text:
# Східний Негрос
Східний Негрос (хіл.: Negros Sidlangan; себ.: Sidlakang Negros; філ.: Silangang Negros) — провінція Філіппін, розташована на острові Негрос. Провінція займає південно-східну частину острова, північно-західну частину займає провінція Західний Негрос. Провінція також включає острів Апо, популярний як серед місцевих дайверів, так і серед іноземних туристів. Місто Думагете є столицею, місцем розташування органів влади та найгустонаселеннішим містом провінції. Найпоширенішою мовою є себуанська.

## Географія
Східний Негрос займає південно-східну частину острова Негрос. Загальна площа провінції становить 5 385,53 км2. На заході Східний Негрос межує з провінцією Західний Негрос, на сході через протоку Таньон - з островом Себу, на південному сході - з островом Сікіхор. На півдні межує з морем Сулу. Рельєф острову Негрос та провінції Східний Негрос в основному вулканічний, що робить його ґрунт ідеальним для сільського господарства.
На північному краю провінції знаходиться активний вулкан Канлаон, найвища вершина острова, з висотою 2465 метрів (8 087 футів).
Клімат Східного Негроса тропічний. Через хребти, що проходять з півночі на південь, провінція має два типи кліматичних умов. Східна частина провінції характеризується максимумом опадів з коротким сухим сезоном, що триває від одного до трьох місяців. Західна частина - приблизно однаковими за тривалістю вологим і сухим сезоном.

## Адміністративний поділ
Адміністративно провінція поділяється на 19 муніципалітетів та 6 міст, які в свою чергу поділяються на 557 баранґаї. Місто Думагете є столицею провінції та місцем розташування уряду. Це найгустонаселеніше місто провінції.

## Демографія
Згідно перепису 2015 року населення провінції становило 1 354 995 осіб. Щільність населення 250 осіб/км2. 34,5% населення зосереджено в шести найбільш містах Думагете, Баяван, Гуйхулнган, Танджай, Бай і Канлаон. Близько 72% населення розмовляють себуанською, 28% - гілігайнон.
Переважаючою релігією є християнство. 77% населення католики.

title: Східний Негрос

wikitext:
{{Адміністративна одиниця
| назва               = Східний Негрос
| місцева_назва       = Province of Negros Oriental
| зображення          = Negros Oriental Capitol.jpg
| зображення_розмір   =
| зображення_підпис   =
| герб                =
| прапор              =
| герб_підпис         =
| прапор_підпис       =
| розташування        = Negros Oriental in Philippines.svg
| розташування_підпис = Розташування провінції на мапі Філіппін
| розташування_розмір = 280пкс
| інші_одиниці        =
| тип_найменування    =
| найменування        =
| девіз               =
| гімн                =
| тип_центра          = Адміністративний центр
| центр               =  м. Думагете
| найбільше_місто     =
| країна              = [[Філіппіни]]
| тип_регіону         = Регіон
| регіон              = [[Центральні Вісаї]]
| тип_регіону2        = Муніципалітетів
| регіон2             = 19
| тип_регіону3        = [[Баранґай|Баранґаї]]
| регіон3             = 557
| сусіди              =
| тип_підрозділів     =
| підрозділи          =
| номерний_знак       =
| офіційна_мова          =
| населення              = 1 354 995<ref name="населення">{{cite web
 |url     = https://www.psa.gov.ph/sites/default/files/attachments/hsd/pressrelease/2015%20population%20counts%20Summary_0.xlsx
 |назва     = Highlights of the Philippine Population 2015 Census of Population
 |прізвище     =
 |ім'я     =
 |дата     =
 |вебсайт     = Census of Population (2015)
 |видавець     = Philippine Statistics Authority
 |дата-доступу     = 10.01.2018
 |archive-date     = 10 жовтня 2017
 |archive-url     = https://web.archive.org/web/20171010144532/https://www.psa.gov.ph/sites/default/files/attachments/hsd/pressrelease/2015%20population%20counts%20Summary_0.xlsx
 }}</ref>
| список_за_населенням          =
| місце_за_населенням           =
| щільність_населення           = 250 осіб/км2
| список_за_щільністю_населення =
| місце_за_щільністю_населення  =
| етнікон                       =
| площа                = 5 385,53<ref name="площа">{{cite web
 |url     = http://www.nscb.gov.ph/activestats/psgc/listprov.asp
 |назва     = List of Provinces
 |прізвище     =
 |ім'я     =
 |дата     =
 |вебсайт     = Philippine Standard Geographic Code (PSGC)
 |видавець     = Philippine Statistics Authority
 |дата-доступу     = 31.01.2018
 |archive-date     =  1 вересня 2017
 |archive-url     = https://web.archive.org/web/20170901150859/http://www.webcitation.org/6DpMOBTiK
 }}</ref>
| список_за_площею     =
| місце_за_площею      =
| відсоток_води        =
| ширина               =
| довжина              =
| широта               =
| довгота              =
| середня_висота       =
| макс_висота_місце    = г. Канлаон
| макс_висота          = 2 465
| мін_висота_місце     =
| мін_висота           =
| часовий_пояс         =
| список_за_ввп        =
| ввп                  =
|ввп_на_душу_населення =
| список_за_ірлп       =
| ірлп                 =
| список_за_джіні      =
| джіні                =
| тип_заснування       =
| заснований           = 1890
| назва_до_заснування  =
| титул_голови_уряду   =
| голова_уряду         =
| титул_представників1 =
| представник1         =
| титул_представників2 =
| представник2         =
| адреса               =
| вебсайт              =
| тип_коду_iso    =
| код_iso         =
| тип_скорочення  =
| скорочення      =
| тип_скорочення2 =
| скорочення2     =
| тип_скорочення3 =
| скорочення3     =
}}
'''Східний Негрос''' ([[Хілігайнон (мова)|хіл.]]: ''Negros Sidlangan''; [[Себуанська мова|себ.]]: ''Sidlakang Negros''; [[Філіппінська мова|філ.]]: ''Silangang Negros'') — [[Провінції Філіппін|провінція]] [[Філіппіни|Філіппін]], розташована на острові [[Негрос]]. Провінція займає південно-східну частину острова, північно-західну частину займає провінція [[Західний Негрос]]. Провінція також включає острів Апо, популярний як серед місцевих дайверів, так і серед іноземних туристів. Місто Думагете є столицею, місцем розташування органів влади та найгустонаселеннішим містом провінції. Найпоширенішою мовою є [[Себуанська мова|себуанська]].

