text:
# Саманта Рендл
Саманта Рендл (англ. Samantha Randle, 24 листопада 1998) — південноафриканська плавчиня. Учасниця Чемпіонату світу з водних видів спорту 2017, де в попередньому запливі на дистанції 1500 метрів вільним стилем посіла 21-ше місце і не вийшла до фіналу.

title: Саманта Рендл

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я           = Саманта Рендл
| оригінал імені = Samantha Randle
| зріст  =
| вага   =
| медалі =
}}
'''Саманта Рендл''' ({{lang-en|Samantha Randle}}, 24 листопада 1998) — [[Південно-Африканська Республіка|південноафриканська]] [[Плавання (вид спорту)|плавчиня]]. Учасниця [[чемпіонат світу з водних видів спорту 2017|Чемпіонату світу з водних видів спорту 2017]], де в попередньому запливі на дистанції [[Плавання на Чемпіонаті світу з водних видів спорту 2017 — 1500 метрів вільним стилем (жінки)|1500 метрів вільним стилем]] посіла 21-ше місце і не вийшла до фіналу<ref name="WAC">{{cite web |url=http://www.omegatiming.com/File/Download?id=000111010A0201F301FFFFFFFFFFFF01 |title=Heats results |access-date=25 липня 2017 |work=FINA |archive-date=26 липня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170726125749/http://www.omegatiming.com/File/Download?id=000111010A0201F301FFFFFFFFFFFF01 }}</ref><ref name="Budapest">{{cite web |url=https://fina-budapest2017.com/en/home |title=2017 World Aquatics Championships > Search via Athletes |access-date=25 липня 2017 |work=Budapest 2017 |archive-date=2 серпня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190802184504/https://fina-budapest2017.com/en/home }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190802184504/https://fina-budapest2017.com/en/home |date=2019-08-02 }}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{DEFAULTSORT:Рендл Саманта}}
[[Категорія:Південноафриканські плавчині]]
[[Категорія:Призери Африканських ігор з плавання]]
[[Категорія:Плавчині вільним стилем]]
[[Категорія:Південноафриканські чемпіони Африканських ігор]]
[[Категорія:Південноафриканські срібні призери Африканських ігор]]

title: Загальна інформація

Громадянство: ПАР

Народження: 24 листопада 1998 (26 років)

title: Спорт

Вид спорту: спортивне плавання


text:
# Пам'ятник Лессінгу (Гамбург)
Пам'ятник Лессінгу — монумент німецькому драматургу, теоретику мистецтва й літературному критику Готгольду Ефраїму Лессінгу на площі Генземаркт в Гамбурзі за авторством берлінського скульптора Фріца Шапера. Був зведений 1881 року з нагоди 100-річчя від дня смерті драматурга.

## Опис
Пам'ятник являє собою бронзову скульптуру висотою 2,2 м на гранітному п'єдесталі висотою 2,5 м. Вага пам'ятника — близько 4,5 тонн.

## Статус
Монумент має статус пам'ятки історії, й разом з навколишніми будівлями складає історичний архітектурний ансамбль.

wikiname: ukwiki

title: Пам'ятник Лессінгу (Гамбург)

in_language: uk

wikitext:
{{Пам'ятник
 | назва               = Пам'ятник Лессінгу
 | місцева_назва       = Lessing-Denkmal
 | зображення          = Hamburg.Gaensemarkt.Lessing.wmt.jpg
 | зображення_розмір   =
 | зображення_підпис   =
 | статус              = <!-- не обов'язковий -->
 | країна              = {{GER}}
 | місце розташування  = [[Гамбург]]
 | координати          =
 | архітектурний стиль = <!-- не обов'язковий -->
 | автор проєкту       = <!-- не обов'язковий -->
 | матеріал            =
 | будівник            = <!-- не обов'язковий -->
 | скульптор           = <!-- не обов'язковий -->
 | архітектор          = <!-- не обов'язковий -->
 | перша згадка        = <!-- не обов'язковий -->
 | встановлений        = [[1881]]
 | початок будівництва = <!-- не обов'язковий -->
 | закінчення будівництва = <!-- не обов'язковий -->
 | стан                = <!-- не обов'язковий -->
 | сховище             = Lessing-Denkmal (Hamburg)
 | вебсторінка         = <!-- не обов'язковий -->
 }}

'''Пам'ятник Лессінгу''' — монумент німецькому драматургу, теоретику мистецтва й літературному критику [[Готгольд Ефраїм Лессінг|Готгольду Ефраїму Лессінгу]] на площі Генземаркт в [[Гамбург|Гамбурзі]] за авторством берлінського скульптора [[Фріц Шапер|Фріца Шапера]]. Був зведений 1881 року з нагоди 100-річчя від дня смерті драматурга.

== Опис ==

Пам'ятник являє собою бронзову скульптуру висотою 2,2 м на гранітному п'єдесталі висотою 2,5 м<ref>''Fritz Schaper. Die Wiederentdeckung des Denkmals.'' Goch 2000, S. 128.</ref>. Вага пам'ятника — близько 4,5 тонн<ref name="ar66">Rolf Appel: ''Lessing am Gänsemarkt.'' Barsbüttel 2004, S. 66.</ref>.

== Статус ==

Монумент має статус пам'ятки історії, й разом з навколишніми будівлями складає історичний архітектурний ансамбль<ref>[http://www.hamburg.de/contentblob/3947934/data/denkmalliste-hamburg-mitte.pdf Denkmalliste Hamburg-Mitte] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170202071917/http://www.hamburg.de/contentblob/3947934/data/denkmalliste-hamburg-mitte.pdf |date=2 лютого 2017 }} S. 362, hamburg.de, abgerufen am 8. Februar 2014.</ref>.

== Див. також ==
* [[Пам'ятники Готгольду Ефраїму Лессінгу]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==

* [http://www.kulturkarte.de/hamburg/MiLessDkm Пам'ятник Лессінгу в Гамбурзі на сайті ''Kulturkarte.de''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190527093640/http://www.kulturkarte.de/hamburg/MiLessDkm |date=27 травня 2019 }}

[[Категорія:Пам'ятники Німеччини|Лессінг]]
[[Категорія:Архітектура Гамбурга]]
[[Категорія:Пам'ятники Готгольду Ефраїму Лессінгу|Гамбург]]
[[Категорія:Пам'ятники, встановлені 1881|Лессінг]]

title: Пам'ятник Лессінгу

Назва на честь: Готгольд Ефраїм Лессінг


text:
# Вальмохадо
Вальмохадо (ісп. Valmojado) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-Ла-Манча, у провінції Толедо. Населення — 4026 осіб (2010).
Муніципалітет розташований на відстані близько 40 км на південний захід від Мадрида, 38 км на північ від Толедо.

## Демографія
Динаміка населення (INE ):

## Галерея зображень
- Розташування муніципалітету у провінції Толедо

title: Вальмохадо

wikitext:
{{Муніципалітет Іспанії
 | назва               = Вальмохадо
 | місцева_назва       = ''Valmojado''
 | прапор              =
 | герб                = Escudo de Valmojado.svg
 | автономна_спільнота = [[Кастилія-Ла-Манча]]
 | провінція           = [[Толедо (провінція)|Толедо]]
 | комарка             =
 | широта              = 40.204
 | довгота             = -4.091
 | висота              = 661
 | населення           = 4026
 | рік_насел           = 2010
 | площа               = 26,0
 | густота             = 154,85
 | поштові_індекси     = 45940
 | телефонний_код      =
 | код_INE             = 45180
 | мер                 = Артуро Гонсалес Ерреро
 | рік_обрання         = 2007
 | www                 = http://www.valmojado.com/
}}
'''Вальмохадо''' ({{lang-es|Valmojado}}) — [[муніципалітет]] в [[Іспанія|Іспанії]], у складі автономної спільноти [[Кастилія-Ла-Манча]], у провінції [[Толедо (провінція)|Толедо]]. Населення — {{formatnum:4026}} осіб (2010).

Муніципалітет розташований на відстані<ref>Фізичні відстані розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 40 км на південний захід від [[Мадрид]]а, 38 км на північ від [[Толедо]].

== Демографія ==
{{Демографія/ESP/Valmojado}}

== Галерея зображень ==
<gallery>
Файл:Valmojado.png|Розташування муніципалітету у провінції Толедо
</gallery>

<!--
<gallery>
Файл:Atalaya valmojado.jpg|Torre vigía-silo de Valmojado
Файл:Gonzalo Chacon-estatua-2ret.JPG|Estatua de don Gonzalo Chacón, señor de Valmojado, en Arroyomolinos (Madrid)
</gallery>
-->

== Посилання ==

* [http://www.valmojado.com Офіційна вебсторінка муніципалітету Вальмохадо] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080307205221/http://www.valmojado.com/ |date=7 березня 2008 }}
* [http://www.diputoledo.es/global/areas/turismo/muni_datos.php?id_area=11&id_cat=169&f=169&codine=45180&id_ent=233 Провінційна рада Толедо] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060424062614/http://www.diputoledo.es/global/areas/turismo/muni_datos.php?id_area=11&id_cat=169&f=169&codine=45180&id_ent=233 |date=24 квітня 2006 }}
<!-- * [http://www.pirotecnicalaalegria.com Web de la A. R. C. Pirotécnica "La Alegría"] -->
<!-- * [http://www.turismocastillalamancha.com/lugares/toledo/valmojado Valmojado en el portal turístico de Castilla-La Mancha] -->

== Примітки ==
{{Портал|Іспанія}}
{{reflist}}

{{Муніципалітети провінції Толедо}}
{{Spain-geo-stub}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Толедо]]

title: Вальмохадо · Valmojado

· Герб: · Прапор

title: Муніципалітет

Країна: Іспанія

Автономна спільнота: Кастилія-Ла-Манча

Провінція: Толедо

title: Розташування

Розташування: Муніципалітет

title: Влада

Мер: Артуро Гонсалес Ерреро (з 2007)

Влада: Офіційна сторінка


text:
# Пектубаєвське сільське поселення
Пектуба́євське сільське поселення (рос. Пектубаевское сельское поселение) — муніципальне утворення у складі Новотор'яльського району Марій Ел, Росія. Адміністративний центр — село Пектубаєво.

## Історія
Станом на 29002 рік існували Єлембаєвська сільська рада (присілки Долбачі, Єксей-Єлкіно, Єксей-Марій, Єлембаєво, Ісюйка, Маркелово, Піжанці, Пушкарі, Ріпино, селище Ожигановський), Кремленківська сільська рада (присілки Акілово, Козловці, Коряковці, Кремленки, Матюшкіно, Нові Благородни, Танагаєво, Яснур), Пектубаєвська сільська рада (село Пектубаєво, присілки Єлшинка, Єсімбаєво, Захарейково, Захарята, Івакнур, Лоповці, Магазейково, Оськино, Петриково, Піксола, Старі Благородни, Танерково, Тишкино, Шалагіно, Шишур, Шукшан) та Шуринська сільська рада (присілки Велика Шимшурга, Дубовялни, Звіревці, Крюковці, Мала Шимшурга, Ноля, Пузирниково, Сосновка, Турма, Шудомаріно, Шура, Яраньмучаш), присілки Єгорята-мішата та Руський Шуй перебували у складі Токтарсолинської сільської ради.
1 квітня 2009 року були ліквідовані Єлембаєвське сільське поселення (колишня Єлембаєвська сільська рада, присілки Єгорята-Мішата та Руський Шуй) та Шуринське сільське поселення (колишня Шуринська сільська рада), їхні території увійшли до складу Пектубаєвського сільського поселення (колишні Кремленківська та Пектубаєвська сільські ради).

## Населення
Населення — 2851 особа (2019, 3331 у 2010, 3337 у 2002).

## Склад
До складу поселення входять такі населені пункти:
| Населений пункт            | Населення, осіб (2002) | Населення, осіб (2010) |
| -------------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| Акілово, присілок          | 13                     | 19                     |
| Велика Шимшурга, присілок  | 64                     | 94                     |
| Долбачі, присілок          | 82                     | 53                     |
| Дубовляни, присілок        | 8                      | 0                      |
| Єгорята-Мішата, присілок   | 6                      | 11                     |
| Єксей-Йолкино, присілок    | 12                     | 13                     |
| Єксей-Марі, присілок       | 8                      | 4                      |
| Єлембаєво, присілок        | 487                    | 467                    |
| Єлшинка, присілок          | 1                      | 2                      |
| Єсімбаєво, присілок        | 15                     | 10                     |
| Захарейково, присілок      | 13                     | 17                     |
| Захарята, присілок         | 0                      | 0                      |
| Звіревці, присілок         | 1                      | 0                      |
| Івакнур, присілок          | 11                     | 7                      |
| Ісюйка, присілок           | 14                     | 0                      |
| Козловці, присілок         | 15                     | 20                     |
| Коряковці, присілок        | 22                     | 22                     |
| Кремленки, присілок        | 217                    | 218                    |
| Крюковці, присілок         | 35                     | 33                     |
| Лоповці, присілок          | 5                      | 0                      |
| Магазейково, присілок      | 22                     | 15                     |
| Мала Шимшурга, присілок    | 105                    | 108                    |
| Маркелово, присілок        | 209                    | 192                    |
| Матюшкіно, присілок        | 3                      | 0                      |
| Нові Благородни, присілок  | 7                      | 10                     |
| Ноля, присілок             | 8                      | 5                      |
| Ожигановський, селище      | 79                     | 64                     |
| Оськино, присілок          | 2                      | 0                      |
| Пектубаєво, село           | 1114                   | 1314                   |
| Петриково, присілок        | 29                     | 27                     |
| Піжанці присілок           | 0                      | 0                      |
| Піксола, присілок          | 31                     | 22                     |
| Пузирниково, присілок      | 14                     | 20                     |
| Пушкарі, присілок          | 3                      | 5                      |
| Ріпино, присілок           | 5                      | 7                      |
| Руський Шуй, присілок      | 56                     | 25                     |
| Сосновка, присілок         | 24                     | 22                     |
| Старі Благородни, присілок | 0                      | 0                      |
| Танагаєво, присілок        | 9                      | 6                      |
| Танерково, присілок        | 16                     | 20                     |
| Тишкино, присілок          | 29                     | 28                     |
| Турма, присілок            | 0                      | 0                      |
| Шалагіно, присілок         | 27                     | 6                      |
| Шишур, присілок            | 0                      | 0                      |
| Шудомаріно, присілок       | 31                     | 29                     |
| Шукшан, присілок           | 36                     | 28                     |
| Шура, присілок             | 378                    | 329                    |
| Яраньмучаш, присілок       | 7                      | 1                      |
| Яснур, присілок            | 64                     | 58                     |

title: Пектубаєвське сільське поселення

wikitext:
{{Сільське поселення Росії|
| назва               = Пектубаєвське сільське поселення
| розташування        =
| країна              = {{RUS}}
| регіон = [[Марій Ел]]
| район = [[Новотор'яльський район]]
| центр = село [[Пектубаєво]]
| голова =
| дата утворення =
| депутатський корпус =
| площа = 336,36
| населення = 2851 особа ([[2019]])
| щільність = 8,48
| населені пункти = 49 сільських нп
}}

'''Пектуба́євське сільське поселення''' ({{lang-ru|Пектубаевское сельское поселение}}) — [[сільське поселення Росії|муніципальне утворення]] у складі [[новотор'яльський район|Новотор'яльського району]] [[Марій Ел]], [[Росія]]. Адміністративний центр — село [[Пектубаєво]].

