarksfield. Вони теж називаються Core i7 і від десктопних моделей їх можна відрізнити за суфіксом M в кінці.

Intel вирішила продавати всі процесори архітектури Nehalem під брендом «Core i''№''», розділяючи таким чином моделі по продуктивності і позиціонуванню. Відповідно, Core i3 — low-end, Core i5 — mainstream, Core i7 — performance. Плюс, для самих бюджетних моделей все ще буде використовуватися бренд Pentium. Таким чином, під одним і тим же брендом може ховатися як процесор Bloomfield, так і Lynnfield, або навіть мобільний Clarksfield<ref>[http://www.ferra.ru/ru/system/94482/ Clarkdale, Core i3, Core i5, H55, Intel GMA HD и другие...] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121001044902/http://www.ferra.ru/ru/system/94482/ |date=1 жовтня 2012 }}{{ref-ru}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Див. також ==
*[[Тік-так (стратегія)]]

{{Intel CPU}}

[[Категорія:Архітектура комп'ютера]]


text:
# Жабно (Західнопоморське воєводство)
Жабно (пол. Żabno) — село в Польщі, у гміні Славно Славенського повіту Західнопоморського воєводства.
Населення — 57 осіб (2011).
У 1975-1998 роках село належало до Слупського воєводства.

## Демографія
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:
|          | Загалом | Допрацездатний вік | Працездатний вік | Постпрацездатний вік |
| -------- | ------- | ------------------ | ---------------- | -------------------- |
| Чоловіки | 30      | 7                  | 22               | 1                    |
| Жінки    | 27      | 6                  | 19               | 2                    |
| Разом    | 57      | 13                 | 41               | 3                    |

title: Жабно (Західнопоморське воєводство)

wikitext:
{{НП
|країна             = [[Польща]]
|статус             = село
|українська назва   = Жабно
|оригінальна назва  = {{lang-pl|Żabno}}
|підпорядкування    =
|герб           =
|прапор         =
|ширина герба   =
|ширина прапора =
|зображення     =
|опис зображення    =
|вид регіону = Воєводство
|регіон      = Західнопоморське воєводство
|вид району  = Повіт
|район       = [[Славенський повіт]]
|вид общини  = Гміна
|община      = Славно (гміна, Славенський повіт){{!}}Славно
|внутрішній поділ   =
|перша згадка       =
|попередні назви    =
|площа              =
|висота центру НП     =
|клімат               =
|офіційна мова      =
|офіційна мова-ref  =
|населення          = 57
|рік перепису       = 2011{{R|nsp}}
|густота населення  =
|агломерація        =
|національний склад =
|конфесійний склад  =
|катойконім         =
|часовий пояс           = +1
|DST                    = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
|телефонний код         = (+48) 59
|поштовий індекс        =
|автомобільний код      = ZSL
|вид ідентифікатора     = [[SIMC]]
|цифровий ідентифікатор = 0750540
|сайт  =
|add1n =
|add1  =
}}
{{Otheruses|Жабно (значення)}}

'''Жабно''' ({{lang-pl|Żabno}}) — село в Польщі, у [[Славно (гміна, Славенський повіт)|гміні Славно]] [[Славенський повіт|Славенського повіту]] [[Західнопоморське воєводство|Західнопоморського воєводства]].
Населення — {{formatnum:57}} {{МНОЖИНА:57|особа|особи|осіб}} (2011{{R|nsp}}).

[[Адміністративний поділ Польщі (1975–1998)|У 1975-1998 роках]] село належало до [[Слупське воєводство|Слупського воєводства]].

