text:
# Дальницький ботанічний заказник
Да́льницький зака́зник (інша назва — Да́льницький ліс) — ботанічний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований в Одеському районі Одеської області, на захід від села Нова Долина, за 13 км на захід від Одеси.

## Загальні відомості
Площа заказника 1024 га. Створений згідно з постановою Ради Міністрів України від 28.10.1974 року № 500.
Заказник створено на території урочища «Дальницьке» Великодолинського лісництва Одеського головного підприємства «Одесаліс». Територія заказника являє собою штучні деревні насадження, у яких переважають дуб, береза, трапляється сосна. Територія має у плані прямокутну форму, завдовжки 4,7 км та завширшки 2,5 км.
Частину території займає військова база. Заказник є місцем відпочинку для жителів Одеси та навколишніх населених пунктів.

## Галерея
- Вказівники на в'їзді до лісу
- Туристична стоянку
- В'їзд до військової бази
- На території заказника
- Дальницький ліс
- Лісонасадження

wikiname: ukwiki

title: Дальницький ботанічний заказник

in_language: uk

wikitext:
{{Картка:Природоохоронна територія
  | name = Дальницький заказник
  | image = Dalnik1.JPG
  | зображення_підпис =
  | ширина_зображення = 300
  | map =
  | caption =
  | ширина_мапи =
  | локатор_x =
  | локатор_y =
  | розташування = {{UKR}}
[[Одеська область]],
[[Одеський район]],
на захід від с. [[Нова Долина]]
  | nearest_city = [[Одеса]]
  | lat_degrees = 46
  | lat_minutes = 24
  | lat_seconds = 40
  | lat_direction = N
  | long_degrees = 30
  | long_minutes = 31
  | long_seconds = 39
  | long_direction = E
  | площа = 1024 [[гектар|га]]
  | заснований = [[1974]] р.
  | число_відвідувачів =
  | рік_відвідувачів =
  | керуюча_організація = «Одесаліс», Великодолинське лісництво
 | Карта розташування  = Україна Одеська область
}}
'''Да́льницький зака́зник''' (інша назва — '''Да́льницький ліс''') — [[ботанічний заказник]] загальнодержавного значення в Україні. Розташований в [[Одеський район|Одеському районі]] [[Одеська область|Одеської області]], на захід від села [[Нова Долина]], за 13 км на захід від [[Одеса|Одеси]].

== Загальні відомості ==
Площа заказника 1024 га. Створений згідно з постановою Ради Міністрів України від 28.10.1974 року № 500.<ref>{{Cite web |url=http://ecology.odessa.gov.ua/Main.aspx?sect=Page&IDPage=19872&id=280 |title=Наявність землевпорядної документації з установлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду Одеської області |accessdate=4 січня 2011 |archiveurl=https://archive.today/20120708020115/ecology.odessa.gov.ua/Main.aspx?sect=Page&IDPage=19872&id=280 |archivedate=8 липня 2012 |deadurl=yes }}</ref>

Заказник створено на території урочища «Дальницьке» Великодолинського лісництва Одеського головного підприємства «Одесаліс». Територія заказника являє собою штучні деревні насадження, у яких переважають [[дуб]], [[береза]], трапляється [[сосна]]. Територія має у плані прямокутну форму, завдовжки 4,7 км та завширшки 2,5 км.

Частину території займає військова база. Заказник є місцем відпочинку для жителів Одеси та навколишніх населених пунктів.

== Галерея ==
<gallery>
Image:Dalnik forest 4.JPG|Вказівники на в'їзді до лісу
Image:Dalnik forest 2.JPG|Туристична стоянку
Image:Dalnik forest 1.JPG|В'їзд до військової бази
Image:Dalnik forest 3.JPG|На території заказника
Image:Forest1.JPG|Дальницький ліс
Image:Plantations1.JPG|Лісонасадження
</gallery>

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Odesa-geo-stub}}

{{Природоохоронні території загальнодержавного значення в Україні}}
{{Природоохоронні території загальнодержавного значення Одеської області}}
{{Заказники Одеської області}}
{{Природно-заповідний фонд Одеського району}}

[[Категорія:Ботанічні заказники Одеської області]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1974]]
[[Категорія:Великодальницька сільська громада]]

title: Дальницький заказник

Країна: Україна

Розташування: Україна · Одеська область, · Одеський район, · на захід від с. Нова Долина

Найближче місто: Одеса

Оператор: «Одесаліс», Великодолинське лісництво


text:
# Судномоделізм
Судномоделізм — вид  технічної творчості  серед інших видів  моделізму,  специфікою якого є побудова моделей суден та використання їх у спортивних змаганнях. Судномоделізм добре розвинений в усьому світі, включаючи виставки й конкурси моделей-копій різних масштабів,  спортивні перегони серед рухомих моделей з двигунами різних конструкцій.
Судномоделізм як вид технічної творчості вимагає уміння роботи з металом, деревиною, фарбами, тканиною — при виготовленні корпусу, рангоуту та такелажу суден. Побудова моторних моделей вимагає уміння у виготовленні та налаштуванні двигунів та рушіїв — водних та повітряних гвинтів, водних коліс. Побудова моделей-копій вимагає знань з історії суднобудування, а побудова плаваючих моделей — знання теорії суден.
При виготовленні деталей моделей суден застосовуються токарні та фрезерні роботи, роботи зі свердління, лиття, паяння, випилювання, шліфування, креслення тощо.

## Моделі-копії
Ексклюзивні моделі, копії історичних суден, виготовляють з цінних порід дерева (горіха, червоного дерева). Деталі оформлення таких вітрильників, їх вітрила створюються вручну. Дотримується максимальна точність, щоб модель була наближена до свого реального прототипу. Такелаж моделей вітрильників повторює такелаж справжніх кораблів.
Багато моделей вітрильників є витворами мистецтва, і цінні не тільки через свою красу, а й через використаний матеріал.

## Судномодельний спорт
Судномодельний спорт – це технічний вид спорту, в якому проектують і споруджують самохідні радіокеровані та інші моделі суден, кораблів і яхт різних класів для спортивних змагань.
Спортсмени проводять турніри, на яких оцінюються реалістичність відтворення, швидкість, маневрування, а також проводять  швидкісні перегони керованих моделей тощо. Загалом спор-тивні моделі діляться на 36 класів.
Цей вид спорту офіційно визнаний в Україні як  неолімпійський вид спорту.  Його розвиток  на нашій території покладено на плечі керівництва ФСССУ – Федерація судномоделізму та судномодельного спорту України.
Організацією  всесвітніх чемпіонатів з судномодельного спроту займається NAVIGA, членами якої є національні спортивні  федерації. Завданням NAVIGA є підтримка та розповсюдження судномодельного спо-рту в усьому світі та встановлення дружніх зв’язків з людьми, що займаються цим видом спорту.

title: Судномоделізм

wikitext:
[[Файл:Bishop_Museum_ship_model.jpg|міні|праворуч|240пкс|Модель-копія вітрильника в музеї Бішоп, [[Гаваї]]]]
[[File:Yamato.jpg |міні|праворуч|240пкс|Фрагмент 1/700 масштабної моделі японського лінкора Yamato, деталізованої  методом фототравлення.]]
[[File:Radio-controlled model Mono-1, 2015.jpg|thumb|Швидкісна радіокерована модель класу Моно-1, 2015]]
[[File:Start of racing radio-controlled ship models, 2015.jpg|thumb|Старт швидкісних радіокерованих моделей на чемпіонаті України, 2015]]

'''Судномоделізм''' — вид [[технічна творчість | технічної творчості]]  серед інших видів [[Моделізм | моделізму]],  специфікою якого є побудова моделей суден та використання їх у спортивних змаганнях. Судномоделізм добре розвинений в усьому світі, включаючи виставки й конкурси моделей-копій різних масштабів,  спортивні перегони серед рухомих моделей з двигунами різних конструкцій.

Судномоделізм як вид технічної творчості вимагає уміння роботи з металом, деревиною, фарбами, тканиною — при виготовленні корпусу, рангоуту та такелажу суден. Побудова моторних моделей вимагає уміння у виготовленні та налаштуванні двигунів та рушіїв — водних та повітряних гвинтів, водних коліс. Побудова моделей-копій вимагає знань з історії суднобудування, а побудова плаваючих моделей — знання теорії суден.

При виготовленні деталей моделей суден застосовуються токарні та фрезерні роботи, роботи зі свердління, лиття, паяння, випилювання, шліфування, креслення тощо.

== Моделі-копії ==
Ексклюзивні моделі, копії історичних суден, виготовляють з цінних порід дерева ([[Горіхові|горіха]], [[Червоне дерево|червоного дерева]]). Деталі оформлення таких [[Вітрильне судно|вітрильників]], їх вітрила створюються вручну. Дотримується максимальна точність, щоб модель була наближена до свого реального прототипу. [[Такелаж]] моделей вітрильників повторює такелаж справжніх кораблів.

Багато моделей вітрильників є [[твір мистецтва|витворами мистецтва]], і цінні не тільки через свою красу, а й через використаний матеріал.

== Судномодельний спорт ==

Судномодельний спорт – це технічний вид спорту, в якому проектують і споруджують самохідні радіокеровані та інші моделі суден, кораблів і яхт різних класів для спортивних змагань.

Спортсмени проводять турніри, на яких оцінюються реалістичність відтворення, швидкість, маневрування, а також проводять  швидкісні перегони керованих моделей тощо. Загалом спор-тивні моделі діляться на 36 класів.