== Історія ==
Станом на 29002 рік існували '''Єлембаєвська сільська рада''' (присілки Долбачі, Єксей-Єлкіно, Єксей-Марій, ''Єлембаєво'', Ісюйка, Маркелово, Піжанці, Пушкарі, Ріпино, селище Ожигановський), '''Кремленківська сільська рада''' (присілки Акілово, Козловці, Коряковці, ''Кремленки'', Матюшкіно, Нові Благородни, Танагаєво, Яснур), '''Пектубаєвська сільська рада''' (село ''Пектубаєво'', присілки Єлшинка, Єсімбаєво, Захарейково, Захарята, Івакнур, Лоповці, Магазейково, Оськино, Петриково, Піксола, Старі Благородни, Танерково, Тишкино, Шалагіно, Шишур, Шукшан) та '''Шуринська сільська рада''' (присілки Велика Шимшурга, Дубовялни, Звіревці, Крюковці, Мала Шимшурга, Ноля, Пузирниково, Сосновка, Турма, Шудомаріно, ''Шура'', Яраньмучаш), присілки Єгорята-мішата та Руський Шуй перебували у складі [[старотор'яльське сільське поселення|Токтарсолинської сільської ради]].

[[1 квітня]] [[2009]] року були ліквідовані '''Єлембаєвське сільське поселення''' (колишня Єлембаєвська сільська рада, присілки Єгорята-Мішата та Руський Шуй) та '''Шуринське сільське поселення''' (колишня Шуринська сільська рада), їхні території увійшли до складу Пектубаєвського сільського поселення (колишні Кремленківська та Пектубаєвська сільські ради)<ref>[http://docs.cntd.ru/document/895200213 Закон Республики Марий Эл от 01 апреля 2009 г. № 16-З «О преобразовании некоторых муниципальных образований в Республике Марий эл и внесении изменений в отдельные законодательные акты Республики Марий эл»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151002195717/http://docs.cntd.ru/document/895200213 |date=2 жовтня 2015 }} - Электронный фонд правовых и нормативно-технических документов {{ref-ru}}</ref>.

== Населення ==
Населення — 2851 особа ([[2019]]{{RUS-population|2019}}, 3331 у [[2010]]{{RUS-ME-census-2010}}, 3337 у [[2002]]<ref>{{Cite web |url=http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Marii-El_new.xls |title=Дані перепису населення Росії 2002 року |accessdate=4 січня 2021 |archive-date=13 листопада 2016 |archive-url=https://www.webcitation.org/6lzKOK34z?url=http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Marii-El_new.xls }}</ref>).

== Склад ==
До складу поселення входять такі населені пункти:
{| align="center" class="standard" class="wikitable sortable"
|+
! |Населений пункт
! |Населення,
осіб ([[2002]])
! |Населення,
осіб ([[2010]])
|-----
| [[акілово (Новотор'яльський район)|Акілово]], присілок
| align="right"| 13
| align="right"| 19
|-----
| [[Велика Шимшурга]], присілок
| align="right"| 64
| align="right"| 94
|-----
| [[Долбачі]], присілок
| align="right"| 82
| align="right"| 53
|-----
| Дубовляни, присілок
| align="right"| 8<ref>З них [[росіяни]] — 62 %, [[марійці]] — 38 %.</ref>
| align="right"| 0
|-----
| [[Єгорята-Мішата]], присілок
| align="right"| 6
| align="right"| 11
|-----
| [[Єксей-Йолкино]], присілок
| align="right"| 12
| align="right"| 13
|-----
| [[Єксей-Марі]], присілок
| align="right"| 8
| align="right"| 4
|-----
| [[Єлембаєво]], присілок
| align="right"| 487
| align="right"| 467
|-----
| [[Єлшинка]], присілок
| align="right"| 1
| align="right"| 2
|-----
| [[Єсімбаєво]], присілок
| align="right"| 15
| align="right"| 10
|-----
| [[Захарейково]], присілок
| align="right"| 13
| align="right"| 17
|-----
| Захарята, присілок
| align="right"| 0
| align="right"| 0
|-----
| Звіревці, присілок
| align="right"| 1<ref name=":0">З них росіяни — 100 %.</ref>
| align="right"| 0
|-----
| [[Івакнур]], присілок
| align="right"| 11
| align="right"| 7
|-----
| Ісюйка, присілок
| align="right"| 14<ref name=":0"/>
| align="right"| 0
|-----
| [[Козловці]], присілок
| align="right"| 15
| align="right"| 20
|-----
| [[Коряковці]], присілок
| align="right"| 22
| align="right"| 22
|-----
| [[Кремленки]], присілок
| align="right"| 217
| align="right"| 218
|-----
| [[крюковці (Новотор'яльський район)|Крюковці]], присілок
| align="right"| 35
| align="right"| 33
|-----
| Лоповці, присілок
| align="right"| 5<ref name=":0"/>
| align="right"| 0
|-----
| [[Магазейково]], присілок
| align="right"| 22
| align="right"| 15
|-----
| [[Мала Шимшурга]], присілок
| align="right"| 105
| align="right"| 108
|-----
| [[маркелово (Новотор'яльський район)|Маркелово]], присілок
| align="right"| 209
| align="right"| 192
|-----
| Матюшкіно, присілок
| align="right"| 3<ref name=":1">З них марійці — 100 %.</ref>
| align="right"| 0
|-----
| [[Нові Благородни]], присілок
| align="right"| 7
| align="right"| 10
|-----
| [[Ноля]], присілок
| align="right"| 8
| align="right"| 5
|-----
| [[Ожигановський]], селище
| align="right"| 79
| align="right"| 64
|-----
| Оськино, присілок
| align="right"| 2<ref name=":1"/>
| align="right"| 0
|-----
| [[Пектубаєво]], село
| align="right"| 1114
| align="right"| 1314
|-----
| [[петриково (Новотор'яльський район)|Петриково]], присілок
| align="right"| 29
| align="right"| 27
|-----
| Піжанці присілок
| align="right"| 0
| align="right"| 0
|-----
| [[Піксола]], присілок
| align="right"| 31
| align="right"| 22
|-----
| [[Пузирниково]], присілок
| align="right"| 14
| align="right"| 20
|-----
| [[пушкарі (Новотор'яльський район)|Пушкарі]], присілок
| align="right"| 3
| align="right"| 5
|-----
| [[ріпино (Новотор'яльський район)|Ріпино]], присілок
| align="right"| 5
| align="right"| 7
|-----
| [[Руський Шуй]], присілок
| align="right"| 56
| align="right"| 25
|-----
| [[сосновка (Новотор'яльський район)|Сосновка]], присілок
| align="right"| 24
| align="right"| 22
|-----
| Старі Благородни, присілок
| align="right"| 0
| align="right"| 0
|-----
| [[Танагаєво]], присілок
| align="right"| 9
| align="right"| 6
|-----
| [[Танерково]], присілок
| align="right"| 16
| align="right"| 20
|-----
| [[тишкино (Новотор'яльський район)|Тишкино]], присілок
| align="right"| 29
| align="right"| 28
|-----
| Турма, присілок
| align="right"| 0
| align="right"| 0
|-----
| [[Шалагіно]], присілок
| align="right"| 27
| align="right"| 6
|-----
| Шишур, присілок
| align="right"| 0
| align="right"| 0
|-----
| [[Шудомаріно]], присілок
| align="right"| 31
| align="right"| 29
|-----
| [[Шукшан]], присілок
| align="right"| 36
| align="right"| 28
|-----
| [[шура (Новотор'яльський район)|Шура]], присілок
| align="right"| 378
| align="right"| 329
|-----
| [[Яраньмучаш]], присілок
| align="right"| 7
| align="right"| 1
|-----
| [[Яснур]], присілок
| align="right"| 64
| align="right"| 58
|+
|}

== Примітки ==
{{reflist}}

{{новотор'яльський район}}

[[Категорія:Поселення Новотор'яльського району]]

title: Пектубаєвське сільське поселення

Країна: Росія

Регіон: Марій Ел

Район: Новотор'яльський район

Центр: село Пектубаєво

title: Основні дані

Густота населення: 8,48 осіб/км²

Населені пункти: 49 сільських нп


text:
# Спілка композиторів Республіки Татарстан
Спілка композиторів Республіки Татарстан — громадська організація — творчий союз професійних композиторів і музикознавців Республіки Татарстан.
Основними цілями Спілки є:
- розвиток і збагачення музичних традицій Республіки Татарстан
- забезпечення умов для створення високопрофесійних творів
- турбота про розвиток різних музичних жанрів
- активна участь в духовному і суспільному житті
- проведення концертів, фестивалів, конкурсів, конференцій
- участь в республіканських, російських і міжнародних фестивалях, конкурсах.

## Історія
Спілка композиторів Республіки Татарстан утворена в 1939 році. До складу Оргкомітету Спілки увійшли Назіб Жиганов (голова), Олександр Ключарьов, Мансур Музафаров.
2 лютого 1940 року на засіданні Оргкомітету в Спілку були прийняті композитори Василь Виноградов, Юрій Виноградов, Назіб Жиганов, Олександр Ключарьов, Мансур Музафаров, Саліх Сайдашев, Джаудат Файзі, Загід Хабібуллін, Фарід Яруллін і музикознавець Х. Терегулова.
Як свідчить «Короткий огляд діяльності Спілки радянських композиторів Татарії (1940—1947гг.)», що зберігся в архіві, тільки за 7 років були створені 10 опер, 4 балети, 3 музичні комедії, 3 симфонії, 2 струнних квартети, кілька кантат і сюїт, 2 концерти, понад 150 масових пісень. Звіт відзначав, що опера Назіб Жиганова «Ільдар», поставлена в Казані в 1942 році, стала першою радянською оперою на тему Вітчизняної війни.
Протягом всього періоду 1950 — 1960-х років спостерігалося зростання композиторської організації. Як зазначалося в повідомленні про роботу Спілки композиторів ТАССР за 1956—1961 рр., якщо в 1956 році Спілка об'єднувала 17 композиторів і музикознавців, то до 1961 року їх стало 25, з них 20 осіб з вищою музичною освітою.
|  | Из всей шестидесятилетней истории Союза композиторов Татарстана я бы выделил как особый, «золотой период» его существования пятидесятые и шестидесятые годы, когда шел бурный период становления, появлялись одно за другим произведения крупной формы, ставшие впоследствии классическими в татарской музыке, когда интенсивно работали Назиб Жиганов, Александр Ключарев, Мансур Музафаров, Загид Хабибуллин, Джаудат Файзи, Альберт Леман, позднее — Рустем Яхин. Творческий подъём и энтузиазм этих авторов, связанные с созданием новых произведений, освоением новых форм татарской музыки, особенно в пятидесятые годы были необычайными. Правда, начало пятидесятых годов было омрачено смертью основоположника профессиональной татарской музыки Салиха Сайдашева, но в то же самое время благодаря активной педагогической деятельности А.Лемана начинало работать новое поколение татарских композиторов: А.Монасыпов, Э.Бакиров, Х.Валиуллин. А самыми большими событиями того времени музыкальной жизни Казани стали премьеры сочинений Назиба Жиганова, как симфонические так и оперные. С восторгом были встречены увертюры «Кырлай» и «Нафиса», позднее вторая симфония «Сабантуй», «Симфонические новеллы», «Симфонические песни», оперы «Алтынчэч», «Тюляк и Суслу», особенный же успех выпал на долю его вдохновенной оперы «Джалиль». Союз композиторов тогда жил бурной, полнокровной жизнью первооткрывателей. На пленумы Союза композиторов Татарстана приезжали в разные годы в качестве почетных гостей Кабалевский, Коваль, Шостакович. Помню как Кабалевский, послушав нашу музыку, сказал: «Да, есть такая композиторская школа — казанская!». Семидесятые годы для Союза композиторов Татарстана были наполнены такой же активной творческой жизнью. Союз уже становился многочисленным, в него вливались новые и новые поколения композиторов. …Прекрасный симфонический оркестр под руководством Натана Рахлина, новый концертный зал консерватории, замечательные исполнители — все это способствовало новому творческому взлету, как композиторов старшего поколения, так и молодых. На сцене оперного театра увидели свет оперы Л.Балиуллина, Б.Мулюкова, балеты Э.Бакирова… Анатолий Луппов, из статьи «Золотые десятилетия», журнал «Казань» № 11/1999. |