== Демографія ==
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року{{R|nsp|age}}:
{{ПолДемСтруктура
|Чол=30 |ЧолПре=7 |ЧолПрац=22 |ЧолПост=1
|Жін=27 |ЖінПре=6 |ЖінПрац=19 |ЖінПост=2
|Разом=57 |РазомПре=13 |РазомПрац=41 |РазомПост=3
}}

== Примітки ==
{{reflist|refs=<ref name=nsp>{{cite web |url={{Pl-census2011-econ-groups-url}}
 |title=Ludność w miejscowościach statystycznych według ekonomicznych grup wieku. Stan w dniu 31.03.2011 r.
 |trans-title=Населення статистичних місцевостей за економічними групами віку. Стан на 31.03.2011
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]] |date= |accessdate=12 серпня 2018}}</ref>
<ref name=age>Згідно з методологією GUS працездатний вік для чоловіків становить 18-64 років, для жінок — 18-59 років {{cite web
 |url=http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 |title=Pojęcia stosowane w statystyce publicznej
 |trans-title=Терміни, які використовуються в публічній статистиці
 |author=[[Центральний статистичний офіс Польщі|GUS]]
 |date=
 |accessdate=14 серпня 2018
 |archive-date=20 вересня 2018
 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180920122727/http://stat.gov.pl/metainformacje/slownik-pojec/pojecia-stosowane-w-statystyce-publicznej/861,pojecie.html
 }}</ref>}}.
{{Портал|Польща}}

{{Гміна Славно (Славенський повіт)}}

[[Категорія:Села Славенського повіту]]

title: Країна

Воєводство: Західнопоморське воєводство

Повіт: Славенський повіт

Гміна: Славно

Автомобільний код: ZSL

OSM: ↑2908816 ·R (Ґміна Славно)


text:
# Грабіжники (фільм, 1896)
«Грабіжники» (англ. Footpads) інша назва «Пограбування букмекера» (англ. The Arrest of a Bookmaker) - німий короткометражний британський документальний фільм 1896 року режисера Вільяма Поля.

## Сюжет
На немолодого джентльмена в циліндрі нападають троє грабіжників, до нього на виручку поспішає полісмен. Втім, перед представником закону трійця пасувати не має наміру.

## Цікаві факти
- Ймовірно, це перша кримінальна драма в історії кінематографа.
- Цей фільм остання спільна робота Вільяма Поля і Бірта Акреса
- Footpad перекладається як грабіжник (злодій), що спеціалізується на вуличних перехожих, тих що ходять пішки. Слово вживалося до XIX століття.

title: Грабіжники (фільм, 1896)

wikitext:
{{Фільм
 | українська назва  = Грабіжники
 | оригінальна назва = Footpads
 | зображення        = Footpads.jpg
 | зображення розмір = 260пкс
 | жанр              =
 | режисер           = [[Роберт Вільям Поль|Вільям Поль]]
 | продюсер          = [[Роберт Вільям Поль|Вільям Поль]]
 | сценарист         =
 | актори            =
 | композитор        =
 | оператор          = [[Бірт Акрес]]
 | кінокомпанія      =
 | бюджет            =
 | країна            = {{GBR}}
 | тривалість        = 35 сек.
 | рік               = 1896
 | дата виходу       =
 | ідентифікатор     = 0192982
 | мова = [[німе кіно]]
}}

'''«Грабіжники»''' ({{lang-en|Footpads}}) інша назва '''«Пограбування букмекера»''' ({{lang-en|The Arrest of a Bookmaker}}) - [[німе кіно|німий]] короткометражний британський [[документальний фільм]] [[1896 в кіно|1896 року]] режисера [[Роберт Вільям Поль|Вільяма Поля]].

== Сюжет ==
На немолодого джентльмена в циліндрі нападають троє грабіжників, до нього на виручку поспішає полісмен. Втім, перед представником закону трійця пасувати не має наміру.

== Цікаві факти ==
* Ймовірно, це перша кримінальна драма в історії кінематографа.
* Цей фільм остання спільна робота Вільяма Поля і [[Бірт Акрес|Бірта Акреса]]
* Footpad перекладається як грабіжник (злодій), що спеціалізується на вуличних перехожих, тих що ходять пішки. Слово вживалося до XIX століття.