Цей вид спорту офіційно визнаний в Україні як [[Неолімпійські види спорту | неолімпійський вид спорту]].  Його розвиток  на нашій території покладено на плечі керівництва ФСССУ – Федерація судномоделізму та судномодельного спорту України.<ref>[https://fsssu.org.ua/uk/?cat=19   Федерація судномоделізму і судномодельного спорту (ФСССУ)]</ref>

Організацією  всесвітніх чемпіонатів з судномодельного спроту займається NAVIGA<ref>[http://www.naviga.org/?page_id=4  NAVIGA]</ref>, членами якої є національні спортивні  федерації. Завданням NAVIGA є підтримка та розповсюдження судномодельного спо-рту в усьому світі та встановлення дружніх зв’язків з людьми, що займаються цим видом спорту.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20180317164743/http://proskuriv.khm.gov.ua/index.php/2011-02-24-13-07-00/1857-2012-04-11-18-07-15 Судномоделізм — справа життя]
* [http://www.jmk-project.narod.ru/L-ship/B/Dregalin04_AzbukaShipmodeling/006.htm ''Дрегалин А.Н.'' Азбука судомоделизма] {{ref-ru}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Судномоделізм|*]]
[[Категорія:Моделізм]]
[[Категорія:Технічна творчість]]
[[Категорія:Суднобудування]]


text:
# Гоголів (Броварський район)
Го́голів — село у Броварському районі Київської області, до 1921 — містечко, що в часи Гетьманщини мало Магдебурзьке право, а в часи Гетьманщини- Війська Запорозького - адміністративний центр Гоголівської сотні Київського полку. Входить до складу Великодимерської селищної громади.
Кількість мешканців 5 016 (2017 рік). Загальна площа землі в адмінмежах колишньої Гоголівської сільської ради — 9477,4 га.
Батьківщина класика української літератури ХХ століття Грицька Чупринки, на честь якого було присвоєно підпільницьке ім'я генералу УПА, Герою України Роману Шухевичу.

## Географія
У селі бере початок річка Гоголів, права притока Трубежа.

## Історія
Минуле Гоголева історики ототожнюють з літописним градом Носовим на Руді, який згадується близько 1148 р[джерело?].

### У складі Речі Посполитої
Бурхливий розвиток Гоголів отримав на початку XVII століття. У той час було збудовано сильну фортецю, кілька церков. Містечко отримує статус міського самоуправління (Магдебурзьке право). За королівським указом 25 лютого 1625 р. Гоголеву пожаловано «вольность мєстную», повну судову владу передано містечковому уряду на вічні часи[джерело?].
У 1628 році у польських джерелах значиться Гоголів із шістьма господарствами («димами») та десятьма земельними наділами[джерело?].
У 1630 році у ході війни поляків і козаків-українців (черкасів) військо Конєцпольського, переправившись з правого берега Дніпра, повністю вирізало всіх людей у містечку Гоголеві (на той час козачому)[джерело?].

### У складі Війська Запорозького Городового
1649 року тут формується адміністративна одиниця Київського полку Війська Запорозького Городового — Гоголівська козацька сотня. У наступні століття Гоголів прославився своїми ярмарками, виріс до найбільшого містечка Остерського повіту Чернігівської губернії, став центром Гоголівської волості.[джерело?]

1656 Павло Алепський у «Подорожі антіохійського патріарха Макарія в Росію» писав:
...великий базар с укріпленням, замком і двома ровами з проточною водою. Він називається Гогола (Гоголів). В ньому дві церкви: одна — в ім'я Преображення, інша — Різдва Богородиці.
В XVII ст. (1667 р.) жителі села брали участь в одному з козацьких повстань і були знищені російськими військами, про що в праці «Історія Росії» згадує історик Сергій Соловйов, цитуючи листа гетьмана Брюховецького до україно-руських козаків із закликом приєднатися з великоруськими козаками до спільного повстання проти імперських порядків під проводом Степана Разіна і його: «Остерегаю вас: как только нас усмирят, станут промышлять об искоренении Дона и Запорожья. Их злое намерение уже объявилось: в недавнее время под Киевом в городах Броворах, Гоголеве и других всех жителей вырубили, не пощадив и малых деток. Прошу вторично и остерегаю: не прельщайтесь их несчастною казною, но будьте в братском единомыслии с господином Стенькою, как мы находимся в неразрывном союзе с заднепровскою братьею нашею»[джерело?].
Також під час Московсько-Української війни під приводом Гетьмана Іоанна Брюховецького згадується гоголівський священик Ісакій, про якого є наступна згадка у Соловйова[джерело?]:

Пришел в Киев гоголевский поп Исакий и объявил воеводе: «Был я в Терехтемировском монастыре и слышал от тамошнего игумена, что гетман Демьян и полковники разных городов переяславской (восточной) стороны часто списываются с гетманом Дорошенком о том, чтобы им не допустить государя до миру с польским королем, а если государь отдаст Киев польскому королю, то им соединиться всем с обеих сторон, за Киев стоять и с поляками биться».

В 1651 році згадуються межі Гоголівського староства Переяславської землі, на основі якого була сформована Гоголівська сотня Переяславського полку[джерело?].
У містечку Гоголеві гетьманськими військами І.Виговського 24 серпня 1658 року був схоплений заколотник, полковник Полтавського полку Яків Барабаш при спробі Ромодановського переправити його, після поразки протигетьманських військ під Полтавою, під охороною до Києва до воєводи Василя Шереметєва[джерело?].

### У складі Російської імперії
Після ліквідації Війська Запорізького у Гоголеві і окрузі зростає кількість населення — на землях під Києвом оселяються немало запорозьких козаків[джерело?].
1859 року у козацькому містечку мешкало 3665 осіб (1771 осіб чоловічої статі та 1894 — жіночої), налічувалось 604 дворових господарств, існували 2 православні церкви та винокуренний завод, відбувалось 3 ярмарки на рік та базари[джерело?].

На початку XX ст. — містечко Гоголів, центр Гоголівської волості Остерського повіту Чернігівської губернії Російської імперії. Після встановлення радянської влади — село Гоголів Броварського району Київської області[джерело?].
У 1904 р. тут проживали 7 500 осіб (1901 року - 6657), діяло 150 торгово-промислових установ[джерело?].

### У складі УНР та комуністична окупація
З 1917 року Гоголів у складі УНР. У 1919-му  місто вкотре захопили російські большевики. 15 січня 1921 Гоголів визволили від большевиків повстанці отамана Ромашки в кількості 60 чоловік. Вони обеззброїли місцеву банду ОДПУ і ліквідували кілька активних провокаторів-комуністів, які були єврейського походження. Пізніше самі комуністи вигадали «еврейский погром», хоча страти відбувалися не за національною ознакою, а за вироком трибуналу без огляду на національність, а лише на злочинну діяльність[джерело?].
30 квітня 1921 околиці Гоголева звільнили від комуністів рейдуючі загони Революційної повстанської армії України Нестора Махна[джерело?].
1920—1930 у містечку панував комуністичний терор, піком якого стали депортації козацьких сімей, розграбування господарств та організація масових убивств голодом 1932-1933[джерело?].
У 1923-1925 роках - містечко - центр Гоголівського району Київського округу Київської губернії. !923 року населення - 7412 жителів[джерело?].
У Другу світову війну в районі Гоголева діяли банди совєцьких провокаторів-комуністів, які свідомо тероризували місцевих мешканців, а також даючи підстави німецькій владі теж тероризувати гоголівців[джерело?].
Після війни в Гоголеві відновлене колгоспне рабство, а 1946 комуністи вдалися до нового Голодомору. Також окупацйнний уряд СССР знову вдався до депортацій, зокрема дівчат 16-20 річного віку викрадали прямо на вулицях та відправляли на каторжні роботи на шахти Донбасу[джерело?].

### У відновленій ДержавіУкраїна
1991 мешканці Гоголева проголосусали за відновлення державної самостійности України[джерело?]. З 2014 мешканці Гоголева також на фронтах війни з Російською Федерацією[джерело?]. На війні з російськими окупантами загинув випускник гоголівської школи  Андрій Топіха (1991—2015) — молодший сержант Збройних сил України[джерело?].

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 4422      | 97.47%   |
| російська       | 99        | 2.18%    |
| вірменська      | 7         | 0.15%    |
| білоруська      | 4         | 0.09%    |
| румунська       | 1         | 0.02%    |
| інші/не вказали | 4         | 0.09%    |
| Усього          | 4537      | 100%     |

## Освіта
Під час Рум'янцевського перепису населення Гоголева (1766 р.) було згадано «ветхую, деревяную» школу, що стояла недалеко від церкви Преображення Господнього. Скоріш за все, школа була збудована ще на початку XVII ст. Пізніше була школа і при церкві Різдва Богородиці (на місці розташування сучасного млина). У 1868 р. в містечку Гоголів відкрили першу земську школу для 65 хлопчиків, викладав учитель Ільницький[джерело?].
У «Пам'ятній книжці Київського округу» згадується про міське двокласне народне училище в Гоголеві, засноване 1880 р. поміщицею Красовською у власному будинку. На утримання училища виділено: земством — 1324 крб, громадою — 400 крб, навчалися 10 дівчат та 152 хлопці[джерело?].
У 1899 р. було відкрито земську школу — в північній околиці за оболонськими болотами, а напередодні Першої світової війни — трирічну вищу початкову школу (містилася вона неподалік Преображенської церкви), до якої приймали випускників церковнопарафіяльної та земської шкіл[джерело?].
У 1912 р. в селі заснували вищу початкову школу, що відповідала чотирьом класам гімназії. До школи вступали випускники міністерського училища, інспектором був С. Я. Кононенко. У гімназії працювали вчителі-предметники: Марія Федорівна (географія), Зелінський (малювання, креслення), О. Я. Даценко (математика), В. В. Пискун (мова)[джерело?].
До проголошення Української Народної Республіки 1917 р. в селі було три освітні заклади[джерело?]:
- У трикласній церковнопарафіяльній школі навчалося близько 50 дітей. Викладали священик Богдан та його дружина Ганна Григорівна.
- Земська початкова школа складалася з чотирьох груп, навчання було чотирирічним. Учні безкоштовно були забезпечені зошитами, підручниками, ручками. Учителювали Є. А. Дворський та О. У. Дворська.
- У двокласному міністерському училищі було п'ять класів, навчання тривало п'ять років. Класи містилися в приміщенні теперішньої початкової школи, збудованої 1905 р. за проектом архітектора-земляка Василя Осьмака. Вивчали арифметику, географію, геометрію, етимологію, історію, природознавство, російську мову, Закон Божий. Навчалося близько 150 учнів, завідував школою Є. І. Кібальчич; учителювали Г. Д. Прокопенко, А. Г. Слюсаренко, П. І. Кибальчич, П. Д. Бутко.