Лідерами Спілки композиторів Татарстану завжди були композитори — великі музично-громадські діячі. З моменту утворення творчої організації по 1977 рік її головою був Назіб Жиганов. У період з 1977 року по 1989 рік Союз очолював Мірсаід Яруллін. З 1989 року Головою Правління є Народний артист Російської Федерації, Заслужений діяч мистецтв Російської Федерації, Народний артист Республіки Татарстан, лауреат міжнародних конкурсів, лауреат премії Дмитра Шостаковича Союзу композиторів Росії, Голова Спілки композиторів Росії — Рашид Калімуллін.
Остання чверть XX століття ознаменована активною діяльністю композиторів Татарстану Ш. Шарифулліна, Л. Хайрутдінова, Б. Четвергова, А. Руденко, Р. Абдулліна, на зміну яким прийшло нове покоління композиторів — Р. Ахіярова, М. Шамсутдінова, Л. Батир- Булгарі, Ш. Тімербулатов, І. Сафін, Р. Калимуллін. Майже щорічно до складу композиторської організації Татарстану вливаються нові композитори: це С. Зорюкова, С. Бєліков, С. Садикова, Р. Хакімов.
До 1992 року Спілка композиторів Татарстану, яка входить до складу Спілки композиторів Росії, будувала свою діяльність відповідно до Статуту Спілки композиторів Росії. У 1992 році був прийнятий перший самостійний Статут Спілки композиторів Республіки Татарстан. У 1994 році був укладений договір «Про партнерство, співробітництво та спільну діяльність Спілки композиторів Росії і Союзу композиторів Татарстану».
Серед найбільш значущих заходів, що проводяться Спілкою композиторів Республіки Татарстан:
- Міжнародний фестиваль сучасної музики «Європа - Азія» (з 1993 р 1 раз в 2 роки)[4]
- Фестиваль музики композиторів Поволжя і Приуралля (з 1982 р щорічно)
- Симфонічні концерти з нових творів композиторів Татарстану (2 рази на рік)
- Щорічні ювілейні концерти композиторів республіки (симфонічні, камерні, хорові).

У 1999 році Спілка композиторів Республіки Татарстан стала членом Міжнародної Асоціація сучасної музики (ISCM), зі штаб-квартирою в Амстердамі.
У 2015 році Спілка композиторів Республіки Татарстан була прийнята в Лігу азійських композиторів (ACL) зі штаб-квартирою в Токіо.

wikitext:
{{організація}}
'''Спілка композиторів Республіки Татарстан''' — [[Недержавна організація|громадська організація]] — творчий союз професійних [[Композитор|композиторів]] і [[Музикознавство|музикознавців]] [[Татарстан|Республіки Татарстан]].

Основними цілями Спілки є:
* розвиток і збагачення музичних традицій Республіки Татарстан
* забезпечення умов для створення високопрофесійних творів
* турбота про розвиток різних музичних жанрів
* активна участь в духовному і суспільному житті
* проведення концертів, фестивалів, конкурсів, конференцій
* участь в республіканських, російських і міжнародних фестивалях, конкурсах.

== Історія ==
Спілка композиторів Республіки Татарстан утворена в [[1939]] році. До складу Оргкомітету Спілки увійшли [[Жиганов Назіб Гаязович|Назіб Жиганов]] (голова), [[Ключарьов Олександр Сергійович|Олександр Ключарьов]], [[Музафаров Мансур Ахметович|Мансур Музафаров]].

[[2 лютого]] [[1940|1940 року]] на засіданні Оргкомітету в Спілку були прийняті композитори [[ Виноградов Василь Іванович (композитор) |Василь Виноградов]], [[Виноградов Юрій Васильович |Юрій Виноградов]], Назіб Жиганов, Олександр Ключарьов, Мансур Музафаров, [[Сайдашев Саліх Замалетдінович|Саліх Сайдашев]], [[ Файзі Джаудат Харісович |Джаудат Файзі]], [[Хабібуллін Загід Валеєвич |Загід Хабібуллін]], [[Яруллін Фарід Загідуллович |Фарід Яруллін]] і музикознавець Х. Терегулова<ref name="Сайт Культура и искусство РТ">{{Cite web
|url=http://www.tatarculture.ru/index_page_view_object_id_66.php#
|title=История Союза композиторов Республики Татарстан на сайте «Культура и искусство Татарстана» |accessdate=2016-01-13
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160802185203/http://tatarculture.ru/index_page_view_object_id_66.php#
|archivedate=2016-08-02
|deadlink=yes
}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160802185203/http://tatarculture.ru/index_page_view_object_id_66.php |date=2016-08-02 }}</ref>.

Як свідчить «Короткий огляд діяльності Спілки радянських композиторів Татарії (1940—1947гг.)», що зберігся в архіві, тільки за 7 років були створені 10 [[Опера|опер]], 4 [[Балет|балети]], 3 музичні комедії, 3 [[Симфонія|симфонії]], 2 струнних квартети, кілька [[Кантата|кантат]] і [[Сюїта|сюїт]], 2 [[Концерт (захід)|концерти]], понад 150 масових пісень. Звіт відзначав, що опера Назіб Жиганова «Ільдар», поставлена в Казані в [[1942|1942 році]], стала першою радянською оперою на тему [[Німецько-радянська війна|Вітчизняної війни]]<ref name="Статья о Жиганове">{{Cite web
|url=http://www.archive.gov.tatarstan.ru/_go/anonymous/main/?path=%2Fpages%2Fru%2F2nart%2F92vistupl%2F040_Ziganov
|title=Статья о Назибе Жиганове на сайте Национального архива Республики Татарстан |accessdate=2019-12-19
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160915152722/http://www.archive.gov.tatarstan.ru/_go/anonymous/main/?path=%2Fpages%2Fru%2F2nart%2F92vistupl%2F040_Ziganov
|archivedate=2016-09-15
|deadlink=yes
}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160915152722/http://www.archive.gov.tatarstan.ru/_go/anonymous/main/?path=%2Fpages%2Fru%2F2nart%2F92vistupl%2F040_Ziganov |date=2016-09-15 }}</ref>.

Протягом всього періоду [[1950-ті|1950]] — [[1960-ті|1960-х років]] спостерігалося зростання композиторської організації. Як зазначалося в повідомленні про роботу Спілки композиторів [[Татарська Автономна Радянська Соціалістична Республіка|ТАССР]] за 1956—1961 рр., якщо в [[1956|1956 році]] Спілка об'єднувала 17 композиторів і музикознавців, то до [[1961|1961 року]] їх стало 25, з них 20 осіб з вищою музичною освітою<ref name="Статья о Жиганове"/>.

{{Цитата|
Из всей шестидесятилетней истории Союза композиторов Татарстана я бы выделил как особый, «золотой период» его существования пятидесятые и шестидесятые годы, когда шел бурный период становления, появлялись одно за другим произведения крупной формы, ставшие впоследствии классическими в татарской музыке, когда интенсивно работали Назиб Жиганов, Александр Ключарев, Мансур Музафаров, Загид Хабибуллин, Джаудат Файзи, Альберт Леман, позднее — Рустем Яхин.
Творческий подъём и энтузиазм этих авторов, связанные с созданием новых произведений, освоением новых форм татарской музыки, особенно в пятидесятые годы были необычайными. Правда, начало пятидесятых годов было омрачено смертью основоположника профессиональной татарской музыки Салиха Сайдашева, но в то же самое время благодаря активной педагогической деятельности А.Лемана начинало работать новое поколение татарских композиторов: А.Монасыпов, Э.Бакиров, Х.Валиуллин.
А самыми большими событиями того времени музыкальной жизни Казани стали премьеры сочинений Назиба Жиганова, как симфонические так и оперные. С восторгом были встречены увертюры «Кырлай» и «Нафиса», позднее вторая симфония «Сабантуй», «Симфонические новеллы», «Симфонические песни», оперы «Алтынчэч», «Тюляк и Суслу», особенный же успех выпал на долю его вдохновенной оперы «Джалиль».
Союз композиторов тогда жил бурной, полнокровной жизнью первооткрывателей.
На пленумы Союза композиторов Татарстана приезжали в разные годы в качестве почетных гостей Кабалевский, Коваль, Шостакович. Помню как Кабалевский, послушав нашу музыку, сказал: «Да, есть такая композиторская школа — казанская!».
Семидесятые годы для Союза композиторов Татарстана были наполнены такой же активной творческой жизнью. Союз уже становился многочисленным, в него вливались новые и новые поколения композиторов. …Прекрасный симфонический оркестр под руководством Натана Рахлина, новый концертный зал консерватории, замечательные исполнители — все это способствовало новому творческому взлету, как композиторов старшего поколения, так и молодых. На сцене оперного театра увидели свет оперы Л.Балиуллина, Б.Мулюкова, балеты Э.Бакирова…

Анатолий Луппов, из статьи «Золотые десятилетия», журнал «Казань» № 11/1999.<ref name="Сайт Культура и искусство РТ"/>}}

Лідерами Спілки композиторів [[Татарстан]]у завжди були композитори — великі музично-громадські діячі. З моменту утворення творчої організації по [[1977|1977 рік]] її головою був Назіб Жиганов. У період з [[1977|1977 року]] по [[1989|1989 рік]] Союз очолював [[ Яруллін Мірсаід Загідулловіч |Мірсаід Яруллін]]. З [[1989|1989 року]] Головою Правління є [[Народний артист Росії|Народний артист Російської Федерації]], [[Заслужений діяч мистецтв Росії|Заслужений діяч мистецтв Російської Федерації]], Народний артист Республіки Татарстан, лауреат міжнародних конкурсів, лауреат премії [[Шостакович Дмитро Дмитрович|Дмитра Шостаковича]] [[Спілка композиторів Росії|Союзу композиторів Росії]], Голова [[Спілка композиторів Росії|Спілки композиторів Росії]] — [[ Калімуллін Рашид Фагімович |Рашид Калімуллін]]<ref name="справка министерства культуры РТ">{{Cite web|url=http://mincult.tatarstan.ru/unions.htm?department_id=3585|title=Справка о Союзе композиторов Республики Татарстан на сайте Министерства культуры Республики Татарстан|accessdate=2016-01-13|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160416130424/http://mincult.tatarstan.ru/unions.htm?department_id=3585|archivedate=2016-04-16|deadlink=yes}}</ref>.

Остання чверть [[XX століття]] ознаменована активною діяльністю композиторів Татарстану Ш. Шарифулліна, Л. Хайрутдінова, Б. Четвергова, А. Руденко, Р. Абдулліна, на зміну яким прийшло нове покоління композиторів — Р. Ахіярова, М. Шамсутдінова, Л. Батир- Булгарі, Ш. Тімербулатов, І. Сафін, Р. Калимуллін. Майже щорічно до складу композиторської організації Татарстану вливаються нові композитори: це С. Зорюкова, С. Бєліков, С. Садикова, Р. Хакімов<ref name="Сайт Культура и искусство РТ"/>.

До [[1992|1992 року]] Спілка композиторів Татарстану, яка входить до складу [[Спілка композиторів Росії|Спілки композиторів Росії]], будувала свою діяльність відповідно до Статуту Спілки композиторів Росії. У 1992 році був прийнятий перший самостійний Статут Спілки композиторів Республіки Татарстан. У [[1994|1994 році]] був укладений договір «Про партнерство, співробітництво та спільну діяльність Спілки композиторів Росії і Союзу композиторів Татарстану»<ref name="Сайт Культура и искусство РТ"/>.

Серед найбільш значущих заходів, що проводяться Спілкою композиторів Республіки Татарстан:

* [[Міжнародний фестиваль сучасної музики «Європа - Азія»]] (з 1993 р 1 раз в 2 роки)<ref name="Интернет-конференция">{{Cite web |url=http://www.business-gazeta.ru/online/88/ |title=Интернет-конференция Председателя Союза композиторов Республики Татарстан Р. Ф. Калимуллина на сайте газеты «Бизнес-Online» |accessdate=14 травня 2020 |archivedate=2019-03-31 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190331194143/https://www.business-gazeta.ru/online/88 }}</ref>
* Фестиваль музики композиторів Поволжя і Приуралля (з 1982 р щорічно)
* Симфонічні концерти з нових творів композиторів Татарстану (2 рази на рік)
* Щорічні ювілейні концерти композиторів республіки (симфонічні, камерні, хорові).

У [[1999]] році Спілка композиторів Республіки Татарстан стала членом [[Міжнародне товариство сучасної музики|Міжнародної Асоціація сучасної музики (ISCM)]], зі штаб-квартирою в Амстердамі<ref name="справка министерства культуры РТ"/>.

У 2015 році Спілка композиторів Республіки Татарстан була прийнята в Лігу азійських композиторів (ACL) зі штаб-квартирою в Токіо.