== Посилання ==
{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Кінематограф}}

[[Категорія:Документальні фільми 1896]]
[[Категорія:Фільми Великої Британії 1896]]
[[Категорія:Документальні фільми Великої Британії]]
[[Категорія:Чорно-білі фільми Великої Британії]]
[[Категорія:Німі фільми Великої Британії]]
[[Категорія:Фільми-пограбування]]
[[Категорія:Короткометражні фільми Великої Британії]]

title: Footpads

Жанр: кримінальний фільм і німе кіно

Режисер: Вільям Поль

Продюсер: Вільям Поль

Оператор: Бірт Акрес

Тривалість: 35 сек.

Мова: німе кіно

Країна: Велика Британія


text:
# Regina Maria Pia (1864)
«Реджина Марія Піа» (італ. Regina Maria Pia) — броненосець однойменного типу  Королівських військово-морських сил Італії другої половини 19-го століття.

## Історія створення
Броненосець «Реджина Марія Піа» був закладений 22 липня 1862 року на верфі «Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée» у місті Ла-Сейн-сюр-Мер у Франції.
Спущений на воду 28 квітня 1863 року, вступив у стрій 17 квітня 1864 року.
Свою назву корабель отримав на честь дочки Віктора Емануїла II принцеси (з 1862 року - португальської королеви) Марії Пії Савойської.

## Історія служби

### Битва біля Лісси
Під час битви біля Лісси «Реджина Марія Піа» входив до складу дивізії капітана Аугусто Ріботі, куди також входили «Ре ді Портогалло» (флагман), «Варезе», «Формідабіле» та «Террібіле».
16-19 липня корабель брав участь в бомбардуванні Лісси.
20 липня дивізія Ріботі розташовувалась в кільватерній колоні позаду дивізії Персано. Австрійський флот атакував італійців у розриві між дивізіями Вакки і Персано. В цей час дивізія Ріботі атакувала дивізію дерев'яних неброньованих кораблів під командуванням Антона фон Петца. Під час атаки броненосець «Реджина Марія Піа» пошкодив два ворожі кораблі, але зіштовхнувся зі  «Сан Мартіно», пошкодивши його.
В ході бою «Реджина Марія Піа» дав залп по австрійському броненосцю «Кайзер». Сам же в свою чергу загорівся від ворожого обстрілу і втратив одну броньову пластину.

### Подальша служба
Після війни «Реджина Марія Піа» був перебудований в броненосець із центральною батареєю. Дві 220-мм гармати були встановлені в носовій частині, вісім 203-мм гармат були розміщені в казематі (по чотири з кожного борту), ще одна гармата - в кормовій частині.
У 1876 році «Реджина Марія Піа» у складі міжнародної ескадри прибув до Салонік («Інцидент у Салоніках», під час якого були вбиті французький та німецький консули).
У 1880 році «Реджина Марія Піа» брав участь у церемонії спуску на воду броненосця «Італія».
У 1888-1890 роках корабель був модернізований та переозброєний. Тепер його озброєння складалось з вісьмох 152-мм гармат у казематі та декількох гармат меншого калібру для захисту від міноносців - п'яти 120-мм гармат, чотирьох 57-мм гармат і восьми 37-мм гармат Готчкіса. Також на кораблі були встановлені три торпедних апарати.
З 1895 року «Реджина Марія Піа» ніс службу як сторожовий корабель у Ла-Спеції.
У 1904 році корабель був виключений зі складу флоту і зданий на злам.

title: Regina Maria Pia (1864)