== Географія ==
Східний Негрос займає південно-східну частину острова [[Негрос]]. Загальна площа провінції становить 5 385,53 км2.<ref name="площа"/> На заході Східний Негрос межує з провінцією Західний Негрос, на сході через протоку Таньон - з островом Себу, на південному сході - з островом [[Сікіхор (провінція)|Сікіхор]]. На півдні межує з морем [[Сулу (море)|Сулу]]. Рельєф острову Негрос та провінції Східний Негрос в основному вулканічний, що робить його ґрунт ідеальним для сільського господарства.

На північному краю провінції знаходиться активний вулкан Канлаон, найвища вершина острова, з висотою 2465 метрів (8 087 футів).

Клімат Східного Негроса [[Тропічний клімат|тропічний]]. Через хребти, що проходять з півночі на південь, провінція має два типи кліматичних умов. Східна частина провінції характеризується максимумом опадів з коротким сухим сезоном, що триває від одного до трьох місяців. Західна частина - приблизно однаковими за тривалістю вологим і сухим сезоном.

== Адміністративний поділ ==
Адміністративно провінція поділяється на 19 муніципалітетів та 6 міст, які в свою чергу поділяються на 557 [[Баранґай|баранґаї]]. Місто Думагете є столицею провінції та місцем розташування уряду. Це найгустонаселеніше місто провінції.

== Демографія ==
Згідно перепису 2015 року населення провінції становило 1 354 995 осіб.<ref name="населення"/> Щільність населення 250 осіб/км2. 34,5% населення зосереджено в шести найбільш містах Думагете, Баяван, Гуйхулнган, Танджай, Бай і Канлаон. Близько 72% населення розмовляють [[Себуанська мова|себуанською]], 28% - гілігайнон.

Переважаючою релігією є християнство. 77% населення [[Католицтво|католики]].

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20101113193410/http://www.negor.gov.ph/ Official Website of the Provincial Government of Negros Oriental]
* [https://web.archive.org/web/20160304203501/http://www.blgs.gov.ph/lgpmsv2/cmshome/index.php?pageID=23&frmIdDcfCode=7&fLguType=P&frmIdRegion=10&frmIdProvince=&frmIdLgu=58 Local Governance Performance Management System]

{{Philippines-geo-stub}}

[[Категорія:Центральні Вісаї]]
[[Категорія:Острівний регіон Негрос]]
[[Категорія:Негрос]]
[[Категорія:Провінції Філіппін]]
[[Категорія:Вісайські острови]]
[[Категорія:Засновані в Азії 1890]]
[[Категорія:Засновані на Філіппінах 1890]]

title: Province of Negros Oriental

Адміністративний центр: м. Думагете

Країна: Філіппіни

Регіон: Центральні Вісаї

- густота: 250 осіб/км2

- максимальна: 2 465 м · (г. Канлаон)

Губернатор: Roel Degamod

Код ISO 3166-2: PH-NER

Province of Negros Oriental: Розташування провінції на мапі Філіппін


text:
# Супрікян Жак Ншанович
Жак Ншанович Супрікян (рос. Жак Ншанович Суприкян, вірм. Ժակ Սուփրիկյան; нар. 1 липня 1937, Бейрут, Ліван — пом. 7 листопада 2011 Єреван, Вірменія) — радянський футболіст, нападник, згодом — вірменський футбольний тренер.

## Життєпис
Народився в Бейруті (Ліван), де й робив перші кроки в футболі. Згодом виїхав до Вірменської РСР. У 1958 році приєднався до новоствореного клубу «Ширак» (Ленінакан). Кольори клубу захищав до 1959 року, за цей час у Другій лізі радянського чемпіонату зіграв 46 матчів та відзначився 10-а голами.
У 1960 році пішов на підвищення, Жака запросили до головної команди республіки, єреванського «Спартака» (у 1963 році команда змінила назву на «Арарат»), який виступав у Вищій лізі СРСР. Дебютував за єреванський клуб 9 квітня 1960 року в програному (0:4) домашньому поєдинку 1-о туру попереднього етапу підгрупи 1 Класу «А» проти московського «Динамо». Жак вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч. Дебютним голом у складі вірменського клубу відзначився 26 квітня 1960 року на 3-й хвилині переможного (3:0) домашнього поєдинку 3-о туру попереднього етапу підгрупи 1 Класу «А» проти СКА (Ростов-на-Дону). Супрікян вийшов у стартовому складі та відіграв увесь матч. У футболці «Спартака»/«Арарата» виступав до 1965 року, за цей час у «вишці» та першій лізі зіграв 108 матчів та відзначився 19-а голами, ще 6 матчів (2 голи) провів у кубку СРСР.
У 1965 році залишив «Арарат» й перейшов до іншого вищолігового клубу, одеського «Чорноморця», але закріпитися в команді не зміг. За першу команду не зіграв жодного офіційного поєдинку, натомість виступав за «дубль». Того ж року повернувся в «Ширак», у футболці якого в 1966 році й завершив кар'єру футболіста.
По завершенні ігрової кар'єри розпочав тренерську діяльність. Тренував абовянський «Котайк», гюмрийський «Ширак», єреванський «Арарат», лондонський та єреванський «Оменмен», а також клуби з Сирії та Лівану. У 1983 році був помічником у головного тренера «Арарата» Микити Симоняна. Також працював у спортивній школі «Малатії». 7 листопада 2011 року помер в Єревані від інфаркту.

wikiname: ukwiki

title: Супрікян Жак Ншанович

in_language: uk

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я              = Жак Супрікян
| зображення        =
| зображення розмір =
| підпис            =
| повне-ім'я        = Жак Ншанович Супрікян
| дата-народження   = 01.07.1937
| місце-народження  = [[Бейрут]], [[Ліван]]
| дата-смерті       = 07.11.2011
| місце-смерті      = [[Єреван]], [[Вірменія]]
| зріст             = 182 см
| вага              = 68 кг
| прізвисько        =
| громадянство      = [[СРСР]], [[Вірменія]]
| позиція           = [[Нападник (футбол)|нападник]]
| поточний-клуб     =
| номер             =
| юнацькі-клуби     =
| юнацькі-роки      =
| клуби =
| роки =
| ігри(голи) =
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|1958—1959|{{Прапорець|URS}}|[[Ширак (футбольний клуб)|«Ширак» (Л)]] |46|10}}
{{Футболіст рядок 0|1960—1964|{{Прапорець|URS}}|[[Арарат (футбольний клуб, Єреван)|«Арарат» (Є)]] |108|19}}
{{Футболіст рядок 1|1965|{{Прапорець|URS}}|[[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморець» (О)]] |0|0}}
{{Футболіст рядок 0|1965—1966|{{Прапорець|URS}}|[[Ширак (футбольний клуб)|«Ширак» (Л)]] |25+|14+}}
{{Футболіст кінець}}
| футзал-клуби =
| футзал-роки =
| футзал-ігри(голи) =
| клубний гравець футзал =
| пляжний-клуби =
| пляжний-роки =
| пляжний-ігри(голи) =
| гравець пляжний футбол =
| збірна-команда =
| збірна-роки =
| збірна-ігри(голи) =
| гравець збірної =
| тренер-команда = {{Прапорець|ARM}} [[Еребуні (футбольний клуб)|АСС (Єреван)]]
| тренер-сезон = 1996—1997
| тренер-місце =
| тренер =
| суддя-громадянство =
| суддя-місто =
| суддя-категорія =
| суддя-професія =
| суддя =
| звання =
| нагороди =
| пк-поновлення =
| збірна-поновлення =
| дата-оновлення =
| вікісховище =
| nocat =
}}