== Примітки ==
{{Reflist}}

== Посилання ==
* {{cite web
|url=http://music-gazeta.com/article/589/
|title=Керівництво Спілки композиторів Республіки Татарстан
|website=music-gazeta.com
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200718083745/http://music-gazeta.com/article/589/
|archivedate=2020-07-18
}}
* {{cite web
|url=http://tatarculture.ru/index_page_view_object_id_66.php
|title=Історія Спілки композиторів Республіки Татарстан на сайті «Культура і мистецтво Татарстану»
|website=tatarculture.ru
|archivedate=2016-08-02
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160802185203/http://tatarculture.ru/index_page_view_object_id_66.php
}}
* {{cite web
|url=http://tigp.ru/projects/
|title=Опис будівлі Спілки композиторів Республіки Татарстан
|website=tigp.ru
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20200803143537/https://tigp.ru/projects/
|archivedate=2020-08-03
}}
* {{cite web
|url=http://www.archive.gov.tatarstan.ru/_go/anonymous/main/?path=%2Fpages%2Fru%2F2nart%2F92vistupl%2F040_Ziganov
|title=Стаття про Назіб Жиганова на сайті Національного архіву Республіки Татарстан
|archivedate=2016-09-15
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20160915152722/http://www.archive.gov.tatarstan.ru/_go/anonymous/main/?path=%2Fpages%2Fru%2F2nart%2F92vistupl%2F040_Ziganov

}}
* {{cite web
|url=http://www.millattashlar.ru/index.php/
|title=Інформація про Спілку композиторів на сайті «Мілләтәшләр»
|website=millattashlar.ru
}}
* {{cite web
|url=http://rt.rbc.ru/tatarstan/04/03/2014/55928f1f9a794751dc833438
|title=Інформація про реставрацію будівлі Спілки композиторів Республіки Татарстан
|website=rt.rbc.ru
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20161004002526/http://rt.rbc.ru/tatarstan/04/03/2014/55928f1f9a794751dc833438
|archivedate=2016-10-04
}}
* {{cite web
|url=http://nkort.ru/nko/id136/
|title=Інформація про Спілку композиторів РТ на Порталі некомерційних організацій РТ
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20170503104940/http://nkort.ru/nko/id136/
|archivedate=3 травня 2017-05-03
}}
* {{cite web
|url=http://www.business-gazeta.ru/article/59083/
|title=Інтерв'ю Рашида Калімулліна на сайті газети «Бізнес-Online»
|archiveurl=https://web.archive.org/web/20201101233458/https://www.business-gazeta.ru/article/59083
|archivedate=2020-11-01
}}
{{Портали|Музика|Мистецтво}}

[[Категорія:Засновані в Росії 1939]]
[[Категорія:Творчі спілки]]
[[Категорія:Організації Татарстану]]
[[Категорія:Музика Татарстану]]

Тип: недержавна організація · професійна асоціація

Штаб-квартира: Podurueva manord і Waxitof City Districtd

Місце діяльності: Татарстан

Членство: Міжнародне товариство сучасної музики (1999) · Q727354? (2015)

Керівник: Räşit Kärimullind


text:
# Нуоро
Ну́оро (італ. Nuoro, сард. Nùgoro) — муніципалітет в Італії, у регіоні Сардинія, столиця провінції Нуоро.
Нуоро розташоване на відстані близько 320 км на південний захід від Рима, 125 км на північ від Кальярі.
Населення — 37 304 особи (2014).
Щорічний фестиваль відбувається 5 серпня. Покровитель — Santa Maria della Neve.

## Клімат
Місто знаходиться у зоні, котра характеризується середземноморським кліматом. Найтепліший місяць — липень із середньою температурою 23.3 °C (74 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою 6.1 °С (43 °F).
| Клімат Нуоро            | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро | Клімат Нуоро |
| Показник                | Січ.         | Лют.         | Бер.         | Квіт.        | Трав.        | Черв.        | Лип.         | Серп.        | Вер.         | Жовт.        | Лист.        | Груд.        | Рік          |
| Абсолютний максимум, °C | 19           | 18           | 24           | 25           | 29           | 36           | 38           | 37           | 35           | 30           | 22           | 19           | 38           |
| Середній максимум, °C   | 9            | 10           | 13           | 16           | 20           | 26           | 30           | 30           | 26           | 20           | 15           | 11           | 18           |
| Середня температура, °C | 5            | 6            | 8            | 11           | 14           | 19           | 23           | 23           | 20           | 15           | 11           | 8            | 13           |
| Середній мінімум, °C    | 2            | 2            | 4            | 6            | 9            | 13           | 16           | 16           | 15           | 11           | 7            | 5            | 9            |
| Абсолютний мінімум, °C  | −5           | −7           | −6           | 0            | 0            | 4            | 7            | 7            | 8            | 2            | 0            | −4           | −7           |
| Норма опадів, мм        | 80           | 50           | 50           | 30           | 50           | 20           | 10           | 10           | 30           | 70           | 40           | 70           | 550          |
| Днів з дощем            | 8            | 6            | 6            | 4            | 6            | 2            | 1            | 1            | 4            | 7            | 5            | 8            | 62           |
| Вологість повітря, %    | 81           | 79           | 74           | 72           | 68           | 57           | 52           | 52           | 65           | 76           | 77           | 79           | 69           |
| ----------------------- | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ | ------------ |
| Джерело: Weatherbase    |              |              |              |              |              |              |              |              |              |              |              |              |              |

## Демографія
Населення за роками:

Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 1058 іноземців з 64 країн, серед них 380 громадян країн Євросоюзу та 9 громадян України.

## Уродженці
- Сальваторе Сирігу (*1987) — відомий італійський футболіст, воротар.

## Сусідні муніципалітети
- Бенетутті
- Доргалі
- Мамоіада
- Ольєна
- Орані
- Оргозоло
- Оруне

title: Нуоро

wikitext:
{{Otheruses}}
{{Комуна Італії
 | назва         = Нуоро
 | місцева_назва = Nuoro
 | герб          = Nuoro-Stemma.png
 | регіон        = SAR <!-- Лише 3-літерний КОД -->
 | провінція     = NU <!-- Лише 2-літерний КОД -->
 | latd   = 40
 | latm   = 19
 | lats   = 0
 | longd  = 9
 | longm  = 20
 | longs  = 0
 | висота = 554
 | населення     = 33850
 | рік_насел     = 01-01-2023
 | площа         = 192,27
 | густота       = 176,0
 | поштові_індекси  = 08100
 | телефонний_код = 0784
 | код_ISTAT     = 091051
 | покровитель   = Madonna della Neve|Santa Maria della Neve
 | мер           = Andrea Soddu
 | обраний       = 14-6-2015
 | www           = http://www.comune.nuoro.it/
}}

'''Ну́оро''' ({{lang-it|Nuoro}}, {{lang-srd|Nùgoro}}) — [[муніципалітет]] в [[Італія|Італії]], у регіоні [[Сардинія]], столиця [[Нуоро (провінція)|провінції Нуоро]].

Нуоро розташоване на відстані<ref>Фізичні відстані та напрямки розраховані за координатами муніципалітетів</ref> близько 320 км на південний захід від [[Рим|Рима]], 125 км на північ від [[Кальярі]].

Населення — {{formatnum:37304}} {{МНОЖИНА:37304|особа|особи|осіб}} (2014)<ref name="dem1">{{cite web |url=http://www.demo.istat.it/bil2014/index.html |title=Демографічний баланс 2014 року та населення на 31 грудня |publisher=[[ISTAT]] |accessdate=25 грудня 2014 |archive-date=2015-06-26 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150626150429/http://demo.istat.it/bil2014/index.html }}{{ref-it}}</ref>.
Щорічний фестиваль відбувається 5 серпня. Покровитель — Santa Maria della Neve.

== Клімат ==
Місто знаходиться у зоні, котра характеризується [[середземноморський клімат|середземноморським кліматом]]. Найтепліший місяць — [[липень]] із середньою температурою 23.3 °C (74 °F). Найхолодніший місяць — [[січень]], із середньою температурою 6.1 °С (43 °F).<ref>[https://weatherbase.com/weather/weather-summary.php3?s=110241&cityname=Nuoro%2C+Sardinia%2C+Italy&units=metric Клімат Нуоро]</ref>

{{Клімат міста
|Місто_род=Нуоро
|Джерело=[https://weatherbase.com/weather/weather.php3?s=110241&cityname=Nuoro-Italy Weatherbase]
| Рік_сер=13
| Січ_сер=5
| Лют_сер=6
| Бер_сер=8
| Кві_сер=11
| Тра_сер=14
| Чер_сер=19
| Лип_сер=23
| Сер_сер=23
| Вер_сер=20
| Жов_сер=15
| Лис_сер=11
| Гру_сер=8
| Рік_сер_макс=18
| Січ_сер_макс=9
| Лют_сер_макс=10
| Бер_сер_макс=13
| Кві_сер_макс=16
| Тра_сер_макс=20
| Чер_сер_макс=26
| Лип_сер_макс=30
| Сер_сер_макс=30
| Вер_сер_макс=26
| Жов_сер_макс=20
| Лис_сер_макс=15
| Гру_сер_макс=11
| Рік_сер_мін=9
| Січ_сер_мін=2
| Лют_сер_мін=2
| Бер_сер_мін=4
| Кві_сер_мін=6
| Тра_сер_мін=9
| Чер_сер_мін=13
| Лип_сер_мін=16
| Сер_сер_мін=16
| Вер_сер_мін=15
| Жов_сер_мін=11
| Лис_сер_мін=7
| Гру_сер_мін=5
| Рік_сер_опади=550
| Січ_сер_опади=80
| Лют_сер_опади=50
| Бер_сер_опади=50
| Кві_сер_опади=30
| Тра_сер_опади=50
| Чер_сер_опади=20
| Лип_сер_опади=10
| Сер_сер_опади=10
| Вер_сер_опади=30
| Жов_сер_опади=70
| Лис_сер_опади=40
| Гру_сер_опади=70
| Рік_а_макс=38
| Січ_а_макс=19
| Лют_а_макс=18
| Бер_а_макс=24
| Кві_а_макс=25
| Тра_а_макс=29
| Чер_а_макс=36
| Лип_а_макс=38
| Сер_а_макс=37
| Вер_а_макс=35
| Жов_а_макс=30
| Лис_а_макс=22
| Гру_а_макс=19
| Рік_а_мін=-7
| Січ_а_мін=-5
| Лют_а_мін=-7
| Бер_а_мін=-6
| Кві_а_мін=0
| Тра_а_мін=0
| Чер_а_мін=4
| Лип_а_мін=7
| Сер_а_мін=7
| Вер_а_мін=8
| Жов_а_мін=2
| Лис_а_мін=0
| Гру_а_мін=-4
| Рік_дощ=62
| Січ_дощ=8
| Лют_дощ=6
| Бер_дощ=6
| Кві_дощ=4
| Тра_дощ=6
| Чер_дощ=2
| Лип_дощ=1
| Сер_дощ=1
| Вер_дощ=4
| Жов_дощ=7
| Лис_дощ=5
| Гру_дощ=8
| Рік_вол=69
| Січ_вол=81
| Лют_вол=79
| Бер_вол=74
| Кві_вол=72
| Тра_вол=68
| Чер_вол=57
| Лип_вол=52
| Сер_вол=52
| Вер_вол=65
| Жов_вол=76
| Лис_вол=77
| Гру_вол=79
}}

== Демографія ==
{{Демографія/Nuoro}}
{{Іноземці в Італії | назва=Нуоро | дата=1 січня 2023 року
 | всього=1058 | країн=64 | Укр=9 | ЄС=380 | таблиця= | країна1=[[Румунія|Румунії]]
 | примітка=<ref>{{cite web| url=https://demo.istat.it/app/?i=RCS&l=en
  | title=Resident population by sex, municipality and citizenship | language=англ.
  | trans_title=Постійне населення за статтю, муніципалітетом і громадянством
  | publisher=[[ISTAT]]| accessdate=12 червня 2024}}</ref>
}}

== Уродженці ==
* [[Сальваторе Сирігу]] (*[[1987]]) — відомий італійський [[футбол]]іст, [[Воротар (футбол)|воротар]].
== Сусідні муніципалітети ==

* [[Бенетутті]]
* [[Доргалі]]
* [[Мамоіада]]
* [[Ольєна]]
* [[Орані (муніципалітет)|Орані]]
* [[Оргозоло]]
* [[Оруне]]

== Див. також ==
* [[Список муніципалітетів провінції Нуоро]]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Italy-geo-stub}}
{{Столиці провінцій Італії}}
{{Провінція Нуоро}}
{{Бібліоінформація}}

{{Портали|Географія|Італія}}

[[Категорія:Муніципалітети провінції Нуоро]]

title: Нуоро · Nuoro

Герб: Прапор

Країна: Італія

Регіон: Сардинія

Провінція: Нуоро

title: Розміщення

Розміщення: Commune

title: Влада

Мер: Andrea Soddu (14-6-2015)


text:
# Ларс Вайбель
Ларс Ва́йбель (нім. Lars Weibel; 20 травня 1974, Лахен (Швіц), Швейцарія) — швейцарський хокеїст, воротар.

## Кар'єра (клубна)
Ларс Вайбель почав свою кар'єру 1992 року у ХК «Біль». Через рік, воротар переїхав до ХК «Луґано», де він залишався до 2001 року, 1994 був обраний Чикаго Блекгокс (Драфт НХЛ 1994 року), але ніколи не грав за клуб НХЛ.
У складі ХК «Луґано» Вайбель став чемпіоном Швейцарії. У сезоні 2000/01 виступав за ХК «Давос», голкіпер був також одним з провідних виконавців. У 2000 та 2001 Ларс виграв з ХК «Давосом» престижний Кубок Шпенглера, крім того, входив у 2000 та 2002 до команди «Усіх зірок» цього турніру. Починаючи з сезону 2004/05 грав за ХК «Цуг». 2009 покинув швейцарський клуб та уклав контракт на один сезон 2009/10 років з Кельнер Гайє, де він замінив раптово померлого Роберта Мюллера. У серпні 2010 року Вайбель закінчив свою кар'єру.
Він є постійним гостем швейцарського каналу SRF zwei під час плей-оф НЛА.