wikitext:
{|{{Картка судна <!-- класи військових кораблів -->
|підпис картки= <!-- ключі: yes, nodab; або текст підпису -->
|відображення назви= <!-- ключі: none, ital; або назва статті із розміткою -->
|склас= <!-- ключі: 2 -->
}}
{{Картка судна (зображення)
|зображення судна        = Regina_maria_pia_(1863).jpg
|розмір зображення судна = 300px
|підпис зображення       = Броненосець «Реджина Марія Піа», 1870 рік
}}
{{Картка судна (кар'єра)
|приховати заголовок    =
|країна судна           = {{ITAold}}
|прапор судна           =
|назва судна            =  Броненосець «Реджина Марія Піа»
|тезка судна            =
|порт приписки          =
|замовлення судна       =
|будівник судна         = «Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée», [[Ла-Сейн-сюр-Мер]]
|закладення судна       = [[22 липня]] [[1862]] року
|запуск судна           = [[28 квітня]] [[1863]] року
|отримання судна        =
|прийняття судна        = [[17 квітня]] [[1864]] року
|виведення судна        = Виключений зі складу флоту [[22 березня]] [[1904]] року
|потоплення судна       =
|підняття судна         =
|на службі судна        =
|зняття судна           =
|списання судна         =
|відновлення судна      =
|відзнаки судна         =
|доля судна             = Зданий на злам
|статус судна           =
|зауваження судна       =
}}
{{Картка судна (характеристики)
|приховати заголовок    =
|доповнення заголовка   =
|тип судна              = [[Броненосець]] [[Броненосці типу «Реджина Марія Піа»|типу «Реджина Марія Піа»]]
|водотоннажність        =
* 4 268 тонн (стандартна)
* 4 600 тонн (повна)
|довжина судна          = 81,2 м
|ширина судна           = 15,2 м
|осадка судна           = 6,3 м
|двигуни судна          =
* 6  парових котлів
* 1 парова машина
|потужність             = 2 924 к.с.
|швидкість судна        = 13 [[Вузол (одиниця швидкості)|вузлів]]
|дальність              = 2 600 миль на швидкості 10 вузлів
|екіпаж судна           = 484
|сенсори судна          =
|електроніка судна      =
|озброєння судна        =
* 4 x 203-мм гармати
* 22 x 160-мм гармати
|бронювання судна       =
* Пояс: 121 мм
* Батарея: 110 мм
|авіаційна група        =
|авіаційне обладнання   =
|зауваження судна       =
}}
|}
'''«Реджина Марія Піа»''' ({{lang-it|Regina Maria Pia}}) — броненосець [[Броненосці типу «Реджина Марія Піа»|однойменного типу ]]  ''[[Королівські військово-морські сили Італії|Королівських військово-морських сил Італії]]'' другої половини 19-го століття.

== Історія створення ==
Броненосець «Реджина Марія Піа» був [[Закладка судна|закладений]] 22 липня 1862 року на верфі «Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée» у місті [[Ла-Сейн-сюр-Мер]] у Франції.

[[Церемонія спуску судна на воду|Спущений на воду]] 28 квітня 1863 року, [[Введення корабля в експлуатацію|вступив у стрій]] 17 квітня 1864 року.

Свою назву корабель отримав на честь дочки [[Віктор Емануїл II|Віктора Емануїла II]] принцеси (''з 1862 року - португальської королеви'') [[Марія Пія Савойська|Марії Пії Савойської]].

== Історія служби ==
=== Битва біля Лісси ===
{{main|Битва біля Лісси}}
Під час [[Битва біля Лісси|битви біля Лісси]] «Реджина Марія Піа» входив до складу дивізії капітана [[Аугусто Ріботі]], куди також входили [[Re di Portogallo (1864)|«Ре ді Портогалло»]] (''флагман''), [[Varese (1866)|«Варезе»]], [[Formidabile (1862)|«Формідабіле»]] та [[Terribile (1861)|«Террібіле»]].

16-19 липня корабель брав участь в бомбардуванні Лісси.
20 липня дивізія Ріботі розташовувалась в кільватерній колоні позаду дивізії Персано. Австрійський флот атакував італійців у розриві між дивізіями [[Джованні Вакка (адмірал)|Вакки]] і Персано. В цей час дивізія Ріботі атакувала дивізію дерев'яних неброньованих кораблів під командуванням [[Антон фон Петц|Антона фон Петца]]. Під час атаки броненосець «Реджина Марія Піа» пошкодив два ворожі кораблі, але зіштовхнувся зі [[San Martino (1864)| «Сан Мартіно»]], пошкодивши його.

В ході бою «Реджина Марія Піа» дав залп по австрійському броненосцю [[SMS Kaiser (1858)|«Кайзер»]]. Сам же в свою чергу загорівся від ворожого обстрілу і втратив одну броньову пластину.