У земській і міністерській школах кожну групу вів один учитель[джерело?].
У 1919 р.  школою завідував Г. М. Борисполець, викладали Г. Ясько, І. І. Барак, А. Г. Слюсаренко, В. З. Приходько, О. Г. Опанасович. Пізніше завідувачами були Г. Ясько, П. М. Хоменко, П. К. Гармашенко[джерело?].
В Гоголеві працювала семирічна школа. Випускали загальношкільні і класні стінгазети, а також тематичні бюлетені юннатів, любителів математики. Члени літературного гуртка готували самописний журнал «Молода зміна». За шкільним приміщенням учні створили велику садову ділянку — шкілку, де вирощували фруктові і декоративні дерева, квіти. Керував цією роботою вчитель природознавства, агроном і садівник Г. С. Непорожній[джерело?].
У 1923 р. комсомольці семирічки заснували шкільну дитячу організацію «Юний спартаківець». У роки Голодомору в містечку функціонував дитячий концтабір, в якому утримували дітей убитих голодом мешканців Гоголева[джерело?].
І. Л. Хомич і М. В. Сладкевич очолили Гоголівську середню школу. Колишні випускники 1920-х років згодом були членами товариства «Просвіта», яке пропагувало українську мову, класичні твори літератури, вивчали історію України. З часом, коли політика більшовицького уряду щодо українізації набула репресивних форм, члени «Просвіти» зазнали переслідувань і були запроторені на Соловки. Серед них Г. А. Гомецький та А.Немеровець[джерело?].
Напередодні Другої світової війни у Гоголеві працювали три школи: початкова, семирічна і середня, у яких навчалося 1270 учнів. Перший випуск учнів 10-го класу середньої школи відбувся в 1938 р[джерело?].
У повоєнні роки був час, коли в одному класі навчалися діти різного віку, бракувало зошитів, підручників (шкільну бібліотеку знищили нацисти)[джерело?].
На якісно новий рівень вийшла Гоголівська середня школа під керівництвом директора М. М. Кураліної. Шкільній піонерській організації після тривалої пошукової роботи було присуджено ім'я земляка, учасника підпільної групи, колишнього вчителя П. А. Касяна. Учителька географії Н. П. Хоменко вивчає історію школи, збирає матеріали про бойовий шлях 163-ї стрілецької дивізії[джерело?].
Шкільне життя стало напрочуд насиченим. Було відкрито табір літнього відпочинку. Організовували поїздки до Києва, Одеси, Херсона, Миколаєва, Москви, Ленінграда, у Карпати. Значну частину коштів учні заробляли самостійно, допомагаючи дорослим на ланах і в садах. У школі функціонував шкільний театр, клуб інтернаціональної дружби, шкільний музей, організовували спортивні змагання[джерело?].
У 1980-х роках директорами школи були Костянтин Сергійович Шевцов та Леонід Васильович Оксанич. У 1987 р. Гоголівська середня школа святкувала 50-річчя[джерело?].
З 1999 р. школою керує Галина Йосипівна Жовноватюк, у цей час старе шкільне приміщення було реконструйовано. Місцеві жителі О. О. Коцюба та В. О. Коцюба підготували до друку книжку з історії села[джерело?].
На 2002 р. у школі навчалося 517 учнів[джерело?].

## Жителі
До давніх родів Гоголева належать Бориспольці, Білецькі, Бутки, Гути, Дейнеки, Деревці, Дикуни, Іваницькі, Касяни, Коржі, Крикуни, Круки, Лені, Осьмаки, Тарани, Хани, Чопи, Чупринки, Чухни, Ярки та інші.

## Пам'ятки
- Церква Різдва Богородиці збудована у 1827 році. Ще однією офіційною пам'яткою архітектури в Гоголеві є комплекс дерев'яних споруд земської лікарні (амбулаторія, терапеватичний та інфекційний корпуси), що були збудовані 1910 року за проектом архітектора Василя Осьмака[джерело?].
- дерев'яна будівля школи (у наш час обкладена цеглою), також побудована 1910 року Василем Осьмаком[джерело?].

## Відомі люди
У Гоголеві часто бував Тарас Шевченко, що згодом втілилося в написання поеми «Сотник»[джерело?].

### У містечку народилися
- Український поет Грицько Чупринка (1879—1919).
- Український архітектор, педагог Василь Олександрович Осьмак (1870—1942).
- Український педагог-вчений Григорій Боришполець (1898—1954).
- Український скульптор Оснач Василь Микифорович (1909—1969).
- Поетеса Приходько Надія Юхимівна (27.03.1926 — 24.03.1980) — під час війни була у нацистському полоні, працювала на примусових роботах. У 1951 р. закінчила Київське училище прикладного мистецтва, працювала ліпником. З 1960 р. член Спілки письменників. Авторка збірок: «Дівоча пісня», «Зоряна балада», «Пролісок», «Ранок в горах», збірок віршів для дітей: «Берізонька», «Будинок у лісі», «Зайчикові жнива», «Лісовий гомін, або Синичка-щебетушка», «Чебреці».
- Деревець Іван Степанович (2.8.1928 — 23.3.2015) — онук Деревця Василя Кузьмовича, колишній директор Всесоюзного інституту відновлення зношених деталей Союзсільгосптехніки, завідувач сектору механізації сільгосп відділу ЦК Компартії України.
- Слюсаренко Віталій Андрійович — комуністичний активіст.
- Топіха Андрій Олександрович (1991—2015) — молодший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- Кириєвський Микита Семенович — військовий і громадський діяч;, підхорунжий 1-ї сотні кінного полку Чорних запорожців; хорунжий Армії УНР.
- Холод Ольга Микитівна (1917—?) — новаторка сільськогосподарського виробництва, агроном колгоспу імені Хрущова, головний агроном радгоспу «Требухівський» села Требухів Броварського району Київської області. Депутат Верховної Ради УРСР III—V скликань.
- Коржупова Ангеліна Петрівна (1912—1980) — літературознавиця, доктор філологічних наук, професор[5].

title: Гоголів (Броварський район)

wikitext:
{{Othernames|Гоголів}}
{{Селище
 | назва           = Гоголів
 | область         = [[Київська область]]
 | район           = [[Броварський район|Броварський]]
 | громада            = [[Великодимерська селищна громада]]
 | код КОАТУУ      = 3221281601
 | розташування    =
 | mapx            =
 | mapy            =
|перша згадка = {{Дата з віком|1148}}<ref>{{Cite web |url=http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=15336 |title=ВРУ |accessdate=21 липня 2018 |archive-date=21 липня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180721162349/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=15336 }}</ref>
| засновано       = [[1148]]
 | населення       = 5016 (2017 рік)
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 13,08
 | ref-площа       =
 | щільність       = 367,66
 | поштовий індекс = 07452
 | телефонний код  = 4594
 | координати      =  {{coord|50|31|12|N|31|1|45|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 50 || lat_min = 31 || lat_sec = 12
   | lon_deg = 31 || lon_min = 1 || lon_sec = 45
 | висота          = 116
 | ref-висота      =
 | водойма         = річка [[Гоголів (річка)|Гоголів]]
 | адреса          = Гоголів, вул. Київська, 160
 | облікова картка =
 | зображення =Гоголів. Церква Різдва Богородиці. 1863 рік побудови.jpg
 | зображення_розмір =
 | зображення_підпис =Церква Різдва Богородиці, 1863 рік побудови
 | прапор          =Gogolev selo fl.png
 | герб            =Hoholiv s.png
 | відстань о      =
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         =
 | відстань ст     =
 |день села=|статус=село}}
'''Го́голів''' — село у [[Броварський район|Броварському районі]] [[Київська область|Київської області]], до 1921 — містечко, що в часи Гетьманщини мало [[Магдебурзьке право]], а в часи Гетьманщини- Війська Запорозького - адміністративний центр Гоголівської сотні Київського полку. Входить до складу [[Великодимерська селищна громада|Великодимерської селищної громади]].

Кількість мешканців 5 016 (2017 рік). Загальна площа землі в адмінмежах колишньої Гоголівської сільської ради — 9477,4 га.

Батьківщина класика української літератури ХХ століття [[Чупринка Григорій Авраамович|Грицька Чупринки]], на честь якого було присвоєно підпільницьке ім'я генералу УПА, Герою України Роману Шухевичу.

== Географія ==

У селі бере початок річка [[Гоголів (річка)|Гоголів]], права притока [[Трубіж|Трубежа]].