## Кар'єра (збірна)
У національній збірній провів 44 гри.

## Нагороди та досягнення
- 1999 Чемпіон Швейцарії у складі ХК «Луґано».
- 2000 Володар Кубка Шпенглера у складі ХК «Давос».
- 2000 В команді «Усіх зірок» Кубка Шпенглера.
- 2001 Володар Кубка Шпенглера у складі ХК «Давос».
- 2002 В команді «Усіх зірок» Кубка Шпенглера.
- 2002 Віце-чемпіон Швейцарії у складі ХК «Давос».

title: Ларс Вайбель

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Ларс Вайбель
| image           =
| image_caption   =
| image_size      =
| position        = воротар
| shoots          =
| height          =
| weight          =
| team            =
| league          =
| former_teams    =
| played_for      = '''1992–1993''' [[Біль (хокейний клуб)|ХК «Біль»]]
'''1993–2000''' [[Луґано (хокейний клуб)|ХК «Луґано»]]
'''2000–2004''' [[Давос (хокейний клуб)|ХК «Давос»]]
'''2004–2009''' [[Цуг (хокейний клуб)|ХК «Цуг»]]
'''2009–2010''' [[Кельнер Гайє]]
| ntl_team        = {{ih|SUI}}
| birth_date      = 20.5.1974
| birth_place     = Лахен (Швіц), [[Швейцарія]]
| draft           =
| draft_year      =
| draft_team      =
| career_start    = 1992
| career_end      = 2010
}}
'''Ларс Ва́йбель''' ({{lang-de|Lars Weibel}}; [[20 травня]] [[1974]], Лахен (Швіц), [[Швейцарія]]) — [[Швейцарія|швейцарський]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], воротар.

== Кар'єра (клубна) ==
Ларс Вайбель почав свою кар'єру 1992 року у [[Біль (хокейний клуб)|ХК «Біль»]]. Через рік, воротар переїхав до [[Луґано (хокейний клуб)|ХК «Луґано»]], де він залишався до 2001 року, [[1994]] був обраний [[Чикаго Блекгокс]] ([[Драфт НХЛ 1994|Драфт НХЛ 1994 року]]), але ніколи не грав за клуб [[Національна хокейна ліга|НХЛ]].

У складі ХК «Луґано» Вайбель став [[Чемпіонат Швейцарії із хокею 1999|чемпіоном Швейцарії]]. У сезоні 2000/01 виступав за ХК «Давос», голкіпер був також одним з провідних виконавців. У [[Кубок Шпенглера 2000|2000]] та [[Кубок Шпенглера 2001|2001]] Ларс виграв з ХК «Давосом» престижний [[Кубок Шпенглера]], крім того, входив у 2000 та [[Кубок Шпенглера 2002|2002]] до команди «Усіх зірок» цього турніру. Починаючи з сезону [[Чемпіонат Швейцарії із хокею 2005|2004/05]] грав за [[Цуг (хокейний клуб)|ХК «Цуг»]]. 2009 покинув швейцарський клуб та уклав контракт на один сезон [[Чемпіонат Німеччини з хокею 2009—2010|2009/10 років]] з [[Кельнер Гайє]], де він замінив раптово померлого [[Роберт Мюллер (хокеїст)|Роберта Мюллера]]. У серпні 2010 року Вайбель закінчив свою кар'єру.<ref>[http://www.suedostschweiz.ch/newsticker/index.cfm?id=48712&newsRessort=30&newsRegion=&newsSearch=&startrow=1 Goalie Lars Weibel tritt zurück]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>

Він є постійним гостем швейцарського каналу SRF zwei під час [[плей-оф]] [[Швейцарська Національна ліга А|НЛА]].

== Кар'єра (збірна) ==
У [[Збірна Швейцарії з хокею із шайбою|національній збірній]] провів 44 гри.

== Нагороди та досягнення ==
* 1999 [[Чемпіонат Швейцарії із хокею|Чемпіон Швейцарії]] у складі [[Луґано (хокейний клуб)|ХК «Луґано»]].
* 2000 Володар [[Кубок Шпенглера|Кубка Шпенглера]] у складі [[Давос (хокейний клуб)|ХК «Давос»]].
* 2000 В команді «Усіх зірок» Кубка Шпенглера.
* 2001 Володар Кубка Шпенглера у складі ХК «Давос».
* 2002 В команді «Усіх зірок» Кубка Шпенглера.
* 2002 Віце-чемпіон Швейцарії у складі ХК «Давос».

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
*[http://www.eurohockey.net/players/show_player.cgi?serial=156 Ларс Вайбель на eurohockey.net] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120924065348/http://www.eurohockey.net/players/show_player.cgi?serial=156 |date=24 вересня 2012 }} {{ref-en}}
*[http://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=32748 Ларс Вайбель на hockeydb.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130530071348/http://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=32748 |date=30 травня 2013 }} {{ref-en}}
*[http://www.hockeyfans.ch/spieler/detail/lars_weibel Ларс Вайбель на hockeyfans.ch] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130928230406/http://www.hockeyfans.ch/spieler/detail/lars_weibel |date=28 вересня 2013 }} {{ref-de}}
*[http://hockeygoalies.org/bio/weibel.html Ларс Вайбель на hockeygoalies.org] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150910104809/http://www.hockeygoalies.org/bio/weibel.html |date=10 вересня 2015 }} {{ref-en}}

{{DEFAULTSORT:Вайбель, Ларс}}
[[Категорія:Швейцарські хокеїсти]]
[[Категорія:Гравці збірної Швейцарії з хокею]]
[[Категорія:Хокеїсти «Біля»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Лугано»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Давоса»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Цуга»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Кельнер Гайє»]]
[[Категорія:Швейцарські хокейні воротарі]]
[[Категорія:Хокеїсти на зимових Олімпійських іграх 2002]]

title: Ларс Вайбель

Народився: 20 травня 1974 (50 років) · Лахен (Швіц), Швейцарія

Позиція: воротар

Проф. клуби: 1992–1993 ХК «Біль» · 1993–2000 ХК «Луґано» · 2000–2004 ХК «Давос» · 2004–2009 ХК «Цуг» · 2009–2010 Кельнер Гайє

Нац. збірна: Швейцарія


text:
# Бальзаківська вулиця (Житомир)
Вулиця Бальзаківська  — вулиця у Корольовському районі Житомира, на Смолянці. Названа на честь французького драматурга Оноре де Бальзака.

## Розташування
Починається від вулиці Гагаріна, напроти будинку № 50, прямує на південний схід, закінчується тупиком недалеко від вулиці Жуйка. Перетинається з вулицею Російська Слобідка.
Довжина вулиці — 210 метрів.

## Історія
Попередня назва — Жовтневий провулок. Рішенням сесії Житомирської міської ради від 28 березня 2008 року № 583 «Про затвердження назв топонімічних об'єктів у місті Житомирі» для об'єкту було затверджено назву Бальзаківська вулиця.

title: Бальзаківська вулиця (Житомир)

wikitext:
{{Вулиця
|назва = вулиця Бальзаківська
|населений пункт = [[Житомир]]
|місцевість = [[Смолянка (Житомир)|Смолянка]]
|район = [[Корольовський район|Корольовський]]
|фото =
|розмір_фото =
|назва на честь = Оноре де Бальзака
|колишні назви = Жовтневий провулок
|протяжність = 210 м
|покриття = <!-- наприклад, асфальт, бруківка -->
|рух = двосторонній
|індекс = 10002
|навчальні заклади =
|пошта = <!-- поштові відділення -->
|забудова = <!-- час забудови; тип забудови, наприклад одноповерхова, багатоповерхова -->
}}

'''Вулиця Бальзаківська ''' — [[Вулиці Житомира|вулиця]] у [[Корольовський район|Корольовському районі]] [[Житомир]]а, на [[Смолянка (Житомир)|Смолянці]]. Названа на честь французького драматурга [[Оноре де Бальзак]]а.

== Розташування ==
Починається від вулиці Гагаріна, напроти будинку № 50, прямує на південний схід, закінчується тупиком недалеко від вулиці Жуйка. Перетинається з вулицею Російська Слобідка.

Довжина вулиці — 210 метрів.

== Історія ==
Попередня назва — ''Жовтневий провулок''. Рішенням сесії [[Житомирська міська рада|Житомирської міської ради]] від [[28 березня]] [[2008]] року № 583 «Про затвердження назв топонімічних об'єктів у місті Житомирі» для об'єкту було затверджено назву ''Бальзаківська вулиця''<ref>{{cite web |title=Рішення від 28.03.2008 р. N 583  «Про затвердження назв топонімічних об'єктів у місті Житомирі» |url=https://ips.ligazakon.net/document/ZI080115 |website=ips.ligazakon.net|accessdate=28 травня 2021 |archive-date=19 травня 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210519184915/https://ips.ligazakon.net/document/ZI080115 }}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Джерела ==
* Мокрицький Г. П. Вулиці Житомира /Енциклопедія Житомира. — Кн. 1 —Житомир: Вид-во «Волинь», 2007. — 640 с.

{{DEFAULTSORT:Бальзаківська вулиця (Житомир)}}
[[Категорія:Вулиці Житомира, названі на честь людей]]

title: вулиця Бальзаківська · Україна

Населений пункт: Житомир

Місцевість: Смолянка

Район: Корольовський

title: Історичні відомості

Назва на честь: Оноре де Бальзака

Колишні назви: Жовтневий провулок

title: Загальні відомості

title: Транспорт

Рух: двосторонній

title: Зовнішні посилання

У проєкті OpenStreetMap: ↑2692156 ·R (Житомир)


text:
# Театр Бергоньє
Театр Бергоньє — київський театрально-розважальний комплекс, у приміщенні якого в різні часи працювали трупи відомих київських театрів й аматорських театральних колективів, відбувалися суспільні події в житті Києва. З 1924 року в цьому приміщенні працює Національний академічний драматичний театр імені Лесі Українки.

## Початки
Бергоньє театр заснований французьким підприємцем Оґюстом Берґоньє, який у 1868 році у Києві, на перетині Кадетської вулиці (пізніше Фундуклеївської, тепер вулиця Богдана Хмельницького, 5) та Новоєлизаветинської вулиці (тепер вулиця Євгена Чикаленка) придбав земельну ділянку і перетворив її на джерело доходів. У вересні 1874 року тут було побудовано частково дерев'яне приміщення цирку, в лютому 1875 року — кам'яне приміщення та двоповерховий будинок (архітектектор Володимир Ніколаєв). У грудні того ж року приміщення орендував князь Оболенський для театру-цирку «Альказар».

## Драматичний театр (1878—1898)
В вересні 1878 року Бергоньє побудував ще один двоповерховий будинок; у внутрішній його частині знаходився театр, на другому поверсі — готель «Ліон». З 1878 року театр орендували різні антрепренери: російський драматург Н. Н. Савін і його опереткова трупа, театральні групи С. С. Іваненко, І. Я. Сетіва. В 1882 році (жовтні — грудні) в театрі виступала трупа Григорія Ашкаренка за участі Марка Кропивницького (поставлена меморіальна дошка Кропивницькому М. Л.), в 1883 році — театральна труппа М. П. Старицького. В 1883 році приміщення перебудовано під драмтеатр. Починаючи з 1884 року протягом семи років в Бергоньє театр приїжджали на гастролі «Московське товариство драматичних акторів», очолюване М. М. Соловцовим, а в 1891 році він заснував антрепризно-пересувний «Соловцов Театр».

## Антрепризний театр (1898—1919)
З 20 грудня 1897 року в Бергоньє театрі почалися постійні масові демонстрації фільмів. У театрі гастролювали італійські оперні трупи за участю Мазіні, Модеста, Гамба, Арісмонді, Арамбуро. Керівництво театру продовжило практику запрошення антепризних і пересувних театральних труп, оскільки Микола Соловцов перейшов з своєю трупою в новозбудований свій театр, який назвав Драматичний театр Соловцова.
У жовтні 1917 року в Бергоньє театрі проходило об'єднане засідання Київської Ради робітничих і солдатських депутатів та представників гарнізону, профспілок і фабзавкомів, які ухвалили рішення про озброєне повстання і яка обрала революційний комітет.
У 1917—1918 роках у театрі Бергоньє працював так званий Великий театр мініатюр Максіна-Милорадовича, в 1917 році відбулися виступи «Молодого театру», в 1919 році — Театр Червоної Армії. Ці часи згадуються в спогадах актриси Ш. Й. Король-Ільїної.

## Театр мініатюр Максіна-Милорадовича (1917—1918)
Великий театр мініатюр Максіна-Милорадовича працював в театрі Бергоньє 1917—1918 років. Його очолювали адміністратор Макс Максін (згодом — відомий німецький кінопродюсер Макс Пфайффер) та актор і антрепренер Петро Милорадович.
1918 року Макс Максін як орендатор театру «Бергоньє» разом з антрепренером театру «Соловцов» Ісааком Дуваном-Торцовим відмовлявся передавати приміщення цього театру створеному 1918 року Державному драматичному театру. У доповіді Раді Міністрів Української Держави Петро Дорошенко цей крок оцінював таким чином: «Зважаючи на те, що Максін є типичним для сього часу театральним спекулянтом: в Києві їм орендується в даний мент три театральні будинки; в двох він дає невисокого сорту фарс, а в третьому — власне в будинку театру „Бергоньє“, ним утримується дуже низькопробний театр мініатюр, який прислужується до грубого смаку юрби, находжу можливим ввійти з представленням, аби помешкання театру „Бергоньє“ було зреквізовано для потреби Державного драматичного театру». Але через заперечення німецького командування, яке планувало використання театру для культурних потреб німецьких вояків, приміщення театру «Бергоньє» так і не було реквізоване.