=== Подальша служба ===
Після війни «Реджина Марія Піа» був перебудований в броненосець із центральною батареєю. Дві 220-мм гармати були встановлені в носовій частині, вісім 203-мм гармат були розміщені в казематі (''по чотири з кожного борту''), ще одна гармата - в кормовій частині.

У 1876 році «Реджина Марія Піа» у складі міжнародної ескадри прибув до [[Салоніки|Салонік]] (''«Інцидент у Салоніках», під час якого були вбиті французький та німецький консули'').

У 1880 році «Реджина Марія Піа» брав участь у церемонії спуску на воду броненосця [[Italia (1885)|«Італія»]].
У 1888-1890 роках корабель був модернізований та переозброєний. Тепер його озброєння складалось з вісьмох 152-мм гармат у казематі та декількох гармат меншого калібру для захисту від [[Міноносець|міноносців]] - п'яти 120-мм гармат, чотирьох 57-мм гармат і восьми 37-мм гармат Готчкіса. Також на кораблі були встановлені три [[Торпедний апарат|торпедних апарати]].

З 1895 року «Реджина Марія Піа» ніс службу як сторожовий корабель у [[Ла-Спеція|Ла-Спеції]].

У 1904 році корабель був виключений зі складу флоту і зданий на злам.

== Література ==
* Conway's All the World's Fighting Ships, 1860—1905. — London: Conway Maritime Press, 1979. — ISBN 0 85177 133 5 {{ref-en}}
* Энциклопедия броненосцев и линкоров. / А.Е. Тарас, Минск, 2002 {{ref-ru}}

== Посилання ==
* {{Commons category-inline|Regina Maria Pia (ship, 1863)}}
* [https://www.marina.difesa.it/noi-siamo-la-marina/mezzi/mezzi-storici/Pagine/PQRS/regina_maria_pia.aspx Броненосець «Реджина Марія Піа» на сайті www.marina.difesa.it] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20211120110319/https://www.marina.difesa.it/noi-siamo-la-marina/mezzi/mezzi-storici/Pagine/PQRS/regina_maria_pia.aspx |date=20 листопада 2021 }} {{ref-it}}

{{Броненосці Італії}}
[[Категорія:Броненосці типу «Реджина Марія Піа»]]
{{DEFAULTSORT:Реджина Марія Піа}}

title: Королівство Італія

Назва: Броненосець «Реджина Марія Піа»

Будівник: «Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée», Ла-Сейн-сюр-Мер

Закладений: 22 липня 1862 року

Спуск на воду: 28 квітня 1863 року

Прийнятий: 17 квітня 1864 року

Виведений: Виключений зі складу флоту 22 березня 1904 року

Доля: Зданий на злам

title: Основні характеристики

Тип: Броненосець типу «Реджина Марія Піа»

Водотоннажність: - 4 268 тонн (стандартна) - 4 600 тонн (повна)

Двигуни: - 6 парових котлів - 1 парова машина

Швидкість: 13 вузлів

Дальність · плавання: 2 600 миль на швидкості 10 вузлів

Озброєння: - 4 x 203-мм гармати - 22 x 160-мм гармати

Бронювання: - Пояс: 121 мм - Батарея: 110 мм


text:
# Уека
Уека (Gallirallus australis) — вид птахів родини пастушкових (Rallidae). Ендемік Нової Зеландії.

## Підвиди та ареал поширення
Цей таксон демонструє значне географічне різноманіття. Раніше було прийнято до восьми підвидів, але зараз лише чотири. Ситуація ускладнюється високою індивідуальною мінливістю. Таксон, описаний як Rallus troglodytes, виявився різновидом уеки темного кольору.
- G. australis australis (Sparrman, 1786) – номінативний підвид; північна та західна частини Південного острова від регіону Нельсон до національного парку Фіордленд.
- G. australis greyi (Buller, 1888) – Північний острів (в регіоні Нортленд і Поверті-Бей).
- G. australis hectori (Hutton, 1874) – вимер на Південному острові, завезений на острови Чатем.
- G. australis scotti (Ogilvie-Grant, 1905) – острови Стюарт, Соландер і Кодфіш.