== Історія ==

Минуле Гоголева історики ототожнюють з літописним градом ''Носовим на Руді,'' який згадується близько [[1148]] р{{джерело}}.

=== У складі Речі Посполитої ===

Бурхливий розвиток Гоголів отримав на початку [[XVII століття]]. У той час було збудовано сильну фортецю, кілька церков. Містечко отримує статус міського самоуправління (Магдебурзьке право). За королівським указом [[25 лютого]] [[1625]] р. Гоголеву пожаловано «вольность мєстную», повну судову владу передано містечковому уряду на вічні часи{{джерело}}.

У 1628 році у польських джерелах значиться Гоголів із шістьма господарствами («димами») та десятьма земельними наділами{{джерело}}.

У 1630 році у ході війни поляків і козаків-українців (черкасів) військо Конєцпольського, переправившись з правого берега Дніпра, повністю вирізало всіх людей у містечку Гоголеві (на той час козачому){{джерело}}.

=== У складі Війська Запорозького Городового ===

[[1649]] року тут формується адміністративна одиниця Київського полку Війська Запорозького Городового — [[Гоголівська сотня|Гоголівська козацька сотня]]. У наступні століття Гоголів прославився своїми ярмарками, виріс до найбільшого містечка [[Остерський повіт|Остерського повіту]] [[Чернігівська губернія|Чернігівської губернії]], став центром [[Гоголівська волость|Гоголівської волості]].{{джерело}}

1656 [[Павло Алеппський|Павло Алепський]] у «Подорожі антіохійського патріарха Макарія в Росію» писав:
...великий базар с укріпленням, [[Гоголівський замок|замком]] і двома ровами з проточною водою. Він називається Гогола (Гоголів). В ньому дві церкви: одна — в ім'я Преображення, інша — Різдва Богородиці.
В XVII ст. (1667 р.) жителі села брали участь в одному з козацьких повстань і були знищені російськими військами, про що в праці «Історія Росії» згадує історик [[Соловйов Сергій Михайлович|Сергій Соловйов]], цитуючи листа гетьмана Брюховецького до україно-руських козаків із закликом приєднатися з великоруськими козаками до спільного повстання проти імперських порядків під проводом Степана Разіна і його: «Остерегаю вас: как только нас усмирят, станут промышлять об искоренении Дона и Запорожья. Их злое намерение уже объявилось: в недавнее время под Киевом в городах Броворах, Гоголеве и других всех жителей вырубили, не пощадив и малых деток. Прошу вторично и остерегаю: не прельщайтесь их несчастною казною, но будьте в братском единомыслии с господином Стенькою, как мы находимся в неразрывном союзе с заднепровскою братьею нашею»{{джерело}}.

Також під час Московсько-Української війни під приводом Гетьмана Іоанна Брюховецького згадується гоголівський священик Ісакій, про якого є наступна згадка у Соловйова{{джерело}}:

Пришел в Киев гоголевский поп Исакий и объявил воеводе: «Был я в Терехтемировском монастыре и слышал от тамошнего игумена, что гетман Демьян и полковники разных городов переяславской (восточной) стороны часто списываются с гетманом Дорошенком о том, чтобы им не допустить государя до миру с польским королем, а если государь отдаст Киев польскому королю, то им соединиться всем с обеих сторон, за Киев стоять и с поляками биться».

В 1651 році згадуються межі Гоголівського староства Переяславської землі, на основі якого була сформована Гоголівська сотня Переяславського полку{{джерело}}.

У містечку Гоголеві гетьманськими військами І.Виговського [[24 серпня]] [[1658]] року був схоплений заколотник, полковник Полтавського полку [[Яків Барабаш]] при спробі [[Ромодановський Григорій Григорович|Ромодановського]] переправити його, після поразки протигетьманських військ під [[Полтава|Полтавою]], під охороною до [[Київ|Києва]] до воєводи [[Шереметєв Василь Борисович|Василя Шереметєва]]{{джерело}}.

=== У складі Російської імперії ===

Після ліквідації Війська Запорізького у Гоголеві і окрузі зростає кількість населення — на землях під Києвом оселяються немало запорозьких козаків{{джерело}}.

[[1859]] року у козацькому містечку мешкало 3665 осіб (1771 осіб чоловічої статі та 1894 — жіночої), налічувалось 604 дворових господарств, існували 2 православні церкви та винокуренний завод, відбувалось 3 [[ярмарок|ярмарки]] на рік та базари{{джерело}}.

На початку XX ст. — містечко Гоголів, центр Гоголівської волості [[Остерський повіт|Остерського повіту]] Чернігівської губернії Російської імперії. Після встановлення радянської влади — село Гоголів Броварського району Київської області{{джерело}}.

У [[1904]] р. тут проживали 7 500 осіб (1901 року - 6657<ref>Список населенных мест Черниговской Губернии, имеющих не менее 10 жителей по данным 1901 года / Черниговский Губернский Статистический комитет. - Чернигов : Тип. Губ. Правления, 1902. - [208] с.</ref>), діяло 150 торгово-промислових установ{{джерело}}.

=== У складі УНР та комуністична окупація ===

З 1917 року Гоголів у складі [[Українська Народна Республіка|УНР]]. У 1919-му  місто вкотре захопили [[Більшовики|російські большевики]]. 15 січня 1921 Гоголів визволили від большевиків повстанці [[Ромашка Демид Остапович|отамана Ромашки]] в кількості 60 чоловік. Вони обеззброїли місцеву банду [[Об'єднане державне політичне управління|ОДПУ]] і ліквідували кілька активних провокаторів-[[Комунізм|комуністів]], які були єврейського походження. Пізніше самі комуністи вигадали «еврейский погром», хоча страти відбувалися не за національною ознакою, а за вироком трибуналу без огляду на національність, а лише на злочинну діяльність{{джерело}}.

30 квітня 1921 околиці Гоголева звільнили від комуністів рейдуючі загони [[Махновський рух|Революційної повстанської армії України]] [[Махно Нестор Іванович|Нестора Махна]]{{джерело}}.

1920—1930 у містечку панував [[Червоний терор|комуністичний терор]], піком якого стали депортації козацьких сімей, розграбування господарств та організація [[Голодомор (1932—1933)|масових убивств голодом 1932-1933]]{{джерело}}.

У 1923-1925 роках - містечко - центр Гоголівського району Київського округу Київської губернії. !923 року населення - 7412 жителів{{джерело}}.

[[Файл:Гоголів. Земська дерев'яна лікарня. 1906 р. Досі працює за призначенням !.jpg|альт=Гоголів. Земська дерев'яна лікарня. 1906 р. Досі працює за призначенням!|ліворуч|міні|249x249пкс|Гоголів. Земська дерев'яна лікарня. 1906 р. Досі працює за призначенням!]]

У [[Друга світова війна|Другу світову війну]] в районі Гоголева діяли банди совєцьких провокаторів-комуністів, які свідомо тероризували місцевих мешканців, а також даючи підстави німецькій владі теж тероризувати гоголівців{{джерело}}.

Після війни в Гоголеві відновлене [[Колгосп|колгоспне рабство]], а 1946 комуністи вдалися до нового [[Голод в Українській РСР (1946—1947)|Голодомору]]. Також окупацйнний уряд СССР знову вдався до депортацій, зокрема дівчат 16-20 річного віку викрадали прямо на вулицях та відправляли на каторжні роботи на шахти Донбасу{{джерело}}.

=== У відновленій Державі [[Україна]] ===

1991 мешканці Гоголева проголосусали за відновлення державної самостійности України{{джерело}}. З 2014 мешканці Гоголева також на [[Антитерористична операція на сході України|фронтах війни]] з [[Росія|Російською Федерацією]]{{джерело}}. На [[Війна на сході України|війні з російськими окупантами]] загинув випускник гоголівської школи  [[Топіха Андрій Олександрович|Андрій Топіха]] (1991—2015) — молодший сержант [[Збройні сили України|Збройних сил України]]{{джерело}}.
== Населення ==
=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|4422
|97.47%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|99
|2.18%
|-
|[[Вірменська мова|вірменська]]
|7
|0.15%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|4
|0.09%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|1
|0.02%
|-
|інші/не вказали
|4
|0.09%
|- class="sortbottom"
!Усього
|4537
|100%
|}

== Освіта ==

Під час [[Рум'янцевський опис Малоросії 1765—1769|Рум'янцевського перепису]] населення Гоголева (1766 р.) було згадано «ветхую, деревяную» школу, що стояла недалеко від церкви Преображення Господнього. Скоріш за все, школа була збудована ще на початку XVII ст. Пізніше була школа і при церкві Різдва Богородиці (на місці розташування сучасного млина). У 1868 р. в містечку Гоголів відкрили першу земську школу для 65 хлопчиків, викладав учитель Ільницький{{джерело}}.

У «Пам'ятній книжці Київського округу» згадується про міське двокласне народне училище в Гоголеві, засноване 1880 р. поміщицею Красовською у власному будинку. На утримання училища виділено: земством — 1324 крб, громадою — 400 крб, навчалися 10 дівчат та 152 хлопці{{джерело}}.

У 1899 р. було відкрито земську школу — в північній околиці за оболонськими болотами, а напередодні [[Перша світова війна|Першої світової війни]] — трирічну вищу початкову школу (містилася вона неподалік Преображенської церкви), до якої приймали випускників церковнопарафіяльної та земської шкіл{{джерело}}.

У 1912 р. в селі заснували вищу початкову школу, що відповідала чотирьом класам гімназії. До школи вступали випускники міністерського училища, інспектором був С. Я. Кононенко. У гімназії працювали вчителі-предметники: Марія Федорівна (географія), Зелінський (малювання, креслення), О. Я. Даценко (математика), В. В. Пискун (мова){{джерело}}.