'''Жак Ншанович Супрікян''' ({{lang-ru|Жак Ншанович Суприкян}}, {{lang-hy|Ժակ Սուփրիկյան}}; {{нар}} [[1 липня]] [[1937]], [[Бейрут]], [[Ліван]] — {{†}} [[7 листопада]] [[2011]] [[Єреван]], [[Вірменія]]) — радянський [[футболіст]], [[Нападник (футбол)|нападник]], згодом — вірменський футбольний тренер.

== Життєпис ==
Народився в [[Бейрут]]і (Ліван), де й робив перші кроки в футболі. Згодом виїхав до Вірменської РСР<ref name="armenianreport">{{Cite web |url=http://armenianreport.com/pubs/20321/ |title=Помер відомий вірменський футболіст Жак Супрікян |accessdate=9 січня 2018 |archive-date=10 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180110011330/http://armenianreport.com/pubs/20321/ }}</ref><ref name="armsport">[http://www.armsport.am/ru/news/2011/11/08/Умер-бывший-нападающий-Ширака-и-Арарата/137505 Помер колишній нападник Ширака й Арарату]{{Недоступне посилання|date=листопада 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>. У 1958 році приєднався до новоствореного клубу [[Ширак (футбольний клуб)|«Ширак» (Ленінакан)]]. Кольори клубу захищав до 1959 року, за цей час у [[Друга ліга СРСР з футболу|Другій лізі радянського чемпіонату]] зіграв 46 матчів та відзначився 10-а голами.

У 1960 році пішов на підвищення, Жака запросили до головної команди республіки, єреванського [[Арарат (футбольний клуб, Єреван)|«Спартака»]] (у 1963 році команда змінила назву на «Арарат»), який виступав у [[Чемпіонат СРСР з футболу|Вищій лізі СРСР]]. Дебютував за єреванський клуб 9 квітня 1960 року в програному (0:4) домашньому поєдинку 1-о туру попереднього етапу підгрупи 1 Класу «А» проти московського [[Динамо (футбольний клуб, Москва)|«Динамо»]]. Жак вийшов на поле в стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>{{Cite web |url=http://footballfacts.ru/matches/174518-0-4 |title=«Спартак» (Єреван) - «Динамо» (Москва) |accessdate=9 січня 2018 |archive-date=9 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180109190933/http://footballfacts.ru/matches/174518-0-4 }}</ref>. Дебютним голом у складі вірменського клубу відзначився 26 квітня 1960 року на 3-й хвилині переможного (3:0) домашнього поєдинку 3-о туру попереднього етапу підгрупи 1 Класу «А» проти [[СКА (Ростов-на-Дону)]]. Супрікян вийшов у стартовому складі та відіграв увесь матч<ref>{{Cite web |url=http://footballfacts.ru/matches/174533-3-0 |title=«Спартак» (Єреван) - СКА (Ростов-на-Дону) |accessdate=9 січня 2018 |archive-date=9 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180109183925/http://footballfacts.ru/matches/174533-3-0 }}</ref>. У футболці «Спартака»/«Арарата» виступав до 1965 року, за цей час у «вишці» та першій лізі зіграв 108 матчів та відзначився 19-а голами, ще 6 матчів (2 голи) провів у [[Кубок СРСР з футболу|кубку СРСР]].

У 1965 році залишив «Арарат» й перейшов до іншого вищолігового клубу, одеського [[Чорноморець (Одеса)|«Чорноморця»]], але закріпитися в команді не зміг. За першу команду не зіграв жодного офіційного поєдинку, натомість виступав за «дубль». Того ж року повернувся в [[Ширак (футбольний клуб)|«Ширак»]], у футболці якого в 1966 році й завершив кар'єру футболіста.

По завершенні ігрової кар'єри розпочав тренерську діяльність. Тренував абовянський [[Котайк (футбольний клуб)|«Котайк»]], гюмрийський [[Ширак (футбольний клуб)|«Ширак»]], єреванський [[Арарат (футбольний клуб, Єреван)|«Арарат»]], лондонський та єреванський «Оменмен», а також клуби з Сирії та Лівану<ref name="defacto">{{Cite web |url=http://defacto.am/10278.html |title=Помер Жак Супрікян |accessdate=9 січня 2018 |archive-date=9 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180109121839/http://defacto.am/10278.html }}</ref>. У 1983 році був помічником у головного тренера «Арарата» Микити Симоняна. Також працював у спортивній школі «Малатії». 7 листопада 2011 року помер в [[Єреван]]і<ref>{{Cite web |url=http://armfootball.com/rus/news/12071/skonchalsya-veteran-armyanskogo-futbola-zhak-suprikyan.html |title=Помер ветеран вірменського футболу Жак Супрікян |accessdate=9 січня 2018 |archive-date=9 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180109235342/http://armfootball.com/rus/news/12071/skonchalsya-veteran-armyanskogo-futbola-zhak-suprikyan.html }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180109235342/http://armfootball.com/rus/news/12071/skonchalsya-veteran-armyanskogo-futbola-zhak-suprikyan.html |date=2018-01-09 }}</ref> від інфаркту<ref name="armenianreport"/><ref name="armsport"/><ref>{{Cite web |url=https://www.panorama.am/ru/news/2011/11/08/jak-suprikyan/859080 |title=Ветеран вірменського футболу помер від інфаркту |accessdate=9 січня 2018 |archive-date=9 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180109181303/https://www.panorama.am/ru/news/2011/11/08/jak-suprikyan/859080 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{Zerozero profile|230970}}
* {{ff|108728}}
* [http://www.footballdatabase.eu/football.joueurs.jak.suprikyan.105398.en.html Профіль гравця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160308101353/http://www.footballdatabase.eu/football.joueurs.jak.suprikyan.105398.en.html |date=8 березня 2016 }} на сайті footballdatabase.eu
* [http://ukr-footbal.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=21529:--1937&catid=2:2011-11-18-14-04-27&Itemid=27 Профіль гравця] на сайті «УКРАЇНСЬКИЙ ФУТБОЛ (історія та статистика)»
* [http://www.footbook.ru/index.php?type=3&pid=22307 Профіль] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181121022031/http://www.footbook.ru/index.php?type=3&pid=22307 |date=21 листопада 2018 }} на сайті footbook.ru

{{Ізольована стаття}}
[[Категорія:Уродженці Бейрута]]
[[Категорія:Радянські футболісти]]
[[Категорія:Вірменські футбольні тренери]]
[[Категорія:Футболісти «Арарата» (Єреван)]]
[[Категорія:Футболісти «Ширака»]]

title: Особисті дані

Повне ім'я: Жак Ншанович Супрікян

Народження: 1 липня 1937

Смерть: 7 листопада 2011 (74 роки)

Вага: 68 кг

Громадянство: СРСР, Вірменія

Позиція: нападник

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

«Ширак» (Л) · 46 · (10)

«Арарат» (Є) · 108 · (19)

«Чорноморець» (О) · 0 · (0)

«Ширак» (Л) · 25+ · (14+)

title: Тренерська діяльність**

Сезони: Команда · Місце

АСС (Єреван)

Тренерська діяльність**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті.