## Опис
У самців довжина тіла 50–60 см, розмах крил 50–60 см, маса тіла в середньому 1050 г. У самиць довжина тіла 46–50 см, маса тіла в середньому 737 г.
Уека втратив здатність до польоту. У нього короткі крила, але відносно довгий хвіст як для нелітаючих птахів. Сильний загострений дзьоб рожево-червоного кольору з темним кінчиком. Червоні очі оточені двома вузькими білими півкільцями. Ноги і ступні червонуваті. Самиці за оперенням схожі на самців, але трохи менші та мають світліший кінчик дзьоба.

## Поведінка
Мешкає в різних типах середовищ існування від рівня моря до приблизно 1500 м над рівнем моря. Населяє ліси, луки, чагарники, водно-болотні угіддя, пляжі з гнилими водоростями, приливні потоки та затоки. Він також часто відвідує антропогенні середовища проживання (тобто ті, що створені діяльністю людини), включаючи газони, пасовища, орні землі та плантації. Віддає перевагу низькій, густій рослинності, яка забезпечує укриття. Іноді зустрічається в міських умовах.
Всеїдний птах, має різноманітний раціон. Харчується дощовими черв'яками, личинками, равликами, комахами та їх яйцями, жабами, ящірками, павуками та ракоподібними. Цей вид також вбиває мишей, щурів і маленьких кроликів. Він також нападає на гнізда птахів, що гніздяться на землі, поїдає яйця та пташенят. Рослинна їжа складається з листя, трави, ягід, опалих плодів і насіння.

## Розмноження
Це моногамний і територіальний птах. Гніздиться поодинокими парами. Розмножується до чотирьох разів на рік протягом року, найчастіше з кінця весни до початку літа. Гніздиться на землі, в густому рослинному покриві, під колодами, камінням, а також у норах або дуплах дерев. Самиця відкладає 2–4 яйця від білуватого до світло-рожевого кольору з темними плямами. Насиджують обоє батьків протягом 26-28 днів. Пташенята покидають гніздо незабаром після вилуплення, зазвичай через 2-3 дні. У місячному віці вони оперені, але протягом наступних 40–100 днів вони все ще залежать від батьків.

title: Уека

wikitext:
{{Картка:Таксономія
| name         = Уека
| image   =
| image_caption  =
| status  = VU
| status_system = IUCN3.1
| status_ref = <ref>{{IUCN|id= 22692384 |title=''Gallirallus australis'' |assessor=BirdLife International |assessor-link=BirdLife International |version=2022.2 |year=2018 |accessdate=21 листопада 2023}}</ref>
| regnum       = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum       = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Птахи]] (Aves)
| ordo = [[Журавлеподібні]] (Gruiformes)
| familia = [[Пастушкові]] (Rallidae)
| genus = [[Південний пастушок]] (''Gallirallus'')
| species = '''Уека'''
| binomial = ''Gallirallus australis''
| binomial_authority = ([[Anders Erikson Sparrman|Sparrman]], 1786)
| range_map = Gallirallus australis distribution map.svg
| range_map_caption =
| wikispecies = Gallirallus australis
}}

'''Уека<ref>{{ВНПС}}</ref>''' (''Gallirallus australis'') — вид [[птахи|птахів]] родини [[Пастушкові|пастушкових]] (Rallidae). Ендемік [[Нова Зеландія|Нової Зеландії]].

== Підвиди та ареал поширення ==
Цей таксон демонструє значне географічне різноманіття. Раніше було прийнято до восьми підвидів, але зараз лише чотири. Ситуація ускладнюється високою індивідуальною мінливістю. Таксон, описаний як ''Rallus troglodytes'', виявився різновидом уеки темного кольору.