До проголошення Української Народної Республіки 1917 р. в селі було три освітні заклади{{джерело}}:
* У трикласній церковнопарафіяльній школі навчалося близько 50 дітей. Викладали священик Богдан та його дружина Ганна Григорівна.
* Земська початкова школа складалася з чотирьох груп, навчання було чотирирічним. Учні безкоштовно були забезпечені зошитами, підручниками, ручками. Учителювали Є. А. Дворський та О. У. Дворська.
* У двокласному міністерському училищі було п'ять класів, навчання тривало п'ять років. Класи містилися в приміщенні теперішньої початкової школи, збудованої 1905 р. за проектом архітектора-земляка [[Осьмак Василь Олександрович|Василя Осьмака]]. Вивчали арифметику, географію, геометрію, етимологію, історію, природознавство, російську мову, Закон Божий. Навчалося близько 150 учнів, завідував школою Є. І. Кібальчич; учителювали Г. Д. Прокопенко, А. Г. Слюсаренко, П. І. Кибальчич, П. Д. Бутко.

У земській і міністерській школах кожну групу вів один учитель{{джерело}}.

У 1919 р.  школою завідував Г. М. Борисполець, викладали Г. Ясько, І. І. Барак, А. Г. Слюсаренко, В. З. Приходько, О. Г. Опанасович. Пізніше завідувачами були Г. Ясько, П. М. Хоменко, П. К. Гармашенко{{джерело}}.

В Гоголеві працювала семирічна школа. Випускали загальношкільні і класні [[Стінгазета|стінгазети]], а також тематичні бюлетені юннатів, любителів математики. Члени літературного гуртка готували самописний журнал «Молода зміна». За шкільним приміщенням учні створили велику садову ділянку — шкілку, де вирощували фруктові і декоративні дерева, квіти. Керував цією роботою вчитель природознавства, агроном і садівник Г. С. Непорожній{{джерело}}.

У 1923 р. [[комсомол]]ьці семирічки заснували шкільну дитячу організацію «Юний спартаківець». У роки Голодомору в містечку функціонував дитячий концтабір, в якому утримували дітей убитих голодом мешканців Гоголева{{джерело}}.

І. Л. Хомич і М. В. Сладкевич очолили Гоголівську середню школу. Колишні випускники 1920-х років згодом були членами товариства «Просвіта», яке пропагувало українську мову, класичні твори літератури, вивчали історію України. З часом, коли політика [[Більшовики|більшовицького уряду]] щодо українізації набула репресивних форм, члени «Просвіти» зазнали переслідувань і були запроторені на [[Соловецькі острови|Соловки]]. Серед них Г. А. Гомецький та А.Немеровець{{джерело}}.

Напередодні Другої світової війни у Гоголеві працювали три школи: початкова, семирічна і середня, у яких навчалося 1270 учнів. Перший випуск учнів 10-го класу середньої школи відбувся в 1938 р{{джерело}}.

У повоєнні роки був час, коли в одному класі навчалися діти різного віку, бракувало зошитів, підручників (шкільну бібліотеку знищили нацисти){{джерело}}.

На якісно новий рівень вийшла Гоголівська середня школа під керівництвом директора М. М. Кураліної. Шкільній піонерській організації після тривалої пошукової роботи було присуджено ім'я земляка, учасника підпільної групи, колишнього вчителя П. А. Касяна. Учителька географії Н. П. Хоменко вивчає історію школи, збирає матеріали про бойовий шлях 163-ї стрілецької дивізії{{джерело}}.

Шкільне життя стало напрочуд насиченим. Було відкрито табір літнього відпочинку. Організовували поїздки до [[Київ|Києва]], [[Одеса|Одеси]], [[Херсон]]а, [[Миколаїв|Миколаєва]], [[Москва|Москви]], [[Санкт-Петербург|Ленінграда]], у [[Карпати]]. Значну частину коштів учні заробляли самостійно, допомагаючи дорослим на ланах і в садах. У школі функціонував шкільний театр, клуб інтернаціональної дружби, шкільний музей, організовували спортивні змагання{{джерело}}.

У 1980-х роках директорами школи були Костянтин Сергійович Шевцов та Леонід Васильович Оксанич. У 1987 р. Гоголівська середня школа святкувала 50-річчя{{джерело}}.

З 1999 р. школою керує Галина Йосипівна Жовноватюк, у цей час старе шкільне приміщення було реконструйовано. Місцеві жителі О. О. Коцюба та В. О. Коцюба підготували до друку книжку з історії села{{джерело}}.

На 2002 р. у школі навчалося 517 учнів{{джерело}}.

== Жителі ==

До давніх родів Гоголева належать Бориспольці, Білецькі, Бутки, Гути, Дейнеки, Деревці, Дикуни, Іваницькі, Касяни, Коржі, Крикуни, Круки, Лені, Осьмаки, Тарани, Хани, Чопи, Чупринки, Чухни, Ярки та інші.<ref name="Коцюба">Коцюба О., Коцюба В., Овдієнко М. Дума про Гоголів: Історико-краєзнавчий нарис про с. Гоголів Броварського р-ну. — Бровари, 2004.</ref>

== Пам'ятки ==
* Церква Різдва Богородиці збудована у [[1827]] році. Ще однією офіційною пам'яткою архітектури в Гоголеві є комплекс дерев'яних споруд земської лікарні (амбулаторія, терапеватичний та інфекційний корпуси), що були збудовані 1910 року за проектом архітектора [[Осьмак Василь Олександрович|Василя Осьмака]]{{джерело}}.
* дерев'яна будівля школи (у наш час обкладена цеглою), також побудована 1910 року Василем Осьмаком{{джерело}}.

== Відомі люди ==
У Гоголеві часто бував [[Шевченко Тарас Григорович|Тарас Шевченко]], що згодом втілилося в написання поеми «Сотник»{{джерело}}.

=== У містечку народилися ===
* Український поет [[Чупринка Григорій Авраамович|Грицько Чупринка]] (1879—1919).
* Український архітектор, педагог [[Осьмак Василь Олександрович|Василь Олександрович Осьмак]] (1870—1942).
* Український педагог-вчений [[Боришполець Григорій Михайлович|Григорій Боришполець]] (1898—1954).
* Український скульптор [[Оснач Василь Микифорович]] (1909—1969).
* Поетеса [[Приходько Надія Юхимівна]] (27.03.1926 — 24.03.1980) — під час [[Німецько-радянська війна|війни]] була у нацистському полоні, працювала на примусових роботах. У 1951 р. закінчила Київське училище прикладного мистецтва, працювала ліпником. З 1960 р. член [[Національна спілка письменників України|Спілки письменників]]. Авторка збірок: «Дівоча пісня», «Зоряна балада», «Пролісок», «Ранок в горах», збірок віршів для дітей: «Берізонька», «Будинок у лісі», «Зайчикові жнива», «Лісовий гомін, або Синичка-щебетушка», «Чебреці».
* [[Деревець Іван Степанович]] (2.8.1928 — 23.3.2015) — онук Деревця Василя Кузьмовича, колишній директор Всесоюзного інституту відновлення зношених деталей Союзсільгосптехніки, завідувач сектору механізації сільгосп відділу ЦК Компартії України.
* [[Слюсаренко Віталій Андрійович]] — комуністичний активіст.
* [[Топіха Андрій Олександрович]] (1991—2015) — молодший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
* [[Кириєвський Микита Семенович]] — військовий і громадський діяч;, підхорунжий 1-ї сотні кінного полку [[Чорні запорожці|Чорних запорожців]]; [[хорунжий]] [[Армія Української Народної Республіки|Армії УНР]].
* [[Холод Ольга Микитівна]] (1917—?) — новаторка сільськогосподарського виробництва, агроном колгоспу імені Хрущова, головний агроном радгоспу «Требухівський» села Требухів Броварського району Київської області. Депутат Верховної Ради УРСР III—V скликань.
* [[Коржупова Ангеліна Петрівна]] (1912—1980) — літературознавиця, доктор філологічних наук, професор<ref>{{Cite web |url=http://esu.com.ua/search_articles.php?id=3630 |title=ЕСУ |accessdate=31 травня 2020 |archive-date=27 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200927223634/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=3630 }}</ref>.

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Київська область)]]

== Джерела ==

* [http://gogoliv.org/ Офіційний сайт Гоголівської сільської ради] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160112101030/http://gogoliv.org/ |date=12 січня 2016 }}
* За ред. І. Л. Лікарчука. Заклади освіти Київщини: минуле та сучасне — К.:Вид. О. М. Ешке, 2002. — 528 с.
* І. Доцин. Історія поселень Броварського краю. Від стародавніх часів і до сьогодення. Книга третя // Серія «Броварська минувшина». — Бровари: Водограй, 2003. — 640 с.
* Криниця. Літературна Броварщина. Поезія. Проза. Переклади. — К.: «Хрещатик», 1994. — 156 с.
* Малаков Д. Архітектор Осьмак. Нездолана шляхетність. — К.: КИЙ, 2012.