Тренерська діяльність**: ** Тільки на посаді головного тренера.


text:
# Еттінген (Базель-Ланд)
Еттінген (нім. Ettingen) — громада  в Швейцарії в кантоні Базель-Ланд, округ Арлесгайм.

## Географія
Громада розташована на відстані близько 60 км на північ від Берна, 15 км на захід від Лісталя.
Еттінген має площу 6,3 км², з яких на 17,1% дозволяється будівництво (житлове та будівництво доріг), 33,3% використовуються в сільськогосподарських цілях, 49,6% зайнято лісами, 0% не є продуктивними (річки, льодовики або гори).

## Демографія
2019 року в громаді мешкало 5354 особи (+10,9% порівняно з 2010 роком), іноземців було 18,3%. Густота населення становила 847 осіб/км².
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 18,9% — особи молодші 20 років, 58,2% — особи у віці 20—64 років, 22,9% — особи у віці 65 років та старші. Було 2396 помешкань (у середньому 2,2 особи в помешканні).
Із загальної кількості 1248 працюючих 52 було зайнятих в первинному секторі, 462 — в обробній промисловості, 734 — в галузі послуг.

title: Еттінген (Базель-Ланд)

wikitext:
{{Адміністративна одиниця Швейцарії|CH-BL|2768}}

'''Еттінген''' ({{lang-de|Ettingen}}) — громада  в [[Швейцарія|Швейцарії]] в [[Кантони Швейцарії|кантоні]] [[Базель-Ланд]], округ [[Арлесгайм (округ)|Арлесгайм]]<ref>{{cite web |url=https://www.bfs.admin.ch/bfs/en/home/basics/swiss-official-commune-register.assetdetail.22484825.html |title=Amtliches Gemeindeverzeichnis der Schweiz |date= 01.05.2022 |publisher=Bundesamt für Statistik |accessdate=10 листопада 2022}}{{ref-de}}</ref>.

== Географія ==
Громада розташована на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 60 км на північ від [[Берн]]а, 15 км на захід від [[Лісталь|Лісталя]].
Еттінген має площу<ref name="data2019">{{cite web |url=https://www.bfs.admin.ch/bfs/de/home/statistiken/regionalstatistik/regionale-portraets-kennzahlen/gemeinden.assetdetail.15864450.html |title=Regionalporträts 2021: Kennzahlen aller Gemeinden  |date= 26.03.2021 |publisher=Bundesamt für Statistik |accessdate=10 листопада 2022}}{{ref-de}}</ref> 6,3 км², з яких на 17,1% дозволяється будівництво (житлове та будівництво доріг), 33,3% використовуються в сільськогосподарських цілях, 49,6% зайнято лісами, 0% не є продуктивними (річки, льодовики або гори).

== Демографія ==
{{Historical populations
|title       = Зміни населення
|align       = left
|state       = collapsed
|percentages = off
|1815 |500
|1850 |654
|1860 |648
|1870 |705
|1880 |778
|1888 |751
|1900 |841
|1910 |1091
|1920 |1144
|1930 |1082
|1941 |1077
|1950 |1220
|1960 |1403
|1970 |2191
|1980 |4079
|1990 |4859
|2000 |4764
|footnote=Джерело<ref name=HDS>{{HDS|1196|Еттінген}}</ref><ref>[http://www.pxweb.bfs.admin.ch/Database/German_40%20-%20Eidgenössische%20Volkszählung/40.4%20-%201850-2000/40.4%20-%201850-2000.asp?lang=1&prod=40&secprod=4&openChild=true Swiss Federal Statistical Office STAT-TAB Bevölkerungsentwicklung nach Region, 1850-2000] {{webarchive |url=https://web.archive.org/web/20140930162751/http://www.pxweb.bfs.admin.ch/Database/German_40%20-%20Eidgenössische%20Volkszählung/40.4%20-%201850-2000/40.4%20-%201850-2000.asp?lang=1&prod=40&secprod=4&openChild=true |date=30 вересня 2014 }} {{in lang|de}} доступ 29 січня 2011</ref>
}}

2019 року в громаді мешкало 5354 особи<ref name="data2019" /> (+10,9% порівняно з 2010 роком), іноземців було 18,3%. [[Густота населення]] становила 847 осіб/км².
За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 18,9% — особи молодші 20 років, 58,2% — особи у віці 20—64 років, 22,9% — особи у віці 65 років та старші. Було 2396 помешкань (у середньому 2,2 особи в помешканні).
Із загальної кількості 1248 працюючих 52 було зайнятих в [[Первинний сектор економіки|первинному секторі]], 462 — в обробній промисловості, 734 — в галузі послуг.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Арлесгайм (округ)}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Громади Базель-Ланду]]

title: нім. Ettingen

Герб: Прапор

Країна: Швейцарія

Кантон: Базель-Ланд

Номерний знак: BL

Офіційна мова: німецька


text:
# Можгинський автобус
Можги́нський авто́бус — транспортне господарство в місті Можга, що в Удмуртії, Росія, що представлений міськими маршрутами автобусів.
Через невелику площу території міста кількість маршрутів всього 6, але вони охоплюють майже всю територію міста:
| № | Карта | Опис маршруту                                                                                |
| - | ----- | ---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- |
| 1 |       | Консервний завод → вул. Сюгаїльська → Лікарня → вул. Леніна (назад по вул. Радянській) → вул. Наговіцина → Центр → вул. Наговіцина → вул. Весняна                                                                                |
| 2 |       | вул. Дзержинського → вул. Дорожня → вул. Можгинська → вул. Червона → вул. Лісова → вул. Бистирх → вул. Фалалеєва → селище Восточний                                                                                |
| 3 |       | Лікарня → вул. Сюгаїльська → вул. Леніна (назад по вул. Радянській)→ вул. Наговіцина → Центр → вул. Можгинська → вул. Першотравнева → вул. Праці → вул. Азіна → провул. Жовтневий → бул. Свердловський → вул. Залізнична → М'ясокомбінат |
| 4 |       | Центр → вул. Можгинська → вул. Устюжанина → провул. Північний → вул. Північна → вул. Заводська → вул. 8 березня → Звіроферма                                                                                |
| 5 |       | Лікарня → вул. Сюгаїльська → вул. Леніна (назад по вул. Радянській)→ вул. Наговіцина → Центр → вул. Пролетарська → вул. Нафтовиків → вул. Можгинська                                                                                |
| 6 |       | Центр → вул. Можгинська → вул. Першотравнева → бул. Лучна → вул. Ліспромгоспу → Водоканал                                                                                |