* ''G. australis australis'' ([[Anders Sparrman|Sparrman]], 1786) – номінативний підвид; північна та західна частини [[Південний острів (Нова Зеландія)|Південного острова]] від регіону [[Нельсон (регіон)|Нельсон]] до [[Національний парк Фіордленд|національного парку Фіордленд]].
* ''G. australis greyi'' ([[Walter Buller|Buller]], 1888) – [[Північний острів (Нова Зеландія)|Північний острів]] (в регіоні [[Нортленд (регіон)|Нортленд]] і [[Поверті-Бей]]).
* ''G. australis hectori'' ([[F. W. Hutton|Hutton]], 1874) – вимер на Південному острові, завезений на острови [[Чатем (архіпелаг)|Чатем]].
* ''G. australis scotti'' ([[William Robert Ogilvie-Grant|Ogilvie-Grant]], 1905) – острови [[Стюарт (острів)|Стюарт]], [[Соландер]] і [[Кодфіш]].

== Опис ==
У самців довжина тіла 50–60 см, розмах крил 50–60 см, маса тіла в середньому 1050 г. У самиць довжина тіла 46–50 см, маса тіла в середньому 737 г.
Уека втратив здатність до польоту. У нього короткі крила, але відносно довгий хвіст як для нелітаючих птахів. Сильний загострений дзьоб рожево-червоного кольору з темним кінчиком. Червоні очі оточені двома вузькими білими півкільцями. Ноги і ступні червонуваті. Самиці за оперенням схожі на самців, але трохи менші та мають світліший кінчик дзьоба.

== Поведінка ==
Мешкає в різних типах середовищ існування від рівня моря до приблизно 1500 м над рівнем моря. Населяє ліси, луки, чагарники, водно-болотні угіддя, пляжі з гнилими водоростями, приливні потоки та затоки. Він також часто відвідує антропогенні середовища проживання (тобто ті, що створені діяльністю людини), включаючи газони, пасовища, орні землі та плантації. Віддає перевагу низькій, густій рослинності, яка забезпечує укриття. Іноді зустрічається в міських умовах.

Всеїдний птах, має різноманітний раціон. Харчується дощовими черв'яками, личинками, равликами, комахами та їх яйцями, жабами, ящірками, павуками та ракоподібними. Цей вид також вбиває мишей, щурів і маленьких кроликів. Він також нападає на гнізда птахів, що гніздяться на землі, поїдає яйця та пташенят. Рослинна їжа складається з листя, трави, ягід, опалих плодів і насіння.

== Розмноження ==
Це моногамний і територіальний птах. Гніздиться поодинокими парами. Розмножується до чотирьох разів на рік протягом року, найчастіше з кінця весни до початку літа. Гніздиться на землі, в густому рослинному покриві, під колодами, камінням, а також у норах або дуплах дерев. Самиця відкладає 2–4 яйця від білуватого до світло-рожевого кольору з темними плямами. Насиджують обоє батьків протягом 26-28 днів. Пташенята покидають гніздо незабаром після вилуплення, зазвичай через 2-3 дні. У місячному віці вони оперені, але протягом наступних 40–100 днів вони все ще залежать від батьків.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*[http://www.birdlife.org/datazone/species/index.html?action=SpcHTMDetails.asp&sid=2848&m=0 BirdLife Species Factsheet.]
*{{cite web | url = http://www.doc.govt.nz/upload/documents/science-and-technical/tsrp29.pdf| title = North Island Weka recovery plan| author = J. Innes| author2 = I. Flux | year = 1999| publisher = Department of Conservation, Wellington, New Zealand | access-date = 2007-04-18}}

{{bird-stub}}

{{Портали|Біологія}}
{{Taxonbar|from=Q756714}}

[[Категорія:Пастушкові]]
[[Категорія:Птахи, описані 1786]]
[[Категорія:Ендемічні птахи Нової Зеландії]]

title: ?Уека

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Птахи (Aves)

Ряд: Журавлеподібні (Gruiformes)

Родина: Пастушкові (Rallidae)

Рід: Південний пастушок (Gallirallus)

Вид: Уека

Вікісховище: Gallirallus australis

Віківиди: Gallirallus australis