== Посилання ==

*[[Географічний словник Королівства Польського]]
*[https://gogoliv.com/ Гоголівський продовольчий ринок] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200507013527/https://gogoliv.com/ |date=7 травня 2020 }}
*[http://gogoliv.org/ Гоголівська сільська рада] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160112101030/http://gogoliv.org/ |date=12 січня 2016 }}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Остерський повіт}}
{{Великодимерська селищна громада}}
{{Броварський район}}

[[Категорія:Села Київської області]]
[[Категорія:Гоголівська волость]]
[[Категорія:Сотенні центри Гетьманщини]]
[[Категорія:Колишні міста]]

title: селище Гоголів

Герб: Прапор

Область: Київська область

Район: Броварський

Тер. громада: Великодимерська селищна громада

title: Основні дані

Статус: із село року

Густота: 367,66 осіб/км²

Водойма: річка Гоголів

title: Селищна влада

Адреса: Гоголів, вул. Київська, 160

title: Карта

Карта:
Гоголів
Гоголів у Вікісховищі


text:
# 269 Юстиція
269 Юстиція (269 Justitia) — астероїд головного поясу, відкритий 21 вересня 1887 року Йоганном Палізою у Відні.

## Місія ОАЕ до поясу астероїдів
У травні 2023 року Космічне агентство Саудівської Аравії та Університет Колорадо в Боулдері оголосили про місію до поясу астероїдів, яку планують запустити у 2028 році. Космічний зонд має відвідати шість астероїдів головного поясу (10253 Вестервальд, 623 Химера, 13294 Рококс, (88055) 2000 VA28, (23871) 1998 RC76 та (59980) 1999 SG6) і спробує здійснити посадку на 269 Юстиція.

title: 269 Юстиція

wikitext:
{{Планета
| назва               = 269 Юстиція
| ширина              = 25em
| тип                 = астероїд
| центр               = Сонце
| відкривач           = [[Йоганн Паліза]]
| місце відкриття     = [[Відень]]
| дата відкриття      = [[21 вересня]] [[1887]]
| мп_назва            = 269 Justitia
| мп_категорія        = [[Астероїд головного поясу]]
| альт_назви          = 1942 XY
| пос_орбіта          = <ref name="jpl">{{JPL мале тіло|269|2014.05.16|2013.06.01}}</ref>
| епоха               = [[23 травня]] [[2014]] (2 456 800,5 [[Юліанський день|JD]])
| апоцентр            = 3,175794210831 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| перицентр           = 2,056065719792 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| велика піввісь      = 2,615929965312 [[Астрономічна одиниця|а. о.]]
| ексцентриситет      = 0,214021114075
| орбітальний період  = 1545,388214657 д
| середня швидкість   = 0,232951174718 °/д
| середня аномалія    = 32,97150957236°
| нахил орбіти        = 5,479475617167°
| висх_довгота        = 156,7565327725°
| арг_перицентру      = 119,7668515274°
| розміри             = 53,62 км
| маса                =
| густина             =
| тяжіння на поверхні =
| друга швидкість     =
| період обертання    = 16,545 год
| альбедо             = 0,0974
| температура         =
| спектр_тип          = Ld (SMASS)
| абсолютна величина  = 9,50
| стандартна величина = 9,7
}}

'''269 Юстиція''' (''269 Justitia'') — астероїд [[Пояс астероїдів|головного поясу]], відкритий [[21 вересня]] [[1887]] року [[Йоганн Паліза|Йоганном Палізою]] у [[Відень|Відні]].

== Місія ОАЕ до поясу астероїдів ==
У травні 2023 року Космічне агентство Саудівської Аравії та [[Університет Колорадо у Боулдері|Університет Колорадо в Боулдері]] оголосили про місію до поясу астероїдів, яку планують запустити у 2028 році. Космічний зонд має відвідати шість астероїдів головного поясу ([[10253 Вестервальд]], [[623 Химера]], [[13294 Рококс]], [[(88055) 2000 VA28|(88055) 2000 VA28]], [[(23871) 1998 RC76|(23871) 1998 RC76]] та [[(59980) 1999 SG6|(59980) 1999 SG6]]) і спробує здійснити посадку на '''269 Юстиція'''<ref>{{Cite web|title=UAE's ambitious asteroid mission will tour 7 space rocks|url=https://www.space.com/uae-asteroid-mission-tour-seven-space-rocks|website=Space.com|date=2023-05-12|accessdate=2023-05-29|language=en|first=Andrew Jones|last=published}}</ref><ref>{{Cite web|title=Ambitious Emirati Mission Seeks to Visit 7 Asteroids and Land on the Big Red One|url=https://gizmodo.com/ambitious-emirati-mission-visit-asteroids-landing-1850424877|website=Gizmodo|date=2023-05-10|accessdate=2023-05-29|language=en}}</ref><ref>{{Cite web|title=United Arab Emirates and LASP announce new mission to explore the asteroid belt|url=https://lasp.colorado.edu/2021/10/06/united-arab-emirates-and-lasp-announce-new-mission-to-explore-the-asteroid-belt/|website=Laboratory for Atmospheric and Space Physics|date=2021-10-06|accessdate=2023-05-29|language=en-US|last=merkel}}</ref><ref>{{Cite web|title=Everything you need to know about the UAE's mission to the asteroid belt|url=https://www.thenationalnews.com/uae/2023/05/10/everything-you-need-to-know-about-the-uaes-mission-to-the-asteroid-belt/|website=The National|date=2023-05-10|accessdate=2023-05-29|language=en|first=Sarwat|last=Nasir}}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Див. також ==
* [[Значення імен малих планет (201—300)|Список астероїдів (201—300)]]

== Посилання ==
{{Портал|Астрономія}}

* {{Орбіта МП|269}}

{{Навігація малих планет|268 Адорея|270 Анаїта}}

{{DEFAULTSORT:Юстиція}}
{{Сонячна система}}
[[Категорія:Астрономічні об'єкти, відкриті 1887]]
[[Категорія:Головний пояс астероїдів]]

title: Відкриття

Відкривач: Йоганн Паліза

Місце відкриття: Відень

Дата відкриття: 21 вересня 1887

title: Позначення

Позначення: 269 Justitia

Названа на честь: Юстиція (богиня)

Категорія малої планети: Астероїд головного поясу

title: Орбітальні характеристики

title: Фізичні характеристики

Спектральний тип: Ld (SMASS)


text:
# Малкамуд
Малкаму́д (рос. Малкамуд, азерб. Məlkəmud) — гірська вершина у північно-східній частині Великого Кавказу. Знаходиться на кордоні Росії (півдні Дагестану) та Азербайджану.

title: Малкамуд

wikitext:
{{Гора
| назва              = Малкамуд
| місцева_назва      = {{lang-ru|Малкамуд}}, {{lang-az|Məlkəmud}}
| фото               = Mount Malcamud 3880 m, East Caucasus, Dagestan.jpg
| коментар           =
| країна             = {{RUS}}<br/>{{AZE}}
| регіон             = [[Дагестан]]
| гірська_система    = [[Великий Кавказ]]
| lat_dir=N | lat_deg= 41 | lat_min= 14
            | lat_sec= 27
| lon_dir=E | lon_deg= 47 | lon_min= 37
            | lon_sec= 15
| висота             = 3879,6 м
| відносна_висота    =
| тип                =
| вік                =
| останнє_виверження =
| перше_сходження    =
| класичний_маршрут  =
| мапа               = <!-- Example.jpg -->
| мапа_підпис        =
| мапа_ширина        =
| карта розташування = Кавказькі гори
| розмір карти       = <!-- для шаблону «Карта розташування» -->
}}

'''Малкаму́д''' ({{lang-ru|Малкамуд}}, {{lang-az|Məlkəmud}}) — гірська вершина у північно-східній частині [[великий Кавказ|Великого Кавказу]]. Знаходиться на кордоні [[росія|Росії]] (півдні [[Дагестан]]у) та [[Азербайджан]]у.

== Посилання ==
* [http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=41.240061&lon=47.623758&z=14&m=b&show=/25830831/Malkamud-mountain На Вікімапії] {{Webarchive|url=https://www.webcitation.org/61CZ2O6Sc?url=http://wikimapia.org/#lang=uk&lat=41.240061&lon=47.623758&z=14&m=b&show=/25830831/Malkamud-mountain |date=25 серпня 2011 }}

== Джерела ==
* {{Карта|K-38-108}}

{{mount-stub}}
{{Гірські вершини Азербайджану}}

[[Категорія:Гірські вершини Кавказу]]
[[Категорія:Гірські вершини Дагестану]]

Країна: Росія · Азербайджан

Регіон: Дагестан

Система: Великий Кавказ

Тип: гора


text:
# Історія кохання, або Новорічний розіграш
«Історія кохання, або Новорічний розіграш» - російський комедійний художній телефільм Сергія Ляліна, що вийшов в 2008 році.

## Зміст
Історія, показана у фільмі, сталася під Новий рік. Успішний молодий бізнесмен - Роман Інсаров, президент великого банку в Москві, приїжджає на відкриття філії в Сибір. Там він зустрічається з симпатичною незнайомкою на міській вулиці.
Через прикру помилку дівчина приймає Романа за бандита, який пограбував ювелірний магазин, і колишня подруга Романа починає мстити йому. Проте Роман і його друг знаходять вихід з ситуації, що склалася, і в результаті все закінчується дуже добре.