## Бергоньє в Країні Рад (1919—1926)
У квітні 1919 році приміщення Бергоньє театру було передано Першому театру Української Радянської Республіки імені Шевченка, який працював у ньому до зими 1923 року. Протягом 1922—1925 років тут перебували й інші театри (здебільшого пересувні), зокрема, в 1924 році — театр «Березіль», який очолював Лесь Курбас. В 1925 році прийнято рішення про його часткову реставрацію, яку було закінчено в 1926 році.

## Часи «російської драми» (після 1926)
З 1926 року в театрі розпочалися спектаклі колишньої трупи «театру Соловцова», яку згодом назвали Російським драматичним театром, а потім Національним академічним драматичним театром імені Лесі Українки.

title: Театр Бергоньє

wikitext:
{{Також|Бергоньє}}
{{Театр
| назва          =Театр Бергоньє
| зображення          = Театр Бергонье.jpg
| розмір_зображення     =
| підпис        =
| адреса        =
| місто           = [[Київ]] [[Київська губернія]]
| країна        = {{прапорець20|UKR}} [[Україна]]
| підпорядкування    =
| архітектор_будівлі      = [[Ніколаєв Володимир Миколайович|В. М. Ніколаєв]]
| власник          =
| місткість       =
| тип           =стаціонарний
| статус =
| відкрито         =[[1868]]
| знову відкрито       =
| роки роботи    = 1868—1878, 1878—1919, 1919—1926
| перебудовано        = 1878, 1926
| закрито         =
| зруйновано     =
| інші назви     = Театр Бергоньє, театр-цирк «Аль-Казарі», «Московське товариство драматичних акторів» (М. М. Соловцов), перший кінотеатр, Театр мініатюр, «[[Молодий театр (Леся Курбаса)|Молодий театр]]», [[Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка]], театр «[[Березіль]]».
| репертуар     =
| керівництво =
| вебсторінка         =
}}
'''Театр Бергоньє''' — київський театрально-розважальний комплекс, у приміщенні якого в різні часи працювали трупи відомих київських театрів й аматорських театральних колективів, відбувалися суспільні події в житті Києва. З 1924 року в цьому приміщенні працює [[Національний академічний драматичний театр імені Лесі Українки]].

== Початки ==
Бергоньє театр заснований [[французи|французьким]] підприємцем [[Оґюст Берґоньє|Оґюстом Берґоньє]], який у [[1868]] році у Києві, на перетині Кадетської вулиці (пізніше Фундуклеївської, тепер [[Вулиця Богдана Хмельницького (Київ, Шевченківський район)|вулиця Богдана Хмельницького]], 5) та Новоєлизаветинської вулиці (тепер [[Вулиця Євгена Чикаленка (Київ)|вулиця Євгена Чикаленка]]) придбав земельну ділянку і перетворив її на джерело доходів. У вересні [[1874]] року тут було побудовано частково дерев'яне приміщення [[цирк]]у, в лютому [[1875]] року — кам'яне приміщення та двоповерховий будинок (архітектектор [[Ніколаєв Володимир Миколайович|Володимир Ніколаєв]]). У грудні того ж року приміщення [[оренда|орендував]] [[князь]] Оболенський для театру-цирку «Альказар».

== Драматичний театр (1878—1898) ==
[[Файл:Театр Соловцов Киев 1890 01.jpg|міні|250пкс|ліворуч|Будівля Театру Бергоньє, де проводилися вистави трупи театру «Соловцов»]]
В вересні [[1878]] року Бергоньє побудував ще один двоповерховий будинок; у внутрішній його частині знаходився театр, на другому поверсі — [[готель «Ліон»]]. З [[1878]] року театр орендували різні [[антрепренер]]и: російський [[драматург]] Н. Н. Савін і його [[оперетка|опереткова]] трупа, театральні групи С. С. Іваненко, І. Я. Сетіва. В [[1882]] році (''жовтні — грудні'') в театрі виступала [[Театр корифеїв|трупа]] [[Ашкаренко Григорій Андрійович|Григорія Ашкаренка]] за участі [[Кропивницький Марко Лукич|Марка Кропивницького]] (''поставлена меморіальна дошка Кропивницькому М. Л.''), в [[1883]] році — [[Театр корифеїв|театральна труппа М. П. Старицького]]. В [[1883]] році приміщення перебудовано під драмтеатр. Починаючи з [[1884]] року протягом семи років в Бергоньє театр приїжджали на [[гастролі]] «Московське товариство драматичних акторів», очолюване [[Соловцов Микола Миколайович|М. М. Соловцовим]], а в [[1891]] році він заснував антрепризно-пересувний «Соловцов Театр».

== Антрепризний театр (1898—1919) ==

З [[20 грудня]] [[1897]] року в Бергоньє театрі почалися постійні масові демонстрації [[фільм]]ів. У театрі гастролювали [[італійці|італійські]] [[опера|оперні]] трупи за участю Мазіні, Модеста, Гамба, Арісмонді, Арамбуро. Керівництво театру продовжило практику запрошення антепризних і пересувних театральних труп, оскільки Микола Соловцов перейшов з своєю трупою в новозбудований свій театр, який назвав [[Драматичний театр Соловцова]].

У жовтні [[1917]] року в Бергоньє театрі проходило об'єднане засідання [[Київська Рада робітничих і солдатських депутатів|Київської Ради робітничих і солдатських депутатів]] та представників [[гарнізон]]у, профспілок і [[фабзавком]]ів, які ухвалили рішення про озброєне [[повстання]] і яка обрала [[революційний комітет]].

У 1917—1918 роках у театрі Бергоньє працював так званий Великий театр мініатюр Максіна-Милорадовича, в 1917 році відбулися виступи «[[Молодий театр (Леся Курбаса)|Молодого театру]]», в 1919 році — [[Театр Червоної Армії]]. Ці часи згадуються в спогадах актриси Ш. Й. Король-Ільїної.<ref>[https://agitprom2014.blogspot.com/2018/04/blog-post_86.html Небесная автобиография // Михаил Король: Короли, Семейные предания] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180818150634/https://agitprom2014.blogspot.com/2018/04/blog-post_86.html |date=18 серпня 2018 }}{{ref-ru}}</ref>

== Театр мініатюр Максіна-Милорадовича (1917—1918) ==
''Великий театр мініатюр Максіна-Милорадовича'' працював в театрі Бергоньє 1917—1918 років. Його очолювали адміністратор [[Максін Макс Карлович|Макс Максін]] (згодом — відомий німецький кінопродюсер Макс Пфайффер) та актор і антрепренер [[Милорадович Петро Михайлович|Петро Милорадович]].

1918 року Макс Максін як орендатор театру «Бергоньє» разом з антрепренером театру «Соловцов» [[Дуван-Торцов Ісаак Езрович|Ісааком Дуваном-Торцовим]] відмовлявся передавати приміщення цього театру створеному 1918 року [[Державний драматичний театр|Державному драматичному театру]]. У доповіді Раді Міністрів [[Українська Держава|Української Держави]] [[Дорошенко Петро Якович|Петро Дорошенко]] цей крок оцінював таким чином: «Зважаючи на те, що Максін є типичним для сього часу театральним спекулянтом: в Києві їм орендується в даний мент три театральні будинки; в двох він дає невисокого сорту фарс, а в третьому — власне в будинку театру „Бергоньє“, ним утримується дуже низькопробний театр мініатюр, який прислужується до грубого смаку юрби, находжу можливим ввійти з представленням, аби помешкання театру „Бергоньє“ було зреквізовано для потреби Державного драматичного театру».<ref>{{Cite web |url=http://www.irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_nbuv/cgiirbis_64.exe?C21COM=2&I21DBN=UJRN&P21DBN=UJRN&IMAGE_FILE_DOWNLOAD=1&Image_file_name=PDF%2FNvkkarogo_2013_13_17.pdf |title=Руслан Леоненко. Олександр Загаров у Державному драматичному театрі (Київ, 1918—1919): Організаційні Аспекти. — С. 198 |accessdate=2 квітня 2022 |archive-date=31 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220331224935/http://irbis-nbuv.gov.ua/cgi-bin/irbis_nbuv/cgiirbis_64.exe?C21COM=2&I21DBN=UJRN&P21DBN=UJRN&IMAGE_FILE_DOWNLOAD=1&Image_file_name=PDF%2FNvkkarogo_2013_13_17.pdf }}</ref> Але через заперечення німецького командування, яке планувало використання театру для культурних потреб німецьких вояків, приміщення театру «Бергоньє» так і не було реквізоване.

== Бергоньє в Країні Рад (1919—1926) ==
У квітні [[1919]] році приміщення Бергоньє театру було передано [[Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка|Першому театру Української Радянської Республіки імені Шевченка]], який працював у ньому до зими [[1923]] року. Протягом 1922—1925 років тут перебували й інші театри (''здебільшого пересувні''), зокрема, в [[1924]] році — [[Березіль|театр «Березіль»]], який очолював [[Лесь Курбас]]. В [[1925]] році прийнято рішення про його часткову [[Реставрація (мистецтво)|реставрацію]], яку було закінчено в 1926 році.

== Часи «російської драми» (після 1926) ==
З [[1926]] року в театрі розпочалися [[спектакль|спектаклі]] колишньої трупи «театру Соловцова», яку згодом назвали [[Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки|Російським драматичним театром]], а потім [[Національний академічний драматичний театр імені Лесі Українки|Національним академічним драматичним театром імені Лесі Українки]].

== Див. також ==
* [[Театр «Соловцов»]]
* [[Театральне мистецтво в Києві#Театри Бергоньє та Соловцова|Театри Бергоньє та Соловцова]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20130501175933/http://www.oldkyiv.org.ua/data/rus_dram_th.php?lang=ua]oldkyiv.org.ua
* [https://web.archive.org/web/20090210101427/http://interesniy.kiev.ua/old/7137/7143/9834]interesniy.kiev.ua
* [http://relax.ua/art/teatr_ukrainki/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100413213316/http://relax.ua/art/teatr_ukrainki |date=13 квітня 2010 }}relax.ua/art

{{Театри Києва}}
{{Вулиця Богдана Хмельницького (Київ)}}

[[Категорія:Колишні театри Києва]]
[[Категорія:Театри, засновані 1868]]
[[Категорія:Споруди, збудовані 1868]]
[[Категорія:Засновані в Києві 1868]]

title: Театр Бергоньє

Країна: Україна

Місто: Київ Київська губернія

Архітектор: В. М. Ніколаєв

Тип: стаціонарний

Колишні назви: Театр Бергоньє, театр-цирк «Аль-Казарі», «Московське товариство драматичних акторів» (М. М. Соловцов), перший кінотеатр, Театр мініатюр, «Молодий театр», Перший театр Української Радянської Республіки імені Шевченка, театр «Березіль».


text:
# Ашраф Беншаркі
Ашраф Беншаркі (араб. أشرف بن شرقي, нар. 24 вересня 1994, Фес) — марокканський футболіст, півзахисник єгипетського клубу «Аль-Аглі» та національної збірної Марокко.
Виступав також за клуб «Замалек».
Чемпіон Марокко. Чемпіон Саудівської Аравії. Дворазовий володар Кубка Єгипту. Володар Суперкубка Єгипту. Триразовий чемпіон Єгипту. Переможець Ліги чемпіонів КАФ. Володар Суперкубка КАФ.

## Клубна кар'єра
Народився 24 вересня 1994 року в місті Фес. Вихованець футбольної школи клубу МАС (Фес). Дорослу футбольну кар'єру розпочав 2014 року в основній команді того ж клубу, в якій провів два сезони, взявши участь у 52 матчах чемпіонату.
Згодом з 2016 по 2019 рік грав у складі команд «Відад» (Касабланка), «Аль-Хіляль» та «Ланс».
Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу «Замалек», до складу якого приєднався 2019 року. Відіграв за каїрську команду наступні три сезони своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі каїрського «Замалека», був основним гравцем команди. У складі каїрського «Замалека» був одним з головних бомбардирів команди, маючи середню результативність на рівні 0,36 гола за гру першості.
Протягом 2022—2025 років захищав кольори клубів «Аль-Джазіра» та «Ер-Раян».
До складу клубу «Аль-Аглі» приєднався 2025 року. Станом на 25 червня 2025 року відіграв за каїрську команду 3 матчі в національному чемпіонаті.