title: Можгинський автобус

wikitext:
{{Автобусна мережа
| назва                     = Можгинський автобус
| зображення                = Можгаавтобус.PNG
| країна                    = {{RUS}}
| місто = [[Можга]]
| дата відкриття =
| дата закриття =
| кіл-ть маршрутів = 6
| довжина марш. мережі =
| кіл-ть автоб. депо = 1
| кіл-ть автобусів =
| типи =
| вартість проїзду =
| експлуатуюча організація =
| сайт =
}}

'''Можги́нський авто́бус''' — транспортне господарство в місті [[Можга]], що в [[удмуртія|Удмуртії]], [[Росія]], що представлений міськими маршрутами [[автобус]]ів.

Через невелику площу території міста кількість маршрутів всього 6, але вони охоплюють майже всю територію міста:

{| class="wikitable" cellpadding=2 cellspacing=2
|- bgcolor=#cccccc
! with=50px | № !! width=75px | Карта !! width=1000px | Опис маршруту
|-
|- bgcolor=#FBFBF7
|align=center| '''1'''
|| [[Файл:Можгаавтобус1.PNG|75px]]
| '''Консервний завод''' → вул. Сюгаїльська → Лікарня → вул. Леніна (назад по вул. Радянській) → вул. Наговіцина → Центр → вул. Наговіцина → '''вул. Весняна'''
|- bgcolor=#FBFBF7
|align=center| '''2'''
|| [[Файл:Можгаавтобус2.PNG|75px]]
| '''вул. Дзержинського''' → вул. Дорожня → вул. Можгинська → вул. Червона → вул. Лісова → вул. Бистирх → вул. Фалалеєва → '''селище Восточний'''
|- bgcolor=#FBFBF7
|align=center| '''3'''
|| [[Файл:Можгаавтобус3.PNG|75px]]
| '''Лікарня''' → вул. Сюгаїльська → вул. Леніна (назад по вул. Радянській)→ вул. Наговіцина → Центр → вул. Можгинська → вул. Першотравнева → вул. Праці → вул. Азіна → провул. Жовтневий → бул. Свердловський → вул. Залізнична → '''М'ясокомбінат'''
|- bgcolor=#FBFBF7
|align=center| '''4'''
|| [[Файл:Можгаавтобус4.PNG|75px]]
| '''Центр''' → вул. Можгинська → вул. Устюжанина → провул. Північний → вул. Північна → вул. Заводська → вул. 8 березня → '''Звіроферма'''
|- bgcolor=#FBFBF7
|align=center| '''5'''
|| [[Файл:Можгаавтобус5.PNG|75px]]
| '''Лікарня''' → вул. Сюгаїльська → вул. Леніна (назад по вул. Радянській)→ вул. Наговіцина → Центр → вул. Пролетарська → вул. Нафтовиків → '''вул. Можгинська'''
|- bgcolor=#FBFBF7
|align=center| '''6'''
|| [[Файл:Можгаавтобус6.PNG|75px]]
| '''Центр''' → вул. Можгинська → вул. Першотравнева → бул. Лучна → вул. Ліспромгоспу → '''Водоканал'''
|}

== Посилання ==
* [http://daberea.narod.ru/Mozhga.jpg Схема маршрутів]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}

{{автобусні системи Удмуртії}}

[[Категорія:Транспорт Удмуртії]]
[[Категорія:Можга]]
[[Категорія:Автобусні системи Росії]]

title: Можгинський автобус

Країна: Росія

Місто: Можга


text:
# Сомино (Невельський район)
Сомино (рос. Сомино) — присілок в Невельському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 12 осіб. Входить до складу муніципального утворення Плиська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Плиська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 19   | ↘13  | ↘12  |

title: Сомино (Невельський район)

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Сомино
|назва ін.       = Сомино
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Невельський район (Псковська область)|Невельський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Плиська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 12
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Сомино''' ({{lang-ru|Сомино}}) — [[присілок]] в [[Невельський район (Псковська область)|Невельському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 12 осіб. Входить до складу муніципального утворення [[Плиська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Плиська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ |  Сомино (Невельский район)  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Невельський район (Псковська область)}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Невельського району Псковської області]]

title: присілок Сомино

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Невельський район

Поселення: Плиська волость

title: Основні дані

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Сомино · Сомино


text:
# Шацька волость
Шацька волость — адміністративно-територіальна одиниця Володимир-Волинського повіту Волинської губернії Російської імперії та Української держави. Волосний центр — село Шацьк.
Станом на 1885 рік складалася з 13 поселень, 7 сільських громад. Населення — 6284 осіб (3151 чоловічої статі та 3133 — жіночої), 866 дворових господарств.
|                     | Площа, десятин | У тому числі орної, дес. |
| ------------------- | -------------- | ------------------------ |
| Сільських громад    | 13408          | 4104                     |
| Приватної власності | 3674           | 189                      |
| Казенної власності  | 621            | 26                       |
| Іншої власності     | 335            | 134                      |
| Загалом             | 18038          | 4458                     |

Основні поселення волості:
- Шацьк — колишнє державне село при озері Лицемир за 92 версти від повітового міста, волосне правління, 1992 особи, 287 дворів, православна церква, школа, поштова станція, 2 постоялих будинки.
- Бутмер — колишнє державне село при річці Прип'ять, 516 осіб, 50 дворів, постоялий будинок.
- Кропивники — колишнє державне село, 280 осіб, 36 дворів, школа.
- Світязь — колишнє державне село при озері Світязь, 2219 осіб, 350 дворів[2], православна церква, школа, постоялий будинок.
- Мельники — колишнє власницьке село при озерах Кримне та Пісочне, 593 особи, 71 двір, постоялий будинок.