## Ролі
| Актор                 | Роль              |
| --------------------- | ----------------- |
| Єгор Бероєв           | Роман             |
| Єва Авєєва            | Поліна            |
| Марина Дюжева         | мама Поліни       |
| Олександр Єфімов      | Олег              |
| Анатолій Котенев      | дядя Коля         |
| Геннадій Ільїн        | Степан Ілліч      |
| Роман Володькін       | бармен            |
| Юлія Кузюткіна        | Людмила           |
| Катерина Жівоглядова  | подруга Людмили   |
| В'ячеслав Кирилич     | Карпов            |
| Юрій Бондаренко       | саксофоніст Саша  |
| Михайло Паздніков     | грабіжник         |
| В'ячеслав Хархота     | грабіжник         |
| Леонід Платонов       | водій грабіжників |
| Олександр Фадіев      | ювелір            |
| Олександр Кусков      | охоронець Олега   |
| В'ячеслав Соловиченко | начальник УГРО    |
| Ольга Обухова         | Снігуронька       |
| Анна Сидорова         | секретар          |
| Наталя Демидова       | диктор ТВ         |

## Знімальна група
- Режисер — Сергій Лялін
- Сценарист — Тетяна Бронзовая
- Продюсер — Павло Бабин, Михайло Чурбанов
- Композитор — Олександр Пантикін

wikitext:
{{Фільм
| українська назва         = Історія кохання, або Новорічний розіграш
| оригінальна назва        = История любви, или Новогодний розыгрыш

| Жанр           = [[кінокомедія]]
| Режисер       = [[Сергій Лялін]]
| Продюсер       = [[Павло Бабин]]
[[Михайло Чурбанов]]
| сценарист      = [[Бронзовая Тетяна Василівна|Тетяна Бронзовая]]
| актори         = [[Бероєв Єгор Вадимович|Єгор Бероєв]]
[[Авєєва Єва Володимирівна|Єва Авєєва]]
[[Дюжева Марина Михайлівна|Марина Дюжева]]
[[Єфімов Олександр Олександрович|Олександр Єфімов]]
[[Котенев Анатолій Володимирович|Анатолій Котенев]]
| Оператор       = [[Сергій Зубиков]]
| Композитор     = [[Пантикін Олександр Олександрович|Олександр Пантикін]]
| кінокомпанія       = [[Свердловська кіностудія]]
[[кінокомпанія «Країна»]]
| країна         = {{RUS}}
| тривалість = 81 хвилин
| рік = 2008
}}

'''«Історія кохання, або Новорічний розіграш»''' - [[Росія|російський]] комедійний художній [[телефільм]] Сергія Ляліна, що вийшов в [[2008 роц]]і.

== Зміст ==
Історія, показана у фільмі, сталася під [[Новий рік]]. Успішний молодий бізнесмен - ''Роман Інсаров'', президент великого банку в [[Москва|Москві]], приїжджає на відкриття філії в [[Сибір]]. Там він зустрічається з симпатичною незнайомкою на міській вулиці.

Через прикру помилку дівчина приймає Романа за бандита, який пограбував ювелірний магазин, і колишня подруга Романа починає мстити йому. Проте Роман і його друг знаходять вихід з ситуації, що склалася, і в результаті все закінчується дуже добре.

== Ролі ==
{{ВРоляхВерх}}
{{ВРолях|[[Бероєв Єгор Вадимович|Єгор Бероєв]]||Роман}}
{{ВРолях|[[Авєєва Єва Володимирівна|Єва Авєєва]]||Поліна}}
{{ВРолях|[[Дюжева Марина Михайлівна|Марина Дюжева]]||мама Поліни}}
{{ВРолях|[[Єфімов Олександр Олександрович|Олександр Єфімов]]||Олег}}
{{ВРолях|[[Котенев Анатолій Володимирович|Анатолій Котенев]]||дядя Коля}}
{{ВРолях|[[Геннадій Ільїн]]||Степан Ілліч}}
{{ВРолях|[[Роман Володькін]]||бармен}}
{{ВРолях|[[Юлія Кузюткіна]]||Людмила}}
{{ВРолях|[[Катерина Жівоглядова]]||подруга Людмили}}
{{ВРолях|[[Кирилич В'ячеслав Тимофійович|В'ячеслав Кирилич]]||Карпов}}
{{ВРолях|[[Юрій Бондаренко]]||саксофоніст Саша}}
{{ВРолях|[[Михайло Паздніков]]||грабіжник}}
{{ВРолях|[[В'ячеслав Хархота]]||грабіжник}}
{{ВРолях|[[Леонід Платонов]]||водій грабіжників}}
{{ВРолях|[[Олександр Фадіев]]||ювелір}}
{{ВРолях|[[Олександр Кусков]]||охоронець Олега}}
{{ВРолях|[[В'ячеслав Соловиченко]]||начальник [[УГРО]]}}
{{ВРолях|[[Ольга Обухова]]||[[Снігуронька]]}}
{{ВРолях|[[Анна Сидорова]]||секретар}}
{{ВРолях|[[Наталя Демидова]]||диктор [[ТВ]]}}
{{ВРоляхНиз}}

== Знімальна група ==
* Режисер — [[Сергій Лялін]]
* Сценарист — [[Бронзовая Тетяна Василівна|Тетяна Бронзовая]]
* Продюсер — [[Павло Бабин]], [[Михайло Чурбанов]]
* Композитор — [[Пантикін Олександр Олександрович|Олександр Пантикін]]

== Посилання ==

[[Категорія:Новорічні фільми]]
[[Категорія:Кінокомедії Росії]]
[[Категорія:Кінокомедії 2008]]
[[Категорія:Фільми Росії 2008]]
{{External links}}

title: История любви, или Новогодний розыгрыш

Жанр: кінокомедія

Режисер: Сергій Лялін

Продюсер: Павло Бабин · Михайло Чурбанов

Сценарист: Тетяна Бронзовая

У головних · ролях: Єгор Бероєв · Єва Авєєва · Марина Дюжева · Олександр Єфімов · Анатолій Котенев

Оператор: Сергій Зубиков

Композитор: Олександр Пантикін

Кінокомпанія: Свердловська кіностудія · кінокомпанія «Країна»

Тривалість: 81 хвилин

Мова: російська

Країна: Росія


text:
# Белиця (місто)
Белиця (болг. Белица) — місто у Болгарії. Розташоване у Благоєвградській області, адміністративний центр громади Белиця. Населення — 3334 особи.

## Визначні місця
- Неподалік за 12 км розташований парк танцюючих ведмедів.
- Курортний комплекс «Семково» розташований за 16 км від міста на північ

## Карти
- bgmaps.com[недоступне посилання з червня 2019]
- emaps.bg[недоступне посилання з лютого 2019]
- Google

title: Белиця (місто)

wikitext:
{{About|місто|громаду|Белиця (громада)}}
{{НП Болгарії
 | назва                 = Белиця
 | статус                = місто
 | місцева_назва         = {{lang-bg|Белица}}
 | герб                  =
 | прапор                =
 | зображення            = Belica station.JPG
 | зображення_підпис     =
 | область               = [[Благоєвградська область]]
 | община                = [[Белиця (община)|Белиця]]
 | община_кмет           =
 | община_кмет_партія    =
 | кметство              =
 | кмет                  =
 | кмет_партія           =
 | код_ЕКАТТЕ            = 3504
 | широта                = 41.956944
 | довгота               = 23.5725
 | висота                = 953
 | населення             = 3222
 | населення_рік         = 2013
 | населення_джерело     =
 | площа                 =
 | поштові_індекси       = 2780
 | телефонний_код        = 07444
 | вебсторінка           =
 | фізична_о             = 39
 | фізична_о_джерело     = <ref name="відстані">Фізичні відстані розраховані за координатами населених пунктів</ref>
 | фізична_с             = 86
 | фізична_с_джерело     = <ref name="відстані"/>
}}

'''Белиця''' ({{lang-bg|Белица}}) — місто у Болгарії. Розташоване у [[Благоєвградська область|Благоєвградській області]], [[адміністративний центр]] громади Белиця. Населення — 3334 особи.

== Визначні місця ==
* Неподалік за 12 км розташований парк танцюючих ведмедів.
* Курортний комплекс «Семково» розташований за 16 км від міста на північ

== Карти ==
* [http://5ko.free.fr/bg/map.php?ime=Karta_Belitsa_3&goto=bgmaps bgmaps.com]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://5ko.free.fr/bg/map.php?ime=Karta_Belitsa_3&goto=emapsbg emaps.bg]{{Недоступне посилання|date=лютий 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://5ko.free.fr/bg/map.php?ime=Karta_Belitsa_3&goto=googlemaps Google]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Населені пункти громади Белиця (Благоєвградська область)}}
{{Міста Благоєвградської області}}

title: Белиця · болг. Белица

Країна: Болгарія

Область: Благоєвградська область

Община: Белиця

title: Відстань

Відстань:
До обласного центру
До Софії

фізична:
39 км
86 км

title: Розташування

Розташування: БелицяБелиця (Болгарія)


text:
# Берегова охорона Китаю
Берегова охорона Китаю (кит.: 中国人民武装警察部队海警总队) — морська безпека , пошуково-рятувальна служба та відділення правоохоронної служби Народної збройної поліції Китаю.[2][3][4] в Китаї, що беруть велику участь в службах Берегово́ї охоро́ни Китаю. Берегова охорона Китаю була сформована в 2013 році з морського підрозділу Сил прикордонної безпеки Народної збройної поліції та інших морських правоохоронних органів Китаю.[5] Об’єднана берегова охорона знаходиться під командуванням Державної океанічної адміністрації [6] і діє з липня 2013 року [7]. 1 липня 2018 року Берегову охорону Китаю було передано з-під цивільного контролю Державної ради та Державної океанічної адміністрації до Народної збройної поліції , зрештою передавши її під командування Центральної військової комісії.[5][8][ 9]
У червні 2018 року береговій охороні Китаю було надано морські права та правоохоронні органи, подібні до цивільних правоохоронних органів, щоб протистояти незаконній діяльності, підтримувати мир і порядок, а також охороняти безпеку на морі під час виконання обов’язків, пов’язаних із використанням морських ресурсів, захист морського середовища, регулювання рибальства та боротьба з контрабандою.[10]
У 2019 році Сполучені Штати попередили Китай про агресивні та небезпечні дії їхньої берегової охорони та морської міліції.[11]
Закон про берегову охорону дозволяє кораблям CCG застосовувати смертоносну силу до іноземних суден, які не підкоряються наказу залишити китайські води.[12] Він набрав чинності 1 лютого 2021 року.[12] У 2023 році берегова охорона застосувала водомети проти військових кораблів Філіппін у спірних водах.[13]