## Виступи за збірні
Протягом 2014–2017 років залучався до складу молодіжної збірної Марокко. На молодіжному рівні зіграв у 6 офіційних матчах, забив 4 голи.
2017 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Марокко.
| Дата       | Місто                   | Господарі                        | Результат               | Гості                            | Турнір                                               | Голи | Примітки |
| ---------- | ----------------------- | -------------------------------- | ----------------------- | -------------------------------- | ---------------------------------------------------- | ---- | -------- |
| 13-8-2017  | Александрія             | Єгипет                           | 1 – 1                   | Марокко                          | Q. Campionato delle Nazioni Africane 2018            | -    | 74'      |
| 18-8-2017  | Рабат                   | Марокко                          | 3 – 1                   | Єгипет                           | Q. Campionato delle Nazioni Africane 2018            | -    | 70'      |
| 11-11-2017 | Абіджан                 | Кот-д'Івуар                      | 0 – 2                   | Марокко                          | Відбір до ЧС 2018                                    | -    | 75'      |
| 13-1-2018  | Касабланка              | Марокко                          | 4 – 0                   | Мавританія                       | Campionato delle Nazioni Africane 2018 - 1-й етап    | 1    | 74'      |
| 17-1-2018  | Касабланка              | Марокко                          | 3 – 1                   | Гвінея                           | Campionato delle Nazioni Africane 2018 - 1-й етап    | -    | 79'      |
| 17-1-2018  | Касабланка              | Марокко                          | 0 – 0                   | Судан                            | Campionato delle Nazioni Africane 2018 - 1-й етап    | -    |          |
| 27-1-2018  | Касабланка              | Марокко                          | 2 – 0                   | Намібія                          | Campionato delle Nazioni Africane 2018 - чвертьфінал | -    |          |
| 31-1-2018  | Касабланка              | Марокко                          | 3 – 1 д.ч.              | Лівія                            | Campionato delle Nazioni Africane 2018 - півфінал    | -    |          |
| 9-10-2020  | Рабат                   | Марокко                          | 3 – 1                   | Сенегал                          | товариський матч                                     | -    | 70'      |
| 13-10-2020 | Рабат                   | Марокко                          | 1 – 1                   | ДР Конго                         | товариський матч                                     | -    | 63'      |
| 13-11-2020 | Касабланка              | Марокко                          | 4 – 1                   | Центральноафриканська Республіка | Відбір до Кубка африканських націй 2021              | -    | 72'      |
| 17-11-2020 | Дуала                   | Центральноафриканська Республіка | 0 – 2                   | Марокко                          | Відбір до Кубка африканських націй 2021              | -    | 90+2'    |
| 12-6-2021  | Рабат                   | Марокко                          | 1 – 0                   | Буркіна-Фасо                     | товариський матч                                     | -    | 83'      |
| 2-9-2021   | Рабат                   | Марокко                          | 2 – 0                   | Судан                            | Відбір до ЧС 2022                                    | -    | 88'      |
| 6-10-2021  | Рабат                   | Марокко                          | 5 – 0                   | Гвінея-Бісау                     | Відбір до ЧС 2022                                    | -    | 67'      |
| 12-11-2021 | Рабат                   | Судан                            | 0 – 3                   | Марокко                          | Відбір до ЧС 2022                                    | -    | 82'      |
| 16-11-2021 | Рабат                   | Марокко                          | 3 – 0                   | Гвінея                           | Відбір до ЧС 2022                                    | -    | 79'      |
| 1-12-2021  | Ель-Вакра (місто)       | Марокко                          | 4 – 0                   | Палестина                        | Coppa araba FIFA 2021 - 1-й етап                     | -    |          |
| 4-12-2021  | Ер-Раян (муніципалітет) | Йорданія                         | 0 – 4                   | Марокко                          | Coppa araba FIFA 2021 - 1-й етап                     | -    | 61'      |
| 12-12-2021 | Доха                    | Марокко                          | 2 – 2 д.ч. (5 – 7 п.п.) | Алжир                            | Coppa araba FIFA 2021 - чвертьфінал                  | -    |          |
| Усього     |                         | Матчів                           | 20                      |                                  | Голів                                                | 1    |          |

## Титули і досягнення

### Командні
- Чемпіон Марокко (1):

«Відад» (Касабланка): 2016-2017
- Чемпіон Саудівської Аравії (1):

«Аль-Хіляль»: 2017-2018
- Володар Суперкубка Саудівської Аравії (1):

«Аль-Хіляль»: 2018
- Володар Кубка Єгипту (2):

«Замалек»: 2018-2019, 2020-2021
- Володар Суперкубка Єгипту (1):

«Замалек»: 2019
- Чемпіон Єгипту (3):

«Замалек»: 2020-2021, 2021-2022
«Аль-Аглі»: 2024-2025
- Переможець Ліги чемпіонів КАФ (1):

«Відад» (Касабланка): 2017
- Володар Суперкубка КАФ (1):

«Замалек»: 2020

title: Ашраф Беншаркі

wikitext:
{{Футболіст
| ім'я = Ашраф Беншаркі
| зображення =
| підпис =
| місце-народження = [[Фес]]
| країна-народження = [[Марокко]]
| дата-народження = 24.9.1994
| дата-смерті =
| місце-смерті =
| зріст =
| вага =
| поточний-клуб  =  {{Прапорець|EGY}} [[Аль-Аглі (Каїр)|«Аль-Аглі»]]
| позиція = [[півзахисник]]
| номер  =
| юнацькі-роки =
| юнацькі-клуби ={{Прапорець|MAR}} [[МАС (футбольний клуб)|МАС (Фес)]]
| клубний гравець = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Клуб}}
{{Футболіст рядок 1|2014–2016 | {{Прапорець|MAR}} | [[МАС (футбольний клуб)|МАС (Фес)]] | 52 |13}}
{{Футболіст рядок 0|2016–2018 | {{Прапорець|MAR}} | [[Відад (футбольний клуб)|«Відад» (Касабланка)]] | 30 |4}}
{{Футболіст рядок 1|2018 | {{Прапорець|KSA}} | [[Аль-Хіляль (Ер-Ріяд)|«Аль-Хіляль»]] | 7 |3}}
{{Футболіст рядок 0|2018–2019 |{{оренда}} {{Прапорець|FRA}} | [[Ланс (футбольний клуб)|«Ланс»]] | 23 |3}}
{{Футболіст рядок 1|2019–2022 | {{Прапорець|EGY}} | [[Замалек (футбольний клуб)|«Замалек»]] | 73 |26}}
{{Футболіст рядок 0|2022–2023 | {{Прапорець|UAE}} | [[Аль-Джазіра (футбольний клуб)|«Аль-Джазіра»]] | 24 |5}}
{{Футболіст рядок 1|2023–2025 | {{Прапорець|QAT}} | [[Ер-Раян (футбольний клуб)|«Ер-Раян»]] | 27 |13}}
{{Футболіст рядок 0|2025– | {{Прапорець|EGY}} | [[Аль-Аглі (Каїр)|«Аль-Аглі»]] | 3 |2}}
{{Футболіст кінець}}
| гравець збірної = {{Футболіст початок}}
{{Футболіст заголовок|Збірна}}
{{Футболіст рядок 1|2014–2017 | {{Прапорець|MAR}} | [[Молодіжна збірна Марокко з футболу (U-23)|Марокко U-23]] | 6 |4}}
{{Футболіст рядок 0|2017– | {{Прапорець|MAR}} | [[збірна Марокко з футболу|Марокко]] | 20 |1}}
{{Футболіст кінець}}
| пк-поновлення = 25 червня 2025
| збірна-поновлення = 25 червня 2025
}}
'''Ашраф Беншаркі''' ({{lang-ar|أشرف بن شرقي}}, {{нар}} [[24 вересня]] [[1994]], [[Фес]]) — [[Марокко|марокканський]] [[футболіст]], [[півзахисник]] єгипетського клубу [[Аль-Аглі (Каїр)|«Аль-Аглі»]] та [[збірна Марокко з футболу|національної збірної Марокко]].

Виступав також за клуб [[Замалек (футбольний клуб)|«Замалек»]].

[[Чемпіонат Марокко з футболу|Чемпіон Марокко]]. [[Чемпіонат Саудівської Аравії з футболу|Чемпіон Саудівської Аравії]]. Дворазовий володар [[Кубок Єгипту з футболу|Кубка Єгипту]]. Володар [[Суперкубок Єгипту з футболу|Суперкубка Єгипту]]. Триразовий [[Чемпіонат Єгипту з футболу|чемпіон Єгипту]]. Переможець [[Ліга чемпіонів КАФ|Ліги чемпіонів КАФ]]. Володар [[Суперкубок КАФ|Суперкубка КАФ]].

== Клубна кар'єра ==
Народився [[24 вересня]] [[1994]] року в місті [[Фес]]. Вихованець футбольної школи клубу [[МАС (футбольний клуб)|МАС (Фес)]]. Дорослу футбольну кар'єру розпочав 2014 року в основній команді того ж клубу, в якій провів два сезони, взявши участь у 52 матчах чемпіонату.

Згодом з 2016 по 2019 рік грав у складі команд [[Відад (футбольний клуб)|«Відад» (Касабланка)]], [[Аль-Хіляль (Ер-Ріяд)|«Аль-Хіляль»]] та [[Ланс (футбольний клуб)|«Ланс»]].

Своєю грою за останню команду привернув увагу представників тренерського штабу клубу [[Замалек (футбольний клуб)|«Замалек»]], до складу якого приєднався 2019 року. Відіграв за каїрську команду наступні три сезони своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі каїрського «Замалека», був основним гравцем команди. У складі каїрського «Замалека» був одним з головних бомбардирів команди, маючи середню результативність на рівні 0,36 гола за гру першості.

Протягом 2022—2025 років захищав кольори клубів [[Аль-Джазіра (футбольний клуб)|«Аль-Джазіра»]] та [[Ер-Раян (футбольний клуб)|«Ер-Раян»]].

До складу клубу [[Аль-Аглі (Каїр)|«Аль-Аглі»]] приєднався 2025 року. Станом на 25 червня 2025 року відіграв за каїрську команду 3 матчі в національному чемпіонаті.

== Виступи за збірні ==
Протягом 2014–2017 років залучався до складу [[Молодіжна збірна Марокко з футболу|молодіжної збірної Марокко]]. На молодіжному рівні зіграв у 6 офіційних матчах, забив 4 голи.

2017 року дебютував в офіційних матчах у складі [[Збірна Марокко з футболу|національної збірної Марокко]].

== Статистика виступів ==

=== Статистика виступів за збірну ===
{{Матчі за збірну початок|MAR||M}}
{{Матчі за збірну|13-8-2017|Александрія|EGY|1|1|MAR|-|[[Qualificazioni на campionato delle Nazioni Africane 2018|Q. Campionato delle Nazioni Africane 2018]]|13={{Sostin|74}}}}
{{Матчі за збірну|18-8-2017|Рабат|MAR|3|1|EGY|-|[[Qualificazioni на campionato delle Nazioni Africane 2018|Q. Campionato delle Nazioni Africane 2018]]|13={{Sostin|70}}}}
{{Матчі за збірну|11-11-2017|Абіджан|CIV|0|2|MAR|-|ВідбірЧС|2018|13={{Sostin|75}}}}
{{Матчі за збірну|13-1-2018|Касабланка|MAR|4|0|MTN|1|[[Campionato delle Nazioni Africane 2018|Campionato delle Nazioni Africane 2018 - 1-й етап]]|13={{Sostin|74}}}}
{{Матчі за збірну|17-1-2018|Касабланка|MAR|3|1|GUI|-|[[Campionato delle Nazioni Africane 2018|Campionato delle Nazioni Africane 2018 - 1-й етап]]|13={{Sostin|79}}}}
{{Матчі за збірну|17-1-2018|Касабланка|MAR|0|0|SUD|-|[[Campionato delle Nazioni Africane 2018|Campionato delle Nazioni Africane 2018 - 1-й етап]]}}
{{Матчі за збірну|27-1-2018|Касабланка|MAR|2|0|NAM|-|[[Campionato delle Nazioni Africane 2018|Campionato delle Nazioni Africane 2018 - чвертьфінал]]}}
{{Матчі за збірну|31-1-2018|Касабланка|MAR|3|1|LBY|-|[[Campionato delle Nazioni Africane 2018|Campionato delle Nazioni Africane 2018 - півфінал]]|||dts}}
{{Матчі за збірну|9-10-2020|Рабат|MAR|3|1|SEN|-|Тов|13={{Sostin|70}}}}
{{Матчі за збірну|13-10-2020|Рабат|MAR|1|1|COD|-|Тов|13={{Sostin|63}}}}
{{Матчі за збірну|13-11-2020|Касабланка|MAR|4|1|CAF|-|QCoppa Africa|2021|13={{Sostin|72}}}}
{{Матчі за збірну|17-11-2020|Дуала|CAF|0|2|MAR|-|QCoppa Africa|2021|13={{Sostin|90+2}}}}
{{Матчі за збірну|12-6-2021|Рабат|MAR|1|0|BFA|-|Тов|13={{Sostin|83}}}}
{{Матчі за збірну|2-9-2021|Рабат|MAR|2|0|SDN|-|ВідбірЧС|2022|13={{Sostin|88}}}}
{{Матчі за збірну|6-10-2021|Рабат|MAR|5|0|GNB|-|ВідбірЧС|2022|13={{Sostin|67}}}}
{{Матчі за збірну|12-11-2021|Рабат|SUD|0|3|MAR|-|ВідбірЧС|2022|13={{Sostin|82}}}}
{{Матчі за збірну|16-11-2021|Рабат|MAR|3|0|GUI|-|ВідбірЧС|2022|13={{Sostin|79}}}}
{{Матчі за збірну|1-12-2021|Ель-Вакра (місто)|MAR|4|0|PSE|-|[[Coppa araba FIFA 2021|Coppa araba FIFA 2021 - 1-й етап]]}}
{{Матчі за збірну|4-12-2021|Ер-Раян (муніципалітет)|JOR|0|4|MAR|-|[[Coppa araba FIFA 2021|Coppa araba FIFA 2021 - 1-й етап]]|13={{Sostout|61}}}}
{{Матчі за збірну|12-12-2021|Доха|MAR|2|2|DZA|-|[[Coppa araba FIFA 2021|Coppa araba FIFA 2021 - чвертьфінал]]|11=dts|12=5 – 7}}
{{Матчі за збірну кінець|20|1}}