## Під владою Польщі
18 березня 1921 року Західна Волинь відійшла до складу Польщі. Волость продовжувала існувати як ґміна Шацьк Любомльського повіту Волинського воєводства в колишніх межах.
На 1936 рік ґміна складалася з 13 громад:
1. Бутмер — село: Бутмер та хутори: Острів, Посертуха і Залипове;
2. Хомичі — село: Хомичі;
3. Голядин — село: Голядин;
4. Кропивники — село: Кропивники та лісничівка: Гута;
5. Мельник — село: Мельник та хутори: Лапів-Гора і Пісочний-Ліс;
6. Пехи — село: Пехи;
7. Плоске — село: Плоске;
8. Положеве — село: Положеве та лісничівка: Лужне;
9. Смоляри — село: Смоляри та лісничівка: Козятник;
10. Самійличі — село: Самійличі;
11. Світязь — село: Світязь та хутори: Грабове, Ніж, Підманеве, Верхи, Високе, Вишрове, Жидова-Гора і Гушів;
12. Шацьк — село: Шацьк, хутори: Хороми, Городище і Кописть, гаївка: Муравське та лісничівка: Сушник;
13. Вілиця — село: Вілиця та хутір: Підгрядне.

Після радянської анексії західноукраїнських земель ґміна ліквідована у зв'язку з утворенням Шацького району.

title: Шацька волость

wikitext:
{{Адміністративна одиниця Російської імперії
 |назва         = Шацька волость
 |статус        = волость
 |Герб          =
 |герб_підпис   =
 |карта         =
 |центр         = [[Шацьк]]
 |утворена      =
 |Площа         = 18038
 |Одиниця       = [[Десятина (одиниця площі)|дес.]]
 |Дата обрахунку= [[1885]]
 |Населення     = 6284
 |Дата перепису = [[1885]]
 |до            =
 |після         = ґміна Шацьк
}}
'''Шацька волость''' — [[адміністративно-територіальна одиниця]] [[Володимир-Волинський повіт (Російська імперія)|Володимир-Волинського повіту]] [[Волинська губернія|Волинської губернії]] [[російська імперія|Російської імперії]] та Української держави. Волосний центр — село [[Шацьк]].

Станом на [[1885]] рік складалася з 13 поселень, 7 сільських громад. Населення — 6284 осіб (3151 чоловічої статі та 3133 — жіночої), 866 дворових господарств<ref>{{ВВСЕР-3-1885}}</ref>.

{| align="center" class="standard"
|+Земля волості
! |
! |Площа, десятин
! |У тому числі орної, [[Десятина (одиниця площі)|дес.]]
|-----
! Сільських громад
| align=right| 13408
| align=right| 4104
|-----
! Приватної власності
| align=right| 3674
| align=right| 189
|-----
! Казенної власності
| align=right| 621
| align=right| 26
|-----
! Іншої власності
| align=right| 335
| align=right| 134
|-----
! Загалом
| align=right| 18038
| align=right| 4458
|+
|}

Основні поселення волості:
* [[Шацьк]] — колишнє державне село при озері [[Люцимир|Лицемир]] за 92 версти від повітового міста, волосне правління, 1992 особи, 287 дворів, православна церква, школа, поштова станція, 2 постоялих будинки.
* [[Прип'ять (село)|Бутмер]] — колишнє державне село при річці [[Прип'ять (річка)|Прип'ять]], 516 осіб, 50 дворів, постоялий будинок.
* [[Кропивники]] — колишнє державне село, 280 осіб, 36 дворів, школа.
* [[Світязь (село)|Світязь]] — колишнє державне село при озері [[Світязь]], 2219 осіб, 350 дворів<ref>у книзі ''Волости и важнейшие селения'' 1885 року дані по населенню та кількості дворів відсутні, дані тут подано за ''Списком населенных мест '' Волинської губернії 1906 року</ref>, православна церква, школа, постоялий будинок.
* [[Мельники (Шацький район)|Мельники]] — колишнє власницьке село при озерах [[Кримне (озеро)|Кримне]] та [[Пісочне озеро|Пісочне]], 593 особи, 71 двір, постоялий будинок.

== Під владою Польщі ==
{{Давня гміна
|Гміна=Шацьк
|роки_існування=1921-1939
|герб_гміни=
|прапор_гміни=
|мапа_повіту=
|розмір_мапи=
|мапка=
|воєводство=[[Волинське воєводство (1921—1939)|Волинське]]
|повіт=[[Любомльський повіт|Любомльський]]
|площа_повіту=
|центр_гміни=[[Шацьк]]
|тип_гміни=Сільська
|площа=
|громади=13
|рік_населення=
|населення=
|густота=
}}
18 березня 1921 року Західна Волинь відійшла до складу Польщі. Волость продовжувала існувати як '''ґміна Шацьк''' [[Любомльський повіт|Любомльського повіту]] [[Волинське воєводство (1921—1939)|Волинського воєводства]] в колишніх межах.

На 1936 рік ґміна складалася з 13 громад<ref>[http://wolyn.ovh.org/wdw/wdw.html Wołyński Dziennik Wojewódzki nr 1 z dnia 4 stycznia 1936 roku, s. 51-52] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170504053822/http://wolyn.ovh.org/wdw/wdw.html |date=4 травня 2017 }} {{ref-pl}}</ref>:
# Бутмер — [[село]]: Бутмер та [[хутір|хутори]]: Острів, Посертуха і Залипове;
# Хомичі — [[село]]: [[Хомичі]];
# Голядин — [[село]]: [[Голядин]];
# Кропивники — [[село]]: [[Кропивники]] та лісничівка: Гута;
# Мельник — [[село]]: [[Мельники (Шацький район)|Мельник]] та [[хутір|хутори]]: Лапів-Гора і Пісочний-Ліс;
# Пехи — [[село]]: [[Пехи]];
# Плоске — [[село]]: [[Плоске (Шацький район)|Плоске]];
# Положеве — [[село]]: [[Положеве]] та лісничівка: Лужне;
# Смоляри — [[село]]: [[Смоляри-Світязькі|Смоляри]] та лісничівка: Козятник;
# Самійличі — [[село]]: [[Самійличі]];
# Світязь — [[село]]: [[Світязь (село)|Світязь]] та [[хутір|хутори]]: Грабове, Ніж, Підманеве, Верхи, Високе, Вишрове, Жидова-Гора і Гушів;
# Шацьк — [[село]]: [[Шацьк]], [[хутір|хутори]]: Хороми, Городище і Кописть, гаївка: Муравське та лісничівка: Сушник;
# Вілиця — [[село]]: [[Вілиця]] та [[хутір]]: Підгрядне.

Після [[Радянська анексія західноукраїнських земель|радянської анексії західноукраїнських земель]] ґміна ліквідована у зв'язку з утворенням [[Шацький район|Шацького району]].