title: Берегова охорона Китаю

wikitext:
[[Файл:Emblem of China Coast Guard (2024).png|міні|праворуч|200пкс|Емблема берегової охорони Китаю]]
[[Файл:China Coast Guard racing stripe.svg|міні|праворуч|150пкс|Гоночна смуга]]
'''Берегова охорона Китаю''' ({{lang-cn|中国人民武装警察部队海警总队}}) — морська безпека , пошуково-рятувальна служба та відділення правоохоронної служби Народної збройної поліції Китаю.[2][3][4] в [[Китай|Китаї]], що беруть велику участь в службах '''Берегово́ї охоро́ни Китаю'''. Берегова охорона Китаю була сформована в [[2013]] році з морського підрозділу Сил прикордонної безпеки Народної збройної поліції та інших морських правоохоронних органів Китаю.[5] Об’єднана берегова охорона знаходиться під командуванням Державної океанічної адміністрації [6] і діє з липня [[2013]] року [7]. 1 липня [[2018]] року Берегову охорону Китаю було передано з-під цивільного контролю Державної ради та Державної океанічної адміністрації до Народної збройної поліції , зрештою передавши її під командування Центральної військової комісії.[5][8][ 9]

У червні [[2018]] року береговій охороні Китаю було надано морські права та правоохоронні органи, подібні до цивільних правоохоронних органів, щоб протистояти незаконній діяльності, підтримувати мир і порядок, а також охороняти безпеку на морі під час виконання обов’язків, пов’язаних із використанням морських ресурсів, захист морського середовища, регулювання рибальства та боротьба з контрабандою.[10]

У [[2019]] році Сполучені Штати попередили Китай про агресивні та небезпечні дії їхньої берегової охорони та морської міліції.[11]

Закон про берегову охорону дозволяє кораблям CCG застосовувати смертоносну силу до іноземних суден, які не підкоряються наказу залишити китайські води.[12] Він набрав чинності 1 лютого [[2021]] року.[12] У [[2023]] році берегова охорона застосувала водомети проти військових кораблів Філіппін у спірних водах.[13]

{{Народно-визвольна армія Китаю}}
[[Категорія:Морська охорона|Китай]]


text:
# Тистамаа (видовий заповідник)
Видови́й запові́дник Ти́стамаа (ест. Liigikaitseala (Tõstamaa)) — природоохоронна територія в Естонії, у волості Тистамаа повіту Пярнумаа. У заповіднику діє старий режим охорони, затверджений ще в радянські часи.
Загальна площа — 24,7 га.
Заповідник утворений 12 вересня 1958 року.

## Розташування
Розташовується на північний схід від села Пяракюла.

## Опис
Об'єкт утворений для захисту оселищ видів тварин.

title: Тистамаа (видовий заповідник)

wikitext:
{{Заповідна зона
|назва               = Видовий заповідник Тистамаа
|категорія_мсоп      =
|зображення          =
|зображення_підпис   =
|ширина_зображення   =
|мапа                =
|підпис              =
|ширина_мапи         =
|локатор_x           =
|локатор_y           =
|розташування        = [[Пярнумаа]],<br>{{EST}}
|найближче_місто     =
|lat_degrees  = 58 | lat_minutes  = 20 | lat_seconds  = 51 | lat_direction  = N
|long_degrees = 24 | long_minutes = 7 | long_seconds = 7 | long_direction = E
|площа               = 24,7 га
|водні об'єкти       =
|заснований          = 12.09.1958
|Карта розташування  = Естонія
}}

'''Видови́й запові́дник Ти́стамаа''' ({{lang-et|Liigikaitseala (Tõstamaa)}}) — природоохоронна територія в [[Естонія|Естонії]], у волості [[Тистамаа (волость)|Тистамаа]] повіту [[Пярнумаа]]. У заповіднику діє старий режим охорони, затверджений ще в радянські часи.

Загальна площа — 24,7 га<ref name="lp1" />.

Заповідник утворений 12 вересня 1958 року<ref>{{Cite web |url=http://loodus.keskkonnainfo.ee/WebEelis/GetFile.aspx?fail=-1817438446 |title=Pärnu linna TSN TK otsus nr.376 Kohaliku tähtsusega looduse objektide kaitse alla võtmisest |accessdate=8 січня 2016 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20140423090152/http://loodus.keskkonnainfo.ee/WebEelis/GetFile.aspx?fail=-1817438446 |archivedate=23 квітня 2014 |deadurl=yes }}</ref>.

== Розташування ==
Розташовується на північний схід від села [[Пяракюла (Тистамаа)|Пяракюла]]<ref name="lp1">{{Keskkonna|KLO1000021|Liigikaitseala (Tõstamaa)}}</ref>.

== Опис ==
Об'єкт утворений для захисту [[оселище|оселищ]] видів тварин<ref name="lp1" />.

== Див. також ==
* [[Алу (видовий заповідник)|Заповідник Алу]]
* [[Аудру (видовий заповідник)|Заповідник Аудру]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{Keskkonna|KLO1000021|Liigikaitseala (Tõstamaa)}}

== Посилання ==
* {{EUNIS|171124|Liigikaitseala (Tõstamaa)}}
* {{cite web|url=http://www.protectedplanet.net/171124 |title=Liigikaitseala (Tõstamaa) |work=Protected Planet}}

[[Категорія:Заповідники Пярнумаа]]
[[Категорія:Природоохоронні об'єкти, засновані 1958]]

title: Видовий заповідник Тистамаа

Країна: Естонія

Розташування: Пярнумаа, · Естонія

Статус: protected area with unrevised protection rulesd


text:
# Хорупнянський потік
Хорупнянський потік (словац. Chorupniansky potok) — річка в Словаччині, ліва притока Малужини, протікає в окрузі Ліптовський Мікулаш.
Довжина приблизно 4.8-5.1 км. Витік знаходиться в масиві Низькі Татри (частина Кральовогольські Татри) — схил гори Фішярка — на висоті близько 1300 метрів. Протікає територією  села Малужина.
Впадає в Малужину на висоті приблизно 820-825 метрів.

## Опис потоку
Від витоку тече спочатку на південь-південний схід, потім на схід-північний схід, справа приймає випадкову притоку з південно-західного схилу г. Врбовець (1394 м н.р.м.) і продовжує текти на північ. Потім приймає праву притоку з північного схилу Врбовця, потім утворює дугу на схід і протікає біля мисливського угіддя Хорупна на лівому березі. Потім вона приймає ліву притоку з Сухої долини, потім притоку з того ж боку з південного схилу Шпигловського (1281 м н.р.м.) і коротку притоку зі східного схилу Шпигловського. Нарешті, вона повертає на північний схід і в центральній частині Малужинської долини, на кадастровій території села Малужина і на південь від мисливського господарства Предна, впадає на висоті близько 824 м н.р.м. в Малужину.

title: Хорупнянський потік

wikitext:
{{Річка
|міста =
|зображення =
|витік =Низькі Татри
|гирло =Малужина (потік)
}}
'''Хорупнянський потік''' ({{lang-sk|Chorupniansky potok}}) — річка в Словаччині, ліва притока [[Малужина (потік)|Малужини]], протікає в окрузі [[Ліптовський Мікулаш (округ)|Ліптовський Мікулаш]].

Довжина приблизно 4.8-5.1 км. Витік знаходиться в масиві [[Низькі Татри]] (частина [[Кральовогольські Татри]]) — схил гори Фішярка — на висоті близько 1300 метрів. Протікає територією  села [[Малужина]].<ref>[https://voda.oma.sk/chorupniansky-potok Chorupniansky potok]</ref>

Впадає в Малужину на висоті приблизно 820-825 метрів.

== Опис потоку ==
Від витоку тече спочатку на південь-південний схід, потім на схід-північний схід, справа приймає випадкову притоку з південно-західного схилу г. Врбовець (1394 м н.р.м.) і продовжує текти на північ. Потім приймає праву притоку з північного схилу Врбовця, потім утворює дугу на схід і протікає біля мисливського угіддя Хорупна на лівому березі. Потім вона приймає ліву притоку з Сухої долини, потім притоку з того ж боку з південного схилу Шпигловського (1281 м н.р.м.) і коротку притоку зі східного схилу Шпигловського. Нарешті, вона повертає на північний схід і в центральній частині Малужинської долини, на кадастровій території села Малужина і на південь від мисливського господарства Предна, впадає на висоті близько 824 м н.р.м. в Малужину.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [http://www.skgeodesy.sk/files/sk/slovensky/ugkk/geodezia-kartografia/standardizacia-geografickeho-nazvoslovia/nazvy-vod/vodny-tok_2020.pdf Vodny tok 2020]
{{Портал|Географія}}
{{Річки Словаччини}}
{{Slovakia-geo-stub}}
{{river-stub}}
[[Категорія:Басейн Дунаю]]
[[Категорія:Річки Словаччини]]
[[Категорія:Округ Ліптовски Мікулаш]]

title: 48°57′15″ пн. ш. 19°48′41″ сх. д. / 48.9540539° пн. ш. 19.8112639° сх. д.

Витік: Низькі Татри

Гирло: Малужина (потік)

Басейн: басейн Дунаю

Країни: Словаччина