==Титули і досягнення==
===Командні===
* [[Чемпіонат Марокко з футболу|Чемпіон Марокко]] '''(1)''':
:[[Відад (футбольний клуб)|«Відад» (Касабланка)]]: 2016-2017
* [[Чемпіонат Саудівської Аравії з футболу|Чемпіон Саудівської Аравії]] '''(1)''':
:[[Аль-Хіляль (Ер-Ріяд)|«Аль-Хіляль»]]: 2017-2018
* Володар [[Суперкубок Саудівської Аравії з футболу|Суперкубка Саудівської Аравії]] '''(1)''':
:[[Аль-Хіляль (Ер-Ріяд)|«Аль-Хіляль»]]: [[Суперкубок Саудівської Аравії з футболу 2018|2018]]
* Володар [[Кубок Єгипту з футболу|Кубка Єгипту]] '''(2)''':
:[[Замалек (футбольний клуб)|«Замалек»]]: 2018-2019, 2020-2021
* Володар [[Суперкубок Єгипту з футболу|Суперкубка Єгипту]] '''(1)''':
:[[Замалек (футбольний клуб)|«Замалек»]]: 2019
* [[Чемпіонат Єгипту з футболу|Чемпіон Єгипту]] '''(3)''':
:[[Замалек (футбольний клуб)|«Замалек»]]: 2020-2021, 2021-2022
:[[Аль-Аглі (Доха)|«Аль-Аглі»]]: 2024-2025
* Переможець [[Ліга чемпіонів КАФ|Ліги чемпіонів КАФ]] '''(1)''':
:[[Відад (футбольний клуб)|«Відад» (Касабланка)]]: [[Ліга чемпіонів КАФ 2017|2017]]
* Володар [[Суперкубок КАФ|Суперкубка КАФ]] '''(1)''':
:[[Замалек (футбольний клуб)|«Замалек»]]: 2020

== Посилання ==
* {{FIFA player}}
* {{Transfermarkt}}
* {{NFT player}}
* {{Soccerway}}

{{ac}}
{{footballer-stub}}

{{DEFAULTSORT:Беншаркі}}
[[Категорія:Марокканські футболісти]]
[[Категорія:Гравці молодіжної збірної Марокко з футболу]]
[[Категорія:Гравці збірної Марокко з футболу]]
[[Категорія:Футболісти МАС (Фес)]]
[[Категорія:Футболісти «Відада»]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Гіляля» (Ер-Ріяд)]]
[[Категорія:Футболісти «Ланса»]]
[[Категорія:Футболісти «Замалека»]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Джазіри»]]
[[Категорія:Футболісти «Ер-Раяна»]]
[[Категорія:Футболісти «Аль-Ахлі» (Каїр)]]
[[Категорія:Марокканські футбольні легіонери]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Саудівській Аравії]]
[[Категорія:Футбольні легіонери у Франції]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Єгипті]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в ОАЕ]]
[[Категорія:Футбольні легіонери в Катарі]]
[[Категорія:Уродженці Феса]]

title: Особисті дані

Народження: 24 вересня 1994 (30 років)

Вага: 69 кг

Громадянство: Марокко

Позиція: півзахисник

title: Інформація про клуб

Поточний клуб: «Аль-Аглі»

title: Професіональні клуби*

Роки: Клуб · І (г)

МАС (Фес) · 52 · (13)

«Відад» (Касабланка) · 30 · (4)

«Аль-Хіляль» · 7 · (3)

→ «Ланс» · 23 · (3)

«Замалек» · 73 · (26)

«Аль-Джазіра» · 24 · (5)

«Ер-Раян» · 27 · (13)

«Аль-Аглі» · 3 · (2)

title: Національна збірна**

Роки: Збірна · І (г)

Марокко U-23 · 6 · (4)

Марокко · 20 · (1)

Національна збірна**: * Ігри та голи за професіональні клуби · враховуються лише в національному чемпіонаті. · Інформацію оновлено 25 червня 2025.

Національна збірна**: ** Інформацію про ігри та голи за національну збірну · оновлено 25 червня 2025.


text:
# Еґон Пірсон
Еґон Шарп Пірсон, све ФРС (англ. Egon Sharpe Pearson; 11 серпня 1895 – 12 червня 1980) — один із трьох дітей Карла Пірсона і, як і його батько, один з провідних британських статистиків.
Він вчився у Вінчестерській школі і Трініті-коледжі в Кембриджі, став наступником свого батька в якості професора статистики в університетському коледжі Лондона і редактором журналу біометрика. Пірсон є найбільш відомий за леммою Неймана–Пірсона для перевірки статистичних гіпотез.
Він був обраний членом Економетричного товариства в 1948 році.
Він був президентом Королівського статистичного товариства в 1955-56, і був нагороджений своїм золотою медаллю Гая в 1955 році. Він був призначений кавалер ордена Британської імперії в 1946 році.
Він був обраним членом Королівського товариства в березні 1966 року. Цитата з обрання його членом товариства:
Відомий у всьому світі як співавтор теорії Неймана-Пірсона для перевірки статистичних гіпотез, і відповідальний за суттєвий внесок у проблеми статистичного виводу і методології, особливо в галузі розробки та використання критерію ймовірного співвідношення. Зіграв провідну роль у справі подальшого застосування статистичних методів — наприклад, у промисловості, а також під час і після війни, в оцінці та випробування зброї.

## Праці
- По використанню та інтерпретації певних критеріїв випробувань для цілей статистичного висновку (співавтор Єжи Нейман в біометрика, 1928)
- Історія статистики в XVII і XVIII століть (1929). Прокоментував версію серії конференції свого батька.
- По проблемі найбільш ефективного перевірки статистичних гіпотез (співавтор Єжи Нейман, 1933)
- The Application of Statistical Methods to Industrial Standardisation and Quality Control. London: British Standards Institution, Publication Department. 1935.[13]
- Карл Пірсон: розуміння деяких аспектів його життя і творчості (1938)
- The Selected Papers of E. S. Pearson. Cambridge University Press. 1966.
- Дослідження з історії статистики і теорії ймовірностей (1969, співавтор Моріс Джордж Кендалл)

title: Еґон Пірсон

wikitext:
{{Науковець
|alma mater = [[Кембриджський університет]]
}}
{{Othernames|Пірсон (прізвище)|Пірсон}}
'''Еґон Шарп Пірсон''', [[Орден Британської імперії|све]] ФРС<ref name="frs">{{Cite journal | last1 = Bartlett | first1 = M. S. | authorlink1 = M. S. Bartlett| doi = 10.1098/rsbm.1981.0017 | title = Egon Sharpe Pearson. 11 August 1895-12 June 1980 | journal = [[Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society]] | volume = 27 | pages = 425–426 | year = 1981 | jstor = 769879| pmid =  | pmc = }} {{ref-en}}</ref> ({{lang-en|Egon Sharpe Pearson}}; [[11 серпня]] [[1895]] – [[12 червня]] [[1980]]) — один із трьох дітей [[Карл Пірсон|Карла Пірсона]] і, як і його батько, один з провідних британських статистиків.<ref name="mathgene">{{MathGenealogy}}</ref><ref name="mactutor">{{MacTutor}}</ref>

Він вчився у Вінчестерській школі і [[Триніті-коледж (Кембридж)|Трініті-коледжі в Кембриджі]], став наступником свого батька в якості професора статистики в [[Університетський коледж Лондона|університетському коледжі Лондона]] і редактором журналу ''біометрика''. Пірсон є найбільш відомий за леммою Неймана–Пірсона для [[Перевірка статистичних гіпотез|перевірки статистичних гіпотез]].

Він був обраний членом [[Економетричне товариство|Економетричного товариства]] в 1948 році<ref>{{cite journal |date= January 1949 |title= Election of Fellows, 1948 |url= https://archive.org/details/sim_econometrica_1949-01_17_1/page/86 |journal= [[Econometrica]] |volume= 17 |issue= 1 |page= 86 |doi=  |jstor= 1912138 }} {{ref-en}}</ref>.

Він був президентом [[Королівське статистичне товариство|Королівського статистичного товариства]] в 1955-56,<ref>{{Cite web|url=http://www.rss.org.uk/site/cms/contentviewarticle.asp?article=486|title=Royal Statistical Society Presidents|publisher=Royal Statistical Society|accessdate=6 серпня 2010|deadurl=yes|archiveurl=https://web.archive.org/web/20120317044817/http://www.rss.org.uk/site/cms/contentviewarticle.asp?article=486|archivedate=17 March 2012}}</ref> і був нагороджений своїм золотою медаллю Гая в 1955 році. Він був призначений кавалер ордена Британської імперії в 1946 році.

Він був обраним членом Королівського товариства в березні 1966 року.<ref name="royalsociety">{{Cite web|url=http://royalsociety.org/uploadedFiles/Royal_Society_Content/about-us/fellowship/Fellows1660-2007.pdf|title=Lists of Royal Society Fellows 1660-2007|publisher=The Royal Society|accessdate=1 травня 2011|location=London|archive-date=19 серпня 2011|archive-url=https://www.webcitation.org/612hGJ5VI?url=http://royalsociety.org/uploadedFiles/Royal_Society_Content/about-us/fellowship/Fellows1660-2007.pdf}}</ref> Цитата з обрання його членом товариства:

Відомий у всьому світі як співавтор теорії Неймана-Пірсона для перевірки статистичних гіпотез, і відповідальний за суттєвий внесок у проблеми статистичного виводу і методології, особливо в галузі розробки та використання критерію ймовірного співвідношення. Зіграв провідну роль у справі подальшого застосування статистичних методів — наприклад, у промисловості, а також під час і після війни, в оцінці та випробування зброї.<ref name="royalsociety"/>

== Праці ==
* ''По використанню та інтерпретації певних критеріїв випробувань для цілей статистичного висновку'' (співавтор [[Єжи Нейман]] в ''біометрика'', 1928)
* ''Історія статистики в XVII і XVIII століть'' (1929). Прокоментував версію серії конференції [[Карл Пірсон|свого батька]].
* ''По проблемі найбільш ефективного перевірки статистичних гіпотез'' (співавтор [[Єжи Нейман]], 1933)
* {{Cite book|title=The Application of Statistical Methods to Industrial Standardisation and Quality Control|year=1935|publisher=British Standards Institution, Publication Department|location=London}}<ref>{{cite journal|author=Rietz, H. L.|authorlink=Henry Louis Rietz|title=Review: ''The Application of Statistical Methods to Industrial Standardisation and Quality Control'' by E. S. Pearson|journal=Bull. Amer. Math. Soc.|year=1936|volume=42|issue=9|pages=617–618|url=http://www.ams.org/journals/bull/1936-42-09/S0002-9904-1936-06365-2/S0002-9904-1936-06365-2.pdf|doi=10.1090/s0002-9904-1936-06365-2|accessdate=3 червня 2019|archive-date=27 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201127151135/https://www.ams.org/journals/bull/1936-42-09/S0002-9904-1936-06365-2/S0002-9904-1936-06365-2.pdf}}</ref>
* ''Карл Пірсон: розуміння деяких аспектів його життя і творчості'' (1938)
* {{Cite book|title=The Selected Papers of E. S. Pearson|year=1966|publisher=Cambridge University Press}}
* ''Дослідження з історії статистики і теорії ймовірностей'' (1969, співавтор Моріс Джордж Кендалл)

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20170801194935/https://ww2.amstat.org/about/statisticiansinhistory/bios/pearsonkarl.pdf Obituary by Herbert A. David] (retrieved 1 August 2017)
* [http://www-groups.dcs.st-and.ac.uk/%7Ehistory/Biographies/Pearson_Egon.html Obituary by J. J. O'Connor and E. F. Robertson] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191109185837/http://www-groups.dcs.st-and.ac.uk/~history/Biographies/Pearson_Egon.html |date=9 листопада 2019 }} (retrieved 1 August 2017)
{{Бібліоінформація}}
{{DEFAULTSORT:Пірсон, Еґон}}
[[Категорія:Члени Лондонського королівського товариства]]
[[Категорія:Англійські математики]]
[[Категорія:Командори ордена Британської імперії]]
[[Категорія:Випускники Триніті-коледжу (Кембридж)]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Дійсні члени Економетричного товариства]]

title: англ. Egon Sharpe Pearson

Ім'я при народженні: англ. Egon Sharpe Pearson

Народився: 11 серпня 1895[…] · Гемпстед, Камден, Великий Лондон, Лондон, Англія, Сполучене Королівство

Помер: 12 червня 1980[…] (84 роки) · Мідгерстd, Чичестер, Західний Сассекс, Англія, Велика Британія

Країна: Велика Британія

Діяльність: математик, статистик

Alma mater: Кембриджський університет

Галузь: статистика

Заклад: Університетський коледж Лондона · Британське Адміралтейство

Посада: голова і president of the Royal Statistical Societyd

Аспіранти, докторанти: Джордж Боксd · Норман Ллойд Джонсонd · Bhaskar Kumar Ghoshd · Pao-Lu Hsud

Членство: Лондонське королівське товариство · Королівське статистичне товариство · Інститут математичної статистикиd · Економетричне товариство

Батько: Карл Пірсон

Нагороди: член Лондонського королівського товариства (1966) Fellow of the Royal Statistical Societyd член Економетричного товариства (1948) Guy Medal in Goldd (1955) Fellow of the Institute of Mathematical Statisticsd (1944)