== Джерела ==
* {{ВВСЕР-3-1885}}

== Посилання ==
{{reflist}}

{{RE-geo-stub}}
{{Бібліоінформація}}
{{Володимир-Волинський повіт}}

[[Категорія:Волості Волинської губернії]]
[[Категорія:Історія Шацького району]]

Центр: Шацьк

Густота: 31.9 осіб / км²

Наступники: ґміна Шацьк

Воєводство: Волинське

Повіт: Любомльський

Адмінцентр гміни: Шацьк

Тип гміни: Сільська


text:
# Командування Медичних сил Збройних Сил України
Командування Медичних сил Збройних Сил України (КМС ЗСУ) — орган військового управління Медичних сил в Збройних Силах України який об'єднує під своїм командуванням усі військові госпіталі, санаторії, медичні служби військових частин тощо, незалежно від їх належності. В ході реформування, Командування об'єднало та очолило медичні служби Міністерства оборони та Збройних Сил України.

## Історія
На початку лютого 2020 року в Збройних силах України створено Командування медичних сил. Командувачем призначено генерал-майора медичної служби Ігоря Хоменка. Новостворене Командування передбачає об’єднання медичної служби під керівництво Командувача медичних сил, який своєю чергою підпорядковується Головнокомандувачу Збройних Сил України.
У складі Командування Медичних сил було створено чотири оперативних командування. Загальна чисельність управлінської ланки склала 134 особи.

## Командувачі
- генерал-майор медичної служби Хоменко Ігор Петрович (2020—2021)[3]
- генерал-майор[4] медичної служби Остащенко Тетяна Миколаївна (2021—2023)[5][6]

### Чинний командувач
- генерал-майор медичної служби Казмірчук Анатолій Петрович (з 2023 р.)[7][8]

wikitext:
{{Картка військового підрозділу
| назва                     = Командування Медичних сил
| місцева_назва             =
| зображення                = НЗ_командування_медичних_сил_(2020).png
| розмір_зображення         = 140
| альт                      =
| підпис                    = Нарукавний знак КМС ЗСУ
| поч_дата                  = {{дата з віком|2020|2|}}
| країна                    = {{ПрТ|Україна}}
| вид                       = {{FЗСУ}}
| тип                       = [[Командування (орган управління)|Командування]]
| роль                      =
| спеціалізація             =
| розмір                    =
| командна_структура        =
| гарнізон                  = м. [[Київ]], [[Повітрофлотський проспект|просп. Повітрофлотський]], 6
| гарнізон_назва            = Розташування
| прізвисько                =
| заступник                 =
| гасло                     =
| штандарт                  =
| штандарт_назва            =
| марш                      =
| талісман                  =
| річниці                   =
| оснащення                 =
| оснащення_назва           =
| битви                     = [[Російсько-українська війна]]
* [[Війна на сході України]]
* [[Російське вторгнення в Україну (з 2022)|Російське вторгнення в Україну]]
| битви_назва               =
| нагороди                  =
| почесні_найменування      =
| почесні_найменування_назва =
| розпущено                 =
| льотні_години             =
| вебсайт                   = <!-- Командувачі -->
| командувач1               = [[Генерал-майор]] [[Казмірчук Анатолій Петрович]]
| командувач1_назва         =
| командувач2               =
| командувач2_назва         =
| командувач3               =
| командувач3_назва         =
| командувач4               =
| командувач4_назва         =
| визначні_командувачі      = <!-- Знаки розрізнення -->
| знак_розрізнення          =
| знак_розрізнення_назва    =
| знак_розрізнення2         =
| знак_розрізнення2_назва   =
| знак_розрізнення3         =
| знак_розрізнення3_назва   =
| дати                      =
}}

'''Командування Медичних сил Збройних Сил України''' ''('''КМС ЗСУ''')'' — [[Система управління військами|орган військового управління]] [[Медичні сили Збройних Сил України|Медичних сил]] в [[Збройні сили України|Збройних Силах України]] який об'єднує під своїм командуванням усі військові госпіталі, санаторії, медичні служби військових частин тощо, незалежно від їх належності. В ході реформування, Командування об'єднало та очолило медичні служби [[Міністерство оборони України|Міністерства оборони]] та Збройних Сил України.

== Історія ==
На початку лютого 2020 року в Збройних силах України створено ''Командування медичних сил''. Командувачем призначено генерал-майора медичної служби Ігоря Хоменка. Новостворене Командування передбачає об’єднання медичної служби під керівництво Командувача медичних сил, який своєю чергою підпорядковується [[Головнокомандувач Збройних сил України|Головнокомандувачу Збройних Сил України]].<ref>{{Cite web |url=https://www.mil.gov.ua/ministry/zmi-pro-nas/2020/03/06/komanduvannya-medichnih-sil-trete-za-chiselnistyu-v-zsu/ |title=Командування Медичних сил третє за чисельністю в ЗСУ /Сайт МОУ, 06.03.2020/ |accessdate=31 Липня 2021 |archive-date=30 Липня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210730231710/https://www.mil.gov.ua/ministry/zmi-pro-nas/2020/03/06/komanduvannya-medichnih-sil-trete-za-chiselnistyu-v-zsu/ }}</ref>

У складі Командування Медичних сил було створено чотири оперативних командування. Загальна чисельність управлінської ланки склала 134 особи.<ref>[http://mil.in.ua/uk/news/v-zsu-stvoreno-komanduvannya-medychnyh-syl/ В ЗСУ створено Командування Медичних сил] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200723150155/https://mil.in.ua/uk/news/v-zsu-stvoreno-komanduvannya-medychnyh-syl/ |date=23 Липня 2020 }} на http://mil.in.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190730180320/https://mil.in.ua/ |date=30 Липня 2019 }}</ref>

== Командувачі ==
* [[генерал-майор]] медичної служби [[Хоменко Ігор Петрович]] (2020—2021)<ref>[http://armyinform.com.ua/2019/07/ігор-хоменко-ми-не-економимо-на-здоро/ Ігор Хоменко: «Ми не економимо на здоров'ї тих, хто захищає Україну»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210627224618/http://armyinform.com.ua/2019/07/ігор-хоменко-ми-не-економимо-на-здоро/ |date=27 Червня 2021 }} на http://armyinform.com.ua/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200723145519/https://armyinform.com.ua/ |date=23 Липня 2020 }}</ref>
* генерал-майор<ref>{{Cite web|url=https://www.president.gov.ua/documents/4212022-42901|title=Указ Президента України від 17 червня 2022 року № 421/2022 «Про присвоєння військового звання»|accessdate=17 червня 2022|archive-date=18 червня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220618182406/https://www.president.gov.ua/documents/4212022-42901}}</ref> медичної служби [[Остащенко Тетяна Миколаївна]] (2021—2023)<ref>{{Cite web |url=https://www.ukrinform.ua/rubric-ato/3289732-u-zbrojnih-silah-ukraini-priznacili-persu-zinkukomanduvaca.html |title=У Збройних силах України призначили першу жінку-командувача /Укрінформ, 30.07.2021/ |accessdate=30 Липня 2021 |archive-date=30 Липня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210730222514/https://www.ukrinform.ua/rubric-ato/3289732-u-zbrojnih-silah-ukraini-priznacili-persu-zinkukomanduvaca.html }}</ref><ref>{{УПУ|760/2023|19 листопада 2023|Про звільнення Т.Остащенко з посади командувача Медичних сил Збройних Сил України|link=https://www.president.gov.ua/documents/7602023-48921}}</ref>
=== Чинний командувач ===
* генерал-майор медичної служби [[Казмірчук Анатолій Петрович]] (з 2023 р.)<ref>{{Cite web|title=Зеленський змінив командувача Медичних сил ЗСУ|url=https://www.ukrinform.ua/rubric-ato/3788984-zelenskij-zminiv-komanduvaca-medicnih-sil-zsu.html|website=www.ukrinform.ua|date=2023-11-19|accessdate=2023-11-19|language=uk}}</ref><ref>{{УПУ|761/2023|19 листопада 2023|Про призначення А.Казмірчука командувачем Медичних сил Збройних Сил України|link=https://www.president.gov.ua/documents/7602023-48921}}</ref>

== Див. також ==
* [[Медичні сили Збройних Сил України]]
* [[Військова медицина в Україні]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Посилання ==
{{У соціальних мережах
|title = Командування Медичних сил Збройних Сил України
|facebook = Ukrmilitarymedic
|telegram =
|twitter =
|youtube =
|youtube-user =
|youtube-site =
|instagram =
|flickr =
|google+ =
|pinterest =
|linkedin =
|livejournal =
|medium =
}}
* [https://armyinform.com.ua/2021/08/komanduvannyu-medychnyh-syl-predstavleno-novogo-komanduvacha/ Командуванню Медичних сил представлено нового командувача] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210803080835/https://armyinform.com.ua/2021/08/komanduvannyu-medychnyh-syl-predstavleno-novogo-komanduvacha/ |date=3 Серпня 2021 }}// Армія-Інформ, 03.08.2021
* [http://www.armyfm.com.ua/komanduvannya-medichnih-sil-tretye-za-chiselnistyu-v-zsu/ КОМАНДУВАННЯ МЕДИЧНИХ СИЛ ТРЕТЄ ЗА ЧИСЕЛЬНІСТЮ В ЗСУ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200723135423/http://www.armyfm.com.ua/komanduvannya-medichnih-sil-tretye-za-chiselnistyu-v-zsu/ |date=23 Липня 2020 }}
* [https://www.mil.gov.ua/diyalnist/vijskova-mediczina/ Сайт Міністерства оборони України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220610144431/https://www.mil.gov.ua/diyalnist/vijskova-mediczina/ |date=10 червня 2022 }}
{{Збройні сили України}}
{{ВП-портали|Україна|Війна|Медицина}}{{Нормативний контроль}}{{mil-stub}}

[[Категорія:Медичні сили Збройних Сил України| ]]
[[Категорія:Військові формування, засновані 2020]]
[[Категорія:Командування Збройних сил України]]
[[Категорія:Військова медицина в Україні]]
[[Категорія:Засновані в Україні 2020]]

title: Командування Медичних сил

Засновано: лютого 2020 (5 років)

Країна: Україна

Вид: Збройні сили

Тип: Командування

Розташування: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6

Війни/битви: Російсько-українська війна - Війна на сході України - Російське вторгнення в Україну

title: Командування

Поточний · командувач: Генерал-майор Казмірчук Анатолій Петрович


text:
# Шидловський Іван Олексійович
Шидловський Іван Олексійович (?-1782) засновник села Криворіжжя, майор Російської Імператорської армії. З польського шлахетского роду Шидловських який походить від Козьми Васильовича Шилова який в 1535 році покинув Річ Посполиту і перейшов на службу князю Василю Івановичу, і зі свого сім'єю оселився в Ізюмському полку.

## Біографія
Іван народився на початку 18 століття в родині капітана Родіона Мініч Шидловського власника села Успенівка Воронезької губернії. У Івана був брат Степан.
У 1779 році "Урочище Криворізьке, - давнє запорізьке займище" надійшло ранговою дачею у власність Івану який на той період носив звання полковника. Іван Олексійович був одружений з Катериною Іванівною Одинцовою, дочкою майора Івана Одинцова. У них був єдиний син, Федір Іванович, лейб-гвардії сержант Преображенського полку.
Після смерті Івана Олексійовича приблизно в 1782 році село Криворіжжя перейшло в володіння його дружині Катерині Іванівні Шидловській.

## Родина
Племінник Івана поручик Євдоким Степанович Шидловський є одним з кандидатів на статус засновника міста Донецька. Так як він заснував одне з перших поселень на території нинішнього Донецька слободу Олександрівку.

title: Шидловський Іван Олексійович

wikitext:
[[Файл:Shidlovsky 5-46.jpg|міні|242x242пкс|Родовий герб Шидловських.]]
'''Шидловський Іван Олексійович''' (?-1782) засновник села [[Криворіжжя (Добропільський район)|Криворіжжя]], майор Російської Імператорської армії. З польського шлахетского роду [[Шидловські|Шидловських]] який походить від Козьми Васильовича Шилова який в 1535 році покинув Річ Посполиту і перейшов на службу князю Василю Івановичу, і зі свого сім'єю оселився в Ізюмському полку.

== Біографія ==
Іван народився на початку 18 століття в родині капітана Родіона Мініч Шидловського власника села Успенівка Воронезької губернії. У Івана був брат Степан.

У 1779 році ''"Урочище Криворізьке, - давнє запорізьке займище"'' надійшло ранговою дачею у власність Івану який на той період носив звання полковника. Іван Олексійович був одружений з Катериною Іванівною Одинцовою, дочкою майора Івана Одинцова. У них був єдиний син, Федір Іванович, лейб-гвардії сержант Преображенського полку.

Після смерті Івана Олексійовича приблизно в 1782 році село Криворіжжя перейшло в володіння його дружині Катерині Іванівні Шидловській.

== Родина ==
Племінник Івана поручик Євдоким Степанович Шидловський є одним з кандидатів на статус засновника міста Донецька. Так як він заснував одне з перших поселень на території нинішнього Донецька слободу [[Олександрівка-1 (Донецьк)|Олександрівку]].<ref>1-й номер історико-краєзнавчого альманаху «Добре поле» Стр 62</ref>

== Джерела ==
* 1-й номер історико-краєзнавчого альманаху «Добре поле» (Краматорськ, вид-во ЦТРІ «Друкарський двір», 2016, 152 с.
== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Засновники населених пунктів Криворізької ОТГ]]